Kommissionens beslutning

af 18. juli 2001

om Nederlandenes støtte til Valmont Nederland BV

(meddelt under nummer K(2001) 2231)

(Kun den nederlandske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2002/142/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler(1) samt under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) I foråret 1998 blev Kommissionen gjort opmærksom på presseforlydender om, at en række kommuner mellem 1993 og 1995 på forskellig måde havde misbrugt penge fra provinsen Noord-Brabant for at tiltrække virksomheder(2). I sit brev af 1. april 1998 (D/51488) bad Kommissionen om nærmere oplysninger herom. De nederlandske myndigheder svarede herpå med deres brev af 2. juli 1998, registreret som A/35148 den 6. juli 1998. Kommissionen udbad sig yderligere oplysninger, og den nederlandske regering besvarede denne anmodning med sine breve af henholdsvis 29. oktober 1998 (D/54414), 21. december 1998 (D/55299), 31. marts 1999 (D/51425), 2. august 1999 (D/63284), 6. september 1999 (D/63682), 27. oktober 1999 (D/64481), 24. januar 2000 (D/50335) og 30. august 2000 (D/54456). De nederlandske myndigheder supplerede disse oplysninger med deres breve af 19. januar 1999 (registreret som A/30448 den 19. januar 1999), 23. august 1999 (registreret som A/36473 den 25. august 1999), deres e-post af 29. november 1999 og deres breve af 10. februar 2000 (registreret som A/31270 den 15. februar 2000), 22. august 2000 (registreret som A/36991 den 24. august 2000) og 5. september 2000 (registreret den 13. september 2000 som A/37421). På to møder henholdsvis den 14. april 1999 og den 23. maj 2000 har de nederlandske myndigheder forklaret situationen nærmere.

(2) Den nederlandske støttemodtagers moderselskab satte sig i forbindelse med næstformanden for Committee on International Relations under repræsentanternes hus i USA, og denne har derefter optrådt som mægler i sagen. I sit brev af 11. juli 2000 til lederen af Europa-Kommissionens repræsentation i Washington og til den nederlandske ambassadør i USA bad han om hjælp til at finde en løsning på problemet, da den pågældende jordhandel allerede var blevet afsluttet seks år tidligere, nemlig i 1994. Kommissionen henviste derpå i sit brev af 11. august 2000 til, at Kommissionen nødvendigvis må føre kontrol med statsstøtte, og til det vigtige princip, at de kompetente myndigheder kræver ulovlig støtte tilbagebetalt af modtageren.

(3) Med sin beslutning af 18. oktober 2000 indledte Kommissionen proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, overfor den pågældende støtteforanstaltning. I sit brev af 7. november 2000 (D/108153) underrettede Kommissionen Nederlandene herom. Efter at have sendt en anmodning om to ugers udsættelse (brev af 5. december 2000, registreret som A/40420 den 11. december 2000), som blev bevilget ved brev af 18. december 2000 (D/56227), reagerede Nederlandene på beslutningen med sit brev af 12. december 2000 (registreret som A/30329 den 8. januar 2001). Beslutningen er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(3). Desuden er de interesserede parter blevet opfordret til at fremsætte deres bemærkninger til den pågældende støtteforanstaltning.

(4) Kommissionen har modtaget bemærkninger fra en af de interesserede parter, nemlig støttemodtageren (brev af 20. februar 2001, samme dato registreret som A/31474). Kommissionen videresendte dem til Nederlandene med sit brev af 13. marts 2001 (D/51072). Dette brev indeholdt samtidig en række spørgsmål vedrørende støtteforanstaltningen. Efter at have anmodet om seks ugers udsættelse (brev af 17. april, registreret som A/33188 den 20. april 2001), og efter at Kommissionen ved sit brev af 30. april 2001 (D/51755) havde givet dem en mere kortvarig udsættelse, sendte de nederlandske myndigheder som svar deres brev af 14. maj 2001 (registreret som A/33915 den 17. maj 2001).

2. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN

2.1. Den støttemodtagende virksomhed

(5) Valmont er datterselskab af Valmont Industries Inc., en amerikansk virksomhed, som fremstiller kunstvandingsanlæg, master til belysning, færdselssignaler, eldistribution og kommunikation samt produkter, der belægges eller fremstilles til forskellige industriformål efter kundernes angivelser. Virksomheden driver 21 fabrikker på fire kontinenter. Den årlige omsætning er på ca. 846 mio. USD. Virksomheden har ca. 5500 ansatte. Dens produktionssteder i Fællesskabet ligger i Nederlandene, Frankrig, Spanien og Tyskland(4).

(6) I 1991 købte Valmont Industries Inc. den nederlandske virksomhed Nolte BV, der siden 40'erne har fremstillet master til offentlig belysning og færdselsskilte. Virksomheden drives nu under navnet Valmont Nederland BV. Den nuværende produktion omfatter forskellige typer stål- og aluminiummaster, med højden 3 til 80 meter eller derover, som kan benyttes til alle traditionelle og moderne formål(5). I 1994 købte virksomheden et areal på 3 ha, hvor der blev bygget et nyt produktionsanlæg.

2.2. Støtte ved salg af jord

(7) I 1993 og 1994 investerede provinsen Noord-Brabant 20 mio. NLG (9,1 mio. EUR) i at styrke provinsens økonomiske struktur og forbedre dens erhvervsklima. Finansieringsmidlerne skulle bruges til løsning af infrastrukturelle problemer i provinsens industriområder. Projekterne blev udført af kommunerne, som til dette formål modtog penge af provinsen. Nogle kommuner havde i virkeligheden allerede afsat egne midler til disse projekter. Pengene fra provinsen satte dem i stand til at benytte disse midler til andre formål. Denne praksis blev derfor kendt som "de U-bocht" (omledningen). Provinsen havde bestemt, at kommunerne ikke måtte bruge midlerne til direkte (finansiel) støtte til virksomhederne.

(8) I 1994 stillede provinsen Noord-Brabant 400000 NLG til rådighed for kommunen Maarheeze (nu del af kommunen Cranendonck) til infrastrukturprojektet "Philipscomplex/Den Engelsman". Dette projekt drejede sig om udvidelse og forbedring af industriområdets infrastruktur for et beløb på i alt 1469000 NLG (666000 EUR). Til dette projekt havde kommunen allerede selv afsat finansielle midler, som derpå blev benyttet til andre formål. I dette tilfælde brugte kommunen provinsens penge som kompensation for de udgifter, den kommunalafdeling, der stod for forvaltning af industriområdet, havde pådraget sig, således at der kunne sælges jord til lavere priser. Derpå solgte kommunen Maarheeze i 1994 et areal på 3 ha til Nolte BV, nu Valmont Nederland BV, i det følgende benævnt "Valmont", for 900000 NLG (408402 EUR), dvs. en pris på 30 NLG (13,61 EUR) pr. m2.

(9) Den nederlandske regering forelagde en vurderingsrapport fra en uafhængig sagkyndig, dateret den 4. december 1998. Ifølge denne rapport var jordprisen i Maarheeze på dette tidspunkt 42,50 NLG (19,29 EUR) pr. m2. På grundlag af denne pris ville arealets værdi være 1275000 NLG (578570 EUR). Kommissionen antog derfor, at jordsalget indeholdt et støtteelement på 375000 NLG (170168 EUR). Efter et møde med Kommissionen den 14. april 1999 bad de nederlandske myndigheder virksomheden om at tilbagebetale det formodede støtteelement (dog efter fradrag af et de minimis-beløb på 100000 EUR)(6). Det har virksomheden hidtil afslået.

2.3. Støtte til anlæggelse af en parkeringsplads på Valmonts virksomhedsområde

(10) Endvidere betalte kommunen 250000 NLG (113445 EUR) til anlæggelse af en offentlig parkeringsplads på Valmonts virksomhedsområde.

2.4. Begrundelse for indledning af proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2

(11) Da kommunen Maarheeze ikke ligger i en støtteregion i den betydning, der bruges i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) eller c), tvivlede Kommissionen på, at støtten var forenelig med Fællesskabets lovgivning. Der syntes heller ikke at være andre grunde, der kunne berettige den. Desuden tvivlede Kommissionen på parkeringspladsens offentlige karakter.

3. NEDERLANDENES BEMÆRKNINGER

(12) De nederlandske myndigheder forelagde en vurderingsrapport fra 1994 for det pågældende areal. Desværre har denne rapport ikke tidligere været kendt. Rapporten blev udarbejdet på Valmonts foranledning for at opnå bankfinansiering med den vurderede faste ejendom som sikkerhed. Vurderingen gælder rent faktisk både bygningerne og jorden. Ifølge denne rapport skulle jordens værdi være 1050000 NLG (476000 EUR) eller 35 NLG (15,88 EUR) pr. m2. Den vurderingsmand, der havde udfærdiget rapporten fra 1994, kommenterede forskellen i forhold til 1998-rapporten i en ny skrivelse, som blev vedlagt Nederlandenes svar. Forskellen på resultaterne skulle til dels være en følge af, at denne rapport giver en vurdering af jorden på et tidspunkt, hvor den ikke længere er ubebygget, hvad der fører til en lavere værdi. 1994-rapporten indeholder desuden en korrektion af overdragelsesomkostningerne. Endvidere antager 1994-rapportens vurderingsmand, at der i 1998-rapporten ikke tages hensyn til, at en tredjedel af grunden ikke er direkte tilgængelig fra offentlig vej.

(13) De nederlandske myndigheder har samtidig forelagt erklæringer fra tre virksomheder, der regelmæssigt bruger parkeringspladsen, og antager, at også andre virksomheder frit kan benytte den. Det skulle bekræfte, at parkeringspladsen faktisk har offentlig karakter. Kommunen og Valmont indgik en "gentlemen's agreement" om offentlig brug af parkeringspladsen, og det bliver nøje påset, at denne aftale overholdes. Kommunen har mulighed for at håndhæve aftalen, da denne del af grunden ifølge arealanvendelsesplanen ikke må bebygges. Hvis Valmont ønsker at bruge parkeringspladsen til bebyggelse, skal virksomheden anmode de lokale myndigheder om at ophæve arealanvendelsesplanen, hvad der vil blive afvist under henvisning til aftalen. Den fortsatte udnyttelse af denne del af grunden til offentlig parkeringsplads skulle dermed være sikret.

4. DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER

(14) I forbindelse med procedureindledningsbeslutningens offentliggørelse har Kommissionen kun modtaget bemærkninger fra støttemodtagervirksomheden, Valmont. I sit brev tilslutter Valmont sig de nederlandske myndigheders argumenter. Virksomheden støtter især de nye oplysninger i vurderingsrapporten fra 1994, og antager, at støttebeløbet, hvis det beregnes på dette grundlag, vil ligge under de minimis-tærsklen på 100000 EUR. Valmont bekræfter samtidig, at parkeringspladsen benyttes af forskellige virksomheder i dens nabolag. Virksomheden modtager ikke betaling for benyttelse af parkeringspladsen fra brugerne. Valmont konkluderer, at parkeringspladsen opfylder definitionen på "offentlig" eller "halvoffentlig" ejendom ("public" or "semi-public" property), for så vidt angår Fællesskabets statsstøtteregler.

5. VURDERING

5.1. Støtteelementet i jordprisen

(15) Der kan i myndighedernes salg af jord og bygninger indgå statsstøtte til fordel for køberne. Kommissionens meddelelse om statsstøtteelementer i forbindelse med offentlige myndigheders salg af jord og bygninger(7) indeholder generelle retningslinjer, der skal benyttes for at fastslå, om der foreligger et statsstøtteelement. Selv om jordsalget fandt sted, før denne meddelelse blev godkendt, gælder de samme principper, da meddelelsen var en klarlæggelse af en politik, der på godkendelsestidspunktet havde været ført i mere end 10 år(8). Kommissionen er dog klar over, at retspraksis på dette punkt stadig var begrænset, da jordsalget fandt sted, og den forventer da heller ikke, at meddelelsens nøjagtige indhold er blevet efterlevet ved transaktionen.

(16) Artikel 2, litra a), i meddelelsen giver de offentlige myndigheder mulighed for at fastslå markedsværdien ved hjælp af en uafhængig vurdering af jordprisen, før salgsforhandlingerne finder sted. Den således bestemte markedspris er den minimumspris, der kan aftales, uden at der er tale om statsstøtte. I det foreliggende tilfælde findes der to vurderingsrapporter. Begge vurderinger er foretaget efter transaktionen.

(17) I dette tilfælde stoler Kommissionen ikke på rapporten fra 1994. Denne rapport giver en vurdering af hele virksomhedsområdet, indbefattet bygninger. Den indeholder ingen vurdering af grunden i den stand, kommunen solgte den, dvs. ubebygget. Det fremgår af den måde, vurderingen af grunden er foretaget på: Værdien bliver beregnet på grundlag af den samlede værdi ved salg minus anlæggelsesomkostningerne. Også den kendsgerning, at rapporten indeholder en korrektion af overdragelsesomkostningerne, viser, at den ikke angår det forhold, at Valmont har købt grunden, men den tænkte situation, at Valmont sælger den.

(18) Beregningen i 1998-rapporten bygger på de priser, der i 1994 blev betalt for jord, som blev solgt af kommunen og af andre. I sin senere skrivelse antager vurderingsmanden fra 1994-rapporten, at der i 1998-rapporten ikke tages hensyn til, at ca. en tredjedel af grunden ikke er direkte tilgængelig fra offentlig vej. Denne påstand underbygges dog ikke med bevismateriale. 1998-rapporten oplyser direkte, at vurderingsmændene har besøgt grunden for at få indtryk af dens beliggenhed og tilgængelighed og af sagens beskaffenhed og gyldighed. Kommissionen kan derfor efter de foreliggende oplysninger fæste lid til denne rapport. Da det konkluderes, at markedsprisen for den grund, der blev solgt til Valmont, er 42,50 NLG (19,29 EUR) pr. m2, beløber støtteelementet i jordsalget sig til 375000 NLG (170168 EUR) til fordel for køberen.

(19) Efter Kommissionens opfattelse omfattes denne fordel af forbuddet i artikel 87, stk. 1. Fordelen begunstiger købervirksomheden, Valmont. Fordelen er finansieret med statsmidler, da grunden blev solgt direkte af de lokale myndigheder. Det kan forventes, at fordelen påvirker konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne, da Valmont og dets moderselskab Valmont Industries Inc. driver virksomhed i sektorer, hvis produkter forhandles internationalt.

5.2. Støtteelementet i forbindelse med parkeringspladsen

(20) Kommissionen går i almindelighed ud fra, at anlæggelse af en offentlig parkeringsplads ikke rummer fordele for en bestemt virksomhed, da de dermed forbundne investeringsomkostninger sædvanligvis finansieres over de lokale skatter, som de begunstigede virksomheder og privatpersoner selv bidrager til. I dette tilfælde må Valmont dog betragtes som den vigtigste af de begunstigede i forbindelse med parkeringspladsen. Det er sandsynligt, at Valmont er den vigtigste bruger af en parkeringsplads, der ligger på dens eget område. Desuden skulle Valmont, hvis ikke kommunen havde anlagt denne parkeringsplads, for egen regning have sørget for tilstrækkelige parkeringsfaciliteter. I betragtning af Valmonts virksomhed, der består i fremstilling af forskellige typer aluminium- og stålmaster, hvis længde ligger mellem 3 og 80 meter, er det indlysende, at Valmont har brug for et omfattende parkeringsareal. Desuden er parkeringspladsen adskilt fra gaden af et gitter, så tilfældige forbipasserende ikke får indtryk af, at der er tale om en offentlig parkeringsplads. Bortset fra de tre breve fra virksomheder, der benytter parkeringspladsen, har de nederlandske myndigheder ikke leveret noget bevis på offentlig brug af den. Den såkaldte "gentlemen's agreement" om andre virksomheders benyttelse af parkeringspladsen er ikke tilstrækkeligt til at gøre den offentlig.

(21) Valmont er ganske vist den vigtigste begunstigede, men tre breve fra virksomheder i Valmonts nabolag bekræfter, at de regelmæssigt og uden vederlag benytter parkeringsarealet til parkering af sættevogne, og de nederlandske myndigheder bekræfter, at også andre virksomheder frit kan bruge det. Af et af brevene fremgår det, at alternativet for den pågældende virksomhed ville være, at sættevognene skulle parkeres ved chaufførernes boliger. Desuden kan kommunen nøje påse, at dens "gentlemen's agreement" med Valmont overholdes, og i kraft af sine beføjelser i henhold til den kommunale arealanvendelsesplan kan den sikre, at den pågældende del af grunden fortsat anvendes til parkeringsplads. Derfor må parkeringspladsens karakter betragtes som "delvis offentlig" eller "halvoffentlig".

(22) I betragtning af det foregående anser Kommissionen halvdelen af parkeringspladsens anlægsomkostninger for normale driftsomkostninger. Den kendsgerning, at kommunen har betalt parkeringspladsens samlede omkostninger, indeholder en særlig begunstigelse af virksomheden, der ligesom jordsalget kommer ind under forbuddet i artikel 87, stk. 1. Der må regnes med en fordel på mindst 125000 NLG (56723 EUR).

5.3. Vurdering af støttens overensstemmelse med Fællesskabets lovgivning

(23) Kommissionen har undersøgt, om undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, finder anvendelse. Støtte kan på grundlag af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2, i visse tilfælde betragtes som forenelig med Fællesmarkedet. Støtteforanstaltningerne er dog a) ikke af social karakter til enkelte forbrugere, b) ikke med det formål at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller andre usædvanlige begivenheder, c) ikke nødvendige for at opveje de økonomiske ulemper af Tysklands deling. Undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), b) og d), som gælder fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse, fremme af virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælles europæisk interesse og fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven, finder heller ikke anvendelse.

(24) De nederlandske myndigheder har da heller ikke forsøgt at retfærdiggøre støtteforanstaltningen med disse begrundelser.

(25) Første del af undtagelsen i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), som gælder støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, finder heller ikke anvendelse, da støtteforanstaltningen ikke gjaldt formål som forskning, udvikling og miljø eller små og mellemstore virksomheders investeringer. Støtteforanstaltningen gælder heller ikke et bestemt projekt, der skal udføres af støttemodtageren og kan betegnes som fremmende for Fællesskabets interesser. Kommissionen er i sin vurdering gået ud fra, at formålet med den pågældende støtteforanstaltning var at sørge for investeringer i kommunen Maarheeze. Kommissionen har derfor efterprøvet denne støtteforanstaltning efter retningslinjerne for regionalstøtte på grundlag af anden del af undtagelsen i artikel 87, stk. 3, dvs. støtte til fremme af udviklingen af visse økonomiske regioner. Kommunen Maarheeze lå på det tidspunkt, hvor salget fandt sted, ganske vist ikke i en region, der kunne komme i betragtning med hensyn til regionalstøtte. Undtagelsen i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), finder derfor ikke anvendelse.

(26) Da undtagelserne i artikel 87 ikke finder anvendelse, er støtteforanstaltningen ikke forenelig med Fællesmarkedet.

(27) Da støtten er uforenelig med Fællesmarkedet, må Kommissionen i overensstemmelse med Domstolens dom i sag 70/72(9), senere bekræftet ved dom i sagerne 310/85(10) og C-5/89(11) pålægge medlemsstaten at kræve al uretmæssigt udbetalt støtte tilbagebetalt af støttemodtageren. Denne foranstaltning er nødvendig for at genoprette den oprindelige situation og ophæve alle finansielle fordele, som støttemodtageren siden støttetildelingstidspunktet har haft af den uretmæssigt tildelte støtte. Tilbagefordringen af den uretmæssige og ulovlige støtte er en forpligtelse, som er pålagt Kommissionen i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 659/1999(12).

(28) Tilbagebetalingen af støtten skal ske straks og følge Nederlandenes nationale retsprocedurer, såfremt disse procedurer tillader en øjeblikkelig og effektiv udførelse af Kommissionens beslutning. Den støtte, som kræves tilbagebetalt, omfatter de påløbne renter fra det tidspunkt, hvor den uretmæssige støtte stod til modtagerens rådighed, til det tidspunkt, hvor den faktiske tilbagebetaling har fundet sted. Disse renter beregnes på grundlag af bankrenten efter den sats, der benyttes ved beregning af subventionsækvivalenten i forbindelse med regionale støtteordninger.

6. KONKLUSION

(29) De lokale myndigheders salg af et areal på 3 ha i 1994 indeholder et statsstøtteelement på 375000 NLG (170168 EUR).

(30) Kommunens finansiering af anlæggelsen af en parkeringsplads på Valmonts virksomhedsområde indeholder et statsstøtteelement på 125000 NLG (56723 EUR).

(31) Nederlandene har overtrådt EF-traktatens artikel 88, stk. 3, ved at gennemføre den pågældende støtteforanstaltning uden behørig anmeldelse.

(32) Begge foranstaltninger er uforenelige med Fællesmarkedet, og støtten skal kræves tilbagebetalt af modtageren -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Jordsalget og anlæggelsen af parkeringspladsen på virksomhedens område er statsstøtteelementer i den betydning, der anvendes i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, til fordel for Valmont. Disse støtteelementer beløber sig til henholdsvis 375000 NLG (170168 EUR) og 125000 NLG (56723 EUR).

Artikel 2

De i artikel 1 nævnte støtteelementer er uforenelige med fællesmarkedet.

Artikel 3

1. Nederlandene træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagefordre den i artikel 2 nævnte ulovlige støtte fra modtageren.

2. Tilbagefordringen sker straks i overensstemmelse med de nationale retsprocedurer, såfremt disse procedurer tillader en hurtig og effektiv gennemførelse af denne beslutning. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev stillet til modtagerens rådighed, til det tidspunkt, hvor den faktiske tilbagebetaling har fundet sted. Renterne beregnes på grundlag af den referencesats, der benyttes ved beregning af nettosubventionsækvivalenten i forbindelse med regionale støtteordninger.

Artikel 4

Nederlandene underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet for at efterkomme den.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Nederlandene.

Udfærdiget i Bruxelles, den 18. juli 2001.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 37 af 3.2.2001, s. 44.

(2) "Gedeputeerden werkten mee aan U-bocht" Brabants Dagblad, 6. marts 1998 "U-bocht rammelde flink", Brabants Dagblad, 10. marts 1998. "U-bocht strijdig met regels EU", Brabants Dagblad, 10. marts 1998.

(3) EFT C 37 af 3.2.2001, s. 44.

(4) www.valmont.com.

(5) www.valmont.nl.

(6) Kommissionens meddelelse om de minimis-støtte, EFT C 68 af 6.3.1996, s. 9. Denne meddelelse er nu blevet afløst af Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 (EFT L 10 af 13.1.2001).

(7) EFT C 209 af 10.7.1997, s. 3.

(8) Allerede i 1963 erklærede Kommissionen, at artikel 92 finder anvendelse på afhændelse af jord og bygninger, som sker gratis eller på særlige gunstige vilkår. Se svaret på skriftlig forespørgsel nr. 48 fra hr. Burgbacher (EFT 125 af 17.8.1963, s. 2235/63).

(9) Dom af 12. juli 1973 i sag 70/72, Kommissionen mod Tyskland, Samling 1973, s. 813.

(10) Dom af 24. februar 1987 i sag 310/85, Deufil GmbH og Co. KG mod Kommissionen, Samling 1987, s. 901.

(11) Dom af 20. september 1990 i sag C-5/89, Kommissionen mod Tyskland, Samling 1990 I, s. 3437.

(12) EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1.