Faellesskabsrammebestemmelser for statsstoette til miljoebeskyttelse (94/C 72/03)

(Tekst af betydning for EOES)

1. INDLEDNING

1.1. I 1970'erne og begyndelsen af 1980'erne gik Faellesskabets miljoepolitik hovedsagelig ud paa at fastsaette og gennemfoere standarder for de vigtigste miljoeparametre. Kommissionens memorandum af 6. november 1974 om statsstoette til miljoeformaal (1) afspejler denne holdning. Rammebestemmelserne, der blev udvidet med visse aendringer i 1980 (2) og igen i 1986 (3), bestemte, at stoette til virksomheder til noedvendige investeringer for at opfylde visse obligatoriske minimumskrav kunne godkendes. Brugen af statsstoette blev betragtet som en overgangsforanstaltning, der skulle bane vej for indfoerelsen af »forureneren betaler«-princippet, ifoelge hvilket de oekonomiske beslutningstagere skal baere de fulde omkostninger forbundet med den af dem foraarsagede forurening (4).

1.2. I den europaeiske faelles akt blev der foejet en ny paragraf til EF-traktaten, der udtrykkeligt giver Faellesskabet befoejelser paa miljoeomraadet (5). De nye bestemmelser er en bekraeftelse af forureneren betaler-princippet, men ogsaa mere vidtraekkende, idet de rejser krav om at integrere miljoehensyn ved udformningen og gennemfoerelsen af Faellesskabets politik paa andre omraader, samt at forebyggelse skal tillaegges stor vaegt. Ideen om at integrere miljoehensynet i politikken paa andre omraader tages op sammen med begrebet »baeredygtig udvikling« i EF's femte miljoeprogram (6). Dermed anerkendes det, at den traditionelle fremgangsmaade, der naesten udelukkende var baseret paa regler og isaer paa standarder, ikke har vaeret helt tilfredsstillende. Programmet laegger derfor vaegten paa en bredere raekke af instrumenter. Forskellige instrumenter (lovgivning, frivillige foranstaltninger og oekonomiske foranstaltninger) eller forskellige kombinationer af disse kan, afhaengig af den lovgivningsmaessige, tekniske, oekonomiske og sociale baggrund, vaere den bedste maade at naa de miljoemaessige maal paa i en given situation. Baade positive finansielle incitamenter, f.eks. tilskud, og negative incitamenter, dvs. skatter og afgifter, kan spille en rolle. Noedvendigheden af at integrere miljoepolitikken i foranstaltninger paa andre omraader betyder ogsaa, at der skal tages hensyn til bestraebelserne paa at opnaa oekonomisk og social samhoerighed i EF, at opretholde enhedsmarkedets integritet og at overholde alle internationale forpligtelser paa miljoeomraadet.

1.3. Anvendelsen af EF-traktatens regler om statsstoette skal afspejle den rolle, den oekonomiske instrumenter kan spille i miljoepolitikken. Det betyder, at der skal tages en bredere vifte af finansielle foranstaltninger i brug paa dette omraade. Saavel kontrollen med stoetten som miljoepolitikken skal sikre en strengere anvendelse af forureneren betaler-princippet.

1.4. Tilskud kan vaere den naestbedste loesning i situationer, hvor forureneren betaler-princippet - der kraever, at alle miljoeomkostninger skal »internaliseres«, dvs. skal absorberes af firmaernes produktionsomkostninger - endnu ikke er indfoert. Imidlertid kan saadanne tilskud, navnlig i de mest forurenende dele af landbruget og industrien, fordreje konkurrencen, skabe handelshindringer og true det indre marked. Faktum er, at virksomheder i alle medlemsstaterne bliver noedt til at foretage investeringer med henblik paa at deres anlaeg, udstyr og fremstillingsprocesser kan opfylde miljoekravene, hvorved de eksterne miljoeomkostninger gradvis internaliseres. Statsstoette vil kunne give nogle virksomheder en fordel i forhold til deres konkurrenter i andre medlemsstater, der ikke faar en saadan stoette, selv om de er undergivet samme miljoemaessige begraensninger.

1.5. Nedenfor beskrives de vigtigste typer statsstoette til miljoebeskyttelse, der er blevet anmeldt i de seneste aar. De forskellige typer stoette falder i tre brede kategorier: investeringsstoette, horisontale stoetteforanstaltninger og driftsstoette.

1.5.1. Investeringsfremmende foranstaltninger, eventuelt knyttet sammen med lovbestemmelser eller frivillige aftaler

Paa mange omraader inden for miljoepolitikken kraeves det, at virksomhederne overholder en raekke standarder. Saadanne retligt forpligtende standarder kan have deres kilde i og inkorporere internationale aftaler eller faellesskabslovgivning i national lovgivning eller kan vaere udsprunget af nationale, regionale eller lokale hensyn. Faelles for disse omraader er, at der findes et retligt krav.

For imidlertid at opnaa eller genskabe et miljoe af tilfredsstillende kvalitet, isaer i hoejt industrialiserede omraader, er det noedvendigt gradvis at oege beksyttelsesniveauet og at tilskynde virksomhederne til at gaa laengere end de retligt forpligtende krav.

Det endelige formaal med investeringsfremmende foranstaltninger paa dette omraade er at fremme en gradvis forbedring af miljoeets kvalitet. Investeringsstoetten falder typisk i én af foelgende kategorier:

- stoette i henhold til programmer, der bistaar eksisterende virksomheder med at tilpasse deres anlaeg til nye standarder eller tilskynder dem til at opfylde saadanne standarder hurtigere (stoette i en begraenset periode for at fremskynde gennemfoerelsen af nye standarder)

- stoette til at fremme bestraebelser paa, gennem investeringer til nedsaettelse af emissionen til niveauer et godt stykke under de i de nuvaerende eller nye standarder fastsatte niveauer, at gaa vaesentligt videre end de i loven indeholdte standarder

- stoette, der i mangel af retligt forpligtende standarder ydes paa grundlag af aftaler, hvor virksomhederne tager stoette skridt til at bekaempe forureningen end paakraevet af loven, eller inden der er vedtaget en lov herom

- stoette til investering paa omraader, hvor miljoeforanstaltninger er prioriteret, men i hoejere grad er til fordel for samfundet som helhed end for den enkelte investor og derfor gennemfoeres kollektivt. Det gaelder f.eks. affaldsforvaltning og genbrug

- stoette til udbedring af tidligere tiders miljoeskader, som virksomhederne ifoelge loven ikke er forpligtet til at afhjaelpe.

1.5.2. Tilskud til horisontale stoetteforanstaltninger

Horisontale stoetteforanstaltninger skal vaere en hjaelp til saavel at finde loesninger paa miljoeproblemer som at informere om disse loesninger, saa de anvendes i stoerre udstraekning. Der er tale om f.eks.:

- forskning og udvikling af teknologier, der foraarsager mindre forurening

- teknisk information, konsulenttjenester og uddannelse af ansatte vedroerende nye miljoeteknologier og -praksis

- miljoesyn i virksomheder

- informering og udbredelse af forstaaelsen for miljoeproblemer i offentligheden, fremme af oekologisk kvalitetsmaerkning og af kendskabet til fordelene ved miljoevenlige produkter mv.

1.5.3. Driftsstoette i form af tilskud, hel eller delvis fritagelse for miljoeskat og -afgifter og stoette til miljoevenlige produkter

Til trods for at forureningen er blevet mindsket, og renere teknologier er blevet indfoert, eksisterer der mange miljoeskadelige aktiviteter, hvis miljoeomkostninger ikke er indkalkuleret i produktionsomkostningerne eller i priserne. Omvendt afspejles miljoefordelene ved mindre forurenende produkter og udstyr normalt ikke fuldt ud i lavere forbrugerpriser. Der er imidlertid en klar tendens i medlemsstaterne til at internalisere nogle af disse eksterne omkostninger og fordele, saavel gennem skatter eller gebyrer for miljoetjenester som gennem tilskud.

Ved paalaeggelse af miljoeskatter og -afgifter kan det blive noedvendigt at yde statsstoette, idet nogle virksomheder ikke umiddelbart vil kunne baere den ekstra finansielle byrde og vil faa behov for midlertidig hjaelp. En saadan hjaelp er driftsstoette. Den kan tage flere former:

- nogle medlemsstater har indfoert lempelser i miljoeskatterne for at hindre, at virksomhederne bliver stillet ringere end deres konkurrenter i lande, der ikke har saadanne foranstaltninger

- tilskud til daekning af samtlige eller nogle af driftsomkostningerne til betaling for bortskaffelse af affald eller til genbrugsanlaeg, vandrensningsanlaeg eller tilsvarende installationer. Disse anlaeg drives ofte af halvoffentlige organer, som opkraever betaling hos brugerne for deres ydelser. Omkostningsrelaterede gebyrer for miljoeydelser er i overensstemmelse med forureneren betaler-princippet. Det kan imidlertid blive noedvendigt at udskyde indfoerelsen af fuld daekning gennem gebyrer eller at krydssubsidiere nogle brugere paa bekostning af andre, navnlig i overgangsperioden fra traditionel bortskaffelse af affald til nye genbrugs- eller behandlingsteknikker. Staten kan ogsaa afholde en del af investeringsomkostningerne til saadanne anlaeg.

Blandt de tilskud, der ydes til udnyttelse af de miljoemaessige fordele ved visse teknologier, er:

- tilskud eller krydssubsidier til daekning af ekstra produktionsomkostninger for vedvarende energikilder og

- stoette, der tilskynder forbrugerne og virksomhederne til at koebe miljoevenlige produkter (7) snarere end billigere traditionelle varer.

1.6. Formaalet med disse rammebestemmelser er at skabe balance mellem de konkurrencepolitiske og miljoepolitiske krav paa baggrund af den udbredte anvendelse af statsstoette inden for miljoepolitikken. Stoetten er normalt kun berettiget, naar den negative konkurrencemaessige virkning opvejes af de miljoemaessige fordele. Rammebestemmelserne skal sikre gennemsigtighed og konsekvens i Kommissionens gennemfoerelse af traktatens statsstoettebestemmelser over for raekken af ovenanfoerte instrumenter (lovgivning, skatter og tilskud, uddannelse og information), der anvendes af medlemsstaterne med det formaal at beskytte miljoeet. I afsnittet nedenfor er angivet de af Kommissionen anvendte kriterier ved vurderingen af, om statsstoette til forskellige typer miljoebeskyttelse er forenelig med EF-traktatens artikel 92. Hensigten er ikke at tilskynde medlemsstaterne til at yde tilskud, men at vejlede medlemsstater, der oensker at yde tilskud, om de stoettetyper og -niveauer, der kan accepteres.

2. RAMMEBESTEMMELSERNES ANVENDELSESOMRAADE

2.1. Rammebestemmelserne gaelder for stoette paa alle de omraader, der er omfattet af EF-traktaten, herunder dem, for hvilke der gaelder specifikke faellesskabsregler om statsstoette (forarbejdning af staal, skibsbygning, motorkoeretoejer, syntetiske fibre, transport, landbrug og fiskeri) for saa vidt reglerne ikke siger noget andet. Inden for landbrug (8) gaelder rammebestemmelserne ikke for det omraade, der falder ind under Raadets forordning (EOEF) nr. 2078/92 (9).

2.2. I rammebestemmelserne goeres rede for Kommissionens fremgangsmaade ved vurderingen i henhold til artikel 92 af statsstoette til foelgende formaal paa miljoeomraadet:

- investeringer

- informationsaktiviteter, uddannelse og konsulenttjenester

- midlertidige driftstilskud i visse tilfaelde og

- koeb eller brug af miljoevenlige produkter.

Det gaelder for alle former for stoette (10).

2.3. Stoette til energibesparelse vil i henhold til rammebestemmelserne blive behandlet som stoette til miljoeformaal, for saa vidt som den sigter mod at give og reelt medfoerer betydelige miljoemaessige fordele og er noedvendig i betragtning af den af investor opnaaede omkostningsbesparelse. Stoette til vedvarende energikilder, hvis udvikling prioriteres saerligt hoejt i Faellesskabet (11), falder i det omfang der er tale om investeringsstoette ogsaa ind under rammebestemmelserne. I velbegrundede tilfaelde kan der godkendes hoejere stoetteniveauer end de i afsnit 3.2 nedenfor fastsatte. Driftsstoette til fremstilling af vedvarende energi vil blive bedoemt paa grundlag af den enkelte sags beskaffenhed.

2.4. Statsstoette til forskning og udvikling paa miljoeomraadet er undergivet reglerne i EF-rammebestemmelserne for statsstoette til forskning og udvikling (12).

3. STATSSTOETTEREGLERNES ANVENDELSE

3.1. Vurdering af stoette til miljoebeskyttelse i henhold til EF-traktatens artikel 92

I henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 1, er det med visse undtagelser forbudt at yde statsstoette til bestemte virksomheder eller industrier, hvis stoetten fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene og kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Statsstoette til miljoebeskyttelse opfylder ofte kriterierne i artikel 92, stk. 1. Den giver bestemte virksomheder en fordel til forskel fra generelle foranstaltninger, der er til fordel for virksomheder i hele oekonomien, og den kan dermed paavirke samhandelen inden for EF.

Opfylder stoetten imidlertid nedennaevnte betingelser, kan Kommissionen beslutte, at den falder ind under en af undtagelserne i EF-traktatens artikel 92. Undtagelsen kan naturligvis kun indroemmes, hvis stoetten ogsaa er i overensstemmelse med andre faellesskabsbestemmelser, saerlig bestemmelserne om det indre marked.

3.2. Investeringsstoette

3.2.1. Stoette til investering i jord (hvor det er absolut noedvendigt for at opfylde miljoemaalsaetninger), bygninger, anlaeg og udstyr, der har til formaal at reducere eller fjerne forurening og gener eller at tilpasse produktionsmetoder for at beskytte miljoeet, kan godkendes inden for de i rammebestemmelserne fastsatte begraensninger. Stoetteberettiget er kun de ekstra investeringsomkostninger, der er noedvendige for at opfylde miljoemaalsaetningerne. Generelle investeringsomkostninger, der ikke kan henfoeres til miljoebeskyttelse, maa udelukkes. Saaledes er investeringsomkostninger til ny- eller geninvestering i anlaeg til ren etablering eller erstatning af produktionskapacitet ikke stoetteberettigede, medmindre miljoeniveauet bliver forbedret. Hvor investeringer i eksisterende anlaeg er forbundet med baade en kapacitetsforoegelse og en forbedring af miljoeniveauet, skal de stoetteberettigede omkostninger staa i forhold til anlaeggets oprindelige kapacitet (13). Under alle omstaendigheder er stoette, der tilsyneladende gaar til miljoebeskyttelsesforanstaltninger, men som reelt gaar til generelle investeringer, ikke omfattet af rammebestemmelserne. Det gaelder f.eks. stoette til flytning af anlaeg til en ny beliggenhed i samme omraade. Saadan stoette er ikke omfattet af rammebestemmelserne, fordi det for nylig har vist sig, at der kan opstaa konflikter med konkurrence- og samhoerighedspolitikken. Saadan stoette skal derfor fortsat behandles fra sag til sag, indtil der er hoestet tilstraekkelige erfaringer til, at der kan fastsaettes mere generelle regler.

3.2.2. Reglerne for investeringsstoette generelt gaelder ogsaa for stoette til investeringer i udbedring af gamle miljoeskader, f.eks. rensning af forurenede industrigrunde. I de tilfaelde, hvor det ikke har vaeret muligt at udpege den ansvarlige for forureningen eller at drage vedkommende til ansvar, vil stoette til rensning af saadanne omraader ikke falde ind under EF-traktatens artikel 92, stk. 1. En saadan stoette giver ikke en given virksomhed eller industri en oekonomisk fordel. Saadanne sager skal behandles efter sagens beskaffenhed.

3.2.3. Generelt kan stoette til miljoeinvesteringer godkendes op til nedennaevnte graenser (14). Disse bestemmelser gaelder baade for de af de enkelte virksomheder foretagne investeringer som investeringer i kollektive faciliteter.

A. Stoette til virksomheder i forbindelse med opfyldelsen af nye retligt forpligtende standarder

Investeringsstoette i forbindelse med opfyldelsen af nye lovfaestede standarder elle andre nye retligt forpligtende standarder, hvis opfyldelse kraever tilpasning af anlaeg og udstyr, kan godkendes for indtil 15 % af de stoetteberettigede bruttoomkostninger (15). Stoette kan kun ydes for en begraenset periode og kun til anlaeg, der paa tidspunktet for de nye standarder eller forpligtelsers ikrafttraeden har vaeret i drift i mindst to aar.

For smaa og mellemstore virksomheder (16) kan der gives tilladelse til yderligere 10 procentpoint i bruttostoette til saadanne investeringer. Hvis investeringerne foretages i stoetteberettigede omraader (17), kan der ydes stoette indtil den af Kommissionen godkendte gaeldende regionalstoettesats for omraadet plus 10 bruttoprocentpoint for SMV i de omraader, der er naevnt i artikel 92, stk. 3, litra c), og 15 bruttoprocentpoint for SMV i omraader, der falder ind under artikel 92, stk. 3, litra a) (18).

Ifoelge forureneren betaler-princippet boer der normalt ikke gives stoette til opfyldelse af lovmaessige krav i nye anlaeg. Virksomheder, der i stedet for blot at tilpasse eksisterende mere end to aar gamle anlaeg, vaelger at erstatte det med nye anlaeg, der opfylder de nye standarder, kan imidlertid faa stoette. Stoetten vil i det tilfaelde de nye stanarder, kan imidlertid faa stoette. Stoetten vil i det tilfaelde svare til den del af investeringsomkostningerne, der ikke overstiger omkostningerne til tilpasning af det gamle anlaeg.

Hvis der findes baade faellesskabs- og nationale lovstandarder for en og samme type gene eller forurening, anvendes den ved den ifoelge denne bestemmelse foretagne vurdering strengeste standard.

B. Stoette for at tilskynde virksomhederne til at gaa videre end de retligt forpligtende miljoestandarder

Stoette til investeringer, der goer det muligt at opná betydeligt hoejere grader af niveaubeskyttelse end de fastsatte retligt forpligtende miljoestandarder, kan godkendes for indtil 30 % brutto af de stoetteberettigede omkostninger. Det faktiske niveau for stoetten til at gaa videre, end de fastsatte standarder paakraever, skal staa i forhold til den opnaaede forbedring af miljoeet og til den til opnaaelse af forbedringen noedvendige investering.

Hvis investeringen foretages af SMV, kan der godkendes yderligere 10 bruttoprocentpoint i stoette. I stoetteberettigede omraader kan der ydes stoette indtil den gaeldende af Kommissionen godkendte regionalstoettesats, plus eventuelt ovennaevnte tillaeg for SMV (19).

Hvis der findes baade faellesskabs- og nationale standarder for en og samme type gene eller forurening, anvendes den ved vurderingen ifoelge denne bestemmelse strengeste standard.

Hvor et projekt delvis vedroerer tilpasning til standarder, delvis videregaaende foranstaltninger, skal de stoetteberettigede omkostninger opdeles i kategorier og den relevante graense anvendes.

C. Stoette, hvor der ikke findes retligt forpligtende standarder

Paa omraader, hvor virksomhederne ikke er undergivet retligt forpligtende standarder eller paa anden maade juridisk forpligtet til at beskytte miljoeet, kan der ydes stoette til virksomheder, der foretager investeringer med henblik paa at hoejne deres miljoeniveau betydeligt. En saadan stoette kan ligeledes ydes for at bringe miljoeniveauet paa hoejde med niveauet i virksomheder i andre medlemsstater, hvor der gaelder lovfaestede standarder paa et niveau og paa betingelser om proportionalitet svarende til, hvad dergaelder for stoette til at gaa videre end de eksisterende standarder (jf. ovenfor).

Hvor et projekt delvis omfatter tilpasning til standarder og delvis foranstaltninger, der ikke findes standarder for, skal de stoetteberettigede omkostninger i hver kategori adskilles og den relevante maksimale anvendes.

3.3. Stoette til informationsaktiviteter, videreuddannelse og konsulenttjenester

Stoette til oplysningskampagner for at oege forstaaelsen for miljoespoergsmaal og give mere detaljeret information om f.eks. selektiv affaldsindsamling, bevaring af naturressourcer eller miljoevenlige varer falder muligvis overhovedet ikke ind under EF-traktatens artikel 92, stk. 1. Det vil vaere tilfaeldet, hvis de er saa generelle i karakter, at de ikke giver bestemte virksomheder nogen finansielle fordele. Selv naar stoette til saadanne aktiviteter falder ind under artikel 92, stk. 1, vil den normalt kunne undtages.

Stoette til virksomheder til videreuddannelse og konsulentbistand paa miljoeomraadet kan ogsaa godkendes. Som fastsat i rammebestemmelserne for stoette til SMV kan saadan stoette andrage indtil 50 % af de stoetteberettigede omkostninger (20). I stoetteberettigede omraader kan stoette til videreuddannelse og konsulenttjenester paa mindst den godkendte sats for investeringsstoette godkendes for baade SMV og de stoerre virksomheder.

3.4. Driftsstoette

I overensstemmelse med den hidtidige politik godkender Kommissionen normalt ikke driftsstoette, der frigoer virksomhederne for omkostninger ved forurening eller gener foraarsaget af dem selv. Kommissionen kan dog under visse velafgraensede omstaendigheder goere en undtagelse fra dette princip. Den har hidtil gjort det inden for affaldsforvaltning og miljoeskattelempelser. Kommissionen vil fortsat behandle saadanne sager saerskilt og paa grundlag af sagens beskaffenhed samt de af Kommissionen udviklede kriterier inden for ovennaevnte to omraader. Disse kriterier bestemmer, at stoetten kun maa vaere en kompensation for de produktionsomkostninger, der ligger ud over de traditionelle omkostninger, at de boer vaere midlertidige og principielt degressive, saa der skabes et incitament til at mindske forureningen eller at fremme en mere effektiv ressourceudnyttelse. Endvidere maa stoetten ikke stride mod andre bestemmelser i EF-traktaten, navnlig vedroerende fri udveksling af varer og tjenesteydelser.

Inden for affaldsforvaltning kan offentlig finansiering af meromkostningerne til selektiv indsamling af, genvinding fra og behandling af kommunalt affald til fordel for saavel virksomheder som forbrugere omfatte statsstoette. En saadan stoette kan i givet fald blive godkendt, hvis der paalaegges virksomhederne et gebyr i forhold til den brug, de goer af ordningerne eller i forhold til den maengde affald, de producerer under deres aktiviteter. Stoette til indsamling af, genvinding fra og behandling af industri- og landbrugsaffald vil blive behandlet fra sag til sag.

Midlertidig fritagelse for nye miljoeskatter kan tillades, hvor det er noedvendigt for at opveje nedsat, navnlig international, konkurrencevne. En yderligere faktor at tage i betragtning er, hvad de paagaeldende virksomheder skal goere til gengaeld for at mindske den af dem foraarsagede forurening. Denne bestemmelse gaelder ogsaa for lempelser for skatter, der indfoeres i henhold til EF-lovgivning, hvor medlemsstaterne skoensmaessigt kan ansaette skattens stoerrelse eller traeffe afgoerelse om eventuelle lempelser.

3.5. Stoette til koeb af miljoevenlige produkter

Foranstaltninger, der skal tilskynde de endelige forbrugere (virksomheder og private) til at koebe miljoevenlige produkter, falder formentlig ikke ind under EF-traktatens artikel 92, stk. 1. Disse foranstaltninger giver ikke bestemte virksomheder nogen haandgribelig finansiel fordel. Hvor saadanne foranstaltninger falder ind under artikel 92, stk. 1, vil de blive vurderet efter deres beskaffenhed og kan godkendes, naar stoetten ydes uden skelen til produkternes oprindelse, ikke overstiger 100 % af de ekstra miljoeomkostninger (21) og ikke strider mod andre bestemmelser i EF-traktaten eller lovgivning vedtaget i henhold til denne (22), herunder med saerlig henvisning til den frie bevaegelighed for varer.

3.6. Grundlaget for eventuelle undtagelser

Inden for de begraensninger og de betingelser, der er anfoert i afsnit 3.2 til 3.5 ovenfor, vil stoette til ovennaevnte formaal blive godkendt af Kommissionen i henhold til den i EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), hjemlede undtagelse for »stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene . . ., naar den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse«. Stoette til miljoeformaal i stoetteomraader, der falder ind under EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), kan imidlertid godkendes ifoelge denne bestemmelse.

3.7. Vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse

Stoette til fremme af gennemfoerelsen af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse, der er prioriteret i miljoemaessig henseende og ofte vil have gunstige virkninger ud over medlemsstaternes eller de beroerte staters graenser, kan godkendes i henhold til undtagelsen i EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra b). Stoetten skal imidlertid vaere noedvendig for projektets viderefoerelse, ligesom projektet skal vaere specifikt og veldefineret, kvalitativt vigtigt, et eksempel til efterfoelgelse og et klart identificerbart bidrag til fremme af faelleseuropaeiske interesser. Naar denne undtagelse anvendes, kan Kommissionen godkende stoette til hoejere satser end de begraensninger, der gaelder for den i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), godkendte stoette.

3.8. Kumulering af stoette fra forskellige kilder

Ovennaevnte begraensninger af den stoette, der kan indroemmes til forskellige miljoeformaal, gaelder for stoette fra alle kilder, herunder ogsaa EF-stoette kombineret med national stoette.

4. ANMELDELSE, EKSISTERENDE GODKENDELSER, VARIGHED OG GENNEMGANG AF RAMMEBESTEMMELSER OG INDBERETNINGSKRAV

4.1. Med undtagelse af stoetteordninger, der falder ind under »de minimis«-reglen (23), aendrer disse rammebestemmelser ikke medlemsstaternes forpligtelse i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3, til at anmelde alle stoetteordninger, alle aendringer af stoetteordninger og alle enkelttilskud til virksomheder uden for godkendte stoetteordninger. Anmeldelser fra medlemsstaterne skal indeholde alle relevante oplysninger, bl.a. det miljoemaessige formaal med stoetten og en oversigt over de stoetteberettigede omkostninger. Reglerne for den hurtige godkendelsesprocedure for stoetteordninger til fordel for SMV og for aendring af eksisterende ordninger (24) samt for anmeldelse af kumuleringer af stoette er stadig gaeldende (25). Ved godkendelsen af stoetteordninger kan Kommissionen forlange, at tilskud under ordningen over et vist beloeb eller i visse sektorer skal anmeldes separat, bortset fra dem der er omhandlet i afsnit 2.1 ovenfor eller i andre velbegrundede tilfaelde.

4.2. Rammebestemmelserne faar ingen betydning for ordninger, der allerede er godkendt paa tidspunktet for offentliggoerelsen af rammebestemmelserne. Kommissionen vil dog tage saadanne ordninger op til fornyet gennemgang i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 1. I henhold til denne artikel vil Kommissionen endvidere foere tilsyn med virkningerne af de godkendte stoetteordninger og i henhold til artikel 93, stk. 1, fremsaette forslag til egnede foranstaltninger, hvis den finder, at den paagaeldende stoette fordrejer konkurrencen i strid med den faelles interesse.

4.3. Kommissionen vil foelge disse rammebestemmelser i sin vurdering af stoette til miljoeformaal indtil udgangen af 1999. Inden udgangen af 1996 vil den tage rammebestemmelserne op til fornyet overvejelse. Den kan aendre rammebestemmelserne naar som helst, hvis det skulle vise sig at vaere noedvendigt af miljoe-, konkurrence- eller regionalpolitiske grunde eller vaere foranlediget af andre faellesskabsforanstaltninger eller af internationale forpligtelser.

4.4. Kommissionen vil kraeve, at medlemsstaterne forelaegger rapporter om gennemfoerelsen af miljoestoetteordninger i henhold til dens meddelelse af 24. marts 1992 om standardiserede anmeldelser og rapporter.

(1) Skrivelse til medlemsstaterne ref. SEK(74) 4264 af 6. november 1974; 4. Beretning om Konkurrencepolitikken, punkt 175-182.

(2) Skrivelse til medlemsstaterne ref. SG(80) D/8287 af 7. juli 1980; 10. Beretning om Konkurrencepolitikken, punkt 222-226.

(3) Skrivelse til medlemsstaterne ref. SG(87) D/3795 af 23. marts 1987; 16. Beretning om Konkurrencepolitikken, punkt 259. 1986-versionen af rammerne, der skulle vaere udloebet ved udgangen af 1992, blev forlaenget med et aar, jf. skrivelser til medlemsstaterne af 18. januar og 19. juli 1993.

(4) Jf. Raadets henstilling af 3. marts 1975 (EFT nr. L 194 af 25. 7. 1975).

(5) EF-traktatens artikel 130 R, S og T.

(6) KOM(92) 23 endelig udg., Volume II af 27. marts 1992 og Raadets resolution af 1. februar 1993.

(7) De almindelige kriterier for miljoevenlige produkter findes i Raadets forordning (EOEF) nr. 880/92 af 23. marts 1992 om en EF-ordning for tildeling af et miljoemaerke (EFT nr. L 99 af 11. 4. 1992, s. 1).

(8) Stoette direkte eller indirekte til fremstilling og/eller markedsfoering af varer, undtagen fiskerivarer, der er opfoert i bilag II til EF-traktaten.

(9) Raadets forordning (EOEF) nr. 2078 af 30. juni 1992 om miljoevenlige produktionsmetoder i landbruget, samt om naturpleje (EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 85).

(10) De vigtigste typer er tilskud, subsidierede laan, garantier, skattelempelser, nedsatte afgifter og naturalieydelser.

(11) Jf. Raadets beslutning 93/500/EOEF af 13. september 1993 om fremme af vedvarende energikilder i Faellesskabet (ALTENER-programmet) (EFT nr. L 235 af 18. 9. 1993, s. 41).

(12) EFT nr. C 83 af 11. 4. 1986, s. 2.

(13) For stoette til bortskaffelse af goedning anvender Kommissionen ogsaa analogt kriterierne i bilag III til Raadets direktiv 91/676/EOEF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening foraarsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (EFT nr. L 375 af 31. 12. 1992, s. 1).

(14) Reglerne om investeringsstoette i rammebestemmelserne foregriber ikke bestemmelseren i anden nuvaerende eller kommende faellesskabslovgivning, navnlig paa miljoeomraadet.

For investeringer, der er omfattet af artikel 12, stk. 1 og 5, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2328/91 af 15. juli 1991 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet (EFT nr. L 218 af 6. 8. 1991, s. 1), kan stoetten hoejst andrage 35 % eller 45 % i de omraader, der er omhandlet i Raadets direktiv 75/268/EOEF af 28. april 1975 om landbrug i bjergomraader og i visse ugunstigt stillede omraader (EFT nr. L 128 af 19. 5. 1975, s. 1). Disse overgraenser for stoetten gaelder uanset virksomhedens stoerrelse. Overgraenserne kan derfor ikke saettes op for SMV som omhandlet nedenfor i dette afsnit. For investeringer i maal nr. 1- og nr. 5b-regioner forbeholder Kommissionen sig at kunne acceptere hoejere stoetteniveauer end de ovennaevnte, hvis medlemsstaten kan overbevise Kommissionen om, at det er berettiget.

(15) Dvs. den nominelle (foer-skat)vaerdi af tilskud og den tilbagediskonterede foer-skatvaerdi af stoette til rentebetaling som en andel af inversteringsomkostningerne. Nettobeloeb er efter skat.

(16) Som defineret i Faellesskabets rammebestemmelser for statsstoette til smaa og mellemstore virksomheder (SMV) (EFT nr. C 213 af 19. 8. 1992, s. 2).

(17) Dvs. omraader, der er omfattet af nationale regionaludviklingsordninger, som er uafhaengige af strukturfondene. I omraader, der kan modtage stoette fra strukturfondene under maal nr. 2 eller nr. 5b, men som ikke er nationale regionalstoetteomraader, vil stoetteniveauet blive fastsat paa baggrund af hver enkelt ordning.

(18) Jf. rammebestemmelserne for statsstoette til SMV. Hvis stoetten til miljoeinvesteringer i et ikke-stoetteberettiget omraade ifoelge rammebestemmelserne er hoejere end den regionalstoettesats, der er godkendt for et omraade i samme land, der modtager stoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), kan stoetten i det stoetteberettigede omraade haeves til samme sats som i det ikke-stoetteberettigede omraade.

(19) Ligesom for stoette til tilpasning til standarderne gaelder det, at hvis stoetten til miljoeinvesteringer i et ikke-stoetteberettiget omraade er hoejere end den regionalstoettesats, der er godkendt for et omraade i samme land, der modtager stoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), kan stoetten i det stoetteberettigede omraade haeves til samme sats som i det ikke-stoetteberettigede omraade. Jf. ogsaa fodnote 17.

(20) Jf. fodnote 16 ovenfor.

(21) Medmindre faellesskabslovgivningen ikke tillader hele 100 % (jf. f.eks. Raadets direktiv 91/441/EOEF af 26. juni 1991 om aendring af direktiv 70/220/EOEF om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod luftforurening foraarsaget af emissioner fra motorkoeretoejer (EFT nr. L 242 af 30. 8. 1991, s. 1).

(22) F.eks. direktivet om emissioner fra motorkoeretoejer (der ogsaa indeholder anmeldelseskrav) og Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT nr. L 109 af 26. 4. 1983, s. 8).

(23) Jf. rammebestemmelser for stoette til SMV (EFT nr. C 213 af 19. 8. 1992, s. 2).

(24) EFT nr. C 213 af 19. 8. 1992, s. 10.

(25) EFT nr. C 3 af 5. 1. 1985.