*****

KOMMISSIONENS AFGOERELSE

af 7. oktober 1986

om godtagelse af tilsagn i forbindelse med antidumpingproceduren vedroerende importen af siliciumcarbid med oprindelse i Den kinesiske Folkerepublik, Norge, Polen og USSR og om afslutning af undersoegelsen vedroerende importen af denne vare med oprindelse i Den kinesiske Folkerepublik, Jugoslavien, Norge, Polen, Tjekkoslovakiet og USSR

(86/497/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/84 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab (1), saerlig artikel 10 og 11,

efter konsultation i det raadgivende udvalg, der er nedsat i henhold til naevnte forordning, og

ud fra foelgende betragtninger:

A. Procedure

(1) Kommissionen modtog i maj 1984 en klage indgivet af Conseil Européen des Fédérations de l'Industrie Chimique (CEFIC) paa vegne af alle Faellesskabets producenter af siliciumcarbid.

(2) Klagen indeholdt beviser for, at der fandt dumping sted og forvoldtes vaesentlig skade som foelge heraf, hvilket ansaas for tilstraekkeligt til at begrunde ivaerksaettelsen af en procedure. Kommissionen offentliggjorde derfor en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (2) om indledning af en antidumpingprocedure vedroerende importen i Faellesskabet af siliciumcarbid henhoerende under pos. 28.56 A i den faelles toldtarif, svarende til NIMEXE-nummer 28.56-10, med oprindelse i Den kinesiske Folkerepublik, Jugoslavien, Norge, Polen, Spanien, Tjekkoslovakiet og USSR og indledte en undersoegelse.

(3) Kommissionen underrettede officielt de eksportoerer og importoerer, som den vidste var beroert af sagen, repraesentanter for eksportlandene samt klagerne og gav de direkte beroerte parter lejlighed til at tilkendegive deres mening skriftligt og til at anmode om at blive hoert mundtligt.

(4) Alle de kendte producenter og eksportoerer og de fleste af de kendte importoerer tilkendegav deres mening skriftligt eller anmodede om at blive hoert mundtligt, hvilket blev imoedekommet.

(5) Der blev fremlagt redegoerelser paa vegne af brugernes organisationer og af brugerne selv.

(6) Kommissionen indhentede og efterproevede alle oplysninger, som den ansaa for noedvendige med henblik paa at traeffe en foreloebig afgoerelse fra foelgende virksomheder og aflagde om noedvendigt kontrolbesoeg hos dem:

Producenter i Faellesskabet:

- Elektroschmelzwerk Kempten GmbH Muen- chen, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Lonza-Werke GmbH, Waldshut-Tiengen, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Pechiney Electrométallurgie (ex SOFREM), Paris, Frankrig,

- Samim Abrasivi, SpA, San Michele all'Adige, Italien.

Producenter og eksportoerer i tredjelande:

- Navarro SA Madrid, Spanien,

- Arendal Smelteverk A/S, Eydehavn, Norge,

- Norton A/S, Lillesand, Norge,

- Orkla Exolon A/S & Co., Orkanger, Norge,

- Tovarna Dusika, Ruse, Jugoslavien,

- Repraesentationen for China National Machinery and Equipment Import & Export Corporation, Koeln, Forbundsrepublikken Tyskland.

Importoerer i Faellesskabet:

- Intermat SA, Liège, Belgien,

- SA Barascud Abrasifs-Chimie, 81102 Castres, Frankrig,

- Société Derognat et Cie, 21200 Comblanchien, Frankrig,

- DFG (Gremilliet), 88207 Remiremont, Frankrig,

- Mineralien-Werke Duisburg GmbH, Duisburg, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Mineralien-Werke Kuppenheim GmbH, Kuppenheim, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Alfred Hempel GmbH & Co., Duesseldorf, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Kerimpex Handelsgesellschaft GmbH, Selb, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Werner Kessl Giessereibedarf GmbH, Baernwinkel, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Gesellschaft fuer Metallurgie Hafner und Polte GmbH, Duesseldorf, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Wilfried Post GmbH, Gut Junkerswald, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Thyssen Schulte Metallurgie GmbH, Dortmund, Forbundsrepublikken Tyskland,

- Smyris Abrasivi Srl, Pero (Mi), Italien,

- Veneta Mineraria SpA, Milano, Italien,

- Carborundum Abrasives G.B. Ltd, Manchester, Det forenede Kongerige,

- Union Carbide UK Limited, Glossop, Det forenede Kongerige,

- Tennant Metallurgical Ltd, Sheffield, Det forenede Kongerige.

(7) Dumpingundersoegelsen omfattede perioden fra den 1. juli 1983 til den 30. juni 1984.

(8) I overensstemmelse med artikel 380, stk. 3, i akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse vil resultaterne af undersoegelsen vedroerende importen fra Spanien blive behandlet saerskilt i henhold til bestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 812/86 af 14. marts 1986 om beskyttelse mod dumpingimport mellem De Ti og de nye medlemsstater eller mellem de nye medlemsstater i den periode for anvendelse af overgangsforanstaltninger, der er fastlagt i akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse (1) i den periode for anvendelse af overgangsforanstaltninger, der er fastlagt i naevnte tiltraedelsesakt.

B. Normal vaerdi

Jugoslavien

(9) Hvad angaar Jugoslavien, fremstiller den eneste producent kun to basiskvaliteter af sort siliciumcarbid, og ifoelge de foreliggende beviser eksporteres alt som halvfabrikata. Da der derfor ikke var salgspriser paa hjemmemarkedet, som den normale vaerdi kunne baseres paa, blev det i dette tilfaelde - som i Norges tilfaelde (se nr. 15 og 17) - besluttet at anvende beregnede vaerdier. Der blev taget hensyn til alle produktions-, salgs- og generalomkostninger som anfoert i producentens regnskaber. Til disse omkostninger blev der lagt en rimelig fortjenstmargen baseret paa, hvad den paagaeldende producent normalt tjener paa hjemmemarkedet ved salg af en tilsvarende vare, nemlig kunstig korund.

Lande uden markedsoekonomi

(10) Med undtagelse af Spanien som naevnt i nr. 8 og Norge har den oevrige eksport, der var omfattet af undersoegelsen, oprindelse i statshandelslande. For at fastslaa, om der var tale om dumpingimport fra disse lande, maatte Kommissionen tage hensyn til, at Den kinesiske Folkerepublik, Tjekkoslovakiet, Polen og USSR ikke har markedsoekonomi, og Kommissionen maatte derfor basere sin afgoerelse paa den normale vaerdi i et land med markedsoekonomi. Klageren havde i den forbindelse foreslaaet det jugoslaviske marked.

(11) Kommissionen besluttede ikke at acceptere dette forslag af foelgende grunde: Toldpositionen for siliciumcarbid omfatter et bredt spektrum af kvaliteter med et tilsvarende spektrum af markedspriser, og de anvendes foerst og fremmest til slibeformaal, som ildfast materiale og paa det metallurgiske omraade. Som allerede naevnt i nr. 9 konstateredes det, at den jugoslaviske producent kun fremstiller to kvaliteter, og at disse eksporteres som halvfabrikata. I betragtning heraf og saerlig paa grund af det staerkt begraensede udbud af kvaliteter og den ufuldstaendige produktionsproces hos den paagaeldende producent, fandt Kommissionen, at den beregnede normalvaerdi i Jugoslavien ikke ville vaere et teknisk tilfredsstillende grundlag for at fastsaette den normale vaerdi for de eksportoerer fra lande uden markedsoekonomi, der er beroert af proceduren.

(12) Det blev konstateret, at den spanske producent har en fuldstaendig produktionsproces og et rimeligt bredt udbud af kvaliteter, der saelges som faerdigvarer, ikke kun til eksport, men hovedsagelig paa hjemmemarkedet. Kommissionen valgte imidlertid ikke dette alternative grundlag for fastsaettelse af den normale vaerdi i det eksporterende land uden markedsoekonomi paa grund af det forholdsvis beskyttede spanske marked, og fordi der kun findes én producent paa dette marked.

(13) Kommissionen konkluderede, at det ville vaere hensigtsmaessigt og ikke urimeligt at fastsaette den normale vaerdi for eksportoererne fra lande uden markedsoekonomi paa grundlag af den beregnede vaerdi i Norge. Et vigtigt element i denne afgoerelse var, at de norske producenter saelger samtlige kvaliteter og har fuldstaendige produktionsprocesser. Som anfoert nedenfor (nr. 15) blev det forhold, at det begraensede norske marked i de fleste tilfaelde gjorde det noedvendigt snarere at benytte beregnede vaerdier end hjemmemarkedspriser, ikke betragtet som ufordelagtigt for eksportoerer fra lande uden markedsoekonomi, i betragtning af de konkurrencemaessige fordele, som de norske virksomheder har i denne staerkt energiintensive produktion.

(14) Flere eksportoerer og en importoer gjorde indvending imod anvendelse af Norge som et tilsvarende land ved fastsaettelsen af den normale vaerdi og henviste til forskelle i de fysiske egenskaber ved de varer, der fremstilles i nogle af landene uden markedsoekonomi, i forhold til de varer, som fremstilles i Norge. Kommissionen svarede hertil, at det brede spektrum af kvaliteter, som laa til grund for fastsaettelsen af den normale vaerdi i Norge, allerede gav mulighed for en bedre sammenligning af hver enkelt af disse kvaliteter og dem, der saelges af eksportoerer fra lande uden markedsoekonomi. I det omfang der stadig var forskelle i varens fysiske egenskaber efter en saadan sammenligning af passende kvaliteter, kunne der tages hensyn til disse som forklaret i afsnit D »Sammenligning«. Mens eksportoererne ikke kom med forslag om andre tilsvarende lande, kritiserede importoeren til gengaeld Kommissionens beslutning om at se bort fra Jugoslavien til dette formaal, idet han paastod, at de grunde, der blev givet for denne beslutning som anfoert i nr. 11, ikke svarede til de faktiske forhold for den jugoslaviske producent. Der blev imidlertid ikke fremlagt beviser for disse paastande, og ingen af de resultater, Kommissionen naaede frem til ved undersoegelsen af den jugoslaviske producent, stoetter disse paastande.

Norge

(15) Ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi for de tre norske selskaber maatte Kommissionen tage hensyn til de forholdsvis smaa maengder af varen, der normalt saelges paa det norske hjemmemarked. Det blev fastslaaet, at ca. 96 % af vaerdien af disse producenters omsaetning i undersoegelsesperioden blev solgt til eksport, og at ca. halvdelen af den samlede eksport gik til Faellesskabet.

Generelt var salget paa hjemmemarkedet derfor ikke stort nok til at goere det muligt at foretage en holdbar sammenligning med eksportsalget af den tilsvarende vare til Faellesskabet.

Kun i forbindelse med et af disse tre selskaber - og tre kvaliteter, som dette selskab solgte, ud af de ni, der blev taget hensyn til - blev der konstateret et salg paa hjemmemarkedet, som naaede taersklen paa 5 % af maengden af de tilsvarende kvaliteter, der blev eksporteret til Faellesskabets marked. Anvendelsen af en taerskelvaerdi i saadanne sager blev indfoert af Kommissionen ved forordning (EOEF) nr. 3643/84 (1) i antidumpingundersoegelsen vedroerende importen af elektroniske skrivemaskiner fra Japan. Foelgelig blev den normale vaerdi for de tre naevnte kvaliteter og for dette ene selskab foreloebigt fastsat paa grundlag af hjemmemarkedspriserne.

(16) Da der ikke saelges tilstraekkelige maengder paa hjemmemarkedet til at goere det muligt at foretage en rimelig sammenligning i forbindelse med alle de andre kvaliteter, som fremstilles af de norske selskaber, var det noedvendigt at fastsaette den normale vaerdi for disse kvaliteter paa et andet grundlag. Selskaberne foreslog selv at anvende priserne ved eksport til tredjelande til dette formaal.

Kommissionen kunne ikke acceptere dette forslag, da den ikke var i stand til at bekraefte, om priserne ved eksport til andre markeder end Faellesskabet i virkeligheden ikke var dumpingpriser. Desuden var undersoegelsesperioden en periode med stoerre svingninger for visse vigtige verdensvalutaer, hvilket ville have skabt yderligere usikkerhed ved ethvert valg af et passende eksportmarked i et tredjeland, som kunne danne grundlag for fastsaettelsen af den normale vaerdi.

(17) Derfor blev den normale vaerdi foreloebigt fastsat paa grundlag af den beregnede vaerdi i Norge. Den beregnede vaerdi blev fastsat paa grundlag af de omkostninger, selskaberne havde haft i undersoegelsesperioden, for hver enkelt kvalitet, som de havde fremstillet og solgt. Disse produktionsomkostninger bestod af de faktiske udgifter til produktion af den paagaeldende kvalitet, som de fremgik af selskabernes boeger i den periode undersoegelsen omfattede.

Hvis produktionsomkostningerne ikke allerede omfattede faste omkostninger, herunder salgs-, administrations- og andre generalomkostninger, blev der tilfoejet en procentsats svarende til den, som selskabet anvendte, for at tage hensyn til disse udgifter. denne procentsats syntes at vaere rimelig paa baggrund af de finansielle oplysninger, der blev efterproevet ved undersoegelsen. En rimelig fortjenstmargen blev derefter lagt til ovennaevnte omkostninger. For at sikre, at denne fortjenstmargen afspejlede hvert enkelt selskabs indtjening over en repraesentativ periode, blev det besluttet ud fra de reviderede regnskaber, som selskaberne fremlagde, at anvende den gennemsnitlige driftsfortjeneste i de seneste tre regnskabsaar forud for undersoegelsesperioden til dette formaal.

I betragtning af den meget begraensede andel af salget paa hjemmemarkedet som naevnt tidligere, og da de reviderede regnskaber ikke indeholdt en geografisk baseret opdeling af fortjeneste, ansaas den generelle driftsfortjeneste (og ikke specifikt fortjenesten paa hjemmemarkedet), som det mest rimelige grundlag for fastsaettelsen af en fortjenstmargen. Det maa her bemaerkes, at alle tre selskaber kun producerede og solgte siliciumcarbidmateriale, og at det af de oplysninger, de har indgivet, fremgaar, at rentabiliteten af det norske salg paa hjemmemarkedet i 1983/84 - naar der var et saadant - generelt var hoejere end eller i det mindste svarede til den generelle rentabilitet.

(18) Der har i en lang periode vaeret omfattende kontakter i form af moeder og korrespondance med norske eksportoerer om de foreloebige resultater. Paa alle stadier har producenterne anfaegtet de resultater, Kommissionen er kommet frem til vedroerende dumping og skade, og med samme begrundelse i alle tre sager. Deres indvendinger imod resultaterne vedroerende den normale vaerdi er baseret paa to hovedargumenter. For det foerste goer de indsigelse imod, at der overhovedet anvendes beregnede vaerdier til fastsaettelse af den normale vaerdi som omhandlet i nr. 19. For det andet protesterer de imod den maade, de beregnede vaerdier er udregnet paa som omhandlet i nr. 20 til 23.

Norske producenters indvendinger imod, at beregnede vaerdier anvendes som grundlag for fastsaettelsen af den normale vaerdi

(19) De ovennaevnte producenter haevder, at anvendelsen af beregnede vaerdier i det mindste i den paagaeldende sag strider imod almindelig forretningsmaessig logik, da det indebaerer, at der laegges en fast og ensartet fortjeneste til hver kvalitet, saaledes at en producent med omkostningsfordele ikke faar lejlighed til at konkurrere frit og til at prissaette salget med fortjenstmargener, som er forskellige alt efter kvalitet og konkurrenceforhold.

Da der ikke forelaa verificerbare beviser, som gjorde det muligt at tage hensyn til forskellige fortjenstmargener alt efter kvalitet, maatte Kommissionen fordele omkostningerne, som selskaberne havde angivet ved undersoegelsen, og fortjeneste ligeligt paa basis af omsaetningen, hvilket sikrede, at de blev fuldstaendigt neutraliseret af salget i den samme periode.

De norske producenters indvendinger imod Kommissionens udregning af de beregnede vaerdier

(20) Inden den kontrolundersoegelse paa stedet, som Kommissionens tjenestegrene foretog, blev de norske producenter underrettet om, at omkostningerne ville blive omhyggeligt gennemgaaet. De samarbejdede og fremlagde omfattende omkostningsberegninger og regnskabsopgoerelser fra selskabernes interne arkiver og uafhaengigt aarsregnskaber saavel som handelsmaessige og tekniske oplysninger. Det konstateredes, at alle selskaber havde regnskabssystemer, hvor der blev taget hensyn til de forskellige variable omkostninger ved de vigtigste varekategorier. Salgs- og almindelige administrationsomkostninger blev generelt fordelt paa alle kvaliteter i overensstemmelse med hvert enkelt selskabs praksis i undersoegelsesperioden. Hvad angaar baade faste og variable omkostninger, rejste selskaberne derfor ikke paa dette stadium indvendinger imod denne form for beregning af omkostningerne for hver enkelt varekategori.

Da de foreloebige resultater af undersoegelsen blev droeftet, og de viste forskellige grader af dumping i forbindelse med flere af hvert selskabs varekvaliteter, blev der fremsat to hovedindvendinger imod den maade, de beregnede vaerdier var blevet udregnet paa. Disse indvendinger blev fremsat af alle tre selskaber i let afvigende formuleringer. (21) Den foerste indvending gik paa de fortjenstmargener, der anvendtes ved fastsaettelsen af den beregnede vaerdi. Metoden for beregning af disse margener er allerede beskrevet under nr. 17. Selskaberne haevder, at der ved fastsaettelsen af den beregnede vaerdi ikke er anvendt »en rimelig fortjenstmargen« efter artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

Grundlaget for denne indvending synes at vaere stoerrelsen af de konstaterede fortjenstmargener. Disse var stoerre end dem, der var benyttet for andre norske erhvervsgrene, for hvilke der er fastsat beregnede vaerdier i tidligere antidumpingprocedurer. Disse undersoegelser omfattede imidlertid erhvervsgrene og selskaber med tab eller meget begraenset fortjeneste paa det tidspunkt, hvor den paagaeldende undersoegelse fandt sted, og der forelaa ikke nogen noejagtig fortjenstmargen for disse paa grundlag af erhvervsgrenens eller selskabets egen seneste aktivitet. Det samme kan imidlertid ikke siges om denne undersoegelse, eftersom de anvendte fortjenstmargener er de beroerte selskabers faktiske reviderede fortjeneste. Endvidere blev der i denne sag beregnet et gennemsnit af flere aars fortjeneste for at undgaa muligheden for en uretfaerdig fastsaettelse paa grundlag af et aar med usaedvanlig stor fortjeneste. Et af selskaberne har selv beskrevet et af de aar, der er inkluderet i dets gennemsnit, som det vaerste aar med hensyn til udbytte i hele dets historie siden 1945. Den faktiske fortjeneste er, naar den findes og kan fastslaas med noejagtighed, naturligvis det mest rimelige maal for rentabilitet at anvende til dette formaal - og det, der giver mindst risiko for uretfaerdighed eller diskriminering.

(22) Den anden indvending gik paa de oevrige elementer af de beregnede vaerdier, nemlig omkostningerne. Generelt pegede alle tre selskaber paa, at der maatte foretages detaljerede korrektioner i de foreloebige resultater, de fik forelagt, og Kommissionen har aendret resultaterne dér, hvor disse korrektioner kunne begrundes med beviser, som indsamledes ved undersoegelsen. Da de foreloebige resultater foerste gang blev praesenteret, pegede hvert enkelt selskab paa samme forhold: De metoder, de hidtil havde anvendt til beregning af omkostningerne ved de forskellige kvaliteter, var ikke et daekkende udtryk for de tekniske og handelsmaessige realiteter. De haevdede, at de havde vaeret opmaerksomme paa dette i nogen tid, men at Kommissionens undersoegelse havde fremskyndet denne erkendelse. De anmodede om tid og lejlighed til at forelaegge Kommissionen nyt materiale baseret paa reviderede kriterier. Kommissionen naerede stor tvivl om, at en saadan procedure var korrekt, men besluttede at imoedekomme anmodningen og at gennemgaa redegoerelserne omhyggeligt ud fra de foreliggende kendsgerninger og uden at foregribe spoergsmaalet, om det ville vaeret rigtigt at tage hensyn til saadanne oplysninger i de foreloebige resultater, eftersom de var indgivet, efter at kontrolundersoegelsen paa stedet var afsluttet.

Det nye matriale varierede i omfang og fuldstaendighed fra selskab til selskab, men formaalet var det samme i alle sager. Ud over detaljer vedroerende de beviser, der allerede var indsamlet, og som allerede er naevnt, haevdede hver enkelt norsk producent, at det var noedvendigt med vigtige aendringer i visse omkostningsberegningskriterier - i vid udstraekning begrundet med tekniske aarsager - og at disse kriterier skulle anvendes med tilbagevirkende kraft for at aendre de oprindelige undersoegelsesresultater. Nogle af de foreslaaede aendringer var vidtraekkende - et selskab haevdede, at det som et resultat fuldstaendig havde lagt sit omkostningsberegningssystem om - men kvantitativt var det mest betydningsfulde resultat i alle tilfaelde at nedsaette omkostningerne betydeligt og dermed den normale vaerdi af kvaliteter til metallurgi og traadskaering, for hvilke der foreloebigt var fastslaaet de hoejeste dumpingniveauer. Paa et senere stadium i undersoegelsen argumenterede et af selskaberne til fordel for en revision af de generelle fordelingskriterier, som i praksis ville have givet samme resultat for visse kvaliteters vedkommende.

(23) Kommissionen finder, at selskaberne - trods de omfattende argumenter og tekniske forklaringer - ikke har fremgoert nye fakta paa dette omraade til at begrunde, at man praktisk taget helt skulle opgive resultaterne af dens undersoegelse. Paa den anden side blev der, hvor de supplerende redegoerelser indeholdt nye beviser for detaljer, som objektivt kunne verificeres i sammenhaeng med de oplysninger, der allerede var blevet kontrolleret ved undersoegelsen, taget hensyn hertil, og Kommissionen korrigerede resultaterne overensstemmende. Som allerede naevnt var de beregnede vaerdier i Norge udelukkende baseret paa selskabernes egne oplysninger kontrolleret i forhold til regnskabs- og omkostningsberegningssystemer, som havde vaeret almindeligt anvendt i disse selskaber i lang tid og i hele undersoegelsesperioden.

Et af selskaberne gjorde inden undersoegelsen opmaerksom paa, at selv om mange siliciumcarbidkvaliteter ofte saelges under henvisning til kvalitetsspecifikationer, som er fastlagt efter aftale med den enkelte kunde, var dets omkostningsberegningssystem udformet til kun at gengive de aktuelle omkostninger for brede varekategorier, som der normalt skelnes imellem ved forskelle i kemisk sammensaetning, farve, kornstoerrelse og anvendelse. Sidstnaevnte kriterium var imidlertid noejagtig det grundlag, hvorpaa Kommissionen indsamlede beviser og foretog sin undersoegelse. Samtidig angav det paagaeldende selskab, at dets omkostningsberegning var fuldt integreret i dets regnskabs- og managementprocedurer, og dette viste sig ogsaa at gaelde for de oevrige norske selskaber. Det betydningsfulde i de regnskabs- og omkostningsberegningssystemer, som selskaberne anvendte paa undersoegelsestidspunktet, ligger ikke kun i, at beviserne kan efterproeves objektivt, men ogsaa i at de er blevet anvendt i en lang periode inden undersoegelsen og i hele undersoegelsesperioden. Disse systemer har derfor, ud over at vise selskabernes resultater efter kriterier, der var kendt for ledelsen paa det paagaeldende tidspunkt, dannet grundlag for de ledelsesbeslutninger, herunder om prissaetning, der er blevet truffet. Det er saaledes ikke muligt at acceptere kravet om, at Kommissionen skal godtage produktionsomkostninger, der er anslaaet med tilbagevirkende kraft paa grundlag af radikalt reviderede kriterier, i stedet for omkostninger beregnet efter de normale driftsregnskabsprocedurer, der var gaeldende i selskaberne inden og i loebet af undersoegelsesperioden. En anden holdning ville indebaere, at Kommissionen i en sag, der vedroerer beregnede vaerdier som basis for den normale vaerdi, afviger fra de tal, som selskaberne anvendte i den paagaeldende periode.

C. Eksportpris

(24) Eksportpriserne blev fastlagt paa grundlag af de priser, der faktisk var betalt eller skulle betales for de varer, der solgtes til eksport til Faellesskabet.

D. Sammenligning

(25) Ved sammenligning af den normale vaerdi og eksportpriserne tog Kommissionen i fornoedent omfang hensyn til alle forskelle, der paavirkede prisernes sammenlignelighed, hvor det paa tilfredsstillende maade kunne godtgoeres, at der var forbindelse mellem disse forskelle og det paagaeldende salg. Dette var tilfaeldet ved forskelle i salgsvilkaar saasom kreditvilkaar, transport-, emballerings-, haandterings- og ekstraomkostninger samt provisioner. I paakommende tilfaelde blev der ogsaa foretaget justeringer for forskelle i varens fysiske egenskaber, hvor parterne havde anmodet herom.

Til alle sammenligninger anvendtes priser ab fabrik.

(26) En EF-importoer af varen fra USSR kritiserede, at der blev foretaget sammenligninger mellem priser ab fabrik efter artikel 2, stk. 9, i forordning (EOEF) nr. 2176/84. Den paagaeldende importoer koebte varerne til en pris, som omfattede transportomkostninger for den lange straekning fra USSR til hans virksomhed. Der er tale om betydelige transportomkostninger ved dette materiale, som er af forholdsvis ringe vaerdi i forhold til vaegt og volumen. Kommissionen skal traekke transportomkostningerne fra »eksportprisen« til Faellesskabets graense, hvis saadanne omkostninger er inkluderet i den pris, importoeren betaler.

(27) Samme importoer har fremfoert, at kravet om »samme vare« i artikel 2, stk. 12, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 ikke er opfyldt ved anvendelsen af norske beregnede vaerdier som grundlag for fastsaettelsen af den normale vaerdi.

Dette valg er forklaret i nr. 10 til 14. Justering for en forskel i den importerede vares fysiske egenskaber er desuden ikke i sig selv bevis for, at der ikke er valgt en tilstraekkelig lignende vare til sammenligning.

E. Dumpingmargen

(28) Det fremgaar af ovennaevnte foreloebige undersoegelse, at der finder dumping sted i forbindelse med importen fra Den kinesiske Folkerepublik, Norge, Polen og USSR, og at dumpingmargenerne er lig med forskellen mellem den konstaterede normale vaerdi og prisen ved eksport til Faellesskabet, idet denne dumpingmargen udtrykkes som en procentdel af den samlede cif-eksportpris til Faellesskabet for den undersoegte vare.

(29) Disse margener er forskellige alt efter den importerende medlemsstat og den paagaeldende siliciumcarbidkvalitet. De vejede gennemsnitlige margener (i henhold til nr. 30) er foelgende:

1.2 // // // // EOEF Globale margener // // // Den kinesiske Folkerepublik // 31,5 % // Polen // 8,9 % // USSR // 23,2 %. // //

Almindeligvis eksporterede ovennaevnte producenter kun en eller hoejst to forskellige kvaliteter af sort siliciumcarbid. Stoerstedelen af de maengder, der indfoeres i Faellesskabet fra disse lande, omfatter store korn eller blokke, hvoraf der kan fremstilles saadanne korn, til anvendelse i produktionen af sliberedskaber eller som ildfast materiale og til skaereformaal. Alle disse varer indfoertes til dumpingpriser, med undtagelse af en meget lille maengde slibekorn fra Polen.

(30) I Norges tilfaelde varierer margenerne ogsaa alt efter eksportoer og siliciumcarbidkvalitet. Som allerede anfoert fremstiller de tre norske selskaber samtlige kvaliteter af dette materiale. Selv om et stort antal kvaliteter ikke solgtes til dumpingpriser, konstateredes der foelgende globale dumpingmargener for hvert enkelt selskab, naar de dumpingmargener, som Kommissionen havde fundet (saerlig for kvaliteter solgt i de stoerste maengder), blev lagt sammen og vejet i forhold til den samlede eksport til Faellesskabet af de kvaliteter, der var omfattet af undersoegelsen, uden at der blev taget hensyn til forskellen mellem eksportpriserne og den normale vaerdi for kvaliteter, der ikke indfoertes til dumpingpriser:

1.2 // // // Eksportoer // EF - globale margener // // // Arendal Smelteverk A/S // 5,1 % // Norton A/S // 6,2 % // Orkla Exolon A/S & Co // 1,7 % // //

De anfoerte globale margener er imidlertid ikke udtryk for det, der efter Kommissionens opfattelse er en vigtig faktor i disse resultater, nemlig at mere omfattende dumpingniveauer er koncentreret i to saerlige kategorier, som udgoer ca. 35 % af Norges eksport til EF. Hos de to stoerste eksportoerer konstateredes der dumpingmargener ved foersteklasses metallurgisk materiale (med et mindsteindhold af SiC paa 85 %) paa 40,6 % og 14,6 %, idet det mindste af de tre selskaber ikke havde nogen saerlig eksport af varer i denne kategori i undersoegelsesperioden; for kornblandinger til skaereformaal laa niveauet hos alle tre eksportoerer paa mellem 8,9 % og 5,0 %.

Kommissionen tog ikke visse biprodukter og affaldsmaterialer med i sine beregninger for at naa frem til ovennaevnte dumpingmargener. Den finder, at de anvendte oplysninger vedroerende disse selskabers normale varesalg og beregnede vaerdier er et repraesentativt udtryk for de globale dumpingmargener ved eksport til Faellesskabet.

(31) Et af de norske selskaber erklaerede, at det betragtede sig som den eksportoer, der specielt var genstand for den oprindelige klage, og haevdede, at den store forskel mellem de paastaaede meget hoeje dumpingniveauer i klagen og de langt mere beskedne niveauer, der konstateredes ved undersoegelsen (som det alligevel anfaegter kraftigt af de i nr. 18 til 22 anfoerte grunde), viste, at undersoegelsen var ugyldig, da den var blevet indledt paa grundlag af en klage, der var kommercielt begrundet og ikke stoettet af tilstraekkelige beviser. Paastanden var specielt rettet direkte imod den angivelse af dumping i klagen, hvor hjemmemarkedsprisen i Norge paa en relativt hoej slibekvalitet sammenlignedes med eksportpriserne for metallurgisk materiale af meget lavere kvalitet. Kommissionen kan ikke acceptere dette synspunkt. En undersoegelse bliver ikke ugyldig, blot fordi det af resultaterne fremgaar, at visse oplysninger i klagen ikke er korrekte. Formaalet med en undersoegelse er netop at vise, om der er grundlag for paastandene i en klage. Hertil kommer, at selv om der maaske kun er konstateret beskedne globale dumpingmargener, kan det samme ikke siges om visse specifikke kvaliteter.

(32) Der blev ikke konstateret dumping i forbindelse med importen af varer med oprindelse i Tjekkoslovakiet og Jugoslavien. Derfor maa proceduren vedroerende denne import afsluttes.

F. Skade

(33) For saa vidt angaar den skade, som dumpingimporten har forvoldt, fremgaar det af de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, at Faellesskabets import af siliciumcarbid fra Den kinesiske Folkerepublik, Norge, Polen og USSR steg fra 36 966 tons i 1981 til 47 094 tons i 1984 (48 051 tons i 1985), dvs. en stigning paa 27 % (30 % i 1985). Samtidig steg Faellesskabets forbrug af dette materiale til 128 348 tons i 1984 mod 127 348 tons i 1981, efter at det var faldet med henholdsvis 10 % og 14 % i 1982 og 1983.

(34) Foelgelig steg den markedsandel, som siliciumcarbid med oprindelse i de i nr. 33 anfoerte lande tegner sig for, fra 28,8 % i 1981 til 36,9 % i 1984. I samme periode faldt faellesskabsproducenternes markedsandel fra 62,2 % i 1981 til 52,5 % i 1984 udtrykt i procent af Faellesskabets forbrug. Dumpingimportens indvirkning paa faellesskabsproducenternes salgsnedgang fremgaar af, at stigningen i ovennaevnte landes samlede markedsandel - paa grundlag af naesten identiske forbrugstal i Faellesskabet for 1981 og 1984 - er lidt mindre end faldet i faellesskabsproducenternes markedsandel. (35) Virkningerne af det i nr. 34 naevnte tab af markedsandele kommer ikke fuldstaendigt til udtryk i produktionstallene for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet. De fire faellesskabsproducenter producerede ca. 100 000 tons siliciumcarbid i 1984 mod 103 500 tons i 1981 - hvilket allerede var et fald i forhold til 1980 (115 000 tons). Ingen faellesskabsproducent oegede sin produktion vaesentligt i denne periode, medens den for den mindste producent faldt med ca. 27 %. Kapacitetsudnyttelsen steg i 1984 igen til 97 % af 1981-niveauet i gennemsnit for Faellesskabet, skoent den fortsat var lav i sammenligning med 1980, som er det sidste aar med tilfredsstillende, men ikke fuld, kapacitetsudnyttelse for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet. Ingen producent forbedrede sin kapacitetsudnyttelse vaesentligt i 1984 i forhold til 1981-tallet, og én producent laa langt under den. Det maa noteres, at produktionen i den mellemliggende periode faldt til ca. 87 000 tons i baade 1982 og 1983. Ovennaevnte tal viser et vist genopsving i produktionen i 1984, men det foreliggende materiale tyder paa, at det i vid udstraekning skyldes voksende eksport fra Faellesskabet, en forbigaaende forbedring, da en stor del af denne ekstra eksport maa tilskrives midlertidige valutakursbevaegelser.

(36) Af andre oekonomiske oplysninger vedroerende faellesskabsproducenterne fremgaar det, under hvilket pres de befandt sig i perioden fra 1981 til 1983/84, i vaesentlig grad som foelge af dumpingimporten. Antallet af fast beskaeftigede i denne erhvervsgren i Faellesskabet faldt fra 1 453 til 1 311 i samme periode. Af disse var et betydeligt antal involveret i deltidsarbejde eller teknisk afskedigelse; dette beroerte kun ti ansatte i 1980, men 528 i 1982 og 387 i 1983.

Trods disse rationaliseringsbestraebelser faldt den samlede loensomhed for de fire faellesskabsproducenter ved salg af siliciumcarbid staerkt. Medens alle disse selskaber havde fortjeneste eller var naer break-even i 1980, led tre af selskaberne tab i perioden fra 1981 til 1983/84, og det fjerde selskabs loensomhed var faldet til break-even i slutningen af perioden.

Medens den generelle situation for alle siliciumcarbidkvaliteter var, at rentabiliteten var nedsat eller faldet til nul, fremgaar det af det foreliggende materiale vedroerende en mere detaljeret analyse efter kvalitetsgrupper af visse enkelte selskabers omkostninger og fortjeneste, at produktion og salg af metallurgisk siliciumcarbid var genstand for et meget staerkere pres end det fremgaar af de generelle tal.

Denne sektors betydning kan vurderes ud fra det forhold, at de metallurgiske kvaliteter tegner sig for ca. 45 % af faellesskabsproducenternes samlede siliciumcarbidproduktion. Hvor staerkt presset var, fremgaar af, at de stoerre faellesskabsproducenter, som tegner sig for to tredjedele af faellesskabsproduktionen, havde stadig stigende tab paa dette aktivitetsomraade mellem 1981 og 1983/84, saaledes at deres indtjening ved salg af metallurgisk siliciumcarbid ved periodens slutning kun daekkede ca. 80 % af de samlede produktions-, salgs- og administrationsomkostninger i denne sektor. Denne saerlige situation er ogsaa omtalt i nr. 37 og 38.

(37) Kommissionen undersoegte ogsaa, om de eksportoerer, hos hvilke der var konstateret dumping, havde solgt siliciumcarbid i Faellesskabet til priser, der laa under faellesskabsproducenternes priser for tilsvarende kvaliteter. Der maa imidlertid foerst goeres opmaerksom paa to faktorer vedroerende en saadan prissammenligning.

For det foerste fandt Kommissionen bevis for, at prisniveauet i Faellesskabet allerede var blevet trykket staerkt inden undersoegelsesperioden. I flere aar op til 1983 faellesskabsproducenternes salgspriser enten faldet eller var steget langt mindre hurtigt end omkostningerne. Medens efterspoergselen efter siliciumcarbid i Faellesskabet i denne periode var stagnerende - eller i visse aar faldende - voksede de paagaeldende eksportoerers markedsandel hurtigt paa bekostning af faellesskabsproducenternes andel som beskrevet i nr. 33 og 34. Faellesskabsproducenternes alt for lave salgspriser skyldtes snarere lavprisimport end stagnerende efterspoergsel. Dette fremgaar 1. af at faellesskabsindustrien mistede mangeaarige kunder til eksportoererne, 2. af ovennaevnte udvikling i markedsandelen og 3. af de oevrige markeds- og oekonomiske oplysninger i nr. 35 til 42.

For det andet blev margenen for forskelle i fysiske egenskaber (nr. 25) for visse eksportoerer fra lande uden markedsoekonomi indarbejdet i prissammenligningen med henblik paa vurdering af skaden, saaledes at den samlede prisforskel, der faktisk blev konstateret paa markedet - hvor der naturligvis ikke blev taget hensyn til en saadan margen - var meget stoerre end det fremgaar af procenterne i det foelgende. Paa dette grundlag gav en sammenligning af de vejede gennemsnitlige videresalgspriser for denne import i undersoegelsesperioden med faellesskabsproducenternes tilsvarende priser foelgende resultater: Generelt konstateredes det, at importen fra Den kinesiske Folkerepublik i gennemsnit laa 30 %, importen fra Polen 16 % og importen fra USSR 22 % under de lokale producenters pris. Situationen er mere kompliceret i Norges tilfaelde, dels paa grund af det langt stoerre antal kvaliteter og importerende medlemsstater, dels paa grund af en saerlig situation i forbindelse med en vigtig markedssektor. For en lang raekke standardkvaliteter, som omfattede kornblandinger til skaereformaal, men ikke foersteklasses metallurgisk materiale konstateredes underbud mellem 0 % og 24 %, med et gennemsnit paa 11 %.

For foersteklasses metallurgisk materiale, som udgjorde ca. en femtedel af hele importen af norsk siliciumcarbid til Faellesskabet i undersoegelsesperioden (men en langt stoerre andel af samme import til én af medlemsstaterne) konstaterede ogsaa underbud, 18 % hos en norsk producent og fra 21 % til 33 % hos en anden, i forhold til de faellesskabsproducenters priser, som var forholdsvis lidt beroert af pristrykket fra den norske import. Dette var f.eks. tilfaeldet, hvor faellesskabsproducenternes kunder havde opretholdt koebsaftaler paa et tidligere prisniveau eller foretaget indkoeb paa grundlag af standardtilbudspriser (det vil erindres fra nr. 30, at kun to af de tre norske producenter var vaesentlig involveret i denne specielle markedssektor).

(38) En norsk producent haevdede med hensyn til underbud, specielt inden for denne sektor, og til en faellesskabsproducents konkurrencepraksis, at det ikke var ham, der var begyndt at underbyde, men at han blot havde fulgt de priser, den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet praktiserede.

Det ville vaere vanskeligt fyldestgoerende at efterproeve en saadan paastand. Af de foreliggende oplysninger fremgaar det, at den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet ofte har afpasset sine priser efter den norske import. Den paagaeldende eksportoer haevder, at dette er et bevis paa, at hans egen omfattende underbudspraksis ikke har forvoldt faellesskabsprodukterne vaesentlig skade. Men som allerede beskrevet i nr. 37 er det konstateret, at denne norske eksportoer har praktiseret underbud i denne sektor, selv om det ikke er sket saa generelt som i forbindelse med andre kvaliteter. De faellesskabsproducenter, der er mest engageret i denne sektor, har saaledes i stigende grad afpasset deres prisniveau efter priserne paa den norske import for at undgaa at blive underbudt og miste yderligere salgsmuligheder. Den skade, der er paafoert faellesskabsproducenterne i denne sektor, skal derfor ikke kun vurderes ud fra det prisunderbud, som stadig kunne konstateres i undersoegelsesperioden, men ogsaa i forhold til faellesskabsproducenternes markante sektormaessige tab som beskrevet i nr. 36. Omfanget af disse tab staar i modsaetning til den norske eksportoers paastand, eftersom de giver et temmelig klart billede af den skade, der er forvoldt den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, som har forsoegt at forsvare sin markedsandel mod illoyalt prissatte importvarer.

(39) Yderligere et argument fra visse norske producenter vedroerer ogsaa faellesskabsproducenternes rentabilitet, idet det haevdes, at paastanden om, at der er forvoldt vaesentlig skade, ikke stoettes af og ikke er i overensstemmelse med regnskaberne 1984 for visse selskaber i Faellesskabet. Erhvervsgrenens forbedrede indtjening i 1984 er allerede naevnt i nr. 35, men hverken i de paagaeldende officielle selskabsberetninger, som Kommissionen har gennemgaaet, eller i det oevrige materiale, som Kommissionen raader over, er der stoette for denne paastand. Beretningerne er ikke saerlig specifikke i deres kommentarer og giver naesten ingen kvantificerede oplysninger om siliciumcarbidproduktionen i de paagaeldende selskaber, der ogsaa har betydelige aktiviteter uden for dette omraade. At der i rapporterne med tilfredshed henvises til udviklingen i siliciumcarbidproduktionen i 1984, maa ses i lyset af de tab, selskaberne led ved disse aktiviteter i de umiddelbart forudgaaende aar; det er ingen uoverensstemmelse med de allerede anfoerte bemaerkninger om rentabilitet - saerlig sektorvis rentabilitet med hensyn til forskellige siliciumcarbidkvaliteter - i nr. 36. Paa samme maade rejser den norske erhvervsgrens argumenter vedroerende en betydelig kapitalinvestering foretaget af en af faellesskabsproducenterne heller ikke over for Kommissionen tvivl om den paastand om skade, der er forvoldt denne producent, som foretog investeringerne for at erstatte foraeldede anlaeg med mere effektivt udstyr, snarere end for at foroege kapaciteten.

(40) Ved fastsaettelsen af dumpingimportens indvirkning paa den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet har Kommissionen betragtet den samlede dumpingimport fra alle beroerte eksporterende lande og producenter. Der var store forskelle i de markedsandele i Faellesskabet, som de eksportoerer, om hvem det konstateredes, at de solgte til dumpingpriser, tegnede sig for. Af den samlede andel paa 39,6 %, som anfoert i nr. 41 tegnede Norge sig for 30,3 % (24,7 % i 1981), medens de oevrige fire lande samlet tegnede sig for 9,3 % (5,1 % i 1981). Nogle eksportoerer gjorde gaeldende, at virkningen af deres egen import til Faellesskabet maatte betragtes saerskilt og anses for ikke at have foraarsaget vaesentlig skade i betragtning af deres ringe eller faldende andel af dette marked. For at fastslaa, om kumulering var relevant i saadanne tilfaelde, tog Kommissionen hensyn til de fysiske egenskaber hos de importerede varer sammenlignet med varer fremstillet i Faellesskabet, de importerede maengder og priserne paa de importerede varer sammenlignet med prisniveauet for konkurrerende kvaliteter fremstillet i Faellesskabet. Paa grundlag af en saadan undersoegelse naaede Kommissionen til den konklusion, at dumpingimporten fra de paagaeldende eksportoerer maatte anses for at have bidraget til den vaesentlige skade, der var forvoldt denne erhvervsgren i Faellesskabet, og at importen havde fundet sted under saadanne omstaendigheder, at saafremt Kommissionen behandlede en eksport saerskilt, ville den goere sig skyldig i forskelsbehandling af de oevrige. Det blev derfor besluttet, at skaden skulle opgoeres paa grundlag af den kumulerede virkning af dumpingimporten fra alle eksportoerer.

(41) Kommissionen har undersoegt, om skaden kan skyldes andre faktorer, saasom import fra andre kilder eller en fortsat faldende gt tendens i efterspoergslen. Med hensyn til den foerstnaevnte af disse mulige eller yderligere aarsager til skaden, gaar de oplysninger, der foreligger om importmaengderne, klart imod en saadan mulighed, eftersom den samlede markedsandel for eksportoerer af siliciumcarbid til Faellesskabet med oprindelse i Den kinesiske Folkerepublik, Norge, Polen, Spanien og USSR steg fra 29,8 % til 39,6 % i perioden fra 1981 til 1984, samtidig med at alle andre eksportoerers samlede andel naesten konstant laa paa 8 %. Faldet i den andel af Faellesskabets forbrug, som erhvervsgrenen i Faellesskabet tegnede sig for, kan derfor direkte tilskrives stigningen i importen fra ovennaevnte lande, idet der ikke var nogen stigning i importen fra andre eksportoerer.

Med hensyn til udviklingen i efterspoergslen er det allerede omtalt i nr. 31, at det samlede forbrug i Faellesskabet faldt i 1982 og 1983 og i 1984 atter naaede op paa 1981-niveauet. Men det er trods dette fald i efterspoergslen paavist, at importen af siliciumcarbid fra eksportoerer, som har praktiseret dumpingpriser, steg med 27 %, mens faellesskabsproducenters salg faldt med 13 000 tons eller 19 % mellem 1981 og 1984.

(42) En eksportoer haevdede, at det maatte vaere en form for proceduremaessig diskriminering, at Kommissionen undlod at foretage en undersoegelse af en faellesskabsproducents datterselskab i et tredjeland, som eksporterer betydelige maengder siliciumcarbid til Faellesskabet.

Kommissionen deler ikke denne opfattelse. Den paagaeldende eksportoer figurerede ikke i den klage, som erhvervsgrenen i Faellesskabet indgav, og den paagaeldende faellesskabsproducent var ikke forpligtet til at inddrage sit datterselskab i proceduren, naar der ikke forelaa paastand om dumping og skade, og Kommissionen var heller ikke forpligtet til at undersoege det paagaeldende selskab, naar der ikke forelaa en reel klage. I alle tilfaelde tager Kommissionen normalt hensyn til den mulighed, at eksportoerer, som ikke er omfattet af undersoegelsen, kan vaere ansvarlige for skade, der paafoeres en erhvervsgren i Faellesskabet, saadan som den gjorde det i nr. 41. Den naevnte undersoegelse af, om der var foraarsaget skade af andre faktorer, har ikke givet anledning til at formode, at det paagaeldende datterselskab baerer noget ansvar herfor.

(43) Som allerede naevnt i nr. 8 vil resultaterne vedroerende importen i Faellesskabet i dets sammensaetning den 31. december 1985 af siliciumcarbid fra Spanien blive behandlet saerskilt. Med hensyn til betragtningerne vedroerende skade er det imidlertid kun noedvendigt paa dette stadium at fremhaeve, at hvis der ses bort fra virkningerne af denne import forbliver den skade, som er forvoldt erhvervsgrenen i Faellesskabet som foelge af dumpingimporten fra de andre eksportoerer, der er naevnt i klagen, vaesentlig.

(44) Paa grundlag af ovenstaaende analyse fastlog Kommissionen foreloebigt, at dumpingimporten af siliciumcarbid fra Den kinesiske Folkerepublik, Norge, Polen, og USSR har forvoldt den beroerte erhvervsgren i Faellesskabet vaesentlig skade. Omfanget af skaden maa foerst og fremmest vurderes ud fra de lavere priser og den manglende rentabilitet i visse sektorer som foelge af pristryk i undersoegelsesperioden som beskrevet i nr. 36 og 37.

G. Faellesskabets interesser

(45) Repraesentanter for de forarbejdende industrier i Faellesskabet og for de enkelte selskaber har anfoert, at det ikke vil vaere i Faellesskabets interesse at indfoere beskyttelsesforanstaltninger, fordi det vil goere dem mindre konkurrencedygtige over for importen af faerdigvarer med oprindelse i tredjelande. Disse argumenter var staerkt knyttet til bestemte markedssektorer, specielt stoebebriketproduktion og billigere slibevaerktoej. I sidstnaevnte tilfaelde haevdedes det endvidere, at beskyttelsesforanstaltninger vedroerende slibekorn af siliciumcarbid ogsaa vil goere dette slibevaerktoej mindre konkurrencedygtigt paa tredjelandes markeder, hvortil mange af de beroerte selskaber eksporterer.

(46) Som det er tilfaeldet ved alle raastoffer eller komponenter, maa det forventes, at saadanne prisstigninger faar en vis indvirkning paa de forarbejdende industriers omkostninger, men i hvilket omfang disse industrier vil lide skade afhaenger af, i hvilket omfang disse omkostningsstigninger kan laegges over paa kunderne gennem hoejere salgspriser uden nedgang i salget. Dette kan f.eks. forhindres ved et konkurrerende tryk fra importerede forarbejdede produkter, eller ved en nedsaettelse af forbruget paa grund af priselasticiteten i efterspoergslen i denne sektor. Der var imidlertid kun ét selskab, som fremlagde bevis for Kommissionen vedroerende de specifikke virkninger af en stigning i prisen paa siliciumcarbid for dets produktionsomkostninger, og der blev ikke fremlagt bevis for de tilsvarende virkninger af prisstigninger paa det samlede salg af den forarbejdende industris produkter. Under disse omstaendigheder maa enhver vurdering af de mulige virkninger af stigninger i prisen paa siliciumcarbid for de forarbejdende industrier blive ren spekulation. Efter omhyggeligt at have vurderet ovennaevnte argumenter i forhold til de alvorlige vanskeligheder for erhvervsgrenen i Faellesskabet, som direkte kan tilskrives den dumping, der finder sted med hensyn til dette materiale, er Kommissionen naaet til den konklusion, at det er i Faellesskabets interesse, at der gribes ind mod denne dumping.

H. Tilsagn

(47) Repraesentanterne for eksportoererne fra Den kinesiske Folkerepublik, Norge, Polen og USSR blev underrettet om resultaterne af den foreloebige undersoegelse og fremsatte kommentarer hertil. De gav derefter tilfredsstillende pristilsagn, som indebaerer, at de reviderede importpriser i Faellesskabet for siliciumcarbid med oprindelse i disse lande vil kunne ophaeve den skade, der i undersoegelsesperioden konstateredes forvoldt af eksporten fra Den kinesiske Folkerepublik og USSR, hvor skademargenen var mindre end de fastslaaede dumpingmargener, og vil ophaeve den dumping, der konstateredes i forbindelse med den polske eksport. Med hensyn til dumping- og skademargener vil tilsagnene i de norske eksportoerers tilfaelde kunne ophaeve den mindste af disse ved de kvaliteter, hvor Kommissionens foreloebige resultater viser, at der baade forvoldes skade og finder betydelig dumping sted.

I betragtning af ovenstaaende og under hensyntagen til, at omstaendighederne i denne sag goer det noedvendigt at anvende saadanne foranstaltninger, anses de tilsagn, der er afgivet af ovennaevnte eksportoerer, for at vaere acceptable, og undersoegelsen kan derfor afsluttes, uden at der indfoeres antidumpingtold paa materiale, som importeres fra disse fire lande.

(48) Der blev ikke i Det raadgivende Udvalg gjort indsigelse mod godtagelse af pristilsagnene fra Den kinesiske Folkerepublik, Norge, Polen og USSR -

TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:

Artikel 1

De tilsagn, der er afgivet af repraesentationen for China National Machinery and Equipment Import & Export Corporation i Koeln, Forbundsrepublikken Tyskland, af Arendal Smelteverk A/S, Eydehaven, Norge, af Norton A/S, Lillesand, Norge, af Orkla Exolon A/S, Orkanger, Norge, af Inter-Vis, Warszawa, Polen og af v/o Stankoimport, Moskva, USSR, i forbindelse med antidumpingsproceduren vedroerende import af siliciumcarbid med oprindelse i Den kinesiske Folkerepublik, Norge, Polen og USSR, henhoerende under pos. 28.56 A i den faelles toldtarif, svarende til NIMEXE-nummer 28.56-10, godtages.

Artikel 2

Den i artikel 1 naevnte antidumpingundersoegelse afsluttes.

Artikel 3

Antidumpingundersoegelsen vedroerende importen af siliciumcarbid med oprindelse i Tjekkoslovakiet og Jugoslavien afsluttes.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 7. oktober 1986.

Paa Kommissionens vegne

Willy DE CLERCQ

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 201 af 30. 7. 1984, s. 1.

(2) EFT nr. C 202 af 1. 8. 1984, s. 5.

(1) EFT nr. L 78 af 24. 3. 1986, s. 1.

(1) EFT nr. L 335 af 22. 12. 1984, s. 43.