KOMMISSIONENS BESLUTNING af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - karton) (Kun den engelske, den franske, den italienske, den nederlandske, den spanske og den tyske udgave er autentiske) (94/601/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spanien og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3, stk. 1,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 21. december 1992 om at indlede proceduren i sagen paa eget initiativ,

efter at have givet de deltagende parter lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 og Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),

efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

DEL I FAKTISKE OMSTAENDIGHEDER

A. SAMMENFATNING AF OVERTRAEDELSEN (1) Denne beslutning om paalaeggelse af boeder for overtraedelse af artikel 85 er truffet paa grundlag af Kommissionens kontrolundersoegelser i april 1991. I medfoer af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 har Kommissionens befuldmaegtigede repraesentanter foretaget kontrolundersoegelser hos en raekke kartonproducenter eller disses datterselskaber eller salgsagenter i EF. Som foelge af de naevnte kontrolundersoegelser og efterfoelgende begaeringer om oplysninger i medfoer af artikel 11 i forordning nr. 17, er Kommissionen kommet i besiddelse af skriftlige beviser paa, at foelgende virksomheder har overtraadt artikel 85:

- Buchmann GmbH

- Cascades SA

- Enso-Gutzeit Oy

- Europa Carton AG

- Finnboard - the Finnish Board Mills Association

- Fiskeby Board AB

- Gruber & Weber GmbH & Co KG

- Kartonfabriek »De Eendracht« NV (der handler under navnet BPB de Eendracht)

- NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV)

- Laakmann Karton GmbH & Co KG

- Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH

- Mo och Domsjoe AB (MoDo)

- Papeteries de Lancey SA

- Rena Kartonfabrik AS

- Sarrió SpA

- SCA Holding Ltd (tidligere Reep Paper & Board (UK) Ltd)

- Stora Kopparbergs Bergslags AB

- Enso Española SA (tidligere Tampella Española SA)

- Moritz J. Weig GmbH & Co KG.

(2) Overtraedelsen bestaar i deltagelse fra omkring midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) i en aftale og samordnet praksis, hvorved producenter, der leverer karton i Faellesskabet, samordnet og under indbyrdes medvirken og i strid med artikel 85:

- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles branchepolitik med henblik paa at begraense konkurrencen

- naaede til enighed om regelmaessige prisforhoejelser for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta

- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF

- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de stoerre producenter paa konstante niveauer (dog med mulighed for aendring fra tid til anden)

- traf samordnede forholdsregler til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger

- udvekslede forretningsmaessige oplysninger (om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, maskinudnyttelsesgrader, osv.) til stoette for ovennaevnte begraensninger.

B. KARTONINDUSTRIEN 1. Produktet

(3) Karton (»cartonboard«, »paperboard«) er et stift materiale, der fremstilles af traefibre og hovedsagelig anvendes til fremstilling af foldeaesker til emballering af foedevarer og nonfoodprodukter. Materialet anvendes desuden til fremstilling af karton til grafiske formaal.

Karton kan fremstilles paa flere maader, som alle er baseret paa, at et fiberstof oploeses i vand i forholdet 1:100, hvorefter fibrene formes til ark ved, at vandet fjernes, og den afsatte fibermasse toerres.

Der er udviklet en lang raekke produktkvaliteter for at opfylde slutbrugernes forskellige krav. Materialkvaliteten afhaenger i hoej grad af de fibre, der anvendes, og den behandling de gennemgaar under produktionsprocessen. Karton fremstilles og saelges som regel i form af ark eller plader, der er bygget op ved kombination af forskellige materialelag, bestaaende af forskellige typer af fibermasse. Materialet coates eller lamineres som regel paa den hvide side for at forbedre dets udseende eller goere det egnet til saerlige formaal. Man skelner mellem to hovedkategorier af karton: produkter fremstillet af ubrugte fibre og produkter fremstillet af brugte fibre.

(4) De vigtigste kartonkvaliteter, der fremstilles i Europa, er:

- falseaeskekarton (»folding boxboard« - FBB), der bestaar af et hvidt daeklag af bleget cellulose, et midterlag af mekanisk eller halvkemisk traemasse, og ofte et tyndt bundlag af bleget cellulose. FBB anvendes som regel til emballering af foedevarer, kosmetik, cigaretter, laegemidler m.m.

- bleget aeskekarton (»white-lined chipboard« - WCL), der i det kontinentale Vesteuropa ogsaa betegnes som Duplex eller Triplex, er fremstillet paa grundlag af brugte fibre. Der anvendes bleget cellulose til daeklaget og papiraffald til de oevrige lag. Produktet anvendes normalt til emballering af nonfoodprodukter

- massivt bleget sulfatkarton (»solid bleached sulphate« - SBS), er flerlagsprodukt, der fremstilles af bleget cellulose og er hvidt helt igennem. Produktet anvendes hovedsagelig som fineste emballagekvalitet til foedevarer, kosmetik, laegemidler og cigaretter.

Visse beslaegtede produkter (for eksempel graa pap (»greyboard«), der fabrikeres udelukkende paa basis af papiraffald) kan ogsaa fremstilles paa kartonmaskiner, men de falder uden for den definition af karton, som producenterne selv anvender, og er ikke genstand for den foreliggende sag.

De standardiserede produktbetegnelser og forkortelser, der bruges i Tyskland, anvendes almindeligvis i hele den vesteuropaeiske kartonindustri.

- coatede og ucoatede FBB-kvaliteter betegnes som henholdsvis »GC« og »UC«

- coatede og ucoatede »duplekskvaliteter« af WCL betegnes som »GD« og »UD«, medens »triplekskvaliteterne« benaevnes »GT« og »UT«

- coatede og ucoatede SBS-kvaliteter betegnes som henholdsvis »GZ« og »UZ«.

Inden for disse kategorier er der flere undergrupper: for eksempel adskiller GC1 sig fra GC2 ved at have forskelligt bagsidemateriale, GD1 fra GD2 ved forskellen i specifikt volumen, osv. For nemheds skyld betegnes alle produkter fremstillet af ubrugte fibre ofte som »GC-kvaliteter« og alle genbrugsprodukter som »GD-kvaliteter«. Denne terminologi er anvendt i denne beslutning.

2. Markedets stoerrelse og vaerdi

(5) Bl.a. som foelge af overlappende produktdefinitioner vurderes markedets stoerrelse forskelligt.

I forbindelse med denne procedure har Kommissionen benyttet den klassificering, der anvendes af de producenter, som denne procedure vedroerer, i deres eget informationssystem (se betragtning 61).

Den samlede vesteuropaeiske kartonproduktion var i 1990 (det sidste hele aar, i hvilket overtraedelse vides at have fundet sted) knap 4,2 mio. tons. Heraf eksporteredes ca. en sjettedel til tredjelande.

Der produceredes ca. 2 400 000 tons i Faellesskabet, heraf 70 % GD-kvaliteter. Produktionen i de nordiske lande omfattede 1 300 000 tons (naesten udelukkende GC og SBS), mens OEstrig fremstillede ca. 340 000 tons GD-kvaliteter.

Vesteuropas (EF- og EFTA-landenes) forbrug af karton (samtlige kvaliteter) var i 1990 ca. 3,5 mio. tons. Heraf udgjorde GC-kvaliteter 1,3 mio. tons (37 %), GD-kvaliteter 1,9 mio. tons (54 %) og SBS 0,3 mio. tons (9 %).

EF's forbrug af karton var i 1990 ca. 3 090 000 tons. Heraf var 1 150 000 tons GC- og 1 700 000 tons GD-kvaliteter. Frankrig, Tyskland, Italien og Det Forenede Kongerige tegner sig for over 80 % af forbruget i Faellesskabet.

Importen fra EFTA-landene, foerst og fremmest Sverige og Finland, daekkede 30 % af faellesskabsmarkedet.

Tabel 1 viser produktion, salg og forbrug for 1990.

I 1990 var vaerdien af EF-markedet for karton ca. 2 500 mio ECU.

(6) De sidste 30 aar har det vesteuropaeiske kartonmarked vaeret praeget af staerk vaekst. Den aarlige vaekstrate i Europa for karton har normalt vaeret hoejere end for industriproduktionen generelt: I 1980'erne var den gennemsnitlige aarlige vaekst i den vesteuropaeiske kartonsektor saaledes 3 % mod kun 1,5 % i industrisektoren som helhed.

I de fire aar fra 1987 til 1990 steg kartonproduktionen 18,6 %, men der var dog en tilbagegang i 1991, hvor efterspoergslen faldt med 2,2 %.

I sidste halvdel af 1980'erne voksede efterspoergslen paa GC-kvaliteter (ubrugte fibre) naesten tre gange saa meget som paa GD-kvaliteterne (brugte fibre).

Denne tendens vendte i 1990, hvor salget af GD-kvaliteter i EF steg ca. 11 % i forhold til 1989, medens salget af GC-kvaliteter faldt med 1 %.

Der var flere aarsager til den markante fremgang for GD i 1990: stoerre miljoebevidsthed hos forbrugerne, en foroegelse af prisforskellen mellem GC- og GD-kvaliteter i slutningen af 1989, hvor priserne paa GC-kvaliteter, men ikke paa GD-kvaliteter, blev forhoejet, forbedring af visse GD-kvaliteters udseende for at faa produktet til at ligne GC-kvaliteterne.

3. Producenterne

(7) Efterspoergslen paa EF-markedet for karton daekkes i betydeligt omfang af europaeiske GC-producenter, der er etableret uden for Faellesskabet, isaer i Sverige og Finland.

GC-sektoren er domineret af en raekke store nordiske skovproduktkoncerner, der efter nylige reorganiseringer og virksomhedsovertagelser nu faktisk har en vaesentlig del af deres produktionskapapicet for karton inden for Faellesskabet. Den stoerste europaeiske GC-producent er den svenske Stora-koncern med en aarsproduktion paa ca. 450 000 tons. To tredjedele af Storas GC-produktion kommer fra koncernens fabrikker i Kopparfors i Sverige og resten fra det tidligere Feldmuehle, som Stora erhvervede i 1990 (Feldmuehle producerede ogsaa GD-kvaliteter). En anden vigtig svensk producent, MoDo-koncernen, fremstiller 200 000 tons GC-produkter, som naesten udelukkende kommer fra koncernens fabrik i Det Forenede Kongerige, der ligger i Workington i Cumbria. MoDo's svenske produktion omfatter naesten udelukkende SBS-produkter. De fire finske GC-producenter (i 1991) - Metrsae-Serla, Kyro, Tampella og United Paper Mills - tegner sig tilsammen for naesten 500 000 tons (udelukkende fremstillet i Finland), og deres markedsfoering af produktet i EF-omraade og paa de oevrige eksportmarkeder foregaar udelukkende gennem den faellesejede salgorganisation Finnboard (3).

(8) I GD-sektoren tegner to store producenter, Mayr-Melnhof (M-M) og Sarrió sig nu for halvdelen af den vesteuropaeiske produktionskapacitet. M-M har sit hovedkontor i Wien, men ejer eller kontrollerer desuden kartonfabrikker i Tyskland, Schweiz (66 % ejede), Nederlandene og (siden 1991) Det Forenede Kongerige. Allerede i 1990 ejede M-M koncernen over 600 000 tons produktionskapacitet til GD- og 90 000 til GC-kvaliteter. I 1991 indsattes en ny GD-maskine (160 000 tons/aar) i driften i Tyskland (angiveligt som erstatning for en eksisterende maskine). M-M overtog en anden tysk producent i slutningen af 1992, saaledes at koncernens samlede kapacitet nu er over 850 000 tons. Sarrió (der er en del af den italienske Saffa-koncern) er den naeststoerste europaeiske producent af genbrugskvaliteter med produktionsanlaeg i Italien med en samlet kapacitet paa 400 000 tons til GD (foruden 26 000 tons kapacitet til GC). Koncernen har desuden to fabrikker i Spanien (Sarrió, Prat). Andre vigtige GD-producenter i EF er bl.a. Stora (tidligere Feldmuehle), Cascades, Weig og Buchmann. Europa Carton er ikke blot kartonproducent, men ogsaa den stoerste kartonnagefabrikant i Tyskland. Fiskeby i Sverige er den eneste nordiske producent af genbrugskvaliteter.

(9) Enkelte koncerner, bl.a. isaer Stora, M-M og Cascades, har en betydelig produktion af baade GC- og GD-kvaliteter.

De to vigtigste producenter af SBS (GZ, UZ) er MoDo (via Iggesunds Bruk i Sverige) med en produktion paa ca. 225 000 tons i 1990 og den finske Enso-Gutzeit med 125 000 tons.

Ifoelge en undersoeglese (baseret paa produktionskapacitet) (4) ejede Stora koncernen ca. 14 % af den samlede vesteuropaeiske kapacitet i 1990, fulgt af M-M (13 %), the Finnboard mills (11 %), MoDo/Iggesund (10 %), Sarrió/Saffa (8 %), Cascades (7 %), Enso-Gutzeit (3 %) og Weig (2 %). Saaledes tegnede ti producenter sig for 70 % af produktionskapaciteten i kartonsektoren (samtlige kvaliteter).

En anden undersoegelse (der bygger paa den samlede produktion) (5) placerer Mayr-Melnhof som nummer ét i 1991 med 19,3 % efter yderligere overtagelser og kapacitetsforoegelser, fulgt af Stora (14,2 %), Finnboard (12,4 %) og Sarrió/Saffa (10 %).

4. Kunderne

(10) De vigtigste aftagere af karton i Faellesskabet er kartonnagevirksomhederne (»konverteringsvirksomhederne«), som tegner sig for ca. 60 % af forbruget. Nogle faa kartonproducenter har integreret en konverteringsfunktion i deres virksomhed.

Konverteringsvirksomhederne indkoeber kartonark til fremstilling af foldeaesker (kartoner) efter specifikation fra deres kunder, der hovedsagelig omfatter foedevare- og nonfoodproducenter.

De endelige aftagere af falseaeskekartoner i Vesteuropa fordeler sig omtrent i forholdet 54:46 mellem foedevaresektoren og nonfoodsektoren. Der er ca. 1 500 konverteringsvirksomheder i de stoerre EF-lande. Det ti stoerste fremstiller ca. en fjerdedel af den samlede produktion, hvilket er et udtryk for den opdeling, der i nogen grad karakteriserer markedet paa kundesiden, selvom det boer naevnes, at der i de senere aar har vaeret en tendens til stoerre koncentration.

Andre vigtige aftagere af karton er trykkeribranchen, der anvender produktet til grafiske formaal.

5. Kartonindustriens reorganisering

(11) I det sidste tiaar har kartonindustrien gennemgaaet en omfattende strukturforandring. I 1980 kom langt stoerstedelen af den europaeiske kartonproduktion fra uafhaengige »enkeltprodukt«-selskaber, der udelukkende arbejdede for kartonindustrien. I 1990 derimod tilhoerte kun halvdelen af den disponible kapacitet specialvirksomheder for kartonfremstilling, medens resten ejedes af konglomerater inden for papirindustrien med brancheoverskridende interesser.

- I 1990 erhvervede Stora, Sveriges stoerste skovproduktkoncern og ejer af Kopparfors, en af de stoerste kartonproducenter, den tyske papirkoncern Feldmuehle-Nobel. Feldmuehle havde alle rede erhvervet 50 % af aktierne i den foerende franske kartonproducent Papeteries Béghin-Corbehem i 1988 og overtog de sidste 50 % i 1989. Den totale, samlede onsaetning i den nye Stora/Feldmuehle-koncern er ca. 6 500 mio. ECU. De tidligere virksomheder »Kopparfors« og »Feldmuehle« er nu blevet lagt sammen til Storas Billerud-division.

- Mayr-Melnhof (»M-M«), der oprindelig var en mellemstor producent med hjemsted i OEstrig, er nu den stoerste vesteuropaeiske GD-producent efter at have overtaget, foerst FS-Karton i Tyskland i 1984 og senere KNP-Vouwkarton i Nederlandene samt en kontrollerende aktiepost i Deisswil, Schweiz. I oktober 1991 erhvervede M-M Colthrop Board Mill, der er den eneste britiske virksomhed, der fremstiller GD-kvaliteter, og tidligere tilhoerte Reedpack-koncernen. M-M overtog desuden den tyske producent Laakmann i slutningen af 1992.

- AB Iggesunds Bruk, en af de stoerste europaeiske SBS-producenter, erhvervede pr. 1. januar 1988 Thames Board Mill (»TBM«), en stor GC-producent i Workington, Det Forenede Kongerige, og i slutningen af samme aar blev selskabet selv fuldstaendig integreret i papirkoncernen MoDo, der indtil da havde ejet knap 50 % af dets aktiekapital. (De tre, tidligere uafhaengige koncerner MoDo, Iggesund og Holmen blev lagt sammen til en »ny MoDo«-koncern.)

- Den canadiske Cascades-koncern erhvervede 1985/86 to franske kartonfabrikker (Blendeques og La Rochette) og derefter Duffel, den eneste belgiske producent (som nu er lukket) samt i 1989 Djupafors (Sverige).

- Reedpack Ltd, der blev oprettet i 1988 som resultat af en ledelsesovertagelse af produktionsinteresserne i Reed International PLC (der omfattede Reed Paper & Board (UK) Ltd (»Reed P & B«), der ejede Colthrop Board Mill), blev selv overtaget i juli 1990 af SCA, en stor svensk skovproduktkoncern. SCA beholdt stoerstedelen af de tidligere Reedpack-virksomheder, bl.a. Reed P & B, men solgte Colthrop Mill til et andet ledelsesovertagelsesprojekt (Field Packaging-koncernen) i maj 1991. Til gengaeld solgte Field fabrikken Colthrop til M-M i oktober 1991.

- Saffa, den foerende italienske producent, fusionerede sin kartondivision med den spanske producent Sarrió i 1990 (og aendrede divisionens navn til Sarrió) og erhvervede endnu en spansk producent, Prat Carton, i 1991.

- Aussedat-Rey, en af den foerende franske papirkoncerner og indehaver af Papeteries de Lancey, blev selv overtaget af International Paper, verdens stoerste papirmasse- og papirvirksomhed, i juni 1989.

- Enso-Gutzeit, den naeststoerste finske skovproduktkoncern og en vigtig SBS-producent, erhvervede i begyndelsen af 1993 Tampella Oys interesser i savvaerksprodukter, papir og karton. Tampella Oy, der er en anden finsk industrivirksomhed, fremstiller GC-kvaliteter og er medlem af Finnboard.

- Fiskeby AB, den eneste skandinaviske GD-producent, blev 1. juni 1990 erhvervet af det nordamerikanske selskab Manville Forest Products.

- KNP (Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken), en stor nederlandsk papirproducent, erhvervede den tyske emballageproducent Herzberger papierfabrik Osthushenrich GmbH (inklusive Badische Kartonfabrik) pr. 31. december 1986. Efterfoelgende solgte KNP sin kartonvirksomhed i Nederlandene, KNP Vouwkarton, til M-M med virkning fra 1. Januar 1990. KNP blev selv fusioneret med to andre nederlandske papirselskaber i begyndelsen af 1993 til selskabet NV Koninklijke KNP BT NV.

- Europa Carton AG, der selv ejes af Stone Container Corporation, USA, udvidede sine aktiviteter til at omfatte fremstilling af karton samt foldeaesker. Den 17. februar 1993 aftalte Europa Carton AG og den store franske konverteringsvirksomhed FCP at fusionere deres kartonnageaktiviteter til et faellesejet holdingselskab. Som led i fusioneringen indlemmede Europa Carton AG sin kartonnageaktivitet, herunder sin kartonfabrik, i et nyoprettet selskab, Europa Carton Faltschachtel GmbH, der ejes af det faelles holdingselskab.

6. Handel mellem medlemsstaterne

(12) Selvom hovedparten af de stoerste EF-markeders kartonimport kommer fra de nordiske lande, foregaar der en betydelig handel med karton mellem de enkelte medlemsstater. I 1990 blev 620 000 tons (25 %) af de i alt 2 400 000 tons karton, der blev produceret inden for faellesmarkedet, handlet i form af direkte salg fra en medlemsstat til en anden, foretaget af kartonproducenterne. Desuden formidles en betydelig del af den medlemsstatslige handel med karton af forhandlere (grossistvirksomheder), og eferthaanden som de store konverteringsvirksomheder er blevet mere integreret paa faelleseuropaeisk grundlag, er de blevet stadig mere interesserede i at placere deres indkoeb af leverancer fra koncerner, hvor de kan opnaa de fordelagtigste betingelser. Faellesskabet importerede 770 000 tons fra de nordiske EFTA-lande (Sverige, Norge, Finland), naesten udelukkende GC- og SBS-kvaliteter. Faellesskabet havde en betydelig import af GD-materiale (135 000 tons) fra OEstrig.

Med hensyn til den vigtigste faerdigvare (falseaesker) gaar 11 % af den vesteuropaeiske produktion til eksport.

7. Kapacitetsudnyttelse

(13) Kartonfremstilling er en naesten fuldautomatisk proces, der kraever en betydelig kapitalinvestering. For at vaere rentabel skal en ny, stor kartonfabrik have en kapacitet paa 150 000 til 200 000 tons og et anlaegsbudget paa ca. 250 mio ECU. Det var faktisk tilfaeldet med M-M/FS-Kartons nye fabrik, der blev sat i drift i Tyskland omkring slutningen af 1990.

Efter kartonproducenternes opfattelse er den ideelle driftsform at lade maskinerne koere med fuld kapacitet 24 timer i doegnet, 350 til 355 dage om aaret. For at vaere oekonomiske i drift kraever store maskiner lange produktionsforloeb med faerrest mulige produktskift. Hvert produktionsforloeb er tilpasset de enkelte kunders eller kundegruppers behov. Praktisk talt alle kartonprodukter, der fremstilles i Vesteuropa, produceres efter ordre, eftersom det generelt ikke kan lade sige goere at producere til lager. Antallet af dage eller uger, der er ordrer til, er saaledes en god maalestok for efterspoergslen. Ved en ordrebeholding paa under to til tre uger anser stoerre producenter det som regel for tilraadeligt at indstille produktionen midlertidigt (»take downtime«) for at opnaa en bedre produktionsplanlaegning og sikre at kvalitetsniveauet fastholdes. Mindre fabrikker er noget mere fleksible.

(14) Foer 1983 blev driftsbelastningen for maskinerne i den vesteuropaeiske industrisektor i adskillige aar anset for utilfredsstillende af producenterne (1980: 83 %; 1981: 85 %; 1982: 84 %; 1983: 91 %).

I 1984 steg efterspoergslen igen, og kapaciteten blev vurderet som »veludnyttet« med en belastning paa 96 %. Et mindre fald i efterspoergslen i 1985 foerte til en lidt lavere udnyttelsesgrad.

1986 blev i kartonindustrien anset for et rimelig godt aar med en forbrugsstigning paa 2 % og et fald i raamateriale- og energiomkostningerne.

(15) I perioden 1983 til 1986 foretog de finske producenter som resultat af maskinombygninger og fjernelse af flaskehalse betydelige kapacitetsudvidelser (Finnboard-fabrikkerne inden for GC-kvaliteter og Enso-Gutzeit i SBS-sektoren), hvorved den vesteuropaeiske produktionskapacitet foroegedes med ca. 150 000 tons. Imidlertid neurtaliserede den kraftigt foroegede efterspoergsel paa karton i 1980'erne denne kapacitetsudvidelse.

I 1987 infoerte producenterne en anden metode til beregning af kapacitetsudnyttelsen, og de viste sig, at der i virkeligheden ikke var tale om overkapacitet i kartonindustrien.

De naeste tre til fire aar arbejdede kartonindustrien med fuld eller naesten fuld kapacitet, selvom de stoerre producenter i 1990 i stigende omfang blev tvunget til at indfoere midlertidige produktionsstandsninger.

8. Omkostninger, priser og rentabilitet

(16) For saa vidt angaar raamaterialer er den vigtigste omkostningsfaktor ved kartonproduktion prisen paa papirmasse (til GC-kvaliteter) og paa papiraffald (til GD).

Papirmasse til fremstilling af GD-kvaliteter indkoebes som regel i Skandinavien eller Nordamerika og udgoer typisk ca. 30 % af omkostningerne ved kartonproduktion. (For visse af de store GC-producenter gaelder, at deres kartonfabrikker ligger ved siden af deres papirmassefabrikker og modtager en stor del af deres forsyninger ved intern overfoersel). Faktisk anvendes langt stoerstedelen af papirmasseproduktionen til papirfremstilling, og det anslaas, at kun 5 % af det samlede papirmasseforbrug anvendes til fremstilling af GC-karton.

Den pris, som kartonproducenterne betaler for papirmasse, siges derfor i hoej grad at vaere bestemt af forholdene i papirindustrien som helhed, i hoejere grad end af markedssituationen for GC-kvaliteter. For genbrugspapirs vedkommende anvendes omtrent 70 % til karton og kun 30 % til papir. For GD-kvaliteternes vedkommende er der maaske en mere direkte sammenhaeng mellem prisen paa karton og prisen paa raamaterialer end tilfaeldet er for GC og papirmasse. I sidste instans vil en stigning i prisen paa papirmasse dog ogsaa smitte af paa prisen paa genbrugsmaterialer.

Ifoelge producenterne fulgte kartonindustriens raamaterialeudgifter som regel verdensmarkedspriserne paa papirmasse og steg naesten 30 % mellem 1986 og 1989. Denne stigning afloestes i loebet af 1990 af en faldende tendens, der ved begyndelsen af 1991 naesten havde naaet samme niveau som i 1986. Imidlertid udviser hver af de oevrige omkostningsfaktorer skiftende tendenser, og fra og med 1982 var loen- og energiomkostningerne (der repraesenterer 20 til 25 % af de samlede omkostninger) konstant stigende, hvilket i nogen grad modsvarede faldet i raamaterialeomkostningerne.

I perioden 1986 til 1991 steg kartonindustriens faktiske indtaegter pr. enhed ca. dobbelt saa meget som produktionsomkostningerne.

Ifoelge en markedsundersoegelse, der var bestilt af flere af producenterne med henblik paa denne procedure (se betragtning 110), var de vesteuropaeiske producenters gennemsnitlige bruttoavance paa deres kartonaktiviteter i perioden 1986 til 1991, 162 ECU/ton i 1991-priser (= ca. 20 %) (6).

(17) Der er en betydelig prisforskel mellem GD-kvaliteter og GC-materiale. GD-gebrugskarton saelges typisk til 70 % af prisen paa GC2 (som en generel regel og baseret paa GC2 = 100 fordeler priserne sig indbyrdes paa foelgende maade: GD:70, GT:80, GC2:100, GC1:110 og SBS:120).

Dog kan GD- og GC-kvaliteter let erstatte hinanden til mange anvendelsesformaal. Der er sket betydelige aestetiske forbedringer af genbrugskarton, der goer det anvendeligt til mere kvalitetskraevende formaal. Til gengaeld kan man til visse anvendelser spare op til 20 % af vaegten af det anvendte materiale ved at bruge GC i stedet for GD, hvorved prisfordelen ved genbrugskarton bliver betydelig mindre.

(18) Indtil 1990 forhoejede kartonproducenterne som regel deres priser to gange om aaret, nemlig i april og oktober. Prisstigninger annonceres altid flere maaneder i forvejen. Producenterne sender normalt en rundskrivelse til kunderne (hovedsaglig virksomheder, der fremstillet trykte kartonemballager eller »konverteringsvirksomheder«), hvori de meddeler stoerrelsen af den forestaaende stigning. Sektoren har gjort sig bemaerket ved sine branchedaekkende prisinitiativer, hvor samtlige producenter har annonceret identiske eller stort set identiske prisforhoejelser paa de enkelte nationale markeder i de vesteuropaeiske lande til ikrafttraeden paa samme dato. Alle de store producenter annoncerede deres prisforhoejelser med faa dages eller ugers mellemrum. Skoent de nordiske producenter ofte var de foerste til at annoncere en prisstigning, var moensteret ikke det samme fra gang til gang, og det forekom ogsaa, at andre producenter - f.eks. Feldmuehle og Mayr-Melnhof - »lagde for« med et prisinitiativ. De mindre producenter foretog uvaegerligt de samme forhoejelser af listepriserne som de store koncerner.

Foruden en standardprisliste anvender de fleste store producenter saerlige, individuelle prislister, som er beregnet paa store kunder, og som undertiden er baseret paa en lavere grundpris. (Ved grundprisen forstaas som regel prisen for et parti paa 10 eller 15 tons af samme densitet/gramvaegt). Desuden er der mulighed for maengderabat. Den almindelige fremgangsmaade er at annoncere den samme fast forhoejelse af enhedsprisen til alle kunder (f.eks. 13 DM/100 kg for GC- og 11 DM/100 kg for GD-kvaliteter) for derefter at informere hver enkelt af de kunder, der har en saerlig aftale med producenten, om betydningen af den almindelige forhoejelse af grundpriserne for de paagaeldendes egen slutpris.

(19) Kartonproducenterne har saedvanligvis forsoegt at retfaerdiggoere en paataenkt prisstigning over for deres kunder ved at henvise til oegede udgifter til raamaterialer, energi, transport, osv. Konverteringsvirksomhedernes egne kunder (som hovedsagelig findes i foedevaresektoren) forventede normalt, at deres leverandoerer selv ville baere eventuelle mindre stigninger i kartonprisen. For at konverteringsvirksomhederne kunne lade en stigning i kartonprisen slaa igennem over for deres egne kunder, maatte den derfor vaere paa mindst 5 %. Paa den anden side er der af praktiske grunde en oevre graense for, hvor stor en ensidig prisforhoejelse, kartonproducenterne kunne tillade sig at forlange af konverteringsvirksomhederne. I flere tilfaelde har konverteringsvirksomhederne modsat sig en paataenkt prisstigning paa karton med den begrundelse, at deres egne kunder paa deres side ville naegte at acceptere en prisstigning paa emballage, da selve kartonmaterialet udgoer den stoerste omkostningsfaktor (ca. 50 %) ved den endelige pris paa trykte emballager. De listeprisforhoejelser, som kartonproducenterne overvejede at indfoere i de enkelte tilfaelde, var derfor som regel af stoerrelsesordenen 6 til 10 %.

9. Prisinitiativer

(20) I begyndelsen af 1986 annoncerede kartonproducenterne prisforhoejelser paa ca. 8 % (120 og 100 DM/ton) paa baade GC- og GD-kvaliteter paa alle vesteuropaeiske markeder, men uden stoette succes. Fra omkring sidste kvartal af 1986 var markedspriserne konstante eller endog faldende, idet nettopriserne paa GC-kvaliteter faktisk faldt paa de fleste nationale markeder i 1987. (Dog steg priserne i Det Forenede Kongerige med 9 % i begyndelsen af 1987. Dette skyldtes, at sterlingskursen var lav i forhold til valutaerne i de oevrige vesteuropaeiske lande, og dette skridt bragte priserne i Det Forenede Kongerige mere paa linje med resten af Faellesskabet).

Til gengaeld forhoejede samtlige producenter fra og med 1988 med jaevne mellemrum deres kartonpriser i hele Vesteuropa ved en raekke saakaldte »prisinitiativer«. Saedvanligvis indebar prisinitiativerne oegede priser paa alle nationale markeder paa baade primaerfibre og genbrugskvaliteter, og prisen paa SBS steg som regel (men ikke altid) i takt med prisen paa GC-kvaliteter.

- Det foerste prisinitiativer i 1988, der traadte i kraft mellem februar og april, omfattede en forhoejelse for GC-, GD- og SBS-kvaliteter paa 7 til 8 % (i visse tilfaelde 10 %). De nye priser skulle gaelde til 30. september.

- Endnu en prisforhoejelse gennemfoertes i 1988. Den var paa ca. 7 % og traadte i kraft 1. oktober, igen for GC-, GD- og SBS-kvaliteter, og skulle gaelde til februar 1989. Det Forenede Kongerige var undtaget fra denne forhoejelse, da de britiske priser paa dette tidspunkt allerede laa ca. 10 % over niveauet i de oevrige vesteuropaeiske lande.

- I 1989 forhoejedes priserne paa GC- og SBS-kvaliteter igen to gange, medens GD-priserne kun steg én gang.

Den foerste forhoejelse var paa ca. 10 % for GC-kvaliteter og 6 % for GD-kvaliteter og traadte i kraft 1. april.

- Den anden prisforhoejelse i 1989 (1. oktober i de fleste lande) gjaldt kun for GC og SBS, og ogsaa denne gang var den af stoerrelsesordenen 8 til 10 % af listepriserne. Dette oegede prisforskellen mellem GC- og GD-kvaliteter med den deraf foelgende forskydning i efterspoergslen tilbage til GD.

- I april 1990 gennemfoertes en forhoejelse af prisen for GC-, GD- og SBS-kvaliteter, der bevirkede en stigning paa mellem 6 og 10 %, afhaengig af landet. Det var meningen, at den skulle efterfoelges af endnu en prisforhoejelse den 1. oktober 1990, men som foelge af, at idriftsaettelsen af ny produktionskapacitet faldt sammen med en forventet nedgang i den oekonomiske vaekst, udsattes den anden forhoejelse til januar 1991.

- Forhoejelsen paa 6 til 7 % traedte i kraft i januar 1991, men blev yderligere udsat paa visse markeder indtil april for store kunder, der havde protesteret mod tidspunktet for prisforhoejelsen.

(21) Ifoelge producenternes egne tal resulterede raekken af prisinitiativer mellem 1988 og 1991 i en gennemsnitlig stigning af grundsatsen for de vesteuropaeiske listepriser (i nationale valutaer) paa 42 % i loebende priser. De gennemsnitlige faktisk betalte nettopriser (dvs. efter fradrag af alle prisnedslag og rabatter) steg ligeledes, men noget mindre. En markedsundersoegelse, som blev bestilt af et antal producenter, viste en gennemsnitlig stigning i de faktiske nettopriser for karton i indenlandsk valuta paa 33 % (i loebende priser), foer prisfaldet i midten af 1991.

I faste priser og omregnet til ecu for at tage hensyn til de udsving, der skyldes aendringer i valutakurserne, steg de annoncerede priser i denne periode i gennemsnit 26 % i Vesteuropa, medens de faktiske priser steg 19 %, foer de faldt noget i anden halvdel af 1991.

Der er selvfoelgelig visse forskelle mellem de enkelte producenter, kvaliteter og nationale markeder. GC-priserne steg mere end priserne paa genbrugskvaliteter (se betragtning 20).

For at tage et eksempel: en af de store producenter satte nettoprisen paa GC-kvaliteter i Tyskland op fra omkring 1 500 DM/ton i januar 1988 til 2 000 DM/ton i midten af 1991 (+ 33 %), medens GD-kvaliteter steg fra 1 200 DM/ton til 1 450 DM/ton i samme periode (+ 21 %). De prisforhoejelser, der i denne periode gennemfoertes i Belgien, var betydeligt stoerre end gennemsnittet for Vesteuropa, medens de Italien laa noget under gennemsnittet.

C. PROCEDUREN 1. Uanmeldte kontrolundersoegelser i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17

(22) Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, samtidige uanmeldte undersoegelser hos en antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren. I visse tilfaelde, hvor en virksomhed, der var mistaenkt for medvirken til overtraedelsen, havde hjemsted uden for Faellesskabet, blev undersoegelsen foretaget hos en eller flere af den paagaeldende virksomheds datterselskaber eller agenter.

Undersoegelserne var foranlediget af modtagelsen af en uformel klage (dvs. ikke fremsat i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17) fra British Printing Industries Federation (BPIF), der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige.

I sin skrivelse af 22. november 1990 haevdede BPIF, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt en overtraedelse af EF's konkurrenceregler havde fundet sted.

Samtidig (men uden at underrette Kommissionen herom) udsendte BPIF en pressemeddelelse, der sikrede, at dens initiativ blev omtalt i fagpressen. En omtale af klagen blev bragt i »This Week« for 10. til 14. december 1990. »This Week« er et nyhedsbrev, der udgives af Pulp and Paper International.

Man fandt kopier af pressemeddelelsen (eller endog af selve klagen fra BPIF) hos flere kartonproducenter eller disses agenter: Cascades, MM Pegg (M-M) (som havde modtaget den fra Feldmuehle), Finnboard og SCA.

Den 12. december 1990 indgav ogsaa Fédération Française de Cartonnage, der er branchorganisation for de franske aftagere af karton, ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande i forbindelse med det franske kartonmarked, der svarede til dem, der blev fremsat i BPIF's klage.

(23) Det fremgik af det skriftlige materiale, som Kommissionen fandt hos flere af de besoegte virksomheder eller sammenslutninger, at kartonindustrien var fuldstaendig klar over, at BPIF's klage indebar muligheden for en undersoegelse i henhold til artikel 14, stk. 3. I mindst ét tilfaelde havde man anmodet eksterne jurister om at udfoere en fingeret undersoegelse (»dummy run«) paa virksomhedens adresse, og disse meddelte senere, at visse dokumenter var blevet fjernet fra virksomhedens lokaler »med henblik paa naermere undersoegelse« (skoent baade den paagaeldende virksomhed og dens egne juridiske raadgivere over for Kommissionen naegtede, at de faktisk var blevet fjernet dokumenter).

Til trods for forhaandsvarslet fandt Kommissionens repraesentanter (isaer hos Cascades og hos M-M's datterselskab FS-Karton) i forbindelse med undersoegelserne flere yderst belastende dokumenter, der viste, at der gennem adskillige aar var truffet aftaler om prisfastsaettelse og begraensning eller styring af udbuddet af karton under daekke af et organ, benaevnt »Product Group Paperboard« eller »PG Paperboard«.

De paagaeldende dokumenter beskrives naermere i denne beslutnings del E.

2. Begaeringer i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17

(24) Efter sine undersoegelser i henhold til artikel 14, stk. 3, anmodede Kommissionen alle de kartonvirksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger, jf. artikel 11.

Begaeringerne vedroerte PG Paperboard's aktiviteter og hver enkelt virksomheds deltagelse i organets moeder og udvalg.

Desuden fremsatte Kommissionen begaering om oplysninger vedroerende bestemte henvisninger i det skriftlige materiale, der var blevet fundet hos disse virksomheder (eller disses datterselskaber), til Cascades og til M-M.

Alle de virksomheder, som denne procedure vedroerer, blev desuden anmodet om at aflevere enhver form for de skriftlige materiale i deres besiddelse, der havde forbindelse med moederne i PG Paperboard. De fleste afleverede de officielle moedereferater, men med undtagelse af Rena, fremlagde ingen private noter eller notater bortset fra dem, som undersoegelsen allerede havde bragt for dagen.

Kommissionen anmodede tillige om visse relevante dokumenter fra Fides, den schweiziske organisation, der leverede tekniske service til PG Paperboard (se betragtning 27), samt fra de skandinaviske producenters brancheorganisation, men de paagaeldende dokumenter fremkom ikke.

3. Klagepunkterne og hoeringen

(25) Klagepunkterne i denne sag blev meddelt virksomhederne ved skrivelse af 21. december 1992. Skrivelsen var bilagt:

1) for hver enkelt af virksomhederne en udtalelse indeholdende oplysninger om den paagaeldende virksomhed, der viste dens rolle i det formodede kartel og beskrev de vigtigste beviser for dens medvirken til overtraedelsen

2) bilag indeholdende det skriftlige bevismateriale, der henvises til i klagepunkterne, nummereret 1 til 157

3) fuldstaendig dokumentation for hvert af de syv konstaterede prisinitiativer (A til G), herunder alle relevante interne prisinstrukser for hver producent og en sammenfattende tabel

4) alle relevante begaeringer i henhold til artikel 11 med tilhoerende svar

5) alt skriftligt materiale, der blev fundet hos producenterne eller disses datterselskaber eller agenter, og som vedroerer BPIF's klage

6) alle prisinstrukser stammende fra konkurrenter, der blev fundet hos eller fremlagt af producenter osv.

7) alle avisudklip vedroerende prisforhoejelserne, der fandtes hos producenterne osv.

8) en fortegnelse over sagsakter i Kommissionens besiddelse samt en redegoerelse for karakteren af de enkelte dokumenter og deres oprindelse.

Desuden gav Kommissionen hver enkelt af de virksomheder, der fik tilsendt klagepunkterne, adgang til at goere sig bekendt med foelgende:

1) alt skriftligt materiale, som Kommissionen havde indhentet fra virksomheden eller dens datterselskaber eller agenter i henhold til artikel 11 eller 14

2) samtlige referater og andre optegnelser fra PG Paperboard.

Endvidere fik virksomheder, der via datterselskaber eller agenter var repraesenteret i en af de to britiske brancheorganisationer (PAA eller ACBM, se betragtning 94 til 99), mulighed for at se hele det materiale, som Kommissionen havde indhentet vedroerende den organisation, de var repraesenteret i, og som ikke havde bilagt klagepunkterne.

(26) Fristen for indgivelse af skriftlige bemaerkninger til Kommissionen klagepunkter var sat til 14 uger fra modtagelsen af klagepunkterne. Alle de virksomheder, der fik tilsendt klagepunkterne, indsendte skriftlige bemaerkninger, medens kun omkring halvdelen anmodede om mulighed for at fremsaette deres argumenter mundtligt. Der afholdtes en mundtlig hoering 7. til 9. juni 1993, hvor foelgende virksomheder redegjorde mundtligt for deres sag: Enso-Gutzeit, Europa Carton, Gruber & Weber, Kartonfabriek de Eendracht, Laakmann, Mayr-Melnhof, MoDo, SCA Holding og Weig.

De vigtigste omstaendigheder ved overtraedelsen er beskrevet i del D og E i denne beslutning.

D. ORGANISATIONEN OG OPBYGNINGEN AF DE FORSKELLIGE ARBEJDSGRUPPER INDEN FOR PRODUCT GROUP PAPERBOARD OG DISSES FORMAAL 1. PG Paperboard

(27) I 1995 oprettede de kartonproducenter, der paa det tidspunkt forsynede det vesteuropaeiske marked, en sammenslutning benaevnt »Sektion Karton« (»Section Cartonboard«/»Section Cartonboard«/»Sektion Karton«), der tilsyneladende blev drevet inden for rammerne af Fides Treuhandgesellschaft (Trust Company). Fides er et forvaltningsinstitut, der er beliggende i Zuerich, og som bl.a. administraterer forskellige branchers informationsudvekslingssystemer. Imidlertid er der kun faa tilgaengelige oplysninger om Sektion Kartons aktiviteter.

I aaret 1980/81 besluttede kartonproducenterne at reorganisere Sektion Karton som en saerlig produktgrupper under det Europaeiske Papirinstitut (»EPI«), en organisation, der hovedsagelig er oprettet med henblik paa loesning af tekniske og statistiske opgaver (7). Denne gruppe blev senere kendt som »Product Group (eller PG) Paperboard«.

PG Paperboard holdt sin foerste aarlige generalforsamling den 12. juni 1981 i Wolfheze i Nederlandene.

(28) Medlemmerne af PG Paperboard bestod af de forskellige nationale sammenslutninger af kartonproducenter i Vesteuropa, samt enkelte producenter fra Belgien, Frankrig, Tyskland, Italien, Nederlandene, Det Forenede Kongerige, OEstrig, Spanien og Schweiz. De skandinaviske producenter deltog enkeltvis sammen med deres brancheorganisation Scanpapp (senere kendt under navnet Nordic Paperboard Institute - »NPI«).

Det produkt, som PG Paperboard's aktiviteter vedroerte, var defineret som: »Enhver form for coated eller ucoated maskinfremstillet karton med en gramvaegt paa mindst 200 g/m²«.

(Emballagekarton til flydende produkter, tapetpapir og visse andre kartonprodukter var udtrykkelig undtaget fra PG Paperboard's arbejdsomraade. der er udviklet enkelte hoejkvalitets GC-materialer med en gramvaegt paa kun 160 g/m² til grafiske formaal, men salget heraf er ubetydeligt).

PG Paperboard havde en saerlig sektion for »Graa pap (greyboard)« (GK), der ikke betragtes som rigtig karton og ikke er genstand for denne beslutning.

Forvaltningsinstituttet Fides, der allerede havde haft forbindelse med Sektion Karton, blev udpeget til sekretariat for PG Paperboard.

2. Udvalgene i PG Paperboard foer 1986

(29) PG Paperboard havde flere forskellige udvalg eller grupper. Oprindelig omfattede disse organer, foruden den aarlige generalforsamling, den saakaldte Direktoerkonference, Det OEkonomiske Udvalg og Det Tekniske Udvalg. I 1984 oprettedes »Markedsfoeringsudvalget«.

Direktoerkonferencen holdt moede tre til seks gange om aaret, ligesom Det OEkonomiske Udvalg.

Medlemskab af Direktoerkonferencen var aabent for administrerende direktoerer for alle virksomheder, der var medlem af PG Paperboard, og for disses salgsdirektoerer.

Medlemmerne af Det OEkonomiske Udvalg var marketing- og/eller salgschefer. De holdt Direktoerkonferencen orienteret om markedssituationen i de forskellige lande.

Markedsfoeringsudvalget blev oprettet senere med henblik paa at analysere de oplysninger, der blev fremskaffet af Det OEkonomiske Udvalg, og for at meddele Direktoerkonferencen udvalgets vurdering af markedet. Udvalget moedtes tre til fem gange om aaret.

(30) De officielle moedereferater for baade Direktoerkonferencen og Det OEkonomiske Udvalg blev udarbejdet af Fides og foreligger for hele den periode, der er genstand for undersoegelsen. Heraf fremgaar, at der fandt droeftelser sted i disse organer om saadanne emner som ordretilgang, kapacitetsudnyttelse, ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel samt forslag om midlertidige produktionsstandsninger. Dog giver de officielle moedereferater det indtryk, at disse droeftelser altid blev holdt i generelle vendinger og bestod i en udveksling af oplysninger, uden at de enkelte producenter afsloerede noget om egne forhold, og uden at der blev truffet nogen aftale eller beslutning.

Derimod forelaa der overhovedet ikke referater af moederne i Markedsfoeringsudvalget, idet producenterne paastod, at disse moeder aldrig blev refereret.

3. AEndringer i PG Paperboard's opbygning i 1986/87

(31) PG Paperboard's opbygning undergik en vaesentlig forandring i 1986 og 1987. Foerst oprettedes i midten af 1986 et mindre udvalg, »Direktoerernes Arbejdsgruppe« (PWG), bestaaende af medlemmer af den oeverste ledelse fra de ca. otte stoerste kartonproducenter. Denne gruppes funktion var angiveligt at »forberede arbejdet« i Direktoerkonferencen med hensyn til emner som omkostningstendenser, udviklingen indenfor efterspoergslen og salgsprognoser. PWG afholdt regelmaessige moeder fem til otte gange om aaret.

Efter oprettelsen af den nye arbejdsgruppe holdt selve Direktoerkonferencen faerre moeder. Man havde saaledes et foraarsmoede i forbindelse med den aarlige generalforsamling i PG Paperboard, hvor stort set samtlige producenter var til stede, og et vintermoede i november, som regel kun med deltagelse af en eller to producenter fra hvert land.

(32) Noget senere - i 1987 - blev Markedsfoeringsudvalget omorganiseret (de noejagtige enkeltheder er ikke klarlagt), og blev derefter benaevnt »Det Faelles Markedsfoeringsudvalg« eller JMC (Joint Marketing Committee). Samtlige de virksomheder, denne beslutning er rettet til (med Enso-Gutzeit som eneste undtagelse), deltog i dette udvalgs moeder, nogle hyppigere end andre. Tilsyneladende repraesenterede Finnboard baade NPI og sine egne fire medlemmer Kyro, Metsae-Serla, Tampella og United Paper Mills. JMC begyndte at holde moeder under sin nye benaevnelse i slutningen af 1987 eller begyndelsen af 1988.

I begyndelsen moedtes udvalget en halv snes gange om aaret, og selvom moedefrekvensen blev reduceret i 1989 til ca. otte moeder, blev der hver gang afholdt saerskilte moeder for GC-og GD-kvaliteter. JMC overtog tilsyneladende visse af Det OEkonomiske Udvalgs ikke naermere definerede funktioner, men sidstnaevnte udvalg fortsatte sine moeder indtil begyndelsen af 1991 og holdt JMC underrettet om markedssituationen i de forskellige lande.

4. Manglende moedereferater og andre optegnelser

(33) Til trods for at der altid blev skrevet detaljerede referater af moederne i Direktoerkonferencen og Det OEkonomiske Udvalg, som blev tilsendt deltagerne, fandtes der overhovedet ingen officielle optegnelser vedroerende nogen af PWG's moeder foer februar 1990 eller af JMC's moeder foer efter den dato, hvor Kommissionens undersoegelser fandt sted. Der fandtes end ikke nogen moedeindkaldelser eller deltagerlister. Som svar paa Kommissionens detaljerede og gentagne begaeringer om oplysninger i henhold til artikel 11 haevdede deltagerne for de flestes vedkommende, at man paa grund af moedernes »uformelle« karakter aldrig tog referat. Ligeledes fastholdt naesten alle virksomhederne, at deres repraesentanter hverken havde taget personlige notater under selve moederne eller havde udarbejdet referater senere for at oplyse andre i deres egen organisation om, hvad der var foregaaet paa moederne. Fides, der fungerede som sekretatiat for PG Paperboard, var til stede ved alle organisationens moeder. Kommissionen kan ikke godtage, at Fides ikke i denne egenskab tog en eller anden form for referat for baade PWG og JMC, ligesom for de oevrige udvalg, men Fides har aldrig fremlagt nogen moedereferater eller andre optegnelser som svar paa Kommissionens gentagne begaeringer.

5. Storas redegoerelser

(34) I deres svar paa Kommissionens begaeringer om oplysninger i henhold til artikel 11 gav naesten samtlige virksomheder udelukkende vage og intetsigende beskrivelser af de forskellige PG Paperboard-udvalgs formaal og virksomhed.

Disse svarede i det store og hele til den officielle beskrivelse i PG Paperboard's aarsrapporter af udvalgens aktiviteter.

Men Stora, den svenske skovproduktkoncern, der allerede omfattede Kopparfors og desuden fornylig havde erhvervet Feldmuehle, vedgik i sin skrivelse til Kommissionen af 19. august 1991, at ». . . selskaberne i Stora-koncernen har deltaget i visse former for politik og foranstaltninger, der muligvis er i strid med konkurrencereglerne.«

Stora gav senere (30. august 1991) et udfoerligt svar paa Kommissionens begaering om oplysninger om PG Paperboard og dette organs aktiviteter, der blev uddybet i yderligere svar, som Stora fremsatte i henhold til artikel 11, isaer svarskrivelsen af 28. oktober 1991 (»Storas anden redegoerelse«).

6. PG Paperboard's formaal og aktiviteter samt de forskellige udvalgs medlemmer

a) PG Paperboard foer 1986

(35) Ifoelge Stora (anden redegoerelse, side 2) havde kartonproducenterne »forsoegt at skabe orden paa . . . markedet siden 1975. Medlemmerne af PG Paperboard og af organets forgaenger (foer 1981) havde afholdt moeder for at droefte prisfastsaettelse og markedsandele i denne periode«. Foer 1986/87 havde Direktoerkonferencen - ganske vist tilsyneladende i ret generelle vendinger - droeftet forskellige forslag og havde gjort forskellige forsoeg paa at forhoeje priserne og loese overkapacitetsproblemet. Markedsfoeringsudvalget, der blev nedsat i 1984, undersoegte, hvorvidt markedet ville acceptere en prisforhoejelse, og aflagde beretning til Direktoererne. Stora paastod, at stoerstedelen af disse initiativer var slaaet fejl paa grund af den stedvise overkapacitet i branchen i denne periode.

De forsoeg, som Direktoerkonferencen i denne periode gjorde paa at skabe disciplin paa kartonmarkedet, blev tilsyneladende ogsaa haemmet af manglen paa tilstraekkelig detalierede tekniske oplysninger. Denne erkendte hindring for at gennemfoere effektive hemmelige aftaler blev for en stor del ryddet af vejen med oprettelsen i 1986 af PWG, hvis effektivitet yderligere forstaerkedes gennem oprettelsen af det nye JMC i slutningen af 1987 eller begyndelsen af 1988.

b) PWG

(36) PWG bestod af repraesentanter for de ca. otte foerende kartonproducenter, og gruppens medlemmer havde titel af administrerende direktoer eller salgsdirektoer eller indtog tilsvarende stillinger i deres respektive virksomheder.

Foelgende virksomheder var medlemmer af PWG: Cascades, Papeteries Béghin-Corbehem og Feldmuehle (som nu begge indgaar i Stora), Finnboard, KNP (indtil midten af 1988), M-M, Saffa (det senere Sarrió) TBM (der nu indgaar i MoDo), samt fra 1988, Weig.

Moederne i PWG blev ledet af PG Paperboard's valgte formand, og i den relevante periode blev dette hverv bestridt af medlemmer af henholdsvis KNP's, Finnboards og M-M's oeverste ledelse efter tur.

Tilsammen repraesenterede de oprindelige PWG-medlemmer naesten hele den samlede produktionskapacitet for GC-kvaliteter og to tredjedele af den vesteuropaeiske GD-kapacitet (en andel, der senere voksede som resultat af en raekke virksomhedserhvervelser).

(37) PG Paperboard's aarlige »aktivitetsrapporter«, der blev forelagt paa generalforsamlingen, giver det indtryk, at PWG's funktion var at berede vejen for Direktoerkonferencerne gennem droeftelser af generelle spoergsmaal, som for eksempel omkostningstendenser, udviklingen inden for udbud og efterspoergsel samt salgsprognoser.

I virkeligheden var dens hemmelige kommissorium langt mere praecist:

Ifoelge Stora »afholdtes moeder i PWG fra 1986 med det formaal at bidrage til at skabe disciplin paa markedet«. Gruppens egentlige formaal var bl.a. »droeftelser og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser, prisforhoejelser og kapacitet« (Storas anden redegoerelse, side 4 til 5).

Fra et tidspunkt kort efter gruppens oprettelse »naaede man i PWG til enighed og traf generelle beslutninger om baade tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som kartonproducenterne skulle genenmfoere« (Stora anden redegoerelse, side 6).

I forbindelse med initiativer til prisforhoejelser foregik de i PWG indgaaende droeftelser vedroerende markedsandele i Vesteuropa for sammenslutninger af virksomheder inden for de enkelte lande og for de enkelte producentkoncerner. som et resultat af disse droeftelser opnaaedes visse former for »arrangementer« mellem deltagerne med hensyn til deres respektive markedsandele med det formaal at sikre, at gennemfoerelsen af de samordnede prisinitiativer ikke blev truet af en situation, hvor udbuddet oversteg efterspoergslen. Faktisk enedes de store producentkoncerner om at fastholde deres markedsandele paa de niveauer, der fremgik af de aarlige produktions- og salgsstatistikker, der forelaa i endelig form fra Fides i marts det foelgende aar. Udviklingen med hensyn til markedsandele blev analyseret paa hvert af de moeder, der holdtes i PWG, paa basis af maanedlige opgoerelser fra Fides, og saafremt der konstateredes vaesentlige udsving, blev den formodet ansvarlige virksomhed afkraevet en forklaring.

(38) PWG hoert under den samlede Direktoerkonference. Gruppens opgaver omfattede bl.a.:

»at give Direktoerkonferencen en vurdering og beskrivelse af den noejagtige tilstand med hensyn til udbud og efterspoergsel paa markedet og de forholdsregler, der burde traeffes for at skabe disciplin paa markedet.« (Storas anden redegoerelse, side 5).

PWG traadte altid sammen forud for en Direktoerkonference, og da begge moeder blev ledet af den samme person, er der ingen tvivl om, at det var denne person, der meddelte resultatet af droeftelserne i PWG til de medlemmer blandt de saakaldte »Direktoerer«, der ikke tilhoerte inderkredsen.

I de tilfaelde, hvor der ikke blev afholdt Direktoerkonference umiddelbart efter PWG-moedet, orienterede deltagerne de mindre producenter gennem deres nationale sammenslutninger om indholdet af beslutningerne (Storas svar i henhold til artikel 11, dateret 17. september 1991). For Tyskland vedkommende var der ikke nogen egentlig grund til at anvende denne procedure med hensyn til GC-kvaliteter, eftersom medlemmerne af PWG tegnede sig for praktisk taget hele productionen. I GD-sektoren derimod blev uafhaengige producenter som for eksempel Buchmann og Laakmann fra tid til anden underrettet af Feldmuehle eller M-M. Buchmann har indroemmet, at man »ret ofte» modtog oplysninger fra Feldmuehle (land, dato og beloeb) i forbindelse med planlagte prisforhoejelser.

Det var som regel Finnboard, der orienterede de skandinaviske producenter (alle NPI-medlemmer) om resultatet af moederne. Det var paa denne maade, at Kopparfors var blevet holdt orienteret foer fusionen med Feldmuehle i 1990. Storas indtryk af, at samme praksis blev fulgt med hensyn til Rena og Enso-Gutzeit, bekraeftes i det store og hele af Renas redegoerelse (betragtning 79 til 80). Den stemmer ogsaa med Finnboard's stilling i PWG som baade repraesentant for NPI og selvstaendig deltager (se ogsaa betragtning 58, 79 og 83).

I Frankrig var det Cascades eller Béghin Corbehem (CBC), der orienterede Papeteries de Lancey om PWG's beslutninger.

Disse kommunikationslinjer var imidlertid ikke formaliseret, da de paagaeldende producenter med undtagelse af Enso-Gutzeit alle var medlemmer af JMC, der holdt regelmaessige moeder, og som led i den saevanlige forretningsgang blev orienteret af formanden for dette organ om de beslutninger, der var blevet truffet paa det seneste PWG-moede (som han ogsaa havde deltaget i).

(39) PWG holdt moeder flere gange om aaret. I tidsrummet juni 1986 til maj 1987 afholdtes fire moeder, i 1987 til 1988 otte moeder, i 1988 til 1989 fem moeder,og i 1989 til 1991 afholdtes mindst ti moeder.

Saa vidt vides, afholdt PWG moeder paa foelgende datoer:

"" ID="1">10. november 1986 > ID="2">Zuerich "> ID="1">12. december 1986 > ID="2">Zuerich "> ID="1">18. marts 1987 > ID="2">Zuerich "> ID="1">20. maj 1987 > ID="2">Graz "> ID="1">12. oktober 1987 > ID="2">Zuerich "> ID="1">4. december 1987 > ID="2">Zuerich "> ID="1">10. marts 1988 > ID="2">Zuerich "> ID="1">25. maj 1988 > ID="2">Barcelona "> ID="1">17. november 1988 > ID="2">Zuerich "> ID="1">10. februar 1989 > ID="2">Zuerich "> ID="1">5. april 1989 > ID="2">Zuerich "> ID="1">17. maj 1989 > ID="2">Nice "> ID="1">18. oktober 1989 > ID="2">Zuerich "> ID="1">28. november 1989 > ID="2">Zuerich "> ID="1">6. februar 1990 > ID="2">Zuerich "> ID="1">23. maj 1990 > ID="2">Helsinki "> ID="1">26. november 1990 > ID="2">Goeteborg "> ID="1">1. februar 1991 > ID="2">Zuerich "> ID="1">12. april 1991 > ID="2">Zuerich "> ID="1">27. maj 1991 > ID="2">Zuerich "> ID="1">5. juni 1991 > ID="2">Montreal ">

(Kommissionen har ikke kendskab til samtlige moededatoer).

(40) Det var en repraesentant for KNP, der ledede Direktoerkonferencerne fra 1984 til 1988, og som i denne egenskab ogsaa ledede PWG's moeder. Da han trak sig tilbage fra posten i 1988, ophoerte KNP samtidig med at vaere medlem af PWG.

Den franske producent Béghin Corbehem (CBC) fortsatte imidlertid som selvstaendigt medlem af PWG, efter at Feldmuehle - der allerede ejede halvdelen af aktierne - i 1989 erhvervede de resterende 50 % af virksomhedens aktier.

Weig deltog foerste gang i et moede i PWG i maj 1988 og deltog derefter foerst regelmaessigt fra foraaret 1989.

Med undtagelse af Cascades og Weig har medlemmerne af PWG kun givet faa oplysninger om deres deltagelse i de enkelte moeder i PWG foer slutningen af 1989 eller begyndelsen af 1990. Tabel 2 viser hver producents deltagelse i moederne fra og med 28. november 1989.

c) Direktoerkonferencen

(41) Forud for Direktoerkonferencerne, der nu kun afholdtes to gange om aaret, afholdtes altid moede i PWG. Som Stora har forklaret, var en af PWG's funktioner at forklare Direktoerkonferencen de forholdsregler, der var noedvendige for at skabe orden paa markedet (betragtning 38). Paa denne maade blev de administrerende direktoerer, der deltog i Direktoerkonferencerne, informeret om de beslutninger, der blev truffet af PWG, og om de instrukser, der skulle gives til deres salgsafdelinger med henblik paa at gennemfoere de aftalte prisinitiativer. Det betoed endvidere, at de marketingschefer, der deltog i moederne i JMC og stod for gennemfoerelsen af de aftalte prisforhoejelser (betragtning 44 til 45), vidste, at deres administrerende direktoerer ville stoette PWG's beslutning. Direktoerkonferencens officielle moedereferater omtaler ikke disse kontakter til PWG, ligesom de overhovedet ikke naevner noget om Direktoerkonferencens diskussioner om prisfastsaettelse eller prisinitiativer.

Tvaertimod fortsatte de med at give det fuldstaendig vildledende indtryk, at enhver droeftelse af foelsomme emner saasom markedssituationen, kapacitetsudnyttelse, ordrebeholdninger, produktionsstandsninger osv., var af ret generel karakter, saaledes at der aldrig fremkom oplysninger om bestemte producenters forhold.

Storas indroemmelse af, at Direktoerkonferencen rent faktisk droeftede hemmelige prisaftaler, bekraeftes af et internt notat fra en Direktoerkonference afholdt 10. november 1986, som man fandt hos M-M's britiske salgsagent (MM PEGG).

»Fastsaettelse af priser for det britiske marked

I seneste Fides-moede deltog ogsaa Weigs repraesentant, der udtalte, at de fandt 9 % (8) for hoejt for det britiske marked og havde besluttet sig for 7 %! Stor skuffelse, da det indebaerer et forhandlingsniveau for alle andre«.

(42) Samtlige de virksomheder, denne beslutning er rettet til, var repraesenteret i Direktoerkonferencen. Skoent nogle af de mindre producenter kun deltog forholdsvis sjaeldent, var de store producenter (som alle desuden var medlemmer af PWG) naesten altid tilstede ved Direktoerkonferencerne.

NPI var repraesenteret paa alle Direktoerkonferencerne i tidsrummet 1986 til 1991 med undtagelse af én. Finnboards repraesentanter (som ogsaa havde deltaget i de umiddelbart forudgaaende moeder i PWG) deltog uafhaengigt af NPI i alle Direktoerkonferencens moeder. Lejlighedsvis deltog ogsaa enkelte af Finnboard-selskaberne. Saaledes overvaerede Metsae Serla hvert aar plenummoedet om foraaret (men aldrig vintermoederne), og United Paper Mills deltog i et enkelt moede i maj 1989.

(43) Fra og med 1986 afholdtes Direktoerkonferencer paa foelgende datoer:

"" ID="1">29. maj 1986 > ID="2">Alghero (Sardinien) "> ID="1">10. november 1986 > ID="2">Zuerich "> ID="1">20. maj 1987 > ID="2">Graz "> ID="1">4. december 1987 > ID="2">Zuerich "> ID="1">25. maj 1988 > ID="2">Barcelona "> ID="1">17. november 1988 > ID="2">Zuerich "> ID="1">17. maj 1989 > ID="2">Nice "> ID="1">28. november 1989 > ID="2">Zuerich "> ID="1">23. maj 1990 > ID="2">Helsinki "> ID="1">26. november 1990 > ID="2">Goeteborg "> ID="1">5. juni 1991 > ID="2">Montreal. ">

Tabel 3 indeholder en liste over deltagerne i de enkelte moeder.

d) Det Faelles Markedsfoeringsudvalg

(44) Det Faelles Markedsfoeringsudvalg (The Joint Marketing Committee eller »JMC«) blev oprettet sidst i 1987 og blev anset for betydelig mere effektivt end sin forgaenger, Markedsfoeringsudvalget. JMC hoerte under PWG. Officielt var dets opgave at udarbejde en detaljeret analyse om markedsforhold og en salgsprognose til PWG. I denne forbindelse modtog udvalget oplysninger fra Det OEkonomiske Udvalg.

Fra foerste faerd var JMC's hovedopgave imidlertid

- at bestemme hvorvidt, og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser og meddele sine konklusioner til PWG

- at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et aekvivalent (dsv. ensartet) prissystem i Europa. (Storas foerste redegoerelse, side 17; Storas anden redegoerelse, side 8 f.)

(45) Stora giver i sin anden redegoerelse (side 8 til 9) en detaljeret fremstilling af, hvordan JMC arbejdede. Udvalget diskuterede, marked for marked, hvordan de enkelte producenter skulle gennemfoere de af PWG besluttede prisforhoejelser. De praktiske detaljer i forbindelse med gennemfoerelsen af de paataenkte prisforhoejelser belv droeftet ved »rundbordssamtaler«, hvorunder deltagerne havde mulighed for at fremkomme med deres kommentarer til den foreslaaede forhoejelse.

Problemer med at gennemfoere de af PWG besluttede prisforhoejelser eller lejlighedsvise tilfaelde af manglende samarbejdsvilje blev meddelt til PWG, som derefter (som Stora udtrykte det) »forsoegte at opnaa samarbejde, i det omfang det blev anset for noedvendigt«. JMC udarbejdede saerskilte rapporter for GC- og GD-kvaliteter. Saafremt PWG aendrede en belsutning om prisfastsaettelse paa grundlag af de rapporter, man havde modtaget fra JMC, blev de skridt, der ver noedvendige for at gennemfoere beslutningen, droeftet ved naeste JMC-moede.

Der forelaa ikke officielle moedeindkaldelser eller moedereferater for et eneste af JMC's moeder. Det er imidlertid indlysende, at udvalget med sine komplicerede arbejdsopgaver ikke kunne have fungeret, uden at deltagerne havde nedskrevet deres egne udregninger og forslag, og uden at moedelederen eller sekretariatet havde gjort udfoerlige notater om forhandlingerne i udvalget. Der skulle aflaegges beretning til PWG. Under den mundtlige hoering vedgik en af deltagerne (Gruber & Weber) faktisk, at der eksisterede en generel regel om, at man skulle skille sig af med belastende notater.

Dog var ikke alle, der deltog i moederne i JMC, saa omhyggelige, som de burde have vaeret, mod hensyn til at tilintetgoere eller skille sig af med deres notater. Ved undersoegelsen kom Kommissionen hos M-M og den lille norske producent Rena i besiddelse af en raekke detaljerede, personlige notater om, hvad der var foregaaet ved en raekke moeder i JMC (se betragtning 80, 82, 84 og 87).

(46) JMC havde i hele den relevante periode samme formand, nemlig en af Feldmuehles (nu afgaaede) ledende direktoerer, hvis indsats angiveligt var en vigtigt aarsag til udvalgets succes. Han var desuden medlem af PWG og fungerede som forbindelsesled mellem de to organer. Moederne blev overvaeret af repraesentanter for samtlige eller praktisk taget samtlige europaeiske kartonproducenter. De fire finske GC-producenter var altid repraesenteret i JMC af Finnboard, der ioevrigt haevder ikke at have deltaget paa egne, men udelukkende paa NPI's vegne (se Finnboard's svar i henhold til artikel 11). NPI var ikke selv repraesenteret i JMC, selvom dette var tilfaeldet ved Direktoerkonferencerne (Fiskeby har indroemmet, at en NPI-repraesentant »ved nogle faa lejligheder« telefonisk gav Fiskeby oplysninger om emner, der var blevet droeftet paa JMC-moeder, hvor Fiskeby ikke var til stede). Visse producenter - isaer de stoerste, som ogsaa var medlemmer af PWG - deltog oftere end de oevrige producenter i JMC's moeder, men da der overhovedet ikke foreligger officielle optegnelser, er det umuligt at opstille en deltagerliste for de enkelte moeder. Med undtagelse af Enso-Gutzeit deltog alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, imidlertid i hvert fald i nogle af moederne i JMC. Der afholdtes saerskilte moeder for GC- og GD-kvaliteter, som regel paa to hinanden foelgende dage.

I henhold til det skriftlige bevismateriale, herunder PG Paperboard's aarsberetninger, afholdtes moederne i JMC med foelgende hyppighed:

"" ID="1">juni 1987 til maj 1988 > ID="2">15 moeder "> ID="1">juni 1988 til maj 1989 > ID="2">11 moeder "> ID="1">juni 1989 til maj 1990 > ID="2">8 moeder (herunder flere todages moeder) "> ID="1">juni 1990 til maj 1991 > ID="2">8 moeder (herunder flere todages moeder). ">

(47) De sidste JMC-moeder, man har kendskab til, afholdtes i Wien den 3. og 10. juli 1991, ti uger efter at Kommissionen havde foretaget sine undersoegelser.

Oplysninger om de enkelte virksomheders vedgaaede eller konstaterede deltagelse i JMC fremgaar af tabel 4 og 5.

Tabel 4 viser for hver enkelt virksomhed datoerne for de moeder i JMC, som virksomheden enten bedgaar at have deltaget i, eller hvori de bevisligt har deltaget (listen maa ikke opfattes som udtoemmende).

Tabel 5 viser de af hver enkelt af virksomhederne angivne deltagere i de ordinaere moeder.

(48) De fleste producenter haevdede i deres svar paa gentagne begaeringer om oplysninger i henhold til artikel 11, at de enten overhovedet ikke havde nogen erindring om, hvornaar de begyndte at deltage i moederne i Markedsfoeringsudvalget eller JMC, begraensede deres svar til de allerseneste aar eller gav paa anden vis undvigende svar.

Det har derfor ikke vaeret muligt (undtagen i ganske faa tilfaelde) noejagtigt af fastlaegge datoerne for de moeder, som de enkelte producenter har deltaget i, isaer foer 1989. Laakmann (som ikke skelner mellem JMC og forgaengeren, Markedsfoeringsudvalget) udtalte i et svar i henhold til artikel 11, at Cascades, Europa Carton, KNP, FS-Karton, M-M, Deisswil, Feldmuehle, CBC, Saffa og Laakmann selv havde deltaget i GD-moederne lige fra begyndelsen, dvs. fra 1984. Ifoelge Laakmann begyndte Buchmann, Gruber & Weber, Prat Carton, Tampella Española og Weig at deltage i denne type moeder noget senere end de oevrige producenter, hvilket kunne tyde paa, at de foerst kom med, da det nye JMC blev oprettet i slutningen af 1987 eller begyndelsen af 1988.

e) Det OEkonomiske Udvalg

(49) »Det OEkonomiske Udvalg«, som trods sit navn ikke bestod af oekonomer, men af marketing- og/eller salgschefer, droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC (eller forgaengeren, Markedsfoeringsudvalget, foer udgangen af 1987).

Selvom Stora haevdede, at Det OEkonomiske Udvalg ikke droeftede de enkelte producenters ordrebeholdninger saerlig indgaaende (i modsaetning til JMC, hvor dette klart var tilfaeldet), sammenligende enkelte producenter fra tid til anden deres egen situation med gennemsnittet for branchen.

Stora erklaerede udtrykkeligt, at udvekslingen af oplysninger i Det OEkonomiske Udvalg i 1987 viste, at samtlige producenter havde fulde ordreboeger, hvilket bekraeftede den voksende formodning i kartonindustrien om, at der var opnaaet balance mellem kapacitet og forbrug.

(50) Det »centrale tema« for droeftelserne i Det OEkonomiske Udvalg var analysering og vurdering af markedet for karton i de enkelte lande. De oplysninger, som det OEkonomiske Udvalg fik om markedsforholdene i medlemsstaterne, stammede tilsyneladende fra nationale udvalg, i hvilke de lokale producenter og vigtigste importoerer var repraesentanteret (referatet af Direktoerkonferencen 10. november 1986). Droeftelserne om markedsforholdene var ikke tilfaeldige. Samtalerne om markedssituationen i de enkelte lande skal ses i sammenhaeng med de planlagte prisinitiativer, herunder det konstaterede behov for midlertidige produktionsstandsninger for at stoette prisforhoejelserne.

Et privat notat tilhoerende repraesentanten for FS-Karton, der indeholdt »hoejdepunkterne« fra det moede, som Det OEkonomiske Udsvalg holdt i Zuerich den 3. oktober 1989, og som sendtes til M-M's administrerende direktoer, viser, at moedet, foruden en grundig gennemgang af efterspoergsel, produktion og ordrebeholdninger for de enkelte landes nationale markeder, ogsaa beskaeftigede sig med:

- den staerke kundemodstand, der var konstateret mod den seneste forhoejelse af prisen paa GC-kvaliteter, der traadte i kraft den 1. oktober

- ordrebeholdninger for henholdsvis GC- og GD-producenter, herunder oplysninger om de enkelte producenters situation

- rapport om gennemfoerte og planlagte midlertidige produktionsstandsninger

- saerlige problemer i forbindelse med gennemfoerelse af prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige og forhoejelsens betydning for opretholdelse af den noedvendige prisforskel mellem GC- og GD-kvaliteter

- sammenligning af de enkelte nationale sammenslutningers forventede og aktuelle ordreindtag.

Disse emner naevnes ikke i det officielle moedereferat.

Tabel 6 indeholder en oversigt over deltagerne i moederne i Det OEkonomiske Udvalg fra slutningen af 1986. De eneste af de virksomheder, som denne beslutning er rettet til, der ikke deltog i nogen af Det OEkonomiske Udvalgs moeder, var Enso-Gutzeit, Europa Carton, Gruber & Weber og Weig (Enso-Gutzeit var medlem af NPI, der deltog i samtlige moeder i Det OEkonomiske Udvalg. De tre oevrige var medlemmer af JMC).

E. ORDNINGEN FOR GENNEMFOERELSE AF PRISDISCIPLIN OG MAENGDETILPASNING 1. Maengdetilpasning

a) »Pris frem for maengde«

(51) Forklaringen paa, at prisinitiativerne fra og med 1988 var en succes, var (som producenterne indsaa), at man opretholdt en omtrentlig balance mellem produktion og forbrug. Det var alle medlemmerne af PWG magtpaaliggende at undgaa, at de fornyede prisinitiativer blev undermineret af en kraftig foroegelse af den solgte maengde. Stora betegnede denne politik med udtrykket »pris frem for maengde« (Storas svar af 14. februar 1992 i henhold til artikel 11).

Det betoed, at de stoerste producenter kunne aftale prisforhoejelser i PWG med en vis sikkerhed for, at disse kunne gennemfoeres.

(52) I forbindelse med den enighed, der opnaaedes i PWG i loebet af 1987, blev de store producenter andele af det vesteuropaeiske marked »fastfrosset« paa de aktuelle niveauer, og der blev ikke gjort forsoeg paa at hverve nye kunder eller foroege salget til de faste kunder gennem aggressive priskampagner.

Ifoelge Stora (anden redegoerelse, side 11) gjaldt den indbyrdes forstaaelse, som var opnaaet mellem de stoerste producenter med hensyn til markedsandele, hver enkelt af de store producentkoncerners markedsandel paa det vesteuropaeiske marked som helhed. Det ville ikke tjene noget formaal (mente Stora) at droefte producenternes hjemmemarkedsandele, da kartonproducenterne paa grund af de store konverteringsvirksomheders graenseoverskridende fusioner i mange tilfaelde ikke engang med sikkerhed kendte det endelige bestemmelsessted for deres leverancer.

(53) Hos FS-Karton (et selskab i M-M-koncernen) fandt Kommissionen dokumentation for, at der i slutningen af 1987 var opnaaet enighed i de to Direktoergrupper om de to indbyrdes afhaengige spoergsmaal maengdetilpasning og prisdisciplin.

I en intern rapport af 28. december 1988 med titlen »Vertrauliche Aktennotiz« (»fortroligt notat«) fra den marketingchef, der var ansvarlig for M-M-koncernens salg i Tyskland, til koncernens administrerende direktoer i Wien gennemgaas ret udfoerligt de skridt, der var blevet taget af de europaeiske kartonproducenter paa »Direktoerniveau« siden slutningen af 1987 med henblik paa at gennemfoere »prisdisciplin«.

(54) Notatet fra M-M bekraefter, at der var opnaaet en ny konsensus i loebet af 1987, der indfoerte princippet »pris frem for maengde«. Notatets forfatter mente ioevrigt, at der i denne forbindelse havde vaeret baade »vindere og tabere«.

Alle deltagerne havde opnaaet en fordel for saa vidt som den stadig faldende pristendens, der havde kendetegnet markedet, i 1988 var blevet vendt til en opadgaaende tendens i to klart afgraensede faser (udtrykket to »faser« henviser aabenbart til de to »prisinitiativer« i 1988).

Paa den anden side havde M-M-koncernen - efter forfatterens mening - relativt set lidt et tab, ligesom det ogsaa var tilfaeldet med Feldmuehle. Efter at have foroeget sin markedsandel i loebet af sommeren 1987, var M-M blevet stillet over for et krav fra de oevrige producenter - uden tvivl som prisen for bred enighed - om at bringe visse »ofre«:

- Koncernens markedsandel var blevet fastfrosset paa 1987-niveau, og den havde helt tydeligt givet de oevrige producenter tilsagn om ikke at forsoege at tiltraekke nye kunder gennem priskampagner.

- M-M havde givet sine salgsmedarbejdere i Tyskland og OEstrig og sine salgsagenter i andre lande faste instrukser, der afspejler denne strenge prispolitik. Hvor maalet tidligere alene havde vaeret at foroege salget, var det nu »absolut prisdisciplin« med fare for, at det kunne blive noedvendigt at indstille driften for at indskraenke produktionen.

(55) M-M havde vaeret en af de foerste producenter til at gennemfoere baade den prisforhoejelse, der gjaldt fra marts 1988 (som blev annonceret allerede i december 1987) og den anden forhoejelse, der traadte i kraft i oktober. Koncernen havde bragt de kraevede ofre og tabt omsaetning paa de markeder, hvor priserne var hoeje. M-M's faste holdning i prisspoergsmaal havde skabt utilfredshed hos nogle af de faste kunder. Til gengaeld havde marketingchefen mistanke om, at ikke alle de oevrige producenter havde respekteret prisinitiativet lige saa strengt som M-M. Deres salgsmedarbejdere foerte sig frem paa markedet paa en maade, der ikke stemte overens med det, der var blevet aftalt paa hoejeste niveau. Han gav et eksempel paa, at en anden producent havde underbudt M-M over for en stor kunde med 150 DM/ton og stillede derefter det retoriske spoergsmaal, om en saadan opfoersel rimede med det »aftalte system«. Han opfordrede derfor sin overordnede (der deltog i moederne i PWG) til at »tage de oevrige producenter i ed paa«, at de ville foelge samme strenge regel som M-M, nemlig at man hellere maatte afvise kunder end at bryde prisaftalen.

Kommissionen har forsoegt at faa M-M til at give yderligere oplysninger om de naermere omstaendigheder ved den aftale, der var blevet indgaaet mellem kartonproducenterne i 1987.

I sit svar i henhold til artikel 11 har M-M haevdet, at der ikke fandtes nogen aftale »i egentlig forstand«, og at dens marketingchefs gentagne anvendelse af dette (og lignende) udtryk i det paagaeldende notat ikke skulle »opfattes bogstaveligt«.

(56) Den grundlaeggende forstaaelse mellem de stoerste producenter om ikke at udvide deres respektive markedsandele bestod i hele den periode, denne beslutning vedroerer.

Oprindelig havde PWG's vigtigste formaal i denne forbindelse vaeret at begraense foroegelsen at EFTA-producenternes, dvs. M-M, Finnboard, Kopparfors og Iggesunds, markedsandele i EF-omraadet. EF-producenterne oenskede at beskytte deres hjemmemarked, medens de nordiske producenter (og M-M) betragtede det som deres naturlige eksportmarked. Der foregik droeftelser med disse EFTA-producenter med hensyn til hvilke graenser for udvidelsen af deres markedsandele, de kunne acceptere. Det blev gjort klart for dem, at en foroegelse af deres markedsandele paa andres bekostning ville forstyrre ligevaegten mellem produktion og forbrug og underminere den faelles indsats for at opnaa hoejere priser. Senere, efterhaanden som EFTA-producenterne selv erhvervede produktionsfaciliteter inden for Faellesskabet, blev de oevrige producenters maalsaetning om at begraense ikke-EF-producenters markedsandele i EF-omraadet mindre relevant. Det drejede sig i stigende grad om at opretholde ligevaegten mellem de stoerste koncerner for at undgaa at bringe prisinitiativerne i fare (Storas svar af 14. februar 1992 i henhold til artikel 11).

Producenterne baserede deres beregninger paa den samlede omsaetning for det foregaaende aar, der som regel forelaa i marts maaned det foelgende aar.

Kombineret med kendskab til markedets anslaaede vaekstprocent for det foelgende aar var de enkelte producenter i stand til at beregne den udvidelse af omsaetningen, de kunne tillade sig i loebet af aaret uden at foroege deres markedsandel (og dermed goere markedet ustabilt).

De virksomheder, der deltog i disse droeftelser om markedsandele, var de samme som havde saede i PWG, nemlig: Cascades, Finnboard, KNP (indtil 1988), M-M, MoDo, Sarrió, de to medlemmer af Stora-koncernen, CBC og Feldmuehle og (fra 1988) Weig.

(57) »Udviklingen inden for markedsandele« blev analyseret paa alle PWG's moeder paa grundlag af foreloebige statistikker (se betragtning 63). Man droeftede markedsandele i Vesteuropa som helhed og, i mindre omfang, i de enkelte lande. Ifoelge Stora »blev vaesentlige udsving i markedsandelene gjort til genstand for analyse og droeftelse, ligesom man forsoegte at finde aarsagerne til stoerre aendringer«. Saaledes kunne aendrede omsaetningsmoenstre (for eksempel) skyldes placeringen af en speciel ordre paa et bestemt marked, eller at en kunde begyndte at samle alle sine indkoeb paa det europaeiske marked i ét land.

Dog var det overladt til producenterne at afgoere, hvilke naermere forholdsregler de hver isaer skulle traeffe for at fastholde deres markedsandele paa det aktuelle niveau. Spoergsmaal som midlertidige produktionsstandsninger eller flytning af overskydende produktion til markeder uden for Europa blev droeftet paa moederne, men gennemfoerelsen af de droeftede forholdsregler afhang af de enkelte producenters egen situation.

Medlemmerne af PWG haabede paa og regnede med, at de ved at vise et godt eksempel ville tilskynde de mindre producenter til ogsaa at vise tilbageholdenhed.

(58) Medens de mindre kartonproducenter, der deltog i JMC's moeder, ikke blev indviet i de indgaaende droeftelser af markedsandele i PWG, accepterede de alle princippet om »pris frem for maengde« og var derfor udmaerket klar over den almindelige forstaaelse, der herskede blandt de stoerre producenter med henblik paa at fastholde »et konstant udbudsniveau« og uden tvivl ogsaa om behovet for at tilpasse deres egen markedsadfaerd hertil.

Dette bekraeftes af et notat, der blev nedskrevet af den davaerende administrerende direktoer for Rena i forbindelse med et saerligt moede i NPI (se betragtning 28) i Arlanda lufthavn i Stockholm 3. oktober 1988. Moedet drejede sig foerst og fremmest om den naeste prisforhoejelse, der skulle gennemfoeres i april, og det erklaerede maal var at saette priserne op med 15 % inden udgangen af 1989.

Notatet fortsaetter:

»I vanskelige tider: Produktionsstyring med downtime for alle producenter. Forslag udarbejdes. Priserne skal fastholdes.« (Norsk original).

Det er ikke uvaesentligt, at den davaerende administrerende direktoer for Finnboard paa dette tidspunkt var formand for baade NPI (og deltog i Arlanda-moedet) og formand for PG Paperboard og i sidstnaevnte egenskab ledede saavel Direktoerkonferencerne som moederne i PWG (se tillige betragtning 38).

(59) For producenterne i PWG afhang ordningen om fastfrysning af markedsandelene af »frivillig tilbageholdenhed« og et system med indbyrdes henstillinger. Stora udtalte, at »hvorvidt producenterne respekterede den opnaaede forstaaelse (i sidste ende) afhang af de enkeltes opfattelse af, at det tjente deres egne interesser bedst.«

Saavidt vides fandtes der ikke nogen formel boede- eller erstatningsordning til at styrke den forstaaelse, der var opnaaet om markedsandele, men producenterne vidste, at der var mulighed for »repressalier«, saafremt en af dem sikrede sig store ordrer paa en andens bekostning paa et bestemt marked (Storas svar i henhold til artikel 11 af 14. februar 1982, side 4).

Der er i hvert fald visse tegn paa, at producenter, der ikke fulgte parolen, men foroegede deres markedsandel paa andres bekostning, blev kaldt til orden. Dette synes at have vaeret tilfaeldet med Weig.

(60) Kommissionen har forstaaet, at enkelte store producenters markedsandel til trods for den hemmelige forstaaelse om markedsandele faktisk oegedes langsomt aar for aar. Stora har forklaret, at producenterne mente, at hensynet til deres egne interesser og problemer undertiden forboed dem at traeffe foranstaltninger til at begraense deres omsaetning. Uden tvivl plejede producenter i en staerk forhandlingsposition at regne med at foroege deres andel af markedet. Visse producenter blev muligvis anset for mindre paalidelige end andre. Derfor genoptog producenterne hvert aar droeftelserne om markedsandele fra et nyt udgangspunkt.

Imidlertid var spoergsmaalet om markedsandele genstand for konstant opmaerksomhed i PWG, og de enkelte medlemmers saerlige problemer og behov blev erkendt og droeftet. Den forstaaelse, der var opnaaet mellem producenterne med hensyn til markedsandele, var saaledes ikke statisk, men genstand for periodisk justering og genforhandling.

b) Fides' system for udveksling af oplysninger

(61) Det blev anset for afgoerende for en vellykket gennemfoerelse af prisinitiativerne, at der udvikledes et omfattende system til rapportering og kontrol af forhold vedroerende produktion, omsaetningsmaengder og kapacitetsudnyttelse.

De fleste medlemmer af PG Paperboard sendte regelmaessige (ugentlige, maanedlige, halvaarlige, aarlige) rapporter om ordrer, produktion, omsaetning og kapacitetsudnyttelse til Fides efter foelgende moenster:

- ugerapporter om ordretilgang

- maanedsrapporter om produktion og omsaetning

- maanedlige produktionsprognoser (fra april 1991)

- halvaarlige rapporter om GC- og GD-produktionen opdelt efter »stoftype« (dvs. de forskellige vaegtkategorier)

- aarlige indberetninger om kapacitet.

De skandinaviske producenter sendte ikke oplysningerne om alle disse emner direkte til Fides, men lod dem i stedet gaa gennem deres brancheorganisation NPI.

Fides-systemet daekkede hele Vesteuropa (EF og EFTA).

(62) Fides-systemet var organiseret saaledes, at alle indkomne rapporter blev sammenfattet centralt, hvorefter de samlede (og formentlig anonymiserede) data blev udsendt til medlemmerne.

Foelgende statistikker blev udsendt til medlemmerne af Fides-systemet:

- ugestatistik over ordretilgang

- maanedsstatistik over forbrug (de enkelte landes forbrug af 28 kvaliteter eller grupper af kvaliteter)

- maanedsstatistik over produktion og leverancer (GC-, GD- og SBS-kvaliteter opdelt efter producentlande)

- oversigt over GC- og GD-forbrug (baseret paa henholdsvis »loebende tolv maaneder« og »budgetteret aarsforbrug«)

- markedsstatistik (halvaarlig)

- statistik over stoftyper (halvaarlig)

- aarsstatistik over kapacitet

- maskinfortegnelse (lejlighedsvis).

Fides sendte statistikkerne over »produktion og leverancer« samt »forbrug« til medlemmerne hver maaned i baade »foreloebig« og »endelig« form. De foreloebige statistikker, der blev udsendt, foer de endelig tal kunne blive udarbejdet, var i en vis udstraekning baseret paa skoen foretaget paa grundlag af det foregaaende aars gennemsnitstal.

Ca. 75 % af medlemmerne af PG Paperboard oplyste hver uge Fides deres tal for ordretilgangen. Den samlede statistik blev udsendt af Fides den foelgende dag. Denne statistik viste medlemmernes samlede ordrebestand, baade paa verdensplan og for Vesteuropa.

(63) De sammenfattede statistikker, som Fides sendte til medlemmerne, viste tallene for de vigtigste kvaliteter opdelt efter lande, bortset fra ugestatistikkerne over ordretilgangen, der daekkede hele Vesteuropa.

I sit notat af den 28. december 1988 (se betragtning 53) havde M-M foreslaaet (uden tvivl for at goere det lettere at kontrollere overholdelsen af princippet om »pris-fremfor-maengde«), at alle producenter over for Fides skulle oplyse tallet for deres samlede produktion og derefter goere rede for produktionens fordeling paa foelgende fem segmenter: hjemmemarked, oevrige EF, oevrige Europa, resten af verden, samt eget forbrug. Ifoelge M-M blev Fides-systemet paafoelgende aendret, stort set i overensstemmelse med M-M's forslag. Det vides ikke, hvorvidt eller i hvilket omfang de oplysninger, som Fides modtog fra de enkelte producenter blev gjort alment tilgaengelige for PWG. Men selv i den sammenfattede form kunne Fides-statistikkerne imidlertid anvendes (og blev anvendt) som hjaelp til at beregne og kontrollere de enkelte producenters markedsandel og analysere kapacitetsudnyttelsen. Den noejagtigste analyse blev foretaget, naar tallene fra hele det foregaaende aar forelaa, som regel i marts. I loebet af aaret anvendte man normalt den »foreloebige« statistik, selvom den paa grund af svingninger maaske ikke var en helt noejagtig afspejling af den endelige aarsopgoerelse og skulle tages med et vist forbehold. Resultatet af disse analyser blev gennemgaaet paa PWG-moederne, man udarbejdede oversigter, og producenter, hvis markedsandel var vokset betydeligt, blev afkraevet en »forklaring« (se betragtning 57).

(64) I mange tilfaelde var data, der var relevante for kontrollen med de forskellige koncerners markedsandele, tilgaengelige eller kunne uden stoerre vanskelighed udledes af selve Fides-systemet, uden at der var behov for yderligere oplysninger. De »sikkerhedsforanstaltninger«, som Fides anvendte i andre produktinformationssystemer for at forhindre, at man kunne spore leverancer fra de enkelte producenter, var ikke indarbejdet i kartonindustriens system. Et eksempel herpaa er statistikken over »produktion og leverancer« for Finland. Foruden stoerrelsen af den finske SBS- og GC-produktion (der blev ikke produceret GD-kvaliteter), viser statistikken, hvilke leverancer af hver af disse kvaliteter til hvert af de nationale markeder, der stammede fra Finland. Faktisk kunne de kun vaere kommet fra henholdsvis Enso-Gutzeit og Finnboard. Ligeledes afsloerede samme statistik for Det Forenede Kongerige (GC og GD) Iggesunds (tidligere Thames Board) og Reed Paper & Board (UK) Ltd's salg paa de enkelte markeder, idet disse to virksomheder er de eneste producenter af henholdsvis GC- og GD-kvaliteter i Det Forenede Kongerige. De samme oplysninger fremgaar i mere detaljeret form af statistikken over »forbrug«.

c) Kapacitetsrapporter

(65) Fra PG Paperboard blev oprettet i 1981, udsendte Fides hvert aar en kapacitetsrapport, der beskrev situationen land for land, samt en mere detaljeret »maskinfortegnelse«. Begge disse rapporter daekkede samtlige maskinfremstillede kartonkvaliteter, dvs. ogsaa produkter som for eksempel graa pap (greyboard).

Desuden fremlagde Finnboards marketingchef en aarlig undersoegelsesrapport om kapacitetsudnyttelsen paa markedet for egentlige kartonprodukter (i denne rapport benyttedes en snaevrere produktdefinition end i Fides' kapacitetsrapport og maskinfortegnelse).

Paa grund af forskellen i vurderingsgrundlaget var Fides' kapacitetsrapport og undersoegelsesrapporten fra Finnboard ikke direkte sammenlignelige. Man forsoegte at bringe tallene i de to rapporter paa en faelles formel, og fra og med 1985 skelnedes der i Fides-rapporten mellem »karton« (cartonboard) og »andre produkttyper« (other types of board) (»Fides' reviderede kapacitetsrapport«).

(66) I 1987 var medlemmerne af PWG blevet klar over, at efterspoergslen paa produktet var steget saa kraftigt, at der ikke laengere fandtes overkapacitet i denne sektor.

Til trods for opdelingen i »karton« og »andre produkttyper« var der stadig divergenser mellem Finnboard-rapporten og Fides' reviderede kapacitetsrapport. Paa generalforsamlingen i 1987 foreslog Fides, at man skulle ophoere med at udgive den reviderede kapacitetsrapport og kun fortsaette med maskinfortegnelsen. Resultatet blev, at generalforsamlingen besluttede at bibeholde Fides' reviderede kapacitetsrapport i dens eksisterende form og at supplere den med en ny kapacitetsoversigt, der kun skulle omfatte karton (cartonboard).

(67) Da den nye kapacitetsoversigt udkom foerste gang i 1988 (referat af Direktoerkonferencen den 25. maj 1988), bekraeftede den, hvad Det OEkonomiske Udvalg allerede havde konstateret, nemlig at »den saa ofte omtalte overkapacitet i virkeligheden ikke eksisterer«.

Videre hedder det i referatet:

»Dette forhold kan ikke tit nok paapeges over for kunderne.«

Paa generalforsamlingen den foelgende dag understregede Feldmuehles repraesentant (som var formand for JMC), at »disse kapacitetstal er faktiske, ikke teoretiske. De er derfor af stoerste betydning for den daglige drift. De kan og skal anvendes til at imoedegaa det ofte fremfoerte synspunkt blandt kunderne, at der findes meget stor overkapacitet i kartonindustrien«.

Efter forslag fra Feldmuehle om, at rapporten skulle offentliggoeres, udsendte Det Europaeiske Papirinstitut den for foerste gang til kunderne i foraaret 1989.

Dette kommenterer Stora saaledes:

»Formaalet med denne offentliggoerelse var at paavise, at branchen udnyttede kapaciteten naesten fuldt ud, at overbevise salgs- og marketingcheferne om, at der var mulighed for at genoprette de foregaaende aars store tab, og at goer det klart over for kunderne, at der praktisk taget ikke var mulighed for at forhandle om prisforhoejelserne.« (Storas anden redegoerelse, side 13).

(68) Den nye kapacitetsoversigt (der senere omtaltes som »Groenbogen«) var udarbejdet af Fides paa grundlag af oplysninger, der indsendtes hvert aar i september/oktober af medlemmerne af PG Paperboard og omfattede en kapacitetsprognose for det foelgende aar.

Ved at sammenligne den indberettede kapacitet med det foregaaende aars tal for forbruget kunne PG Paperboard danne sig et skoen over kapacitetsudnyttelsesgraden.

Rapporten angav den aarlige »praktiske produktionskapacitet« for hver enkelt maskine, der var i brug, udregnet paa grundlag af en standardformel.

Dog viste rapporten ikke de enkelte maskiners faktiske produktion for det paagaeldende aar, men derimod den faktiske produktionsmaengde for hele Vesteuropa for de foregaaende aar og den samlede anslaaede produktion for det foelgende aar. Paa grundlag af disse to datasaet udregnede man belastningsprocenten for branchen.

d) Ordrebeholdninger og midlertidige produktionsstandsninger

(69) Ved at sammenholde den ugentlige ordrebestand og den disponible kapacitet kunne PWG danne sig et skoen over den samlede efterspoergsel i kartonsektoren.

Saafremt en af de stoerre producenters ordrebeholdning kommer ned under en vis graense, kan virksomheden ikke udarbejde en effektiv produktionsplan, og den kan blive noedt til at ligge stille i en periode for at undgaa risikoen for, at kvaliteten af det faerdige produkt forringes.

Foruden Fides-systemet, der oplyste de samlede tal for hele branchen, var det almindeligt, at hver enkelt producent oplyste sin egen ordrebeholdning over for konkurrenterne paa moederne i JMC.

Oplysningerne om, hvor mange dage, virksomhederne havde ordrer til, var relevante i to henseender:

- som grundlag for at beslutte, hvorvidt forudsaetningerne for at gennemfoere prisforhoejelser var til stede

- som grundlag for at beregne, hvor lang tid driften maatte indstilles for at opretholde ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel (Storas anden redegoerelse, side 14).

(70) I 1988 og 1989 arbejdede branchen med fuld kapacitetsudnyttelse, og der var praktisk taget ikke behov for at indstille driften udover, hvad der var normalt i forbindelse med ferier og vedligeholdelse.

Men fra begyndelsen af 1990 blev de foerende producenter i branchen stillet over for problemer med overkapacitet og faldende efterspoergsel og fandt det noedvendigt at traeffe aftale i PWG's regi om behovet for at indfoere midlertidige produktionsstandsninger. De store producenter erkendte, at de ikke kunne styrke efterspoergslen ved at saenke priserne, og at priserne simpelt hen ville falde, hvis de opretholdt fuld produktionskapacitet. Teoretisk kunne man paa grundlag af kapacitetsrapporterne beregne, hvor laenge driften skulle indstilles for at genoprette ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel. Hvis for eksempel den aarlige maskinudnyttelsesgrad var anslaaet til 92 %, betoed det, at 8 % af kapaciteten ikke ville blive udnyttet. Branchen skulle derfor indstille driften i fire uger for at genoprette ligevaegten mellem produktion og efterspoergsel.

(71) Dog foretog PWG aldrig nogen formel tildeling af »downtime« til de enkelte producenter. I foelge Stora voldte det praktiske problemer at naa frem til en koordineret plan for produktionsstandsninger, der daekkede samtlige producenter. Stora har udtalt, at dette var grunden til, at der kun »fandtes et loest system i form af henstillinger« (Storas anden redegoerelse, side 15).

Ogsaa her saa det ud, som om det var de foerende producenter, der paatog sig byrden med at indskraenke produktionen for at fastholde priserne.

De uofficielle notater fra to JMC-moeder, det ene i januar 1990 (se betragtning 84), det andet i september 1990 (se betragtning 87), samt andre dokumenter (se betragtning 94 og 95) bekraefter imidlertid, at de store producenter holdt deres mindre konkurrenter taet og loebende informeret i PG Paperboard om deres planer om at gennemfoere yderligere produktionsstandsninger som alternativ til at saenke priserne.

2. Prisinitiativer

(72) Efter forbedringen af forholdet mellem udbud og efterspoergsel og reorganiseringen af PG Paperboard's forskellige organer, skulle de hemmelige prisaftaler i organisationen vise sig mere effektive end i aarene foer 1987.

Frem for at lade priserne stige naturligt i overensstemmelse med markedssituationen satte man prisniveauet op for hele Vesteuropa gennem planlaegning og gennemfoerelse af samordnede »prisinitiativer«. Priserne blev forhoejet i en raekke regelmaessige og klart afgraensede »faser«. Det fremgaar tydeligt af det skriftlige bevismateriale, som Kommissionen fandt, at spoergsmaalene om prisforhoejelser og maengdetilpasning er to uloeseligt forbundne sider af den samme ordning. Paa grundlag af de forberedelser, der var blevet gjort i JMC, traf PWG principbeslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af forhoejelserne. I betragtning af kundernes naturlige ordre- og forbrugsmoenstre, traadte prisforhoejelserne normalt i kraft i april og oktober. Undertiden, og afhaengigt af markedssituationen, gjaldt prisforhoejelsen maaske kun for GC- og ikke for GD-kvaliteter. Men som hovedregel bestraebte producenterne sig paa at holde prisforskellen (30 til 40 %) mellem de to kvaliteter paa et nogenlunde konstant niveau. En prisforhoejelse kunne ogsaa blive udsat til senere, eller et bestemt nationalt marked kunne endog vaere undtaget fra forhoejelsen (som for eksempel Det Forenede Kongerige i forbindelse med den anden prisforhoejelse i 1988, bortset fra SBS-kvaliteter).

JMC droeftede de naermere detaljer ved gennemfoerelsen paa hvert enkelt af de nationale markeder af den generelle beslutning, der var truffet i PWG. Man aftalte de nye »listepriser« for de enkelte kundekategorier (»AA«, »A«, »B«, »C« og »D«, opstillet i faldende orden efter betydning) og i alle nationale valutaer baseret paa en standardkvalitet og -vaegt. De nye priser, som de enkelte storkunder skulle betale, blev ogsaa diskuteret i JMC. Der blev udfaerdiget saerskilte rapporter til PWG for GC- og GD-kvaliteter, og PWG forsoegte at loese eventuelle forudseelige problemer.

Det bevismateriale, Kommissionen er kommet i besiddelse af (se saerligt betragtning 79, 80 og 83), bekraefter, at prisforhoejelser og disses ikrafttraedelsesdatoer for Belgien, Danmark, Frankrig, Tyskland, Irland, Italien, Nederlandene, Det Forenede Kongerige og Spanien samt for EFTA-landene blev fastsat af PG Paperboard.

En af JMC's vigtigste opgaver var at skabe et »aekvivalent« europaeisk prisfastsaettelsessystem, dvs. et ensartet prisniveau for hele Faellesskabsomraadet. Da de samordnede prisinitiativer blev genoptaget begyndte i slutningen af 1987/begyndelsen af 1988, blev de baseret paa de forskellige prisniveauer paa de forskellige nationale markeder. Som resultat heraf forekom der en raekke indbyrdes forskelle. Disse forskelle formindskedes i tiden op til 1991.

(73) Et saerlig alvorligt og foruroligende traek ved de samordnede prisinitiativer fra og med slutningen af 1987 var, at de store producenter paa forhaand aftalte i PWG, hvem af dem, der skulle »laegge for« med prisforhoejelsen (og hvornaar), og derefter de datoer, paa hvilke hver af de andre skulle »foelge efter« ved at udsende deres meddelelse. Af indlysende aarsager var raekkefoelgen ikke ens fra gang til gang.

JMC var fuldt ud orienteret om ordningen, og de mindre producenter kunne selv bestemme, hvornaar de hver isaer ville »annoncere«, at de havde til hensigt at foelge den paataenkte forhoejelse.

I tilfaelde af protester kunne producenterne takket vaere denne udfoerlige plan for vildledning af kunderne have forklaret raekken af ensartede, regelmaessige og brancheomspaendende prisstigninger inden for kartonsektoren med henvisning til faenomenet »oligopolistisk adfaerd«. De kunne have haevdet, at det var en god ide, at samtlige producenter af egen fri vilje besluttede at foelge en prisforhoejelse, som en eller anden af de markedsfoerende virksomheder havde gennemfoert, saa snart den var blevet offentliggjort. Det behoevede ikke noedvendigvis betyde, at der forelaa tegn paa en egentlig ulovlig underhaandsaftale. Kunderne kunne let mistaenke og endog anklage dem for at have dannet et kartel, og med det relativt store antal producenter ville de oekonomiske teorier blive strakt til deres yderste og maaske mere end det, men med mindre der forelaa direkte bevis paa hemmelige aftaler - og de gik ret langt for at sikre, at dette ikke ville ske - maatte producenterne have regnet med, at de kunne have klaret frisag i enhver undersoegelse af deres prisadfaerd, som konkurrencemyndighederne maatte ivaerksaette, ved at forsvare deres adfaerd som vaerende »indbyrdes afhaengighed skabt af en oligopolistisk konkurrencesituation«.

3. De enkelte prisinitiativer

a) Januar 1987

(74) Medens PG Paperboard's nye system endnu var under udarbejdelse, fandt der er et samordnet prisinitiativ sted for Det Forenede Kongerige i slutningen af 1986. Sterlingkursen var paa dette tidspunkt lav i forhold til de oevrige vesteuropaeiske valutaer. Ifoelge visse producenter laa prisniveauet i Det Forenede Kongerige 15 % lavere end paa de oevrige store europaeiske markeder.

I begyndelsen af november 1986 annoncerede Finnboard og TBM en prisforhoejelse i Det Forenede Kongerige for GC-kvaliteter paa 45 £/ton (8 til 9 %) med virkning fra 26. januar 1987.

I referatet af et bestyrelsesmoede i Feldmuehle (UK) Ltd den 7. november 1986 hed det:

»TBM og finnerne har annonceret prisforhoejelser paa ca. 9 % med virkning fra februar 1987, og det ser ud til, at de fleste andre virksomheder overvejer en lignende prisforhoejelse.«

Med hensyn til GD-kvaliteter, meddelte de fleste producenter (med M-M i spidsen) ogsaa deres kunder i loebet af november, at en 9 % prisforhoejelse ville traede i kraft paa forskellige datoer i januar og februar aaret efter. Reed P & B, der som den eneste hjemmemarkedsproducent ikke havde samme valutaproblemer i Det Forenede Kongerige som producenterne i det oevrige Vesteuropa, annoncerede en lidt mindre stigning.

Finnboard og Iggesund forhoejede prisen paa GC-kvaliteter til grafiske formaal og SBS med 55 £ i december 1986. Enso-Gutzeit, den anden SBS-producent, lod ogsaa sine priser stige i december, men stoerrelsen af prisforhoejelsen kendes ikke.

(75) At naesten samtlige producenter annoncerede samtidige og identiske prisforhoejelser i Det Forenede Kongerige fremkaldte vrede reaktioner fra kunderne, der beskyldte dem for »kynisk manipuleri