KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 209/97 af 3. februar 1997 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af visse typer håndtasker med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 7, ændret ved forordning (EF) nr. 2331/96 (2),

efter konsultation af Det Rådgivende Udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

A. PROCEDURE

1. Indledning

(1) Den 4. maj 1996 gav Kommissionen ved en meddelelse offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3) underretning om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende indførslen til Fællesskabet af visse typer håndtasker med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og indledte en undersøgelse.

(2) Undersøgelsen blev indledt som følge af en klage indgivet i marts 1996 af CEDIM (det europæiske udvalg for nationale foreninger inden for lædervarer, rejseartikler og lignende industrier), hvis samlede produktion hævdedes at repræsentere en væsentlig del af fællesskabsproduktionen af håndtasker. Klagen indeholdt bevis for, at der fandt dumping sted af den pågældende vare og forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde iværksættelsen af en antidumpingprocedure.

2. Undersøgelse

(3) Kommissionen underrettede officielt de eksportører og importører, som den vidste var berørt af sagen, repræsentanterne for eksportlandet og de producenter i Fællesskabet, som havde indgivet klagen, om indledningen af proceduren. Berørte parter fik lejlighed til at tilkendegive deres mening skriftligt og anmode om at blive hørt mundtligt inden for den frist, der var fastsat i meddelelsen om indledningen af proceduren.

(4) En række producenter i det berørte land samt en række importører og producenter i Fællesskabet tilkendegav deres mening skriftligt. Alle parter, der anmodede herom inden for fristen, blev hørt mundtligt.

(5) I betragtning af det store antal fællesskabsproducenter af den pågældende vare, som tilsluttede sig klagen, og i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, i forordning (EF) nr. 384/96 (i det følgende benævnt »grundforordningen«) fandtes det passende at begrænse undersøgelsen til et antal stikprøver blandt producenterne, som med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. Fire medlemsstater - Frankrig, Italien, Spanien og Portugal - hvis produktion udgjorde størstedelen af fællesskabsproduktionen af håndtasker, blev udvalgt. I hver af disse medlemsstater udvalgtes tre producenter på grundlag af deres størrelse, hvorved der opnåedes en repræsentativ spredning af produktion og beskæftigelse. Selskaberne i stikprøven udvalgtes fra en liste over producenter af den pågældende vare, hvis omsætning fandtes repræsentativ for det pågældende land, og som var forelagt af de respektive nationale sammenslutninger. De således udvalgte fællesskabsproducenter tilsendtes spørgeskemaer.

(6) Berørte parter, som efter meddelelsen om indledningen af proceduren havde udtrykt ønske om at blive konsulteret af Kommissionen vedrørende den endelige udvælgelse af stikprøven, blev derefter underrettet om de udvalgte selskabers identitet og om metoderne til udvælgelsen.

(7) Efter disse oplysninger var blevet fremlagt modtog Kommissionen meddelelse om egentlige trusler mod nogle af de fællesskabsproducenter, der indgik i stikprøven, fra nogle af deres kunder, som også er importører og store detailhandlende i Fællesskabet. Visse producenter i Fællesskabet, som indgik i stikprøven, blev udsat for et voldsomt kommercielt pres på et fremskredent stade af undersøgelsen for at overtale dem til at tilbagetrække deres tilslutning til klagen. Det fandtes derfor hensigtsmæssigt ikke at fremlægge yderligere oplysninger om disse selskabers identitet.

(8) Det store antal ikke-forbundne importører, som gav sig til kende, kunne ikke med rimelighed undersøges inden for den tid, der var til rådighed. Kommissionen besluttede derfor at anvende stikprøver af ikke-forbundne importører. Interesserede ikke-forbundne importører opfordredes til at fremlægge tal for importen i 1995 fordelt på varekategorier, og på grundlag heraf udtog Kommissionen en stikprøve på 18 ikke-forbundne importører i følgende fire medlemsstater, der ansås for mest repræsentative med hensyn til importmængde, nemlig Tyskland, Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Frankrig. Der sendtes spørgeskemaer til disse ikke-forbundne importører.

(9) Interesserede parter opfordredes til at fremsætte bemærkninger til udvælgelsen af stikprøven, og disse parter blev oplyst om de udtagne selskabers identitet. Der modtoges ingen væsentlige bemærkninger til denne fremgangsmåde.

(10) Følgende ikke-forbundne importører udtoges til stikprøven:

Tyskland:

Picard (Obertshausen)

Karstadt (Essen)

Kaufhof Holding (Köln)

Fabra (Merxheim)

Sieber (Bad Reichenhall)

Schneider (Wedel)

Det Forenede Kongerige:

Littlestone & Goodwin (Desborough)

British Shoe (Leicester)

Peter Black Footwear (West Yorkshire)

The Tula Group (London)

Jane Shilton (London)

Mister Minit (Sheffield)

Frankrig:

Gravilux (Paris)

Dané & Galiay (Paris)

Magnesium (Asnière)

Nederlandene:

Arwa (Hilversum)

Parsons (Rotterdam)

The Bagsac Company (Amsterdam)

(11) Kommissionen sendte også spørgeskemaer til de eksportører, der var anført i klagen. Der sendtes desuden spørgeskemaer til de nationale myndigheder i Den Kinesiske Folkerepublik (med henblik på at gøre det muligt for alle andre producenter eller eksportører i dette land at samarbejde) samt til de eksportører, der ikke var nævnt i klagen, men som gav sig til kende og anmodede om et spørgeskema inden for den frist, der fastsattes i meddelelsen om indledningen af proceduren.

(12) Kommissionen modtog detaljerede svar fra elleve af fællesskabsproducenterne i stikprøven, fra to producenter og en handlende i Den Kinesiske Folkerepublik, fra to eksportører i Hongkong samt fra importører i Fællesskabet, som var forbundet med producenterne i det pågældende eksportland, og fra 15 ikke-forbundne importører i Fællesskabet. Svaret fra én producent i Den Kinesiske Folkerepublik afvistes til sidst efter flere udsættelser, da det i vidt omfang var mangelfuldt. En eksportør trak sit samarbejde tilbage, og en anden eksportør ophørte med at samarbejde efter at have bemærket, at denne ikke eksporterede den pågældende vare til Fællesskabet.

(13) Kommissionen indhentede og efterprøvede alle oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en foreløbig afgørelse vedrørende dumping og skade, og aflagde kontrolbesøg hos følgende:

a) Producenter i Fællesskabet

Elleve fællesskabsproducenter i fire medlemsstater (Frankrig, Italien, Spanien og Portugal) besøgtes og deres oplysninger efterprøvedes.

b) Eksportører/producenter

- Jane Shilton (Pacific) Ltd

- Lee & Man Handbags Manufacturing Ltd

c) Importører forbundet med producenter/eksportører

- Shilton PLC (Det Forenede Kongerige)

d) Ikke-forbundne importører

- Fabra

- Picard

- Peter Black

- Jane Shilton (vedrørende import af håndtasker fra ikke-forbundne leverandører)

- The Tula Group.

(14) Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra den 1. april 1995 til den 31. marts 1996 (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden«). Undersøgelsen af skade dækker perioden fra 1992 til afslutningen af undersøgelsesperioden.

B. DEN VARE, SOM ER OMFATTET AF UNDERSØGELSEN, OG SAMME VARE

1. Beskrivelse af den pågældende vare

(15) Den vare, der er omfattet af denne procedure, er håndtasker, også med skulderrem, herunder håndtasker uden hank, med yderside af læder, kunstlæder eller laklæder, eller med yderside af plader eller folier af plast eller af tekstilmaterialer, henhørende under KN-kode 4202 21 00 (læder), 4202 22 10 (plast) og 4202 22 90 (tekstilmaterialer).

(16) Skønt der for de håndtakser, som henhører under disse KN-koder, kan være tale om en bred vifte af stilarter, typer og anvendte råmaterialer, er de væsentlige egenskaber og anvendelsesformål for de ovennævnte tre kategorier stort set ens.

(17) Den pågældende vare kan opdeles i tre kategorier:

- håndtasker fremstillet af læder, kunstlæder og/eller laklæder

- håndtasker fremstillet af plast

- håndtasker fremstillet af tekstilmaterialer.

Da håndtasker i de tre kategorier besidder samme egenskaber og er beregnet til samme brug, anses de for at være én og samme vare.

2. Samme vare

(18) Kommissionen fandt, at de typer af importerede håndtasker, der solgtes af de samarbejdende producenter i Den Kinesiske Folkerepublik, var tilsvarende eller sammenlignelige for så vidt angår samlet kvalitet, udførelse og egenskaber.

(19) Nogle interesserede parter har hævdet, at håndtasker fremstillet i Fællesskabet ikke er sammenlignelige med håndtasker importeret fra Den Kinesiske Folkerepublik. Det er navnlig blevet påstået, at der er forskelle i kvalitet, design og udførelse.

(20) Det bør erindres, at det er Kommissionens almindelige praksis, at kvalitetsforskelle mellem den i Fællesskabet fremstillede vare og den vare, der fremstilles i det tredjeland, der er omfattet af en undersøgelse, ikke forhindrer, at den importerede vare opfattes som samme vare i det omfang, varens grundlæggende fysiske egenskaber og dens påtænkte anvendelsesformål ikke påvirkes af disse forskelle. Kvalitetsforskelle kan dog - hvor de kan dokumenteres - berettige en justering ved prissammenligningen. Kommissionen foreslog oprindeligt i spørgeskemaerne, at der eventuelt blev foretaget en segmentering af håndtaskemarkedet på grundlag af forskellige størrelser inden for de tre grundlæggende kategorier (læder, plast og tekstilmaterialer). Kommissionen fandt imidlertid i løbet af undersøgelsen, at dette forslag var upraktisk, idet selskaber ikke førte forvaltnings- eller regnskabsoptegnelser på grundlag af håndtaskers størrelse, og den fastslog ligeledes, at der ikke fandtes noget konsekvent forhold mellem håndtaskers størrelse og pris. I denne forbindelse skal det bemærkes, at ingen af de interesserede parter anførte objektive og i erhvervsgrenen generelt accepterede kriterier, hvorefter håndtasker i de tre nævnte kategorier kan opdeles i tydeligt adskilte underkategorier eller segmenter. Alle håndtasker fandtes følgelig at være én og samme vare. For så vidt angår håndtasker importeret fra Den Kinesiske Folkerepublik baserede Kommissionen sine konklusioner vedrørende den mulige segmentering af markedet for håndtasker på de vareinformationer, der var fremlagt af de samarbejdende eksportører, skønt disse kun tegnede sig for en meget lille del af den samlede eksport fra Den Kinesiske Folkerepublik.

(21) Desuden fremlagde tre fællesskabsproducenter i stikprøven underbyggede beviser på håndtasker fremstillet i Den Kinesiske Folkerepublik, som var nøjagtige kopier af modeller fremstillet af disse fællesskabsproducenter, og de påviste, at der ikke var nogen betydelig kvalitetsforskel.

(22) Kommissionen konkluderede følgelig, at håndtasker eksporteret fra Den Kinesiske Folkerepublik er samme vare som de håndtasker, der fremstilles i Fællesskabet af fællesskabsproducenter, jf. artikel 1, stk. 4, i grundforordningen. Kommissionens konklusioner i denne forbindelse gælder også håndtasker, der undersøgtes i Indonesien med henblik på at fastsætte den normale værdi (se betragtning (23) til (28)), som derfor er samme vare som håndtasker, der eksporteres fra Den Kinesiske Folkerepublik, og håndtasker fremstillet af fællesskabsproducenterne.

C. DUMPING

1. Normal værdi

(23) Da Den Kinesiske Folkerepublik ikke er et land med markedsøkonomi, fastsatte Kommissionen den normale værdi på grundlag af oplysninger indhentet fra producenter i et tredjeland med markedsøkonomi (»det analoge land«), jf. artikel 2, stk. 7, i grundforordningen.

(24) Som det anførtes i meddelelsen om indledning af proceduren, var det oprindelig hensigten at anvende Taiwan eller Indien som et egnet tredjeland med markedsøkonomi med henblik på fastsættelsen af den normale værdi i denne procedure. Klagen foreslog valget af Taiwan som analogt land.

(25) Alle interesserede parter fik mulighed for at fremsætte bemærkninger til det påtænkte valg. Efter at have modtaget bemærkninger og mere generelle oplysninger fandt Kommissionen, at valget af Taiwan ikke var hensigtsmæssigt af flere årsager, bl.a. fordi det konstateredes, at der eksisterer talrige forbindelser mellem eksportører og producenter i Den Kinesiske Folkerepublik og producenter i Taiwan. Kommissionen bemærkede endvidere, at flere interesserede parter af forskellige grunde gjorde indsigelse mod valget af Taiwan. Kommissionen kunne under alle omstændigheder ikke opnå tilstrækkeligt samarbejde fra selskaber i hverken Taiwan eller Indien og måtte derfor overveje at vælge et andet analogt land.

(26) Kommissionen udfoldede betydelige bestræbelser for at kontakte individuelle selskaber og erhvervssammenslutninger i flere umiddelbart egnede tredjelande med markedsøkonomi for at sikre et samarbejde fra producenter i sådanne lande.

(27) To store producenter af håndtasker i Indonesien, var til slut villige til at samarbejde. Disse selskaber fremstillede udelukkende håndtasker til eksport (til Fællesskabet såvel som til andre store eksportmarkeder). Kommissionen søgte desuden at opnå samarbejde fra indonesiske producenter, der solgte varer på hjemmemarkedet, men ingen sådanne producenter var rede til at samarbejde.

(28) Valget af Indonesien som analogt land fandtes hensigtsmæssigt i betragtning af følgende faktorer:

- forekomsten i Indonesien af en produktion af håndtasker fremstillet af læder, plast og tekstilmaterialer med lignende egenskaber som dem, der fremstilles i Den Kinesiske Folkerepublik af eksportører og producenter, der samarbejdede i forbindelse med proceduren

- ligheden mellem produktionsprocesserne i Indonesien og Den Kinesiske Folkerepublik, vurderet på grundlag af faktiske kendsgerninger der konstateredes for så vidt angår eksportører og producenter, som samarbejdede i forbindelse med proceduren. Produktionsprocesserne i begge lande forekommer lige arbejdskraftintensive med begrænset automatisering

- både de samarbejdende kinesiske producenter og de indonesiske producenter, der undersøgtes med henblik på fastsættelse af den normale værdi, købte størstedelen af deres råvarer på det internationale marked i henhold til ordninger for aktiv forædling, således at der ikke fandtes nogen betydelige forskelle med hensyn til adgangen til råvarer

- de to pågældende indonesiske producenters produktionsmængde ansås for tilstrækkelig omfattende til, at en rimelig beregning af produktionsomkostninger og deres produktionsmængde er sammenlignelig med de samarbejdende kinesiske eksportørers og producenters.

(29) De interesserede parter underrettedes om valget af Indonesien. Flere parter, herunder importører, udtrykte enighed med valget af Indonesien som analogt land. En eksportør modsatte sig valget af Indonesien som analogt land på grund af den påståede eksistens af en told på mellem 30 % og 40 %, der opkrævedes i Indonesien på importerede råmaterialer, som anvendtes til fremstilling af håndtasker, og fordi eksporten af håndtasker fra Indonesien til Fællesskabet hævdedes at være for begrænset sammenlignet med eksporten fra Den Kinesiske Folkerepublik til Fællesskabet. Begge argumenter afvistes, fordi der som ovenfor nævnt ikke fandtes at eksistere nogen forskel mellem producenter i Indonesien og Den Kinesiske Folkerepublik for så vidt angår adgang til råmaterialer i henhold til ordninger for aktiv forædling, og fordi mængden af håndtasker fremstillet af de to samarbejdende indonesiske producenter klart var tilstrækkelig til at muliggøre en beregning af produktionsomkostningerne (se betragtning (28)).

(30) Da Den Kinesiske Folkerepublik anses for at være et land uden markedsøkonomi, og da Indonesien var blevet valgt som et passende tredjeland med markedsøkonomi, måtte den normale værdi for den kinesiske eksport fastsættes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 7, i grundforordningen. Da de samarbejdende indonesiske producenter udelukkende var eksportorienterede, og da priserne på håndtasker på eksportmarkeder kunne påvirkes af kinesiske varer til lave priser, fandtes det ikke hensigtsmæssigt at basere den normale værdi på priser på det indonesiske hjemmemarked eller på indonesiske eksportpriser til andre lande. Kommissionen fandt således, at det rimeligste grundlag for den normale værdi ville være de indonesiske producenters produktionsomkostninger med tillæg af et rimeligt beløb for salgs-, general- og administrationsomkostninger samt fortjeneste. Det beregnedes følgelig separate normale værdier for de tre kategorier af håndtasker.

2. Eksportpris

(31) I betragtning af kinesiske eksportørers begrænsede samarbejde i forbindelse med denne procedure (1,28 % af al eksport fra Den Kinesiske Folkerepublik) kunne de samarbejdende eksportørers eksportpriser ikke anses for repræsentative for de ikke-samarbejdende eksportørers priser.

(32) De ikke-samarbejdende kinesiske eksportørers eksportpriser måtte derfor fastsættes på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger i overensstemmelse med artikel 18 i grundforordningen. I denne forbindelse fandtes det passende at benytte cif-importpriserne for de ikke-forbundne importører, der udtoges til stikprøver med henblik på fastsættelse af skade. Dette syntes passende, da de udvalgte importører fandtes at være repræsentative for hele eksporten fra Den Kinesiske Folkerepublik, og da disse priser i det mindste delvis var efterprøvet af Kommissionen. Disse cif-priser konverteredes til kinesiske fob-priser baseret på gennemsnitlige omkostningstal, som var meddelt af de samarbejdende eksportører og importører.

(33) Et af de samarbejdende selskaber foretog al sin eksport direkte til uafhængige kunder i Fællesskabet. Eksportpriserne for dette selskab baseredes følgelig på de meddelte og efterprøvede salgspriser for denne eksport til Fællesskabet, jf. artikel 2, stk. 8, i grundforordningen.

(34) Den anden samarbejdende eksportør foretog sin eksport til Fællesskabet gennem to separate kanaler; salget til én medlemsstat fandt sted gennem et forbundet selskab, mens salget til den øvrige del af fællesskabsmarkedet fandt sted direkte til uafhængige kunder. For så vidt angår den førstnævnte kanal beregnedes eksportpriserne på grundlag af artikel 2, stk. 9, i grundforordningen ved fra den forbundne importørs pris ved salg til den første uafhængige kunde at trække dette selskabs salgs-, general- og administrationsomkostninger samt en fortjenstmargen baseret på ikke-forbundne importørers gennemsnitlige fortjeneste. For så vidt angår den sidstnævnte kanal baseredes eksporterne på den faktiske salgspris på denne eksport. Eksportpriserne for de to kanaler aggregeredes derefter som en vejet gennemsnitspris.

3. Sammenligning

(35) Den vejede gennemsnitlige normale værdi, fob Indonesien, sammenlignedes med den vejede gennemsnitlige eksportpris, fob Kina, for de tre pågældende kategorier af håndtasker.

4. Dumpingmargener

(36) To samarbejdende producenter og eksportører - begge privatejede selskaber baseret i Hongkong - anmodede om individuel behandling, dvs. fastsættelse af separate eksportpriser og følgelig af individuelle dumpingmargener.

(37) Kommissionen efterprøvede, om disse to selskaber havde en grad af retlig og reel uafhængighed fra statens indflydelse som var sammenlignelig med forholdene i et land med markedsøkonomi, og stillede i denne forbindelse de pågældende selskaber detaljerede spørgsmål om deres ejerskabsforhold, ledelse, kontrol og fastlæggelsen af handels- og virksomhedspolitikker.

(38) Det fandtes, at situationen for så vidt angår de pågældende to eksportørers fabrikker var meget ensartet. Der fandtes ingen retlig enhed i Den Kinesiske Folkerepublik, og de kapitalgoder, som var fysisk til stede dér, var opført som aktiver i Hongkong-selskabernes regnskaber. Fabriksbygningen var leaset af de lokale myndigheder, og fabriksarbejderne blev ansat og betalt af Hongkong-selskaberne.

(39) Kommissionen gennemførte en kontrol på stedet hos begge selskaber i Hongkong med henblik at undersøge de omstændigheder, hvorunder hvert selskab fungerede, og deres forbindelser med den kinesiske stat. De pågældende selskaber kunne over for Kommissionen påvise, at fabrikkernes ledelse og kontrol klart lå i deres hænder for såvel produktion som markedsføring, og at deres aktiviteter var tilstrækkeligt uafhængige af de kinesiske myndigheder. Det fremgik især, at eksportpriserne ved salg til Fællesskabet og markedsføringspolitikkerne blev fastlagt af selskaberne i Hongkong uden nogen indblanding fra den kinesiske stats side.

(40) I betragtning af ovenstående fandtes det muligt at tilstå begge eksportører individuel behandling og følgelig at beregne en separat dumpingmargen for hvert af disse selskaber som en undtagelse fra princippet om, at der kun beregnes én dumpingmargen for lande uden markedsøkonomi (artikel 9, stk. 5, i grundforordningen).

(41) Der fastsattes følgende foreløbige dumpingmargener for de selskaber, der tilstodes individuel behandling:

- Shilton: nul

- Lee & Man: 68,1 %.

(42) Den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for de eksportører, der ikke tilstodes individuel behandling, er foreløbig fastsat til 129,1 % af cif-eksportprisen, Fællesskabets grænse, ufortoldet.

D. ERHVERVSGRENEN I FÆLLESSKABET

(43) Efter indledningen af proceduren besluttede den britiske sammenslutning (BLLA) at tilbagekalde sin tilslutning til klagen. De østrigske, tyske og nederlandske sammenslutninger, der til at begynde med havde forholdt sig neutralt, besluttede også at modsætte sig klagen efter indledningen af proceduren. Endelig udtrykte et begrænset antal fællesskabsproducenter også individuelt deres modstand mod indledningen af proceduren.

(44) Kommissionen noterede sig denne modstand, men fastslog, at den ikke påvirkede klagerens repræsentative karakter som konstateret forud for indledningen af proceduren eller stikprøvens repræsentative beskaffenhed.

(45) Det er værd at bemærke, at en række fællesskabsproducenter af den pågældende vare, hvis sammenslutning ikke tilslutter sig klagen, individuelt har udtrykt deres støtte til klagen.

(46) Under den undersøgelse, som blev gennemført for så vidt angår fællesskabsproducenterne i stikprøven, blev det klart, at to af disse producenter også importerede den dumpede vare fra det pågældende land. Under disse omstændigheder undersøgte Kommissionen, om disse selskaber i lyset af artikel 4, stk. 1, litra a), i grundforordningen burde udelukkes fra erhvervsgrenen i Fællesskabet.

Med henblik herpå forekom det passende at fastslå, om disse selskaber først og fremmest var producenter med en yderligere aktivitet baseret på import, som blot supplerede deres produktion i Fællesskabet for at kunne tilbyde et komplet varesortiment, eller om de var importører med en forholdsvis begrænset produktion i Fællesskabet.

I denne forbindelse viste undersøgelsen, at importen af disse dumpede varer tegnede sig for mindre end 10 % af de pågældende selskabers omsætning. Det er derfor Kommissionens opfattelse, at den centrale erhvervsaktivitet for disse selskaber var fremstilling af håndtasker i Fællesskabet, at de ikke var beskyttet mod virkningerne af dumpingimporten, og at de derfor i forbindelse med grundforordningens artikel 4 og 5 sammen med de øvrige samarbejdende producenter kan anses for at udgøre erhvervsgrenen i Fællesskabet.

E. SKADE

1. Indhentning af oplysninger om skade: metoder og kilder

(47) Den skade, der er forvoldt erhvervsgrenen i Fællesskabet, blev undersøgt såvel for hele Fællesskabet som for de virksomheder, der indgik i stikprøven:

- på fællesskabsniveau på grundlag af oplysninger vedrørende bl.a. produktion, forbrug i Fællesskabet, salg og beskæftigelse

- ved hjælp af svar på spørgeskemaer fra fællesskabsproducenterne i stikprøven for tendenser vedrørende priser og omkostningsrelaterede oplysninger, herunder rentabilitet.

Efterprøvningen af tallene for Fællesskabet (forbrug, produktion, salg og beskæftigelse i Fællesskabet) er sket ved hjælp af oplysninger fra medlemsstaternes statistiske kontorer, forskningsundersøgelser for sektoren for flere lande samt forskellige bidrag fra interesserede parter, hvoraf nogle blev efterprøvet under kontrolbesøg på stedet.

2. Forbrug på fællesskabsmarkedet

(48) Mellem 1992 og undersøgelsesperioden steg forbruget af håndtasker i Det Europæiske Fællesskab fra 121 mio. enheder til omkring 148 mio. enheder (dvs. en stigning på ca. 22,5 %).

3. Importens omfang og markedsandel

(49) Mellem 1992 og undersøgelsesperioden steg importen af håndtasker med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik fra 62 mio. enheder til 89 mio. enheder, dvs. med 43 %. Målt i værdi udgør stigningen 25 %, dvs. fra 199 mio. ECU i 1992 til 249 mio. ECU i undersøgelsesperioden.

(50) Markedsandelen på fællesskabsmarkedet for importerede håndtasker med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik steg fra 51 % i 1992 til 60 % i undersøgelsesperioden, dvs. med 17 %.

4. Dumpingimportens priser og prisunderbud

(51) Priserne på importerede håndtasker er blevet undersøgt separat for hver varekategori. På grund af manglende samarbejde fra de kinesiske importørers side er der anvendt officielle statistiske tal til analysen af prisudviklingen. Den gennemsnitlige cif-importpris på håndtasker har udviklet sig således: prisen på læderhåndtasker faldt fra 5,29 ECU pr. enhed i 1992 til 4,81 ECU pr. enhed i undersøgelsesperioden, dvs. med 9 %; prisen på plastikhåndtasker faldt fra 3,1 ECU pr. enhed i 1992 til 2,7 ECU pr. enhed i undersøgelsesperioden, dvs. med 14,1 %; og håndtasker af tekstilmaterialer faldt fra 2,5 ECU pr. enhed i 1992 til 2,3 ECU pr. enhed i undersøgelsesperioden, dvs. med 7 %.

(52) Ved undersøgelsen af prisunderbud foretoges der først sammenligninger for hver enkelt kategori mellem cif-importprisen (justeret for fortoldning og levering til kunden) og fællesskabsproducenternes salgspriser i Fællesskabet på samme handelstrin. De anvendte importpriser svarer til de priser, der blev opgivet af de ikke-forbundne importører i stikprøven. Disse priser justeredes behørigt for levering til kunden for at sikre en sammenligning på samme handelstrin, idet der blev benyttet en prisforhøjelse udledt af efterprøvede beviser, som var fremlagt af de samarbejdende importører. Ved justeringen af priserne til et fortoldet niveau toges der (som det var relevant) hensyn til den normale toldsats, eller den toldsats der finder anvendelse i henhold til GSP.

(53) De deraf følgende justerede importpriser sammenlignedes for hver kategori og salgskanal med priserne for de fællesskabsproducenter, hvis produktion omfattede de mest basale typer, som solgtes inden for hver kategori, og som fandtes sammenlignelige med de importerede varer fra Den Kinesiske Folkerepublik. Denne fremgangsmåde benyttedes trods manglende samarbejde fra kinesiske eksportørers side.

(54) For hver enkelt kategori viste denne sammenligning (udtrykt i procent af fællesskabsproducenternes salgspriser) underbud på 30 % for håndtasker med yderside af læder, 26 % for håndtasker med yderside af plast og 35 % for håndtasker med yderside af tekstilmaterialer. Den gennemsnitlige underbudsmargen er 28 %.

5. Fællesskabserhvervsgrenens situation

a) Produktion

(55) Fællesskabserhvervsgrenens produktion af håndtasker steg fra 33,5 mio. enheder i 1992 til 40 mio. enheder i undersøgelsesperioden. Målt i værdi steg produktionen fra 973 mio. ECU i 1992 til 1 243 mio. ECU i undersøgelsesperioden.

b) Salg

(56) Der er konstateret et fald på 12 % i salget i Fællesskabet af varer fremstillet af fællesskabserhvervsgrenen mellem 1992 og undersøgelsesperioden. Salget faldt fra 25 mio. enheder i 1992 til 22 mio. enheder i undersøgelsesperioden.

c) Markedsandel

(57) Fællesskabserhvervsgrenens markedsandel på fællesskabsmarkedet målt i enheder faldt fra 21 % i 1992 til 15,3 % i undersøgelsesperioden.

d) Rentabilitet

(58) Fællesskabsproducenternes samlede rentabilitet faldt gradvist fra 4,7 % i 1992 til 1,3 % i undersøgelsesperioden.

(59) I denne forbindelse bør man erindre sig, at håndtaskeindustrien - som omfatter et stort antal små og mellemstore virksomheder - har en meget specifik natur, og at den som vigtigste særtræk har en fremstilling af håndtasker, der næsten udelukkende sker efter bestilling og efter en analyse af de direkte dermed forbundne omkostninger, som viser en forventet fortjeneste for hver enkelt model. I betragtning heraf kan intet sådant selskab pådrage sig tab i mere end nogle få måneder uden at blive tvunget til at lukke som følge af en manglende kapitalstrøm. I denne forbindelse skal det nævnes, at der har fundet et stort antal lukninger sted i den omhandlede periode.

e) Beskæftigelse og virksomhedslukninger

(60) Beskæftigelsen i sektoren faldt fra omkring 76 000 personer i 1992 til 57 000 personer i undersøgelsesperioden, dvs. med 24 %.

(61) Tal for beskæftigelse og virksomhedslukninger vedrører lædervaresektoren som helhed (herunder producenter af alle former for tasker og mindre lædervarer af alle materialer, nemlig læder, plast og tekstilmaterialer). Der foreligger ikke specifikke tal for hver enkelt berørt vare. Sådanne tal ville heller ikke give mening for et varespecifikt grundlag, da virksomheder i sektoren ofte fremstiller flere varer ved anvendelse af samme ansatte og udstyr. Skønt disse tal vedrører sektoren for fremstilling af lædervarer som helhed, afspejler de sektorens situation. Fordi de ressourcer, der anvendes til at fremstille de forskellige varer, er udskiftelige, kunne tabet af arbejdspladser for én vare faktisk være blevet opvejet af stigninger for en anden, således at de samlede beskæftigelsestal var forblevet stabile. Som fastslået ovenfor er dette imidlertid ikke tilfældet her.

(62) Der har været omkring 400 virksomhedslukninger i undersøgelsesperioden. Tallene vedrører ligeledes sektoren som helhed.

f) Konklusion vedrørende skade

(63) En undersøgelse af ovennævnte økonomiske indikatorer viser sammen med de konklusioner, der er draget om importens omfang og priser, at fællesskabsproducenternes situation er forværret mellem 1992 og undersøgelsesperioden for så vidt angår den pågældende vare. Som det er påvist, havde erhvervsgrenen i Fællesskabet som helhed faldende salg, tab af markedsandel, dalende beskæftigelse og faldende rentabilitet.

(64) Det er derfor Kommissionens opfattelse, at erhvervsgrenen i Fællesskabet har lidt væsentlig skade, jf. artikel 3 i grundforordningen.

F. ÅRSAG TIL SKADE

1. Virkningerne af dumpingimporten

(65) De særlige træk ved håndtaskeindustrien, der som ovenfor nævnt stort set er ordrebaseret, forklarer, hvorfor denne erhvervsgren, der ikke har nogen mulighed for at modstå et vedvarende pres fra skadevoldende dumpingimport over et længerevarende tidsrum, er ekstremt sårbar.

(66) Dumpingimportens indtrængen på fællesskabsmarkedet fra Den Kinesiske Folkerepublik til priser, der lå betydeligt under fællesskabsproducenternes priser, faldt sammen med et tab af markedsandel for fællesskabserhvervsgrenen og en forværring af dennes finansielle situation. I betragtning af den stigende mængde dumpede håndtasker til lave priser, navnlig i tekstil- og plastkategorierne, blev det under undersøgelsen åbenbart, at mange fællesskabsproducenter ikke kunne konkurrere mod dumpingimporten. Denne strøm af dumpingimport er i den seneste tid blevet omdirigeret i retning af læderhåndtasker, en kategori hvor fællesskabsproducenterne havde koncentreret deres aktiviteter for at opnå den størst mulige fortjeneste.

(67) Dumpingimport fra Den Kinesiske Folkerepublik havde følgelig en negativ indvirkning på fællesskabserhvervsgrenens situation i et omfang, der kan betegnes som væsentligt.

2. Virkningen af andre faktorer

a) Import fra andre tredjelande

(68) For så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt andre faktorer end dumpingimporten fra Den Kinesiske Folkerepublik kan have ført til fællesskabserhvervsgrenens udsatte situation, henviste visse interesserede parter især til importen til Fællesskabet af håndtasker med oprindelse i Indien.

(69) I denne forbindelse viser foreliggende Eurostat-oplysninger, at importen af håndtasker fra Indien steg fra 7 mio. enheder i 1992 til 8,6 mio. enheder i undersøgelsesperioden, dvs. med 23 %. For så vidt angår prisen på denne importerede vare har den ligget stabilt på 6 ECU pr. enhed, hvilket er ganske langt over priserne på kinesiske håndtasker. Markedsandelen på fællesskabsmarkedet for importerede håndtasker fra Indien har også stabilt ligget på 5,8 % fra 1992 til undersøgelsesperioden.

(70) Hvad angår importen af håndtasker fra Hongkong er denne steget fra 1,8 mio. enheder i 1992 til 7,5 mio. enheder i undersøgelsesperioden. Med hensyn til den samlede import af håndtasker til Fællesskabet øgede Hongkong sin andel af denne import fra 2,2 % i 1992 til 6,5 % i undersøgelsesperioden. Den del af fællesskabsmarkedet, der dækkes af import af håndtasker med oprindelse i Hongkong, er imidlertid fortsat ret begrænset, idet der har været en mængdemæssig stigning fra 1,5 % i 1992 til 5,1 % i undersøgelsesperioden.

(71) Med hensyn til importen fra andre tredjelande er disse landes andel af den samlede import faldet fra 15,3 % i 1992 til 9,5 % i undersøgelsesperioden. Denne imports markedsandel på fællesskabsmarkedet faldt fra 10,6 % af mængden i 1992 til 7,5 % i undersøgelsesperioden, dvs. med 29 %.

(72) Det skal bemærkes, at markedsandelen på fællesskabsmarkedet for alle tredjelande tilsammen, dog undtagen Den Kinesiske Folkerepublik, målt i enheder stabilt har ligget på 18 % fra 1992 til undersøgelsesperioden.

b) Intern konkurrence

(73) Flere interesserede parter har fremført, at der findes en betydelig indre konkurrence i Fællesskabet mellem producenter i Spanien, Portugal, Frankrig og Italien, og at dette er årsagen til, at visse selskaber kan befinde sig i en ugunstig økonomisk situation.

(74) I denne forbindelse skal det bemærkes, at det specifikt var fællesskabsproducenterne af håndtasker i disse medlemsstater, som blev undersøgt, og at en gunstig situation for nogle producenter på bekostning af andre ville have været afspejlet i de samlede tal, der konstateredes for den erhvervsgren i Fællesskabet, som indgav klagen. Der er således fuldt ud taget hensyn til alle virkninger af den påståede interne konkurrence, og det konkluderes, at den væsentlige skade, der konstateredes ovenfor, ikke kan tilskrives nogen intern konkurrence. I denne forbindelse skal det også bemærkes, at markedsandelen på fællesskabsmarkedet for andre håndtaskeproducenter i Fællesskabet, som ikke tilslutter sig klagen, også er faldet, nemlig fra 8,4 % i 1992 til 5,5 % i undersøgelsesperioden målt i enheder.

3. Konklusion vedrørende årsag

(75) Skønt visse faktorer kan have bidraget til den skade, der er forvoldt erhvervsgrenen i Fællesskabet, er det Kommissionens konklusion, at det store omfang af dumpingimport fra Den Kinesiske Folkerepublik isoleret set har forvoldt fællesskabserhvervsgrenen væsentlig skade. Denne konklusion er baseret på de forskellige ovenfor beskrevne elementer og navnlig prisunderbuddets størrelse, den markedsandel, som importen af håndtasker fra dette land har opnået på bekostning af erhvervsgrenen i Fællesskabet, samt fællesskabsproducenternes faldende rentabilitet.

G. FÆLLESSKABETS INTERESSER

1. Generelle overvejelser

(76) I overensstemmelse med artikel 21 i grundforordningen har Kommissionen på grundlag af alle fremlagte beviser undersøgt:

- for det første de sandsynlige positive og negative konsekvenser af at indføre foranstaltninger eller undlade dette, og

- for det andet hvorvidt det klart kan konkluderes, at det ikke er i Fællesskabets interesse at benytte foranstaltninger i dette særlige tilfælde.

Med henblik herpå har Kommissionen overvejet virkningen af eventuelle midlertidige foranstaltninger for alle parter, der er berørt af proceduren, og også følgerne af, at der ikke træffes midlertidige foranstaltninger.

(77) For så vidt angår informationsindhentningsprocessen opfordrede Kommissionen alle interesserede parter, som gav sig til kende inden for den fastsatte frist, til at fremlægge underbyggede oplysninger om spørgsmål i forbindelse med Fællesskabets interesser. Længe efter udløbet af fristen for at fremsætte bemærkninger gav adskillige interesserede parter sig til kende, udtrykte deres mening om proceduren og anmodede om at blive hørt. I betragtning af spørgsmålets vigtighed i dette tilfælde og behovet for at indhente så mange pålidelige oplysninger som muligt, hvorpå Kommissionen kunne basere sine konklusioner, udfoldede Kommissionen alle bestræbelser for at høre alle interesserede parter, når dette var muligt. Der afholdtes mere end 30 høringer, hvor mere end 300 selskabers synspunkter kom til udtryk (hovedsagelig ikke-forbundne importører, handlende og stormagasiner fra hele Fællesskabet). De interesserede parter fik derfor alle muligheder for at uddybe og underbygge deres synspunkter.

Gyldigheden af nogle af argumenterne kunne ikke vurderes med lethed, fordi de var blevet fremført sent, men Kommissionen er ikke desto mindre nået frem til foreløbige afgørelser på grundlag af de argumenter, der fremførtes af de interesserede parter, og hvoraf nogle vil blive yderligere undersøgt.

2. Virkningerne på erhversgrenen i Fællesskabet

a) Erhvervsgrenens karakter

(78) Fællesskabets håndtaskeindustri er en modeindustri, der fremstiller varer, som i Fællesskabet bibringes en betydelig værdi i form af kreativ valør, fornyelse og intellektuel ejendomsret. Erhvervsgrenen yder et betydeligt bidrag til beskæftigelsen i Fællesskabet, og der kan i erhvervsgrenen opnås vigtige stordriftsfordele ved fremstilling og salg af større mængder. Der henvises til de ovennævnte produktions- og beskæftigelsestal.

Selskaberne i erhvervsgrenen er generelt både små og mellemstore virksomheder samt beliggende i områder i Fællesskabet såsom Portugal, Spanien, Italien, Frankrig og Grækenland, som er berettiget til højeste støtte fra Fællesskabets strukturfonde.

(79) Som allerede fastslået i del E, har den skade, som erhvervsgrenen i Fællesskabet har lidt, givet sig udtryk i et fald i salget i Fællesskabet på 12 %. Der er desuden konstateret et fald i markedsandel på 29 % mellem 1992 og undersøgelsesperioden. Fællesskabserhvervsgrenens rentabilitet er forværret fra 4,7 % til 1,3 %.

Erhvervsgrenen i Fællesskabet er blevet bragt i fare, fordi den er blevet forhindret i at sælge tilstrækkelige mængder til at kunne opnå den indtjening, som er nødvendig for, at den kan klare sig. Store mængder varer importeret fra Den Kinesiske Folkerepublik til lave priser har undergravet fællesskabsproducenternes markedsandel.

(80) Under de nuværende omstændigheder og for at gøre det muligt for erhvervsgrenen i Fællesskabet at rejse sig fra den skade, der er forvoldt den, finder Kommissionen, at erhvervsgrenen i Fællesskabet har brug for, at mængden af håndtasker fremstillet i og solgt på fællesskabsmarkedet stiger, således at den kan benytte sig af stordriftsfordele og forbedre sine finansielle resultater.

b) Leve- og konkurrencedygtighed

(81) For så vidt angår fællesskabserhvervsgrenens leve- og konkurrencedygtighed forekommer producenterne at være stærkt nytænkende, og der udvises nøje omhu ved udformningen af den pågældende vare. Fællesskabserhvervsgrenens levedygtighed fremgår også af dens gode resultater på eksportmarkederne.

(82) Eksporten er steget fra 8,5 mio. enheder i 1992 til 18,9 mio. enheder i undersøgelsesperioden. Stigningen i salget på eksportmarkederne (især til USA, Japan og Hongkong) vedrører tilsyneladende navnlig håndtasker af høj kvalitet og til høje priser: eksporten af læderhåndtasker udgør 80 % af den samlede eksport, hvoraf 70 % eksporteres til priser, som er mindst 35 % højere end de priser, hvortil tasker sælges i Fællesskabet af fællesskabsproducenter. Dette resultat peger også på, at fællesskabsproducenterne har måttet gribe til eksport til tredjelande på grund af det pristryk, der udøves på fællesskabsmarkedet af dumpingimport af håndtasker fra Den Kinesiske Folkerepublik.

(83) Nogle parter har fremført, at der ikke er tilstrækkelig kapacitet i Fællesskabet til at producere nok håndtasker til at dække efterspørgselen i Fællesskabet. Det bør nævnes, at da fremstillingen af håndtasker deler udstyr og arbejdskraft med andre forbundne varer i lædervaresektoren (alle former for tasker og mindre lædervarer), er det vanskeligt at sætte præcise tal på den disponible kapacitet specifikt for håndtasker. Erhvervsgrenen i Fællesskabet råder imidlertid over en kvalificeret arbejdsstyrke, der har den nødvendige viden til at dække en meget større efterspørgsel, hvis dette kan ske til priser, der gør det muligt for erhvervsgrenen at opnå et tilstrækkeligt finansielt afkast, hvilket kan sikres ved at beskytte erhvervsgrenen i Fællesskabet mod illoyal konkurrence i form af dumpingpriser.

c) Virkninger af indførelse eller manglende indførelse af foranstaltninger

(84) For så vidt angår følgerne for erhvervsgrenen i Fællesskabet, hvis der ikke indføres antidumpingforanstaltninger, kan det antages, at dette vil føre til en fortsættelse af den nedadgående tendens vedrørende rentabilitet og yderligere forværre fællesskabserhvervsgrenens finansielle situation. Det forventes, at der vil finde yderligere virksomhedslukninger sted, og at flere arbejdspladser vil gå tabt i denne arbejdskraftintensive erhvervsgren, der allerede har faldende beskæftigelse. I betragtning af den store markedsandel for varer importeret fra Den Kinesiske Folkerepublik og den stabile markedsandel for importen fra andre tredjelande vil en reduktion i antallet af fællesskabsproducenter højst sandsynligt føre til mindre konkurrence på fællesskabsmarkedet.

(85) Nogle parter har hævdet, at erhvervsgrenen i Fællesskabet burde koncentrere sig om fremstilling af håndtasker af høj kvalitet, som er tiltænkt det øvre markedssegment, hvor sådanne varer har fordele frem for importerede varer. Kommissionen finder imidlertid, at denne nichemarkedsstrategi, der er begrænset for så vidt angår de solgte mængder, ikke kan danne grundlag for en hel erhvervsgren, men kun vil tillade visse håndtaskeproducenter i Fællesskabet - navnlig producenter af mærkevarer eller med en traditionel tilstedeværelse på markedet - at fortsætte på markedet. Kommissionen finder imidlertid, at fællesskabsproducenter af håndtasker, som ikke er mærkevarer, ikke vil kunne overleve med en sådan strategi, medmindre de kan fremstille og sælge stigende mængder håndtasker.

(86) Det er blevet fremført, at en indførelse af antidumpingtold ikke vil have til følge, at fællesskabsproducenternes salg øges, men ville føre til, at importørerne købte fra andre tredjelande. I betragtning af omkostningerne i forbindelse med at skifte leverandører og de store avancer for disse importører, er det tvivlsomt, om dette argument holder. Det anses faktisk for mere sandsynligt, at erhvervsgrenen i Fællesskabet vil gøre en særlig indsats for at få disse handlende som kunder og derved øge sit salg. Spørgsmålet vil dog blive undersøgt yderligere.

(87) Det er sandsynligt, at hvis forskellen i indkøbspris mellem importerede håndtasker og håndtasker fremstillet i Fællesskabet således mindskedes, ville importører og handlende finde det mere attraktivt at købe fra kilder i Fællesskabet. Lange leveringsperioder og behovet for at importere store mængder for at mindske enhedstransportomkostningerne er faktorer, som ville blive vejet op imod en nærmere og mere sikker leveringskilde som f.eks. håndtasker fremstillet i Fællesskabet.

(88) En række ikke-samarbejdende producenter i Fællesskabet, som delvis har flyttet deres produktion til Den Kinesiske Folkerepublik, har fremført, at en indførelse af antidumpingforanstaltninger vil føre til en yderligere reduktion af beskæftigelsen i deres produktionsfaciliteter i Fællesskabet som følge af det umulige i at krydssubsidiere fremstillingen af en begrænset mængde håndtasker i Fællesskabet med en stor mængde importerede håndtasker til lave priser fra Den Kinesiske Folkerepublik. En række ikke-samarbejdende fællesskabsproducenter (især i Tyskland og Det Forenede Kongerige) bevarer tilsyneladende en lille produktion i Fællesskabet ved at opnå højere margener for håndtasker importeret fra Den Kinesiske Folkerepublik.

(89) I denne forbindelse forventes det, at alle fordele i form af øget salg, som erhvervsgrenen i Fællesskabet opnår som følge af en indførelse af foranstaltninger, også vil gælde for disse importerende fællesskabsproducenter, som derfor også vil have fordel af antidumpingforanstaltningerne. Under alle omstændigheder har disse parter stadig mulighed for at indkøbe den pågældende vare fra Den Kinesiske Folkerepublik. De vil desuden stadig drage fordel af lave importpriser selv efter indførelsen af foranstaltninger, da disse under ingen omstændigheder burde være højere end de indonesiske omkostninger (herunder fortjeneste), som benyttedes til beregningen af den normale værdi. Dette spørgsmål vil ikke desto mindre blive undersøgt yderligere efter indførelsen af midlertidig told.

3. Virkningerne for erhvervsgrene på et lavere trin i produktionsprocessen

(90) Den mulige reduktion eller forsvinden af fællesskabsproducenterne af håndtasker, hvis der ikke indføres foranstaltninger, vil have en direkte og umiddelbar effekt på fællesskabsproducenterne af råmaterialer og tilbehør. For så vidt angår dette er der kun blevet fremlagt oplysninger om de virkninger, som importen af færdige håndtasker af tekstilmaterialer og plast har haft på producenterne af råvarer i Fællesskabet. Stigningen i importen af færdige håndtasker af tekstilmaterialer og plast med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik, som anvender materialer fra dette land og andre tilgrænsende tredjelande, har ført til, at talrige producenter af disse råvarer i Fællesskabet har lukket deres anlæg.

(91) Det er blevet fremført, at hvis der indføres foranstaltninger, ville de skade andre økonomiske sektorer såsom Fællesskabets eksport til Den Kinesiske Folkerepublik af råvarer og tilbehør, som anvendes ved fremstillingen af håndtasker. Der er imidlertid fremlagt beviser, der synes at vise, at hovedparten af producenterne i Den Kinesiske Folkerepublik køber tilbehøret i Det Fjerne Østen og hovedsagelig i Kina, mens råmaterialerne fremskaffes fra nabolande som f.eks. Taiwan og Republikken Korea. Det skal desuden påpeges, at der ikke over for Kommissionen er fremlagt beviser for, at eksporten af råvarer fra Fællesskabet ville blive alvorligt påvirket af en indførelse af en antidumpingtold på håndtasker.

(92) Det følger af ovenstående, at hvis håndtaskeindustrien i Fællesskabet kan bevare eller genvinde sin markedsandel som følge af foranstaltninger, vil dette også være til fordel for fællesskabsproducenterne af råvarer og tilbehør til sektoren. I denne forbindelse skal det bemærkes, at det fandtes, at alle de fællesskabsproducenter i stikprøven, som besøgtes af Kommissionen, købte råvarer og tilbehør fra leverandører i Fællesskabet.

4. Virkningerne på importører-handlende

(93) Flere importører, handlende og deres repræsentative sammenligninger har hævdet, at en indførelse af antidumpingforanstaltninger på importen af håndtasker ville påvirke dem negativt, idet talrige importører ville gå fallit, og der ville forekomme tab af arbejdspladser i sektoren.

(94) Virkningerne af antidumpingforanstaltninger på importører og handlende bør vurderes forskelligt alt efter, om de også importerer andre varer eller kun den pågældende vare og alt efter, om de kun handler med importerede håndtasker eller med tasker fremstillet i Fællesskabet eller i tredjelande. I de førstnævnte tilfælde vil virkningen af antidumpingforanstaltninger sandsynligvis blive mildnet af de indtægter der stammer fra andre varer eller håndtasker fremstillet i Fællesskabet eller i tredjelande. I det andet tilfælde kan virkningen af antidumpingforanstaltningerne imidlertid blive større. Disse virkninger skal dog ses i sammenhæng med beviser, der er fremlagt af de ikke-forbundne importører i stikprøven og som viser en stor bruttoavance mellem cif-importprisen og detailledet på ofte over 70 - 80 %. Denne bruttoavance fandtes ydermere at give en betydelig nettofortjenstmargen for nogle importører. Dette aspekt vil imidlertid blive undersøgt yderligere.

(95) Nogle importører har fremført, at en indførelse af antidumpingforanstaltninger vil gøre det umuligt at foretage indkøb i Den Kinesiske Folkerepublik, hvorved handelsmønstreret ville blive alvorligt forstyrret i den forstand, at disse importører nu ville blive nødt til at købe fra andre tredjelande. Sandsynligheden for, at dette vil ske, er blevet behandlet i betragtning (86). I denne forbindelse erindres der også om, at antidumpingforanstaltninger ikke har til formål at forhindre import til redelige priser fra det pågældende eksportland, og at de ikke skal forhindre handlende i at importere fra andre leveringskilder i alternative tredjelande. Antidumpingforanstaltninger har heller ikke til formål at beskytte fællesskabserhvervsgrenen mod import fra tredjelande til konkurrencedygtige priser. Antidumpingforanstaltningers formål er at fjerne illoyal konkurrence.

5. Virkningerne på forbrugerne

(96) Det er blevet fremført, at hvis der indføres antidumpingforanstaltninger i dette særlige tilfælde, ville dette lægge unødige byrder på forbrugeren eller begrænse hans valgmuligheder. Det er også blevet fremført, at enhver foranstaltning vil have negative følger for personer med begrænsede indtægter, som er nødt til at købe håndtasker i den billigste del af sortimentet.

(97) På grund af den store avance for håndtaskeforhandlere (se betragtning (94)) konkluderes det imidlertid, at det i dette særlige tilfælde forekommer usandsynligt, at antidumpingforanstaltningerne i form af told i fuldt omfang vil blive lagt over på den endelige forbruger i form af en væsentlig prisstigning. Skønt antidumpingtolden vil skulle dækkes et eller andet sted mellem importøren og forbrugeren, forekommer det i betragtning af den relativt høje tilskrivning af avance mellem cif-importprisen og detailprisen, som ofte når over 70 - 80 %, ganske usandsynligt, at det nødvendigvis vil være forbrugeren, som kommer til at dække hele tolden.

(98) Det findes heller ikke sandsynligt, at de priser, der forlanges af fællesskabsproducenterne i Fællesskabet, vil stige. Fællesskabserhvervsgrenens strategi er rettet mod at reducere omkostningerne gennem et øget salg til forholdsvis stabile priser, så dens varer derved bliver mere tiltrækkende for distributørerne end importerede varer. I en sådan situation vil der derfor kun blive tale om en meget begrænset eller måske endda slet ingen indvirkning på den pris, som forbrugerne skal betale. Dette er et spørgsmål, der undersøges yderligere. Den undersøgte vare er desuden en modevare, hvor det ikke er sandsynligt, at begrænsede prisændringer vil spille en fremherskende rolle for forbrugerens valg.

(99) Derfor og i betragtning af underbuddets størrelse og de margener, der er konstateret på importørniveau, kan det forudses, at tolden ikke vil have en væsentlig indvirkning på varens detailpris. På den anden side vil tolden sandsynligvis gavne erhvervsgrenen i Fællesskabet ved at genoprette dens konkurrencemæssige stilling ved salg til handlende.

6. Handelsforvridende virkninger

(100) Nogle parter har fremført, at en indførelse af antidumpingforanstaltninger ville have den modsatte virkning, at det kinesiske marked ville blive lukket for eksport af håndtasker fra Fællesskabet. I denne forbindelse er det blevet fastslået, at Fællesskabets eksport af håndtasker til Den Kinesiske Folkerepublik kun udgjorde 8 000 enheder i undersøgelsesperioden sammenlignet med en samlet eksport på 25 mio. enheder i denne periode. Spørgsmålet om adgang til det kinesiske marked for håndtasker fremstillet i Fællesskabet er næsten meningsløst, da der er en told på ca. 45 % på importen af håndtasker til Den Kinesiske Folkerepublik.

7. Konklusioner vedrørende Fællesskabets interesser

(101) Efter at have undersøgt de forskellige involverede interesser finder Kommissionen, at mens der findes en række grunde til at træffe foranstaltninger, er der tilsyneladende ingen tvingende årsager, som taler for, at der ikke gribes ind over for den pågældende import.

Hvis erhvervsgrenen i Fællesskabet vedblivende udsættes for skadelig dumping, vil dette som fastslået bidrage til denne erhvervsgrens vanskeligheder og kan endda føre til, at den forsvinder eller flyttes uden for Fællesskabet.

Det bør erindres, at hovedparten af virksomhederne i sektoren er små og mellemstore virksomheder, som hovedsagelig er beliggende i områder, der er berettiget til fællesskabsstøtte gennem strukturfondene, hvilket er endnu et argument til fordel for midlertidige foranstaltninger.

H. MIDLERTIDIG TOLD

(102) I betragtning af det store antal forskellige typer håndtasker bør foranstaltningerne tage form af en værditold. Med henblik på at fastsætte denne tolds størrelse tog Kommissionen hensyn til den fastsatte dumpingmargen og til det toldbeløb, som er nødvendigt for at afhjælpe den skade, der er forvoldt for erhvervsgrenen i Fællesskabet.

(103) Ved vurderingen af skadesafhjælpningsniveauet tog Kommissionen hensyn til, at dumpingimporten fra Den Kinesiske Folkerepublik i betydeligt omfang har underbudt fællesskabsproducenternes priser, nedbrudt rentabiliteten og forårsaget en gradvis mindskelse af beskæftigelsen samt en række virksomhedslukninger. For at afhjælpe skaden kræves det følgelig at eksportpriserne på håndtasker med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik øges i et omfang, der er tilstrækkeligt til, at erhvervsgrenen i Fællesskabet kan dække sine omkostninger og opnå en rimelig fortjeneste.

(104) Undersøgelsen har fastslået, at en fortjenstmargen på 5 % bør anses for at udgøre et passende minimum, idet der tages hensyn til behovet for langsigtede investeringer og den indtjening, som erhvervsgrenen i Fællesskabet med rimelighed kan forventes at have, hvis der ikke forekommer skadelig dumping.

(105) For så vidt angår beregningen af skadesgrænsen, dvs. salg til underbudspriser, blev der for hver enkelt kategori foretaget en sammenlægning af den konstaterede underbudsprocent og den vejede gennemsnitlige manglende fortjeneste for fællesskabsproducenterne i stikprøven i undersøgelsesperioden. Efter ovenstående var den manglende fortjeneste således 3,7 %. Den vejede gennemsnitlige skadesmargen udgør derfor 32 %. Udtrykt i procent af prisen, frit Fællesskabets grænse, udgør skadesmargenen 39,2 %.

(106) For de selskaber, som anmodede om og tilstodes individuel behandling, udgør skadesmargenerne udtrykt i procent af prisen, frit Fællesskabets grænse:

- for Shilton fandtes det i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, ikke nødvendigt at beregne en individuel skadesmargen, da den konstaterede dumpingmargen var nul

- for Lee & Man er skadesmargenen 30,7 %.

(107) Da skadesafhjælpningsniveauet er under den konstaterede dumpingmargen, bør antidumpingtolden beregnet på grundlag af prisen, frit Fællesskabets grænse, i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, i grundforordningen udgøre 39,2 %.

For det selskaber, der tilstodes individuel behandling, bør antidumpingtolden være følgende:

- Jane Shilton: nul

- Lee & Man: 30,7 %.

I. AFSLUTTENDE BESTEMMELSE

(108) Af hensyn til en forsvarlig forvaltning bør der fastsættes en frist, inden for hvilken interesserede parter, der vides at være berørt af sagen, kan give deres mening tilkende og anmode om at blive hørt. Det bør desuden erklæres, at alle konklusioner i forbindelse med denne forordning er foreløbige og kan tages op til fornyet overvejelse i forbindelse med enhver endelig told, som Kommissionen måtte foreslå -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

1. Der indføres en midlertidig antidumpingtold på importen af håndtasker henhørende under KN-kode 4202 22 10, 4202 22 90 og 4202 21 00 med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik.

2. Den midlertidige antidumpingtold fastsættes på grundlag af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, til:

>TABELPOSITION>

3. Medmindre andet er angivet finder gældende bestemmelser for told og anden toldpraksis anvendelse.

4. De i stk. 1 omhandlede varers overgang til fri omsætning i Fællesskabet er betinget af, at der stilles sikkerhed svarende til den midlertidige told.

Artikel 2

Parterne kan i henhold til artikel 20 og 21 i forordning (EF) nr. 384/96 inden en måned fra tidspunktet for denne forordnings ikrafttræden tilkendegive deres mening skriftligt og anmode om at blive hørt mundtligt af Kommissionen.

Artikel 3

Denne forordnings artikel 1 finder anvendelse i seks måneder, medmindre Rådet vedtager endelige foranstaltninger inden udløbet af denne periode, jf. dog artikel 7, 9, 10 og 14 i forordning (EF) nr. 384/96.

Artikel 4

Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den 3. februar 1997.

På Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Næstformand

(1) EFT nr. L 56 af 6. 3. 1996, s. 1.

(2) EFT nr. L 317 af 6. 12. 1996, s. 1.

(3) EFT nr. C 132 af 4. 5. 1996, s. 4.