ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(134)

Parterne baserede deres beregninger på CAPM-modellen. De gik i den forbindelse ud fra en risikofri basisrentesats på 7,23 %. Denne rentesats er beregnet ud fra en formodning om, at HLB skulle have stillet den særlige formue til rådighed varigt. Parterne undlod derfor at anvende en risikofri forrentning på en bestemt dato — som sås på markedet på indskudstidspunktet — for en fast investeringsperiode (f.eks. ti års forrentning ved statsobligationer), da de ikke mente, at en sådan betragtning tog højde for reinvesteringsrisikoen, dvs. risikoen for ikke at kunne reinvestere kapitalen til den risikofrie rentesats efter investeringsperioden. Efter parternes opfattelse tages der bedst hensyn til investeringsrisikoen ved at anvende et afkastindeks, et såkaldt total return index. Parterne anvendte derfor Deutsche Börse AG's REX10 Performance-indeks, der viser udviklingen i en investering i tyske statsobligationer med en løbetid på nøjagtig ti år. Den indeksserie, der blev anvendt i den foreliggende sag, indeholder de respektive tal (ultimo hvert år) for REX10 Performance-indekset siden 1970. Parterne beregnede derefter den årlige forrentning, der afspejler udviklingen, som den fremgår af det tilgrundlagte REX10 Performance-indeks i perioden 1970-1992, og kom på denne måde frem til den risikofrie basisrentesats på 7,23 %.
(169)

Den overdragne formues størrelse og den effekt, denne har for LSH i lyset af solvensdirektivet, er allerede blevet nævnt. Overdragelsen af IB-kapitalen øgede LSH's kernekapital markant helt uden akkvisitions- og administrationsomkostninger. En markedsøkonomisk investor ville formentlig have krævet et tillæg for et så stort kapitalindskud (relativt og absolut set) som IB-aktiverne. På den anden side kan en tilførsel af selskabskapital på ca. 1,3 mia. DEM i en af de største tyske universalbanker ikke anses for at være helt uforenelig med en normal forretningsmæssig beslutning i betragtning af europæiske kreditinstitutters ekstraordinære behov for kapital. Hertil kommer, at et indskuds størrelse kan ses som et indicium for, at midlerne kan sammenlignes med selskabskapital. Da overdragelsen fandt sted, dvs. ultimo 1990, var store passive indskud nemlig ikke almindelige på markedet. Der ville derfor uberettiget blive taget dobbelt hensyn til størrelsen, hvis man i forbindelse med en selskabskapitallignende investering anvendte den indskudte formues størrelse til at begrunde et yderligere tillæg. Kommissionen mener derfor ikke, at det kan fastslås med behørig sikkerhed, at en markedsøkonomisk investor ville have krævet et særligt tillæg for et kapitalindskud af den størrelsesorden i absolutte og relative tal. Kommissionen undlader derfor at pålægge LSH et tillæg, der er begrundet i den overdragne formues størrelse. Desuden fremgår det også af aftalen, at der ikke skal pålægges et tillæg på grund af den overdragne formues størrelse.
(43)

Hvad angår støttens proportionalitet fastslår Kommissionen, at støtten skal dække det tab, som virksomhederne måtte lide i forbindelse med projektet, som ikke ville blive gennemført uden støtten. Støtten er proportionel, for så vidt den dækker det reelle tab hos de seks virksomheder, som sælger eller udlejer lejlighederne og butikslokalerne til priser, der svarer til dem, der normalt betales for lejligheder og butikslokaler i det område. Projektet omfatter imidlertid også potentiel »ekstra« støtte som følge af bestemmelsen om delvis tilbagebetaling. Bestemmelsen i samarbejdsoverenskomsten mellem kommunen og entreprenørvirksomhederne betyder nemlig, at det reelle tab ved projektet skal beregnes af en regnskabskyndig ved dets afslutning på grundlag af de reelle omkostninger og indtægter. Hvis det reelle tab er mindre end det budgetterede tab, på grundlag af hvilket tilskuddet (foranstaltning 1) ydes i løbet af projektperioden, behøver virksomhederne kun at betale 50 % af den del af tilskuddet, som overstiger det reelle tab, tilbage til kommunen. Entreprenørvirksomhederne kan derfor beholde 50 % af den del af tilskuddet, som ikke dækker et reelt tab. Hvis det reelle tab f.eks. er nul i stedet for det forventede beløb på 2,98 mio. EUR, betaler virksomhederne 1,49 mio. EUR tilbage og kan beholde et tilsvarende beløb. Det beløb i form af statslige midler, som overstiger det reelle tab, er ikke nødvendigt for gennemførelsen af projektet. Det kan derfor konkluderes, at kun en bestemmelse, hvor der forlanges fuldstændig tilbagebetaling af den del af tilskuddet, som overstiger det reelle tab, vil kunne begrænse støtten til det nødvendige minimum, således at denne bliver proportionel. Kommissionen gør desuden opmærksom på, at en sådan »bestemmelse om fuldstændig tilbagebetaling« også skal gælde for den støtte, der ligger gemt i den delvise garanti (forholdsregel 3), og ikke kun for tilskuddet (foranstaltning 1), sådan som det er tilfældet med den aktuelle bestemmelse om tilbagebetaling.
(5)

I foråret 2004 modtog Kommissionen oplysninger om, at kommunen havde til hensigt at genforhandle aftalen med AZ og AZ Vastgoed. Kommissionen bad derfor de nederlandske myndigheder om yderligere oplysninger ved brev af 3. juni 2004, som de nederlandske myndigheder besvarede ved brev af 5. juli 2004. Myndighederne svarede, at kommunen, AZ og AZ Vastgoed rent faktisk overvejede at indgå en ny aftale. De gentog endvidere, at aftalen ikke kunne gennemføres som følge af den afgørelse om at suspendere den, der var truffet af domstolen i Amsterdam (3). Ved brev registreret den 5. november 2004 indsendte de nederlandske myndigheder yderligere oplysninger, hvori det blev bekræftet, at der var indgået en ny aftale mellem parterne, og at den forrige aftale var ophævet.
(21)

Inden for kategorien meget alvorlige overtrædelser åbner bødeskalaen også mulighed for at pålægge bøder af en størrelsesorden, der sikrer en tilstrækkeligt afskrækkende virkning under hensyn til hver virksomheds størrelse. I den forbindelse hæftede Kommissionen sig ved, at i 2005, som var det sidste regnskabsår før beslutningens vedtagelse, havde Total en samlet verdensomsætning på 143 mia. EUR, Elf Aquitaine havde en omsætning på 120 mia. EUR, Akzo havde 13 mia., Degussa havde 11,750 mia., Solvay havde 8,560 mia. og Edison havde 6,650 mia. Kommissionen fandt det følgende rimeligt at gange Totals bøde med en faktor på 3 på grund af moderselskabernes størrelse, idet Elf Aquitaine og Total hver især har en omsætning på et godt stykke over 100 mia. EUR. Akzos og Degussas omsætning svarede til ca. 10 % af Totals, men de er stadigvæk meget store virksomheder med en omsætning på et godt stykke over 10 mia. EUR. Kommissionen fandt det derfor rimeligt at gange de to virksomheders bøde med en faktor på 1,75. I betragtning af, at Solvay havde en omsætning på 8,560 mia., fandt Kommissionen det rimeligt at gange Solvays bøde med en faktor på 1,5. På grundlag af Edisons omsætning på 6,650 mia. EUR fandt Kommissionen det rimeligt at gange Edisons bøde med en faktor på 1,25. Eftersom Ausimont blev overført til en anden virksomhed, gælder denne faktor i lyset af sagens omstændigheder udelukkende for Edisons bøde.
(31)

Med hensyn til afsnit D i meddelelsen af 1996 erkender Kommissionen, at Ferriere Nord har fremlagt nyttige oplysninger, som har givet Kommissionen mulighed for bedre at forstå, hvordan kartellet har fungeret. Kommissionen mener således, at virksomheden opfylder meddelelsens afsnit D, stk. 1, hvori det er fastsat, at der er mulighed for bødenedsættelse, hvis en virksomhed inden udsendelsen af en klagepunktsmeddelelse forsyner Kommissionen med oplysninger, dokumenter eller andet bevismateriale, som bidrager til at fastslå overtrædelsens eksistens.
(34)

For disse overtrædelser pålægges følgende bøder: (a) Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV, Akzo Nobel Base Chemicals AB, Eka Chemicals AB og Akzo Nobel AB. 84,38 mio. EUR (b) Hoechst AG: 74,03 mio. EUR (c) Elf Aquitaine SA og Arkema SA (tidligere Atofina SA) in solidum. 45,00 mio. EUR (d) Arkema SA (tidligere Atofina SA). 13,50 mio. EUR (e) Clariant AG og Clariant GmbH in solidum. 0 mio. EUR Akzo Nobel Base Chemicals AB, Eka Chemicals AB og Akzo Nobel AB hæfter in solidum for betalingen af den i stk. 1, litra a), pålagte bøde med op til et beløb på 50,63 mio. EUR. De øvrige Akzo-selskaber nævnt under litra a) hæfter in solidum for det fulde bødebeløb.
(35)

Forpligtelsen til at sælge et fuldt produktionsanlæg for stålkabelbånd med en bredde på over 2,4 m til Sempertrans er også et velegnet middel til løsning af konkurrenceproblemerne på markedet for svære stålkabeltransportbånd. De største betænkeligheder på dette marked vedrører segmentet for transportbånd til kunder inden for brunkulsudvinding. Køberen, Semperit/Sempertrans, der allerede fremstiller en række transportbånd inden for dette segment, vil gennem salget få adgang til produktionsteknologien for brede bånd, hvilket er en nøglefaktor, når det gælder om at opnå vellykkede resultater på markedet for stålkabelbånd. Markedsundersøgelsen har bekræftet, at dette tilsagn er effektivt, da alle større kunder har meddelt Kommissionen, at de betragter salget af et produktionsanlæg som en effektiv foranstaltning til at skabe konkurrence på markedet for stålkabelbånd. Kommissionen mener derfor, at afhændelsen vil løse konkurrenceproblemerne på dette marked.
(2)

For at forebygge, at sygdommen breder sig, og bidrage til, at den udryddes så hurtigt som muligt, skal Fællesskabet i henhold til beslutning 90/424/EØF yde finansiel støtte til medlemsstatens støtteberettigede udgifter til hasteforanstaltninger til bekæmpelse af sygdommen.
(8)

Det vil også være formålstjenligt, at der åbnes mulighed for efter stillingtagen i hvert enkelt tilfælde at indgå indkøbsaftaler med tredjelande, som ikke er Tacis-partnerlande, hvor dette er til nytte for projekter i forbindelse med planen for indkapsling af Tjernobyl-anlægget.
(2)

Det er både i Fællesskabets og medlemsstaternes interesse, at konventionen videreføres for endnu en periode på et år. Efter konventionens artikel XXV (b) forudsætter videreførelsen, at konventionen om kornhandel af 1995 forbliver i kraft for den samme periode. Kommissionen, der repræsenterer Fællesskabet i Komitéen for Fødevarehjælp, bør derfor ved en rådsafgørelse bemyndiges til at stemme for en sådan videreførelse —
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/1

RÅDETS AFGØRELSE

af 7. november 2006

vedrørende den holdning, som Fællesskabet skal indtage i Det Internationale Råd for Tropisk Træ, om forlængelse af den internationale overenskomst om tropisk træ af 1994

(2006/C 298/01)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 133 sammenholdt med artikel 300, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den internationale overenskomst om tropisk træ af 1994 blev undertegnet og bragt i midlertidig anvendelse af Fællesskabet ved Rådets afgørelse 96/493/EF (2).

(2) I januar 2006 blev der inden for UNCTAD indgået en overenskomst til afløsning af den internationale overenskomst om tropisk træ af 1994.

(3) Den internationale overenskomst om tropisk træ af 1994 forbliver i kraft indtil den 31. december 2006, medmindre Det Internationale Råd for Tropisk Træ i overensstemmelse med artikel 46, stk. 3, træffer afgørelse om at forlænge den ud over denne dato, indtil den afløsende overenskomst træder i kraft.

(4) En forlængelse af overenskomsten er i Fællesskabets interesse.

(5) Det Europæiske Fællesskabs holdning i Det Internationale Råd for Tropisk Træ bør fastlægges —

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Det Europæiske Fællesskabs holdning i Det Internationale Råd for Tropisk Træ er at stemme for en forlængelse af den internationale overenskomst om tropisk træ af 1994, indtil den afløsende overenskomst af 2006 træder midlertidigt eller endeligt i kraft.

Artikel 2

Det Europæiske Fællesskab vil arbejde for en afgørelse truffet af Det Internationale Råd for Tropisk Træ, som sigter mod at begrænse varigheden af forlængelsen af den internationale overenskomst om tropisk træ af 1994, eller hvorved der indføres en revisionsklausul.

Udfærdiget i Bruxelles, den 7. november 2006. På Rådets vegne E. HEINÄLUOMA Formand

(1) Dok. 12953/06 — KOM(2006) 469 endelig.

(2) EFT L 208 af 17.8.1996, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/2

RÅDETS AFGØRELSE

af 28. november 2006

om udnævnelse af en suppleant til bestyrelsen for Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur

(2006/C 298/02)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2062/94 af 18. juli 1994 om oprettelse af Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur (1), særlig artikel 8, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Ved afgørelse af 3. juni 2002 (2) og 29. april 2004 (3) udnævnte Rådet medlemmerne af og suppleanterne til bestyrelsen for Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur for perioden indtil den 2. juni 2005; denne periode er blevet forlænget i henhold til artikel 1, stk. 5, i forordning nr. 1112/2005.

(2) Der er blevet en plads som suppleant i kategorien regeringsrepræsentanter ledig i den pågældende bestyrelse, efter at Bo BARREFELT er trådt tilbage.

(3) Den svenske regering har foretaget en indstilling med henblik på besættelse af den plads, der er blevet ledig —

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Eneste artikel

Anna-Lena HULTGÅRD SANCINI udnævnes til suppleant til bestyrelsen for Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur som efterfølger for Bo BARREFELT for den resterende del af mandatperioden, dvs. indtil der er indsat en ny bestyrelse i overensstemmelse med artikel 1, stk. 5, i forordning nr. 1112/2005.

Udfærdiget i Bruxelles, den 28. november 2006. På Rådets vegne E. HEINÄLUOMA Formand

(1) EFT L 216 af 20.8.1994, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1643/95 (EFT L 156 af 7.7.1995, s. 1) og forordning (EF) nr. 1112/2005 (EUT L 184 af 15.7.2005, s. 5).

(2) EFT C 161 af 5.7.2002, s. 5.

(3) EUT C 116 af 30.4.2004, s. 16.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/7

RÅDETS AFGØRELSE

af 28. november 2006

om udnævnelse af et medlem af og en suppleant til bestyrelsen for Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene

(2006/C 298/04)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1365/75 af 26. maj 1975 om oprettelse af Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene (1), særlig artikel 6, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Ved afgørelse af 13. december 2004 (2) udnævnte Rådet medlemmerne af og suppleanterne til bestyrelsen for Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene for den periode, der udløber den 18. oktober 2007.

(2) En plads som medlem og en plads som suppleant i bestyrelsen for ovennævnte institut i kategorien regeringsrepræsentanter er blevet ledige, efter at Marc BOISNEL og Emmanuel GERAT er trådt tilbage.

(3) Den franske regering har foretaget indstillinger til de pladser, som er blevet ledige —

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Eneste artikel

1. Mireille JARRY udnævnes til medlem af bestyrelsen for Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene som efterfølger for Marc BOISNEL for den resterende del af mandatperioden, dvs. indtil den 18. oktober 2007.

2. Robert PICCOLI udnævnes til suppleant til bestyrelsen for Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene som efterfølger for Emmanuel GERAT for den resterende del af mandatperioden, dvs. indtil den 18. oktober 2007.

Udfærdiget i Bruxelles, den 28. november 2006. På Rådets vegne E. HEINÄLUOMA Formand

(1) EFT L 139 af 30.5.1975, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 1111/2005 (EUT L 184 af 15.7.2005, s. 1).

(2) EUT C 317 af 22.12.2004, s. 4.
(5)

På baggrund af resultaterne af gennemgangen af de indsigelser, der er blevet rejst mod referencen for standard EN 10080:2005 »Armeringsstål til beton — Svejselige armeringsstål — Del 1: Generelle krav«, bør referencen for standard EN 10080:2005 udgå af listen over harmoniserede standarder i Den Europæiske Unions Tidende med det resultat, at overholdelse af de relevante nationale standarder, som gennemfører den harmoniserede standard EN 10080:2005, ikke længere giver formodning om, at de pågældende varer er egnede til brug og i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i direktiv 89/106/EØF —
(1)

I henhold til direktiv 2000/29/EF kan der ydes EF-tilskud til medlemsstaterne til dækning af direkte udgifter til nødvendige foranstaltninger, som er truffet eller planlægges truffet for at bekæmpe skadegørere, der er indslæbt fra tredjelande eller fra andre områder i Fællesskabet, med henblik på at udrydde dem eller, hvis dette ikke er muligt, at holde dem under kontrol.
(6)

Der blev modtaget tilstrækkeligt komplette besvarelser af spørgeskemaet fra to kinesiske eksporterende producenter, nemlig Ningbo Ruyi Joint Stock Co. Ltd. og Zhejiang Noblelift Equipment Joint Stock Co. Ltd., som begge samarbejdede i den oprindelige undersøgelse. En anden eksporterende producent, Yale Industrial Products Co. Ltd., opgav kun meget ufuldstændige oplysninger, og blev derfor, efter at være blevet behørigt informeret, betragtet som ikke-samarbejdsvillig i henhold til grundforordningens artikel 18. To andre eksporterende producenter, som samarbejdede i den oprindelige undersøgelse, undlod at indgive oplysninger i forbindelse med den fornyede absorptionsundersøgelse, nemlig Ningbo Liftstar Material Transport Equipment Factory og Ningbo Tailong Machinery Co. Ltd.
DA Den Europæiske Unions Tidende L 337/45

RÅDETS AFGØRELSE

af 28. november 2006

om Fællesskabets tiltrædelse af FN's Økonomiske Kommission for Europas regulativ nr. 107 vedrørende ensartede bestemmelser for godkendelse af køretøjer i klasse M2 og M3 hvad angår den generelle konstruktion

(EØS-relevant tekst)

(2006/874/EF)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets afgørelse 97/836/EF af 27. november 1997 om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af overenskomsten under FN's Økonomiske Kommission for Europa om indførelse af ensartede tekniske forskrifter for hjulkøretøjer samt udstyr og dele, som kan monteres og/eller benyttes på hjulkøretøjer, samt vilkårene for gensidig anerkendelse af godkendelser, der er meddelt på grundlag af sådanne forskrifter (Overenskomst af 1958 som revideret) (1), særlig artikel 3, stk. 3, og artikel 4, stk. 2, andet led,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) De ensartede forskrifter i regulativ nr. 107 vedrørende bestemmelser for godkendelse af køretøjer i klasse M2 og M3 hvad angår den generelle konstruktion tilsigter at fjerne de tekniske hindringer for samhandelen med motorkøretøjer mellem de kontraherende parter og at opnå en høj grad af sikkerhed og beskyttelse ved brug af køretøjerne.

(2) Kommissionen finder derfor, at regulativ nr. 107 bør integreres i fællesskabssystemet for typegodkendelse af motorkøretøjer —

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

1. Fællesskabet anvender regulativ nr. 107 fra FN's Økonomiske Kommission for Europa vedrørende ensartede bestemmelser for godkendelse af køretøjer i klasse M2 og M3 hvad angår den generelle konstruktion.

2. Teksten til regulativet er knyttet til denne afgørelse.

Artikel 2

Regulativ nr. 107 fra FN's Økonomiske Kommission for Europa vedrørende ensartede bestemmelser for godkendelse af køretøjer i klasse M2 og M3 hvad angår den generelle konstruktion integreres i fællesskabssystemet for typegodkendelse af motorkøretøjer.

Artikel 3

Kommissionen underretter FN's generalsekretær om denne afgørelse.

Udfærdiget i Bruxelles, den 28. november 2006. På Rådets vegne E. HEINÄLUOMA Formand

(1) EFT L 346 af 17.12.1997, s. 78.
(39)

Kommissionen henviser til, at kommunerne havde nettofordringer på VAOP på 5,7 mio. NLG (2,6 mio. EUR) (12). I betragtning af, at disse fordringer ikke var dækket af garantier, fordi en anden vigtig kreditor (BNG) havde førsteprioritets panteret på betydelige aktiver. Derfor ville de lokale myndigheder ikke kunne have krævet fyldestgørelse af en stor del af deres fordringer, hvis VAOP var gået konkurs og havde skullet likvidere sine aktiver. Kommissionen har gennemgået den af de nederlandske myndigheder forelagte beregning. Denne lå for kreditorerne på den optimistiske side (13). Derfor er Kommissionen af den opfattelse, at kommunerne højst kunne have fået 1,2 mio. NLG (0,5 mio. EUR) hjem af ovennævnte samlede beløb på 5,7 mio. NLG (2,6 mio. EUR). Desuden ville dette beløb være blevet inddrevet med den betydelige forsinkelse, som er karakteristisk for en likvidationsprocedure. I stedet for at acceptere dette tab på 4,5 mio. NLG (2 mio. EUR) har medlemmerne foretrukket at konvertere et beløb på 3 mio. NLG (1,3 mio. EUR) i et rentebærende lån og kræve saldoen tilbagebetalt. Den anden option var derfor en gunstigere løsning. I sin beslutning om at indlede proceduren gav Kommissionen også udtryk for tvivl med hensyn til, om en investor i en markedsøkonomi, som går med til en sådan konvertering, ikke ville have forlangt en højere rente. Denne tvivl er fjernet. Kommissionen konstaterer nemlig, at kommunernes forhandlingsposition i forhold til BNG ikke var af en sådan art, at de kunne forlange en højere rente. En højere rente ville nemlig på længere sigt påvirke VAOP's evne til at tilbagebetale sit lån til BNG. Derfor ville BNG have kunnet modsætte sig en sådan anmodning fra kommunernes side ved at true med at lade VAOP gå konkurs, hvilket, som det er nævnt, ville have betydet et mindre gunstigt udfald for kommunerne. Desuden ville det, selv hvis kommunerne havde haft den nødvendige forhandlingsposition, ikke have været i deres interesse at forhøje renten, fordi dette ganske enkelt ville have øget VAOP's finansielle byrder i de fem følgende år. I betragtning af, at medlemmerne betaler VAOP for omkostningerne ved de præsterede tjenesteydelser, ville den højere rente, som de ville have kunnet få, være blevet udjævnet af de større bidrag, som de ville have været nødt til at betale til VAOP i denne periode.