Kommissionens beslutning

af 13. juni 2000

om en fusions forenelighed med fællesmarkedet og EØS-aftalen

(Sag COMP/M.1673 - VEBA/VIAG)

(meddelt under nummer K(2000) 1597)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2001/519/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel, 57, stk. 2, litra a),

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(2), særlig artikel 8, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 4. februar 2000 om at indlede procedure i denne sag,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til Kommissionens indsigelser,

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den 14. december 1999 modtog Kommissionen i overensstemmelse med artikel 4 i forordning (EØF) nr. 4064/89 en anmeldelse, hvori VEBA Aktiengesellschaft og VIAG Aktiengesellschaft meddelte, at de havde til hensigt at fusionere i henhold til fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra a).

(2) Den 4. februar 2000 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra c), og artikel 57 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS-aftalen).

(3) Det Rådgivende Udvalg behandlede udkastet til den foreliggende beslutning den 24. maj 2000.

I. PARTERNE OG TRANSAKTIONEN

(4) VEBA er en diversificeret koncern med aktiviteter inden for elektricitet, naturgas, mineralolie, kemikalier, telekommunikation, vand, bortskaffelse af affald, handel med stålprodukter, logistik og ejendomsforvaltning. Koncernen er via datterselskabet PreussenElektra AG (i det følgende benævnt PreussenElektra) aktiv på alle niveauer af elektricitetsforsyningen. PreussenElektra er en af de største tyske elektricitetsproducenter, hvis traditionelle forsyningsområde omfatter de nordlige delstater Schleswig-Holstein, Niedersachsen og store dele af Hessen. Derudover havde PreussenElektra samt RWE og Bayernwerk AG, der ejes af VIAG, sammen med andre vesttyske elektricitetsproducenter overtaget Vereinigte Energiewerke AG (VEAG) i forbindelse med Tysklands genforening. PreussenElektra kontrollerer VEAG sammen med RWE og Bayernwerk AG. Derudover har VEBA-koncernen uden for det område, som det sammenkoblede system dækker, interesser i bl.a. regionale forsyningsselskaber i de nye delstater (e.dis samt Avacon).

(5) VIAG er et konglomerat, som på globalt plan driver virksomhed inden for elektricitet, naturgas, kemikalier, telekommunikation, emballage, vand, bortskaffelse af affald, aluminium, handel med stålprodukter og logistik. Aktiviteterne på energiområdet er koncentreret i koncernselskabet Bayernwerk AG (i det følgende benævnt Bayernwerk), som ligeledes hører til blandt de store tyske elektricitetsproducenter. Bayernwerk er også aktiv på alle niveauer af elektricitetsforsyningen. Det traditionelle net- og forsyningsområde omfatter hovedparten af den sydlige delstat Bayern. Foruden VEAG (se betragtning 4) kontrollerer Bayernwerk sammen med Southern Energy Beteiligungsgesellschaft, som ejes af det amerikanske selskab Southern Company, Berliner Kraft- und Licht (Bewag) AG. Det østtyske regionale forsyningsselskab TEAG, som har sit forsyningsområde uden for det område, som Bayernwerks sammenkoblede system dækker, indgår ligeledes i VIAG-koncernen.

(6) Parterne påtænker at foretage en sammenlægning af VIAG som overdragende juridisk person og VEBA som overtagende juridisk person i henhold til § 2, stk. 1, nr. 1, i Umwandlungsgesetz (lov om virksomhedsomdannelser). Der er således tale om en fusion i retlig forstand.

II. FUSIONEN

(7) VEBA og VIAG er to hidtil uafhængige virksomheder, som påtænker at sammensmelte til én virksomhed. Der er derfor tale om en fusion som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra a).

III. FÆLLESSKABSDIMENSION

(8) Parterne havde på verdensplan tilsammen en omsætning på over 5 mia. EUR i regnskabsåret 1998(4) (VEBA: 42,8 mia. EUR; VIAG: 25,1 mia. EUR). VEBA's (33,5 mia. EUR) og VIAG's (18,2 mia. EUR) omsætning i Fællesskabet overstiger hver især 250 mio. EUR. VEBA havde i 1998 to tredjedele af sin samlede omsætning på fællesskabsplan i Tyskland. VIAG havde ifølge egne oplysninger ikke over to tredjedele af sin samlede omsætning på fællesskabsplan i én medlemsstat. Den anmeldte fusion er derfor af fællesskabsdimension.

IV. VURDERING EFTER FUSIONSFORORDNINGENS ARTIKEL 2

(9) Begge parter driver virksomhed inden for en lang række aktivitetsområder. Det kan antages, at fusionen vil skabe en dominerende stilling for VEBA/VIAG i elektricitetssektoren i Tyskland (A) og styrke dominerende stillinger inden for den kemiske industri (B). På andre områder kan det ikke forventes, at fusionen vil føre til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling. Dette gælder navnlig sektorerne gas (C) og handel med stålprodukter (D).

A. ELEKTRICITET

(10) Den planlagte fusion skaber et duopol med dominerende stilling bestående af VEBA/VIAG og RWE på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system, som kan afgrænses som et nationalt marked.

1. Relevant produktmarked

(11) Kommissionen har i tidligere beslutninger(5) identificeret følgende relevante produktmarkeder inden for elektricitetsforsyning: produktion, dvs. produktionen af elektricitet på kraftværker, transmission, dvs. transporten af elektricitet via højspændingskabler, distribution, dvs. transporten af elektricitet via mellem- og lavspændingsledninger, samt forsyning, dvs. leveringen af elektricitet til endelige kunder. I en anden beslutning(6) blev der identificeret endnu et produktmarked inden for elektricitetsforsyning, nemlig handel med elektricitet, uden at dette marked dog blev endeligt afgrænset.

(12) I Kommissionens hidtidige beslutninger var det hovedsagelig markeds-forholdene inden for den britiske samt den franske elektricitetsforsyning, der blev vurderet. I nyere beslutninger, som vedrørte koncentrationer på det tyske marked, var det ikke nødvendigt at foretage en markedsafgrænsning. Af betydning for markedsafgrænsningen er elektricitetsforsyningens struktur, som giver oplysninger om, hvordan udbyder- og aftagersiden er sammensat.

(13) Den tyske elektricitetssektor er kendetegnet ved en vertikal opdeling i landsdækkende elektricitetsproducenter, regionale forsyningsselskaber og lokale distributionsselskaber (navnlig kommunale forsyningsselskaber).

(14) Den elektricitet, der fremstilles af elektricitetsproducenterne, samt den elektricitet, der importeres af elektricitetsimportører, leveres til forskellige kategorier af aftagere via højspændingsnet (380/220 kV), det såkaldte transmissionssystem. Via transmissionssystemet leveres elektriciteten foruden til regionale forsyningsselskaber også til større kommunale forsyningsselskaber, elektricitetsforhandlere samt større industrikunder med særaftaler, som aftager elektricitet direkte fra dette spændingsniveau.

(15) Elektricitetsproducenterne er derudover som følge af deres vertikale integration aktive i alle efterfølgende markedsled via koncernselskaber (se nærmere herom under betragtning 16 ff.).

(16) De regionale forsyningsselskaber leverer via lavspændingsledninger (under 20 kV) samt til dels via mellemspændingsledninger (20-110 kV) elektricitet til såvel kommunale forsyningsselskaber som endelige kunder. De fungerer i den forbindelse hovedsagelig som distributører af elektricitet, som elektricitetsproducenterne har fremstillet. I mindre omfang producerer de også selv elektricitet, som de imidlertid sælger til deres egne kunder via lavspændings- og mellemspændingsledningerne.

(17) På det laveste distributionsniveau forsyner kommunale forsyningsselskaber via lavspændingsledninger udelukkende de endelige aftagere. De kommunale forsyningsselskaber producerer til dels også selv elektricitet, som de imidlertid frem for alt anvender til dækning af eget behov. Der er hovedsagelig tale om elektricitet fra anlæg til kombineret kraftvarmeproduktion. I Kommissionens tidligere beslutninger(7) var det ikke nødvendigt at tage stilling til, om dette markedsled i givet fald skulle opdeles yderligere efter arten af endelige kunder. Der er under alle omstændigheder holdepunkter for, at der med hensyn til forsyningen af små kunder(8) (husholdninger, erhvervs- og landbrugsvirksomheder med en tilslutningseffekt på under 30 kW og et årligt elektricitetsforbrug på under 30 MWh) fra lavspændingsnettene og forsyningen af industrikunder med særaftaler fra middelspændingsnettene og nettene derover gør sig forskellige markedsvilkår gældende, og at disse derfor skal henføres til forskellige relevante produktmarkeder.

(18) I forbindelse med handelen med elektricitet er der tale om et marked, der er under opbygning, og som først kunne etableres med aftagernes mulighed for frit leverandørvalg som led i liberaliseringen. Ved handel med elektricitet forstås køb og salg af elektricitet for egen regning og risiko. Handel med elektricitet finder sted på alle spændingsniveauer. Foruden de uafhængige forhandlere uden egen produktionskapacitet og eget net er elektricitetsproducenter, andre kraftværksoperatører og elektricitetsimportører derfor også aktive på udbyder- samt til dels på aftagersiden inden for handelen med elektricitet. Agenturvirksomhed, dvs. formidling via tankstationer og handelskæder, som ikke bærer salgsrisikoen (denne ligger derimod hos producenten), udgør ikke handelsvirksomhed.

(19) Den ovenfor (betragtning 14) beskrevne elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system udgør i betragtning af produktets egenskaber (dvs. det pågældende spændingsniveau) samt de heri interesserede specifikke aftagerkategorier et særskilt marked. Det omfatter (i Tyskland) produktion af elektricitet til det sammenkoblede system samt import af elektricitet, som via højspændingsledninger leveres til forskellige aftagerkategorier, såsom regionale distributionsselskaber, større kommunale forsyningsselskaber, elektricitetsforhandlere og store industrikunder med særaftaler. Dette marked undersøges nedenfor. For så vidt som parterne driver virksomhed i de efterfølgende markedsled, vil fusionens virkninger på disse markeder blive taget i betragtning i forbindelse med den konkurrenceretlige vurdering af virkningerne i forbindelse med det sammenkoble system.

2. Relevant geografisk marked

(20) Det relevante geografiske marked består af et område, hvor de pågældende selskaber optræder som udbydere eller aftagere af varer eller tjenesteydelser, hvor konkurrencevilkårene er tilstrækkeligt ensartede, og som kan skelnes fra de tilstødende områder.

(21) Parterne lægger i deres anmeldelse af fusionen til grund, at markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system er hele fællesmarkedet. De begrunder bl.a. deres vurdering med, at der med EF's eldirektiv blev tilvejebragt fælles rammebetingelser for produktionen. Også det forhold, at aftagere i EF efter deres opfattelse i stigende grad var gået over til EF-udbud, og at der via UCTE-nettet(9) fandtes en forbindelse mellem transmissionssystemerne i de store kontinentale EF-medlemsstater, talte for et marked, der var større end det nationale.

2.1. Markedet er ikke større end det nationale

(22) Kommissionens undersøgelser har derimod vist, at markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system ikke er større end det nationale. Dette skyldes i overvejende grad, at kapaciteten på samkøringslinjerne, dvs. forbindelsespunkterne med nabolandene, er begrænset, og at importen derfor allerede på grund af de tekniske omstændigheder er minimal. Ifølge oplysningerne i anmeldelsen udgjorde importandelen af den tyske elektricitetsforsyning i 1998 således 38,5 TWh, hvilket svarer til en andel på ca. 8 %. Ifølge beregninger foretaget af European Transmission Systems Operators (ETSO)(10) udgjorde importen til Tyskland i perioden 1. oktober 1998 - 30. september 1999 ca. 28 TWh. Med et elektricitetsforbrug på 479,0 TWh ville importkvoten således ligge på knap 6 %. Den virkelige importkvote er efter Kommissionens vurdering formentlig endnu lavere, da en del af den elektriske energi, der importeres til Tyskland, ikke er til rådighed for det tyske marked. Der er i den forbindelse derimod tale om transit, hvor elektriciteten føres igennem Tyskland og leveres til andre modtagerlande. Det franske selskab EdF leverer således f.eks. elektricitet til det italienske selskab ENEL via det tyske sammenkoblede system og Schweiz. Derfor er markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system ikke større end det nationale i betragtning af de store importbarrierer.

(23) Udenlandske producenter er i forbindelse med import til det tyske marked afhængige af, at der er disponibel kapacitet på samkøringslinjerne. Kapaciteten er imidlertid ifølge oplysninger fra markedsaktører særdeles begrænset. Nedenstående oversigt viser den nominelle kapacitet i forbindelse med de enkelte samkøringslinjer, som er til rådighed for import til Tyskland.

Tabel: Kapacitet på samkøringslinjerne til udlandet (kilde: UCPTE, 1998)

>TABELPOSITION>

(24) En sammenlægning af transmissionskapaciteten i alle samkøringslinjer mellem udlandet og Tyskland giver således en samlet kapacitet på ca. 46,0 GW. Ifølge partnerne indgår netforbindelserne mellem Luxembourg og Tyskland endnu ikke i denne nominelle kapacitet.

(25) Selv parterne mener dog ikke, at denne samlede transmissionskapacitet afspejler den fysiske virkelighed, og at den således beregnede kapacitet på samkøringslinjerne for import af elektricitet til Tyskland fuldt ud står til rådighed. De anlægger derimod den betragtning, at de bagvedliggende net på et givet tidspunkt tillader et maksimalt importvolumen på ca. 15 GW. Som årsag til den klart lavere effektive importkapacitet henviser parterne til det forhold, at elektriciteten løber ad omveje ("loop flows") i forbindelse med transmissioner, der finder sted på samme tid andre steder.

(26) Under hensyntagen til den fysiske belastningsstrøm blev der på globalt plan udarbejdet en strategi, hvorefter bl.a. fri transmissionskapacitet mellem lande skal angives(11). Ifølge disse beregninger, som på tysk side blev foretaget af RWE AG på vegne af Deutsche Verbundgesellschaft, fremkommer der en maksimal importtransmissionskapacitet på 13,4 GW.

(27) Ifølge de fleste af markedsaktørerne var den således beregnede maksimale kapacitet imidlertid også for høj. Da det ikke kan undgås, at elektriciteten løber ad omveje, og som følge af problemer med hensyn til spændingsstabilitet ligger den maksimale importkapacitet efter de fleste markedsaktørers opfattelse på 7-10 GW. De pågældende markedsaktører gjorde desuden opmærksom på, at kapaciteten på samkøringslinjerne også i vidt omfang via langtidsaftaler var reserveret de elektricitetsproducenter, som ejer samkøringslinjerne. F.eks. er 50 % af samkøringslinjen ved den dansk-tyske grænse, som på tysk side drives af PreussenElektra, allerede blokeret af langtidskontrakter. Af kapaciteten, som ifølge parterne udgør 1200 MW, er det kun 500 MW, der tildeles ved auktion.

(28) Parterne anfører, at der finder en udligning sted ved samkøringslinjerne som følge af en samtidig import og eksport af elektricitet, således at der igen er en kapacitet til rådighed i samme omfang som forskellen mellem import og eksport. Den måling af energistrømmen, som UCPTE har foretaget, viser imidlertid klart, at energistrømmen ved en samkøringslinje til enhver tid går i én retning, således at der tilsyneladende enten er tale om et klart eksport- eller importoverskud. I denne saldos omfang og retning er yderligere elektricitetsforsyninger under alle omstændigheder udelukket, da der er lagt beslag på kapaciteten på samkøringslinjen i dette omfang. Der eksporteres således på nuværende tidspunkt visse mængder fra Frankrig til Tyskland, mens der kun i ringe omfang finder import sted fra Tyskland til Frankrig, da de retlige rammer, der er nødvendige for en liberalisering, endnu ikke foreligger fuldt ud. I Nederlandene ligger elpriserne for øjeblikket højere end i Tyskland. Derfor finder der forsyninger sted fra Tyskland til Nederlandene, men ikke omvendt. Også via andre samkøringslinjer finder der i overvejende grad eksport eller import sted, hvorfor der for øjeblikket næppe er tale om en udligning ved samkøringslinjerne.

(29) Det kan ikke udelukkes, at eksporten og dermed udligningen ved samkøringslinjerne til fordel for elektricitetsimport stiger i fremtiden, navnlig med den øgede liberalisering af elektricitetsmarkederne i Tysklands nabolande. En sådan øget eksport afhænger imidlertid af mange faktorer. På grund af manglende konkrete holdepunkter med hensyn til den fremtidige udvikling i eksporten er det dog på nuværende tidspunkt for tidligt som led i denne fusionssag at tage højde for en sådan udvikling, som stadig er uvis.

(30) Hertil kommer, at importen fra navnlig udenlandske udbydere af elektricitet yderligere vanskeliggøres ved, at der for grænseoverskridende elektricitetsforsyninger til Forbundsrepublikken skal betales en transmissionstarif, den såkaldte "T-komponent", på 0,125 pfennig/kWh, hvis den transporterede elektricitetsmængde ikke kan modregnes (herom nærmere i punkt 2.4).

(31) Ikke blot den lave importkvote, men også samkøringslinjernes begrænsede importkapacitet og de yderligere omkostninger (også omkostninger i forbindelse med benyttelsen af samkøringslinjerne) viser derfor, at det geografiske marked på ingen måde er større end det nationale.

2.2. Den konkurrenceretlige vurdering tager udgangspunkt i et nationalt marked: Markedet vil inden for en nær fremtid ikke være mindre end det nationale

(32) I betragtning af, at mange energiforsyningsselskaber endnu ikke, selv om det er juridisk muligt, forsyner aftagere i konkurrenternes tidligere beskyttede forsyningsområder, er det tvivlsomt, om der i forbindelse med det sammenkoblede system allerede er tale om en marked med nationalt tilsnit. Inden liberaliseringen af elektricitetsmarkederne var hvert enkelt energiforsyningsselskabs aktiviteter begrænset til dets eget forsynings-område. Det geografiske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system var således ikke større end den kreds af aftagere, som produktionsselskabets transmissionsnet kunne nå ud til.

(33) I nyere beslutninger(12), der drejede sig om en fusions virkninger på allerede liberaliserede elektricitetsmarkeder, fandt Kommissionen tegn på, at produktionen af elektrisk energi i Tyskland kunne udgøre et nationalt marked, men undlod at foretage en præcis afgrænsning. Kommissionen er af den opfattelse, at markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i nær fremtid vil udvikle sig til et nationalt marked i Tyskland. Afgørende herfor er de rammebetingelser, der i mellemtiden er tilvejebragt for transmission af elektricitet gennem tredjepartsnet, samt andre faktorer, der gør sig gældende på markedet (se punkt 2.3. og 2.4).

2.3. Rammebetingelser for transmission

(34) Den tyske "Gesetz zur Neuregelung des Energierechts"(13) (energilov) har medført en liberalisering og deregulering af elektricitetsmarkederne. Loven omsætter direktiv 96/92/EF (i det følgende benævnt EF's eldirektiv) til national ret. I Tyskland sker der ingen begrænsning til kunder af en bestemt størrelsesorden, som artikel 19 i dette direktiv muliggør. Loven åbner derimod konkurrencen for alle kategorier af aftagere, herunder også endelige kunder af enhver størrelsesorden. Ifølge tysk ret var områdeaftaler, som opdelte landet i eneforsyningsområder, og eksklusive adgangsrettigheder i såkaldte koncessionsaftaler med kommunerne oprindeligt undtaget fra forbudet mod konkurrencebegrænsende aftaler (§§ 103, 103a i GWB a.F. (den tidligere konkurrencelov)). Disse bestemmelser er blevet ophævet med den nye lovgivning på energiområdet, Energiewirtschaftsgesetz n.F. (EnWG), med virkning fra 29. april 1998.

(35) Det er muligt at forsyne tredjeparter inden for de hidtil lukkede forsyningsområder på to måder, enten via nye ledninger og kabler eller ved hjælp af transmission.

(36) For at sikre en ikke-diskriminerende transmission skal der ifølge EF's eldirektiv ske en organisatorisk adskillelse af driften af systemet samt en adskillelse med hensyn til regnskabsføring og balance(14). Der er mulighed for at overdrage ejendomsretten til systemet til et selvstændigt systemoperatørselskab, driften af systemet til et uafhængigt selskab eller blot foretage en organisatorisk og regnskabsmæssig adskillelse af drift af systemet på den ene side og produktion og salg på den anden side. I den tyske lovgivning har man valgt sidstnævnte variant.

(37) Den generelle ret til transmission, som er retligt forankret i § 6 i EnWG, er baseret på begrebet forhandlet systemadgang. I henhold til § 6, stk. 1, i EnWG skal operatører af energiforsyningssystemer give andre selskaber adgang til systemet på betingelser, som ikke er dårligere end de betingelser, som de i sammenlignelige tilfælde rent faktisk eller kalkulatorisk fakturerer for ydelser inden for selskabet eller over for tilknyttede eller associerede selskaber. Ifølge "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts" er det, undtagen ved manglende kapacitet, fra sag til sag muligt at nægte transmission for at beskytte elektricitet, der produceres på grundlag af brunkul (brunkulsbeskyttelsesklausul i henhold til artikel 4, § 3, i "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts"), for at beskytte elektricitet fra anlæg til kombineret kraftvarmeproduktion (§ 6, stk. 3, i EnWG) samt endvidere i overensstemmelse med gensidighedsklausulen (artikel 4, § 2, i "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts").

(38) § 6, stk. 2, i EnWG fastsætter, at Tysklands økonomiministerium (BMWi) med Bundesrats godkendelse ved udstedelse af bekendtgørelser kan regulere aftalerne efter § 6, stk. 1, i EnWG og fastsætte kriterierne for fastlæggelse af transmissionstarifferne. BMWi har imidlertid ikke gjort brug af denne bemyndigelse, da det har foretrukket en frivillig løsning mellem de berørte erhvervsorganisationer frem for en statslig regulering. Med Verbände-vereinbarung I fra maj 1998 tilvejebragte organisationerne BDI, VIK og VDEW forhandlingsgrundlaget for, at elektricitetsselskaberne og elektricitetskunderne frit kunne forhandle sig frem til aftaler. Verbändevereinbarung I udløb i efteråret 1999. Verbändevereinbarung II har været i kraft siden januar 2000 og er tidsbegrænset for en periode af to år.

(39) Efter Kommissionens opfattelse(15) gør enkelte bestemmelser i Verbändevereinbarung II det vanskeligt for markedsaktører som f.eks. uafhængige elektricitetsforhandlere at drive virksomhed på landsplan i forhold til de store energiforsyningsselskaber. Efter aftalen oprettes der to handelsområder i Tyskland. Område Nord omfatter VEAG's, PreussenElektras, VEW's, HEW's og Bewags transmissionssystemer, mens område Syd omfatter EnBW's, RWE's og Bayernwerks områder. Leveres der elektricitet til det andet handelsområde eller over grænserne til/fra udlandet, skal der betales en transmissionstarif, den såkaldte "T-komponent", på 0,125 pfennig/kWh (ved passage af den interne handelsgrænse 0,25 pfennig/kWh), hvis den transporterede elektricitetsmængde ikke kan modregnes. Ved modregning forstås, at den mængde, som passerer grænsen i den ene retning, sammenholdes med en mængde, som passerer den i den anden retning. Den pågældende saldo beregnes for hvert balanceområde, idet flere selskaber kan levere og forsynes via dette balanceområde.

(40) Derudover gør afregningsbetingelserne for balancekraft det vanskeligt for markedsaktører at drive virksomhed i hele landet. Herved forstås elektrisk energi, som i tilfælde af forbrugssvingninger hos kunden stilles til rådighed af en elektricitetsproducent (se nærmere herom under betragtning 122).

(41) Manglerne ved Verbändevereinbarung II ændrer imidlertid ikke den prognose, at markedet i nær fremtid vil være nationalt. Der kan navnlig ikke tales om adskilte geografiske markeder, hvad enten det er i form af de tidligere forsyningsområder eller i form af de to handelsområder. I forbindelse med den konkurrenceretlige vurdering vil de nævnte elementer i Verbändevereinbarung II dog skulle tages i betragtning.

2.4. Yderligere faktorer

(42) Det er ganske vist fremgået af undersøgelserne i denne sag, at der på nuværende tidspunkt fortsat kun i begrænset omfang finder transmission af elektrisk energi sted. Navnlig i betragtning af, at transmissionsbestemmelserne i Verbändevereinbarung II for øjeblikket kun anvendes i ringe udstrækning af energiforsyningsselskaberne, hersker der blandt markedsaktørerne stadig usikkerhed med hensyn til forløbet af anmodninger om adgang til transmission. Sådanne anmodninger er under alle omstændigheder fortsat påkrævet de steder, hvor Verbändevereinbarung II endnu ikke er gennemført. Følgelig sker forsyningen af elektrisk energi til kunder uden for de tidligere områder, som det sammenkoblede system dækkede, for øjeblikket stadig i meget stor udstrækning i form af tilrådighedsstillelse. Ifølge Kommissionens undersøgelser forsynes kunder uden for disse områder i en størrelsesorden på ca. 90 GWh via tilrådighedsstillelse, og kun i en størrelsesorden på ca. 60 GWh transmitteres der elektricitet til kunderne. Den typiske form for tilrådighedsstillelse sker på den måde, at den nye udbyder ganske vist har det direkte kundeforhold og således indgår en aftale om levering af elektricitet med kunden, men den pågældende elektricitet købes "på stedet" af det lokale forsyningsselskab som led i en særskilt transaktion. Adskillige markedsaktører henviser til, at markedet er i en opbrudsfase, og at forsyning i form af tilrådighedsstillelse kun i overgangsperioden erstatter muligheden for transmission. Så snart Verbändevereinbarung II finder anvendelse overalt, vil det efter mange markedsaktørers opfattelse være muligt at sælge produceret elektricitet overalt i Tyskland via transmission.

(43) Selv om konkurrencen på landsplan på grund af den langsommelige gennemførelse af Verbändevereinbarung II (samt den forsinkede behandling af anmodninger om adgang til transmission, for så vidt som Verbändevereinbarung I anvendes i stedet for Verbändevereinbarung II) i dag stadig medfører, at energiforsyningsselskaber i meget stor udstrækning begrænser aktiviteterne til deres forsyningsområder, er der derved tilvejebragt de første væsentlige betingelser for et nationalt marked. I forbindelse med undersøgelsen af den foreliggende fusion lægger Kommissionen derfor i det mindste med hensyn til det sammenkoblede system et nationalt marked til grund. Hvorvidt der på dette marked - også i betragtning af disse fastsatte rammebetingelser og strukturændringen som følge af den foreliggende fusion - kan skabes en effektiv konkurrence eller en sådan fortsat vil bestå, behandles i forbindelse med den konkurrenceretlige vurdering.

(44) Begrænsningerne i transmissionsmulighederne som følge af den prioriterede transmission af elektricitet fremstillet på grundlag af brunkul - fastsat i artikel 4, § 3, i "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts" - eller fastlæggelsen af et handelsområde i henholdsvis nord og syd i Verbändevereinbarung II (nærmere herom nedenfor) medfører ikke en geografisk opdeling af det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system langs de grænser, der således i realiteten findes. Brunkulsbeskyttelsesklausulen giver ganske vist VEAG et retligt grundlag for at anvende transmission i de nye delstaters område. Klausulens anvendelse anfægtes imidlertid i en lang række verserende sager. Derudover tyder meget på, at klausulen kun vanskeligt kan gennemføres fuldt ud i praksis.

(45) Også etableringen af børserne i Frankfurt og Leipzig, hvor der på nationalt plan skal handles med elektricitet, indikerer, at markedet bliver nationalt. Børsens start er på grund af den forsinkede vedtagelse af Verbändevereinbarung II, som anses for at være en væsentlig betingelse for muligheden for at levere elektricitet på landsplan, ligeledes blevet forsinket. Handelen ved de to tyske elbørser skal påbegyndes senest i efteråret i år. Også handelen ved elbørserne vil i en overgangsperiode støde på store forhindringer som følge af visse bestemmelser i Verbändevereinbarung II (nærmere herom i den konkurrenceretlige vurdering), som dog med tiden vil få mindre betydning.

(46) I det følgende tages der derfor i forbindelse med elektricitetsforsyningen fra det sammenkoblede system udgangspunkt i et marked, som omfatter hele Forbundsrepublikken Tysklands område.

3. Konkurrenceretlig vurdering

(47) Fusionen må antages at føre til, at VEBA/VIAG og RWE får en dominerende stilling på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i Tyskland, som kan afgrænses som et nationalt marked.

3.1. Nuværende markedsstruktur

3.1.1. Det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system er allerede på nuværende tidspunkt særdeles koncentreret, og konkurrencepotentialet er begrænset af yderligere faktorer

(48) Størstedelen af elektriciteten fremstilles i Tyskland af de otte store elektricitetsproducenter. Heriblandt hører de energiforsyningsselskaber, som råder over såvel egen elektricitetsproduktionskapacitet som eget højspændingsnet, såkaldte transmissionssystemer. Følgende elektricitetsproducenter er aktive i Tyskland: RWE, VEBA (PreussenElektra), VIAG (Bayernwerk), VEW, EnBW, Bewag, HEW og VEAG. De er organiseret i Deutsche Verbundgesellschaft. Elektricitetsproducenternes systemer er forbundet indbyrdes samt med nabolandenes systemer. Aftaler regulerer forsyningen af andre elektricitetsproducenter med elektricitet. På tværs af grænserne og i hele Europa sikres et kraftværks eventuelle udfald og dermed standsningen af en elektricitetsforsyning ved hjælp af aftaler med elektricitetsproducenter i nabolande. På markedet opererer desuden også importører af elektricitet, som sælger elektriciteten til deres kunder direkte fra det sammenkoblede system.

(49) Nedenstående tabel giver en oversigt over elektricitetsproducenternes markedsandele på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system.

Tabel: Markedsandele - elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system (elektricitetsproduktion i det sammenkoblede system) - situationen inden fusionen

>TABELPOSITION>

(50) I ovenstående tabel er markedsandelene i det sammenkoblede system beregnet på grundlag af den elektricitet, som elektricitetsproducenterne fremstillede i 1998. Der er ganske vist i forbindelse med elektricitetsproduktionen som sådan ikke tale om et marked, men derimod om industrielle aktiviteter. Den elektricitet, som elektricitetsproducenterne fremstiller, leveres til det næste markedsled og i ringe udstrækning også til andre elektricitetsproducenter. Aftagerne fra produktionsleddet er i det væsentlige elektricitetsdistributører, store industrivirksomheder som kunder med særaftaler samt i den senere tid også handelsvirksomheder på elektricitetsområdet. De elektricitetsmængder, som elektricitetsproducenterne fremstiller, og som leveres til disse aftagere, danner således samtidig også grundlag for beregningen af konkurrenternes markedsandele i det sammenkoblede system. Ud fra denne synsvinkel tages der ganske vist ikke højde for importen af elektricitet, men denne udgør som nævnt kun en begrænset andel af den elektricitet, der sælges i Tyskland. Desuden leveres langt størstedelen af den importerede elektricitet til elektricitetsproducenterne, som derpå sælger den til deres aftagere via det sammenkoblede system. Det kan antages, at de elektricitetsmængder, som elektricitetsproducenterne importerer, omtrent modsvarer de forskellige elektricitetsproducenters størrelse. Dette er under sagsbehandlingen heller ikke blevet bestridt af hverken parterne eller tredjeparter. De ovennævnte markedsandele ville således heller ikke ændre sig væsentligt under hensyntagen til importen af elektricitet.

(51) RWE er derfor den førende elektricitetsproducent med en andel på 33,1 % af elektricitetsforsyningen fra det sammenkoblede system og ligger for øjeblikket klart over VEBA med en andel på 21,2 %. Andre elektricitetsproducenter, bl.a. VIAG, fremstiller betydeligt mindre elektrisk energi og opnår ingen markedsandele, som overstiger 13 %.

(52) RWE og VEBA har således også i forbindelse med strukturoplysningerne om den installerede kraftværkskapacitet et markant forspring frem for de øvrige elektricitetsproducenter, der opererer på markedet (se nedenstående tabel: Produktionskapacitet i Tyskland). Med en installeret kraftværkskapacitet på 19,8 GW har RWE en kraftværkspark, som kun er en smule større end VEBA's (17,5 GW), men er dermed dobbelt så stor som den næstfølgende, VIAG. Hovedparten af de øvrige elektricitetsproducenter har en installeret kraftværkskapacitet, som ikke overstiger 10 GW.

Tabel: Produktionskapacitet i Tyskland uden industrien og Deutsche Bahn

>TABELPOSITION>

(53) Med henblik på en præcisering af strukturerne på det samlede marked for elektricitet indeholdt parternes anmeldelse oplysninger om salget af elektricitet til endelige kunder. Ifølge disse oplysninger var der i 1998 et elektricitetssalg på i alt 479,0 TWh (230 TWh til kunder med særaftaler, 249 TWh til tarifkunder). Dette salg blev af parterne fordelt mellem de elektricitetsproducenter, der er aktive i Tyskland, på en sådan måde, at der blev taget udgangspunkt i de afsatte elektricitetsmængders oprindelse uden hensyntagen til, hvilket selskab i hvilket markedsled, f.eks. regionale forsyningsselskaber eller kommunale forsyningsselskaber, der havde det direkte kontraktmæssige kundeforhold. De tal, som parterne har forelagt, og som er baseret på VDEW-statistikker, udgør derfor ingen markedsandele i egentlig forstand, men kan tydeliggøre de enkelte energiforsyningsselskabers betydning i alle markedsled under ét og vise strukturerne inden for den tyske elektricitetssektor. På grundlag af disse tal fremkommer der følgende billede af salget af elektricitet til endelige kunder.

Tabel: Salg af elektricitet på det samlede marked i Tyskland - situationen inden fusionen

>TABELPOSITION>

(54) Med elektricitetsmængder, der er beregnet på denne måde, er RWE førende med en andel på over 30 % af den solgte mængde. Desuden er det kun VEBA (21,4 %) og VIAG (12,4 %), der opnår andele af elektricitetssalget, som klart overtiger de 10 %. Af de øvrige elektricitetsproducenter opnår kun EnBW endnu en andel på 9,3 % af elektricitetssalget. RWE's, VEBA's og Bayernwerks (VIAG) stærke stilling inden for salget af elektricitet, som klart overstiger deres stilling inden for produktionen af elektricitet, skyldes også den gode markedsadgang til de endelige kunder i de nye delstater, hvor disse selskaber er aktive via regionale forsyningsselskaber, som for øjeblikket i overvejende grad distribuerer elektricitet produceret af VEAG. Hertil kommer, at importen af elektricitet, som ganske vist kun tegner sig for en begrænset del af den elektricitet, der sælges i Tyskland, hovedsagelig varetages af elektricitetsproducenterne.

(55) Endvidere skal der tages hensyn til aktionærstrukturen i selskaberne VEAG og Bewag, som i tabellen er anført som selvstændige udbydere. Bewag kontrolleres i fællesskab af Southern Company og VIAG. VEAG kontrolleres i fællesskab af VEBA, VIAG og RWE(16). Det skal derfor i forbindelse med vurderingen af parternes markedsstilling tages i betragtning, at hverken VEAG eller Bewag vil konkurrere med de elektricitetsproducenter, som er medejere af dem.

(56) Situationen med hensyn til VEAG har også en anden betydning, først og fremmest for konkurrencen mellem VEBA, VIAG og RWE. Det kan ikke forventes af sidstnævnte, at de vil konkurrere med VEAG. I så fald kunne de forringe værdien af deres fælles investering i dette selskab. I praksis betyder det, at der med hensyn til VEAG's traditionelle forsyningsområde i Østtyskland heller ikke kan forventes nogen konkurrence mellem VEBA, VIAG og RWE indbyrdes.

(57) Betragter man den samlede produktion af elektricitet i Tyskland, herunder den elektricitet, der fremstilles af industrien, viser det sig, at de otte store elektricitetsproducenter fremstiller ca. 71 % af elektriciteten i Tyskland. Det skal imidlertid tages i betragtning, at den elektricitet, som fremstilles af industrien, hovedsagelig anvendes af virksomhederne selv og dermed i givet fald kun i begrænset omfang står til rådighed for det frie marked. Salg af egenproduceret elektricitet ville kræve, at der blev opbygget en salgs- og serviceorganisation, hvilket ikke ville være rentabelt for de fleste industrivirksomheder i betragtning af de begrænsede mængder, der vil kunne sælges. Da den elektricitet, der fremstilles af industrivirksomhederne, i vidt omfang anvendes af producenterne selv, kan den ikke henregnes til elektricitetsmængderne på det frie marked. Der gælder også en begrænsning med hensyn til den elektricitet, som fremstilles af energiforsynings-selskaberne. Ca. 10 % af den elektricitet, der fremstilles i Tyskland, kan henføres til de ca. 700 regionale eller lokale energiforsyningsselskaber. De kan dække en del af deres eget behov hermed og mindske deres afhængighed af de store elektricitetsproducenter. I betragtning af de investeringer, der kræves til at opbygge en salgsorganisation, og de begrænsede mængder, der vil kunne sælges, vil de imidlertid i givet fald kun optræde som markedsaktører i begrænset omfang.

(58) Endelig kan det konstateres, at selv om markedet synes at tillade konkurrence, hvilket udviklingen efter påbegyndelsen af liberaliseringen tyder på, er der imidlertid en række faktorer, som begrænser konkurrencepotentialet. Disse faktorer undersøges nærmere som led i vurderingen af fusionen. I denne forbindelse skal der navnlig gøres opmærksom på følgende faktorer: produktet elektricitets homogenitet og gennemsigtigheden af (det meget koncentrerede) marked (punkt 3.2.2.1), elektricitetsproducenternes stærke stilling i de tidligere eneforsyningsområder og muligheden for at afpasse den konkurrencemæssige adfærd efter den oprindelige opdeling (punkt 3.2.2.4), den lave vækst i efterspørgslen, der kan forventes, samt efterspørgslens lave elasticitet (punkt 3.2.2.5 og 3.2.2.6), barriererne for markedsadgangen (punkt 3.2.3.4), elektricitetsproducenternes interesser i udbydere i det efterfølgende markedsled samt udformningen af Verbändevereinbarung II (punkt 3.2.3.5 og 3.2.3.6).

3.1.2. 80 % af højspændingstransmissionssystemet, som ligeledes er af betydning for konkurrencen i det sammenkoblede system, kontrolleres af de fire største elektricitetsproducenter

(59) Otte selskaber ejer alene tilsammen 93 % af transmissionssystemet i Tyskland. RWE samt VEBA og VIAG råder over 52 % af højspændingsnettet eller over 81 %, hvis også VEAG, som selskaberne kontrollerer, medtages. De kontrollerer dermed i vidt omfang de ressourcer, der er nødvendige for konkurrence på elektricitetsområdet ved hjælp af transmission via tredjepartsnet. Hertil kommer, at VEBA og VIAG som følge af deres systemers placering allerede fuldstændigt dækker et område fra Skandinavien til Alpeområdet samt via den fælles kontrol med det østtyske selskab VEAG også alle de nye delstater. Da de endvidere ejer de samkøringslinjer, som forbinder de forskellige højspændingsnet med nabolandenes bagvedliggende højspændingsnet, råder de over hovedparten af den infrastruktur, som deres konkurrenter er afhængige af for at kunne gøre sig gældende på markedet. Betydningen af ejerskabet til systemerne, navnlig i lyset af Verbändevereinbarung II, behandles mere udførligt nedenfor (se punkt 3.2.3.3).

Tabel: Transmissionssystem i Tyskland (kilde: VDEW, 1997)

>TABELPOSITION>

3.2. Fusionens virkninger: skabelse af et duopol med dominerende stilling

(60) På grundlag af sine undersøgelser når Kommissionen til den konklusion, at den anmeldte fusion vil skabe en kollektivt dominerende stilling for de to førende udbydere VEBA/VIAG og RWE på det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system.

(61) Det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system opviser en lang række karakteristika, som i forbindelse med en styrkelse af koncentrationen gennem fusionen mellem VEBA og VIAG kan føre til en bevidst parallel adfærd fra VEBA/VIAG's og RWE's side og dermed til en kollektiv dominans. Den foreliggende fusion medfører, at der opstår to stærkt vertikalt integrerede blokke, som i enhver henseende vil have et stort forspring for konkurrerende markedsaktører. Forspringet bliver endnu mere markant, når den planlagte fusion mellem RWE og VEW gennemføres.

(62) RWE og VEW meddelte den 30. december 1999 Bundeskartellamt, som er den ansvarlige tyske myndighed, at de havde planer om at fusionere de to selskaber. Der vil blive truffet beslutning om transaktionen omtrent på samme tid som om fusionen mellem VEBA og VIAG. Da selskaberne ifølge Bundeskartellamt har afgivet tilsagn på elektricitetsområdet, og det således er muligt - endog sandsynligt - at fusionens godkendelse vil foreligge inden for det tidsrum, der er relevant for vurderingen, skal der tages hensyn til denne ændring af markedsstrukturen ved konkurrenceretlig vurdering af den planlagte fusion mellem VEBA og VIAG.

(63) Efter Kommissionens opfattelse er det imidlertid ikke afgørende, om fusionen mellem RWE og VEW gennemføres eller ej. Tilføjelsen af VEW vil ganske vist styrke RWE's og dermed hele duopolets stilling. Den nye enhed vil som duopolmedlem også få et lille forspring frem for VEBA/VIAG. Dette forspring er imidlertid for ringe til at afkræfte konklusionen med hensyn til, at der vil blive skabt et duopol med dominerende stilling. RWE indtager alene allerede en position, som kan sammenlignes med VEBA/VIAG's position. VEW vil ganske vist yderligere styrke RWE's stilling. VEBA/VIAG og RWE vil imidlertid også være størrelsesmæssigt sammenlignelige efter en fusion mellem RWE og VEW.

3.2.1. På det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system medfører fusionen, at der opstår to omtrent ligeværdige blokke, som vil have et stort forspring for de øvrige udbydere

(64) VEBA/VIAG og RWE vil få tilnærmelsesvis lige store markedsandele, dvs. omsætninger på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i Tyskland, samt stort set ens kraftværkskapaciteter. Deres samlede stilling ligger på begge områder langt over de øvrige konkurrenter. Dette taler for, at der foreligger en fælles interesse i en konkurrencebegrænsende parallel adfærd. En aggressiv konkurrencemæssig adfærd ville med en styrkebalance påvirke alles indtægter, uden at det samlede salg øges væsentligt. Med en fredelig parallel adfærd undgås derimod ikke blot alle disse ulemper, det bliver også muligt for symmetriske oligopoler at opnå en omtrent ens gevinstmaksimering blandt alle berørte parter. VEBA/VIAG's og RWE's ligeværdige markedsstilling taler for, at der også i det foreliggende tilfælde foreligger en sådan situation.

(65) Nedenstående tabel giver en oversigt over elektricitetsproducenternes markedsstillinger på det relevante produktmarked efter fusionens gennemførelse.

Tabel: Markedsandele - elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system (produktion af elektricitet i det sammenkoblede system) - situationen efter fusionen

>TABELPOSITION>

(66) Det fremgår af ovenstående tabel, at VEBA/VIAG vil få en markedsandel på 36,3 %. I dette tal indgår Bewags markedsandel på 2,8 %, da VIAG (og efter fusionen VEBA/VIAG) som nævnt er medejer af Bewag. I alt vil VEBA/VIAG og RWE opnå en markedsandel på 69,4 %. Da VIAG desuden allerede i dag kontrolleres i fællesskab af VEBA, VIAG og RWE, skal VIAG's markedsandel også medregnes til duopolets markedsandel. De to blokke har derefter tilsammen en markedsandel på 81,5 %. Medregnes VEW's markedsandel i forbindelse med den planlagte fusion, fremkommer en samlet markedsandel for duopolet på 86,8 %.

(67) Med hensyn til salget af elektricitet fremkommer følgende situation på det samlede marked i Tyskland efter fusionen.

Tabel: Salg af elektricitet på det samlede marked i Tyskland - situationen efter fusionen

>TABELPOSITION>

(68) Ovenstående tabel viser, at duopolet vil opnå en andel på 77,2 % af det samlede elektricitetssalg i Tyskland.

(69) Af nedenstående tabel fremgår produktionskapaciteten i Tyskland efter fusionen.

Tabel: Produktionskapacitet i Tyskland - situationen efter fusionen

>TABELPOSITION>

3.2.2. På grund af en lang række strukturelle faktorer kan der efter fusionen ikke længere forventes en væsentlig konkurrence mellem VEBA/VIAG på den ene side og RWE på den anden side

(70) Mellem VEBA/VIAG og RWE vil der fremover ikke længere være nogen væsentlig konkurrence. Herfor taler følgende særlige kendetegn ved markedet, som i væsentlig grad fremmer en oligopolistisk parallel adfærd.

3.2.2.1. Elektricitet er et homogent produkt, som udbydes på et gennemsigtigt marked

(71) Elektricitet er et homogent produkt, der som sådant ikke videreudvikles i teknisk henseende. Homogene produkter besidder i modsætning til heterogene produkter i vidt omfang de samme fysiske eller subjektive egenskaber. Prisen er det væsentligste konkurrenceparameter, som er af betydning for kundens valg mellem flere elektricitetsudbydere. Andre parametre som kvalitet, forskning, serviceydelser, udbyderens pålidelighed osv. spiller kun en underordnet rolle for indkøbsbeslutningen. I øvrigt går tendensen i retning af en yderligere standardisering af den forhandlede elektricitet. Dette sker f.eks. inden for rammerne af Central European Power Index (se nedenstående afsnit).

(72) Markedet er kendetegnet ved en stor gennemsigtighed i produktionsomkostningerne og salgspriserne. Der offentliggøres således en lang række oversigter over de aktuelle elpriser hos udbyderne i Tyskland(17). Trods forskelle med hensyn til de elementer, der indgår i priserne, f.eks. pris pr. kWh, årligt gebyr eller månedligt gebyr og aftalernes forskellige løbetider og opsigelsesvarsler, giver disse oversigter mulighed for, at kunden hurtigt kan orientere sig og finde frem til det mest fordelagtige tilbud. De nævnte offentliggjorte oversigter og skemaer til beregning af elpriserne er ganske vist først og fremmest rettet mod de endelige kunder. Men også for aftagere fra det sammenkoblede system er markedspriserne tilstrækkeligt gennemsigtige. Elektricitetsproducenterne bestræber sig således også selv på at fremme markedets gennemsigtighed(18). PreussenElektra har f.eks. sammen med Dow Jones og andre markedsaktører udviklet Central European Power Index (CEPI). CEPI er et indeks, som afspejler prisniveauet i PreussenElektras område. Ved hjælp heraf skal elektricitetsmarkedet gøres mere gennemsigtigt. Parterne henviste desuden udtrykkeligt til den praksis, at kunder med særaftaler ofte fremlægger pristilbud fra konkurrenter for at opnå mere fordelagtige leveringspriser hos et selskab. Også organisationer tilbyder deres medlemmer prissammenligninger. Markedet gøres endvidere mere gennemsigtigt, ved at VEBA/VIAG og RWE på grund af deres vertikale integration er i stand til at danne sig et billede af alle leverandørers markedsstilling på producentmarkedet. Både produktionsomkostningerne og omkostningerne ved at benytte systemet, som er bestemmende for de variable omkostninger og dermed i høj grad udbudspriserne, er således kendt i hele branchen og under alle omstændigheder for de vertikalt integrerede selskaber.

(73) At prisen er det væsentligste konkurrenceparameter, vil på koncentrerede markeder ganske vist i første omgang føre til en intensiv konkurrence. Det øger imidlertid samtidig markedsaktørernes interesse i at undgå konkurrence, da enhver prisunderbydning medfører, at deres avance reduceres. Anderledes forholder det sig ved hemmelig konkurrence, hvor den enkelte markedsaktør ikke ved, om vedkommendes tilbud vil blive accepteret. Den pågældende vil snarere være tilbøjelig til at foretage konkurrencefremstød i håb om at modtage en ordre. Det forhold, at prisfremstød kan mærkes hos alle markedsaktører, er en faktor, som på mellemlang sigt kan dæmpe priskonkurrencen. Dette gælder i hvert fald for forholdet mellem selskaber med stort set samme markedsandele og omkostningsstrukturer (dvs. samme mulighed for gengældelsesforanstaltninger) (omkostningsstrukturerne i det foreliggende tilfælde behandles nedenfor i punkt 3.2.2.2).

(74) Det fald i elpriserne, som ifølge anmeldelsen har nået en størrelsesorden på 10-50 % efter liberaliseringen af elektricitetsmarkederne, taler ikke imod denne forventning. Det viser ganske vist, at der er mulighed for priskonkurrence på det tyske elektricitetsmarked. Det skal imidlertid også betragtes i sin egen sammenhæng. For det første befinder markedet sig på nuværende tidspunkt fortsat i liberaliseringsprocessens begyndelsesfase, hvor selskaberne er ved at skabe sig en position på det ovenfor beskrevne tyske marked. Denne fase er tidsmæssigt begrænset. For det andet fandt det nævnte fald sted inden for den markedsstruktur, som fandtes inden fusionen. Netop en markedsstruktur, som den, der vil opstå efter den foreliggende fusion, vil klart svække konkurrencepotentialet og dermed incitamentet til prisfremstød mellem VEBA/VIAG og RWE.

3.2.2.2. På grund af en stort set ens sammensat kraftværkpark og en række store fællesdrevne kraftværker er VEBA/VIAG's og RWE's omkostnings-strukturer sammenlignelige

(75) En fremtidig parallel adfærd begunstiges yderligere af, at VEBA/VIAG og RWE har stort set samme selskabsstrukturer. De er vertikalt integrerede på alle niveauer af elektricitetsforsyningen. De har en sammenlignelig finansiel styrke og råder over omtrent lige store transmissionssystemer og kraftværksparker, der dækker alle lastområder, som det fremgår af nedenstående tabel. Andre elektricitetsproducenter er derimod på grund af deres begrænsede kapacitet enten på grundlastområdet eller på mellem- og spidslastområdet henvist til at købe elektrisk energi hos andre producenter til det lastområde, der er underrepræsenteret hos dem.

Tabel: Kraftværkspark efter lastområder (VDEW-Statistik: Leistung und Arbeit, 1998)

>TABELPOSITION>

(76) Alene ca. 25 % af den elektricitet, der fremstilles i Tyskland, stammer fra fælles kraftværker, som drives af en række store elektricitetsproducenter. Mange kraftværker på grundlastområdet, navnlig atomkraftværker, drives i fællesskab af elektricitetsproducenterne VEBA/VIAG og RWE.

Blandt VEBA/VIAG's og RWE's fælles kraftværker hører:

- Kernkraftwerke Grundremmingen Betriebsgesellschaft mbH, Grundremmingen: Selskabet står for driften af blok B og C på Kernkraftwerk Grundremmingen, og selskabsdeltagerne RWE Energie AG og Bayernwerk har ret til den fremstillede energi i forhold til deres kapitalandele på henholdsvis 75 % og 25 %.

- KNG Kraftwerks- und Netzgesellschaft mbH, Rostock: Selskabet står for driften af en stenkulskraftværk i Rostock, hvor RWE Energie AG ejer 24,6 %, VEBA 24,6 % og Bayernwerk 21,1 % af kapitalandelene. VEAG, som ligeledes har interesser i selskabet, har ret til den producerede elektricitet.

- Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH: KLE GmbH står for driften af Kernkraftwerk Emsland; RWE Energie AG ejer 12,5 % og VEBA ligeledes 12,5 % af kapitalandelene i selskabet. Den daglige ledelse af selskabet forestås af VEW Energie AG, som ejer majoriteten af andelene (75 %). Selskabsdeltagerne har ret til den producerede elektricitet i forhold til deres ejerandel.

- Bayerische Wasserkraftwerke AG: Lech-Elektrizitätswerke AG, et koncernselskab i RWE-koncernen, og Bayernwerk ejer direkte og indirekte 50 % af aktierne i selskabet, som står for driften af vandkraftværker i Bayern. Selskabet kontrolleres af Bayernwerk. Aktionærerne har i det væsentlige ret til den producerede elektricitet.

- Rhein-Main-Donau AG: Lech-Elektrizitätswerke AG ejer som koncernselskab i RWE-koncernen (indirekte) 22,5 % af aktierne i selskabet, som står for driften af vandkraftværker ved Rhein-Main-Donau-kanalen, mens Bayernwerk ejer 77,49 % og forestår den daglige ledelse af selskabet. Lech-Elektrizitätswerke ejer ligeledes 40 % af aktierne i et datterselskab af RMD, Mittlere Donau-Kraftwerke AG.

- Untere Iller AG: Selskabet står for driften af vandkraftværker. 40 % af aktierne ejes af Lech-Elektrizitätswerke og 60 % af Bayernwerk AG.

- Hochtemperatur Reaktor Gesellschaft mbH: Selskabet driver ingen operativ virksomhed, men tjener kun undersøgelsesformål. 20,3 % af kapitalandelene i selskabet ejes af RWE Energie AG og 36,5 % af selskaber i VEBA-koncernen.

(77) Foruden omtrent lige store kraftværksparker har begge koncerner fortsat i stort set samme omfang ved hjælp af langvarige forsyningsaftaler sikret sig importkapacitet fra udlandet, som importeres via koncernernes egne samkøringslinjer, der er reserveret på lang sigt.

3.2.2.3. Mellem VEBA/VIAG og RWE findes der indbyrdes forbindelser, som kan fremme en parallel adfærd

(78) VIAG har en direkte interesse i elektricitetsproducenten VEW, således at VIAG som led i den planlagte fusion mellem RWE og VEW vil få en direkte kapitalinteresse i RWE/VEW.

(79) Derudover har de to koncerner følgende fælles kapitalinteresser:

- VEAG AG: Elektricitetsproducenten VEAG beskæftiger sig med elektricitetsproduktion på grundlag af brunkul i de nye delstater. RWE Energie AG ejer 26,25 %, VEBA 26,25 % og Bayernwerk 22,5 % af aktierne i VEAG. Disse tre selskaber kontrollerer i fællesskab VEAG. De øvrige andele er fordelt mellem elektricitetsproducenterne VEW, EnBW, Bewag og HEW. VEAG står samtidig for driften af transmissionssystemet i de nye delstater. Prisfremstød fra et oligopolmedlems side vil på grund af det dermed forbundne tab af kunder skade joint venture-selskabet og dermed dette oligopolmedlems indtægter fra selskabet. Et enkelt oligopolmedlem kan nemlig ikke alene bestemme politikken i VEAG (se også betragtning 56).

- LAUBAG AG: De syv vesttyske elektricitetsproducenter har følgende kapitalinteresser i LAUBAG: PreussenElektra 30 %, Bayernwerk 15 %. Derudover ejer BBS-Braunkohle-Beteiligungsgesellschaft mbH 55 % af aktierne. Energiebeteiligungs-Holding (bestående af Bewag, HEW, VEW og EVS, tilhørende EnBW) ejer 18,2 %, Rheinbraun AG, et datterselskab af RWE, 71,8 % og RWE Energie 10 % af kapitalandelene i BBS. LAUBAG er den største brunkulsproducent i Østtyskland og indgår som underleverandør til VEAG i økonomisk henseende i en enhed med VEAG.

- Rhenag Rheinische Energie AG: 54,1 % af aktierne i Rhenag ejes af RWE Energie AG og 41,3 % af Thüga AG, hvori VEBA-koncernen har en kapitalinteresse på 56,29 %. Rhenag beskæftiger sig i det væsentlige med gasforsyning, men desuden også med elektricitetsforsyning som regionalt forsyningsselskab. Selskabet ejer derudover en lang række minoritetsandele i kommunale forsyningsselskaber, som foruden gasforsyning også beskæftiger sig med elektricitetsforsyning. VEBA-koncernen har en væsentlig interesse i dette RWE-datterselskabs succes i forhold til sin ovennævnte kapitalandel. Den er repræsenteret i selskabets bestyrelse og har derfor adgang til interne oplysninger om dets forretningspolitik.

- Endelig er der fælles kapitalinteresser i STEAG, og envia har kapitalinteresser i kommunale forsyningsselskaber i delstaten Sachsen.

STEAG AG: STEAG beskæftiger sig i det væsentlige med produktion af elektrisk energi på grundlag af stenkul og sælger den fremstillede elektricitet næsten udelukkende til RWE Energie AG og VEW Energie AG. 26 % af aktierne i STEAG ejes af Gesellschaft für Energiebeteiligung mbH, hvori RWE Energie AG ejer 49,7 % og VEBA indirekte og direkte 50,3 % af andelene. RAG AG er hovedaktionær i STEAG med en aktiepost på 71,5 %.

Envia, et koncernselskab i RWE, ejer en række minoritetsandele i kommunale forsyningsselskaber i delstaten Sachsen, hvori også VEBA-koncernselskabet Thüga har minoritetsandele.

- Der er yderligere fælles kapitalinteresser i kraftværker på grundlastområdet, hvor både VEBA/VIAG og RWE har ret til den producerede elektricitet. Den fælles drift af disse kraftværker kræver dog næppe en samordning mellem operatørselskaberne indbyrdes. Kraftværker på grundlastområdet er derimod i kontinuerlig drift, hvorfor der ikke er behov for en samordning mellem operatørerne med hensyn til en eventuel opstart eller nedregulering af kraftværksproduktionen. Hver operatør får derimod elektrisk energi svarende til den kapacitet, der er reserveret af selskabet. I det mindste på grundlastområdet er betydningen af de fælles kraftværkers mulighed for at få indsigt i det andet duopolmedlems forretningspolitik derfor minimal.

3.2.2.4. Muligheden for at videreføre opdelinger af kunder svarende til de tidligere eneforsyningsområder gør en parallel adfærd lettere

(80) VEBA/VIAG og RWE var - som alle tyske elektricitetsproducenter - indtil liberaliseringen igennem årtier ved lov beskyttede monopolister i et område, hvor de havde eneforsyningsrettigheder i forhold til tilgrænsende forsyningsselskaber. Den mangeårige praksis med lukkede forsyningsområder gør en parallel adfærd lettere, for så vidt som der foreligger et egnet adfærdsmønster. Hver elektricitetsproducent har fortsat en førende position i sit traditionelle forsyningsområde med en markedsandel, som klart overstiger 50 %. Derfor gør eksistensen af de tidligere eneforsyningsområder det lettere for elektricitetsproducenterne at udøve den nævnte form for parallel adfærd.

3.2.2.5. Den lave vækst i efterspørgslen, der kan forventes, mindsker desuden duopolisternes incitament til at indgå i aktiv konkurrence

(81) Ifølge prognoserne vil efterspørgslen efter elektricitet kun stige lidt. På grundlag af en IEA-undersøgelse(19) kan det forventes, at elektricitetsforbruget kun stiger langsomt. Ifølge IEA's prognose forventes der en årlig stigning i elektricitetsforbruget på 1 % i perioden 1992-2010 og en stigning på 0,7 % i perioden 2010-2020. Alle markedsaktører, herunder parterne, er enige i den prognose, at der vil være en langsom vækst i efterspørgslen.

(82) Stabile efterspørgsels- og øvrige konkurrencevilkår gør det lettere at gennemføre parallelle udbudsstrategier. Mens en markant strukturændring som regel medfører, at koordineringen vanskeliggøres betydeligt, og adfærden gang på gang må tilpasses og fornys, er dette ikke nødvendigt ved stabile markedsforhold. Under markedsforhold, som kun ændrer sig ubetydeligt, er det relativt ukompliceret at foretage tilpasninger. Over for stabile markedsforhold vil et konkurrencefremstød hovedsagelig være rettet mod eksisterende markedsaktører, da der næppe kan vindes nye kunder. Det opnåede salgsvolumen kan højst blive omfordelt blandt de etablerede udbydere. De etablerede udbydere vil derfor forsvare deres salgsandel og eksisterende kundeforhold. I denne situation vil man formentlig foretrække den langsigtede fordel, der opnås ved at undgå en effektiv konkurrence, frem for kortsigtede resultater på grundlag af konkurrencefremstød. På tilsvarende måde begunstiger den lave forventede vækst i efterspørgslen en parallel adfærd fra VEBA/VIAG's og RWE's med den opnåede markedskoncentration.

3.2.2.6. Efterspørgslens lave priselasticitet begunstiger ligeledes en parallel adfærd

(83) Ved priselasticitet forstås aftagernes evne og vilje til at gå over til substitutionsprodukter eller undlade at efterspørge produktet, så snart udbydere forhøjer prisen for et efterspurgt produkt ud over konkurrenceniveauet. En lav priselasticitet fremmer en parallel adfærd i et oligopol. Det kan nemlig forekomme, at en mærkbar prisforhøjelse ud over konkurrenceniveauet medfører stigende indtægter trods et fald i afsætningen.

(84) Markedsaktørernes skøn er i forbindelse med det her berørte marked baseret på en meget lav elasticitet på kort sigt, som gør en oligopolistisk adfærd sandsynlig. De henviser til aftagernes begrænsede alternative muligheder. Mens andre varer kan substitueres eller undværes, er dette ikke tilfældet i forbindelse med elektricitet, da egenproduktion eller omstilling til andre energikilder kun er mulig i begrænset omfang, er forbundet med store omkostninger og desuden kræver lang tid. Parterne har i det væsentlige ikke bestridt denne fremstilling. De hævder blot, at aftagerne i tilfælde af høje elektricitetsomkostninger kunne gå over til at etablere små anlæg til egenproduktion. Disse kan imidlertid højst erstatte en lille del af aftagernes behov fra det sammenkoblede system. Det er derimod meget omkostningskrævende at opføre større kraftværker og tager som regel også ret lang tid.

3.2.2.7. VEBA/VIAG og RWE er ikke stillet over for en væsentlig indkøbsstyrke

(85) Udbydersiden på markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system er særdeles koncentreret. De otte tyske elektricitetsproducenter tegner sig alene for 79,8 % af den installerede kraftværkskapacitet. De udbyder næsten 100 % af den elektricitetsmængde, der leveres fra det sammenkoblede system. Heraf tegner VEBA/VIAG og RWE sig for 81,5 % eller 86,8 % (under hensyntagen til fusionen mellem RWE og VEW).

(86) Aftagerne, i det væsentlige regionale forsyningsselskaber (ca. 80), kommunale forsyningsselskaber og store industrikunder, har ingen indkøbsstyrke at sætte op herimod. Dette skyldes for det første, at efterspørgselssiden er opsplittet med et stort antal aftagere på højspændingsniveauet. Truslen om at skifte udbyder kan derfor ikke anvendes til at skabe et betydeligt konkurrencepres. Parterne henviser i deres bemærkninger til klagepunkterne til den samlede indkøbsstyrke, som bl.a. kommer fra de "talrige indkøbssammenslutninger" blandt mange videredistributører. Det er ganske vist rigtigt, at nogle virksomheder som led i liberaliseringen gør brug af muligheden for at etablere indkøbsforeninger. Det kan også antages, at den kombinerede efterspørgsel medfører mere fordelagtige pristilbud end de enkelte virksomheders særskilte efterspørgsel. De eksisterende indkøbssammenslutninger omfatter imidlertid kun en del af efterspørgslen, som i øvrigt ikke er specificeret nærmere af parterne. Det forhold, at der er indledt et sådant puljesamarbejde, viser i øvrigt, at enkeltaftagere ikke besidder en markedsstyrke af et omfang, som ville gøre det muligt for dem at påvirke priserne i nævneværdigt omfang. Koncentrationen på udbydersiden er fortsat ude af proportion med koncentrationen på efterspørgselssiden. Der er alene 80 regionale forsyningsselskaber, hvortil kommer yderligere aftagere. Regionale forsyningsselskaber og kommunale forsyningsselskaber har desuden hidtil kun i ringe grad haft incitament til at stå fast under forhandlingerne. De har fortsat en stærk stilling i deres traditionelle forsyningsområder og kan opkræve høje indkøbspriser hos deres kunder som transitoriske omkostninger.

(87) Der skal endvidere tages hensyn til, at selskaberne på produktionsniveauet i vidt omfang har kapitalinteresser i selskaber i det efterfølgende markedsled, enten i form af en majoritets- eller minoritetsinteresse. I forbindelse med majoritetsinteresser er der ingen risiko for leverandørskifte. I forbindelse med minoritetsinteresser gøres der også meget sjældent brug af muligheden for et sådant skifte (se punkt 3.2.3.5 nedenfor).

3.2.2.8. Sammendrag

(88) VEBA/VIAG og RWE vil med hensyn til alle strukturer på markedet, dvs. hvad angår såvel markedsandele som produktionskapacitet og net, være klart dominerende i forhold til deres konkurrenter. De to koncerner vil få en sammenlignelig markedsstilling og efter Kommissionens vurdering ikke længere være interesseret i at indgå i indbyrdes konkurrence efter fusionen.

(89) Som følge af duopolmedlemmernes fremtidige symmetriske markeds-positioner og i vidt omfang sammenfaldende virksomhedsrelaterede strukturelle træk, produktets homogenitet, markedets gennemsigtighed, elektricitetsefterspørgslens lave priselasticitet og den stagnerende samlede efterspørgsel efter elektricitet samt de eksisterende indbyrdes forbindelser kan der ikke forventes prisfremstød fra et oligopolmedlems side, da de er lette at registrere og ikke kan forventes at give resultater, fordi det andet oligopolmedlem har samme muligheder for at træffe gengældelsesforanstaltninger.

(90) Det prisfald, der er sket med liberaliseringen, og den priskonkurrence, der også kan iagttages mellem de tre førende selskaber på markedet, taler ikke imod denne analyse (se betragtning 74 ovenfor).

3.2.3. Duopolet bestående af VEBA/VIAG og RWE eller RWE/VEW vil ikke være udsat for nogen væsentlig konkurrence udadtil

(91) VEBA/VIAG og RWE vil efter fusionen hverken stå over for en væsentlig konkurrence fra andre produktionsselskaber eller fra handelsselskaber. Det beror foruden andre produktionsselskabers begrænsede konkurrencepotentiale og de begrænsede muligheder for markedsadgang også på de generelle retlige rammebetingelser for elektricitetsforsyning på det tyske marked.

3.2.3.1. Foruden duopolets særdeles store markedsandel har det også forbindelser til alle andre elektricitetsproducenter end EnBW, hvilket øger duopolets markedsstyrke

(92) For at kunne vurdere, om de andre elektricitetsproducenter er i stand til at begrænse duopolets handlefrihed, skal de kapitalinteresser, som de to koncerner har i en række af disse konkurrenter, også undersøges.

- VEAG/LAUBAG: Det skal allerførst bemærkes, at VEAG ikke kan betragtes som konkurrent til duopolet. RWE Energie AG ejer 26,25 %, VEBA 26,25 % og Bayernwerk 22,5 % af kapitalandelene i selskabet. De resterende andele er fordelt mellem de øvrige elektricitetsproducenter VEW, EnBW, Bewag og HEW. Som nævnt ovenfor (betragtning 4) kontrolleres VEAG i fællesskab af RWE, VEBA og VIAG. LAUBAG er den største brunkulsproducent i Østtyskland og indgår som underleverandør til VEAG i økonomisk henseende i en enhed med VEAG. De syv vesttyske elektricitetsproducenter ejer som nævnt ovenfor (se punkt 3.2.2.3) kapitalandele i LAUBAG.

VEAG producerer elektricitet næsten udelukkende på grundlag af østtysk brunkul og er afhængig af leverancer fra LAUBAG, som på sin side er afhængig af duopolet. Dette har derfor en afgørende indflydelse på VEAG's produktionsomkostninger. Da selskabet i overvejende grad har en brunkulsbaseret produktion, er det desuden på nuværende tidspunkt næppe i stand til at dække mellemlast- og spidslastområdet med egen produktionskapacitet. På aftagersiden er VEAG afhængig af de syv østtyske regionale forsyningsselskaber, som hver især ejes af en vesttysk elektricitetsproducent.

- Bewag: Elektricitetsproducenten står for elektricitetsproduktionen i Berlin. Southern Company tegner sig for ca. 26 %, VIAG ca. 26 % og VEBA 23 % af kapitalen samt 20 % af stemmerettighederne. Selskabet kontrolleres allerede på nuværende tidspunkt af VIAG samt Southern. Bewag har ingen grundlastværker og er derfor afhængig af at købe yderligere elektricitet på grundlastområdet.

- HEW: VEBA har en direkte kapitalinteresse i HEW på 15,4 % og en indirekte kapitalinteresse på 15,4 % via Sydkraft, hvori selskabet har en kapitalandel på 17,6 %. HEW er en mindre elektricitetsproducent med en lav produktionskapacitet samt et mindre transmissionssystem. Alle kraftværker på grundlastområdet drives sammen med det konkurrerende PreussenElektra. Vattenfall har gennem forening af andelene på 25,1 % med byen Hamburgs andele erhvervet fælles kontrol med HEW(20). Selv om HEW kontrolleres i fællesskab af Vattenfall og byen Hamburg, har VEBA som minoritetsaktionær med en bestyrelsespost indblik i HEW's væsentlige beslutninger og strategier. Kapitalinteressen gør det muligt for selskabet at få oplysninger om prisstrategien samt eventuelle mængder og priser i forbindelse med forsyninger, som f.eks. skal leveres via VEBA's samkøringslinje til Danmark. Bortset fra tilførslen af finansiel styrke kan det i første omgang ikke forventes, at HEW's konkurrencemæssige stilling vil blive styrket som følge af Vattenfalls kapitalinteresse, f.eks. ved at selskabet får billigere elektricitet, der er produceret i Skandinavien. Det er i denne henseende af afgørende betydning, at der i HEW's højspændingsnet ikke indgår nogen form for udlandsforbindelser, hvorfor selskabets adgang til importeret elektricitet i vidt omfang er underlagt de samme restriktioner som udenlandske udbyderes adgang til det tyske marked (se ovenfor). For at kunne forsyne sit tilknyttede selskab HEW fra Skandinavien er Vattenfall afhængig af, at der er fri kapacitet på samkøringslinjerne mellem Tyskland og Danmark eller Sverige. På tysk side drives forbindelsen mellem Tyskland og Danmark af duopolmedlemmet PreussenElektra. Samkøringslinjerne råder imidlertid kun over en begrænset fri kapacitet, hvorfor Vattenfall kun kan forsyne HEW med ubetydelige mængder. Desuden kan kapaciteten på samkøringslinjen til Sverige kun udnyttes i meget begrænset omfang.

- VEW: VIAG har også en (direkte og indirekte) kapitalinteresse i VEW. Ligesom i forbindelse med HEW råder VIAG på grund af denne kapitalinteresse over en bestyrelsespost og har dermed adgang til interne oplysninger om selskabets forretningspolitik. VEW vil desuden udtræde som selvstændig udbyder på markedet efter den planlagte fusion med RWE.

(93) EnBW er for øjeblikket den eneste udbyder i det sammenkoblede system, som en anden tysk elektricitetsproducent ikke har kapitalinteresser i. EdF's erhvervelse af en minoritetsandel i EnBW befinder sig stadig i planlægningsfasen. Ved at forene minoritetsrettighederne med en anden aktionærs andele har EdF til hensigt at erhverve fælles kontrol med EnBW. Der er dog indbyrdes forbindelser mellem EnBW og duopolet inden for kraftværksdrift.

(94) Heller ikke under hensyntagen til EdF's ressourcemæssige styrke er det berettiget at antage, at EnBW vil være i stand til effektivt at begrænse duopolets handlefrihed. For det første kan det forventes, at EnBW vil undlade at foretage konkurrencefremstød i duopolets område, som dækker næsten hele Tyskland, i betragtning af, at der ikke findes andre stærke eksterne konkurrenter, og tilpasser sig duopolmedlemmernes adfærd. Dette er nærliggende som følge af de muligheder, som markedets førende elektricitetsproducenter, der indgår i duopolet, har for at træffe gengældelsesforanstaltninger. For det andet vil det på grund af den begrænsede kapacitet på samkøringslinjerne næppe være muligt for EdF i givet fald at købe yderligere billig elektricitet.

(95) Desuden har VEBA/VIAG og RWE kapitalinteresser i elektricitetsproduktionsselskaber i nabolandene, som giver dem krav på produktionskapacitet. Denne kapacitet kan de i det mindste i et begrænset omfang udnytte via de samkøringslinjer, som de kontrollerer. RWE har således en kapitalinteresse på 40,31 % i SEO, en operatør af et pumpemagasinanlæg. I Nederlandene ejer PreussenElektra 87 % af kapitalandelene i EZH, et af de fire store produktionsselskaber. PreussenElektra har derudover 10 % i det schweiziske selskab BKW, Bayernwerk og EnBW ejer hver især 24,5 % af kapitalandelene i Watt AG, som også allerede via import er aktiv på det tyske marked. RWE og EdF ejer ligeledes hver især 20 % af andelene i Motor-Columbus, som på sin side har en kapitalinteresse på 56,5 % i ATEL. BKW, Watt og ATEL ejer ca. 23 % af den schweiziske elektricitetsproduktionskapacitet.

(96) VEBA/VIAG og RWE vil derfor efter fusionen indtage en førende position med stor afstand til den nærmest følgende konkurrent. Disse elektricitetsproducenter står i den forbindelse endnu svagere, end det fremgår af markedsandelen, da VEBA/VIAG og RWE har betydelige kapitalinteresser i de fleste konkurrenter. Der kan derfor ikke forventes afgørende konkurrencemæssige foranstaltninger fra disse elektricitetsproducenters side.

3.2.3.2. Duopolet vil kontrollere langt hovedparten af den installerede produktionskapacitet og næsten hele det frie produktionspotentiale

(97) Efter fusionen kontrollerer VEBA/VIAG ca. 30 % af den samlede produktionskapacitet i Tyskland. VEBA/VIAG og RWE har i alt en andel på ca. 50 % af produktionskapaciteten. Tager man endvidere VEW's, VEAG's og Bewags kapacitet i betragtning, vil duopolet efter den planlagte fusion mellem RWE og VEW kontrollere mere end 2/3 af den samlede installerede produktionskapacitet (se ovenfor).

(98) Som beskrevet ovenfor (betragtning 57) står den elektricitet, der produceres af industrien, i givet fald kun i begrænset omfang til rådighed for det frie marked. Den elektricitet, der produceres af de regionale og lokale energiforsyningsselskaber, anvendes ligeledes først og fremmest til dækning af eget behov. Af betydning for konkurrencesituationen er derfor i første række andelen af den produktionskapacitet, der er installeret i forbindelse med det sammenkoblede system. Her vil duopolet (når VEW medregnes) kontrollere ca. 60-65 % af den samlede kapacitet.

(99) I denne forbindelse er det endvidere af betydning, at der er en snæver, historisk betinget forbindelse mellem produktion og net. På grund af denne forbindelse gør nettets eksisterende struktur det ikke muligt fuldstændigt at erstatte alle kraftværker i et sammenkoblet system med forsyninger udefra. Elektricitetsproducenterne råder derfor i et vist omfang over en produktionskapacitet, der ikke kan substitueres, og dermed også sikkerhed for salget. Jo større den produktionskapacitet, der findes i eksisterende net, bliver som følge af en fusion, desto større bliver også det salg af elektricitet, der som følge af infrastrukturen ikke er underlagt konkurrence.

(100) Ser man desuden nærmere på selskabernes kraftværkspark, fremgår det, at duopolmedlemmerne i overvejende grad råder over det frie produktionspotentiale eller overkapaciteten for alle lastområder. Nedenstående oversigt giver et overblik over overkapaciteten hos de enkelte produktionsselskaber i det sammenkoblede system.

Tabel: Frit produktionspotentiale i kraftværksparken efter lastområder (VDEW-Statistik: Leistung und Arbeit, 1998)

>TABELPOSITION>

(101) Parterne har ganske vist gjort gældende, at VEBA/VIAG og RWE ikke har nogen overkapacitet på grundlastområdet, men har ikke dokumenteret denne påstand nærmere.

(102) Duopolmedlemmerne har mulighed for ikke at udnytte den nævnte overkapacitet eller endog at reducere den parallelt for at stabilisere prisniveauet.

(103) Ved den mundtlige høring erklærede parterne, at denne overkapacitet ville stimulere konkurrencen. I langt hovedparten af referenceperioden ville der være en større interesse i at udnytte den end at hæve prisen.

(104) Der blev dog ikke forelagt nogen form for skriftlig dokumentation til støtte herfor. Kommissionen er derfor ikke i stand til at kontrollere de forelagte beregninger. Desuden tager parterne i deres argumentation udgangspunkt i, at duopolets kapacitet forbliver uforandret. De tager dermed ikke hensyn til duopolets mulighed for at udvide deres parallelle adfærd til at omfatte en nedlukning af kapacitet.

3.2.3.3. Duopolet vil kontrollere langt hovedparten af transmissionssystemet i Tyskland

(105) VEBA/VIAG og RWE vil alene uden hensyntagen til VEW samt VEAG, som selskaberne kontrollerer, kontrollere 52 % af det tyske transmissionssystem. Deres konkurrenter er nødt til at anvende dette system for at kunne konkurrere med dem. Desuden dækker transmissionssystemet som helhed hovedparten af Forbundsrepublikken Tyskland.

Tabel: Transmissionssystemet i Tyskland (kilde: VDEW, 1997)

>TABELPOSITION>

(106) Desuden giver systemets udstrækning samt ejendomsretten til de nationale forbindelsespunkter og samkøringslinjerne også duopolmedlemmerne mulighed for at få et klart informationsforspring for konkurrenterne.

(107) Gennem ejendomsretten til og driften af forbindelsespunktet/samkøringslinjen samt systemet får elektricitetsproducenterne informationer om belastningsstrømme og konkurrenters forsyningsmængder samt aftageres belastningsprofiler. Driften af systemet er ganske vist organisatorisk adskilt fra handelen med og salget af elektricitet. Der er dog holdepunkter for, at følsomme oplysninger, som vedrører elektricitetsproducenternes konkurrenter, i enkelte tilfælde når frem fra driftsområdet til elektricitetsproducenternes salgsenheder. Under høringen fremkom konkurrenter til parterne også med disse påstande.

(108) En anden fordel, som ejendomsretten til transmissionssystemet giver duopolmedlemmerne i forhold til deres konkurrenter, er de afregningsbetingelser for balance- og udligningskraft, der er fastsat for transmissionen som led i Verbändevereinbarung II (se i denne forbindelse punkt 3.2.3.6).

(109) Generelt kan det konstateres, at transmissionssystemet i Tyskland ikke drives af et uafhængigt selskab. Systemet ejes derimod af de forskellige elektricitetsproducenter og drives også af disse. Elektricitetsproducenterne har ganske vist overdraget driften af systemet til datterselskaber, der er oprettet til dette formål. Dermed har de opfyldt mindstekravene i EF's eldirektiv og rent ledelsesmæssigt og i regnskabsmæssig henseende adskilt driften af systemet og deres aktiviteter som producent og leverandør af elektricitet (såkaldt "management unbundling" og "unbundling of accounts"). Da dette tiltag imidlertid ikke er forbundet med en økonomisk adskillelse, og driften af systemet samt elektricitetsproduktionen og elektricitetsforsyningen forbliver i den samme vertikalt integrerede koncern, er der fortsat mulighed for en diskriminering af konkurrenterne, som er afhængige af transmissionen. Ved anvendelsen af forhandlet systemadgang er der mulighed for ved hjælp af tværsubsidiering i form af høje transmissionstariffer og tilsvarende lave elpriser at stille konkurrenter, navnlig forhandlere, dårligere i konkurrencen til fordel for egne produktionsselskaber. En sådan konstellation giver meget lidt incitament til at anvende gennemsigtige tariffer, hvor det kan kontrolleres, om de står i forhold til omkostningerne og er i overensstemmelse med reglerne i Verbändevereinbarung II om transmission. Dette gælder navnlig i de tilfælde - som efter gennemførelsen af den planlagte fusion - hvor langt hovedparten af et nationalt system kontrolleres af kun to koncerner, hvor man som påvist kan forvente en parallel adfærd. For så vidt skal det også tages i betragtning, at de to blokke også er aktive i efterfølgende markedsled, hvor de på grund af manglende prisgennemsigtighed udelukker konkurrenter og kan anvende indtægterne i konkurrenceøjemed i forbindelse med det sammenkoblede system.

3.2.3.4. Der er betydelige barrierer for adgangen til markedet, såvel med hensyn til tilvejebringelse af ny kapacitet som import. Import af elektricitet, som kun er mulig i begrænset omfang og desuden i særdeles stor udstrækning foregår via samkøringslinjer, der kontrolleres af duopolmedlemmerne, kan ikke begrænse duopolets handlefrihed

(110) Potentielle udbydere kan ikke effektivt angribe parternes stærke markedsstilling. Grunden hertil er for øjeblikket de betydelige barrierer for markedsadgang på det tyske marked.

(111) Adgangen til markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i Tyskland er forbundet med betydelige investeringer. De udgør i vidt omfang særlige omkostninger, der er afholdt, dvs. omkostninger, som kun er nyttige for et relevant marked, men som derimod er unyttige for andre aktiviteter på andre markeder. Blandt disse omkostninger hører på produktionsniveauet investeringerne i kraftværker. Også efter liberaliseringen af det tyske elektricitetsmarked er markedsadgangen på produktionsniveauet meget omkostnings- og tidkrævende som følge af de nødvendige investeringer i kraftværker. På grund af det lovfæstede transmissionskrav er det imidlertid ikke længere nødvendigt at etablere eget transmissionssystem, da produktionsselskaberne har mulighed for at benytte andre markedsaktørers transmissionssystemer på ikke-diskriminerende vilkår. Da VEBA/VIAG og RWE ejer hovedparten af den tyske produktionskapacitet, er enhver indtræden på markedet forbundet med den risiko, at duopolisterne anvender deres overkapacitet til ved hjælp af mere fordelagtige priser at fortrænge nye aktører fra markedet. Sidstnævnte gør det de facto også vanskeligt for elektricitetsforhandlerne at få adgang til markedet.

(112) Adgangen til markedet er derfor også efter liberaliseringen forbundet med store omkostninger, hvorfor der fortsat er betydelige barrierer for adgangen til det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system. Dette fremgår klart af, at markedsadgangen på produktionsniveauet hidtil som regel er sket gennem kapitalinteresser i eksisterende produktionsselskaber. Det svenske selskab Vattenfall har således kapitalinteresser i elektricitetsproducenten HEW. Det finske selskab Fortum har overtaget Elektrizitätswerk Wesertal. En markedsadgang i form af etablering af egen produktionskapacitet er derimod fortsat undtagelsen. Kommissionen har kendskab til nogle få tilfælde, hvor udbydere forsøger at få adgang til markedet ved at etablere egen produktionskapacitet. Fortum har således opført et kraftværk i de nye delstater for at styrke sit produktionsgrundlag i Tyskland. Også det amerikanske selskab NRG Energy har interesser i et kraftværk.

(113) Det skal desuden bemærkes, at mulighederne for at importere elektricitet er begrænsede, da der kun er lidt kapacitet på samkøringslinjerne til rådighed. Det kan ikke forventes, at kapaciteten på samkøringslinjerne vil blive udbygget inden for de kommende år på grund af de dermed forbundne omkostninger og den nødvendige bevillingsprocedure, i det mindste ikke med uforandrede politiske rammebetingelser. Som parterne anførte som led i høringen, udgør alene byggeperioden i forbindelse med etableringen af luftledninger indtil to år. Heri er der endnu ikke taget højde for gennemførelsen af den administrative godkendelsesprocedure og den nødvendige belastningsanalyse af de bagvedliggende net.

(114) Sammenfattende kan det konstateres, at barriererne for adgangen til markedet for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system i Tyskland er særdeles betydelige. De nødvendige investeringers omfang samt den manglende adgangsmulighed fra udlandet på grund af den begrænsede kapacitet på samkøringslinjerne begrænser konkurrencen for koncernerne VEBA/VIAG og RWE. I betragtning af de to blokkes langt større ressourcer, de dermed forbundne muligheder for at træffe gengældelsesforanstaltninger og den store afstand til de øvrige markedsaktører kan der ikke forventes et konkurrencefremstød fra aktuelle eller potentielle udbydere, som effektivt kunne kontrollere de to koncerners handlefrihed.

3.2.3.5. Duopolmedlemmerne har via deres talrige kapitalinteresser en stærk stilling i de efterfølgende markedsled, hvormed de sikrer deres salgsgrundlag til skade for deres konkurrenter

(115) VEBA/VIAG's og RWE's markedsstilling sikres yderligere via talrige kapitalinteresser i selskaber i de efterfølgende markedsled. Disse interesser sikrer duopolmedlemmerne en betydelig indflydelse på disse selskabers indkøbspolitik, således at de to koncerner sikrer deres salgsgrundlag og dermed samtidig klart forringer deres konkurrenters salgsmuligheder. Nedenstående oversigt giver et overblik over duopolmedlemmernes kapitalinteresser.

Tabel: Udvalg af elektricitetsproducenterne VEBA's, VIAG's, RWE's og VEW's kapitalinteresser i regionale forsyningsselskaber og kommunale forsyningsselskaber

>TABELPOSITION>

(116) Der er i mange tilfælde tale om majoritetsinteresser i distributionsselskaber, hvis indkøbsbeslutninger de pågældende duopolmedlemmer som dominerende selskaber kan have en direkte indflydelse på. Minoritetsinteresser kan imidlertid også give den pågældende forretningsmæssige interesserede selskabsdeltager en afgørende indflydelse på det tilknyttede selskabs indkøbspolitik.

(117) Selskabsdeltagerne med majoritetsinteresser i disse tilknyttede selskaber er en eller flere kommuner, der som regel er repræsenteret i selskabets organer ved politiske delegerede. Den forretningsmæssige interesse ligger imidlertid udelukkende hos de energiforsyningsselskaber, som har minoritetsandelen. Duopolmedlemmernes interesser i videredistributører og deres repræsentation i disses organer spiller som følge af PreussenElektras, Bayernwerks og RWE's særlige kompetence inden for energi og driftsøkonomi i realiteten således en væsentlig større rolle, end det kommer til udtryk i størrelsen af den pågældende andel og den kvantitative repræsentation i selskabets organer.

(118) Selskaberne erhverver for en stor dels vedkommende deres knowhow inden for energi og driftsøkonomi via den pågældende elektricitetsproducent. Mellem elektricitetsproducenten og det pågældende selskab findes der som regel en forsyningsaftale, som dækker det regionale forsyningsselskabs eller det kommunale forsyningsselskabs samlede behov for forsyninger udefra. Kommissionens undersøgelser har vist, at distributionsselskaber, som en elektricitetsproducent har en kapitalinteresse i, hidtil praktisk talt ikke har udnyttet liberaliseringsmuligheden og har holdt fast ved deres hidtidige leverandører. Det er ligeledes vanskeligt for andre markedsaktører som f.eks. importører, elektricitetsforhandlere eller andre elektricitetsproducenter at hverve denne kundegruppe. De minoritetsinteresser, som navnlig VEBA/VIAG og RWE har i selskaber på distributionsniveauet, styrker således duopolets stilling yderligere og medfører for andre markedsaktører yderligere vanskeligheder med at trænge effektivt ind på det tyske marked.

(119) Under disse omstændigheder har parterne vidtgående muligheder for at påvirke mange regionale og lokale forsyningsselskabers beslutninger med hensyn til indkøb af elektricitet. Selv hvis konkurrenter i fremtiden i Tyskland skulle råde over en betydelig elektricitetsproduktionskapacitet, vil de skulle sælge denne i en stærkt begrænset konkurrence med duopolisterne. I betragtning af de nævnte regionale og lokale forsyningsselskabers hidtil stærke binding til elektricitetsproducenterne mangler duopolisternes konkurrenter på produktionsniveauet en tilstrækkelig markedsadgang, som ville gøre det muligt for dem at optage en betydelig og frem for alt landsdækkende konkurrence. Dette indvirker på markedet for salg af elektricitet fra det sammenkoblede system, da det ikke er økonomisk hensigtsmæssigt at have en betydelig elektricitetsproduktion i konkurrence med duopolisterne uden tilstrækkelige muligheder for at sælge den producerede elektricitet.

3.2.3.6. Udformningen af Verbändevereinbarung II, navnlig med hensyn til T-komponenten og balancekraft, giver duopolet yderligere fordele i forhold til konkurrenter

(120) Også bestemmelserne i Verbändevereinbarung II, som i et vist omfang betyder en klar forbedring i forhold til bestemmelserne i Verbändevereinbarung I, indeholder en række bestemmelser, som navnlig for elektricitetsproducenternes konkurrenter medfører transmissionsbarrierer og dermed fortsat sikrer og styrker især de førende elektricitetsproducenters stilling.

(121) Udenlandske leverandører skal således altid betale T-komponenten på 0,125 pfennig/kWh, så snart der importeres elektrisk energi til Forbunds-republikken Tysklands område. T-komponenten skal fortsat betales inden for Tyskland (0,25 pfennig/kWh) af enhver elektricitetsforhandler og enhver elektricitetsproducent, som ikke har en udlignet leveringssaldo mellem handelsområde nord og syd. Ifølge de elektricitetsforhandlere, som Kommissionen har været i kontakt med, kan betalingen af T-komponenten i givet fald medføre, at deres avance reduceres til nul. Betalingen af T-komponenten bortfalder kun for de selskaber, som kan modregne den elektricitetsmængde, som de har leveret, med elektricitetsmængder, som passerer handelsgrænsen i modsat retning. Duopolmedlemmerne har betydelige fordele i denne henseende. VEBA og VIAG vil råde over et omfattende forsyningsområde, som dækker begge handelsområder. RWE er for øjeblikket ganske vist kun til stede i det ene handelsområde (det samme gælder VEW), men har som stor elektricitetsproducent en fortrinsstilling ved modregningen over for andre elektricitetsproducenter, som er aktive i det andet handelsområde. Efter den planlagte fusion vil de fusionerede selskabers forsyningsområde ligeledes dække begge handelsområder. Mindre elektricitetsproducenter såvel som elektricitetsforhandlerne har derimod forholdsvis større vanskeligheder ved at modregne deres energiforsyninger.

(122) En anden fordel, som bestemmelserne i Verbändevereinbarung II betyder for duopolmedlemmerne, består i afregningsbetingelserne for balancekraft. Da de endelige kunders energiforbrug svinger, forekommer det hyppigt i forbindelse med mere langvarige forsyningsaftaler, at der enten aftages mindre eller mere energi, end det var fastsat i aftalen. Af reguleringsmæssige grunde skal saldoen, dvs. enten overskuddet eller underskuddet, udlignes af systemoperatøren for den pågældendes balanceområde. Det betyder, at der købes eller afgives balancekraft. Verbändevereinbarung II dækker principielt systemydelser, som er nødvendige til transmission og distribution af elektrisk energi og bestemmer elektricitetsforsyningens kvalitet, f.eks. udnyttelsen af balancekraft indtil en udsvingsmargen på ± 5 %. Der skal betales ekstra, så snart standardtoleranceområde på ± 5 % af referenceværdien overskrides. Mod betaling af en højere transmissionspris kan den pågældende aftager også vælge en højere margen på ± 10 eller 20 %. Balancekraft kan generelt kun stilles til rådighed af transmissionssystemoperatørerne inden for deres balanceområder eller af de leverandører, som står for driften af et kraftværk i den reguleringskreds, hvori elektriciteten leveres. Transmissions-systemoperatørernes pris for at stille balancekraft til rådighed er ifølge markedsaktører i overvejende grad højere efter Verbändevereinbarung II end den pris, der blev beregnet efter Verbändevereinbarung I. Ifølge markedsaktørerne overstiger prisen for at stille balancekraft til rådighed efter Verbändevereinbarung II klart de omkostninger, der opstår derved. Det forhold, at der løbende holdes et beredskab af balancekraft, såfremt der skulle opstå behov herfor, indgår i forholdsvis stor udstrækning i beregningen. Således medfører en enkelt overskridelse af tolerancemargenen på 5 % beløb, som er baseret på antagelsen om en overskridelse på en måned. Dette kan navnlig belaste udbydere, som afsætter en forholdsvis lille mængde elektricitet. Elektricitetsforhandlere risikerer i givet fald at miste deres avance på grund af denne beregningsmetode.

(123) Duopolmedlemmerne belastes derimod stort set ikke af priserne for balancekraft. Dette skyldes hovedsagelig, at de på grund af deres fremtrædende markedsstilling og store salgsmængde væsentligt lettere kan udligne forbrugssvingninger inden for deres balanceområder, således at omkostningerne i forbindelse med balancekraft bliver væsentligt lavere. Hertil kommer, at de elektricitetsproducenter, der som transmissionssystemoperatører hovedsagelig udbyder balancekraft, ifølge markedsaktører for det meste stiller balancekraft til rådighed for hinanden i form af naturaludligning. Ifølge parterne stiller elektricitetsproducenterne i hvert fald i forbindelse med utilsigtet energiudveksling og kraftværksudfald i begrænset omfang energi til rådighed for hinanden på grundlag af gensidighed, således at der ikke opstår omkostninger til balancekraft. Konkurrenter, som ikke er omfattet af det sammenkoblede system, er ofte henvist til at få leveret balancekraft gennem elektricitetsproducenterne. Der er i sagens natur tale om en særlig afhængighed af duopolmedlemmerne, som dækker en stor del af Forbundsrepublikken Tysklands område.

(124) Endvidere indeholder Verbändevereinbarung II ingen bestemmelser om overbelastningsstyring i forbindelse med flaskehalse i systemet i Tyskland. Det forekommer derfor, at transmissionssystemoperatører under henvisning til systemrelaterede sikkerhedsproblemer og tekniske vanskeligheder først og fremmest imødekommer anmodninger om adgang til transmission fra koncernerne selv og i givet fald kun tilbyder konkurrenter at udnytte den resterende frie kapacitet.

(125) Dermed påvirkes de af duopolmedlemmernes konkurrenter, som ikke råder over eget transmissionssystem, også negativt som følge af den måde, hvorpå systemet anvendes. VEBA/VIAG's og RWE's fremtrædende markedsstilling sikres dermed også yderligere af den måde, hvorpå de transmissionssystemer, som de ejer, anvendes.

3.2.3.7. Kontrollen med langt hovedparten af produktionskapaciteten, transmissionssystemerne og kapaciteten på samkøringslinjerne til nabolandene giver duopolet en afgørende indflydelse på den handel med elektricitet, der udvikles som led i liberaliseringen

(126) De elektricitetsforhandlere, der allerede er aktive på markedet, vil efter Kommissionens nuværende oplysninger heller ikke være i stand til at begrænse den handlefrihed, som markedsstrukturen giver parterne.

(127) Siden liberaliseringen af det tyske elektricitetsmarked i 1998 har alle aftagere haft mulighed for frit at vælge en elektricitetsudbyder. Denne situation har medført, at der er udviklet handelsaktiviteter, dels fra producentside, dels fra uafhængige elektricitetsforhandleres side. De eksisterende elektricitets-producenter har i overvejende grad udvidet deres handelsaktiviteter ud over deres traditionelle forsyningsområder. Uafhængige elektricitetsforhandlere som f.eks. Enron, Fortum og Vasa Energy er nye selskaber på markedet. Disse har hidtil koncentreret deres aktiviteter om kortfristede spotforsyninger og har med få undtagelser ikke været i stand til at indgå langvarige forsyningsaftaler. De råder under alle omstændigheder over en for ubetydelig egenkapacitet til at kunne producere elektricitet og er derfor afhængig af adgangen til fri kapacitet.

(128) Efter markedsaktørernes opfattelse er det en uomgængelig betingelse for et marked for handel med elektricitet, som har en afgørende indflydelse på duopolisternes spillerum i prissætningen, at der er tilstrækkelig likviditet på markedet. Den eksisterende overkapacitet, som frie elektricitetsforhandlere har til rådighed, kontrolleres - som nævnt - i overvejende grad af VEBA/VIAG og RWE. De har dermed en stor prismæssig handlefrihed, da andre producenter ikke fuldstændig kan dække behovet. De to koncerner vil således kunne regulere, hvor meget elektricitet elektricitetsforhandlerne på det tyske marked får og vedvarende kontrollere prisudviklingen.

(129) Den samme overvejelse gælder for handelen via de tyske elbørser, som vil påbegynde aktiviteterne i efteråret i år. Efter LPX's opfattelse er betingelsen for en fungerende børs, som kan opfylde den væsentlige prissætnings-funktion, at mellem 15 og 25 % af det fysiske nationale forbrug kan handles via børsen. I betragtning af den store koncentration af produktionskapacitet, der ligger hos VEBA/VIAG og RWE, vil begge koncerner i afgørende grad kunne bestemme børsens succes og dermed konkurrenternes og deres overskud.

4. Konklusion

(130) Sammenfattende er Kommissionen nået til den konklusion, at fusionen mellem VEBA og VIAG i vidt omfang vil forværre strukturerne på det tyske marked for elektricitetsforsyning fra det sammenkoblede system. Konkurrencen vil blive markant svækket som følge af, at der opstår et duopol (VEBA/VIAG og RWE, henholdsvis RWE/VEW). Som følge af sin overlegne markedsstilling og adgangen til ressourcer såsom kraftværker, transmissionssystem og forsyningspunkter i systemet vil duopolet i vidt omfang kunne udelukke konkurrence på det tyske marked og desuden hindre, at der opstår et fungerende marked for handel med elektricitet. Fusionen vil således medføre, at der opstår en fælles dominerende stilling.

B. KEMIKALIER

(131) VEBA er aktiv på i den kemiske industri via sine datterselskaber Degussa-Hüls AG og VEBA OEL AG (den petrokemiske sektor). VIAG-koncernens kemiske aktiviteter ligger hos datterselskaberne SKW Trostberg AG og dettes datterselskab Goldschmidt AG. Kommission er nået til den konklusion, at fusionen vil føre til styrkelse af en dominerende stilling på markedet for henholdsvis natriumdicyanamid og cyanurchlorid.

B.1. NATRIUMDICYANAMID

1. Relevant produktmarked

(132) Natriumdicyanamid (NDC) er et produkt inden for cyanbrinte-kemi/chlorcyankemi. Det frembringes ved en syntese af (stærkt giftigt) chlorcyan og cyanamid. På grund af chlorcyans overordentlig store farlighed er produktionen af NDC fysisk tæt forbundet med produktionen af chlorcyan.

(133) NDC anvendes hovedsagelig som mellemprodukt til fremstilling af de aktive stoffer polyhexamethylenbiguanid (PHMBG), chlorhexidin og proguanil. PHMBG anvendes til konservering og sterilisering på det tekniske område. Langt hovedparten anvendes som klorfri biocid i svømmebassiner. Desuden anvendes PHMBG inden for levnedsmiddelindustrien, f.eks. inden for kødforarbejdning og på bryggerier til rengøring af kedler og ledninger, da det er ikke-toksisk og ikke angriber tætningerne. Inden for olieindustrien tilsættes PHMBG i forbindelse med trykmålinger af rørledningerne, da det dræber uønskede organismer, men ikke svovlnedbrydende bakterier, og det tilsættes desuden stærkt svovlholdig råolie. Chlorhexidin er et desinfektionsmiddel, dvs. det anvendes på mennesker og på dyr, som indgår i den menneskelige fødekæde, f.eks. inden for humanmedicin i forbindelse med kirurgi, inden for veterinærmedicin til yverdesinfektion, inden for fremstilling af kosmetik samt i forbindelse med rensevæsker til kontaktlinser. Proguanil er et malariamiddel. Endvidere anvendes NDC inden for agrokemi til f.eks. herbicider.

(134) De aftagere, som Kommissionen har været i kontakt med, erklærede enstemmigt, at NDC for dem er et væsentligt mellemprodukt, som ikke kan substitueres af et andet mellemprodukt, hvilket ikke blev bestridt af parterne. Selv hvis der inden for en overskuelig fremtid var et andet mellemprodukt til rådighed, vil anvendelsen heraf kræve betydelige ændringer af produktionen, og såvel for de produkter, der hidtil er fremstillet med NDC, som for alle videreanvendelser vil der skulle foretages en fornyet registrering, som er både tid- og omkostningskrævende. Kommissionen lægger derfor til grund, at NDC skal betragtes som relevant produktmarked.

2. Relevant geografisk marked

(135) Parterne tager udgangspunkt i et globalt marked for NDC. De virksomheder, som Kommissionen har forhørt sig hos, har tilkendegivet noget tilsvarende. Der tages derfor udgangspunkt i et globalt marked.

3. Konkurrenceretlig vurdering

3.1. Nuværende markedssituation

(136) NDC produceres for øjeblikket på globalt plan kun i større mængder af to virksomheder, Degussa og SKW. Parterne nævner desuden Avecia Ltd., Manchester (Det Forenede Kongerige). Denne virksomhed anvender imidlertid en produktionsmetode, hvor der ikke fremkommer isoleret NDC, men derimod et mellemprodukt (HMBDA), hvoraf der så udvindes chlorhexidin og PHMBG. Dette mellemprodukt produceres kun af Avecia og kan ikke fås på markedet, da Avecia ikke handler med HMBDA. Det schweiziske selskab Lonza AG (i det følgende benævnt Lonza) producerede NDC indtil 1998, men indstillede derpå produktionen og har siden da solgt varer, som de får leveret fra [...](21). Parterne forventer, at Lonza vil genoptage produktionen i andet halvår.

(137) SKW producerer NDC på et anlæg, hvis kapacitet er øget fra [...] t (1996) til [...] t (1999.) Degussa producerer NDC på et kombineret anlæg og angiver den årlige kapacitet, der er til rådighed for NDC, til ca.[...] t. Degussa anvender NDC som chlorhexidinbase og chlorhexidindigluconat til produktionen af chlorhexidin. [...] får fra Degussa leveret et afledt NDC-produkt, hexamethylenbiscyanoguanidin (HMBCG), og videreforarbejder dette til chlorhexidinbase og chlorhexidinsalte. [...] er imidlertid også aftager af NDC.

(