KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 9. marts 1999

om en procedure i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89

(Sag IV/M.1313 - Danish Crown/Vestjyske Slagterier)

(meddelt under nummer K(1999) 560)

(Kun den engelske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2000/42/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 57, stk. 2, litra a),

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(2), særlig artikel 8, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 6. november 1998 om at indlede proceduren,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om Kommissionens klagepunkter,

under henvisning til udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den 5. oktober 1998 modtog Kommissionen en anmeldelse efter artikel 4 i forordning (EØF) nr. 4064/89 ("fusionsforordningen") af en fusion mellem slagteriselskabet Danish Crown AmbA ("Danish Crown") og Vestjyske Slagterier A.m.b.A. ("Vestjyske Slagterier").

(2) Ved beslutning af 6. november 1998 fastslog Kommissionen, at der herskede alvorlig tvivl om, hvorvidt den anmeldte fusion var forenelig med fællesmarkedet, og den indledte derfor proceduren efter fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra c).

I. PARTERNE

(3) Danish Crown er Danmarks største slagteriselskab med 13122 andelshavere (landmænd), der leverer selskabet råvarer (svin og kreaturer). Danish Crown er vertikalt integreret i slagtning, kødforarbejdning og handel med kød. Inden for Fællesskabet udøver selskabet sine vigtigste aktiviteter i Det Forenede Kongerige, Tyskland, Frankrig, Danmark og Italien.

(4) Vestjyske Slagterier er Danmarks næststørste slagteriselskab med 17722 andelshavere (landmænd), der leverer selskabet råvarer (svin og kreaturer). Vestjyske Slagterier er vertikalt integreret i slagtning, kødforarbejdning og handel med kød. Inden for Fællesskabet udøver selskabet sine vigtigste aktiviteter i Danmark, Tyskland, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Italien.

II. FUSIONEN

(5) Den anmeldte fusion består i en sammenlægning af Danish Crown og Vestjyske Slagterier i et nystiftet andelsselskab, som Danish Crown og Vestjyske Slagterier (i det følgende benævnt under ét som "parterne") vil overdrage alle deres aktiviteter, aktiver og passiver, og som parternes andelshavere vil tilslutte sig kollektivt. Parterne slagter ca. 16 mio. svin og 500000 kreaturer om året. Selskabet bliver Europas største slagteri(4) og verdens største eksportør af svinekød.

(6) Desuden er parterne andelshavere i fire andre danske andelsselskaber, nemlig daka a.m.b.a. ("daka"), Danske Andelsslagteriers Tarmsalg - Schaub & Co. a.m.b.a. ("DAT-Schaub"), Slagteriernes Fællesindkøbsforening a.m.b.a. ("SFK") og Scan-Hide a.m.b.a. ("Scan-Hide"). Ved fusionen vil parterne erhverve kontrol med hvert af disse fire andelsselskaber af nedenstående årsager.

(7) Daka er en destruktionsvirksomhed (slagteriaffald), der ejes af Danish Crown (43 %), Vestjyske Slagterier (34 %), TiCan (3,8 %) og en række andre slagterier og detailhandlere (12,5 %). Efter fusionen vil parterne få fem ud af ti bestyrelsesmedlemmer. To medlemmer vælges af de ansatte. Ifølge vedtægterne udnævnes bestyrelsesmedlemmerne efter et bestemt system, og formanden, der har en afgørende stemme, udpeges af et flertal i bestyrelsen. Bestyrelsen fastlægger selskabets forretningspolitik. Efter fusionen vil parterne få ca. 86 ud af 114 stemmer på generalforsamlingen. Ifølge vedtægterne kan der kun foretages vedtægtsændringer, hvis det støttes af et andet uafhængigt medlem, der repræsenterer mindst tre stemmer.

(8) Efter fusionen vil parterne kunne udøve 75 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen og vil dermed kunne få afgørende indflydelse på selskabets strategiske beslutninger (budget, driftsplan og vigtige investeringer). Desuden vil parterne få halvdelen af stemmerettighederne i bestyrelsen, og bestyrelsesformanden kan ikke udpeges mod deres vilje. Parterne vil således få afgørende indflydelse og dermed enekontrol som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3.

(9) DAT-Schaub har traditionelt varetaget forarbejdning og salg af tarme fra dyr, der slagtes på de danske andelsslagterier. Selskabet handler desuden med krydderier, kød og kødprodukter (parternes hovedaktivitet). DAT-Schaub ejes af Danish Crown (49,8 %), Vestjyske Slagterier (31 %), Steff-Houlberg (13,8 %) og TiCan (5,5 %). Efter fusionen vil parterne få seks ud af ni bestyrelsesmedlemmer og ca. 80 ud af 101 delegerede på generalforsamlingen. Ifølge vedtægterne skal enhver beslutning, der træffes på generalforsamlingen, støttes af mindst to uafhængige medlemmer. Vedtægterne kan dog ændres af et medlem, der repræsenterer mindst to tredjedele af stemmerettighederne.

(10) Det fusionerede selskab vil få 80 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen og klart flertal i bestyrelsen. Dets flertal på generalforsamlingen vil give det mulighed for at ændre den bestemmelse i vedtægterne, der kræver, at alle beslutninger på generalforsamlingen skal støttes af to uafhængige medlemmer. Ved fusionen opnår parterne derfor enekontrol over DAT-Schaub.

(11) SFK er leverandør af følgende produkter til kød- og levnedsmiddelindustrien: emballagemateriale, krydderier, tilsætningsstoffer, rengøringsprodukter, beklædning, redskaber, maskiner og udstyr. SFK ejes af Danish Crown (42,6 %), Vestjyske Slagterier (24,7 %), Steff-Houlberg (17,4 %), andre slagterier (14,4 %) og TiCan (1,1 %). Bestyrelsen består af højst tolv medlemmer. Højst otte udpeges af medlemmerne af Danske Slagterier, og heraf vil parterne kunne udpege fem(5). To bestyrelsesmedlemmer udpeges af de øvrige slagterier, medens to andre medlemmer udpeges af de ansatte. Bestyrelsen træffer beslutninger med simpelt flertal, og formanden har afgørende stemme. Bestyrelsen vedtager selskabets forretningspolitik. Parterne vil få 74 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen. Beslutningerne på generalforsamlingen vedtages med simpelt flertal, men vedtægterne kan kun ændres, hvis mindst to uafhængige medlemmer stemmer for.

(12) Det fusionerede selskab vil få 74 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen og vil derfor få afgørende indflydelse på SKF's strategiske beslutninger (budget, driftsplan og vigtige investeringer). Parterne vil således få afgørende indflydelse og dermed enekontrol som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3.

(13) Scan-Hide, der sælger rå, sorterede og saltede kvæghuder, ejes af Vestjyske Slagterier (47,3 %), Danish Crown (33,2 %) og andre slagterier (19,5 %). Før fusionen var ingen af parterne i stand til at udøve kontrol med Scan-Hide, selv om Vestjyske Slagterier i år undtagelsesvis vil få over 50 % af stemmerettighederne på generalforsamlingen, fordi selskabet leverede over halvdelen af huderne sidste år. Efter fusionen vil parterne udpege fem af otte bestyrelsesmedlemmer og vil få ca. 82 ud af 104 stemmer på generalforsamlingen. Ved fusionen opnår parterne derfor enekontrol med Scan-Hide.

III. FUSION

(14) På baggrund af ovenstående kan det fastslås, at transaktionen indebærer, at der dannes en fuldstændig fusion mellem Danish Crown og Vestjyske Slagterier som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), og at parterne erhverver kontrol med hvert af de fire andelsselskaber (daka, DAT-Schaub, SFK og Scan-Hide) som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b).

IV. FÆLLESSKABSDIMENSION

(15) Fusionen er af fællesskabsdimension som omhandlet i fusionsforordningens artikel 1, stk. 2, da alle de deltagende virksomheders samlede omsætning på verdensplan overstiger 5 mia. EUR (Danish Crown: 3126 mio. EUR; Vestjyske Slagterier: 1496 mio. EUR; daka: 68 mio. EUR; SFK: 116,8 mio. EUR; Scan-Hide: 39,9 mio. EUR og DAT-Schaub: 589,3 mio. EUR)(6). Desuden har Danish Crown (2053 mio. EUR), Vestjyske Slagterier (865,3 mio. EUR) og DAT-Schaub (328,7 mio. EUR) en samlet omsætning på fællesskabsplan på over 250 mio. EUR. Danish Crown, Vestjyske Slagterier, Scan-Hide og DAT-Schaub har ikke over 2/3 af deres samlede omsætning på fællesskabsplan i en og samme medlemsstat.

(16) Fusionen skal ikke behandles i samarbejde med EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til EØS-aftalen.

V. DE RELEVANTE MARKEDER

(17) Parternes virksomhed består i indkøb af levende dyr til slagtning, salg af fersk kød til endeligt forbrug og til industrielt forarbejdning og salg af forarbejdede kødprodukter. Den virksomhed, der udøves af daka, DAT-Schaub, SFK og Scan-Hide, er beskrevet ovenfor.

(18) Parterne afgrænsede i deres anmeldelse følgende relevante markeder: (i) markedet for slagtning af dyr (opdelt efter art, dvs. svin, kvæg og lam) i "Nordeuropa" (dvs. Danmark, Sverige, Tyskland og Benelux-landene), (ii) det EU-dækkende marked for alle kødtyper og (iii) det danske marked for indsamling og behandling af slagteriaffald (destruktion).

(19) Af nedenstående årsager mener Kommissionen, at der bør foretages en snævrere afgrænsning af de relevante markeder. Uanset den valgte markedsafgrænsning mener Kommissionen dog ikke, at fusionen giver anledning til betænkeligheder med hensyn til indkøb af lam og får og salg af lamme- og fårekød. De erhvervsaktiviteter, der udøves af DAT-Schaub, SFK og Scan-Hide på andre end de markeder, der er beskrevet nedenfor, giver heller ikke anledning til betænkeligheder.

A. DE RELEVANTE PRODUKTMARKEDER

a) Indkøb af slagtesvin og -kvæg

(20) Med hensyn til slagtning af dyr har parterne anført, at slagtelinjen på et slagteri varierer efter dyreart og ikke kan ændres inden for et rimeligt tidsrum og uden betydelige omkostninger. Desuden vil det kræve både tid og omkostninger for en landmand at ændre produktionen fra en dyreart til en anden (f.eks. produktion af kvæg i stedet for svin). Der er derfor ingen udbudssubstitution mellem de forskellige dyrearter, når det gælder slagtning. Dette blev bekræftet ved Kommissionens undersøgelse.

(21) Det kan konkluderes, at indkøb af henholdsvis slagtesvin og slagtekvæg udgør to særskilte relevante produktmarkeder.

b) Markederne for fersk kød

Svinekød og oksekød er særskilte relevante produktmarkeder

(22) Parterne fremførte i deres anmeldelse, at alle kødtyper, såsom svinekød, okse- og kalvekød, fåre- og lammekød og fjerkrækød, samt forarbejdede kødprodukter tilhører samme produktmarked, da de let kan erstatte hinanden i kosten.

(23) Kommissionen har dog i tidligere sager om markeder for forbrugsvarer fastslået, at funktionel substitution ikke er tilstrækkelig til afgrænsning af det relevante produktmarked(7). På tilsvarende måde viser materialet i den foreliggende sag, at de forskellige kødtyper ikke bør anses for at tilhøre det samme relevante produktmarked, når man skal vurdere, hvorledes fusionen vil påvirke konkurrenceforholdene.

(24) Det skal først og fremmest bemærkes, at de forskellige typer fersk kød sælges til forskellige priser: oksekød har den dyreste gennemsnitspris, svinekød er gennemsnitlig 20-25 % billigere, og fjerkræ koster i gennemsnit det halve af oksekød. Desuden opfatter forbrugerne disse forskellige kødtyper som værende forskellige, og derfor har de også forskellig stilling på markedet. Med hensyn til for eksempel kødets egenskaber, såsom aroma, smag, næringsværdi, mørhed og anvendelighed viser Kommissionens materiale, at fjerkrækød rangerer højest i Danmark, især på grund af mørhed og anvendelighed, medens oksekød rangerer højt på grund af aroma og smag, men lavt på grund af prisen. Derimod rangerer svinekød højt på grund af anvendelighed, aroma og smag, men lavt på grund af fedtindhold.

(25) Disse forhold bekræftes af oplysninger fra danske kødgrossister og supermarkeder, der har fremført, at der er betydelige underliggende forskelle i forbrugernes begrundelse for at købe de forskellige kødtyper. Den særlige smag og bestemte traditioner (sæsonbetonet forbrug omkring påske) adskiller lammekød fra de andre kødtyper. En typisk grund til at købe fjerkrækød er, at det er "sundt" og "fedtfattigt". I Danmark er forbruget af svinekød i høj grad traditionsbetinget. I betragtning af prisforskellene, forbrugernes opfattelser og deres forbrugsmønstre, kan det konkluderes, at de forskellige kødtyper er ufuldstændige substitutionsprodukter.

(26) Kommissionen spurgte kunderne, om en prisstigning på 5-10 % på svine- eller oksekød ville få dem til at skifte til andre kødtyper (oksekød/svinekød, lammekød, fjerkrækød og forarbejdede kødprodukter). Danske catering-virksomheder oplyste, at en sådan prisstigning ikke ville ændre deres forbrugsmønstre. Ifølge de danske grossister ville et skifte fra oksekød til svinekød og fra okse- og svinekød til fjerkrækød kun være muligt i et vist omfang. De danske supermarkeder mente ikke, at efterspørgslen efter oksekød ville blive påvirket af en stigning eller et fald i oksekødspriserne. Nogle supermarkeder mente, at forbrugerne ville reagere på en prisstigning/et prisfald ved at købe billigere/dyrere oksekødudskæringer. Med hensyn til svinekød mente supermarkederne, at en prisstigning kunne medføre, at kunderne i et vist omfang købte fjerkræ i stedet. På grundlag af disse markedsoplysninger kan det derfor konkluderes, at de forskellige kødtyper er ufuldstændige substitutionsprodukter, og at der således kun er tale om en vis substitution mellem de forskellige typer fersk kød.

(27) Parterne har udarbejdet et diagram over udviklingen i de relative priser på svinekød og det relative forbrug af svinekød (jf. bilag 21 til anmeldelsen). Diagrammet viser, at der har været forholdsvis kraftige udsving i de relative priser på svinekød, uden at dette har medført store udsving i det relative kødforbrug. Det fremgår især, at ændringen i den relative svinekødspris på 4 procentpoint i perioden 1986-1988 og på 7 procentpoint i perioden 1992-1995 medførte forholdsvis mindre ændringer i det relative forbrug. Dette diagram støtter derfor den konklusion, at der kun er begrænset substitution mellem svinekød og andre kødtyper i tilfælde af prisændringer.

(28) Parterne har i anmeldelsen angivet priselasticiteter for svinekød på - 0,35, - 0,4 og - 0,53 med OECD og Kommissionens GD VI som kilder. OECD har for EU anslået priselasticiteten for oksekød til - 0,3, for svinekød til - 0,3, for fjerkrækød til - 0,2 og krydspriselasticiteten mellem hver af de tre kødtyper til under 0,3. Parterne mener, at disse elasticiteter også afspejler situationen på det danske marked. Ifølge parterne anerkendes det desuden, at der er positiv krydspriselasticitet mellem forskellige kødtyper i Fællesskabet (jf. anmeldelsen, afsnit 6, s. 5).

(29) Kommissionen er enig i, at der kan være positiv krydspriselasticitet mellem forskellige kødtyper. Dette betyder også, at prisudviklingen på de forskellige kødtyper til en vis grad er knyttet sammen. Men det kan ikke dermed konkluderes, at alle kødtyper tilhører det samme relevante produktmarked, når det gælder vurdering af den planlagte fusions indvirkning på konkurrenceforholdene. Tværtimod indebærer den manglende priselasticitet for oksekød, svinekød og fjerkrækød, at en stigning i markedsprisen for hver af disse kødtyper kun vil medføre begrænset omsætningsnedgang som følge af substitution til andre kødtyper eller en nedgang i forbruget. Disse priselasticiteter viser derfor, at oksekød, svinekød og fjerkrækød hver især udgør et særskilt relevant produktmarked.

(30) At svinekød og oksekød skal betragtes som særskilte relevante produktmarkeder bekræftes også af den måde, hvorpå parterne har organiseret salget af svine- og oksekød. Deres salgsorganisationer for svine- og oksekød er fuldstændig adskilte, ligesom der er særskilte salgsstrategier for de to kødtyper. Dette kan bedst illustreres ved, at "forberegningen" (dvs. et managementredskab, som salgspersonalet for svinekød anvender til at vurdere den optimale pris for en bestemt udskæring) ikke indeholder en eneste henvisning til oksekødspriser eller -mål. Desuden omfatter det fusionerede selskabs (og tidligere de to parters) organisationsstruktur to særskilte udvalg, der behandler spørgsmål vedrørende henholdsvis oksekødsdivisionen og svinekødsdivisionen.

(31) Markedsordningerne for okse- og svinekød inden for den fælles landbrugspolitik er også forskellige. Ordningen for svinekød beskrives som "meget liberal" med meget få markedsregulerende instrumenter til Kommissionens rådighed (ingen garanterede mindstepriser - en vis støtte til privat oplagring). Dette betyder, at under 1 % af hele EUGFL's garantibudget går til svinekød. Ordningen for oksekød har et system med garanterede producentpriser, der nu er ved at blive gradvis nedsat. Oksekød tegner sig for 14 % af EUGFL-budgettet, og eksportrestitutioner spiller en langt vigtigere rolle for oksekød end for svinekød. Den omstændighed, at ordningerne for svinekød og oksekød er forskellige, er endnu et tegn på, at disse produkter tilhører forskellige markeder. Hvis de to produkter tilhørte samme marked, ville foranstaltninger under den ene ordning få betydelig indvirkning på det andet produkt, således at produkterne burde være omfattet enten af samme ordning eller af to ensartede ordninger.

(32) Hvad udbudssubstitution angår, er det ikke let at udskifte en opskæringslinje for oksekød med en opskæringslinje for svinekød. Dette skyldes, at svin, der leveres til et slagteri, er meget mere ensartede end kreaturer. Der er derfor mulighed for langt større automatisering af opskæringslinjerne for svinekød end for oksekød. Ved opskæring af oksekød foretages der en langt mere detaljeret udvælgelse, når slagtekroppen ankommer på grund af de talrige kvægracer, der leveres, og deres respektive kødegenskaber. Opskæringsprocessen for oksekød er således mindre automatiseret end for svinekød. Der er derfor ingen udbudssubstitution mellem svinekød og oksekød.

(33) Af alle ovenstående årsager kan det derfor konkluderes, at fersk svinekød og fersk oksekød er særskilte relevante produktmarkeder, når det gælder vurderingen af den planlagte fusion. Parterne har ikke anfægtet denne konklusion i deres svar (i det følgende benævnt "svaret") på Kommissionens klagepunktsmeddelelse i henhold til fusionsforordningens artikel 18.

Salg af fersk kød til forarbejdningsindustrien og til forbrug (detailhandel og catering) er særskilte relevante produktmarkeder

(34) Når dyrene er slagtet, går kødet enten til den endelige forbruger som "fersk kød" eller leveres til forarbejdningsvirksomheder til produktion af forarbejdede kødprodukter. Ved "fersk kød" forstås kød, der ikke er forarbejdet yderligere, dvs. at der ikke er tilsat andre stoffer eller krydderier, og at kødet hverken er blevet kogt, røget eller tørret.

(35) De fleste dele af et slagtet dyr sælges til forarbejdningsvirksomheder eller til forbrug som fersk kød, idet der tages hensyn til kundernes særlige krav til udskæringerne. Kommissionen benægter ikke, at udskæringsspecifikationerne kan ændres forholdsvis let. Men så snart kødet er udskåret på slagteriet, er det ikke længere muligt at ændre disse udskæringers anvendelsesformål. Parterne har nævnt en begrænset række udskæringer, der sælges både til forarbejdningsindustrien og til forbrug som fersk kød. Der er derfor begrænsede teoretiske muligheder for substitution mellem de to afsætningskanaler. Dette kan dog først medføre pres på parternes konkurrencemæssige adfærd over for supermarkederne (se nedenfor), hvis forarbejdningsindustrien begynder at drive engrosvirksomhed, hvilket ikke er let på et marked, hvor det er af væsentlig betydning, at kødet er frisk. Forarbejdningsindustriens store indkøb i andre medlemsstater er også et tegn på, at konkurrenceforholdene på dette marked er anderledes. Kommissionen mener derfor, at salg af fersk kød til forarbejdningsindustrien skal betragtes som et særskilt marked.

Salg gennem cateringvirksomheder, supermarkeder, slagtere og landmænd er særskilte relevante produktmarkeder, men supermarkeder og slagtere kan behandles samlet

(36) Salg af både fersk svinekød og fersk oksekød til forbrug kan yderligere opdeles i et detailmarked og et cateringmarked. Desuden kan detailmarkedet igen opdeles i salg af fersk kød gennem supermarkeder, slagtere og landmænd (stalddørssalg).

(37) Parterne bestrider denne opdeling. De hævder, at der er fuldstændig udbuds- og efterspørgselssubstitution mellem disse afsætningskanaler. Desuden er deres prisstruktur den samme, da en ugentlig basisprisliste danner udgangspunkt for prisforhandlingerne. At der findes en basisprisliste er efter Kommissionens opfattelse ikke nødvendigvis tegn på, at disse forskellige afsætningskanaler bør betragtes som et marked. For det første består basisprislisten af forskellige kolonner med prisnedsættelser eller -forhøjelser afhængigt af de forskellige kunder eller kundekategorier. For det andet afviger parterne ofte fra "kolonnerne", når de forhandler med de enkelte kunder. At der foreligger en basisprisliste er derfor ikke noget bevis på, at parterne ikke kan benytte forskellige priser over for de forskellige afsætningskanaler.

(38) Cateringmarkedet defineres som salg af fersk kød til restauranter, kantiner, statsinstitutioner, skibe og fly. Sondringen mellem et detailmarked og et cateringmarked beror for det første på, at kødets oprindelse er af mindre betydning for cateringvirksomheder end for detailhandlere. Cateringvirksomhederne tilbereder kødet til servering for den endelige forbruger som del af et færdiglavet måltid og sælger ikke fersk kød som sådan. Forbrugerpræferencer med hensyn til kødets oprindelse er derfor af mindre betydning, og importen udgør således en større andel af cateringmarkedet end af detailmarkedet. For det andet er der ikke nogen realistisk mulighed for substitution mellem de to markeder på grund af forskellene i distribution (specialdistribution til cateringvirksomheder via forholdsvis små grossister - direkte leverancer fra slagterierne til detailhandelen) og emballering (kød, der leveres til supermarkederne, er i vid udstrækning færdigpakket på forhånd og påtrykt de nødvendige oplysninger til supermarkedets kunder). For det tredje skal detailhandlere til enhver tid kunne få leveret et fuldstændigt sortiment af de forskellige udskæringer af fersk svine- og oksekød. Cateringvirksomheder har normalt kun behov for de udskæringer, der skal anvendes til de måltider, som indgår i deres menuer. For det fjerde fremgår det af Kommissionens markedsundersøgelse, at de få store cateringgrossister, der køber deres kød [under 10 %](8) billigere end nogle af detailkunderne, især mindre supermarkeder og slagtere, ikke sælger et eneste kilogram svinekød til detailmarkedet.

(39) På detailmarkedet sælges det ferske kød til den endelige forbruger gennem supermarkeder og slagtere. Disse afsætningskanaler er forskellige, da et betydeligt antal slagtere (omkring 100 ud af ca. 820 danske slagtere(9) selv slagter dyrene eller køber kødet hos lokale privatslagterier. Slagterne køber i langt højere grad end supermarkederne halve eller kvarte slagtekroppe eller grovparteringer, selv om parterne oplyser, at de ferske svinekødsprodukter, der leveres til slagtere og supermarkeder, er ens. Desuden er slagteriernes salgspris over for slagterne typisk ca. [under 10 %](10) højere end prisen over for supermarkederne, herunder mindre supermarkeder. Parterne mener, at disse prisforskelle skyldes forskelle i omsætning, handelsstruktur (engangs- eller kontraktsalg) og købekraft. Slagternes udsalgspriser er ca. 20-25 % højere end supermarkedernes, når det gælder svinekød, oksekød og lammekød, og op til 50 % højere, når det gælder fjerkræ og forarbejdede kødprodukter.

(40) Kommissionen mener, at det på baggrund af ovenstående kan konkluderes, at slagtere og supermarkeder udgør et særskilt marked. Det skal dog bemærkes, at vurderingen af konkurrenceforholdene vil være den samme, uanset om man undersøger et særskilt marked for supermarkeder eller et kombineret detailmarked, da slagterne kun tegner sig for ca. 10 % af det kombinerede detailmarked(11).

(41) Det såkaldte stalddørssalg, hvor landmændene sælger deres egne dyr som halve eller kvarte slagtekroppe direkte til den endelige forbruger, kan udskilles fra detailmarkedet. Medens både supermarkeder og slagtere sælger kød i forskellige udskæringer og giver forbrugeren mulighed for at aftage forholdsvis små mængder (typisk den mængde, der skal bruges til et måltid i familien), skal det kød, som landmændene sælger direkte, hvad enten det er udskåret eller ej, oplagres i forbrugerens fryser. Stalddørssalg udgør derfor ikke noget direkte alternativ for den "typiske" kunde, der køber kød i små mængder, og naturligvis heller ikke for byboere(12).

(42) Det kan konkluderes, at catering og stalddørssalg er særskilte relevante produktmarkeder. Det samme kan konkluderes for supermarkeder og slagtere, men vurderingen af konkurrenceforholdene vil være den samme, uanset om man undersøger et særskilt marked for supermarkeder eller et kombineret detailmarked.

c) Forarbejdet kød

(43) Et forarbejdet kødprodukt kan defineres som dyre- eller fuglekød, der indeholder tilsætningsstoffer som f.eks. salt eller krydderier, er råt, tørret, røget eller kogt. I betragtning af denne yderligere forarbejdning af kødet, hvorved tilsætningsstoffer kommer til at udgøre op til 20 % af det endelige forarbejdede produkts vægt, og hvorved der ofte blandes kød fra forskellige arter, mener Kommissionen, at der skal skelnes mellem forarbejdede kødprodukter og fersk kød. Dette synspunkt er blevet bekræftet ved Kommissionens markedsundersøgelse, hvor langt størsteparten af kødgrossisterne, supermarkederne, kødforarbejdningsvirksomhederne og opskæringsvirksomhederne har oplyst, at forbrugerne ikke vil skifte til forarbejdede kødprodukter, hvis prisen på fersk svine- eller oksekød forhøjes med 5-10 %. Desuden vil den endelige forbruger ikke opfatte det forarbejdede kødprodukt som kød fra et slagtet dyr og vil i langt de fleste forarbejdede kødprodukter heller ikke kunne se det anvendte køds oprindelige egenskaber (magerhed, farve, mørhed, dyreart eller selv kødtype - svinekød/oksekød/fjerkrækød).

(44) Med hensyn til forarbejdede kødprodukter tyder parternes oplysninger på, at alle forarbejdningsvirksomheder kan anvende alle forarbejdningsmetoder (tørring, rygning og kogning) til kød fra alle dyrearter. Denne udbudssubstitution ser derfor ud til at underbygge den konklusion, at der eksisterer et samlet marked for forarbejdede kødprodukter. Det er dog ikke nødvendigt i den foreliggende sag at drage en endelig konklusion med hensyn til den nøjagtige afgrænsning af dette marked, da det ikke vil påvirke vurderingen af fusionen.

d) Indsamling af slagteriaffald

(45) Denne virksomhed omfatter indsamling, forarbejdning og afsætning af uspiseligt kødaffald fra gårde og fra kødindustrien samt indsamling og destruktion af døde dyr. Dette affald omdannes til kødfoder, benmel, animalsk fedt, dyrehuder og blodprodukter.

(46) Med hensyn til indsamling af affald skelner fællesskabslovgivningen mellem højrisiko- og lavrisikoaffald. For at kunne modtage højrisikoaffald skal et destruktionsanlæg godkendes til dette formål. Et sådan anlæg har en generel forpligtelse til at modtage og behandle bestemte risikomaterialer. Alle dele af et slagtet dyr, der ikke godkendes af dyrlægen efter slagtning, er højrisikoaffald. Naturligt højrisikoaffald er f.eks. blodaffald, selvdøde dyr, svinehår, opfejning, kasserede slagtekroppe.

(47) Lavrisikoaffald er materiale, der er blevet sorteret fra og dyrlægegodkendt. Potentielt lavrisikoaffald er f.eks. indmad, hoved, fedt, ben, svær og blod. Det skal ikke nødvendigvis leveres til et godkendt destruktionsanlæg, men kan leveres til f.eks. producenter af dyrefoder. Hvis dette potentielle lavrisikoaffald ikke er sorteret fra og ikke er dyrlægegodkendt, skal det dog også betragtes som højrisikoaffald.

(48) Da højrisikoaffald kun kan leveres til et destruktionsanlæg for højrisikoaffald, er det relevante produktmarked i denne sag markedet for højrisikoaffald(13). Parterne er enige i denne konklusion.

e) Konklusion

(49) På baggrund af ovenstående kan det konkluderes, at der er særskilte markeder for indkøb af slagtesvin og -kvæg, fersk svinekød og fersk oksekød. Desuden kan markederne for fersk svine- og oksekød hver især opdeles i salg til forarbejdningsindustrien og til forbrug. På sidstnævnte område skal detail- og cateringmarkedet betragtes som særskilte markeder. På detailmarkedet sælges fersk kød til den endelige forbruger gennem supermarkeder, slagtere og landmænd. Det er ikke nødvendigt at fastslå, om supermarkeder og slagtere skal betragtes som særskilte markeder, for på grund af slagternes begrænsede andel af detailmarkedet ville vurderingen ikke blive meget anderledes. Endelig er det relevante produktmarked i forbindelse med slagteriaffald markedet for højrisikoaffald. For de øvrige produkter kan markedsafgrænsningen stå åben.

B. DE RELEVANTE GEOGRAFISKE MARKEDER

a) Indkøb af slagtesvin

(50) Parterne mener, at det geografiske marked for slagtning af svin er den nordlige del af EU, herunder Danmark, Tyskland, Benelux-landene og Sydsverige(14). Denne afgrænsning af det geografiske marked er baseret på muligheden for at transportere levende dyr til slagtning. I denne forbindelse har parterne fremført, (i) at transportomkostningerne er begrænsede, idet de ved en afstand på 1000 km kun vil udgøre ca. 5-6 % af produktets pris, (ii) at det ganske vist er fastsat i fællesskabsreglerne, at dyr skal hvile og have foder og vand, hvis de transporteres i mere end 8 timer, men at specialudstyrede lastvogne giver mulighed for en 24-timers transport over transportafstande på 1500-1600 km inklusive af- og pålæsning, og (iii) at det er af- og pålæsning af svinene, og ikke selve transporten, der er den største stressfaktor.

(51) Parterne har også henvist til, at Danmarks eksport af slagtesvin til især Tyskland er steget fra 188000 svin i 1996 til ca. 307000 i 1998. Desuden er det blevet fremført, at de kommercielle årsager til, at der transporteres levende dyr fra Danmark til Tyskland, er, at der er betydelig overkapacitet på de tyske slagterier (ca. 30 %), og at slagterier i Tyskland og andre medlemsstater betaler mere end danske slagterier, selv om prissvingninger i en medlemsstat følges af samme tendens i andre medlemsstater. Endelig er det blevet fremført, at over 5 millioner slagtesvin eksporteres fra en medlemsstat til en anden; ca. 2,8 millioner heraf blev i 1996 eksporteret fra Nederlandene til andre lande, herunder næsten 2 millioner til Tyskland (størstedelen af denne eksport går formodentlig til slagterier ca. 50-80 km fra den nederlandske grænse), men også ca. 360000 til Italien.

(52) Med hensyn til afgrænsningen af det relevante geografiske marked har Kommissionens undersøgelse dog givet følgende resultater:

(53) For det første skal nævnes "oplandet", dvs. det område, som slagterierne får svin fra. Kommissionens undersøgelse har vist, at danske og udenlandske svineslagterier køber 90 % af de levende svin inden for en afstand af 120 km fra slagterierne.

(54) Parterne fremførte i svaret (s. 37-38), at dette ikke er tilstrækkeligt til, at det kan konkluderes, at der eksisterer et særskilt dansk marked for levende svin. Dette skyldes for det første, at det lokale indkøbsmønster er helt i overensstemmelse med den effektive substitution på det bredere nordeuropæiske marked på grund af de lave transportomkostninger, og for det andet at dette lokale indkøbsmønster afspejler historiske forsyningsordninger og ikke er tegn på, at der mangler et effektivt konkurrencemæssigt pres over et større område. Det er dog Kommissionens opfattelse, at muligheden for effektiv substitution og det deraf følgende konkurrencemæssige pres over et større område er meget begrænset for 94 % af den danske svineproduktion, da landmændene er underlagt bindingsregler (se nedenfor). Selv på grundlag af et opland i 120 km afstand er danske slagteriers indkøb af udenlandske svin og udenlandske slagteriers indkøb af danske svin begrænset, som det fremgår af de import- og eksporttal, der er anført nedenfor.

(55) For det andet er eksporten af danske slagtesvin begrænset, og der eksporteres næsten kun til Tyskland. Denne eksport har også været ret begrænset på trods af forholdsvis store prisforskellene mellem Danmark og Tyskland i 1996 og 1997. I 1995 tegnede eksporten sig for under 1 % af den samlede produktion, og prisforskellen mellem Danmark og Tyskland var 0,57 %. I 1996 blev der eksporteret 188000 slagtesvin, dvs. under 1 % af den samlede danske produktion af slagtesvin(15), og prisforskellen var 4,3 %. I 1997 blev der eksporteret 245000 svin, dvs. under 1,3 % af den samlede produktion, og prisforskellen var på 4,9 %(16). I 1998 udgjorde den samlede eksport 307000 svin, dvs. under 1,6 % af den samlede produktion, og prisforskellen var på 2,5 % i de første 37 uger (betragtet for året som helhed var priserne i Danmark 0,24 % højere end i Tyskland).

(56) Parterne hævder, at ovennævnte tal viser en betydelig stigning i eksporten til Tyskland i perioden 1995-1998, og at den samlede eksport steg yderligere i 1998, da prisforskellene var betydelig mindre end i 1996-1997, hvor de store prisforskelle hovedsagelig skyldtes specielle uforudsete faktorer (kogalskab og nederlandsk svinepest).

(57) Kommissionen erkender, at eksporten er steget yderligere. Den er dog stadig yderst begrænset, hvis man sammenholder den med for eksempel den nederlandske svineeksport til Tyskland. I f.eks. 1996 var prisen i Tyskland kun 1,5 % højere end i Nederlandene (sammenlignet med en prisforskel på 4,3 % over for Danmark), og Nederlandene eksporterede 1916201 slagtesvin til Tyskland. Denne eksport tegner sig for ca. 15 % af den nederlandske produktion af slagtesvin, mod under 1 % i Danmark. Det kan således konkluderes, at vedvarende højere priser i Tyskland i tre år ikke har påvirket den danske eksport i noget nævneværdigt omfang.

(58) Det skal bemærkes, at der praktisk talt ikke importeres slagtesvin til Danmark (næsten 3000 svin i 1997 og kun 210 i 1998 - alle fra Sverige). Dette skyldes formodentlig de regler, Danske Slagterier har vedtaget for at undgå "smitsomme svinesygdomme". Disse regler indebærer, at et slagteri skal have anlæg, der gør det muligt at holde danske og udenlandske svin adskilt, og at prisen er ca. 20 % lavere for importerede svin. Parterne hævder, at reglerne ikke forbyder importen af slagtesvin, men blot sikrer, at den veterinære status, der er forbundet med f.eks. det amerikanske landbrugsministeriums (USDA) veterinære godkendelser, kan opretholdes på de pågældende slagterier. USDA-godkendelser giver mulighed for import fra Sverige, Det Forenede Kongerige og Irland. Kommissionen erkender, at disse regler teoretisk set ikke forbyder andelssvineslagterierne at importere, men at de i virkeligheden gør import meget vanskelig. Parterne anfører desuden, at private slagterier, hvoraf de fleste ikke har USDA-godkendelse, frit kan importere slagtedyr uden prisnedsættelse. En sådan import har dog ikke tidligere fundet sted, da de relative priser ikke har været noget incitament til svineimport . Kommissionen erkender, at de private slagterier, der tegner sig for 4 % af de danske slagtninger, kan importere. Der kan dog stilles spørgsmålstegn ved, om disse slagterier, hvoraf det største slagter under 200000 svin om året, har organisationsstruktur til at iværksætte en sådan import.

(59) For det tredje har ingen svineproducent tilsluttet sig et udenlandsk andelsslagteri eller er begyndt at eksportere, til trods for at parternes andelshavere fik mulighed for at trække sig ud med øjeblikkeligt varsel i en periode på to uger efter, at parterne den 29. september 1998 aftalte at fusionere. Parterne har meddelt Kommissionen, at Steff-Houlberg nød godt af denne mulighed, idet selskabet knyttede landmænd fra Jylland og Fyn til sig som andelshavere. Disse forventes at producere mere end 600000 svin.

(60) Parterne hævder, at dette fænomen ikke er relevant, da de tyske svinepriser på daværende tidspunkt var lavere end de danske, og producenterne kan have indtaget en afventede holdning, især under de svage markedsforhold. Kommissionen mener, at denne afventende holdning kan betragtes som yderligere udtryk for, at de danske svineproducenter traditionelt foretrækker den stabilitet, der knytter sig til langsigtede kontrakter (dvs. som andelshavere - se nedenfor) i stedet for den opportunitet og risiko, der er forbundet med spotmarkedet (dvs. uden at være andelshavere). Det kan bemærkes, at de problemer, det tidligere medførte, at et andelsslagteri klarede sig dårligere end andre, altid blev løst ved, at nærtstående (danske) andelsslagterier fusionerede, og ikke ved at andelshaverne begyndte at levere til private slagterier eller til eksportmarkederne.

(61) Kommissionen mener, at ovennævnte faktorer alle er udtryk for andelsstrukturens store betydning for de danske svineslagterier, og at det relevante geografiske marked, når det gælder indkøb af levende svin i Danmark, højst er nationalt(17). De fire danske andelsslagterier dækker 94 % af slagtningerne af danske svin, og dette tal har stort set været uændret i mindst de sidste fem år. For andelshaverne gælder følgende regler: (a) de har en eksklusiv leveringsforpligtelse over for deres andelsslagteri, (b) de kan forlade andelsslagteriet med et varsel på 12-24 måneder, og (c) de får en restbetaling en gang om året, som udgør 4-8 % af deres samlede afregning for de leverede svin (se nedenfor). Ud over disse strukturforbindelser er svinepriserne meget konjunkturbetingede. Landmanden må derfor afveje fordele og ulemper ved sin stilling som andelshaver i dag og sin stilling uden for i et relativt usikkert erhvervsklima. Andelshaverne vil således ikke have mulighed for at reagere omgående på en eventuel prisændring på markedet. Den omstændighed, at landmanden kan trække sin eventuelle opsigelse tilbage indtil tre måneder, før den træder i kraft, ændrer ikke denne konklusion, fordi landmanden stadig kun kan forlade selskabet en gang om året.

(62) Under den mundtlige høring fremlagde parterne oplysninger, der viste, at priserne på levende svin i Danmark tidligere har ændret sig på samme måde som priserne på levende svin i andre nordeuropæiske lande. Parterne fremlagde især et diagram over den kvartalsvise prisudvikling på levende svin i Danmark, Tyskland, Frankrig, Nederlandene og Sverige, et diagram over den ugentlige tyske pris for levende svin i forhold til den danske pris, og en beregning af korrelationskoefficienterne for gennemsnitspriserne pr. kvartal for levende svin i Danmark og henholdsvis Tyskland (0,97), Nederlandene (0,98) og Sverige (0,93). Ifølge parterne er denne prisudvikling og disse korrelationskoefficienter bevis på, at svinepriserne i de forskellige lande udviser en markant tendens til at bevæge sig på samme måde over en periode, og dette tyder på, at det konkurrencemæssige pres holder priserne ensartede.

(63) Kommissionen har undersøgt disse oplysninger og er nået frem til den konklusion, at den prisudvikling og de korrelationskoefficienter, som parterne har omtalt, ikke er tegn på, at parterne er udsat for et konkurrencemæssigt pres på det danske marked for indkøb af levende svin. For det første kan der være fælles faktorer, såsom udviklingen i foderpriserne, som i et vist omfang skaber korrelationerne. Endnu vigtigere er det, som nævnt i betragtning 55, at den danske eksport af levende svin kun har været af størrelsesordenen 0-2 %. Den lave eksport selv i perioder, hvor der var prisforskelle mellem Danmark og Tyskland, skyldes hovedsagelig, at landmændene er kontraktligt forpligtede til at levere deres svin til det andelsslagteri, hvor de er andelshavere. Landmændene har derfor ikke nogen reel mulighed for at eksportere levende svin som reaktion på kortsigtede prisforskelle. Eksporten af levende svin har derfor ingen indvirkning på de danske priser på levende svin. Hvis f.eks. priserne er højere i Tyskland end i Danmark, vil de danske priser ikke stige som reaktion på en øget eksport af levende svin til Tyskland på grund af de begrænsninger, der er pålagt landmændene, og som forhindrer en sådan eksport.

(64) Kommissionen mente ikke, at korrelationerne mellem de danske priser på levende svin og priserne på levende svin i andre lande kunne forklares med et konkurrencemæssigt pres, men snarere ved den måde, hvorpå den danske pris beregnes. Det skal især bemærkes, at den ugentlige danske pris er et vejet gennemsnit af de priser, som slagterierne får for kødet på deres forskellige eksportmarkeder. På grund af den store eksportandel er den danske pris derfor mere afhængig af eksportpriserne end af de indenlandske priser. Den danske pris for levende svin bliver således automatisk knyttet til priserne på levende svin på eksportmarkederne. Med andre ord sker prisændringerne på det danske marked for levende svin via prisændringer på de udenlandske markeder for fersk kød (efterfølgende omsætningsled), som virker tilbage på det danske marked for levende svin gennem den ugentlige prisnotering i Danske Slagterier. Denne forbindelse forklarer priskorrelationerne. Det betyder dog også, at parternes priskorrelationer ikke kan betragtes som bevis på, at det danske marked for levende svin indgår som en del af et større nordeuropæisk marked for levende svin.

(65) På baggrund af ovenstående kan det konkluderes, at markedet for indkøb af slagtesvin højst omfatter Danmark.

b) Indkøb af slagtekvæg

(66) Af de samme årsager som nævnt for svineslagtning mener parterne også, at det relevante geografiske marked for indkøb af lavende kvæg er Nordeuropa. De har fremført, at omkostningerne ved transport af kvæg er noget højere, men at kvæg er lettere at transportere. Parterne anslår også, at markedet som helhed fortsat vil falde på grund af begrænsningerne i Fællesskabets mælkekvoter og den øgede eksport af tyrekalve fra Danmark til Nederlandene.

(67) Kommissionen har undersøgt de samme faktorer for kvæg som for svin og er nået frem til den konklusion, at de ikke helt så tydeligt peger i retning af et nationalt geografisk marked.

(68) For det første kan "oplandet" for kvæg være noget større (op til 200 km), og andre slagterier har oplyst, at transporten er rentabel over en afstand på 300-350 km.

(69) For det andet er det kun halvdelen af det danske slagtekvæg, der produceres af andelshaverne i de tre danske andelskreaturslagterier (parterne og NV-OX)(18). Halvdelen af den danske kvægproduktion er derfor ikke omfattet af andelsreglerne (leveringspligt og opsigelsesfrist), medens det kun drejer sig om 6 % i forbindelse med svineproduktionen.

(70) For det tredje har prisforskellene mellem Danmark og Tyskland været mindre for kvæg end for svin, og alligevel er der en lidt større grænseoverskridende handel. I 1997 blev der eksporteret ca. 9000 kreaturer fra Danmark, dvs. 1,2 % af den samlede danske produktion af slagtekvæg (731600 i 1997), og importen til Danmark tegnede sig for ca. 1,5 % i 1995 og 1996. Med nogle få undtagelser har priserne generelt været højere i Danmark end i Tyskland.

(71) Begge parter driver desuden virksomhed i Nordtyskland, hvor Vestjyske Slagterier driver et slagteri, og Danish Crown får et betydeligt antal kreaturer slagtet på kontrakt.

(72) I modsætning til svineproducenterne behøver de danske kvægproducenter ikke selv at indgå en direkte kontrakt med en udenlandsk kunde. De kan sælge deres kvæg på (danske) kvægmarkeder, hvor ca. 20 % af det danske kvæg handles løbende. På disse markeder kan udenlandske kunder (samt private slagterier og supermarkeder) købe kvæg.

(73) Med henblik på vurderingen på dette område er det dog ikke nødvendigt at nå frem til en endelig konklusion med hensyn til afgrænsningen af det relevante geografiske marked, da fusionen selv ikke på det snævreste marked, dvs. Danmark, vil medføre en dominerende stilling, som vil forhindre den effektive konkurrence mærkbart på det fælles marked.

c) Fersk svinekød - Supermarkeder

(74) I betragtning af medlemsstaternes samhandel med svinekød (24 %) og den fælles landbrugspolitik mener parterne, at det geografiske marked for fersk svinekød omfatter mindst Fællesskabet, og at det er ved at udvikle sig til et verdensomspændende marked. For et par år siden var der større forskelle i de produkter, der blev købt i Fællesskabet, Japan, USA eller Østeuropa. I dag er de fleste af disse forskelle efter sigende blevet mindre. På alle disse markeder købes svinekødsprodukter i forskellige udskæringer, men udskæringerne er små varianter af de samme basisprodukter.

(75) Parterne bagatelliserer spørgsmålet om nationale eller geografiske forbrugerpræferencer for kød, da disse referencer kan være knyttet til:

a) forbrugernes ønske om at støtte landets industri: parterne erkender, at man i forbindelse med en landbrugskrise kan opnå støtte til den nationale industri ved at appellere til den nationale solidaritetsfølelse, men sådanne situationer er generelt kortvarige, da de sociale forbindelser mellem den moderne forbruger og den lokale landmand er ved at forsvinde

b) traditioner: den professionelle detailkunde bliver mere og mere international. Desuden øger parterne deres afsætning i Tyskland og henviser til Danmarks store import af oksekød og forarbejdede kødprodukter, og

c) forbrugernes tillid til produktets kvalitet eller sikkerhed: dette spørgsmål er ved at miste sin forbindelse med geografiske præferencer (kødets oprindelse), men bliver i stadig højere grad knyttet til objektive kvalitetssikringsordninger, således som de anvendes i detailleddet i Det Forenede Kongerige.

(76) Ifølge parterne er der heller ingen hindringer for adgangen til det danske marked. Det nævnes især, at engrospriserne udvikler sig ensartet i medlemsstaterne, at veterinærkontrollen i de enkelte medlemsstater er baseret på fællesskabslovgivning og ikke er diskriminerende, og endelig at svinekød kan importeres til det danske marked ved levering til supermarkedernes distributionscentre, der derpå kan distribuere det ferske svinekød til de enkelte forretninger. Danmark bør derfor ikke betragtes som et særskilt relevant geografisk marked. Der er snarere tale om et EU-dækkende marked for svinekød.

(77) Kommissionens undersøgelse har ikke bekræftet parternes synspunkt. Dansk svinekød har tidligere tegnet sig for 99 % af det samlede salg af fersk svinekød i supermarkederne. Dette har ikke ændret sig, selv om den kortfristede prisudvikling, f.eks. over en periode på 3-6 måneder, har været meget anderledes på de tilstødende geografiske markeder. På fuldt integrerede geografiske markeder må det forventes, at prisudsving vil skabe i hvert fald en vis handelsstrøm udelukkende som reaktion på de kortfristede prisforskelle. Dette har dog ikke været tilfældet. Parterne har også fremlagt prisoplysninger baseret på fakturapriserne på grovparteringer i lande som Danmark, Sverige, Tyskland og Det Forenede Kongerige. Ifølge parterne viser disse tal, at prisudviklingen har været parallel på disse markeder. Parterne udtaler, at man altid forsøger at sælge et givet produkt i en given uge på det marked, hvor prisen er højest. Priserne ændrer sig derfor parallelt. Kommissionen erkender, at dette er tilfældet, men det kan ikke udelukkes, at et dominerende selskab på det danske marked for svinekød kan opretholde en beskeden, men signifikant prisforskel mellem det danske marked og eksportmarkederne, hvis der er hindringer for importen (se nedenfor). Det er derfor vanskeligt at betragte disse prisoplysninger som bevis på, at markedet strækker sig videre end Danmark.

(78) Desuden er det tilsyneladende helt klart, at forbrugerpræfencerne varierer fra det ene land til det andet. Der er forskelle på alle niveauer: (a) de foretrukne type svinekød (magert/fedt) og dermed forskel i den foretrukne slagtevægt for svin (lettere svin i Danmark end f.eks. i Tyskland), (b) forskelle i det typiske forbrug af bestemte udskæringer og (c) forskelle i udskæringerne af det samme stykke kød.

(79) Der er flere andre årsager til, at der praktisk talt ikke har været importeret svinekød til Danmark tidligere:

(80) For det første kan importen ikke blot distribueres via supermarkedernes distributionscentre, som parterne hævder. Ifølge Kommissionens undersøgelse er det kun den største supermarkedskæde, der har en sådan mulighed, og selv i dette tilfælde kun for en del af afsætningen. Praktisk talt al fersk svinekød, der sælges i danske supermarkeder, distribueres direkte fra slagterierne til forretningerne, enten af de danske slagterier eller af transportfirmaer, som supermarkederne betaler derfor. De danske supermarkeder skal derfor investere i yderligere køle- og distributionsanlæg, hvis de skal importere fersk svinekød.

(81) For det andet skal al fersk svinekød (udenlandsk eller dansk), der sælges i Danmark, dyrlægekontrolleres for en speciel type salmonella, nemlig Salmonella DT 104. Parterne har understreget, at denne kontrol ikke er diskriminerende. Der er dog ingen andre lande, der specielt kontrollerer kødet for denne type salmonella. Desuden findes der kun i Danmark og Sverige nationale programmer for begrænsning af salmonellaniveauet i svinekød (programmerne omfatter landbrug og slagterier). Derfor løber importørerne (bortset fra de svenske) en øget risiko i forhold til de danske producenter for at få konstateret Salmonella DT 104 i kødet, da de ikke rutinemæssigt kontrollerer det i hele deres produktion eller har et generelt program for salmonellabegrænsning. Kontrollen med Salmonella DT 104 er derfor også en hindring for importen af fersk svinekød.

(82) Endelig er der meget stærke danske forbrugerpræferencer for dansk svinekød. Danske supermarkeder anfører kødets oprindelse på produktet, fordi de mener, at det er en værdifuld oplysning for forbrugerne. Denne forbrugerpræference, der blandt andet bygger på tillid til de strenge danske veterinærregler, gør det yderst vanskeligt at få forbrugerne til at købe importeret fersk kød. Langt størstedelen af de danske supermarkeder mener, at svinekødets oprindelse i højere grad end for nogen anden kødtype er en vigtig faktor for den gennemsnitlige forbrugers valg (jf. også afsnit VI.E.c).

(83) Under den mundtlige høring fremlagde parterne oplysninger fra Danish Crown om, at priserne på fersk kød tidligere har udviklet sig ensartet i lande som Danmark, Tyskland, Sverige og Frankrig. Parterne fremlagde især diagrammer over den kvartalsvise prisudvikling på midterstykker, skinker, forender og kam i Tyskland, Danmark, Sverige og Frankrig, og diagrammer over den månedlige prisudvikling for nakke, bov og kam i Danmark og Tyskland. Endelig blev der også fremlagt en række korrelationskoefficienter for disse udskæringer mellem de danske priser og priserne i Tyskland, Sverige og Frankrig. Disse korrelationskoefficienter var i de fleste tilfælde over 0,9. Ifølge parterne viser disse tal, at engrospriserne for ferske svinekødsprodukter i de forskellige lande udviser en markant ensartet tendens over en periode. Dette tyder ifølge parterne på, at det konkurrencemæssige pres holder priserne ensartede i de forskellige lande.

(84) Kommissionen er ikke enig i, at de fremlagte oplysninger tyder på, at det danske marked for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder, indgår i et større nordeuropæisk eller EU-dækkende marked for svinekød. For det første stammer oplysningerne kun fra Danish Crown og er derfor ikke nødvendigvis udtryk for markedssituationen som helhed. For det andet afspejler korrelationerne sandsynligvis, i hvert fald delvis, landenes prisudvikling i de fælles input-faktorer, såsom foderpriserne. For det tredje er priserne i et vist omfang delvis baseret på salg til forarbejdningsindustrien og til forbrug (detail- og cateringsalg). Da markedet strækker sig videre end Danmark, når det gælder salg til forarbejdningsindustrien, forklarer dette også en del af korrelationen mellem priserne i Danmark og i andre lande. Som det fjerde og vigtigste punkt er de danske priser til en vis grad automatisk forbundet med eksportpriserne på grund af den måde, hvorpå de danske slagterier optimerer deres indtægter. Ifølge parterne vil et slagteris salgafdeling altid sælge en given mængde kød, hvor den kan få den bedste pris. Dette skaber et incitament for slagteriet til ikke at sælge kødet billigere i Danmark end på sine eksportmarkeder. Priserne i Danmark og på eksportmarkederne forventes derfor at ændre sig parallelt.

(85) I forbindelse med vurderingen af den planlagte fusions indvirkning på konkurrenceforholdene kan tidligere prisbevægelser ikke i den foreliggende sag betragtes som bevis på, at det geografiske marked er større end Danmark. Som nævnt ovenfor findes der handelshindringer. Importen har derfor kun været på omkring 1 %, ligesom kortfristede prisforskelle mellem Danmark og andre lande ikke har været et incitament til at importere. Det kan konkluderes, at det på grund af handelshindringerne ikke er realistisk, at en højere pris på fersk svinekød i Danmark end f.eks. i Tyskland ville føre til import, der ville gøre de danske og tyske priser ensartede på kort sigt. Det er derfor mere hensigtsmæssigt at vurdere importens virkninger under potentiel konkurrence. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at Kommissionen ikke finder det sandsynligt, at import vil påvirke en dominerende virksomhed på det danske marked, hvis den forsøger at opretholde et højere prisniveau på det danske marked end på sine eksportmarkeder (jf. afsnit VI.E.c).

(86) Kommissionen konkluderer, at fersk svinekød transporteres og forhandles internationalt. Principielt kunne fersk svinekød fra andre medlemsstater derfor tilbydes danske forbrugere gennem danske supermarkeder. Men som anført ovenfor, må det erkendes, at der foreligger hindringer for importen, som gør det usandsynligt, at importen vil få indvirkning på konkurrenceforholdene på kort sigt på det danske marked for svinekød, der sælges gennem supermarkeder. Dette fremgår også klart af, at de internationale prissvingninger ikke tidligere har medført nogen import til det danske marked. I stedet for at betragte markedet for svinekød som et EU-dækkende marked vil det derfor være mere hensigtsmæssigt at betragte det danske marked for svinekød, der sælges gennem supermarkeder, som et særskilt relevant geografisk marked og vurdere importens potentielle virkninger under potentiel konkurrence (se nedenfor).

d) Fersk svinekød - Stalddørssalg og slagtere

(87) Disse markeder strækker sig ikke videre end Danmark, da der fortrinsvis er tale om forsyninger fra små lokale privatslagterier. Parterne driver ikke virksomhed på markedet for stalddørssalg.

e) Fersk svinekød - Cateringmarkedet

(88) De konkurrerende danske slagterier mener, at mindst 85 % af det svinekød, der sælges til cateringvirksomheder, er dansk. De største cateringvirksomheder oplyste, at de købte op til 20 % importeret kød, medens de mindre cateringvirksomheder købte noget mindre (tal for 1997 fra Kommissionens markedsundersøgelse). Parterne hævder på grundlag af et skøn foretaget af deres eget salgspersonale og kontakter med nogle af de største cateringgrossister, at importen sidst i 1998 tegnede sig for ca. 50 % af det samlede salg(19). Kødets oprindelse er ifølge grossisterne en relevant faktor, når cateringvirksomhedernes køber af svinekød, især til statsinstitutioner og hospitaler, hvor oprindelsen er meget vigtig. Ingen af cateringvirksomhederne oplyste dog den endelige forbruger om kødets oprindelse, og de havde heller aldrig modtaget anmodninger fra forbrugerne derom.

(89) Det er ikke nødvendigt for vurderingen på dette område at foretage en endelig afgrænsning af det relevante geografiske marked, da fusionen ikke vil føre til en dominerende stilling på selv det snævreste geografiske marked, nemlig Danmark.

f) Fersk oksekød - Supermarkeder

(90) Ifølge Kommissionens undersøgelse er der stærke forbrugerpræferencer for dansk oksekød i Danmark. De fleste af de adspurgte danske supermarkeder, herunder de to største supermarkeder, der tegner sig for ca. halvdelen af salget, mener, at oksekødets oprindelse er en forholdsvis vigtig eller meget vigtig faktor for den gennemsnitlige forbrugers valg af oksekød. Denne forbrugerpræference afspejles også i undersøgelser, som parterne har fremlagt. Desuden har kogalskaben næsten ikke påvirket forbruget af oksekød i Danmark. Dette skyldes formodentlig også de danske forbrugeres store tillid til det danske veterinærsystem.

(91) Kommissionens undersøgelse viste dog, at ca. 24 % af forbruget af fersk oksekød (detail- og cateringvirksomheder) importeres, og de adspurgte supermarkeder sælger ca. 20 % udenlandsk oksekød. Selv om både supermarkeder og grossister har oplyst, at de på trods af de stærke forbrugerpræferencer for dansk oksekød må importere, fordi der ikke er tilstrækkeligt dansk kvalitetsoksekød(20), og at det importerede oksekød sælges i supermarkedet til samme pris og i samme indpakning til forbrugerne. Det ser således ud til, at forbrugerne betragter disse produkter som alternativer.

(92) På baggrund af ovenstående må det relevante geografiske marked for fersk oksekød, der sælges gennem supermarkeder, betragtes som større end Danmark.

g) Fersk oksekød - Stalddørssalg og slagtere

(93) Disse markeder strækker sig ikke videre end Danmark, da der hovedsagelig er tale om forsyninger fra små lokale privatslagterier. Parterne driver ikke virksomhed på markedet for stalddørssalg.

h) Fersk øksekød - Cateringmarkedet

(94) Kødets oprindelse er ifølge grossisterne en relevant faktor, når cateringvirksomhederne køber oksekød, især til statsinstitutioner og hospitaler, hvor oprindelsen er meget vigtig. Deres import er dog større end supermarkedernes. Ingen af cateringvirksomhederne oplyste den endelige forbruger om kødets oprindelse, og de havde heller aldrig modtaget anmodninger fra forbrugerne derom. Det ser derfor ud til, at cateringmarkedet geografisk set er større end Danmark.

i) Salg af fersk kød til forarbejdningsindustrien

(95) Kommissionens undersøgelse viste, at kødforarbejdningsindustrien generelt kan indkøbe kød uden hensyn til dets oprindelse og også gør det. Det geografiske marked er derfor større end det nationale.

j) Forarbejdede kødprodukter

(96) Selv om kødets oprindelse er blevet nævnt som en valgfaktor for visse forarbejdede kødprodukter, synes forbrugerpræferencerne generelt at være af langt mindre betydning end for fersk kød. Produktets oprindelse er normalt heller ikke oplyst, og selv når det oplyses, f.eks. salg af dansk bacon i Det Forenede Kongerige, er det tilsyneladende muligt i vid udstrækning at udskifte det med f.eks. nederlandsk bacon. Også i Danmark sælger supermarkederne forarbejdede kødprodukter (på grundlag af svinekød), der leveres direkte af udenlandske forarbejdningsvirksomheder, samt forarbejdede kødprodukter, der leveres af danske forarbejdningsvirksomheder, og som indeholder udenlandsk kød. Det geografiske marked er derfor større end det nationale.

k) Indsamling af slagteriaffald

(97) Fællesskabsreglerne forbyder eksport af højrisikoaffald. Derimod kan lavrisikoaffald eksporteres, og der er også en vis import af lavrisikoaffald til Danmark.

(98) Med hensyn til højrisikoaffald kan det konkluderes, at det geografiske marked i den foreliggende sag højst omfatter Danmark.

l) Konklusion

(99) Det kan konkluderes, at markedet for slagtning af svin og markedet for højrisikoaffald højst omfatter Danmark. Markedet for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder, er Danmark, medens markedet for fersk oksekød, der sælges gennem supermarkeder, anses for at strække sig videre end Danmark. For de øvrige produkter er det ikke nødvendigt at afgrænse det geografiske marked.

VI. FUSIONENS FORENELIGHED MED FÆLLESMARKEDET OG EØS-AFTALEN

A. MARKEDSSTRUKTUREN GENERELT

(100) I 1960 var der i Danmark 62 andelsslagterier. Antallet er faldet i årenes løb som følge af fusioner, og Danmark har nu fire andelssvineslagterier (nemlig Danish Crown, Vestjyske Slagterier, Steff-Houlberg og TiCan). Desuden har landet 127 mindre, private slagterier. De fire andelsselskaber tegner sig for 94 % af slagtningerne af danske slagtesvin, søer og orner (19153000 svin i 1997)(21).

(101) Danish Crown og Vestjyske Slagterier er langt de førende slagterier i Danmark. De har en samlet omsætning, der er næsten ti gange større end Steff-Houlbergs og mere end tredive gange større end TiCans. Når det gælder markedsandele for indkøb af levende svin, slagter parterne næsten seks gange flere svin end Steff-Houlberg og femten gange flere end TiCan. Danish Crown og Vestjyske Slagterier har henholdsvis tolv og syv slagterier, der er placeret i Danmarks vestlige del. Steff-Houlberg har to slagterier øst for Storebælt (Sjælland og Bornholm) og TiCan har et slagteri i den nordvestlige del af Danmark. Med hensyn til distribution har både Danish Crown, Vestjyske Slagterier og Steff-Houlberg deres egne distributionssystemer, der omfatter hele Danmark, medens TiCan ikke selv har noget distributionssystem.

(102) Desuden er Danish Crown og Vestjyske Slagterier vertikalt integrerede, når det gælder både svin- og oksekød, i den forstand at de også driver virksomhed på markederne i de efterfølgende omsætningsled, dvs. markederne for salg af fersk kød, kødforarbejdning og handel med kød. TiCan er langt mindre vertikalt integreret end parterne. Den vertikale integration i de private slagterier og NV-OX standser ved udskæringen af slagtekroppene.

(103) De to parter kontrollerer eller har en betydelig kapitalandel i en række salgsselskaber, som ud over deres egne produkter også sælger produkter fra andre konkurrerende danske svine- og kreaturslagterier, fortrinsvis til eksportmarkederne, såsom det øvrige Europa, Japan og USA.

(104) I denne forbindelse skal det bemærkes, at der før fusionen var to hovedkanaler for de danske andelssvinelagteriers betydelige eksportvirksomhed (ca. 85 % af svinekødet eksporteres). FOODANE er et salgsselskab, der ejes fuldt ud af Vestjyske Slagterier, og ESS-Food ejes af de tre øvrige andelsslagterier, Danish Crown (70 %), Steff-Houlberg (17 %) og TiCan (13 %). De to små andelsslagteriers eksport går foruden via ESS-Food igennem DAT-Schaub, Tulip International (en kødforædlingsvirksomhed, der ejes af Danish Crown) og deres datterselskaber. De to resterende andelsslagterier vil derfor være afhængige af det fusionerede selskab med hensyn til en betydelig del af deres eksport.

(105) Som nævnt ovenfor vil det andelsselskab, der opstår ved fusionen, desuden erhverve enekontrol med en række andre selskaber på tilknyttede markeder, som de andre andelssvineslagterier har betydelige forretningsforbindelser med: slagteriaffald (daka), tarme (DAT-Schaub) og emballagematerialer osv. (SFK). Steff-Houlberg er medejer af DAT-Schaub og SFK, medens TiCan er medejer af daka, DAT-Schaub og SFK.

(106) Endelig skal nævnes Danske Slagterier (DS), der er en brancheorganisation bestående af de fire danske andelssvineslagterier, hvis interesser den har til formål at tilgodese. Bestyrelsen har tolv medlemmer, hvoraf de fire er formændene for de fire andelsslagterier, og de øvrige otte vælges på grundlag af de enkelte andelsslagteriers antal slagtninger. I 1998 havde Danish Crown fem medlemmer (herunder formandsposten), Vestjyske Slagterier havde fire medlemmer (herunder posten som næstformand), Steff-Houlberg havde to medlemmer og TiCan et medlem. Efter fusionen vil parterne derfor få et klart flertal.

(107) Parterne oplyste i svaret, at der for alle medlemmer af Danske Slagterier er minoritetsbeskyttelse i organisationens vigtigste beslutningstagende organ, delegeretforsamlingen. Enhver beslutning kræver et flertal bestående af mindst to medlemmers delegerede.

(108) For det første skal det bemærkes, at der, uden at det påvirker ovennævnte regel, træffes beslutninger på delegeretforsamlingen med simpelt flertal. Da de delegerede udpeges af medlemmerne af Danske Slagterier, i forhold til det antal svin de slagtede i det foregående regnskabsår, vil parterne have et klart stemmeflertal og dermed mulighed for at blokere for vedtagelsen af ethvert forslag. For det andet er delegeretforsamlingens beføjelser begrænset til valg af revisor, godkendelse af årsregnskaberne, vedtagelse af ethvert fremsat forslag, ændring af vedtægterne samt likvidation, som dog kræver 2/3 flertal. Desuden kan delegeretforsamlingen vælge to bestyrelsesmedlemmer efter indstilling fra bestyrelsen. Hvis ikke der foreligger en sådan indstilling, udpeges samtlige bestyrelsesmedlemmer af DS' medlemmer efter faste regler, der giver parterne ovennævnte majoritet. Bestyrelsen kan træffe beslutning om alle spørgsmål, og beslutningerne træffes med simpelt flertal. Der er således ingen minoritetsbeskyttelse på dette niveau. Parterne kan derfor vedtage en hvilken som helst beslutning og samtidig sikre, at delegeretforsamlingen ikke vedtager en modstridende beslutning. På denne baggrund mener Kommissionen, at parterne vil få afgørende indflydelse på Danske Slagterier.

(109) Danske Slagteriers aktiviteter vedrører hele forsyningskæden fra den primære produktion til markedsføring. Disse aktiviteter omfatter et nationalt avlsprogram, som for øjeblikket er ved at blive undersøgt af de danske konkurrencemyndigheder, veterinær- og sundhedsprogrammer, forskningsarbejde under Slagteriernes Forskningsinstitut, handels- og forbrugerinformation og salgsfremstød for dansk svinekød på eksportmarkederne. Danske Slagterier finansieres ved tre hovedkilder: en lovfæstet produktionsafgift på alle slagtesvin, der produceres i Danmark, en delvis tilbageføring af jordskatter og kontingenter.

(110) Danske Slagterier udøver således væsentlige funktioner og udgør en meget vigtig og integreret del af hele den danske svinesektor. Desuden skaber disse aktiviteters art og omfang fælles interesser og nære forbindelser mellem de fire andelsslagterier. Efter fusionen vil Danish Crown og Vestjyske Slagterier kontrollere Danske Slagterier og dermed også de aktiviteter, som Danske Slagterier udøver for de største konkurrenter, Steff-Houlberg og TiCan, herunder salgsfremstød på eksportmarkederne.

(111) Desuden er der inden for Danske Slagterier oprettet en landsnoteringsordning. Et udvalg fastsætter således hver uge en kilopris, som de fire andelsslagterier ifølge aftalen skal betale til andelshaverne. Denne pris beregnes på grundlag af andelsslagteriernes faktiske salgspriser. Hver onsdag indberetter hvert selskab de priser, der er opnået for skinke, midterstykker og forender. Noteringen offentliggøres hver fredag med virkning for den følgende uge. Desuden fastsætter Danske Slagterier andre prisparametre, såsom fradrag for vægt over eller under et svins standardvægt på 67-78,9 kg og betaling for kødproducenten. Noteringsudvalget består af formanden og den administrerende direktør for hvert af de fire andelsslagterier.

(112) Danske Slagterier har anmeldt aftalen om oprettelse af landsnoteringsordningen til Kommissionen. Aftalen er omfattet af en særskilt procedure efter traktatens artikel 85, og der er i denne forbindelse blevet udsendt et "advarselsbrev".

(113) Da parterne efter fusionen vil være i stand til at kontrollere Danske Slagterier, vil de også få kontrol med noteringsordningen.

B. ANDELSSTRUKTUREN

(114) Ifølge parterne har landmændene kontrol med andelsslagteriet og kan derfor forhindre, at de udsættes for misbrug af dominerende stilling. Dette indebærer, at vurderingen af fusionens konkurrencemæssige virkninger på landmændene ikke burde være omfattet af denne sag. For at vurdere denne påstand skal der tages hensyn til den danske andelsstruktur.

(115) Danske andelsselskaber er normalt ikke undergivet nogen specifik selskabslovgivning, og alle relevante bestemmelser om andelsselskabernes virksomhed er derfor fastsat i de enkelte selskabers vedtægter. Det vigtigste træk ved et dansk andelsslagteri er, at landmanden både er slagteriets medejer og leverandør. De største andelshavere leverer betydeligt under 1 % af de samlede leverancer. En andelshaver er forpligtet til at levere alle slagtedyr udelukkende til det pågældende slagteri, medens slagteriet til gengæld er forpligtet til at aftage den pågældende andelshavers samlede produktion. Andelsslagterierne kan også købe dyr hos landmænd, der ikke er andelshavere, men dette er sjældent, når det drejer sig om svin(22).

(116) Enhver landmand kan blive andelshaver i et andelsslagteri for en bestemt dyreart blot ved at anmode derom, men det er vanskeligere at forlade andelsslagteriet. Ifølge både Danish Crowns og Vestjyske Slagteriers vedtægter kan andelshaverne uden at skulle betale bøder forlade andelsslagteriet med et års varsel pr. 1. april. En landmand, der ønsker at træde ud, skal derfor give meddelelse derom 12-24 måneder i forvejen. Landmanden kan trække sin opsigelse tilbage indtil tre måneder, før opsigelsesperioden udløber (1. april). Hvis landmanden tilslutter sig på ny, er han igen bundet til andelsslagteriet i en periode med fuldt opsigelsesvarsel.

(117) Alle andelshavere i et dansk andelsslagteri får udbetalt den samme basispris for deres leverancer, nemlig den pris, der fastsættes ved den ugentlige notering inden for Danske Slagterier (jf. betragtning 111). Ud over denne basispris får de også udbetalt en andel i andelsslagteriets samlede overskud en gang om året. Denne såkaldte "restbetaling" fastsættes af andelsslagteriet som et beløb på x danske kroner pr. kilo slagtevægt, landmanden har leveret i det pågældende år. Restbetalingen for svin i de senere år har for alle andelsslagteriers vedkommende udgjort mellem 4-8 % af den samlede kilopris, der blev udbetalt til landmanden.

(118) Selv om der er visse lighedspunkter mellem andelsstrukturen i Danmark og i andre lande, pålægger det danske system landmanden flere begrænsninger. For eksempel kræver et nederlandsk andelsslagteri ikke eksklusiv levering fra landmandens side, og der er heller ingen opsigelsesfrist for udtræden. Andelsslagteriet er dog forpligtet til at aftage, hvad andelshaverne ønsker at levere. Hvis en andelshaver leverer hele sin produktion til andelsslagteriet, har han ret til en årlig restbetaling. Denne betaling er dog kun en brøkdel af den restbetaling, som danske andelsslagterier udbetaler (0,40 NLG eller +- 0,18 EUR pr. svin, mod 0,50 DKK pr. kilo eller +- 5 EUR pr. svin), og begrænser derved landmandens leveringsfrihed i langt mindre grad.

(119) Det fusionerede selskab vil få i alt ca. 30000 andelshavere, hvilket betyder, at den enkelte landmands direkte indflydelse er begrænset. Andelshaverne er opdelt i lokalkredse, der blandt andet vælger i alt 509 medlemmer af repræsentantskabet. Hver landmand har en stemme. Repræsentantskabet er andelsslagteriets beslutningstagende organ, og det udpeger medlemmerne af bestyrelsen og træffer blandt andet afgørelse om fordeling af overskuddet. Hvert medlem af repræsentantskabet har en stemme. Beslutninger træffes med simpelt flertal, undtagen beslutninger om ændring af vedtægterne og fusion, der kræver 2/3 flertal. Derfor kan et medlems stemme ikke udnyttes direkte, men kun gennem et antal valgte repræsentanter. Det ser således ud til, at de enkelte landmænd ikke har nogen egentlig direkte indflydelse på andelsslagteriets forretningspolitik endsige kontrol med den.

(120) Andelsslagteriet ejer heller ikke den enkelte landmand eller påtager sig noget ansvar for hans drift. De enkelte landmænd og andelsslagteriet udgør derfor særskilte juridiske og økonomiske enheder, og som følge heraf er der ikke tale om koncerninternt salg og indkøb af svin og kvæg. Det er derfor nødvendigt også at tage hensyn til det fusionerede selskabs købekraft over for de danske svineproducenter, herunder andelshaverne, for at vurdere fusionens indvirkning på konkurrenceforholdene.

C. INDKØB AF SLAGTESVIN

a) Markedsandele

(121) Det nye selskab vil aftage 76 % af den danske produktion af (slagte)svin (søer og orner). Fusionen medfører således en betydelig samlet markedsandel, da Danish Crown for øjeblikket har en andel på 47 %, medens Vestjyske Slagterier har en andel på 29 %. Deres nærmeste konkurrenter, nemlig de to andre andelsslagterier, har henholdvis 13 % (Steff-Houlberg) og 5 % (TiCan) af markedet. Disse markedsandele har traditionelt set været meget stabile(23). De øvrige 127 private slagterier køber og slagter 4 % af den danske slagtesvin, medens 1,6 % af de danske svin eksporteres.

b) Faktisk konkurrence

(122) De danske privatslagterier er ikke realistiske alternativer til det nye selskab. De 118 små slagterier slagter i gennemsnit færre svin, end den typiske danske landmand producerer. Selv de ni eksportslagterier er for små til at udgøre noget reelt alternativ til det nye selskab, da det største af dem kun tegner sig for ca. 0,8 % af de samlede slagtninger. Steff-Houlberg og TiCan vil heller ikke kunne forhindre, at parterne i fremtiden opnår en dominerende stilling som aftalere på markedet. Begge selskaber udnytter deres kapacitet fuldt ud. TiCan har i flere år haft en venteliste og i betragtning af, at dets slagteri er placeret midt i en by, har det kun begrænsede udvidelsesmuligheder. Steff-Houlbergs optagelse af nye andelshavere efter parternes aftale om at fusionere har udtømt dette selskabs muligheder for at udvide kapaciteten yderligere med relativt beskedne investeringer.

(123) Parterne hævder, at kapaciteten kan udvides med begrænsede omkostninger (der er fremlagt omkostningsberegninger), og at kapaciteten vil blive udvidet, når der er råvareforsyninger til rådighed. Kommissionen benægter ikke, at kapaciteten er vokset i Danmark på linje med væksten i svineproduktionen. Der skal dog skelnes mellem andelsslagteriernes forpligtelse til at udvide deres kapacitet for at kunne aftage deres eksisterende andelshaveres øgede produktion, og en kapacitetsudvidelse, der skal gøre det muligt at indpasse nye andelshaveres leverancer. Sidstnævnte kapacitetsudvidelse vil kun finde sted, hvis slagteriet kan være sikker på at modtage øgede leverancer på kort til mellemlang sigt. Da potentielle nye andelshavere normalt er bundet af en opsigelsesperiode, hvis de tidligere har været andelshavere i et andet andelsslagteri, er det langt fra sikkert, at slagteriet ville modtage de pågældende leverancer, så snart kapaciteten er udvidet. En sådan investering ville indebære en stor risiko på grund af de betydelige omkostninger, den medfører (sunk costs). Det kan i denne forbindelse nævnes, at svineproduktionen på Sjælland, der er Steff-Houlbergs "hjemmebase", er faldet proportionalt sammenholdt med Danmark som helhed. Som nævnt ovenfor er dette fald nu blevet opvejet af de ca. 600000 svin, der produceres af andelshavere, som benyttede lejligheden til at forlade Danish Crown eller Vestjyske Slagterier i de to uger efter meddelelsen om fusionen og tilsluttede sig Steff-Houlberg. Disse yderligere leverancer har udtømt Steff-Houlbergs muligheder for at udvide kapaciteten med relativt beskedne investeringsomkostninger. Det er derfor usandsynligt, at Steff-Houlberg vil øge sin kapacitet yderligere i betydeligt omfang for at indpasse leverancer fra nye andelshavere.

(124) Det kan konkluderes, at de nuværende konkurrenter på markedet ikke vil kunne forhindre, at der skabes en dominerende stilling.

c) Potentiel konkurrence

(125) Den eksklusive leveringspligt, der pålægges landmænd, som er andelshavere i andelsslagterierne (og tegner sig for 94 % af den danske svineproduktion), bevirker blandt andet, at andre danske og udenlandske slagterier kan blive forhindret i at få leveret (flere) levende danske svin, fordi landmændene kun kan levere til deres respektive andelsslagterier. De skal træde ud af andelsselskabet for at kunne eksportere, levere til et af de private slagterier eller de andre danske andelsslagterier (forudsat at de har overskudskapacitet), og det tager mellem 12 og 24 måneder at melde sig ud.

(126) Desuden ville det medføre visse omkostninger for landmanden at skifte. Hvis landmanden leverer til et dansk andelsslagteri uden at være andelshaver, mister han den årlige andel i fortjenesten (4-8 % af de samlede udbetalinger til andelshaverne). I praksis står landmanden således over for valget mellem fortsat at være andelshaver i sit andelsslagteri eller at eksportere alt til Tyskland (andelsselskabet Swedish Meats, der tegner sig for 70 % af slagtningerne i Sverige, køber ikke importerede svin). Det er derfor ikke overraskende, at eksporten af slagtesvin fra Danmark er så begrænset til trods for de relativt lange perioder med vedvarende højere priser i Tyskland, hvor slagterierne ikke udnytter kapaciteten fuldt ud for øjeblikket. For langt størstedelen af de danske svineproducenter er der derfor ikke noget reelt alternativ til fortsat deltagelse som andelshavere i deres respektive slagterier.

(127) Parterne har oplyst, at danske svineproducenter, der er andelshavere i et andelsslagteri, er meget godt underrettet om priserne på levende svin i Tyskland, at der findes eksportinfrastruktur (transportselskaber, der også optræder som mellemmænd), og at der kan forhandles leveringskontrakter af længere varighed. Den underliggende tanke er derfor, at eksporten til Tyskland skal betragtes som en realistisk form for potentiel konkurrence. Det tyske marked er dog i meget stor udstrækning et "spot market". De tyske slagterier skal således konkurrere om leverancer med naboslagterier på grundlag af deres (ugentlige) priser, og landmændene vil på grundlag af disse priser afgøre, hvem de vil levere til. Dette system er helt anderledes end det danske, og det ville være en stor beslutning for en dansk landmand at træde ind i det tyske system. På grund af den usikkerhed og de risici, der er forbundet med en sådan beslutning, er det usandsynligt, at det tyske marked vil blive et attraktivt alternativ. Selv de landmænd, der er andelshavere i et andelsslagteri, men som ønsker at "afprøve" det tyske marked, har meget begrænsede muligheder for det i betragtning af deres eksklusive leveringspligt og den lange opsigelsesfrist.

d) Konklusion

(128) På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at fusionen vil medføre en dominerende stilling på det danske marked for indkøb af slagtesvin. Kommissionens betænkeligheder i forbindelse med en sådan dominerende stilling vedrører ikke parternes mulighed for at udnytte deres efterspørgselsmonopol til at opnå store indtægter fra leverandørerne, da disse indtægter kanaliseres tilbage til andelshaverne i form af "restbetaling". Derimod er Kommissionen betænkelig ved blandt andet (a) parternes kontrol med innovationen inden for den danske svineindustri, (b) landmændenes færre valgmuligheder og (c) parternes mulighed for at drive private slagterier ud af markedet. Sidstnævnte forhold ville give parterne mulighed for at overtage de private slagteriers markedsandele både på det danske marked for fersk svinekød, der sælges gennem supermarkeder, og på markedet for indkøb af levende svin.

(129) I de senere år har der været en tendens til mere innovation i produktudviklingen med hensyn til svineavl, dyrefoder osv. Dette skal ses på baggrund af, at forbrugerne kræver et langt større produktsortiment (f.eks. økologiske produkter) end tidligere. Parterne har oplyst, at de er langt fremme med produktinnovation i Danmark, når det gælder både eksportprodukter og produkter til hjemmemarkedet, og at der ikke er nogen grund til, at der skulle fravige denne strategi.

(130) Parterne vil dog opnå kontrol med innovationen inden for den danske svineindustri. Andelssvineslagterier, der ønsker at indføre særlige ordninger for produktion af specielle svin (økologiske svin, frilandssvin osv.) skal have prisreglerne for sådanne svin godkendt af Danske Slagteriers bestyrelse. Parternes flertal i bestyrelsen giver dem således mulighed for at opnå kontrol med innovation inden for den danske svineindustri. I betragtning af at de danske forbrugere foretrækker dansk kød (se nedenfor), kunne dette betyde mindre innovation for at tilgodese de særlige behov, der gør sig gældende på det danske marked. I denne forbindelse kan det nævnes, at nogle danske supermarkeder tidligere har indledt direkte kontakt med landmænd (der ikke er andelshavere i andelsslagterierne) for at få udviklet nye produkter efter supermarkedernes specifikationer.

(131) Desuden vil fusionen i væsentligt omfang indskrænke landmændenes valgmuligheder. Før fusionen havde en landmand i det mindste mulighed for at levere enten til Danish Crown eller Vestjyske Slagterier, begge i Jylland. Hvis et af andelsslagterierne skulle blive mindre rentabelt end de øvrige, eller hvis et (væsentligt) mindretal af andelshaverne var utilfredse med slagteriets forretningspolitik, ville de have mulighed for at træde ud og tilslutte sig et andet andelsslagteri. Efter fusionen vil et væsentligt mindretal af andelshaverne i det nye selskab slet ikke få noget alternativ. Som anført ovenfor udnytter de to resterende andelsslagterier, Steff-Houlberg og TiCan, deres kapacitet fuldt ud, ligesom de har ventelister, og de private slagterier er ikke noget realistisk alternativ. Efter fusionen ville de eksisterende andelshavere derfor i praksis være låst fast i de nye selskab.

(132) De 127 private slagterier, der tilsammen slagter 4 % af den danske svineproduktion, har en andel på under 40 % af det indenlandske marked for forbrug af fersk svinekød (detail- og cateringsektoren). De ni eksportslagterier, der tegner sig for 3/4 af de private slagteriers produktion, er afhængige af leverancer fra et meget begrænset antal landmænd. Ved at overtage en del af denne begrænsede produktmængde, vil det nye selskab både kunne forøge sin andel af det indenlandske marked for fersk svinekød væsentligt og øge sin markedsandel, når det gælder indkøb. Det skal bemærkes, at (a) sådanne leverandører udgør et andelsslagteris eneste mulighed for at få nye leverancer af danske svin på kort sigt, da alle andre landmænd er bundet til et andelsslagteri, og at (b) kapacitetsudnyttelsen er af stor betydning for rentabiliteten og gør de private slagterier langt mere sårbare, hvis en af deres få store leverandører falder væk. Ved at tilbyde kontrakter til udenforstående landmænd om produktion af specialsvin kan det nye selskab betale disse producenter en højere pris, uden at skulle forhøje sine købspriser generelt, og samtidig dække den stigende efterspørgsel på markedet efter sådanne produkter uden at ødelægge selskabets andelsstruktur. Det synes derfor at være en fornuftig strategi, hvis det nye selskab udnytter sin økonomiske styrke på markedet for indkøb af slagtesvin ved at tilbyde højere priser til landmænd, der for øjeblikket leverer til økonomisk dårligere stillede private slagterier, og dermed fjerne disse slagteriers kommercielle grundlag og drive dem ud af markedet.

(133) Parterne har i svaret fremført, at det ville være i strid med vedtægterne at tilbyde højere priser til landmænd, der for øjeblikket leverer til private svineslagterier, og at ingen af parternes andelshavere i virkeligheden ville acceptere, at man tilbød sådanne kontrakter til udenforstående. Parterne fremfører især, at andelsslagterier i henhold til Danske Slagteriers vedtægter er forpligtede til at følge afregningsreglerne, herunder den ugentlige prisnotering. Ifølge disse regler, der er vedtaget af Danske Slagteriers bestyrelse, skal alle andelshavere have udbetalt den ugentlige noteringspris, og udenforstående kan ikke få udbetalt mere end noteringsprisen.

(134) Kommissionen mener dog ikke, at afregningsreglerne nødvendigvis udelukker en prisdifferentiering over for landmændene i praksis. Som allerede nævnt er afregningsreglerne, herunder den ugentlige prisnotering, blevet anmeldt til Kommissionen efter traktatens artikel 85, og der er udsendt et "advarselsbrev". Det er derfor tvivlsomt, om disse regler kan betragtes som gyldigt grundlag for parternes argument. Desuden henviser parternes vedtægter blot til afregningsreglerne. Selve reglerne vedtages af Danske Slagteriers bestyrelse og kan ændres af bestyrelsen, uden at det kræver ændring af Danske Slagteriers vedtægter. Det skal erindres, at parterne udpeger et klart flertal af medlemmerne i bestyrelsen. De kan derfor ændre afregningsreglerne til enhver tid. Ifølge de nuværende afregningsregler kan et slagteri med Danske Slagteriers (bestyrelsens) godkendelse indgå særkontrakter om produktion af bestemte typer svin og betale en landmand et supplement i forhold til den ugentlige notering som kompensation for ekstraomkostningerne ved produktion af sådanne svin. Parterne hævder, at man ikke kan tilbyde udenforstående sådanne kontrakter, da de i så fald ville få en pris, der overstiger den ugentlige notering, og at supplementet således ikke blot dækker de faktiske omkostninger, men også omfatter et yderligere prisincitament. Selv om man accepterede denne fortolkning, kan de nuværende afregningsregler ændres, således at det bliver tilladt at tilbyde udenforstående sådanne kontrakter, hvis parterne mener, at dette er i deres kommercielle interesse. Endelig er det ikke indlysende, hvorfor det ikke skulle være i andelshavernes interesse at acceptere, at der betales et supplement til udenforstående på kort sigt, hvis andelsslagteriet på denne måde kunne øges sin andel af det danske marked til gavn for samtlige andelshavere.

D. INDKØB AF SLAGTEKVÆG

a) Markedsandele

(135) Som anført ovenfor vil fusionen ikke medføre en dominerende stilling, som begrænser den effektive konkurrence mærkbart inden for en væsentlig del af fællesmarkedet, selv om det relevante geografiske marked kun omfatter Danmark.

(136) Som følge af fusionen vil parterne købe 58 % af det danske slagtekvæg. Det fusionerede selskab vil få en betydelig markedsandel, da Vestjyske Slagterier for øjeblikket har en markedsandel på 36 %, og Danish Crown har en markedsandel på 22 %. Da Danish Crown får 45 % af sine kvægleverancer fra udenforstående, tegner parternes "garanterede" leverancer fra andelshaverne sig for 48 % af det danske slagtekvæg. De største konkurrenter slagter henholdsvis 9 % og 8 % af det danske slagtekvæg. Konkurrenten med 8 % er NV-OX, som parterne ligger i fusionsforhandlinger med. Hvis fusionen med NV-OX vedtages, vil parterne kunne øge deres markedsandel med yderligere 4-5 % gennem direkte leverancer til slagteriet fra andelshavere og udenforstående(24). De seks øvrige eksportslagterier har en markedsandel på mellem 1-3 %. De resterende 10 % af slagtningerne finder sted på andre slagterier end eksportslagterier og hos landmændene selv. Steff-Houlberg og TiCan slagter ikke kvæg.

b) Ingen væsentlig begrænsning af den effektive konkurrence selv på det danske marked

(137) Det erkendes, at de øvrige kreaturslagterier alle har markedsandele på under 10 %, og at de alle, undtagen NV-OX, er private slagterier(25) med det konkurrencemæssige handicap, at de har mindre forsyningssikkerhed end parterne, der har andelshavernes garanterede leverancer.

(138) Kvægproduktionen i Danmark er dog faldende og forventes fortsat at falde. Forbruget er derimod stabilt. De danske privatslagterier har adgang til halvdelen af den danske kvægproduktion, der varetages af landmænd, der ikke er knyttet til et andelsslagteri, mod kun 6 % af svineproduktionen. Set fra landmændenes synspunkt kan det konkluderes, at landmænd, der leverer kvæg til et andelsslagteri, men uden at være andelshavere, og de enkelte kvægproducerende andelshavere (eller et væsentligt mindretal(26)), har et realistisk alternativ, idet de kan sælge deres produktion på kvægmarkederne, hvor der i forvejen sælges 20 % (som typisk købes af private slagterier, supermarkeder og eventuelt eksportører)(27), eller direkte til privatslagterierne.

(139) Desuden driver et af de største danske supermarkeder også virksomhed på dette marked. Det opkøber selv dansk kvæg på kvægmarkederne og får det slagtet på kontrakt på de private slagterier. Det er også direkte involveret i kontraktproduktion af kalve.

(140) Det kan derfor konkluderes, at fusionen ikke vil medføre en dominerende stilling, der vil kunne begrænse den effektive konkurrence mærkbart, selv om det relevante geografiske marked er Danmark.

E. DET DANSKE MARKED FOR FERSK SVINEKØD, DER SÆLGES GENNEM SUPERMARKEDER

a) Markedsandele

(141) Parterne anslår, at det samlede danske marked for fersk svinekød (detail- og cateringsektoren) er på mindst 111000 tons. Kommissionen har forsøgt at efterprøve tallet og fastslå de vigtigste usikkerhedsfaktorer, der kan påvirke dette skøn. Kommissionens markedsundersøgelse bekræfter, at tallet på 111000 tons er et realistisk skøn over det samlede danske forbrug af fersk svinekød.

(142) Parterne har udtrykt tvivl om, hvorvidt dele af beregningen af salget af fersk svinekød til endeligt forbrug er pålidelige (jf. oversigten i bilaget), især når det gælder skønnet over supermarkedernes import på 1 %. De har især stillet spørgsmålstegn ved, om Kommissionen har fordelt den samlede anslåede import på 42000 tons svinekød til Danmark i 1997 korrekt på de forskellige markeder, og om Kommissionen i sin beregning har medtaget en række oplysninger, som parterne har fået fra flere supermarkedskæder.

(143) Kommissionens markedsundersøgelse bestod i at udsende spørgeskemaer til danske slagterier, til samtlige kødgrossister (herunder importører og såkaldte opskæringsvirksomheder), som parterne kender, og til alle de største supermarkedskæder plus en række mindre. Der blev også udsendt spørgeskemaer til et begrænset antal danske kødforarbejdningsvirksomheder og kødeksportører. På dette grundlag har Kommissionen kunnet anslå (a) den samlede afsætning af dansk svinekød på de forskellige detail- og cateringmarkeder, (b) supermarkedernes samlede indkøb (dansk og udenlandsk kød), og (c) salg gennem cateringvirksomheder og slagtere. Ifølge andelsslagterierne, slagteforeningens grossist (Mesterslagteren) og de private slagterier (baseret på ekstrapolering af de private slagteriers svar) afsættes der 20500 tons fersk svinekød til slagterne. Denne mængde er dog blevet halveret i oversigten i bilaget for at undgå, at den tæller dobbelt under posten Mesterslagteren, og fordi slagterne forarbejder en betydelig del af det kød, de køber. Det største overslag over slagternes salg er 10 % af det samlede detailsalg. Den samlede mængde på 111000 tons omfatter heller ikke de private slagteriers kontraktslagtninger for dyres ejer, når kødet forbruges af ejeren (eller sælges ved stalddørssalg) og andelsslagteriernes salg til deres ansatte.

(144) På grundlag af de svar, Kommissionen har modtaget fra parterne, de øvrige andelsslagterier, de private slagterier (ekstrapolering), grossister og supermarkeder, kan det konkluderes, at supermarkederne sælger mindst 76300 tons fersk svinekød. Ifølge supermarkedernes svar tegner salget af udenlandsk svinekød sig for under 1 % (mængde og værdi). Ud fra den antagelse, at det samlede marked udgør 111000 tons(28), at catering tegner sig for 15 %, og at slagterne tegner sig for ca. 10 % af detailsalget, sælger supermarkederne i alt 84350 tons. Kommissionen mener, at det er rimeligt at antage, at de "manglende" 8050 tons aftages af de supermarkeder og grossister, der ikke besvarede Kommissionens spørgeskemaer(29)

(145) Da Kommissionens markedsundersøgelse ikke fokuserede på kødforarbejdningsvirksomhedernes og kødeksportørernes import (eksportørerne geneksporterer også kød, som de har importeret), kan Kommissionen ikke fordele den samlede anslåede import af fersk svinekød i Danmark på de forskellige afsætningskanaler. De adspurgte supermarkeder, der omfatter små, mellemstore og store supermarkedskæder, importerer dog 1 % af deres samlede afsætning af fersk svinekød(30).

(146) På grundlag af ovennævnte metode anslås det, at de danske supermarkeder sælger ca. 84350 tons svinekød. Parterne har en markedsandel på ca. 40 % (direkte salg og salg via grossister). Fusionen medfører en betydelig forøgelse af markedsandelene: Danish Crown [20-25 %](31) og Vestjyske Slagterier [15-20 %](32).

b) Faktisk konkurrence

(147) Som følge af fusionen vil supermarkederne kun få en enkelt alternativ leverandør af betydning, nemlig det andet andelsslagteri, Steff-Houlberg, som i 1997 tegnede sig for under 30 % af deres indkøb. Det skal desuden bemærkes, at det tredjestørste andelsslagteri, TiCan, ikke er noget egentligt alternativ for supermarkederne (markedsandel på [under 5 %](33)). TiCan har kun et beskedent produktsortiment sammenholdt med de andre andelsslagterier og kan derfor kun konkurrere på det lokale marked i Nordvestjylland, og dets leverancer til "detailgrossister" er også begrænsede. De ca. 127 private slagterier tegner sig tilsammen for under 30 %. Selv om nogle af de største af disse slagterier i et vist omfang kan fungere som tredje, fjerde eller femte leverandør til en bestemt supermarkedskædes lokale afdelinger, har ingen af dem de nødvendige faciliteter (mængder, opskæring, emballering eller distribution) til, at de kan konkurrere med parterne på lige fod. Steff-Houlberg er således den eneste faktiske konkurrent. Fusionen vil derfor medføre, at der etableres et duopol bestående af parterne og Steff-Houlberg, der tilsammen vil få ca. 70 % af markedet.

(148) Kommissionen finder det usandsynligt, at Steff-Houlberg skulle kunne øge sin markedsandel som følge af fusionen, da der, så vidt Kommissionen har fået oplyst, ikke findes noget større supermarked, der tidligere kun har haft Danish Crown og Vestjyske Slagterier som hovedleverandører. Steff-Houlberg vil derfor ikke som følge af fusionen kunne få nye kunder, der fortsat ønsker at få produkter leveret fra forskellige leverandører. Desuden har Steff-Houlberg, i betragtning af sin samlede stilling inden for slagtninger (13 % af alle svineslagtninger), en meget stærk stilling på hjemmemarkedet. Det er også beliggende på Sjælland, nær ved Danmarks største befolkningsområde (København), hvor det har en meget stærk stilling.

(149) Kommissionen har undersøgt det sandsynlige fremtidige konkurrenceforhold mellem parterne og Steff-Houlberg. Som anført nedenfor vil fusionen ikke medføre et konkurrencepræget duopol, men en duopolistisk dominerende stilling, hvor parterne og Steff-Houlberg tilsammen har ca. 70 % af markedet.

c) Potentiel konkurrence

(150) Den danske slagterisektor har i de sidste 40 år gennemgået en konsolideringsproces, der fører til en stadig større koncentration. Der er kun i ganske ringe omfang kommet nye virksomheder til (en slagter, der har anmodet om slagtetilladelse). Som følge af fusionen vil parterne desuden effektivt kontrollere adgangen til de nødvendige råvarer på grund af andelsslagteriernes struktur (jf. markedet for indkøb af levende svin ovenfor) . Det er derfor usandsynligt, at der vil komme nye virksomheder på markedet i fremtiden.

(151) Importen er den vigtigste kilde til potentiel konkurrence. Kommissionen har derfor undersøgt tyske, nederlandske og svenske slagteriers muligheder for at eksportere svinekød til Danmark til salg gennem danske supermarkeder. Kommissionen konstaterede, at der var flere hindringer for en sådan import:

Tilpasning af svineleverancer og opskæring efter danske specifikationer

(152) For at kunne eksportere til Danmark skal udenlandske slagterier tilpasse deres svineleverancer til den type svinekød, der efterspørges på det danske marked. De skal også uddanne deres personale i opskæring efter danske specifikationer. Desuden vil opskæring efter danske specifikationer kræve, at udenlandske slagterier optimerer deres produktion, da en sådan opskæring vil få indvirkning på opskæringen af produkterne til andre formål og markeder(34).

(153) Parterne har fremført, at der ikke er nogen væsentlig forskel på danske svin og svin opdrættet i andre nordeuropæiske lande, og at det ikke er relevant at se på en eventuel forskel i slagtevægten mellem landene, fordi det er meget let for producenterne at tilpasse vægten ved at ændre opfedningsperioden med et par uger (svaret, s. 36). Desuden mener parterne, at udenlandske slagterier let kan begynde at sælge på det danske marked ved en beskeden, men permanent stigning i de danske priser på fersk svinekød, og at dette også er i overensstemmelse med de svar, som udenlandske slagterier, f.eks. Dumeco, har givet under Kommissionens markedsundersøgelse: opskæring efter danske specifikationer (og produktion af særlige svin til det britiske baconmarked) er ikke noget problem, hvis man kan nå op på den nødvendige mængde (svaret, s. 100).

(154) Kommissionen erkender, at svineproducenter kan tilpasse deres svineavl efter særlige krav på bestemte markeder, og at eksportorienterede virksomheder, som f.eks. Dumeco, kan tilpasse deres produktion efter danske specifikationer. For at dette er rentabelt, skal man dog afsætte den nødvendige mængde.

Distribution

(155) Svinekød, der sælges gennem supermarkeder, distribueres i Danmark, med få undtagelser, direkte fra slagterier til de enkelte forretninger gennem parternes distributionssystemer. FDB er for øjeblikket det eneste af de danske supermarkeder, der har logistiske faciliteter, såsom frysekapacitet og lastbiler til distribution af svinekød fra sine distributionscentre(35). Ifølge parterne distribuerer FDB selv ca. 40 % af det svinekød, der sælges i FDB's forretninger, via egne distributionscentre, medens den resterende del distribueres direkte fra slagterierne til de enkelte forretninger. Langt størstedelen af det svinekød, der sælges gennem supermarkeder i Danmark, distribueres derfor direkte fra de danske slagterier til de enkelte forretninger gennem slagteriernes distributionssystemer. Supermarkederne er således i vid udstrækning afhængige af slagterierne, når det gælder distribution af fersk svinekød.

(156) Det letteste for et udenlandsk slagteri ville være at få kødet distribueret i Danmark gennem de største danske supermarkedskæders distributionscentre. Man som nævnt ovenfor benytter de danske supermarkeder hovedsagelig et system med direkte levering fra slagteriet til de enkelte forretninger. Denne mulighed eksisterer derfor ikke i virkeligheden. Hvis importen skal få indvirkning på markedet, skal der sikres distribution. Dette indebærer, at der enten oprettes et distributionssystem, eller at supermarkederne etablerer supplerende distributionsfaciliteter.

(157) Parterne har fremført, at det ville være let for et udenlandsk slagteri enten at oprette et distributionssystem for det danske marked ved at indgå direkte kontrakter med selvstændige transportvirksomheder eller at få kødet distribueret gennem Hjemmemarkedsselskabet Danmark eller grossister med terminalfaciliteter, der også kunne være et rentabelt alternativ for nogle leverandører (svaret, s. 57). Hjemmemarkedsselskabet Danmark ejes dog af det største mejeriselskab MD Foods, og systemet er især beregnet til mejeriprodukter. Hvad grossisterne angår, er distributionsfaciliteterne mere spredte og begrænsede.

Kontrol med Salmonella DT 104

(158) Den supplerende veterinærkontrol for salmonella (DT 104) i importeret svinekød gør det mindre attraktivt for udenlandske slagterier at eksportere til Danmark. Desuden er de største potentielle eksportører, såsom Tyskland og Nederlandene, ikke så langt fremme med foranstaltninger til en generel reduktion(36) af alle salmonellatyper, og de har ikke nogen særlig veterinærkontrol for Salmonella DT 104. Dette forøger naturligvis omkostningerne ved eksport til Danmark i forhold til eksport til andre lande. Desuden indebærer det en øget økonomisk risiko i forhold til danske slagterier, hvor man er langt fremme med generelle planer for nedbringelse af salmonella, og hvor der rutinemæssigt foretages specialkontrol for DT 104. Importø