KOMMISSIONENS BESLUTNING af 18. december 1996 EKSF-stål - Forges de Clabecq (Kun den franske og den nederlandske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (97/271/EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 4, litra c),

under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27. november 1991 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (1),

efter i overensstemmelse med ovennævnte beslutning at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger (2) og under hensyn til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I

I juni 1996 underrettede de belgiske myndigheder i henhold til artikel 6, stk. 2, i beslutning nr. 3855/91/EKSF (herefter benævnt »reglerne for støtte til jern- og stålindustrien«) Kommissionen om regionen Valloniens kapitaltilskud gennem et selskab, som denne region ejer 100 %, nemlig Société wallonne de la sidérurgie (SWS), til virksomheden Forges de Clabecq, der er en integreret jern- og stålvirksomhed, som fremstiller flydende stål og flade færdigprodukter, dvs. plader og slabs.

Denne intervention skulle ses som led i virksomhedens omstrukturering og bestod hovedsagelig i en kapitaltilførsel på 1,5 mia. bfr. I afventning af Kommissionens tilladelse til denne intervention og for at muliggøre virksomhedens fortsatte drift var der blevet iværksat redningsforanstaltninger, idet der blev gennemført en langsigtet gældssanering for virksomheden, og SWS og SA Forges Finances, der er et datterselskab af SWS, gav afkald på deres fordringer; endvidere blev der ydet foreløbige lån.

Belgien mener ikke, at der findes støtteelementer i denne intervention. På basis af de oplysninger, der dengang var disponible, fandt Kommissionen ikke, at den kunne dele Belgiens opfattelse. For at få så mange oplysninger som muligt og for at give de interesserede mulighed for at udtale sig om denne sag besluttede Kommissionen at indlede den procedure, der er fastsat i artikel 6, stk. 4, i beslutning nr. 3855/91/EKSF.

Som led i proceduren modtog Kommissionen den 25. oktober 1996 Belgiens svar samt ni breve fra interesserede tredjeparter, hvoraf otte blev videresendt til de belgiske myndigheder til kommentar den 15. november 1996 og et den 20. november 1996. Der blev yderligere modtaget tre breve, som Kommissionen ikke har taget i betragtning, da de var blevet indsendt efter fristens udløb. Belgien fremsatte sine bemærkninger til disse kommentarer ved skrivelse af 27. november 1996.

II

Forges de Clabecq er en integreret stålvirksomhed, der producerer flydende stål og flade færdigprodukter, dvs. plader og slabs. I 1995/96 fremstillede virksomheden 725 000 tons støbejern, 710 000 tons stål (slabs) og 504 000 tons plader og slabs. Virksomhedens årlige produktionskapacitet er på 1 250 000 tons støbejern, 1 500 000 tons stål og 980 000 tons varmtvalsede plader. Den månedlige omsætning er på ca. 900 mio. bfr. Arbejdsstyrken var pr. 31. januar 1996 på 2 145 ansatte.

I juni 1996 havde virksomheden en egenkapital på 51 mio. bfr. og en finansiel gæld på 3,443 mia. bfr., hvortil skal tilføjes andre gældsposter (af kommerciel, social og skattemæssig art) på i alt 1,997 mia. bfr.

Efter en undersøgelse af forskellige hypoteser, hvad angår virksomhedens fremtid, har regionen Vallonien via SWS besluttet at overtage kontrollen med virksomheden og har udarbejdet en saneringsplan for virksomheden, hvortil der er knyttet nogle betingelser. Før omstruktureringen var virksomhedens selskabskapital på 3,08 mia. bfr. fordelt som følger: SWS 39 %, Socindus (privat) 21,3 % og den resterende kapital (ca. 40 %) ejedes af offentligheden i form af børsnoterede aktier. Med virkning fra 17. juni 1996 ejede staten - via SWS - 60,4 % af aktierne.

Efter at have gennemgået de forskellige muligheder har regionen Vallonien besluttet at bibeholde virksomheden som en integreret virksomhed, dog således at den skal centreres på et mere begrænset produktudvalg, som den har de bedste forudsætninger for. Dette valg blev foretaget på trods af, at det var blevet frarådet af en uafhængig ekspert, som konkluderede, at Forges de Clabecq i sin nuværende industrielle struktur kun ville kunne overleve, hvis den fik tilført en kapital på 4,5 mia. bfr., og at en overlevelse med denne struktur ydermere måske kun ville være mulig i højst fem år.

Den samlede produktionsmængde skulle begrænses til 550 000 tons varmtvalsede plader og 790 000 tons slabs (hvoraf 150 000 tons til salg). Den overskydende produktion af flydende produkter og i hvert fald 200 000 tons skal som et ufravigeligt krav sælges ud af virksomheden, da Boël-koncernen har givet tilsagn om at aftage det samme kvantum, som koncernen har aftaget gennem de seneste år.

I juni 1996 blev der indgået en social overenskomst med arbejdstagerne. Virksomhedens arbejdsstyrke skal reduceres med 700 ansatte inden juni 1998. De fleste af de arbejdstagere, der går af (560), vil blive førtidspensioneret, og kun 140 arbejdspladser vil falde bort enten ved afskedigelse eller ved frivillig afgang.

For at give virksomheden mulighed for at videreføre driften i afventning af Kommissionens endelige beslutning har regionen Vallonien gennemført følgende foranstaltninger:

1) der blev givet et foreløbigt lån (indtil videre på 700 mio. bfr.) som forskud på kapitalforhøjelsen

2) gælden på de lån, der blev ydet af SWS og dets datterselskab SA Forges Finances, er blevet eftergivet for et samlet beløb af 802 309 274 bfr.

3) virksomheden har opnået en gældsomlægning hos pengeinstitutterne Belfin (som er 50 % offentligt ejet) og SNCI (der for nylig er blevet privatiseret).

III

De belgiske myndigheder bestrider, at de foranstaltninger, der er truffet til fordel for Forges de Clabecq, indeholder støtteelementer. De er kommet med følgende argumenter og præciseringer med hensyn til beslutningen om at indlede proceduren:

a) Sagsbeskrivelsen

De belgiske myndigheder præciserer, at en tilbagevenden til en situation, hvor virksomheden giver overskud, ikke alene er knyttet til en reduktion af personalet. Denne personaleindskrænkning er blot følgen af en koncentrering i industriel og kommerciel henseende om de markeder, hvor Forges de Clabecq har en stærk position, og på de produkter, hvor varmtvalsningen har en høj ydelse, hvor fortjenesten er størst, og hvor virksomheden støder på mindst konkurrence fra valseværker og pladeskærerier.

De belgiske myndigheder præciserer ligeledes, at den eksterne finansiering af de sociale foranstaltninger i princippet sker gennem Fonds d'indemnisation des travailleurs licenciés en cas de fermeture d'entreprises i henhold til de generelle bestemmelser, der gør det muligt at sidestille den igangværende omstrukturering med en lukning. Det teoretiske loft over denne fonds intervention er fastsat til 553 667 000 bfr. De belgiske myndigheder mener derfor ikke, der kan være tale om støtte.

b) Retsgrundlaget

De belgiske myndigheder mener, at Kommissionens holdning er baseret på en alt for restriktiv fortolkning af EKSF-traktaten på støtteområdet, specielt når der er tale om en kapitaltilførsel fra en offentlig virksomhed. Kommissionens holdning fører bl.a. til en afvisning af, at staten kan gennemføre offentlige opgaver. Derfor finder de belgiske myndigheder, at princippet om markedsøkonomiske investeringer på grund af dets abstrakte og generelle karakter ofte ikke kan anvendes til at vurdere, om der er tale om statsstøtte. Dette princip ser helt bort fra social-, regional- og sektorpolitiske hensyn.

c) Kapitaltilførslen

Uafhængigt af disse betragtninger fastholder de belgiske myndigheder, at en privat investor ville have truffet samme beslutning som den, SWS har truffet vedrørende Forges de Clabecq. Det sker nemlig ofte, at private aktionærer finder, at de udgifter, der følger af opgivelsen af en underskudsgivende virksomhed, er så store, at en fortsat støtte må foretrækkes for i det mindste at redde en del af de eksisterende aktiver. Det er denne situation, der gælder for Forges de Clabecq.

Hvad angår det forhold, at de private aktionærer har trukket sig ud af Forges de Clabecq, så mener de belgiske myndigheder ikke, at det skyldes, at disse aktionærer kun har ringe tillid til, at der kan foretages en sanering af virksomheden, men derimod følgende tre omstændigheder:

- de private aktionærers mangel på midler

- den dårlige administration, der må tilskrives de private aktionærer

- SWS's vilje til at høste frugterne af sin indsats.

De belgiske myndigheder finder også, at det ikke er, fordi SWS helt kontrolleres af regionen Vallonien, at SWS's finansiering af kapitalforhøjelsen udelukkende sker med offentlige midler. I realiteten finansieres rekapitaliseringen med SWS's egne midler.

Ifølge de belgiske myndigheder forsøger SWS, der følger samme logik, som en privat investor ville følge under tilsvarende omstændigheder, derfor gennem en begrænset, midlertidig investering og en betydelig indsats fra virksomhedens side (reorganisering, udgiftsreduktion, kapacitetsnedskæring) at fastholde de bestræbelser, der allerede er gjort, for siden at kunne høste frugterne af dem. SWS har, som enhver anden aktionær burde gøre det, taget legitimt hensyn til sine økonomiske og sociale forpligtelser over for såvel virksomheden som omstillingen i Brabant wallon.

Ifølge de belgiske myndigheder prioriterer Kommissionen også den adfærdsregel, der går ud på at nedskære produktionskapaciteterne. I Forges de Clabecqs tilfælde er SWS's intervention i overensstemmelse hermed. Der er således udarbejdet en omstruktureringsplan, der gør det muligt for virksomheden at tilpasse sig til den økonomiske situation. Denne plan indebærer i praksis en nedskæring af virksomhedens produktionskapaciteter.

De belgiske myndigheder hævder ligeledes på ny, at målet er en varig løsning af Forges de Clabecqs problemer gennem en intervention, som står i forhold til virksomhedens økonomiske problemer, og som tilpasser den til konkurrencen inden for Fællesskabet samt forbereder dens privatisering.

Ifølge de belgiske myndigheder viser disse forskellige elementer, at der i det pågældende tilfælde ikke er tale om støtte, men derimod allerhøjst om en fravigelse af Kommissionens ordning vedrørende forbud mod statsstøtte.

De belgiske myndigheder minder endelig om, at skulle Kommissionen hurtigt og betingelsesløst opgive Forges de Clabecq, ville det være en alvorlig belastning for omstillingplanen for det vestlige Brabant wallon. Denne plan, der støttes af den vallonske regering og de lokale myndigheder, bygger på, at der skal opretholdes et vist industri- og serviceniveau i den pågældende delregion. Det ville være paradoksalt, hvis Kommissionen kvælte denne plan i fødslen, samtidig med at den løbende giver støtte til en økonomisk genrejsning af regioner, der er i økonomiske vanskeligheder.

d) Gældsomlægningen

De belgiske myndigheder oplyser, at Belfin ikke er et offentligt organ, for så vidt som halvdelen af aktiekapitalen og de administrative organer hører under den private sektor. Endvidere er SNCI kontrolleret af CGER, der igen er kontrolleret af den private koncern Fortis AG. I modsætning til hvad Kommissionen har hævdet, er der således ikke tale om offentlige organer. Endvidere omfattes Belfins lån til Forges de Clabecq ikke af en statsgaranti.

De belgiske myndigheder mener ikke, det er korrekt at påstå, at disse organer som betingelse for deres udskydelse af forfaldsdatoerne har krævet en forhøjelse af de garantier, der er knyttet til deres lån, idet de har stillet sig tilfredse med, at garantierne blot er blevet opretholdt.

Selv om virksomheden er i vanskeligheder, nyder den fortsat godt af støtte fra de bankforbindelser, der yder den kortfristede lån, nemlig Générale de Banque, Banque Bruxelles Lambert, Kredietbank og Banque Paribas.

De belgiske myndigheder konkluderer på baggrund af ovenstående betragtninger, at gældsomlægningen ikke kan anses for at være støtte og set fra långivernes synspunkt svarer til en normal udlånspolitik over for en virksomhed, der er underkastet er plan for økonomisk genopretning.

e) Eftergivelse af gæld

De belgiske myndigheder fastholder, at hverken staten eller den vallonske region er inddraget i gældseftergivelsen. Den er aftalt mellem SWS og SA Forges Finances som led i omstruktureringsplanen for virksomheden og for at sikre virksomhedens likviditet.

SA Forges Finances var et luxembourgsk selskab, hvis likvidation blev afsluttet den 26. juli 1996. Det drejede sig om et 99,99 %-ejet datterselskab under Clabecq Lease, der selv kontrolleredes 50 % af SWS og 50 % af Forges de Clabecq. Den eftergivne gæld på 302 309 274 bfr. fordeler sig således:

- langfristet gæld: 188 790 412 bfr.

- kortfristet gæld: 113 518 862 bfr.

Ifølge de belgiske myndigheder måtte SWS til forskel fra de øvrige kreditorer ligeledes sikre sine egne aktieinteresser. SWS har i så henseende optrådt som enhver anden aktionær og privat kreditor over for sit datterselskab. De belgiske myndigheder minder ligeledes om, at det i de fleste medlemsstater i EKSF accepteres, at en sådan eftergivelse af gæld ikke er en unormal fordel set ud fra et skattemæssigt synspunkt og derfor er helt berettiget.

Hvad angår 1992-lånet på 500 mio. bfr., der siden 1993 er blevet forlænget uden Kommissionens godkendelse, anmoder de belgiske myndigheder Kommissionen om at tage hensyn til, at en sådan anmodning skulle være baseret på nødvendigheden af at støtte en redningsplan samtidig med at beskytte SWS's aktiver. Renterne for dette lån, hvis sats var blevet forhandlet med Kommissionen, er blevet betalt regelmæssigt.

f) De foreløbige lån

Ifølge de belgiske myndigheder skal de foreløbige lån ses som en midlertidig redningsforanstaltning. SWS mente ikke at kunne løbe risikoen for at miste sit datterselskab, medens selskabet afventede EKSF-myndighedernes endelige beslutning vedrørende genopretningsplanen. Hertil kommer, at SWS ikke finder, at de pågældende foranstaltninger udgør støtte, og at det derfor er i selskabets interesse og dets pligt at give genopretningsplanen en chance for at blive gennemført.

IV

Kommissionen har som led i proceduren modtaget kommentarer til de af Belgien foreslåede foranstaltninger fra fire konkurrerende virksomheder, nemlig to tyske (Preussag Stahl AG og Dillinger Hütte), en nederlandsk (Koninklijke Hoogovens) og en britisk (British Steel), samt fra Fédération française de l'acier, den tilsvarende tyske (Wirtschaftsvereinigung Stahl) og den tilsvarende britiske stålproducentsammenslutning (BISPA), fra Frankrigs Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union og Det Forenede Kongeriges Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union.

Alle disse tredjeparter er enige om at betragte den belgiske intervention til fordel for Forges de Clabecq som en støtteforanstaltning, der er i strid med EKSF-traktaten og med reglerne for støtte til jern- og stålindustrien. Alle beretter om det betydelige kapacitetsoverskud, der findes på grovplademarkedet, og industriens indsats for at indrette sig herpå. Der henvises også til den støtte, som Forges de Clabecq tidligere har modtaget, og til denne virksomheds vanskeligheder med at tilpasse sig til de barske konkurrencevilkår. Virksomhedens nuværende vanskeligheder kan set ud fra virksomhedens forhistorie og de nuværende markedsforhold ikke blot betragtes som forbigående vanskeligheder, og under de nuværende markedsøkonomiske forhold er det ikke berettiget at tilføre virksomheden ny kapital.

Ifølge intervenienterne vil det forhold, at en konkurrent får mulighed for at producere med støtte for at bevare beskæftigelsen helt enkelt kunne føre til, at konkurrerende fabrikker må lukke, og at der mistes arbejdspladser andre steder inden for Fællesskabet. I den nuværende situation, hvor stålindustrien igen er gået ind i en vanskelig fase, kunne dette udløse et kapløb om ulovlige tilskud.

Alle intervenienterne opfordrer Kommissionen til ikke at godkende den støtte, som de belgiske myndigheder har foreslået. De insisterer også på, at de allerede udbetalte beløb tilbagebetales.

De belgiske myndigheder meddelte den 28. november 1996 som svar på tredjeparternes kommentarer, at der allerede var svaret fyldestgørende på de forskellige betragtninger i de belgiske myndigheders svar på åbningsskrivelsen.

V

Kommissionen er efter at have analyseret de belgiske myndigheders bemærkninger i lyset af ovennævnte bestemmelser og under hensyn til kommentarerne fra de interesserede tredjeparter nået frem til følgende standpunkt:

Sagsbeskrivelsen, retsgrundlaget og kapitaltilførslen

De belgiske myndigheders præciseringer af beskrivelsen af sagen berører ikke arten af den vallonske regions interventioner til fordel for Forges de Clabecq.

Kommissionens holdning til statsstøtte til stålvirksomheder og til de offentlige virksomheders rolle i økonomien er baseret direkte på retsforskrifter, i dette tilfælde EKSF-traktaten, der i artikel 4 udtrykkeligt forbyder statsstøtte, og reglerne for støtte til jern- og stålindustrien. Endvidere berører fællesskabsretten på ingen måde de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne. Således kan statens anvendelse af offentlige virksomheder til at udføre de samfundsmæssige opgaver ikke accepteres af Kommissionen som begrundelse for at give offentlige virksomheder fordele, der fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene.

De belgiske myndigheder finder, at SWS har optrådt på samme måde, som en privat investor ville have gjort, ved at vælge den billigste udvej, dvs. omstrukturere virksomheden i stedet for at lukke den. Omkostningerne ved at lukke en underskudsgivende virksomhed, hvad enten den er privat eller offentlig, kan givet være høje. Derfor er det i artikel 4 i støttereglerne fastsat, at der i forbindelse med lukning kan ydes en støtte, som på visse betingelser er forenelig med fællesmarkedet. Hvis en virksomhedsejer beslutter at tilføre kapital med henblik på en omstrukturering af virksomheden - også selv om årsagen skulle være, at omkostningerne ved en lukning er højere - skal det sikres, at den offentlige virksomhed ikke drager fordel af sin offentligretlige status, og at den handler på samme måde, som en privat virksomhed ville have gjort, dvs. uden statsstøtte. Det er derfor, Kommissionen anvender princippet vedrørende den private investor, som udtrykkeligt er fastsat i støttereglernes artikel 1, stk. 2.

I den forbindelse finder Kommissionen, at der er en formodning om støtte, når den offentlige kapitaltilførsel til virksomheder, hvis kapital er fordelt mellem private og offentlige aktionærer, når op på en betydeligt højere andel end den oprindelige, og når de private aktionærers manglende engagement hovedsagelig skyldes de ringe udsigter til, at virksomheden bliver rentabel.

Dette er netop tilfældet for Forges de Clabecq. Dengang virksomhedens vanskeligheder blev forværret, ikke blot undlod den private aktionær at deltage i kapitalforhøjelsen, men trak sig helt ud af virksomheden, og staten købte den pågældende andel. De belgiske myndigheders argumenter ændrer intet ved denne situation. Mangelen på finansielle midler kan ikke anvendes som begrundelse for, at den private aktionær har trukket sig ud, idet midlerne kunne være opnået gennem bankerne, hvis investeringen var blevet anset for at være rentabel. Hvis den tidligere private ledelse gøres ansvarlig for virksomhedens nuværende vanskeligheder, ændrer dette heller ikke på karakteren af denne tilbagetrækning, men beviser tværtimod, at staten træder i stedet for den private investor. Det samme gælder, når de belgiske myndigheder siger, at »staten har villet høste frugterne af indsatsen«. Det er heller ikke lykkedes for den vallonske region at finde en anden partner, der kunne overtage virksomheden helt eller delvist.

Den direkte oprindelse for de midler, som SWS anvender til at øge kapitalen, har ingen indflydelse på arten af dette selskabs intervention. SWS er et offentligt organ, og dets egne midler betragtes derfor - uanset deres direkte oprindelse - som statsmidler med henblik på anvendelsen af reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

Kommissionen finder ligeledes, at der er en formodning om støtte, når virksomhedens finansielle situation, særlig gældens sammensætning og størrelse, er sådan, at det ikke synes berettiget at påregne et normalt udbytte (i dividende eller værdi) af den investerede kapital inden for en rimelig frist. Dette er tilfældet for Forges de Clabecq. Gælden er af en sådan størrelse, at egenkapitalen endog blev negativ i september 1996. Dette er resultatet af en udvikling, der begyndte senest i 1992. Siden da har der været en næsten støt udhuling af de egne midler. Pr. 30. juni 1993 var egenkapitalen endnu på 950,3 mio. bfr., pr. 30. juni 1994 var egenkapitalen på blot 546,3 mio. bfr., pr. 30, juni 1995 på 347,5 mio. bfr. og pr. 30. juni 1996 på kun 51 mio. bfr. Virksomheden har hele tiden givet tab: i 1993 3,3 mia. bfr., i 1994 3,7 mia. bfr., i 1995 3,9 mia. bfr. og i 1996 4,2 mia. bfr. Det drejer sig således ikke om midlertidige vanskeligheder, men om en strukturelt betinget krise, som kun løses med drastiske foranstaltninger og ikke ved en begrænset, midlertidig investering.

På baggrund af ovenstående må Kommissionen konkludere, at kapitaltilførslen på 1,5 mia. bfr. udgør statsstøtte, jf. artikel 1 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

Gældsomlægningen

Det fremgår af de belgiske myndigheders præciseringer, at Belfin forbliver under offentlig kontrol, og at SNCI er et privatretligt selskab. Statsgarantien for lånene fra disse pengeinstitutter til Forges de Clabecq er ikke blevet forhøjet, men kun forlænget indtil de nye forfaldsdatoer. I øvrigt præciserer de belgiske myndigheder også, at lånene fra Belfin til Forges de Clabecq ikke er omfattet af en statsgaranti.

Hvad den sidste præcisering angår, modsiges den i en skrivelse fra Belfin til Forges de Clabecq dateret den 25. juni 1996 (den blev fremsendt som bilag 12 til anmeldelsen), hvori dette selskab erklærer at ville acceptere »en treårig udskydelse af tidsplanen for tilbagebetalingen af lånene fra Belfin til Forges de Clabecq (. . .) på betingelse af (. . . ) 4. Medlemsstaten indvilliger i at forlænge gyldigheden at sin garanti til de udskudte forfaldsdatoer«. Den er ligeledes i modstrid med den anden påstand fra de belgiske myndigheder om, at »det er urigtigt at antage, at disse organer som betingelse for forfaldsdagens udskydelse har forlangt, at de garantier, der er stillet for deres lån, forhøjes, idet de har stillet sig tilfredse med, at de blot opretholdes (jf. bilag 12 til vor skrivelse af 26. juli 1996)«. Det har således vist sig, at der allerede fandtes en garanti, og at dens gyldighedsperiode ligeledes blev forlænget.

En statsgaranti for finansielle lån er i princippet statsstøtte, der burde have været anmeldt til Kommissionen og ikke anvendt uden dennes godkendelse (artikel 6, stk. 2, i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien). Dette har ikke været tilfældet for de lån, der er blevet ydet til Forges de Clabecq. Denne garantis forlængelse i yderligere tre år udgør givet en forøgelse af det støtteelement, der er indeholdt i garantien, især fordi den sker på et tidspunkt, hvor virksomheden ud fra et teknisk synspunkt næsten er gået fallit. Som anført ved procedurens åbning svarer støttebeløbet i garantien i sådanne situationer ofte til det samlede garanterede beløb, idet virksomheden ikke ville kunne opnå disse lån (eller udskudte forfaldsdatoer) uden denne garanti.

Garantierne for lånene fra Belfin og SNCI og deres forlængelse til de udskudte forfaldsdatoer udgør statsstøtte. Denne støtte er endvidere også ulovlig, fordi den er ydet uden forudgående tilladelse fra Kommissionen i strid med bestemmelserne i artikel 1, stk. 2, og artikel 6, stk. 2, i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

Eftergivelse af gæld

Som anført ovenfor omfatter begrebet støtte ifølge reglerne for støtte til jern- og stålindustrien de støtteelementer, der måtte være indeholdt i organernes overførsel af statsmidler til fordel for jern- og stålvirksomheder. Da SWS er et offentligretligt organ, lige såvel som SA Forges Finances var det, falder disse selskabers kapitaltilførsler til en stålvirksomhed ind under anvendelsesområdet for artikel 1 i ovennævnte regler.

Den af disse to virksomheder eftergivne gæld på i alt 802,3 mio. bfr. (302,2 for SA Forges Finances og 500 for SWS) udgør statsstøtte, idet gælden eftergives uden nogen modydelse fra private institutters side og i en situation, hvor virksomheden set ud fra et teknisk synspunkt allerede er gået fallit. Endvidere er støtten ulovlig, idet den er ydet uden Kommissionens forudgående tilladelse i strid med bestemmelserne i artikel 1, stk. 2, og artikel 6, stk. 2, i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

De foreløbige lån

Hidtil har de belgiske myndigheder underrettet Kommissionen om ydelsen af tre foreløbige lån på i alt 700 mio. bfr. De belgiske myndigheder finder, at der er tale om en redningsforanstaltning, som er nødvendig for at holde virksomheden i drift, indtil Kommissionen har truffet sin beslutning, og i afventning af foranstaltninger, de ikke anser for at udgøre støtte. De af SWS ydede lån udgør statsstøtte, idet intet andet privat penge- eller kreditinstitut ville have accepteret at yde disse lån på markedsvilkår. Støtten er endvidere ulovlig, fordi den er ydet uden Kommissionens forudgående tilladelse i strid med bestemmelserne i artikel 1, stk. 2, og artikel 6, stk. 2, i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

VI

I begyndelsen af 1995 steg stålproduktionen i Fællesskabet meget betydeligt. Efter en afmatningsperiode faldt den imidlertid markant i årets to sidste måneder, men produktionen i hele 1995 nåede dog op på 155,7 mio. tons, hvilket er en stigning på 2,6 % i forhold til året før.

I de første fire måneder af 1996 fortsatte det meget markante fald i Fællesskabets stålproduktion imidlertid som følge af dels det lave aktivitetsniveau i brugersektorerne, dels den generelle tendens til reduktion af lagrene. Den samlede produktion i de første fire måneder af 1996 faldt med 9,3 % set i forhold til den tilsvarende periode i 1995.

Hvad Forges de Clabecqs produkter angår (plader og slabs), har udnyttelsesgraden fortsat været meget lav. For 1995, hvor der viste sig en vis forbedring, var udnyttelsesgraden for produktionskapaciteterne for flydende stål i Fællesskabet (EUR 15) på 76 % og for varmtvalsede plader på 68 %. Fra 1991 til 1994 var udnyttelsesgraden i EUR 12 for varmtvalsede plader på henholdsvis 60 %, 56 %, 53 % og 62 %.

I et marked med en sådan overkapacitet vil det ifølge den førnævnte uafhængige eksperts konklusion ligeledes være meget vanskeligt for virksomheden at finde markeder for sin produktion i betragtning af virksomhedens meget ringe konkurrenceevne, idet dens produktionsomkostninger ville være 20-30 % over de europæiske konkurrenters gennemsnitlige produktionsomkostninger og 45-50 % over de mest konkurrencedygtige konkurrenters produktionsomkostninger. Denne forskel kan endog ikke fjernes med investeringen på 4,5 mia. bfr., der anses for at være det minimalt nødvendige beløb, der skal til for at bibeholde den integrerede fabrik. Eksperten konkluderede derfor, at der ikke fandtes nogen løsning, der vil kunne bevirke, at driften af Forges de Clabecq kunne fortsætte med virksomhedens nuværende industrielle struktur.

VII

Alle de finansielle foranstaltninger, der er blevet analyseret i det foregående kapitel, udgør støtte, jf. artikel 1 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

De belgiske myndigheder ser deres intervention som led i virksomhedens omstrukturering og minder i den forbindelse om, at de har benyttet det kapacitetsnedskæringskriterium, som Kommissionen har opstillet med henblik på analyse af konkrete tilfælde, til at nå frem til den konklusion, at det i Forges de Clabecqs tilfælde højst skulle dreje sig om en fravigelse af Kommissionens ordning vedrørende forbud mod statsstøtte.

Der må i den henseende sondres mellem ordningen vedrørende forbud mod statsstøtte efter EKSF-traktaten, hvis eneste undtagelser er den støtte, der er omhandlet i artikel 2-5 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien, og bestemmelserne i traktatens artikel 95, ifølge hvilke statsstøtte til omstrukturering undtagelsesvis i specifikke tilfælde er blevet godkendt ved at sidestille denne støtte med fællesskabsstøtte. Kommissionen vil således kunne godkende sidstnævnte støtte efter samstemmende og enstemmig udtalelse fra Rådet. I nærværende sag har Belgien ikke anmodet om godkendelse af støtte i Fællesskabets interesse under anvendelse af proceduren i EKSF-traktatens artikel 95.

De belgiske myndigheder minder ligeledes om den betydning, redningen af Forges de Clabecq vil have med henblik på at sikre, at omstillingsplanen for det vestlige Brabant wallon bliver en succes. Kommissionen kan her også kun minde om de forskellige retsgrundlag, der gælder, når der skal træffes sådanne beslutninger. Forges de Clabecq er en stålvirksomhed og dermed underlagt EKSF-traktatens bestemmelser, der forbyder statsstøtte. Reglerne for støtte til jern- og stålindustrien tillader ikke regional- eller omstruktureringsstøtte. Den støtte, der skal ydes inden for rammerne af planen for det vestlige Brabant wallon, kan kun ydes for aktiviteter/virksomheder, der henhører under EF-traktaten.

Kommissionen skal i henhold til artikel 6, stk. 2, i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien vurdere, om støtten er forenelig med bestemmelserne i artikel 2-5 i disse regler.

Ifølge artikel 2 i reglerne er det muligt på visse betingelser at betragte støtte til forskning og udvikling som forenelig med fællesmarkedet. Ingen af de finansielle foranstaltninger, som den vallonske region har truffet til fordel for Forges de Clabecq, har til formål at finansiere udgifter til forsknings- og udviklingsprojekter, og det har de belgiske myndigheder heller ikke hævdet i deres anmeldelse. Foranstaltningerne kan derfor ikke betragtes som forenelige med fællesmarkedet i henhold til artikel 2 i reglerne.

Ifølge artikel 3 i reglerne er det muligt på visse betingelser at betragte støtte til miljøbeskyttelse som forenelig med fællesmarkedet. Ingen af de finansielle foranstaltninger, som den vallonske region har truffet til fordel for Forges de Clabecq, har til formål at finansiere udgifter til tilpasning af anlæg til nye lovbestemte miljøbeskyttelsesnormer, og det har de belgiske myndigheder heller ikke hævdet i deres anmeldelse. Foranstaltningerne kan derfor ikke betragtes som forenelige med fællesmarkedet i henhold til artikel 3 i reglerne.

Ifølge artikel 4 i reglerne er det muligt på visse betingelser at betragte støtte til lukning som forenelig med fællesmarkedet. Ingen af de finansielle foranstaltninger, som den vallonske region har truffet til fordel for Forges de Clabecq, har til formål at bidrage til finansieringen af udgifter, der afholdes for at lette virksomhedens lukning, og det har de belgiske myndigheder heller ikke hævdet i deres anmeldelse. Foranstaltningerne kan derfor ikke betragtes som forenelige med fællesmarkedet i henhold til artikel 4 i reglerne.

Artikel 5 i reglerne gælder kun for virksomheder i Grækenland, Portugal og på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område. Den kan således ikke anvendes på Forges de Clabecq. De finansielle foranstaltninger, som den vallonske region har truffet, kan derfor ikke betragtes som forenelige med fællesmarkedet i henhold til artikel 5 i reglerne.

De finansielle foranstaltninger, som den vallonske region har truffet til fordel for Forges de Clabecq, er således, som de er beskrevet ovenfor, uforenelige med reglerne for støtte til jern- og stålindustrien og dermed med fællesmarkedets funktion.

Den ulovlige støtte, der allerede er udbetalt, skal tilbagebetales i overensstemmelse med de i belgisk lovgivning fastsatte procedurer og bestemmelser, idet der som beregningsgrundlag for markedsrenten anvendes den referencesats, der benyttes til beregning af subventionsækvivalenten for regionalstøtte. Denne foranstaltning anses for nødvendig for at genoprette den tidligere situation og for at ophæve alle de økonomiske fordele, som virksomheden uretmæssigt har nydt godt af siden datoen for støttens udbetaling -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

De foranstaltninger, som Belgien har truffet til fordel for Forges de Clabecq, dvs.:

- en kapitaltilførsel på 1,5 mia. brf.

- statsgarantierne for lånene fra Belfin og SNCI

- eftergivelsen af gæld til et beløb af 802,3 mio. bfr. (302,2 mio. brf. for SA Forges Finances og 500 mio. bfr. for SWS)

- foreløbige lån på i alt 700 mio. bfr.

udgør statsstøtte ifølge artikel 1, stk. 2, i beslutning nr. 3855/91/EKSF.

Artikel 2

Den i artikel 1 nævnte støtte er uforenelig med fællesmarkedet, idet den ikke opfylder bestemmelserne i artikel 2-5 i beslutning nr. 3855/91/EKSF som fastsat i artikel 1, stk. 2, i nævnte beslutning, og er dermed forbudt i henhold til artikel 4, litra c), i traktaten.

Artikel 3

Belgien skal ophæve den i artikel 1 nævnte støtte og kræve den tilbagebetalt senest to måneder efter datoen for meddelelsen af nærværende beslutning med renter fra datoen for ydelsen.

Tilbagebetaling skal ske i overensstemmelse med de i national lovgivning fastsatte procedurer og bestemmelser, idet der som beregningsgrundlag for markedsrenten anvendes den referencesats, der benyttes til beregning af subventionsækvivalenten for regionalstøtte.

Artikel 4

Belgien meddeler senest to måneder efter datoen for meddelelsen af nærværende beslutning Kommissionen, hvilke foranstaltninger Belgien har truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Belgien.

Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 1996.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 362 af 31. 12. 1991, s. 57.

(2) EFT nr. C 301 af 11. 10. 1996, s. 4.