*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 17. december 1986

om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85

(IV/30.937 - Pronuptia)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(87/17/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 6 og 8,

under henvisning til begaering om negativattest og anmeldelse indgivet den 22. april 1983 af det franske selskab SA Pronuptia de Paris, Paris (Frankrig), vedroerende den standard-franchiseaftale, selskabet agter at anvende over for alle sine franchisetagere,

under henvisning til offentliggoerelsen i af anmeldelsens indhold i hovedtraek (2) i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17,

efter hoering af Det raadgivende udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

A. Selskabet Pronuptia de Paris

(1) Pronuptia de Paris (i det foelgende benaevnt Pronuptia) er et aktieselskab med en kapital paa 3 300 000 ffr. Selskabet, der blev oprettet i 1958, har specialiseret sig i salg af brudekjoler og tilbehoer hertil. Ved dom af 9. december 1985 blev Pronuptia og Tribunal de Commerce de pris underkastet en retslig gaeldsordning (»Règlement judiciaire«) og fik samtidig tilladelse til at viderefoere driften.

(2) Pronuptia udoever hovedsagelig sin virksomhed i Frankrig og i flere europaeiske lande, men er ogsaa etableret i bl.a. Canada, Japan, Libanon og USA.

(3) I Frankrig bestaar Pronuptias distributionsnet af 148 salgssteder, hvoraf 135 er franchiseforretninger, fem datterselskaber og filialer.

(4) I de oevrige medlemsstater, hvor Pronuptia markedsfoerer sine produkter via franchiseforretninger (Tyskland, Belgien, Spanien, Graekenland, Irland, Luxembourg og Det forenede Kongerige), har selskabet godt hundrede franchisetagere.

Pronuptia har desuden datterselskaber i Tyskland, Spanien og Det forenede Kongerige.

(5) Pronuptiakaedens samlede omsaetning i hele verden laa i 1985 paa ca. 250 mio ffr.

(6) Ifoelge eget udsagn er Pronuptia »verdens stoerste forretningskaede inden for bryllupsartikler . . . og paa det franske marked den eneste kaede, der markedsfoerer brudekjoler uden at moede nogen egentlig organiseret konkurrence« (3).

I Frankrig har Pronuptia en markedsandel paa 30 % af markedet for brudekjoler. Derimod er virksomheden naermest beskeden i andre medlemsstater.

B. Produkter og marked (1)

(7) Pronuptia saelger i sine forretninger ikke blot brudekjoler, men ogsaa tilbehoer hertil (stroempebukser, handsker, sko, tasker, stroempebaand, sjaler osv.), hovedbeklaedning (hatte, sloer, osv.) udstyr til foelget, lingeriartikler, herrebeklaedning osv. Pronuptia tilbyder saaledes forbrugerne en kollektion bestaaende af ca. 1 000 artikler om aaret, omfattende alle disse artikler.

(8) Disse produkter stammer fra tre kategorier af leverandoerer:

a) Pronuptias egne produkter, som fremstilles af underleverandoerer; dette gaelder f.eks. brudekjolerne, hvis modeller er patentbeskyttet, og som baerer maerket »Pronuptia«,

b) andre modeller, der ikke er skabt af Pronuptia, men udvalgt af selskabets designer hos en leverandoer, eller skabt af sidstnaevnte til Pronuptia. Ogsaa disse artikler baerer maerket »Pronuptia«,

c) produkter, der hverken er skabt af Pronuptia eller udelukkende til Pronuptia, og som selskabets franchisetagere koeber direkte hos leverandoerer efter eget valg, der fakturerer disse artikler.

De under a) og b) naevnte produkter lagerfoeres og faktureres af Pronuptia, og de tegner sig for ca. to tredjedele af kaedens omsaetning. Pronuptia saelger disse produkter til samme pris til alle sine franchisetagere.

(9) I den her omhandlede branche findes der i Frankrig og i andre medlemsstater talrige andre fabrikanter. Her kan f.eks. naevnes »Les Mariées de Christina«, »Les Mariées de Marcelle« (Maggy Rouff), »Les Mariées de France«, »Les Mariées de Reve«, Claude Hervé, »Les Mariées de Laura« i Frankrig, og Vera Mont, Pagels og Horrn samt kaeden Team Brantude International i Tyskland. Disse fabrikanter saelger normalt ikke deres produkter i franchiseforretninger.

Desuden maa naevnes syersker og modehuse, der ogsaa fremstiller brudekjoler.

C. Pronuptias franchiseaftaler

(10) Pronuptia oensker at lade den anmeldte franchiseaftale undertegne af alle sine franchisetagere saavel i Frankrig samt i de oevrige medlemsstater og i tredjelande. Pronuptia har anmodet Kommissionen om at vedtage en beslutning om selskabets anmodning om fritagelse.

(11) De vaesentligste bestemmelser i Pronuptias standardaftaler (hvor Pronuptia benaevnes »franchisegiveren«) er foelgende:

- Franchisegiveren indroemmer franchisetageren eneretten til inden for et bestemt geografisk omraade at benytte maerket »Pronuptia de Paris«.

Franchisetageren skal drive sin forretning, der hovedsagelig omfatter salg af brudekjoler og tilbehoer hertil, under navnet »Pronuptia« eller et heraf afledt navn, der er godkendt af franchisegiveren.

Franchisegiveren krediterer franchisetageren 10 % af sin omsaetning ved postordresalg til kunder i franchisetagerens omraade, hvis der er tale om produkter, der saedvanligvis saelges af denne (artikel 1).

- Franchisegiveren forpligter sig til at bistaa franchisetageren bl.a. med valg af forretningens placering, indretning og udstyr, loebende uddannelse af personale, reklamering - ved at stille reklamematerialet til raadighed og kontrollere reklamernes overensstemmelse med maerkets image - samt information om nye artikler, indkoeb, statistiske analyser, salgsfremmende ideer m.v. (artikel 3).

- Franchisetageren forpligter sig til ikke at benytte maerket og navnet uden samtidig at naevne »Pronuptia de Paris«, efterfulgt af betegnelsen »franchisetager« (artikel 2).

- Franchisetageren skal benytte de af franchisegiveren udviklede forretningsmetoder og udnytte den viden og de erfaringer, der stilles til hans raadighed (artikel 4, foerste led).

- Franchisetageren maa kun drive sin forretning fra det forretningslokale, der er godkendt af franchisegiveren og indrettet og udsmykket efter dennes instrukser (artikel 4, andet led).

- Franchisetageren skal indhente franchisegiverens samtykke for lokale reklamefremstoed (artikel 4, tredje led).

- Som modydelse for de erhvervede rettigheder og serviceydelser skal franchisetageren betale en fast oprettelsesafgift (1) samt en proportional afgift paa 4 til 5 % af den samlede omsaetning ved direkte salg til forbrugere fra franchisetagerens forretning (artikel 5).

- Franchisetageren forpligter sig til at yde bidrag af samme stoerrelsesorden som ovennaevnte afgift til reklamer og salgsfremstoed for maerket Pronuptia. Dette bidrags anvendelse afgoeres af franchisegiveren, der dog raadfoerer sig med franchisetageren for at opnaa den bedst mulige udnyttelse heraf (artikel 6).

- Franchisetageren forpligter sig til at betale en aarlige mindsteafgift (artikel 7).

- Franchisetageren maa uddelukkende bestille de artikler, han saelger, hos franchisegiveren eller de af denne godkendte leverandoerer. Koeb hos sidstnaevnte leverandoerer kan imidlertid udelukkes, saafremt franchisegiveren selv er i stand til at levere som eneleverandoer (artikel 8, stk. 1 og 3).

Franchisetageren kan koebe varer, der ikke er knyttet til franchisens hovedgenstand, hos andre leverandoerer efter eget valg. Franchisegiveren forbeholder sig dog ret til bagefter at kontrollere disse artikler samt til at forbyde salg heraf, saafremt han maatte finde, at de ikke stemmer overens med maerket Pronuptias image (artikel 8, stk. 4 og 5).

Hvad angaar Pronuptiaartikler, kan franchisetagerne koebe hos en hvilken som helst anden franchisetager inden for systemet. Franchisetageren forpligter sig til forinden at afgive ordrer paa mindst 50 % af sit forventede salg og lagerfoere de artikler, der er opfoert i katalogerne (artikel 8, stk. 7 og 8).

Franchisetageren kan inden for sit salgsomraade koebe Pronuptiaprodukter fra en anden franchisetager (artikel 8 stk. 9).

- Franchisetageren kan frit fastsaette sine salgspriser. De af franchisegiveren i interne papirer angivne priser er kun vejledende. Franchisegiveren raader franchisetageren til ikke at overskride de priser, franchisegiveren selv angiver i sine egne salgsfremstoed, (artikel 9).

- Aftalen kan hverken reelt eller formelt overdrages uden franchisegiverens skriftlige samtykke. I tilfaelde af, at forretningen saelges eller bortforpagtes, at franchisetageren doer, bliver ude af stand til at drive forretningen eller paa anden maade forhindres i paa normal vis at udoeve sin virksomhed, forbeholder franchisegiveren sig ret til at opsige aftalen (artikel 10). Franchisegiveren kan ligeledes opsige aftalen i tilfaelde af betalingsstandsning, konkurs, forretningens ophoer eller en parts tilsidesaettelse af sine forpligtelser (artikel 13).

- Aftalen indgaas for en periode af fem aar og forlaenges stiltiende for en periode af et aar ad gangen, med mindre den opsiges med et varsel paa mindst seks maaneder foer udloebet af en periode (artikel 11).

- Franchisetageren skal i aftaleperioden og i indtil et aar efter aftalens udloeb afstaa fra direkte eller indirekte at udoeve lignende virksomhed inden for det samme geografiske omraade eller i ethvert andet omraade, hvis han derved paafoerer en anden Pronuptiaforretning konkurrence. Franchisetageren har imidlertid ret til fortsat at udoeve virksomhed inden for det tildelte omraade efter aftalens udloeb, hvis han

i) har drevet franchise-forretningen i mere end ti aar,

ii) har overholdt sine kontraktlige forpligtelser, og

iii) ikke har videregivet den viden og de erfaringer, han har opnaaet til et konkurrerende net (artikel 12).

(12) Paa Kommissionens foranledning har Pronuptia aendret den anmeldte aftale, saaledes at den er bragt i overensstemmelse med dens faktiske anvendelse, idet det er blevet praeciseret:

a) at franchisetageren frit kan koebe Pronuptiprodukter hos andre franchisetagere;

b) at franchisetageren kan koebe artikler, der ikke er knyttet til franchisens hovedgenstand, hos andre leverandoerer efter eget valg, dog med forbehold af franchisegiverens senere kvalitetskontrol;

c) at franchisetageren frit kan fastsaette sine salgspriser, idet de af franchisegiveren angivne priser kun er vejledende priser eller priser, som franchisegiveren anbefaler franchisetageren ikke at overskride, naar de indgaar som led i hans salgsfremstoed. Pronuptia har desuden slettet en bestemmelse, der paalagde franchisetageren ikke at skade det med franchisegiverens maerke forbundne image ved sin prisfastsaettelse.

D. Tvist mellem franchisegiver og franchisetager i Tyskland

(13) Som foelge af en tvist, der i 1981 opstod mellem det tyske selskab Pronuptia GmbH (et datterselskab af Pronuptia) og en af selskabets franchisetagere, og som hovedsagelig angik en franchiseaftale svarende til den, der er genstand for naervaerende sag, anmodede Bundesgerichtshof EF-Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af visse spoergsmaal, bl.a.:

- om artikel 85, stk. 1, fandt anvendelse paa franchiseaftaler som aftalerne i den konkrete sag, og saafremt dette var tilfaeldet

- om Kommissionens forordning nr. 67/67/EOEF (1) fandt anvendelse paa saadanne aftaler, og i bekraeftende fald

- om visse bestemmelser, der er indholdt i disse aftaler, var omfattet af naevnte forordning nr. 67/67/EOEF.

Domstolen traf sin afgoerelse den 28. januar 1986.

(14) I denne dom definerer Domstolen paa en vis maade begrebet distributionsfranchiser - som den her omhandlede sag vedroerer - som et system, hvor en virksomhed, der er etableret paa et marked som forhandler, og som saaledes har kunnet udvikle en samlet raekke forretningsmetoder, mod et vist vederlag giver uafhaengige handlende mulighed for at etablere sig paa andre markeder og der benytte det navn og de forretningsmetoder, virksomheden har bragt frem til succes. Der er saaledes ikke blot tale om en distributionsform, men om en form for finansiel udnyttelse af viden uden indskud af egenkapital (praemis nr. 15).

(15) Anvendelsen af et og samme bomaerke og ensartede forretningsmetoder samt betaling af afgifter for disse fordele er altsammen elementer, der efter Domstolens opfattelse bevirker, at franchiseaftaler adskiller sig fra aftaler om eneforhandling eller selektiv distribution (praemies nr. 15).

(16) Domstolen anerkender, at for at et franchisesystem paa distributionsomraadet kan fungere efter hensigten, maa to betingelser vaere opfyldt, nemlig at franchisegiveren

- skal kunne videregive sin know-how til franchisetagerne og yde dem den fornoedne bistand, for at de kan anvende hans metoder uden at maatte loebe risikoen for, at dette kommer konkurrenterne til gode (praemis nr. 16),

- at han maa kunne traeffe foranstaltninger til at vaerne om nettets identitet og omdoemme, der er symboliseret ved bomaerket (praemis nr. 17).

(17) Domstolen udtalte, at et franchisesystem paa distributionsomraadet ikke i sig selv skader konkurrencen (praemis nr. 15), og statuerede derefter, at spoergsmaalet om, hvorvidt franchiseaftaler paa distributionsomraadet er forenelige med artikel 85, stk. 1, afhaenger af, hvilke bestemmelser disse aftaler indeholder, og i hvilken oekonomisk sammenhaeng de indgaar.

(18) Domstolen udtalte derefter, at foelgende typer bestemmelser ikke var at betragte som konkurrencebegraensninger i artikel 85, stk. 1's forstand: bestemmelser, der er noedvendige for at forhindre, at den viden og bistand, franchisegiveren overfoerer til og yder franchisetageren, kommer konkurrenterne til gode, og bestemmelser om tilrettelaeggelsen af den kontrol, som er noedvendig for at vaerne om nettets identitet og omdoemme, der er symboliseret ved bomaerket.

(19) Derimod statuerede Domstolen, at bestemmelser, der foerer til en markedsopdeling mellem franchisegiver og franchisetagere eller mellem franchisetagere indbyrdes, er at betragte som konkurrencebegraensninger i artikel 85, stk. 1's forstand og kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater.

(20) Det er ud fra disse retningslinjer og principper, at Kommissionen har vurderet denne sag.

(21) Efter offentliggoerelsen i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 har interesserede tredjemaend underrettet Kommissionen om deres bemaerkninger.

Af bemaerkningerne fremgaar navnlig disse tredjemaends interesse i, at Kommissionen udviser ganske saerlig omhu og omtanke ved behandlingen af den foreliggende standardaftale, hvorved maa ses paa den juridiske og faktiske sammenhaeng, hvori aftalen indgaar, inden den goer aftalen til genstand for en positiv beslutning. Desuden er der udtrykt en forbeholden indstilling til visse af aftalens bestemmelser, navnlig bestemmelserne om det vejledende prissytem og konkurrenceforbudet samt om de bestemmelser, der foerer til opdeling af markederne. I denne forbindelse boer det fremhaeves, at disse bestemmelser er blevet behandlet og vurderet i overensstemmelse med de principper og retningslinier, der kan udledes af Domstolens tidligere omtalte dom i »Pronuptiasagen«, og under noeje hensyntagen til den faktiske sammenhaeng, hvori aftalen indgaar.

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. C 178 af 16. 7. 1986, s. 2.

(3) »Le savoir-faire de Pronuptia«, bind I, afsnit I, 1, og II, 1 og 3.

(1) Der tages her ikke hensyn til en raekke serviceydelser, Pronuptia tilbyder i forbindelse med bryllupper (bryllupsrejser, fotografering, diner transportable osv.), eftersom de i oejeblikket kun tilbydes i Frankrig, og udelukkende dersom franchisetageren oensker det, hvilket bevirker, at de ikke har stoerre oekonomisk betydning i den her omhandlede sag.

(1) Den faste oprettelseafgift beregnes i forhold til befolkningen i franchisetagerens omraade og svinger mellem 0,15 og 0,20 ffr. pr. indbygninger. En franchisetagers omraade daekker gennemsnitligt ca. 300 000 indbyggere. Denne oprettelsesafgift beloeber sig saaledes til mellem 45 000 og 60 000 ffr.

(1) EFT nr. 57 af 25. 3. 1967, s. 849/67.

II. RETLIG VURDERING

A. Artikel 85, stk. 1

(22) I henhold til artikel 85, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for Faellesskabet, uforenelige med faellesmarkedet og forbudt.

(23) Den her omhandlede standardfranchiseaftale paa distributionsomraadet, som Pronuptia paataenker at lade sine franchisetagere undertegne, er en aftale mellem virksomheder i artikel 85's forstand.

a) Aftalebestemmelser, der ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1

(24) Det maa foerst og fremmest bemaerkes, at franchisegiverens pligt til at bistaa franchisetageren med bl.a. valg af forretningens placering og dens indretning, reklamer, uddannelse af personalet, produkter, nyheder osv. (artikel 3 i aftalen), ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1, eftersom denne bistand er en del af den servicepakke, franchisegiveren overdrager franchisetageren.

(25) I oevrigt blev det af Domstolen udtalt og endog uddybet, at foelgende aftalebestemmelser ikke er at betragte som konkurrencebegraensninger efter artikel 85, stk. 1 (se punkt 18):

i) de bestemmelser, som er uomgaengeligt noedvendige for at forhindre, at den viden og bistand, franchisegeiveren overdrager og yder, ikke kommer konkurrenter til gode; dette gaelder bl.a.:

- forbudet mod, at franchisetageren direkte eller indirekte medvirker ved lignende aktiviteter i samme geografiske omraade - eller i ethvert andet geografisk omraade, hvis han derved paafoerer en anden Pronuptiaforretning konkurrence - i aftaleperioden og et aar efter aftalens udloeb (artikel 12). Konkurrenceforbudet i aftaleperioden er noedvendigt for at beskytte den ydede know-how og bistand. Som foelge af deres beskaffenhed kan denne know-how og bistand bruges til fordel for andre produkter, hvilket - i hvert fald indirekte - vil kunne komme konkurrenter til gode. Andre midler til hindring af denne risiko ville naeppe vise sig at vaere saa effektive.

Desuden kan udvidelsen af konkurrenceforbudet til at gaelde i indtil et aar efter aftalens udloeb i den konkrete sag anses at vaere en rimelig periode i den af Domstolen naevnte forstand (dommens praemis nr. 16) og ogsaa at vaere rimelig for at saette Ponuptia i stand til eventuelt at etablere en ny forretning i den tidligere franchisetagers omraade, hvor selskabet som foelge af franchisetagerens eneforhandlingsret ikke kunne operere i aftaleperioden. Det maa i oevrigt understreges, at det konkurrenceforbud, der er gaeldende ogsaa efter aftaleperiodens udloeb, ikke er absolut. Det kan saaledes ikke goeres gaeldende over for franchisetagere, der opfylder visse betingelser (artikel 12, stk. 2). I den foreliggende sag kan det foelgelig ikke anses at begraense konkurrencen som omhandlet i artikel 85, stk. 1. Denne vurdering er uden betydning for de garantier, som franchisetageren maatte have i henhold til national ret efter aftalens udloeb;

- forbudet mod, at franchisetageren saelger eller bortforpagter sin forretning, hvor franchisegiveren i saa fald har ret til at opsige aftalen (artikel 10), og

ii) de aftalebestemmelser, der omhandler den kontrol, der er uomgaengeligt noedvendig for at vaerne om kaedens identitet og ondoemme, symboliseret ved dens bomaerke, specielt:

- franchisetagerens pligt til at anvende de af Pronuptia angivne forretningsmetoder samt udnytte Pronuptias know-how og erfaringer (artikel 4, foerste led),

- franchisetagerens pligt til at drive sin forretning i lokaler, der er indrettet og udsmykket i overensstemmelse med franchisegiverens instrukser (artikel 4, andet led),

- franchisetagerens pligt til at indhente franchisegiverens samtykke foer lokale reklamefremstoed (artikel 4, tredje led). Det boer praeciseres, at sidstnaevntes kontrol kun vedroerer reklamens karakter og har henblik paa at sikre, at denne er i overensstemmelse med det image, der knytter sig til kaeden Pronuptias maerke,

- franchisetagerens pligt til under hensyntagen til de paagaeldende artiklers art og kvalietet (modeartikler) og med det formaal at sikre maerket et ensartet image udelukkende at bestille de artikler, der indgaar som franchisens hovebestanddele, hos franchisegiveren og de af denne opgivne leverandoerer (artikel 8, stk. 1.) Det maa understreges, at franchisetageren kan koebe sine artikler hos en hvilken som helst anden franchisetager inden for Pronuptiakaeden (artikel 8, stk. 9),

- den efterfoelgende kvalitetskontrol, som franchisegiveren forbeholder sig ret til at foretage af artikler, der ikke er knyttet til franchisens hovedformaal, og som franchisetageren kan koebe hos levrandoerer efter eget valg, samt franchisegiverens ret til at forbyde salg af saadanne artikler, saafremt disse kan skade maerkets image (artikel 8, stk. 4 og 5),

- forbudet mod, at franchisetageren overdrager aftalen uden forudgaaende skriftligt samtykke fra franchisegiveren (artikel 10).

(26) Den her omhandlede standardaftale indeholder i oevrigt andre bestemmelser, der som foelge af deres formaal, art eller virkning heller ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1. Dette gaelder foelgende bestemmelser:

- forbudet mod, at franchisetageren benytter maerket og bomaerket uden at anfoere »Pronuptia de Paris« og »franchisetager« (artikel 2). Dette er rent faktisk kun en praecisering af, at der er tale om en franchise,

- franchisetagerens pligt til at betale franchisegiveren en fast oprettelsesafgift samt en proportional butiksafgift paa 4 til 5 % af sin samlede omsaetning ved direkte salg til forbrugere fra franchisetagerens forretning (artikel 5), eftersom denne pligt er paalagt til gengaeld for de rettigheder og ydelser, franchisegiveren overdrager ham. Det maa i oevrigt praeciseres, at der ikke skal svares butiksafgift af de artikler, franchisetageren leverer til andre franchisetagere inden for Pronuptiakaeden,

- franchisetagerens pligt til at yde bidrag af samme stoerrelsesorden som denne afgift til reklame- og salgsfremstoed for maerket Pronuptia (artikel 6). Selv om denne forpligtelse indebaerer enbegraensning af franchisetagerens oekonomiske frihed hvad angaar de midler, der afsaettes til reklame, forekommer den i den konkrete sag ikke at have stoerre konkurrencebegraensende virkninger paa det paagaeldende marked,

- bestemmelsen om de af franchisegiveren opgivne vejledende priser og om franchisegiverens henstilling til franchisetageren om ikke at overskride de priser, franchisegiveren angiver under sine salgsfremstoed (artikel 9).

Hvad angaar de vejledende priser maa det understreges, at Kommissikonen ikke har konstateret, at der skulle findes nogen samordnet praksis mellem franchisegiver og franchisetagere eller mellem sidstnaevnte indbyrdes med hensyn til den faktiske haandhaevelse af disse priser. Under disse omstaendigheder kan det ikke anses som en konkurrencebegraensning, at franchisegiveren blot opgiver vejledende priser, hvilket EF-Domstolen ogsaa anerkendte i sin ovennaevnte dom (punkt e) i den dispositive del).

Disse faktiske omstaendigheder og ovenstaaende konklusioner vedroerende de vejledende priser maa paa tilsvarende vis gaelde de priser, franchisegiveren angiver i sine salgsfremstoed og anbefaler franchisetageren ikke at overskride, eftersom anbefalede priser ikke i sig selv vil kunne begraense franchisetagerens frihed til selv at fastsaette sine priser. Kommissionen forbeholder sig ret til at skride ind, saafremt franchisegiveren skulle begraense franchisetagernes frihed til selv at fastsaette deres salgspriser.

(27) Saaledes som det blev anerkendt af Domstolen (se punkt 15), adskiller franchiseaftaler paa distributionsomraadet sig i sagens natur og som foelge af den gensidighed, der praeger aftalebestemmelserne, baade fra eneforhandlingsaftaler og fra aftaler om selektiv distribution.

I en saadan sammenhaeng udgoer franchisetagerens forpligtelse i den foreliggende sag til

- at betale en aarlig mindsteafgift (artikel 7),

- i forinden at afgive ordre paa mindst 50 % af sit forventede salg paa basis af salget i det foregaaende aar (artikel 8, stk. 7),

- at lagerfoere artikler (artikel 8, stk. 8),

ikke konkurrencebegraensninger i den i artikel 85, stk. 1, omhandlede forstand.

I et selektivt distributionssystem vil saadanne forpligtelser kunne anses som konkurrenceforvridende, naar de fra distributionsnettet udelukker virksomheder, som vel opfylder de ensartede kvalitative betingelser for optagelse heri, men som ikke er rede til at acceptere de naevnte forpligtelser, og naar disse har til virkning at tvinge forhandlerne til at begunstige fremme af salget af visse produkter paa bekostning af andre. Det forholder sig imidlertid anderledes i det her af Pronuptia praktiserede franchisesystem. Et saadant system er bl.a. karakteriseret ved franchisegiverens ydelse til franchisetageren af en eneret til i en bestemt geografisk zone at benytte hans kendetegn og kommercielle know-how samt ved franchisegiverens frihed med hensyn til valg af franchisetagere. Udelukkelsen af enhver anden virksomhed fra det for franchisetageren forbeholdne landomraade er derfor en foelge af selve det omhandlede franchisesystem. Det kan ligeledes betragtes som et forhold, der foelger af systemet som saadant, at franchisetageren allerede paa grund af den til hans forretningssted knyttede eneret til maerke og forretningsskilt samt det ham paalagte konkurrenceforbud koncentrerer sine salgsbestraebelser om de produkter, der er genstand for franchiseaftalen.

Under disse omstaendigheder vil disse forpligtelser i sig selv ikke paavirke den faktiske konkurrencesituation paa markedet.

b) Aftalebestemmelser, der er omfattet af artikel 85, stk. 1

(28) Som det blev udtalt og endog uddybet af Domstolen (praemis 23 og 24 i dommen og den dispositive del) er aftalebestemmelser, der foerer til markedsopdeling mellem franchisegivere og franchisetagere eller mellem franchisetagere indbyrdes, at betragte som konkurrencebegraensninger i den i artikel 85, stk. 1, omhandlede forstand. Dette gaelder:

- bestemmelsen om, at franchisegiveren inden for et bestemt geografisk omraade giver franchisetageren eneret til at anvende sine saerlige kendetegn (artikel 1, stk. 1), og

- franchisetagerens forpligtelse til udelukkende at udoeve de af franchisen omfattede aktiviteter i det hertil udpegede lokale (artikel 4, andet led).

Kombinationen af disse to bestemmelser indebaerer, at hver franchisetager beskyttes mod konkurrence fra andre franchisetagere. Desuden bevirker den omstaendighed, at det i aftalen er praeciseret (artikel 1, stk. 5), at franchisegiveren paa visse betingelser maa saelge til postordrekunder inden for franchisetagerens omraade, naar denne krediteres 10 % af omsaetningen ved dette postordresalg, at franchisegiveren kun i dette tilfaelde maa operere i de omraader, franchisetagerne har faaet tildelt.

(29) Domstolen har i oevrigt udtalt, at franchiseaftaler paa distributionsomraadet, der indeholder bestemmelser, som foerer til en markedsopdeling mellem franchisegiver og franchisetagere eller mellem franchisetagere indbyrdes, under alle omstaendigheder vil kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater, ogsaa selv om de indgaas mellem virksomheder med hjemsted i samme medlemsstat, naar de afskaerer franchisetagerne fra at etablere sig i andre medlemsstater (praemis nr. 26 i dommen). I den her omhandlede sag bestyrkes denne konstatering af, at Pronuptia besidder en ikke ubetydelig andel af det franske marked for de paagaeldende produkter, og at Pronuptiakaeden daekker flere medlemsstater (se punkt 4 og 6).

(30) Under disse omstaendigheder er ovennaevnte aftalebestemmelser (punkt 28) at betragte som konkurrencebegraensninger i den i artikel 85, stk. 1, omhandlede forstand, der kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater.

B. Artikel 85, stk. 3

(31) I henhold til artikel 85, stk. 3, kan bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, erklaeres uanvendelige paa enhver aftale eller kategori af aftaler mellem virksomheder, som bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varer eller til at fremme den tekniske eller oekonomiske udvikling, samtidig med at de sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved, og uden at der:

a) paalaegges de paagaeldende virksomheder begraensninger, som ikke er noedvendige for at naa disse maal,

b) gives disse virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer.

(32) Domstolen har statueret, at forordning nr. 67/67/EOEF ikke finder anvendelse paa franchiseaftaler paa distributionssamraadet som de i denne sag omhandlede. Domstolen udtalte, at saadanne aftaler er kendetegnet ved elementer, der bevirker, at de adskiller sig fra eneforhandlingsaftaler (se punkt 15), og anfoerte, at naevnte forordnings artikel 2 udtrykkeligt kun omhandler eneforhandlingsaftaler, og at denne artikel i oevrigt blandt de aftalebestemmelser, som maa paalaegges en eneforhandler, ikke naevner hverken pligten til at betale afgifter, de forpligtelser, der paalaegges for at vaerne om kaedens identitet og omdoemme eller franchisegiverens forpligtelser hvad angaar overfoersel af know-how og ydelse af bistand til franchisetageren. Den her omhandlede standardaftale kan saaledes om foelge af sin art og sit indhold ikke fritages i henhold til forordning nr. 67/67/EOEF.

(33) Forordning nr. 67/67/EOEF ophoerte med at gaelde den 1. juli 1983. Paa denne dato traadte den nye gruppefritagelsesforordning for eneforhandlingsaftaler i kraft - Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1983/83 (1). Paa grundlag af indholdet af denne forordning maa det fastslaas, at Domstolens ovennaevnte argumenter ogsaa maa foere til den konklusion, at heller ikke forordning (EOEF) nr. 1983/83

finder anvendelse paa aftaler af den her omhandlede art. Den nye forordning (EOEF) nr. 1983/83 omhandler ligesom den hidtidige forordning nr. 67/67/EOEF kun eneforhandlingsaftaler og naevner ingen af de foer omtalte aftalebestemmelser, som kendetegner franchiseaftaler paa distributionsomraadet.

Der er derfor gund til at undersoege om den omhandlede standardaftale kan opnaa en individuel fritagelse ved anvendelse af artikel 85, stk 3.

(34) Standard-franchiseaftalen for Pronuptias distributionsnet bidrager i kraft af alle de bestemmelser, den indeholder, til at forbedre produktionen og fordelingen af de paagaeldende varer. Den aabner nemlig mulighed for:

- at franchisegiveren kan udvide sit salgsnet uden at maatte foretage investeringer, som han i betragtning af sin ret beskedne oekonomiske stoerrelse maaske ikke ville vaere i stand til at gennemfoere eller i det mindste ikke saa hurtigt for at etablere sine forretninger. Det er de kommende franchisetagere, der afholder de noedvendige investeringsudgifter for at etablere nye forretninger, og som til gengaeld herfor ikke blot faar ret til at benytte og udnytte franchisegiverens erfaringer, kommercielle know-how og salgsteknikker, hvilket saetter dem i stand til at naa ud til en stoerre kundekreds med faerre omkostninger og risici.

Franchisegiverens og franchisetagerens komplementaere og sammenfaldende interesser udmoentes i den her omhandlede aftale, som kan give nye konkurrenter adgang til markedet og dermed fremme konkurrencen mellem maerker og samtidig styrke konkurrencen i forhold til de store forretningskaeder med mange afdelinger,

- at forbrugerne kommer til at raade over et ensartet distributionsnet, der anvender ensartede forretningsmetoder og foerer et ensartet sortiment,

- at franchisegiveren i kraft af sin direkte, snaevre forbindelse med franchisetagerne hurtigt underrettes af disse om aendringer i forbrugernes vaner og smag og saaledes kan tage hoejde herfor i sine produktionsplaner,

- at franchisetageren gennem kombinationen af de under punkt 28 naevnte aftalebestemmelser opnaar eneforhandlingsret inden for sit omraade og kan koncentrere sine salgsbestraebelser om dette omraade ved at foere en mere aktiv politik over for potentielle kunder uden af den grund at hindre disse i at koebe varer uden for hans omraade, og at franchisetagerne frit kan koebe og saelge disse produkter hos hinanden.

- at franchisetageren i kraft af sin territoriale eneforhandlingsret og den naere kontakt til kunderne kan opstille salgsprognoser, der giver franchisegiveren mulighed for at tilpasse sine egne produktionsprogrammer i overensstemmelse hermed og dermed sikre en bedre forsyning med disse varer.

(35) Standardaftalen vedroerende Pronuptias distributionsnet giver forbrugerne en rimelig andel af de fordele, som foelger af disse forbedringer af produktionen og fordelingen.

Forbrugerne maa rent faktisk antages at drage fordel af, at der findes et ensartet distributionsnet, der sikrer dem en ensartet produktkvalitet og et komplet sortiment af de artikler og det tilbehoer, der er omfattet af franchisen. Forbrugerne drager ogsaa fordel af, at franchisetageren i sin egenskab af uafhaengig handlende har en personlig og direkte interesse i, at hans forretning gaar saa godt som muligt, eftersom han selv loeber den oekonomiske risiko og derfor har interesse i at yde sine kunder en god service. Desuden faar forbrugerne direkte del i de fordele, der foelger af en loebende forsyning med produkter, der er tilpasset til den smag og den mode, der erfaringsmaessigt hersker paa markedet. Det maa endvidere antages, at den haarde konkurrence, der findes inden for denne branche (se punkt 9), og den frihed, forbrugerne har til at koebe hos en hvilken som helst forhandler inden for kaeden, tilsammen vil tilskynde franchisetagerne til at lade forbrugerne faa en rimelig andel af de fordele, der foelger af rationaliseringen af produktionen og distributionen. Forbrugerne er desuden i stand til at konstatere, at de har at goere med uafhaengige handlende (se punkt 11, tredje tankestreg), der individuelt kan goeres ansvarlige.

(36) Pronuptias standardaftale indeholder ikke i oevrigt konkurrencebegraensninger, der ikke er noedvendige for at opnaa ovennaevnte fordele. De konkurrencebegraensende bestemmelser, der er naevnt under punkt 28, og som sikrer franchisetageren eneforhandlingsret inden for det ham tildelte omraade, kan i det foreliggende tilfaelde anses at vaere noedvendige, da ingen sandsynligvis ellers ville vaere rede til at foretage de fornoedne investeringer og betale den ikke ubetydelige oprettelsesafgift for at blive optaget i en saadan kaede, hvis man ikke kunne vaere sikker paa at nyde en vis beskyttelse inden for sit omraade mod konkurrence fra andre franchisetagere og fra franchisegiveren selv. Det maa i oevrigt erindres, at alle franchisetagerne har fuld frihed til at koebe og saelge de paagaeldende produkter hos hinanden.

(37) Pronuptias standardaftale og det distributionssystem der foelger heraf, forekommer ikke at kunne give de implicerede parter mulighed for at udelukke konkurrencen for en betydelig del af de paagaeldende produkter. Som naevnt ovenfor (punkt 9), findes der i EF-landene flere fabrikanter, der normalt ikke saelger deres produkter i franchiseforretninger, ligesom der ogsaa findes andre konkurrenter til Pronuptia-produkter.

Franchisetagerne konkurrerer i oevrigt ogsaa indbyrdes, eftersom de har ret til at saelge til en hvilken som helst kunde, hvad enten vedkommende bor inden for deres omraade eller ej, og til en hvilken som helst anden franchisetager. I oevrigt har de fuldstaendig frihed med hensyn til fastsaettelsen af deres priser.

(38) I den foreliggende sag er alle betingelserne for anvendelse af artikel 85, stk. 3, saaledes opfyldt.

D. Artikel 6 og 8 i forordning nr. 17

(39) I henhold til artikel 6 i forordning nr. 17 skal Kommissionen, naar den traeffer en beslutning i henhold til artikel 85, stk. 3, deri angive det tidspunkt, fra hvilket beslutningen skal have virkning. Dette tidspunkt kan ikke ligge forud for anmeldelsesdagen.

(40) I henhold til samme forordnings artikel 8 skal en beslutning i henhold til artikel 85, stk. 3, traeffes for et bestemt tidsrum.

(41) Den anmeldte standardaftale paa distributionsomraadet opfylder betingelserne i artikel 85, stk. 3. Beslutningen om fritagelse boer derfor have virkning fra anmeldelsesdatoen, dvs. 22. april 1983. Fritagelsen kan indroemmes for et tidsrum af otte aar. Dette tidsrum forekommer rimeligt i den foreliggende sag i betragtning af standardaftalens femaarige loebetid i forbindelse med ikrafttraedelsesdatoen for naervaerende beslutning -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

I henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, erklaeres bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, i tidsrummet fra 22. april 1983 til 21. april 1991 uanvendelige paa den standardfranchiseaftale paa distributionsomraadet, som Pronuptia anvender over for alle sine franchisetagere inden for EF.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til SA Pronuptia de Paris, 8, Place de l'Opéra, F-75009 Paris.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 17. december 1986.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 173 af 30. 6. 1983, s. 1.