Meddelelse vedroerende Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1983/83 og (EOEF) nr. 1984/83 af 22. juni 1983 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af henholdsvis eneforhandlingsaftaler og eksklusive koebsaftaler

I. Indledning

1. Kommissionens forordning nr. 67/67/EOEF af 22. marts 1967 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af eneforhandlingsaftaler (1) blev ophaevet den 30. juni 1983 efter at have vaeret i kraft i over femten aar. Med udstedelsen af forordning (EOEF) nr. 1983/83 og (EOEF) nr. 1984/83 (2) har Kommissionen ajourfoert bestemmelserne vedroerende gruppefritagelse for eneforhandlingsaftaler og eksklusive koebsaftaler under hensyntagen til udviklingen i faellesmarkedet og i faellesskabsretten. Disse forordninger indeholder en raekke nye bestemmelser. Det vil derfor vaere hensigtsmaessigt at belyse dem naermere. Nedenstaaende skal goere det lettere for virksomhederne at tilpasse deres aftaler til de aendrede retsregler og samtidig bidrage til, at forordningerne anvendes ensartet i samtlige medlemsstater.

2. Ved den praktiske anvendelse af forordningerne skal der ikke blot tages hensyn til de enkelte bestemmelsers ordlyd og betydning, men ogsaa til formaalet, saaledes som dette fremgaar af betragtningerne til de to forordninger. Endvidere skal der som et yderligere fortolkningsbidrag tages hensyn til De europaeiske Faellesskabers Domstols retspraksis og til de oevrige retsprincipper, der er udviklet gennem Kommissionens beslutninger i konkrete sager.

3. Kommissionen vil i det foelgende goere rede for de kriterier, paa grundlag af hvilke den tager stilling til, om en eneforhandlingsaftale eller en eksklusiv koebsaftale er daekket af gruppefritagelsen. Denne meddelelse beroerer ikke de nationale domstoles kompetence med hensyn til forordningernes anvendelse. Den udgoer dog et af de forhold, som de nationale domstole kan tage i betragtning ved afgoerelsen af de retssager, der indbringes for dem. Denne meddelelse foregriber ikke den retlige vurdering, som EF-Domstolen maatte anlaegge.

II. Eneforhandlingsaftaler og eksklusive koebsaftaler (forordning (EOEF) nr. 1983/83 og (EOEF) nr. 1984/83

1. Ligheder og forskelle

4. Forordning (EOEF) nr. 1983/83 og (EOEF) nr. 1984/83 omhandler eksklusivaftaler mellem to virksomheder, der indgaas med henblik paa videresalg af varer. Hver af forordningerne regulerer en bestemt type aftaler. Forordning (EOEF) nr. 1983/83 gaelder for eneforhandlingsaftaler, forordning (EOEF) nr. 1984/83 for eksklusive koebsaftaler. Eneforhandlingsaftaler er karakteriseret ved, at den ene aftalepart, leverandoeren, tildeler den anden aftalepart, videreforhandleren, et naermere afgraenset geografisk omraade, inden for hvilket forhandleren skal koncentrere sin salgsvirksomhed, og samtidig forpligter sig til at afstaa fra at forsyne nogen anden videreforhandler med aftalevarer inden for det paagaeldende omraade. I eksklusive koebsaftaler forpligter videreforhandleren sig til at afstaa fra at koebe de af aftalen omfattede varer hos nogen anden leverandoer end aftaleparten. Denne er berettiget til at forsyne flere videreforhandlere inden for samme omraade og i samme distributionsled. I modsaetning til eneforhandleren nyder den videreforhandler, som er omfattet af en eksklusiv koebsaftale, ingen beskyttelse mod konkurrence fra andre videreforhandlere, der ligesom han selv modtager aftalevarerne direkte fra leverandoeren. Til gengaeld er hans salgsvirksomhed ikke undergivet geografiske restriktioner.

5. I overensstemmelse med deres faelles udgangspunkt indeholder forordningerne for en stor del ens eller ensartede bestemmelser. Dette gaelder for den grundlaeggende bestemmelse i artikel 1, hvor genstanden for gruppefritagelsen bliver defineret som henholdsvis den eksklusive leveringspligt og den eksklusive koebspligt, for den udtoemmende oversigt over konkurrencebegraensninger, som der ud over den eksklusive leveringspligt og den eksklusive koebspligt kan traeffes aftale om (artikel 2, stk. 1 og 2), for opregningen af eksempler paa forpligtelser, som ikke er til hinder for gruppefritagelse (artikel 2, stk. 3), for gruppefritagelsens principielle uanvendelighed paa eksklusivaftaler mellem konkurrerende producenter (artikel 3, litra a) og b), artikel 4 og artikel 5), for bortfald af gruppefritagelsen i konkrete sager (artikel 6 i forordning (EOEF) nr. 1983/83, artikel 14 i forordning (EOEF) nr. 1984/83), for overgangsbestemmelserne (artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 1983/83, artikel 15, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1984/83), samt for bestemmelsen om, at samordnet praksis ogsaa falder ind under forordningernes anvendelsesomraade (artikel 9 i forordning (EOEF) nr. 1983/83, artikel 18 i forordning (EOEF) nr. 1984/83). Disse bestemmelser skal, saa vidt det er muligt ifoelge deres ordlyd, fortolkes paa samme maade.

6. Forordningerne indeholder forskellige bestemmelser i de tilfaelde, hvor det er paakraevet paa grund af (1) EFT nr. 57 af 25.3.1967, s. 849/67. (2) EFT nr. L 173 af 30.6.1983, s. 1,5. eneforhandlingsaftalens eller den eksklusive koebsaftales egenart. Dette synspunkt har paa den ene side vaeret bestemmende for reglerne vedroerende eneforhandlerens forpligtelse til ikke at foere aktiv salgspolitik uden for aftaleomraadet (artikel 2, stk. 2, litra c), i forordning (EOEF) nr. 1983/83) og for reglerne om, at gruppefritagelsen ikke gaelder for aftaler, der indebaerer, at eneforhandleren opnaar absolut beskyttelse inden for et bestemt omraade (artikel 3, litra c) og d), i forordning (EOEF) nr. 1983/83) ; paa den anden side har det vaeret bestemmende for reglerne om begraensningen af gruppefritagelsen for eksklusive koebsaftaler i almindelighed (artikel 3, litra c) og d), i forordning (EOEF) nr. 1984/83) og for aftaler om levering af oel og om tankstationer i saerdeleshed (afsnit II og III i forordning (EOEF) nr. 1984/83).

7. Det saglige anvendelsesomraade for de to forordninger er defineret paa en saadan maade, at overlapninger er udelukket (artikel 16 i forordning (EOEF) nr. 1984/83).

2. Grundlaeggende bestemmelse (artikel 1)

8. Begge forordninger omfatter udelukkende aftaler, der indgaas med henblik paa videresalg af varer, og hvori der kun deltager to virksomheder.

a) »med henblik paa videresalg«

9. Begrebet videresalg forudsaetter, at den aftalepart, som de paagaeldende varer leveres til, afstaar dem til tredjemand mod vederlag. Aftaler om levering af varer til en aftalepart, som af denne forarbejdes eller videreforarbejdes til andre varer, eller som benyttes eller anvendes til fremstilling af andre varer, er ikke indgaaet med henblik paa videresalg. Det samme gaelder levering af dele, som sammen med andre dele anvendes til at fremstille et nyt produkt. Det kraeves derimod, at de varer, der saelges af videreforhandleren, svarer til de varer, den anden aftalepart har leveret til dette formaal. Denne oekonomiske identitet beroeres ikke af, at videreforhandleren foer videresalget indpakker, ompakker, aftapper eller omhaelder den vare, han har faaet leveret.

10. Tilvejebringer videreforhandleren yderligere ydelser for at forbedre varens kvalitet, holdbarhed, udseende eller smag (f. eks. rustbeskyttelsesbehandling af metaller, sterilisation af levnedsmidler, tilsaetning af farve- eller aromastoffer til laegemidler), er det stoerrelsen af den vaerditilvaekst, der opnaas ved bearbejdningen eller behandlingen af varerne, der er afgoerende. En ubetydelig vaerditilvaekst er ikke til hinder for, at kravet om oekonomisk identitet anses for at vaere opfyldt. En mere praecis afgraensning kan kun foretages i det konkrete tilfaelde, og det er navnlig normal handelssaedvane, der er afgoerende. Efter samme kriterier vurderer Kommissionen aftaler, som paalaegger videreforhandleren pligt til at tilsaette vand, ren alkohol eller anden vaeske til et koncentrat leveret af aftalepartneren, saaledes at der opnaas en drikkevare.

b) »varer«

11. Ekskusivaftaler, der ikke vedroerer videresalg af varer, men derimod tjenesteydelser, er ikke omfattet af forordningerne. Yder videreforhandleren i forbindelse med videresalget af varerne kundeservice, er dette ingen hindring for en gruppefritagelse. Graenserne for forordningernes anvendelsesomraade overskrides dog, hvis der skal betales hoejere vederlag for tjenesteydelsen end for varerne.

Overdragelse mod vederlag af retten til at anvende en vare er i oekonomisk henseende naermere beslaegtet med videresalg af varer end med praestation af tjenesteydelser. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at eksklusivaftaler, som forpligter aftageren til at udleje de leverede varer eller paa grundlag af en leasingaftale stille dem til raadighed for andre, ogsaa er omfattet af forordningerne.

c) »Hvori kun deltager to virksomheder«

13. Gruppefritagelsen forudsaetter, at den paagaeldende eneforhandlingsaftale eller eksklusive koebsaftale indgaas af kun én leverandoer og én videreforhandler. Flere virksomheder, der udgoer en oekonomisk enhed, skal betragtes som én virksomhed.

14. Begraensningen af antallet af deltagende virksomheder gaelder kun for hver enkelt aftale. Leverandoeren fortaber ikke retten til at opnaa gruppefritagelse ved at indgaa eneforhandlingsaftaler eller eksklusive koebsaftaler for samme vare med flere videreforhandlere.

15. Leverandoeren kan med henblik paa opfyldelse af sine kontraktlige forpligtelser overlade distributionen af varerne til en virksomhed, der er forbundet med ham eller uafhaengig af ham, saaledes at videreforhandleren koeber aftalevarerne af sidstnaevnte virksomhed. Denne regel naevnes ganske vist kun udtrykkeligt i forordning (EOEF) nr. 1984/83 (artikel 1,6 og 10), fordi det navnlig er i forbindelse med eksklusive koebsaftaler, at leverandoeren har behov for bistand til opfyldelse af kontrakten. Den gaelder imidlertid ogsaa for eneforhandlingsaftaler efter forordning (EOEF) nr. 1983/83.

16. Medvirken fra andre virksomheder end dem, der har indgaaet aftalen, er begraenset til leveringens gennemfoerelse. Eksklusive leverings- eller koebsforpligtelser kan kun vaere bindende for aftaleparterne og ikke for tredjemand, idet der ellers ville vaere flere end to parter i aftalen. Dog er bestemmelser, hvorefter aftaleparterne skal soerge for, at de forpligtelser, de har paataget sig, ogsaa overholdes af de med dem forbundne virksomheder, omfattet af gruppefritagelsen.

3. Konkurrencebegraensninger, der falder ind under gruppefritagelsen (artikel 2, stk. 1 og 2)

17. Bortset fra den i artikel 1 omhandlede eksklusive leveringsforpligtelse (forordning (EOEF) nr. 1983/83) eller koebsforpligtelse (forordning (EOEF) nr. 1984/83), der er noedvendig for, at en gruppefritagelse kan blive aktuel, maa aftaleparterne kun indgaa aftale om de i artikel 2, stk. 1 og 2 anfoerte konkurrencebegraensninger. Paatager de sig yderligere konkurrencebegraensende forpligtelser, er den paagaeldende aftale som helhed ikke laengere omfattet af gruppefritagelsen, og der skal derfor soeges om enkeltfritagelse. Rammen i forordningerne spraenges navnlig, naar aftaleparterne frasiger sig muligheden for en selvstaendig fastsaettelse af priser og forretningsbetingelser, eller naar de forpligter sig til at undlade eller endog ophoere med at levere til en aftager i et andet land, idet der i henhold til forordningen ikke maa laegges hindringer i vejen for graenseoverskridende leverancer. I henhold til disse bestemmelser er ogsaa klausuler, som hindrer videreforhandleren i frit at vaelge sine kunder, principielt utilladelige.

18. De konkurrencebegraensende forpligtelser, der i henhold til forordningerne falder ind under gruppefritagelsen, kan kun aftales for det tidsrum, aftalen gaelder. Det samme et tilfaeldet med konkurrenceforbud, som paalaegges leverandoeren eller videreforhandleren.

4. Forpligtelser for videreforhandleren, der ikke er til hinder for anvendelse af gruppefritagelsen (artikel 2, stk. 3

19. De i denne bestemmelse som eksempler anfoerte forpligtelser begraenser ikke generelt konkurrencen. Det er derfor overladt til virksomhederne selv at afgoere, om de vil optage samtlige, flere eller kun enkelte af disse klausuler i deres aftaler. De naevnte forpligtelser maa imidlertid ikke udformes eller anvendes paa en saadan maade, at de antager karakter af forbudte konkurrencebegraensninger. For at forebygge denne risiko er det i artikel 2, stk. 3, litra b), i forordning (EOEF) nr. 1984/83 fastsat, at kun forpligtelser til at aftage mindstemaengder af de varer, for hvilke en eksklusiv koebspligt er aftalt, kan tillades.

20. Som led i forpligtelsen til at traeffe salgsfremmende foranstaltninger, navnlig at opretholde et salgsnet (artikel 2, stk. 3, litra c), i forordning (EOEF) nr. 1983/83, artikel 2, stk. 3, litra d), i forordning (EOEF) nr. 1984/84), kan det paalaegges videreforhandleren ikke at levere aftalevarerne til uegnede forhandlere. Saadanne aftaleklausuler er ubetaenkelige, saafremt adgangen til salgsnettet bestemmes paa grundlag af objektive og kvalitative kriterier, der vedroerer forretningsindehaverens eller dennes personales faglige egnethed eller indretningen af forretningslokalet, og saafremt disse kriterier gaelder i samme omfang for alle de paagaeldende forhandlere, og saafremt de reelt ikke anvendes diskriminerende. Salgssystemer, der ikke opfylder disse betingelser, omfattes ikke af gruppefritagelsen.

5. Gruppefritagelsens uanvendelighed paa eksklusive aftaler mellem konkurrerende producenter (artikel 3, litra a) og b), artikel 4 og artikel 5)

21. Der kan ikke ske gruppefritagelse, saafremt aftaleparterne enten selv eller de med dem forbundne virksomheder er producenter, og saafremt de derudover fremstiller varer, der hoerer til samme varemarked, og endelig saafremt de indbyrdes traeffer aftale om eneforhandling eller eksklusivt koeb af netop disse varer. Til samme varemarked hoerer samme varer eller varer af samme art. De paagaeldende varer skal vaere indbyrdes substituerbare. Hvorvidt dette er tilfaeldet, skal vurderes ud fra et forbrugersynspunkt, hvorved der principielt under ét skal tages hensyn til varernes egenskaber, prisniveau og anvendelsesformaal. I det enkelte tilfaelde kan varer imidlertid alene paa grundlag af deres egenskaber, prisniveau eller anvendelsesformaal danne et saerskilt marked. Dette gaelder navnlig, naar der har udviklet sig forbrugerpraeferencer for disse varer. Anvendeligheden af de ovenfor naevnte bestemmelser er ikke afhaengig af, at aftaleparterne eller de med dem forbundne virksomheder har hovedsaede i Faellesskabet, eller at de allerede indbyrdes konkurrerer paa de paagaeldende varer inden eller uden for faellesmarkedet.

22. Afvigende fra princippet om, at baade gensidige og énsidige eksklusive koebsaftaler mellem konkurrerende fabrikanter hver for sig skal undersoeges med henblik paa deres forenelighed med traktatens artikel 85, bliver énsidige aftaler af ovenfor naevnte art omfattet af en gruppefritagelse, saafremt enten begge aftaleparter eller én af dem er virksomheder med en samlet aarsomsaetning, der ikke overstiger 100 mio. ECU (artikel 3, litra b)). AArsomsaetningen anvendes til maaling af de deltagende virksomheders oekonomiske betydning. Derfor er det den samlede omsaetning, som aftaleparterne har opnaaet for alle varer og tjenesteydelser, og ikke blot for aftalevarerne, der skal laegges til grund. Moms og andre omsaetningsskatter taelles ikke med. Afgoerende er den globale omsaetning i den koncern, aftaleparten tilhoerer. Omsaetning mellem koncernvirksomhederne indbyrdes medregnes ikke (artikel 5, stk. 3).

23. Den samlede omsaetning paa 100 mio. ECU kan i to paa hinanden foelgende regnskabsaar overskrides med indtil 10 %, uden at de deltagende virksomheder dermed mister fordelen ved anvendelsen af forordningerne. Gruppefritagelsen bortfalder ved udgangen af det andet regnskabsaar, saafremt den samlede omsaetning i de to foregaaende aar har udgjort mere end 220 mio. ECU (artikel 5, stk. 2).

6. Tilbagekaldelse af gruppefritagelsen i konkrete tilfaelde (artikel 6 i forordning (EOEF) nr. 1983/83, artikel 14 i forordning (EOEF) nr. 1984/83)

24. De naevnte bestemmelser har karakter af henstillinger. De giver en beskrivelse af nogle situationer, hvor Kommissionen i henhold til artikel 7 i Raadets forordning nr. 19/65/EOEF (1) kan goere brug af sin befoejelse til at tilbagekalde gruppefritagelsen. Fordelen ved en gruppefritagelse kan kun bortfalde ved individuel beslutning, der traeffes paa grundlag af en procedure i henhold til forordning nr. 17. En saadan beslutning kan ikke have tilbagevirkende kraft. Den kan kobles sammen med en individuel fritagelse paa visse betingelser og med visse paalaeg, i yderste fald ogsaa med en konstatering af en overtraedelse og et paalaeg om at bringe overtraedelsen til ophoer.

7. Overgangsbestemmelser (artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 1983/83, artikel 15, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1984/83)

25. De med anvendelsen af forordning nr. 67/67/EOEF forbundne fordele gaelder fortsat for de deltagende virksomheder frem til den 31. december 1986, for saa vidt angaar alle eneforhandlingsaftaler og alle eksklusive koebsaftaler, der allerede er indgaaet og traadt i kraft inden den 1. januar 1984.OEnsker de deltagende virksomheder at anvende de naevnte aftaler ud over den 1. januar 1987, skal de forinden enten tilpasse dem til bestemmelserne i de nye forordninger eller anmelde dem til Kommissionen. For aftaler om levering af oel samt aftaler om tankstationer gaelder der saerlige bestemmelser (jf. nr. 64,65).

8. Samordnet praksis (artikel 9 i forordning (EOEF) nr. 1983/83, artikel 18 i forordning (EOEF) nr. 1984/83)

26. Formaalet med de naevnte bestemmelser er at medtage aftaler om eksklusive leverings- og koebsforpligtelser, der vel ikke er bindende, men som alligevel efterleves af de deltagende virksomheder, i forordningernes gyldighedsomraade.

III. Eneforhandlingsaftaler (forordning (EOEF) nr. 1983/83)

1. Eksklusiv leveringsforpligtelse (artikel 1)

27. Den eksklusive leveringsforpligtelse udelukker ikke at leverandoeren kan levere aftalevarerne til andre videreforhandlere, som i tilslutning hertil saelger disse varer i eneforhandlerens aftaleomraade. Her goer det ingen forskel, om disse mellemhandlere er bosiddende inden for eller uden for aftaleomraadet. Leverandoeren overtraeder ikke sin forpligtelse til eksklusivt at levere til eneforhandleren, saafremt han kun paa anmodning leverer til andre videreforhandlere, der oensker at afsaette aftalevarerne i aftaleomraadet, og saafremt overgivelsen af varerne sker uden for dette omraade. Det er uden betydning, om videreforhandleren selv eller gennem en mellemmand, f. eks. en speditoer, modtager varerne dér. Saadanne leverancer er imidlertid kun tilladt, saafremt videreforhandleren og ikke leverandoeren afholder omkostningerne ved transporten af varerne i aftaleomraadet.

28. De til eneforhandleren leverede varer skal vaere bestemt til videresalg i aftaleomraadet. Dette princip beroerer ikke eneforhandlerens ret til at videresaelge aftalevarerne til kunder uden for sit aftaleomraade, saafremt han modtager ordrer herpaa. Leverandoeren kan ganske vist i henhold til artikel 2, stk. 2, litra c), forbyde eneforhandleren at reklamere i andre omraader, men kan ikke forbyde ham udfoersel til disse omraader.

29. En forpligtelse for eneforhandleren til kun at levere til bestemte aftagergrupper (f. eks. specialiserede detailhandlere) og at overlade det til andre videreforhandlere, som leverandoeren har udpeget til dette formaal, at levere til andre aftagergrupper (f. eks. varehuse), er ogsaa uforenelig med forordningen. (1) EFT nr. 36 af 6.3.1965, s. 533/65.

2. Konkurrenceforbud over for leverandoeren (artikel 2, stk. 1)

30. Et aftalemaessigt forbud mod, at leverandoeren i eneforhandlerens tildelte omraade leverer aftalevarerne til endelige forbrugere, behoever ikke at vaere absolut. Aftaleklausuler, som giver leverandoeren ret til at levere til bestemte kunder - eventuelt mod betaling af en godtgoerelse til eneforhandleren - er forenelige med gruppefritagelsen, saafremt de paagaeldende kunder ikke er videreforhandlere. Leverandoerens ret til at forsyne endelige forbrugere, der er bosiddende i aftaleomraadet, med aftalevarer uden for dette omraade, beroeres ikke. Situationen for de endelige forbrugere svarer for saa vidt til mellemhandlernes situation (jf. nr. 28).

3. Gruppefritagelsens uanvendelighed ved absolut omraadebeskyttelse (artikel 3, litra c) og d))

31. Aftaleparterne kan ikke paaberaabe sig gruppefritagelsen ved aftaler, som sikrer eneforhandleren absolut omraadebeskyttelse. Omfattes aftalen af artikel 3, litra c), skal de enten soerge for, at aftalevarerne kan tilbydes inden for aftaleomraadet af parallelimportoerer, eller at forbrugerne kan koebe varerne uden for aftaleomraadet, eventuelt ogsaa uden for Faellesskabet, til de dér normalt gaeldende priser og forretningsbetingelser. En alternativ leveringsmulighed efter bestemmelsen foreligger ogsaa, saafremt leverandoeren er villig til at forsyne endelige forbrugere, der er bosiddende i aftaleomraadet, med aftalevarer, saafremt de anmoder herom.

32. Bestemmelsen i artikel 3, litra d), beskytter foerst og fremmest mellemhandlernes og forbrugernes frihed til at skaffe sig aftalevarerne i andre medlemsstater. En hindring af indfoersel fra tredjelande til Faellesskabet medfoerer kun fortabelse af retten til gruppefritagelse, saafremt der inden for faellesmarkedet ikke eksisterer alternative forsyningsmuligheder. Et eksempel herpaa er foerst og fremmest de tilfaelde, hvor eneforhandlerens aftaleomraade omfatter hele Faellesskabets omraade eller stoerstedelen heraf.

33. Gruppefritagelsen bortfalder fra det tidspunkt hvor en af aftaleparterne traeffer foranstaltninger til at hindre parallelimport til aftaleomraadet. Gruppefritagelsen anvendes principielt ikke paa aftaler, hvor leverandoeren over for eneforhandleren forpligter sig til at forhindre sine oevrige kunder i at levere til aftaleomraadet. Dette gaelder ogsaa, saafremt aftaleparterne udelukkende oensker at forhindre indfoersel fra tredjelande til Faellesskabet. Det er i denne forbindelse ikke afgoerende, om der inden for faellesmarkedet findes alternative forsyningsmuligheder. Gruppefritagelsen er ogsaa uanvendelig som foelge af, at aftalen indeholder konkurrencebegraensende forpligtelser, der ikke omfattes af artikel 2, stk. 1.

IV. Eksklusive koebsaftaler (forordning (EOEF) nr. 1984/83)

1. Forordningens struktur

34. Forordningens afsnit I indeholder almindelige bestemmelser om eksklusive koebsaftaler og afsnit II og III saerlige bestemmelser vedroerende aftaler om levering af oel og om tankstationer. For saadanne aftaler gaelder kun de saerlige bestemmelser, som imidlertid til dels henviser til de almindelige bestemmelser (artikel 9 og artikel 13). Ifoelge artikel 17 maa aftalerne ikke vaere omfattet af saavel afsnit I som afsnit II eller III, saafremt de indgaas af de samme virksomheder eller koncerner. For at hindre enhver omgaaelse af de saerlige bestemmelser vedroerende aftaler om levering af oel og om tankstationer har faellesskabslovgiveren endvidere fastsat, at bestemmelserne vedroerende eneforhandling af varer ikke gaelder for aftaler, der er indgaaet med henblik paa videresalg af drikkevarer fra restauranter eller olieprodukter fra tankstationer (artikel 8 i forordning (EOEF) nr. 1983/83).

2. Eksklusiv koebspligt (artikel 1)

35. Forordningen omfatter kun aftaler, hvorved videreforhandleren forpligter sig til at koebe alle de aftalevarer, han har brug for, hos den anden aftalepart. Gaelder koebspligten kun en del af disse varer, kan der ikke opnaas gruppefritagelse. Aftalebestemmelser, som giver videreforhandleren mulighed for at koebe de paagaeldende varer hos andre leverandoerer, saafremt disse tilbyder dem til lavere priser og paa gunstigere vilkaar end aftaleparten, er ikke nogen hindring for gruppefritagelse. Det samme gaelder for aftalebestemmelser, som fritager videreforhandleren for den eksklusive koebspligt i tilfaelde af, at hans aftalepart ikke er leveringsdygtig.

36. Aftalevarerne skal specificeres i aftalen med maerke eller saerlig benaevnelse. Kun paa denne maade bliver det muligt at sondre tilstraekkelig klart mellem videreforhandlerens eksklusive koebspligt (artikel 1) og forbudet mod at fremstille eller forhandle varer, som konkurrerer med aftalevarerne (artikel 2, stk. 2).

3. Konkurrenceforbud paalagt leverandoeren (artikel 2, stk. 1)

37. Denne bestemmelse giver videreforhandleren mulighed for inden for sit hovedafsaetningsomraade at beskytte sig mod direkte konkurrencebegraensninger fra leverandoerens side. Videreforhandlerens hovedafsaetningsomraade bestemmes af hans normale forretningsvirksomhed. Det kan vaere naermere angivet i aftalen. Det kan dog ikke forbydes medkontrahenten hverken at levere til forhandlere, som faar aftalevarerne leveret uden for dette omraade for derefter at videresaelge dem til dette omraade, eller at indgaa aftale med andre videreforhandlere inden for samme omraade.

4. Graenser for gruppefritagelsen (artikel 3, litra c) og d)

38. I henhold til artikel 3, litra c), kan der indgaas aftale om eksklusiv koebsforpligtelse for en enkelt vare eller for flere varer. I sidstnaevnte tilfaelde skal der bestaa en forbindelse mellem de paagaeldende varer, som medfoerer, at de maa anses for at hoere til samme varesortiment. Denne forbindelse kan fremgaa af tekniske aarsager (f. eks. : maskine, tilbehoer, reservedele), af kommercielle aarsager (eksempel : flere produkter, som anvendes til samme formaal) eller af almindelig handelspraksis (forskellige varer, der normalt saelges sammen). I sidstnaevnte tilfaelde er det saedvanen i forhandlerleddet paa det paagaeldende marked, der er afgoerende, og der skal tages hensyn til samtlige forhandlere, der kan komme i betragtning, og ikke blot til bestemte former for forhandling. Eksklusive koebsforpligtelser, der vedroerer ikke-forbundne varer, kan kun fritages fra kartelforbudet, naar der i den konkrete sag er truffet afgoerelse herom.

39. I henhold til artikel 3, litra d), er eksklusive koebsforpligtelser paa ubestemt tid ikke omfattet af gruppefritagelsen. Aftaler, der er indgaaet for et bestemt tidsrum, men som kan forlaenges automatisk, saafremt de ikke opsiges, betragtes som vaerende indgaaet paa ubestemt tid.

V. Aftaler om levering af oel (i forordning (EOEF) nr. 1984/83, afsnit II)

1. Eksklusiv koebsforpligtelse (artikel 6)

40. De oelsorter og andre drikkevarer, som er omfattet af den eksklusive koebsforpligtelse, skal specificeres i aftalen med angivelse af maerke eller saerlig benaevnelse. Der kan kun paalaegges videreforhandleren en eksklusiv koebsforpligtelse for de drikkevarer, leverandoeren foerer ved aftalens ikrafttraeden, og kun forudsat, at disse leveres i fornoeden maengde med tilstraekkelig regelmaessige og korte intervaller samt til priser og paa betingelser, der tillader normalt videresalg til forbrugerne. Ved enhver udvidelse af den eksklusive koebsforpligtelse til at omfatte drikkevarer, der ikke er naevnt i aftalen, skal der indgaas en yderligere aftale, som ogsaa skal opfylde kravene i afsnit II. AEndringer i maerke eller navn paa en i oevrigt uaendret drikkevare anses ikke som en saadan udvidelse af den eksklusive koebsforpligtelse.

41. Der kan indgaas aftale om eksklusiv koebsforpligtelse for en eller flere restauranter, som ved aftalens ikrafttraedelse drives af videreforhandleren. Disse restauranter skal med angivelse af navn og beliggenhed vaere naevnt i aftalen. Ved enhver udvidelse af den eksklusive koebsforpligtelse til at omfatte andre restauranter skal der indgaas en yderligere aftale, som ogsaa skal opfylde kravene i afsnit II.

42. Begrebet restaurant omfatter alle former for udskaenkningsvirksomhed. Udskaenkning af drikkevarer i private klubber sidestilles med videreforhandling i offentligt tilgaengelige restauranter. Eksklusive koebsforpligtelser indgaaet mellem leverandoerer og indehavere af drikkevareforretninger uden udskaenkningsbevilling (off-licence-shops) er omfattet af bestemmelserne i afsnit I.

43. Ved saerlige oekonomiske eller finansielle fordele forstaas fordele, som gaar ud over videreforhandlerens normale kontraktinteresse. Bemaerkningerne i den 13. betragtning i denne forordning er blot eksempler herpaa. Om leverandoerer giver videreforhandleren saerlige fordele, afhaenger i saerdeleshed af arten, omfanget og varigheden af aftaleparternes ydelser. I tvivlstilfaelde traeffes afgoerelsen ud fra en vurdering af, hvad der er almindelig saedvane.

44. Videreforhandleren kan indgaa eksklusive koebsaftaler saavel med en producent af en bestemt oelsort som med en grossist, der handler med andre oelsorter og/eller andre drikkevarer. Begge aftaler kan sammenfattes i et enkelt aftalekompleks. Artikel 6 daekker ogsaa tilfaelde, hvor grossisten udoever flere funktioner samtidig, idet han indgaar den foerste aftale paa oelproducentens vegne, den anden paa egne vegne, og besoerger leveringen af samtlige drikkevarer. Aftaleforholdet mellem oelproducent og grossist er ikke omfattet af bestemmelserne i afsnit II.

45. Ifoelge artikel 6, stk. 2, omfatter gruppefritagelse ogsaa tilfaelde, hvor leverandoeren stiller finansielle eller andre ydelser til raadighed for husejeren i forbindelse med indretningen af en restaurant, og husejeren som modydelse herfor paalaegger koeberen eller forpagteren af restauranten en eksklusiv koebspligt til fordel for leverandoeren. Et saadant tilfaelde svarer i oekonomisk henseende til, at indehaveren af en restaurant paalaegger sin efterfoelger en af ham indgaaet forpligtelse, hvilket principielt er tilladt i henhold til artikel 8, stk. 1, litra e).

2. Andre af fritagelsen omfattede konkurrencebegraensninger (artikel 7)

46. Listen over de forpligtelser, der er tilladt i henhold til artikel 7, er udtoemmende. Hvis der paalaegges videreforhandleren yderligere konkurrencebegraensende forpligtelser, bortfalder gruppefritagelsen for hele den eksklusive koebsaftale.

47. Forpligtelsen i henhold til stk. 1, litra a), gaelder kun, hvis leverandoeren ligger inde med en saa stor maengde af de i aftalen anfoerte oel og andre drikkevarer, som er genstand for koebspligten, at den ifoelge videreforhandlerens vurdering forventede efterspoergsel kan daekkes.

48. Andre oelsorter kan videreforhandleren ifoelge afsnit 1, litra b), tilbyde fra fad, saafremt aftaleparten allerede tidligere stiltiende har accepteret dette. I de oevrige tilfaelde maa videreforhandlerens udskaenkning af saadant fadoel vaere begrundet i tilstraekkelig efterspoergsel fra forbrugerne. Efterspoergslen kan under alle omstaendigheder anses for tilstraekkelig, hvis den kan tilfredsstilles, uden at afsaetningen af de oelsorter, der er opregnet i den eksklusive koebsaftale, falder. Den er afgjort ikke tilstraekkelig, hvis udskaenkningen af fadoel, som restauranterne optager i deres varesortiment, straekker sig over en saa lang periode, at en forringelse af oellets kvalitet maa befrygtes. Det paahviler videresaelgeren at anslaa kundernes forventede efterspoergsel efter andre oelsorter. Han baerer saaledes risikoen for forkerte prognoser.

49. Bestemmelsen i stk. 1, litra c), skal ikke blot sikre, at der er mulighed for at reklamere for de af andre virksomheder end medkontrahenten leverede varer i det til enhver tid kraevede minimumsomfang. Reklameringen for saadanne varer skal desuden svare til deres relative betydning i forhold til de konkurrerende varer fra den leverandoer, med hvilken den eksklusive koebsaftale er indgaaet. Det er ikke tilladt at udelukke eller i urimeligt omfang at hindre reklamering for nye varer, der er optaget i restauranternes varesortiment.

50. Kommissionens udgangspunkt er at de betegnelser paa oelsorter, der saedvanligvis anvendes i den internationale handel og inden for de enkelte medlemsstater, kan udgoere et egnet udgangspunkt for en fortolkning af artikel 7, stk. 2. Afgoerende er dog de alternative kriterier, der er anfoert i selve bestemmelsen. Spoergsmaalet om, hvorvidt to oelsorter adskiller sig klart fra hinanden i henseende til deres sammensaetning, udseende eller smag, afgoeres i tvivlstilfaelde paa grundlag af den handelssaedvane, der er gaeldende paa det sted, hvor restauranten er beliggende. Det staar de involverede virksomheder frit for at lade dette spoergsmaal besvare af en sagkyndig, som virksomhederne udpeger i faellesskab.

3. Udelukkelse af gruppefritagelse (artikel 8)

51. Der maa kun foretages de i artikel 6 og 7 anfoerte begraensninger, i videreforhandlerens ret til at faa leveret drikkevarer fra andre leverandoerer. For levering af andre varer end drikkevarer og ligeledes for tjenesteydelser, i det omfang de ikke staar i direkte forbindelse med medkontrahentens levering af drikkevarer, gaelder princippet om frit valg af leverandoer. Retten til gruppefritagelse fortabes i henhold til stk. 1 litra a) og b), hvis medkontrahenten, en med denne forbundet virksomhed eller en hvilken som helst anden virksomhed, som handler paa medkontrahentens foranledning eller i indforstaaelse med denne, paa nogen maade hindrer videreforhandleren i at udoeve denne ret. Denne bestemmelse gaelder, uanset om videreforhandlerens frihed indskraenkes gennem en skriftlig eller mundtlig aftale, gennem oekonomisk pression eller konkrete foranstaltninger.

52. Aftalen kan indeholde bestemmelse om, at opstilling af spilleautomater i forpagtede restauranter kraever godkendelse fra restaurantens ejer. Denne kan naegte godkendelse af aarsager, der vedroerer restaurantens stil, eller begraense den til kun at omfatte bestemte typer spilleautomater. Derimod er den praksis, der anvendes af mange restaurantejere, og som gaar ud paa kun at tillade indgaaelse af aftaler om opstilling af spilleautomater med bestemte af dem anbefalede virksomheder, principielt uforenelig med denne forordning. Private begraensninger i tilladelser til opstilling af spilleautomater er imidlertid ikke i strid med gaeldende EF-ret, naar udvaelgelsen sker paa grundlag af objektive kvalitetskriterier, som fastlaegges ensartet for alle de spilleautomatvirksomheder, der kan komme i betragtning, og anvendes paa ikke-diskriminerende vis. Disse kriterier kan ogsaa vaere baseret paa virksomhedens og personalets paalidelighed og kvaliteten af de tjenesteydelser, den tilbyder. Leverandoeren maa ikke hindre restaurantforpagteren i at koebe spilleautomater i stedet for at leje dem.

53. Den begraensning af aftalens varighed, der er indeholdt i stk. 1, litra c) og d), beroerer ikke aftaleparternes ret til at forny aftalen paa de i afsnit II anfoerte betingelser.

54. Ved fortolkningen af stk. 2, litra b), skal der tages hensyn til formaalet med EF's konkurrenceregler samt til de almindelige retsprincipper, ifoelge hvilke parterne skal udoeve deres rettigheder i god tro.

55. Spoergsmaalet om en anden virksomhed tilbyder de drikkevarer, der er omfattet af den eksklusive koebsforpligtelse - jf. bestemmelsens foerste led - paa mere fordelagtige vilkaar end medkontrahenten, maa foerst og fremmest afgoeres ved en sammenligning af priserne. Alle faktorer, der har indflydelse paa prisen, skal her tages i betragtning. Er der tale om et mere fordelagtigt tilbud, og oensker forpagteren at antage det, skal han oejeblikkeligt underrette medkontrahenten herom, saaledes at denne faar lejlighed til at gaa ind paa de vilkaar, den anden virksomhed tilbyder. Naegter medkontrahenten dette, eller undlader han at give forpagteren hurtig meddelelse om sin beslutning, er denne berettiget til at faa leveret de paagaeldende drikkevarer fra den anden virksomhed. Kommissionen sikrer, at udoevelse af retten til at naevne konkurrerende priser ikke er ensbetydende med, at bryggere og grossister derved goer det betydeligt vanskeligere for andre leverandoerer af faa adgang til markedet.

56. Forpagterens ret - jf. bestemmelsens andet led - til at faa leveret drikkevarer af andre maerker fra en anden virksomhed bestaar kun, naar medkontrahenten ikke eller kun i utilstraekkelige maengder eller med uregelmaessige mellemrum tilbyder disse drikkevarer. I saa fald har forpagteren ikke pligt til at underrette medkontrahenten om sin hensigt.

57. I henhold til artikel 9 i forbindelse med artikel 2, stk. 3, litra b), kan der paalaegges forpagteren pligt til at aftage mindstemaengder, men denne forpligtelse maa vige for de rettigheder, han har i henhold til artikel 8, stk. 2, litra b), for saa vidt som dette er noedvendigt for at give ham mulighed for fuldt ud at udoeve disse rettigheder.

VI. Aftaler om tankstationer (afsnittet III i forordning (EOEF) nr. 1984/83)

1. Eksklusiv koebsforpligtelse (artikel 10)

58. Den eksklusive koebsforpligtelse kan vedroere enten braendstoffer til motorkoeretoejer (f. eks. benzin, dieselolie, LPG, kerosen) alene eller braendstoffer til motorkoeretoejer og andre braendstoffer (f. eks. fyringsolie, flaskegas, paraffin). Der maa imidlertid altid vaere tale om olieprodukter.

59. De braendstoffer, der er omfattet af den eksklusive koebsforpligtelse, skal vaere bestemt til brug i motordrevne koeretoejer, eller soe-eller luftfartoejer. Begrebet tankstation skal i overensstemmelse hermed fortolkes bredt.

60. Forordningen finder anvendelse paa tankstationer ved offentlig vej og tankanlaeg paa private grunde, som ikke er aabne for almindelig faerdsel.

2. Konkurrencebegraensninger, der falder ind under gruppefritagelsen (artikel 11)

61. I henhold til litra b) kan der kun paalaegges videreforhandleren forbud mod at benytte smoeremidler og andre lignende olieprodukter leveret af andre virksomheder. Denne bestemmelse vedroerer saaledes vedligeholdelse af motorkoeretoejer, altsaa videreforhandlerens tjenesteydelsesvirksomhed. Den indskraenker ikke videreforhandlerens frihed til at faa leveret disse produkter fra andre virksomheder med henblik paa videresalg i tankstationen. Ved andre lignende olieprodukter forstaas f. eks. tilsaetningsstoffer og bremseolie.

62. Med hensyn til fortolkning af litra c) kan de under pkt. 49 anfoerte bemaerkninger anvendes analogt.

3. Udelukkelse af gruppefritagelse (artikel 12)

63. Grundtanken bag denne bestemmelse er den samme som i artikel 8, stk. 1, litra a), b), d) og e), og stk. 2, litra a). Der henvises derfor til bemaerkningerne under pkt. 51 og 53.

VII. Overgangsbestemmelser for aftaler om levering af oel og aftaler om tankstationer (artikel 15, stk. 2 og 3)

64. I henhold til artikel 15, stk. 2, kan forordning nr. 67/67/EOEF anvendes indtil den 31. december 1988 for alle aftaler om levering af oel og alle aftaler om tankstationer, som er indgaaet og traadt i kraft foer 1. januar 1984. Fra den 1. januar 1989 skal disse aftaler opfylde bestemmelserne i afsnit II og III i forordning (EOEF) nr. 1984/83. I henhold til artikel 15, stk. 3, gaelder dette ogsaa aftaler, som er indgaaet, foer forordningen traadte i kraft den 1. juli 1983, dog saaledes, at det er tilladt at overskride maksimumgraensen for aftaleperioden, som i henhold til artikel 8, stk. 1 litra d), og artikel 12, stk. 1, litra a), er 10 aar.

65. Om gruppefritagelsen forlaenges til at gaelde efter 1. januar 1989, afhaenger alene af, om de paagaeldende aftaler om levering af oel eller om tankstationer tilpasses de nye retsforskrifter. Maaden, hvorpaa denne tilpasning sker, afgoeres af de paagaeldende virksomheder. Den kan ske i form af en aftalt aendring af den oprindelige aftale, men ogsaa ved, at leverandoeren ensidigt fritager videreforhandleren fra alle forpligtelser, som efter 1. januar 1989 ville staa i vejen for en gruppefritagelse. Sidstnaevnte tilpasningsmulighed naevnes i artikel 15, stk. 3, ganske vist kun for aftaler indgaaet inden 1. juli 1983, men der synes ikke at vaere nogen grund til ikke at aabne samme mulighed for aftaler, der er indgaaet mellem 1. juli 1983 og 1. januar 1984.

66. Aftaleparterne fortaber de med anvendelsen af overgangsbestemmelserne forbundne fordele, hvis de udvider aftalens personlige, geografiske eller materielle anvendelsesomraade eller indfoerer yderligere forpligtelser af konkurrencebegraensende art i aftalen. Aftalen anses i saa fald for en ny aftale. Det samme er tilfaeldet, hvis aftaleparterne foretager vaesentlige aendringer i de aftalte ydelsers indhold og omfang. Som vaesentlig aendring anses ogsaa fastsaettelse af en ny salgspris for de varer, der leveres til videreforhandleren, eller for det vederlag, der betales for forpagtning af en restaurant eller en tankstation, for saa vidt som der ikke blot er tale om en tilpasning af aftalen til den oekonomiske udvikling.