Meddelelse fra Kommissionen om strukturfondene og deres samordning med samhørigshedsfonden

Retningslinjer for programmer for perioden 2000-2006

(1999/C 267/02)

INDLEDNING

Formålet med retningslinjerne

Hovedsigtet med EU's struktur- og samhørighedspolitik er at medvirke til at rette op på økonomiske og sociale skævheder. Den støtter den nationale og regionale politik i de svageste regioner og på de nationale og regionale arbejdsmarkeder. Det er primært medlemslandenes og regionernes egen opgave at afgøre, hvilke opgaver de betragter som de vigtigste i udviklingsindsatsen, men det faktum, at programmerne medfinansieres af EU, kræver, at der også tages hensyn til de målsætninger, som EU prioriterer højest, for at give den økonomiske og sociale samhørighed en tydeligere fællesskabsdimension.

Derfor har Kommissionen, i overensstemmelse med artikel 10, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 omhandlende de generelle bestemmelser for strukturfondene, vedtaget de følgende brede, vejledende retningslinjer for relevante og vedtagne fællesskabspolitikker i relation til målene med fondene. Retningslinjerne er tænkt som en hjælp til de nationale og regionale myndigheder i arbejdet med at forberede programmeringsstrategierne for strukturfondenes mål 1, 2 og 3 og deres sammenkædning med Samhørigshedsfonden. Formålet er at gøre rede for, hvordan Kommissionen prioriterer opgaverne med udgangspunkt dels i de hidtidige erfaringer fra programmernes gennemførelse, dels i EU's aktuelle politik for strukturstøtte. Denne prioritering skal medvirke til at sikre, at EU-støtten anvendes bedst muligt på både nationalt og regionalt plan. Dette dokument fomaliserer det udkast til retningslinjer, som Kommissionen vedtog allerede den 3. februar 1999.

Programmeringen af støtten fra strukturfondene for perioden 2000-2006 skal i henhold til de nye forordninger implementeres for hvert af de tre mål for sig. Retningslinjerne er dog ordnet tematisk, fordi der under hvert mål skal tages hensyn til samtlige emneområdet i forskellig grad, afhængigt af de specifikke henhold i medlemslandene og regionerne.

Økonomisk og social samhørighed: vækst og konkurrenceevne til gavn for beskræftigelsen

Til dels takket være støtten fra strukturfondene og Samhørighedsfonden efter reformen i 1988 er der nu klare tegn på øget økonomisk og social konvergens, navnlig i regioner med udviklingsefterslæb, som er berettigede til støtte under mål 1. Der eksisterer dog stadigværk store skævheder mellem regionerne, der skal søges afhjulpet; det gælder med hensyn til indkomstniveau, infrastruktur og mennskelige ressourcer og med hensyn til virksomhedernes konkurrenceevne. Desuden er den samlede arbejdsløshed fortsat uacceptabelt høj på trods af faldende arbejdsløshedsprocenter rundt om i EU, og arbejdsløsheden er stadigvæk meget ujævnt fordelt mellem regionerne. Den største strukturbetingede udfordring for EU er derfor fortsat at skabe flere job.

Også næste generation af programmer skal bidrage til at afhjælpe disse skævheder og skabe de nødvendige forudsætninger for regionernes udvikling på lang sigt, for kun ved at støtte en bæredygtig vækst og forbedring af konkurrenceevnen i regionerne vil det lykkes at opretholde og fremme beskæftigelsen.

Den europæiske beskæftigelsesstrategi

Det vil blive lettere at formulere hensigtsmæssige strategier for fremme af beskæftigelsen, når medlemslandenes nationale handlingplaner for beskæftigelsen iværksættes i overensstemmelse med den europæiske beskæftigelsesstrategi, der er omhandlet i Amsterdam-traktaten. Disse handlingsplaner, der udarbejdes på grundlag af de af Rådet vedtagne fælles retningslinjer på beskæftigelsesområder, skal tjene som den overordnede ramme for støtten til beskæftigelsesmæssige tiltag fra strukturfondene, navnlig Den Europæiske Socialfond.

Vilkårene for investeringer og virkningerne af ØMU

Medlemslandenes bestræbelser på at opretholde makroøkonomisk stabilitet vil få stor betydning for mulighederne for at skabe de rette vilkår for investeringer. Eftersom det forudsætter vedvarende budgetdisciplin, vil behovet for omfattende offentlige investeringer, især i infrastruktur, muligvis kræve en vis omlægning af de offentlige udgifter. Det bør også undersøges, hvordan man får de offentlige udgifter til at virke som løftestang via medfinansiering fra den private sektors side.

For regioner, der ligger inden for euro-zonen, vil Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) skabe yderligere integration på det indre marked, hvor alsidige økonomiske strukturer, et erhvervsvenligt klima og en arbejdsstyrke, som er tilpasset de konkurrencemæssige behov i EU, er vigtigere end nogensinde før. Det må der tages hensyn til i de regionale programmer.

To horisontale principper: bæredygtig udvikling og lige muligheder

I henhold til Amsterdam-traktaten skal alle EU's finansielle instrumenter udnyttes samlet og i et langsigtet perspektiv til at sikre økonomisk vækst, social samhørighed og beskyttelse af miljøet - med andre ord: bæredygtig udvikling. Det Europæiske Råd i Wien bekræftede desuden, at det er en vigtig politisk opgave at integrere miljøet i struktur- og landbrugspolitikken i forbindelse med Agenda 2000. Det betyder, at miljøhensyn og især overholdelse af EU's miljø- og naturbeskyttelseslovgivning skal indarbejdes i formuleringen og implementeringen af de foranstaltninger, der støttes med midler fra strukturfondene og Samhørighedsfonden. Det vil også gøre det lettere for EU at opfylde sine internationale forpligtelser, f.eks. de forpligtelser, der blev indgået i Kyoto vedrørende klimaændringen.

Ligestilling mellem mænd og kvinder er et grundlæggende demokratisk princip, der er fremhævet i Amsterdam-traktaten. Dets integrering i alle politikker er ikke længere en mulighed, men et krav. I denne sammenhæng er det nødvendigt at lade en generel ligestillingsstrategi indgå i alle former for programmering vedrørende strukturfondene. Det indebærer både bestræbelser på at fremme ligestillingen generelt og specifikke foranstaltninger til fordel for kvinderne, men også mobilisering af alle de øvrige politikker, idet der aktivt og åbent allerede på planlægningsstadiet skal tages højde for deres mulige virkninger for kvinders og mænds respektive situation.

Større effektivitet gennem strategisk planlægning og partnerskaber

En integreret strategi for udvikling og omstilling må nødvendigivs afspejles i programmeringsmetoderne for at gøre implementeringen mere effektiv.

Integrerede strategier for udvikling og omstilling, som i videst muligt omfang udnytter synergivirkningerne mellem prioriterede målsætninger og foranstaltninger til at realisere en sammenhængende vision, vil være en første betingelse, der skal være opfyldt i medlemslandenes planer. Disse integrerede flerårige strategier skal være centreret omkring tre hovedmålsætninger:

- forbedring af konkurrenceevnen i regionale økonomier for at skabe varige job,

- styrkelse af beskæftigelsen og den sociale samhørighed, primært gennem en forbedring af arbejdskraftens kvalifikationer,

- udvikling af byområder og landdistrikter med henblik på at skabe bedre balance i Europa.

Desuden er etableringen af et decentralt, effektivt og bredt partnerskab afgørende for, om strukturprogrammerne lykkes. Partnerskab, der omfatter en forbedring af partnernes færdigheder i nødvendigt omfang, vil maksimere synergivirkningerne og sikre et stærkere engangement fra alle involverede parters side både regionalt og lokalt; det forudsætter mange forskellige former for bidrag af både finansiel og intellektuel art, primært via ordningen med globaltilskud.

Retningslinjernes opbygning og analytiske grundlag

Retningslinjerne er struktureret på grundlag af de tre ovennævnte strategiske målsætninger:

- konkurrenceevnen i regionerne

- social samhørighed og beskæftigelse

- udvikling af byområder og landdistrikter (herunder også specifikke aktioner til fordel for områder, der er afhængige af fiskeriet).

Desuden tages der i vejledningen behørigt hensyn til analysen i den sjette periodiske rapport om regionernes sociale og økonomiske situation og udvikling. Endelig gives der en række konkrete eksempler på god praksis fra de igangværende programmer (1994-1999).

Det er Kommisisonens faste overbevisning, at disse vejledende retningslinjer kan yde et værdifuldt bidrag til en sammenhængende og afbalanceret prioritering af udviklingsopgaverne i forbindelse med den næste runde af programmer.

DEL 1: FORUDSÆTNINGER FOR VÆKST OG BESKÆFTIGELSE: KONKURRENCEEVNEN I REGIONERNE

I. Tilvejebringelse af grundlæggende forudsætninger for konkurrenceevnen i regionerne

Hivs målsætningerne om forbedret konkurrenceevne i regionerne og en mere beskæftigelsesintensiv vækst skal kunne opfyldes, må der i regionerne arbejdes for de rette rammer og et erhvervsvenligt klima. Det betyder, at virksomhederne, for at kunne maksimere output og beskæftigelse, skal have adgang til en lang række indirekte former for støtte inden for f.eks. fysisk infrastruktur, telekommunikation og informationsteknologi samt forskning, teknologisk udvikling og innovation.

Følgende generelle overvejelser bør ligge til grund for støtte til udvikling af disse sektorer:

- Investeringer i transport-, energi- og telekommunikationsinfrastruktur med støtte fra EFRU og EIB bør især tage sigte på forbindelser til og mellem de transeuropæiske net de steder, hvor de endnu ikke er sammenhængende.

- I de medlemsstater, der er berettiget til støtte fra Samhørighedsfonden, bør der sikres tæt samordning mellem støtten herfra og støtten fra EFRU og i givet fald også EIB.

- Der bør i nødvendigt omfang tilskyndes til partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor omkring udvikling af infrastruktur og levering af tjenesteydelser (jf. det indrammede felt om finansteknik).

- De for programmerne ansvalrige myndigheder bør altid sikre, at støtten ydes i overensstemmelse med EU's konkurrenceregler.

A. Transportinfrastruktur: forbedring af net og systemer

Effektive transportnet og -systemer er et afgørende element i støtten til økonomisk udvikling. Erhvervslivet har behov for pålidelig og omkostningseffektiv adgang til markeder for output og input, og borgerne har brug for gode muligheder for passagerbefordring for at få adgang til job, uddannelse, indkøb og fritidsaktiviteter.

Defør bør de fremtidige regionale udviklingsprogrammer også tage sigte på forbedringer på transportområdet for at fjerne flaskehalse og problemer for både erhvervslivet og privatpersoner under skyldig hensyntagen til de betydelige fremskridt, der allerede vil være gjort ved slutningen af den igangværende programmeringsperiode for strukturfondene og Samhørighedsfonden. Sådanne investeringer bør tage sigte på at reducere transportomkostninger, overbelastning og rejsetid og forbedre transportnettets kapacitet, ydeevne og servicekvalitet, herunder også sikkerheden.

De prioriterede mål på transportområdet for den kommende periode - især i de mindre udviklede regioner - bør være øget effektivitet, bedre balance mellem de forskellige transportformer, bedre tilgængelighed og bæredygtighed.

- Effektivitet: På trods af de fremskridt, der er gjort, er der fortsat behov for at forbedre transportsystemets effektivitet. Det vil i mange tilfælde kræve modernisering og opgradering af transportinfrastruktur. Det er dog lige så vigtigt at arbejde for en bedre forvaltning af transportsystemet. Det kan omfatte udvikling af intelligente transportsystemer og foranstaltinger til at skabe bedre interoperabilitet gennem harmonisering af tekniske standarder. Det endelige mål bør være at integrere de forskellige transportformer i sammenhængende transportsystemer til befordring af passagerer og gods.

- Balance mellem transportformerne: I dag er hovedparten af investeringerne i transport fra strukturfondene og Samhørighedsfonden rettet mod vejtransportsektoren. Der er en oplagt mulighed for i den næste programmeringsperiode at opnå en bedre balance i fordelingen af de disponible midler mellem transportformerne. Generelt bør der gives førsteprioritet til udvikling af sammenhængende intermodale og kombinerede transportsystemer, herunder udvikling af omladnings- og omstigningsknudepunkter.

- Tilgængelighed: Transportprogrammerne bør i nødvendigt omfang afspejle behovet for at forbedre tilgængeligheden på regionalt plan. Ud over støtten til at fuldføre de transeuropæiske net inden for de støtteberettigede regioner er det også vigtigt at etablere sekundære forbindelser til disse net. Endelig skal der altid tages hensyn til de bevægelseshæmmedes særlige behov.

- Bæredygtighed: EU-støtte i transportsektoren bør indgå som led i sammenhængende strategier fra medlemslandenes side med henblik på at etablere bæredygtige transportsystemer, og det forudsætter nødvendigvis en begrænsning af transportens miljømæssige virkninger og tilskyndelse til at gå over til at anvende mere bæredygtige former for transport. Især skal regionale udviklingsprogrammer være i overensstemmelse med EU's forpligtelse til at mindske emissioner med drivhuseffekt, og det kræver en særlig indsats i vej- og lufttransportsektoren.

I medlemslande, der er berettigede til støtte fra Samhørighedsfonden, er der behov for den tættest mulige samordning mellem denne støtte og støtte fra EFRU. Samhørighedsfonden spiller også en væsentlig rolle for etableringen af de transeuropæiske transportnet, specielt med hensyn til netkorridorer og knudepunkter, som vil få meget stor indvirkning på samhørigheden. Det er meget vigtigt, at støtten fra Samhørigshedsfonden koncentreres på sådanne projekter.

Uden for de mindre udviklede regioner er EU som helhed veludstyret med basistransportinfrastruktur, selv om der dog er visse landdistrikter og områder, hvor terrænet er specielt vanskeligt, og hvor der fortsat er mangler ved transportudbuddet; også i visse byer er de offentlige transportnet utilstrækkelige. Investeringer i transportinfrastruktur bør i sådanne tilfælde være begrænsede og primært vedrøre mindre projekter. I denne henseende kunne EFRU i givet fald i samordning med EIB fokusere på følgende foranstaltninger: etablering af lokale trafikforbindelser for at forbedre tilgængeligheden inden for en region eller rent lokalt, forbedring af transportinfrastrukturens driftskompatibilitet og interoperabilitet, udvikling af omladnings- og omstigningsknudepunkter til intermodal transport samt støtte til bymæssige og regionale offentlige transportsystemer.

Multimodale transportsystemer

Multimodale transportsystemer spiller en vigtig rolle i mål 2-programmer i Nederlandene. Det er f.eks. tilfældet i Arnhem-Nijmegen-området, som er beliggende i provinsen Gelderland i den østlige del af landet, hvor en central placering og flere større europæiske trafikårer i nærheden foranledigede regionen til at gøre transport- og distributionsfunktionerne til det centrale element i udviklingsstrategien. Den vigtigste målsætning for programmet er derfor at gøre regionen mere effektiv i relation til multimodal transport. Det figurerede allerede på programmet for 1994-1996 og blev videreført i næste programmeringsperiode (1997-1999), hvor indsatsen blev udvidet til også at omfatte tilhørende infrastruktur i transport-, distributions- og logistiksektoren, herunder udvikling og forbedring af industrizoner omkring "EuroTradePort".

B. Energi: net, effektivitet og vedvarende ressourcer

En bæredygtig udvikling afhænger af en effektiv, alsidig og konkurrencedygtig energisektor med henblik på en sikker og fleksibel energiforsyning af høj kvalitet og nedbringelse af energiomkostningerne.

I de mindre udviklede regioner bør investeringer under strukturfondene centreres omkring følgende:

- Energinet: Udviklingen af energitransmissionsinfrastruktur er med til at mindske både afhængigheden af en given ekstern leverandør og virkningerne af en isoleret beliggenhed, det gælder især de mest fjerntliggende regioner. Derfor er etablering af samkøringsforbindelser med særlig vægt på de transeuropæiske net, forbedring af elektricitetsnet og færdiggørelse og udbygning af gastransmissions- og distributionsnet de vigtigste opgavre. Især bør det prioriteres højt at etablere samkøringsforbindelser, der kan bidrage til at åbne elektricitets- og gasmarkederne, som skal drives i overensstemmelse med traktatens konkurrenceregler.

- Energieffektivitet: Der må tilskyndes til en mere effektiv udnyttelse af energien ved hjælp af teknologi, der kan give væsentlige samlede omkostningsbesparelser og reducere energiintensiteten. For at undgå unødvendige forøgelser af energiproduktionskapaciteten bør foranstaltningerne primært fokusere på efterspørgselssiden: målrettet støtte kan f.eks. tage sigte på fremstilling af energieffektivt udstyr, støtte til SMV til at anskaffe det og udbredelse af sådant udstyr i husholdninger og offentlige bygninger. Støtte til industriens investeringer i energieffektive og nyskabende teknologier såsom samproduktion af varme og kraft eller køling og kraft kan eventuelt kombineres med frivillige aftaler, energirevisioner, brug af mærkning og initiativer vedrørende udbredelse af de mest hensigtsmæssige metoder. Investeringer i energieffektiv teknologi kan med udbytte ledsages af relevante uddannelsesforanstaltninger.

- Vedvarende energikilder: Investeringer i vedvarende energikilder er til gavn for udviklingen af lokale ressourcer og bidrager til at mindske afhængigheden af importeret energi, samtidig med at det skaber nye lokale beskæftigelsesmuligheder. Målrettet støtte kan anvendes til at hjælpe SMV til at anskaffe udstyr til vedvarende energi, f.eks. i turistsektoren, hvor der er et betydeligt potentiale for anvendelse af vedvarende energikilder. I denne forbindelse skal medlemslandene i henhold til Kommissionens hvidbog om en EU-strategi og -handlingsplan for vedvarende energikilder garantere, at mindst 12 % af det samlede budget for delprogrammer på energiområdet går til vedvarende energikilder.

Med undtaglese af de mindre udviklede regioner er EU som helhed veludrustet med infrastruktur til energifremstilling. Derfor bør investeringer på dette felt typisk fokusere på små nyskabende infrastrukturprojekter. Der skal primært satses på investeringer med henblik på øget brug af vedvarende energikilder, investeringsstøtte til nedbringelse af SO2 og CO2-emissioner, brug af energirevisioner og fremme af effektiv energiforvaltning i SMV og større og mindre byer. I denne sammenhæng kan der også gøres øget brug af lokale og regionale energiagenturer.

Alternative energikilde

Installeringen af tyve vinddrevne generatorer, hver med en kapacitet på 25 Kw, på øen Désirade (Guadeloupe) i 250 meters højde ud mod det åbne hav, giver mulighed for med vindkraft at producere elektricitet til at dække op til 80 % af øens behov. Anlægget, der er placeret i et turistområde, giver også mulighed for årlige besparelser på ca. 220 tons brændselsolie og er samtidig miljøvenligt: ringe støj og ingen forurening.

Projekt Østrig for vedvarende energi

Projekter for vedvarende energi har været et nyskabende element i mange af de programmer for udvikling af landdistrikter, der samfinansieres af strukturfondene. F.eks. ydes der fra programmet for udvikling af landdistrikter i Zalms (Tyrøl, Østrig) støtte til en komplet strategi for vedvarende energi i et lille isoleret lokalsamfund. Projektet omfatter et system for fremstilling af varme og elektricitet baseret på afbrænding af affaldsspåner. Der er også planer om at installere solvarmeanlæg. Energien anvendes både til økonomiske aktiviteter - i siloer til oplagring af basisprodukter - og i husholdningerne.

C. Telekommunikation: på vej mod informationssamfundet

Den hurtige udvikling af informationssamfundet har åbnet nye muligheder for økonomisk udvikling. Det har givet virksomheder langt flere valgmuligheder med hensyn til geografisk placering, og det kan hjælpe regioner, herunder også fjerntliggende lokalsamfund i landdistrikter, til at tiltrække og fastholde aktiviteter, der kan bidrage til at skabe flere og mere attraktive beskæftigelsesmuligheder i området.

En effektiv basisteleinfrastruktur er en central forudsætning for at få adgang til informationssamfundet. Her er offentlig støtte dog måske mindre afgørende end for andre typer af infrastruktur, eftersom investeringer i telesektoren, selv i mindre gunstigt stillede regioner, i de fleste tilfælde er potentielt rentable. De bør derfor primært finansieres med teleselskabernes egne ressourcer eller med lån, i givet fald via EIB.

Hvor det andes for nødvendigt at yde offentlig støtte til telesektoren, skal det ske i henhold til fuldstændigt gennemsigtige regler for at undgå konkurrencefordrejninger og give mulighed for at kanalisere de offentlige ressourcer til områder, hvor der ellers ikke ville være foretaget investeringer på markedsvilkår. Offentlig støtte er normalt kun berettiget, hvor der ikke er nogen nye konkurrencedygtige leverandører af fastnetydelser, eller hvor den eksisterende infrastruktur ikke lever op til moderne stemme- og datakommunikationsstandarder, og der ellers ikke ville blive foretaget de nødvendige investeringer i opgradering af fastnettene.

Udviklingen af informationssamfundet er ikke kun et spørgsmål om at levere den nødvendige hardware, men også om at integrere teknologien i en sammenhængende strategi for at udnytte kommunikations- og informationsrevolutionens fordele, de være sig af økonomisk, social eller kulturel art. Derfor bør foranstaltninger, der finansieres af strukturfondene, maksimere informationssamfundets reelle forretningsmæssige fordele for erhvervsvirksomheder - især SMV - men også tilskynde til og støtte privatpersons brug af de nye informationsnet. Det bør omfatte operationer, der tager sigte på følgende.

Udvikling af nye tjenester og nyskabende applikationer: Blandt vigtige områder kan nævnes elektronisk handel og brug af Internettet som et forretningsredskab, herunder udvikling af elektronisk dataudveksling (EDI) og applikationer med henblik på distancearbejde. Der er også potentielle fordele for den offentlige forvaltning, herunder levering af offentlige tjenesteydelser og information ad elektronisk vej. Sideløbende hermed bør der også lægges vægt på oplysning og udvikling af de nødvendige færdigheder via pilot- og demonstrationsaktioner, hvori indgår omfattende høringer af et bredt udsnit af den lokale befolkning, teknologioverførsel og udveksling mellem lokalforvaltninger af erfaringer om informationssamfundet og de mest hensigtsmæssige metoder, kampagner i forbindelse med vandreudstillinger osv.

Uddannelse af potentielle brugere: Uddannelse og træning er en afgørende forudsætning for at udvikle de færdigheder, der skal til for at få nye økonomiske aktiviteter til at blomstre og give brugerne maksimalt udbytte af informationssamfundet. Det omfatter fjernuddannelse og -undervisning ad elektronisk vej (multimediepakker, "undervisnings-/underholdnings-software" m.m.). Det er også meget vigtigt at højne kvalifikationsniveauet i erhvervssektoren gennem praktisk og teoretisk uddannelse.

Offentlig støtte til teleinfrastruktur på et åbent marked

I Irland var det konkurrenceprægede klima, der fulgte efter liberaliseringen af telemarkedet, ikke tilstrækkeligt til at sikre etablering af avanceret teleinfrastruktur, f.eks. bredbåndsnet, i perifert beliggende og mindre erhvervsorienterede regioner. Det berettigede til støtte fra EFRU i from af et åbent udbud, som gav alle teleleverandører mulighed for at konkurrere på lige fod om tilskud til etablering af infrastruktur efter på forhånd fastsatte kriterier. Dette konkurrenceprægede udbud sikrede, at projekter, som ikke ville være blevet gennemført, hvis de skulle vurderes på grundlag af rent kommercielle kriterier, alligevel blev sat i værk og dermed gav perifert beliggende områder mulighed for at deltage fuldt ud i informationssamfundet. Den efterfølgende opgradering af infrastruktur har betydet, at flere mindre byer og landsbyer nu får kapacitet til at deltage i informationsalderen og dermed kan gentage successen fra Ennis, den første mindre by i Irland, der gik ind i informationsalderen. Dette pilotprojekt blev iværksat som et forsøg for at vise, hvad der sker, når borgerne får fuld adgang til avancerede kommunikationstjenester.

Landemænd bliver konkurrencedygtige ved hjælp af EDB

Et mindre, men succesrigt projekt midt i Finland, der gennemføres af Joutsa kommune, tilbyder ca. 50 lokale landmænd undervisning og hjælp til at udnytte deres PC'er bedre. Deltagerne får - afhængigt af deres forhåndsviden - basisundervisning eller avancerede kurser i elektronisk forretningsledelse, produktionsplanlægning og arbejde med netværk. Nogel bliver i stand til at kombinere deres arbejde ved landburget med distancearbejde. Det samlede budget for dette etårige projekt er ca. 130000 EUR, hvoraf 60 % finansieres af strukturfondene.

D. Infrastruktur med henblik på et bedre miljø

Det fremgår af Det Europæiske Miljøagenturs nylige rapport om anden vurdering af Europas miljø, at der i de fleste lande er sket betydelige reduktioner af de miljø- og sundhedsskadelige emissioner. Ikke desto mindre er miljøet i Europa stadigvæk truet, især med hensyn til vand-, luft- og jordkvaliteten. Derfor er det nødvendigt at bygge ny og opgradere eksisterende miljøinfrastruktur, især i de mindre udviklede regioner, ikke mindst fordi effektiv miljøinfrastruktur er en vigtig faktor for den samfundsøkonomiske udvikling i regionerne.

Strukturfondene og Samhørighedsfonden bør primært bistå med at få overholdt de miljøstandarder, der er fastlagt i de relevante EU-direktiver, navnlig med hensyn til vand- og affaldsforvaltning. I de medlemslande, der er berettigede til støtte fra Samhørighedsfonden, bør der også være en tæt samordning mellem denne støtte og støtten fra EFRU. Endelige bør der i områder, hvor der er stor fare for naturkatastrofer, f.eks. oversvømmelser, ydes støtte til forebyggende civilbeskyttelsesforanstaltninger. De specifikke prioriterede indsatsområder med hensyn til vand- og affaldsforvaltning i den næste programmeringsperiode er følgende:

- Vand: Miljøinfrastruktur i denne sektor bør sikre den nødvendige drikkevandsforsyning og indsamling, behandling og bortskaffelse af byspildevand. Projekterne bør respektere principperne i det foreslåede rammedirektiv om vand, der forventes vedtaget i 1999.

Med hensyn til drikkevand bør der lægges øget vægt på at gøre den eksisterende infrastruktur mere effektiv med henblik på at begrænse tab (lækager) og forbedre kvaliteten af det vand, der kommer ud af hanerne.

I forbindelse med udformingen af byspildevandssystemer bør man være særligt opmærksom på følgende: placeringen af afledningssteder og afledningsvandets virkninger for miljøet, bæredygtig bortskaffelse af kloakslam fra vandbehandling og styring af afstrømningsvand og overløbsvand efter uvejr.

Et vigtigt spørgsmål i relation til vandforsyningen er behovet for korrekt prissætning for at afspejle den reelle knaphed på og efterspørgsel efter vand. Der bør især fokuseres på integrerede vandprojekter for forbedring af vandkvaliteten og forøgelse af vandmængden i flodbækkener, bl.a. med vægt på det grænseoverskridende aspekt.

- Affaldsforvaltning: Det drejer sig her om forvaltning og bortskaffelse af fast affald, byaffald, industriaffald og farligt affald i overensstemmelse med EU-politikken og -lovgivningen (f.eks. EU-strategien for affaldsforvaltning, rammedirektivet om affald, direktivet om farligt affald, forordningen om overførsel af affald osv.). Finansiering af affaldsinfrastruktur bør følge den fastlagte prioritering af principperne:

- primært forebyggelse af affaldsproduktion og af affaldets skadelige virkninger,

- i anden række genindvinding af affald gennem recirkulation, genanvendelse eller udvinding

- som det tredje sikker endelig bortskaffelse, men kun hvor der er tale om affald, som under ingen omstændigheder kan genindvindes.

Et væsentligt element i direktiverne om affald er kravet om, at medlemslandene skal udarbejde affaldsforvaltningsplaner for hele landet. Vedtagelsen af sådanne planer, hvori indgår en strategi for opfyldelse af konkrete målsætninger for den nationale og regionale affaldspolitik, bør være en forudsætning for enhver form for EU-finansiering af affaldsforvaltningsinfrastruktur. Genindvinding af materiale bør have en fortrinsstilling, hvis det er miljømæssigt acceptabelt, frem for energiudvindingsprojekter.

Forurenede grunde, f.eks. gamle losseplader, og ulovlig depondering af affald udgør en stor trussel for miljøet og for menneskelige aktiviteter. Medlemslandene bør forsøge at løse dette problem ved hjælp af hensigtsmæssige rensningsforanstaltninger.

Spildevandsbehandling

Et interessant spildevandsindsamlings- og -behandlingsprojekt samfinansieres i Cagliari på Sardinien; projektet kombinerer tre vigtige aspekter: recirkulation, bevaring og miljømæssige fordele. Først gør et vandbehandlingssystem det muligt at genbruge Cagliaris spildevand til vanding i sommermånederne. Dernæst - resten af året - oplagres vandet i et eksisterende ferskvandsreservoir efter at have gennemgået yderligere behandling for at mindske fosfatindholdet. Herfra kan det anvendes i perioder med vandmangel som følge af tørke. Og endelig er det en yderligere miljøfordel - ud over den miljømæssige betydning af projektets integrerede karakter - at spildevandet ikke længere ledes ud i Middelhavet.

Genopretning af forurenede grunde

DE fem nye tyske delstater og Østberlin har været udsat for omfattende forurening af både vand, luft og jord, primært på grund af manglende lovgivning på området og fokuseringen på kortsigtede økonomiske mål under det tidligere planøkonimiske system. Opgaven med at rense miljøet er enorm. EU yder finansiel støtte til løsningen af de strukturbetingede problemer, denne forurening har givet i visse områder, og er således med til at gøre lokalområder mere attraktive. Foranstaltningerne har ofte form af rensning og genopretning af industrigrunde og militære områder. I Parchim (Mecklenburg-Vorpommern) har EFRU bidraget til rensning og omdannelse af forladte militæranlæg. I foranstaltningerne indgør nedlæggelse og afmontering af et stort brændselsdepot og efterfølgende rensning og forbedring af grundvandet på en tidligere militær flyveplads ved hjælp af en helt ny og meget omkostningseffketiv teknik. Projektet har således elimineret truslerne mod miljøet og skabt forudsætninger for etablering af en erhvervspark.

HÅNDHÆVELSE AF PRINCIPPET OM, AT FORURENEREN BETALER

Det ligger helt klart, at princippet om, at forureneren betaler, bør anvendes horisontalt ved implementeringen af alle EU-politikker. Derfor indgår der i Kommissionens forslag til reform af strukturfondene og revision af Samhørighedsfonden bestemmelser om, at princippet også skal anvendes i forbindelse med støtte fra disse fonde. I dag er der stor forskel mellem medlemslandene på, hvordan princippet håndhæves, og uden konsekvente og ensartede EU-regler er der risiko for forskelsbehandling ved implementeringen af EU-støtten.

Kommissionen vil derfor i nær fremtid i et særskild teknisk dokument forslå nogle overordnede rammer for håndhævelsen af princippet om, at forureneren betaler. Det skal primært sikres via differentierede støttesatser for forskellige former for infrastrukturoperationer, der finansieres med midler fra Samhørighedsfonden og strukturfondene. I andre interventionssektorer, f.eks. industri og landbrug, og hvor der er tale om negative miljøvirkninger, er det ligeledes nødvendigt at håndhæve princippet.

De grundlæggende elementer i de overordnede rammer skal være følgende:

- der skal tilstræbes et system gennem differentiering af støttesatserne, hvorved man vil sikre, at miljøonmkostningerne i forbindelse med behandling af forurening og/eller forebyggende foranstaltninger dækkes af dem, der forårsager forureningen

- håndhævelsen af princippet om, at forureneren betaler, skal være forenlig med målene om økonomisk og social samhørighed

- systemet skal udvikles gradvist og vedrøre de infrastruktursektorer, der er omfattet af EU-støtte

- der skal tages højde for, at de med systemet forbundne byrder skal være socialt acceptable

- der skal tages hensyn til traktatens bestemmelser om omhyggelig og rationel anvendelse af ressourcer, navnlig vand og energi.

Kommissionen ser det desuden som en meget væsentlig opgave at få udviklet fælles rammebestemelser om generel håndhævelse af princippet om, at forureneren betaler, ved implementeringen af alle EU-politikker.

E. Forskning, teknologisk udvikling og innovation: modernisering af det produktive grundlag

Et højt aktivitetsniveau inden for forskning og teknologisk udvikling (FTU) og innovation er et fremherskende træk ved det produktive miljø i de mest konkurrencedygtige regionale økonomier. Strukturstøtten bør derfor opprioritere integreret udvikling af FTU og innovationskapaciteten inden for alle fondenes interventionsområder. Generelt vil de mest succesrige regioner være dem, der forholder sig strategisk til innovation og tilbyder virksomhederne hjælp til at kombinere deres egne ressourcer og ekspertise med de ressourcer og den ekspertise, der ligger hos offentlige organer, højere uddannelsesinstitutioner, erhvervsstøtteorganisationer og andre virksomheder med henblik på en effektiv forvaltning af ny teknologi, forskning og udvikling og produkt- og procesinnovation.

Hvis det skal lykke at give FTU og innovation større indvirkning på den økonomiske udvikling - navnling i de mindre udviklede regioner - i løbet af næste programmeringsperiode, kræver det, at følgende opgaver klart prioriteres som de vigtigste:

- Fremme af innovation. Programmerne bør omfatte en bred vifte af målrettede aktiviteter, herunder nye finansieringsformer (f.eks. venturekapital) for at tilskynde til oprettelse af nye virksomheder, "spin-outs/spin-offs" og nyskabende initiativer, specialiserede forretningstjenesteydelser, teknologioverførsel og dertil knyttede tjenesteydelser, foranstaltninger med henblik på at fremme et produktivt samspil mellem virksomheder og højere uddannelsesinstituioner og forskningsinstitutter, bedre udnyttelse af informationsteknologien til gavn både for erhvervslivet og for lokalsamfundet og foranstaltninger med henblik på at tilskynde små virksomheder til at iværksætte FTU for første gang.

- Etablering af netværk industrielt samarbejde. Formidling af viden gennem teknologioverførsel og udbredelse af nye teknikker er også et vigitgt element i bestræbelserne på at styrke konkurrenceevnen i regionerne. Strukturfondene bør navnlig hjælpe SMV til at skaffe sig de kvalifikationer, de har brug for til at fremme deres egen vækst, og med at styrke de såkaldte virksomheds- og forretningsklynger og oprette kæder, hvori de kan indgå. Samspillet med EU-net og internationale net med speciale i FTU og innovation bør styrkes yderligere.

- Udvikling af de menneskelige ressourcer. Inden for FTU og innovation bør der lægges vægt på livslang uddannelse og løbende opgradering af færdigheder og kvalifikationer. Med hensyn til SMV's behov er det vigtigt, at der gennemføres programmer for ledelsesudvikling for at hjælp dem til at absorbere ny teknologi og de dermed forbundne organisatoriske metoder. Udbuddet af teoretiske og praktiske uddannelser i regionen er et af midlerne til at højne innovationsniveauet. Derfor betragtes uddannelses- og mobilitetsprogrammer for universitetskandidater, ledere, videnskabsfolk og ingeniører som prioriterede foranstaltninger.

- Konsolidering af FTU- og innovationsforanstaltninger gennem effektiv planlægning. Ud over de tre ovennævnte prioriterede indsatsområder er der også behov for en bedre planlægning. Der kan indføres præstationsorienterede systemer med henblik på at øge effektiviteten og kvaliteten af FTU- og innovationsstøtte. De statistiske værktøjer på regionalt plan bør ligeledes forbedres. Der bør overvejes nye formidlingsmetoder med brug af pointsystemer og bedømmelseskriterier for systematisk at gøre støtten mere effektiv.

Etablering af netværk med henblik på teknologisk udvikling

Et netværk på otte teknologicentre (Baskerlandet) har siden 1992 fået støtte fra både EFRU og ESF til køb af udstyr og til forskningsprojekter. Aktiviteterne vedrører følgende seks sektorer: fremstilling, information/telekommunikation, materialeteknologi, miljø, recirkulation, industriel bioteknologi og energi. Netværket omfatter hvert år 1100 forskere (hvoraf ca. en femtedel får tilskud) og 450 forskningsprojekter, beskæftigelsen i de deltagende virksomheder er udregnet til ca. 1700 job.

Innovationsrevision

På grundlag af en regional innovationsstrategi iværksatte 350 virksomheder i Wales en "innovationsrevision" med hjælp fra konsulentfirmaer; over 600 organisationer i alt var involveret i denne innovationsstrategiproces. Der blev udvalget næsten 70 nye projekter, og i mål 2-strukturfondsprogrammet for 1997-1999 for industriområdet i det sydlige Wales er der nu afsat op til 56 mio. EUR til innovationsrelaterede projekter.

II. Konkurrencedygtige virksomheder giver øget beskæftigelse

Oprettelse af nye eller ekspansion af eksisterende konkurrencedygtige virksomheder er en forudsætning for at skabe varige job og dermed for regional økonomisk udvikling. Alle strukturfondene bidrager til denne målsætning i de regioner, der er berettigede til støtte under mål 1 og 2, medens ESF yder støtte til formålet på hele EU's område. Alle beskæftigelsesskabende faktorer er vigtige, men det er nødvendigt, at servicesektorens stigende betydning - den sektor, som har tegnet sig for størsteparten af nettostigningen i beskæftigelsen i EU i de senere år - afspejles i strukturfondsprogrammerne.

Mange foranstaltninger til støtte for erhvervslivet består i finansiel bistand eller andre fordele til foretagender, der udøver kommercielle aktiviteter. I disse tilfælde skal de myndigheder, der er ansvarlige for programmerne, sikre, at bistanden ydes i overensstemmelse med EU's konkurrenceregler.

A. Støtte til virksomheder: SMV har fortrinsret

Støtte fra strukturfondene med det formål at stimulere den produktive sektor skal primært fokusere på SMV, men uden at ignorere de større virksomheders behov, navnlig i betragtning af den tætte sammenhæng, der ofte består mellem de større virksomheder og SMV. De vigtigste opgaver i relation til støtte fra fondene til virksomheder er følgende:

- Mindre vægt på kapitaltilskud: Udvikling af erhvervslivet i almindelighed og støtte til oprettelse og udvikling af SMV i særdeleshed indebærer mange forskellige foranstaltninger fra programmeringsmyndighedernes side. Tidligere blev der lagt stor vægt på kapitaltilskud, navnlig med det formål at tiltrække investeringer. Fremover bør kapitaltilskud, og især dem, der finansieres af strukturfondene, spille en mindre rolle. I denne sammenhæng er det værd at bemærke eksemplet fra Irland i den nuværende programmeringsperiode, hvor EFRU-støtte til indenlandske investeringer ophørte i 1998.

Alternative finansieringskilder bør fremmes, f.eks. tilbagebetalingspligtige forskud, risikovillig kapital og venturekapital, lånekapital og revolverende fonde, gensidige garantiordninger osv. (jf. det indrammede felt om finansteknik i det følgende). Overlapninger mellem støtteordninger til virksomheder og især SMV bør dog undgås, og det kan kræve en vis rationalisering for at forbedre effektiviteten.

- Bedre formidling af støtte: Man bør ligeledes være mere opmærksom på de kvalitative og organisatoriske aspekter, navnlig systemerne til formidling af støtte og det overordnede produktive miljø. For at gøre formidlingssystemet mere effektivt, især i de mindre udviklede regioner og regioner med en uudviklet virksomhedstradition, anbefales følgende principper:

- I betragtning af SMV-sektorens heterogene karakter er det meget vigtigt at målrette støtten mere direkte mod de specifikke behov i hver SMV-kategori eller -sektor. Der bør udvikles integrerede og klart synlige støttepakker til SMV, der omfatter foranstaltninger som f.eks. lettere adgang til finansiering, erhvervsstøttetjenester og uddannelsesforanstaltninger, og de bør tilpasses SMV's behov på de forskellige stadier i virksomhedernes livscyklus (virksomhedsstart, vækst eller overdragelse). Det kræver integrering af ESF- og EFRU-foranstaltninger. Støtten bør også målrettes mod mikrovirksomheder og bestemte grupper som f.eks. unge iværksættere og kvindelige iværksættere og iværksættere fra vanskeligt stillede grupper. Endelig bør programmerne støtte nye produkter og processer og eventuelt også støtte til oprettelse af klynger af SMV inden for bestemte erhvervssektorer.

- Støtte bør i givet fald fokusere på de kompetenceområder, hvor den pågældende region har realistiske muligheder for at opnå en vis specialisering og forretningsmæssig fordel. Nogle sektorer, som er af mere generel betydning, vil imidlertid normalt være prioriteret højt i næsten alle regioner. Det gælder f.eks. informationssamfundet og tjenesteydelser generelt, som er af så stor betydning for beskæftigelsen. Inden for servicesektoren spiller handels- og butiksområdet en særlig rolle på regionalt plan. Det giver afsætningsmuligheder for lokal produktion, f.eks. fra håndværkssektoren, er med til at bevare grundlaget for lokalsamfundene og bidrager generelt markant til at skabe øget beskæftigelse.

- Den gensidige afhængighed mellem større og mindre virksomheder må ikke overses i en helhedsstrategi for udvikling af den produktive sektor. Derfor bør der fortsat ydes støtte til store virksomheder, men det bør gøres på grundlag af den værditilvækst, de bibringer den regionale økonomi, navnlig gennem netværk med andre virksomheder, især SMV. Strategier for udvikling af menneskelige ressourcer bør tage sigte på at øge produktiviteten i sådanne netværk.

- Når virksomheder har påtaget sig bestemte forpligtelser som forudsætning for støtte, enten i relation til en given aktivitets karakter eller i relation til dens varighed, og disse forpligtelser ikke opfyldes, bør hovedreglen være, at hele eller en del af tilskuddet forlanges tilbagebetalt. Desuden bør EU-midler generelt ikke anvendes til overtagelse af produktions- eller andre faciliteter inden for EU's område.

- Inddragelse af den private sektor i formuleringen af strategier: Som det fremgår af evalueringer af tidligere støtte kan kvaliteten af programmer for udvikling af SMV-sektoren forbedres, hvis de udarbejdes og implementeres i forbindelse med et bredt partnerskab, der omfatter repræsentanter for private virksomheder og erhvervsserviceorganisationer. Udnyttelsen af forskningsresultater på grundlag af et samarbejde mellem virksomheder og universiteter bør ligeledes være baseret på et bredt partnerskab (jf. ovenfor, afsnit I.E.).

Ud over direkte bistand til virksomheder i form af investerings- og erhvervsstøtteforanstaltninger bør der lægges øget vægt på arbejdsstyrkens færdigheder mere generelt. Det kræver afdækning både af eksisterende og fremtidige flaskehalse på de regionale arbejdsmarkeder (mangel på bestemte kvalifikationer) og af risici for massefyringer og arbejdsløshed, der må tackles på et tidligt stadium. Disse spørgsmål er behandlet mere detaljeret i del 2 i det følgende.

Støtteordning for mikrovirksomheder

I Portugal har et regionaludviklingsprogram finansieret en støtteordning for mikrovirksomheder ("RIME"), som har til formål at skabe beskæftigelse i lokalsamfund, der lider under affolkning af landdistrikterne og specifikke udviklingsproblemer. Ordningen tager sigte på at oprette og/eller modernisere mikrovirksomheder og små virksomheder. Projekter inden for følgende områder har fortrinsstilling: håndværksvirksomheder, lokale tjenesteydelser og nærsamfundstjenesteydelser, turisme i landdistrikter og økologi.

Samarbejde mellem store og små virksomheder

Plato-projektet i mål 2-området Turnhout (Belgien) går ud på at udlåne ledere eller "skytsengle" fra store virksomheder til SMV, især nye virksomheder, så de kan få gavn af deres større erfaring og viden. Uddannede og erfarne ledere fra større koncerner har tilbudt assistance på områder, der spænder fra rådgivning om markedsføring til ekspansionsstrategi. 265 SMV deltog i perioden 1996-1998. Der blev tilbudt bistand både i forbindelse med workshopper og via mere uformelle individuelle kontakter. Projektet har været så stor en succes, at det for nylig er blevet udvidet til virksomheder i flere andre lande, f.eks. Nederlandene og Irland. Det figurerede for nylig på en liste over de mest succesrige projekter med hensyn til beskæftigelsesskabende virkninger i den "jobudfordringskonkurrence", som Europa-Kommissionen arrangerede.

FINANSTEKNIK

Det understreges i de nye strukturfondsforordninger, at det er nødvendigt at få de operationer, der finansieres via EU-budgettet, til at fungere som løftestang for andre aktiviteter ved i videst muligt omfang at gøre brug af private finansieringskilder: navnlig risikovillig kapital og venturekapital og partnerskaber mellem det offentlige og private; på denne måde kan man både skaffe flere ressourcer til investeringer og samtidig sikre, at den private sektors ekspertise udnyttes ved implementeringen af projekter og programmer.

Risikovillig kapital og venturekapital. Medlemslandene opfordres til at være særligt opmærksomme på at føre tilsyn med resultaterne for mere præcist at kunne vurdere, hvordan de finanstekniske systemer bidrager til den regionale udvikling, hvordan den private sektor medvirker til at sikre projekternes bæredygtighed, i hvilket omfang ledelse og forvaltning overdrages til uafhængige fagfolk med beføjelse til at træffe beslutninger i løbende sager, at der opstilles strenge kriterier for projektudvælgelsen, som understøtter de regionale udviklingsmålsætninger, og hvordan finansiel støtte og rådgivning kombineres med tilbud om forskellige finansielle instrumenter til SMV for at sikre dem fleksibel og vedvarende assistance på forskellige stadier i deres udvikling. Hvor det er relevant kan der desuden søges om støtte fra EIF.

I forbindelse med "Invest"-projektet i Hainaut (Belgien) tilbyder fire venturekapitalfonde startkapital eller kapital til at iværksætte nye aktiviteter og udvikle og udbygge eksisterende firmaer. Disse fonde kan ligeledes tilbyde firmaerne de nødvendige ressourcer til investeringer i udnyttelse af resultaterne fra industriforskning og teknologiske innovationsprocesser. De kan også yde støtte på tværs af landegrænser i forbindelse med deltagele i interregionale projekter, oprettelse af interregionale virksomheder m.m. Denne støtte har form af kapitalandele, lån og udstedelse af konvertible obligationer. Produkterne tilpasses i hvert enkelt tilfælde den pågældende virksomheds specifikke behov.

Partnerskaber mellem de offentlige og private. Den private sektors deltagelse er direkte betinget af udsigterne til en passende indtjening med en acceptabel risiko. Det er nødvendigt at inddrage den private sektor så tidligt som muligt ved infrastrukturprojekter allerede på planlægningsstadiet; det er også vigtigt, at projektrisiciene primært pålægges dem, der bedst kan bære dem, hvilket også skal fremgå klart af kontrakdokumenterne i forbindelse med partnerskaber mellem det offentlige og den private sektor. De grupper og personer, der berøreres direkte af projektet, skal høres og inddrages, før man påbegynder den mere detaljerede udformning, almenvellets interesser skal beskyttes i behørigt omfang enten kontraktmæssigt eller via lovgivning, og EU-reglerne om offentlige indkøb og konkurrence skal overholdes, og endelig skal der findes en løsning på det problem, at EFRU-forpligtelserne skal indgås inden for den periode, der er omfattet af det finansielle overslag, medens den offentlige/private samarbejdspartners udgifter normalt vil være spredt over en væsentligt længere periode. Om nødvendigt kan Kommissionen udarbejde teknisk dokumentation, der viser, hvordan denne finansieringsmetode kan anvendes.

Et bemærkelsesværdigt eksempel på et succesrigt partnerskab mellem de offentlige og det private er bygningen af Vasco da Gama-broen (Portugal). Projektet drejer sig om en ny forbindelse over floden Tagus i Lissabon til ca. 900 mio. EUR; det blev iværksat på grundlag af en koncessionskontrakt om byggeri, ejerskab, drift og overdragelse. Koncessionen blev givet til Lusoponte, som er et joint venture bestående af portugisiske, franske og britiske entreprenørvirksomheder. I henhold til koncessionsbetingelserne skal Lusoponte bygge broen, og har ret til at drive den i højst 33 år, før den overdrages til staten. I koncessionen til Lusoponte indgår også drift og vedligeholdelse af den eksisterende 25. april-bro. Projektet finansieres af Samhørigshedsfonden, EIB og aktionærerne, medens de portugisiske regering bidrager ved at lade bropengene fra den eksisterende bro overgå til det nye projekt.

B. Erhvervsstøttetjenester: hjælp til oprettelse og udvikling af virksomheder

Erhvervsstøttetjenesters betydning for virksomheders - især SMV's - oprettelse, vækst og overdragelse er velkendt. Sådanne serviceydelser gør det muligt for virksomhederne at forbedre deres konkurrenceevne og deres kapacitet til at finde nye markeder. De hjælper også til at skabe ensartede betingelser i områder af afgørende vigtighed for åbningen af det indre marked, såsom det offentliges køb af tjenesteydelser, hvor SMV'er har mulighed for at spille en afgørende rolle. Foranstaltninger under strukturfondene til støtte for sådanne serviceydelser bør omfatte støtte til teknologioverførsel, markedsføring og internationalisering (dog ikke direkte støtte til eksport), innovation inden for organisation og ledelse samt støtte til etablering og udvikling af finansielle instrumenter såsom startkapital, gensidige garantiordninger m.m. Der bør således opereres med følgende prioriterede indsatsområder:

- Afdækning af virksomheders behov: Det drejer sig om at finde frem til, hvilken type serviceydelse der skal udvikles, og hvilke former for organer der er bedst egnede til at dække virksomhedernes behov og bistå dem med implementeringen af deres udviklingsplaner. SMV foretrækker normalt at tage kontakt til ét enkelt organ, som så skal give information og rådgivning om mulighederne for hjælp og sætte virksomheden i forbindelse med andre specialiserede organer. Hvis de skal yde en effektiv indsats, skal de kunne tilvejebringe målrettede og skræddersyede informationer og serviceydelser til SMV kombineret med den fornødne rådgivning.

- Udnyttelse af synergivirkninger: Der er rig mulighed for bedre udnyttelse af synergivirkninger mellem servicecentre, teknologioverførselscentre, videnparker, universiteter, forskningscentre m.m., som ofte opererer uden nogen form for samordning. Et samarbejde kan være med til at forbedre kvaliteten af de serviceydelser, der tilbydes, især gennem effektiv personaleuddannelse og formidling af de mest hensigtmæssige metoder (bl.a. via Internet) og en mere kundeorienteret strategi.

- Styrkelse af internationalt samarbejde: Det drejer sig om at fremme samarbejdet mellem virksomheder for at udvikle den europæiske og internationale dimension af deres aktiviteter, så de får en mere solid placering på EU's indre marked.

Ud over de offentlige erhvervsstøttetjenester medvirker den private erhvervsservicesektor - bestående af edb- og markedsføringsfirmaer, leverandører af tekniske tjenesteydelser, ansættelses- og personalekonsulenter og andre former for leverandører af professionelle forretningstjenesteydelser - i høj grad til at forbedre virksomhedernes konkurrenceevne og er samtidig en vigtig beskæftigelseskilde i sig selv (det anslås, at sektoren repræsenterer 10 % af den samlede beskæftigelse i EU).

Der er en tendens til, at forretningstjenesteydelser har været koncentreret til de mere velstående og centrale regioner, eftersom det er der, efterspørgslen efter disse tjenesteydelser har været stærkest. Strukturfondsprogrammer bør tage sigte på at afdække hindringerne for en mere jævn fordeling af udbuddet af forretningstjenesteydelser. Det kan bl.a. gøres ved at analysere efterspørgslen efter sådanne serviceydelser i regionerne, udvikle de fornødne menneskelige ressourcer og fremme informationssamfundet som et hensigtmæssigt værktøj for levering af forretningstjenesteydelser.

Praktisk støtte til virksomheder

IDIADA-test- og certificeringscentret for automobilsektoren (Catalonien) blev udviklet (anlæg og udstyr) med støtte fra de EFRU-programmer, der er gennemført i denne region siden 1992. Centret består af prøvebaner og laboratorier, der giver virksomheder mulighed for at afprøve deres produkters ydeevne og sikkerhed og validere reservedele og køretøjer. I dag benytter over 275 virksomheder anlæggene, som beskæftiger 150 personer.

150 BIC: Integrerede tjenesteydelser med henblik på oprettelse af virksomheder

Ca. 150 erhvervsfremme- og innovationscentre (BIC) driver med stor succes organisatoriske modeller af omfattende systemer for erhvervsstøttetjenester med henblik på iværksættelse og udvikling af nyskabende virksomheder. Med udgangspunkt i et offentligt/privat og lokalt/regionalt partnerskab arbejder et BIC inden for sit område som grænseflade mellem virksomhedernes behov og udbuddet af specialiserede tjenesteydelser. De medvirker også til at gøre virksomheder mere internationalt orienterede (markedsføring og interregionalt samarbejde). Oprettelse af BIC i alle de områder, der modtager EU-støtte, og en mere intensiv brug af disse centre ved implementeringen af regionale programmer ville bidrage yderligere til udbredelsen af hensigtmæssige metoder inden for virksomhedsoprettelse og -udvikling. BIC er via samarbejdsaftaler knyttet til andre EU-net som f.eks. nettet af innovationsrelæcentre, nettet af euroinfocentre eller de lokale aktionsgrupper under Leader.

89 lokale og regionale beskæftigelsespagter

En strategi baseret på planlægning og partnerskab er et fremherskende træk i de fleste handlingsplaner i de 89 lokale og regionale beskæftigelsespagter, som omfatter næsten 10 % af EU's befolkning. F.eks. resulterede en sådan beskæftigelsespagt i West-Brabant (Forges de Clabecq) i et integreret projekt, der er præget af et meget bredt partnerskab med deltagelse af alle de større aktører på stedet, herunder også fagforeningerne.

C. Områder med et særligt potentiale: miljø, turisme og kultur, frivillige organisationer og erhvervsdrivende foreninger

De foranstaltninger, der er omhandlet i det foregående, tager sigte på at styrke virksomhedernes konkurrenceevne - især SMV's - og dermed deres beskæftigelsesskabende potentiale. Erfaringer fra de igangværende programmer viser, at der er visse sektorer, hvor dette beskæftigelsesskabende potentiale er særligt markant, men hidtil ikke er blevet udnyttet i tilstrækkelig grad. Desuden lægges der i retningslinjerne på beskæftigelsesområdet specielt vægt på behovet for at udnytte nye jobmuligheder. De tre områder, der gennemgås i det følgende, vedrører primært servicesektoren og er eksempler på nogle af de eksisterende muligheder for at skabe øget beskæftigelse.

Miljøforbedringer: styrkelse af konkurrenceevnen

Miljøkvalitet er en væsentlig faktor for regional udvikling og for konkurrenceevnen. Integrering af miljøkvalitet i produktive investeringer vil give en mere rationel anvendelse af ressourcer, forbedre de økonomiske resultater og konkurrenceevnen og samtidig opretholde og fremme beskæftigelsen. Desuden indebærer miljørelaterede produkter og processer en yderligere fordel for regionerne, fordi de i sig selv er en potentiel ny beskæftigelseskilde.

Indsatsen på dette felt, der består i at kombinere miljøforbedringer med investeringer i industri og servicevirksomheder, bør omfatte følgende:

- Forebyggende indsats: Støtte fra fondene til erhvervsaktiviteter (især i SMV) bør primært gå til investeringer, der tager sigte på en forebyggende indsats, og her bør man benytte sig af, at der gælder højere støttesatser for sådanne investeringer. De vigtigste områder bør være effektiv og bæredygtig anvendelse af naturressourcer, minimering af affaldsproduktion samt genbrug, nedbringelse af luftforurening og implementering af en strategi for bæredygtige produkter. Desuden kan fondene støtte udvikling og markedsføring af nyskabende miljøvenlige produkter og tjenesteydelser.

- Ren teknologi: Medlemslandene bør fremme foranstaltninger med henblik på at fremskynde overgangen fra gammel forurenende teknologi og rensningsforanstaltninger sidst i processen til ny ren teknologi.

- Miljøforvaltning: Der bør ydes finansiel støtte til især SMV for at få dem til at gøre øget brug af miljøtjenesteydelser som f.eks. miljørevisioner.

- Industrigrunde: Her bør rensning og genopretning af forladte industrigrunde have forrang frem for anlæggelse af nye industriområder.

- Uddannelse: Det er afgørende for at kunne forbedre færdigheder og kvalifikationer inden for miljørelaterede fag i erhvervssektoren og fremme ny beskæftigelse (eller omstilling).

Normalt behandles statsstøtte til miljøformål favorabelt i henhold til EU-konkurrencereglerne. For at lette forberedelsen af sådanne støtteforanstaltninger har Kommissionen fastlagt retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse.

Turisme og kultur: fordele for den lokale udvikling

- Bæredygtig kvalitetsturisme: Turisme er en af de førende vækstindustrier i Europa og på verdensplan både med hensyn til output og med hensyn til beskæftigelse. Turismen er således et vigtigt økonomisk aktiv for mange regioner, landdistrikter og byer i EU. Der bør ydes støtte til en afbalanceret og bæredygtig udvikling af turismen, især baseret på følgende:

- modernisering af turistrelateret infrastruktur og effektivisering af sådan infrastruktur

- opgradering af færdigheder og erhvervsprofiler for bedre at kunne imødekomme turisternes forventninger og turistindustriens behov

- tilskyndelse til erhvervspartnerskaber, offentligt-privat samarbejde og etablering af netværk for at forbedre integreringen af de forskellige tjenesteydelser, der indgår i "turistkæden".

Udviklingen af turismen bør planlægges omhyggeligt, så der tages hensyn til det pågældende områdes "bæreevne" i relation til miljømæssige, sociale og økonomiske virkninger. En sådan integrering af miljømæssige hensyn og bevaring af naturen og dens kulturelle regdom i udviklingsplanerne er afgørende for støtten til bæredygtige og kvalitetsprægede former for turisme.

- Kultur: et økonomisk vækstpunkt: Kultur hænger nøje sammen med turisme, eftersom en regions kulturarv ikke blot bidrager til udviklingen af en lokal eller regional identitet, men også tiltrækker turister. Kulturen åbner således muligheder for yderligere beskæftigelse, og det er en vigtig faktor for de ugunstigt stillede regioner i EU, der har en høj koncentration af kulturelt potentiale. Den kulturelle dimension bør således integreres i strategierne for udvikling af turismen. Udveksling af erfaringer mellem regioner og lokale myndigheder kan bidrage til at formidle viden om kultur, og hvordan man udvikler kulturel turisme og finder fælles løsninger. En regions kulturelle potentiale vil gøre den mere attraktiv for udefra kommende investorer generelt.

Kultur bliver også en stadigt vigtigere del af den private økonomi i sig selv met et betydeligt potentiale for vækst og jobskabelse. Medlemslandene bør således i højere grad udnytte det beskæftigelsesmæssige potentiale i nyskabande og kreative og kulturelle produkter, f.eks. på områder som kulturrelaterede online-tjenester, medier og informationssamfundet samt design, og indarbejde foranstaltninger på disse områder i deres regionale programmer. Endelig er fleksible uddannelsestilbud i tilknytning til kulturrelaterede erhverv en forudsætning for, at kultursektorerne kan fungere, og bidrager samtidig til at bevare og modernisere traditionelle aktiviteter og indføre helt nye færdigheder, f.eks. i tilknytning til informationssamfundet.

Turisme integreret i en lokal økonomi

Udvikling af turismen i Piemonte med støtte fra strukturfondene fokuserede på fire strategiske områder med et højt turistpotentiale - Lago Maggiore, Val di Susa-skisportsområdet, byen Torino og ruten langs Canavese-borgene. De forskellige turistprojekter var baseret på en integreret strategi, idet de bestod af en blanding af finansiering af infrastruktur, der gjorde lokalområderne mere attraktive, støtteordninger for små og mellemstore turistvirksomheder samt programmer for promovering af turismen. Indsatsen blev endnu mere effektiv på grund af det gode partnerskab mellem lokale og regionale forvaltninger og den større virkning, det gav det koncentrere aktiviteterne inden for begrænsede områder.

Bevaring af en historisk lokalitet

I mindst fem århundreder har der i dalen omkring floden Lousios på Peloponnes i Grækenland ligget forskellige fremstillingsvirksomheder, som blev drevet med vandkraft fra kilder i bjergene. I forbindelse med det operationelle program for Peloponnes 1994-1999, har man genopbygget en samling bygninger og rekonstrueret maskineriet. Der er åbnet et friluftsmuseum for vandkraft, som både er en turistseværdighed og anvendes til undervisningsformål. Museet giver offentligheden viden om vandkraft og fremstillingen af sortkrudt og læder. Turister kan spadsere på de stier langs Lousios, som er blevet åbnet og vedligeholdes omhyggeligt. Projektet har som helhed givet anledning til omfattende udvikling i regionen på grund af de mange turister og skoleklasser, det har trukket til.

Frivillige organisationer og erhvervsdrivende foreninger: nye beskæftigelsesskabende tjenesteydelser

Ikke alle de foretagender, der er beskæftiget med økonomiske aktiviteter, kan karakteriseres klart som tilhørende enten den offentlige eller den private sektor. Der er en lang række forskellige organisationer såsom kooperativer, gensidige selskaber, foreninger og fonde samt virksomheder og enkeltpersoner, som arbejder for deres egne medlemmer eller er dannet for at betjene bestemte grupper i samfundet med fælles behov. Nogle opererer på konkurrenceprægede markeder (kreditforeninger, gensidige forsikringsselskaber m.m.), medens andre leverer tjenesteydelser, som ligger tættere på den offentlige sektor, det gælder f.eks. inden for sundhed og forsorg, tjenesteydelser i nærområdet samt sports- og fritidsaktiviteter.

Selv om sådanne frivillige organisationer og erhvervsdrivende foreninger er oprettet for at imødekomme specifikke samfundsmæssige behov, yder de samtidig et væsentligt økonomisk bidrag, især på beskæftigelsesområdet. På nuværende tidspunkt skønnes det, at ca. 5 % af den samlede beskæftigelse i EU ligger i frivillige organisationer og erhvervsdrivende foreninger, og der er et klart potentiale for yderligere vækst.

På grundlag af erfaringerne fra nationale støtteordninger og lokale pilotprojekter samt handlingsplanerne i forbindelse med visse lokale beskæftigelsespagter bør støtten til denne sektor primært tage sigte på følgende:

- Aktiv støtte til oprettelse og udvikling af leverandører af tjenesteydelser: Det omfatter for det første afdækning af lovende nye aktivitetsområder og for det andet tilvejebringelse af hensigtmæssige støttetjenester for potentielle og eksisterende leverandører af tjenesteydelser i form af information og rådgivning samt finansiel og teknisk bistand.

- Organisation og bæredygtighed: Når først disse leverandører af tjenesteydelser er etableret, og det gælder især nye folk på området, vil de normalt have behov for fortsat støtte i nogen tid, navnlig til ledelse og uddannelse. Det endelige mål bør dog som hovedregel være, at den pågældende tjeneste skal drives på et bæredygtigt grundlag. Derfor bør den offentlige støtte være gradvist aftagende under behørig hensyntagen til særlige og specifikke behov.

Medlemslandenes initiativer til fordel for beskæftigelse af unge, bekæmpelse af social udstødelse og udvikling af lokale serviceorganer har betydet, at frivillige organisationer og erhvervsdrivende foreninger er blevet nye og betydningsfulde partnere for regionale og lokale myndigheder. Det overordnede sigte med støtten fra strukturfondene bør være at underbygge og styrke dette partnerskab.

Nyskabende børnepasningsfaciliteter

I et fattigt område i Belfast vil et projekt, der oprindeligt henvendte sig til småbørnsforældre, resultere i et kommercielt børnepasningsforetagende, som skal bidrage til den fortsatte finansiering af projektet, når det EFRU-finansierede program er slut. Den lokale udviklingsgruppe arbejder på at bryde fattigdomsspiralen ved at tilskynde forældre, primært mødre, til at tage deres børn med hen i lokale legestuer. Her får mødrene med hjælp fra andre kvinder i samme situation mulighed for at fuldføre deres egen skoleuddannelse for at kunne hjælpe deres egne børn, og nogle af dem går videre til en yderligere uddannelse, som også omfatter børnepasning. EFRU har finansieret to nye aktivitetshuse, hvoraf det ene er beliggende nær byen forretningscentrum. Det skal huse en kommercielt drevet daginstitution for børn og skal bruge en del at sit overskud til at støtte arbejdet i det andet aktivitetshus, som på grund af sin beliggenhed næppe til tiltrække forældre fra middelklassen med tilstrækkelig stor indkomst til at kunne betale for børnepasning. Når først huset står færdigt, vil nogle af mødrene have afsluttet deres børnehaveuddannelse og kan begynde at arbejde i huset.

DEL 2: DEN EUROPÆISKE BESKÆFTIGELSESSTRATEGI: EN AF EU'S VIGTIGSTE OPGAVER

Den Europæiske Socialfond er det vigtigste finansielle instrument på EU-plan til udvikling af menneskelige ressourcer på hele EU's område og inden for alle strukturfondenes prioriterede mål. Fonden har en dobbelt opgave: dels tilstræber den at forbedre beskæftigelsesmulighederne på det indre marked og dermed bidrage til at højne levestandarden, dels forfølger den som en af strukturfondene disses overordnede mål om at styrke den økonomiske og sociale samhørighed. De prioriterede målsætninger, der er omhandlet i det følgende, gælder for hele EU's område, selv om der i regionale programmer eller i de tilfælde, hvor mål 3-interventioner programmeres eller implementeres regionalt, skal tages hensyn til specifikke regionale forhold. Det vil også være vigtigt at sikre komplementaritet og synergi mellem ESF-støttede foranstaltninger og foranstaltninger med henblik på udvikling af landdistrikter, som finansieres uden for mål 1- og 2-områder.

I denne sammenhæng har Kommissionen foreslået, at strukturfondenes mål 3, der vedrører støtte til tilpasning og modernisering af almene og erhvervsfaglige uddannelses- og beskæftigelsessystemer, skal:

- for det første fungere som politisk referenceramme for alle foranstaltninger til udvikling af de menneskelige ressourcer på hele det nationale område, uanset hvilken status landet har i relation til strukturfondenes mål. Det vil være afgørende for, hvordan medlemslandene kan anvende strukturfondene (primært, men ikke udelukkende ESF) til at bidrage til at skabe vækst i beskæftigelsen og styrke den økonomiske og sociale samhørighed

- for det andet virke som et programmerings- og finansieringsinstrument, hvormed ESF kan intervenere finansielt og horisontalt i et givet geografisk område (uden for mål 1-områder i hele medlemslandet) til støtte for de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen. Aktiviteter på dette område skal også udvikles i overensstemmelse med EU-initiativet vedrørende menneskelige ressourcer.

I. Mål 3: Referencerammen for udvikling af menneskelige ressourcer med henblik på flere og bedrje job

Med den primære opgave at støtte foranstaltninger med henblik på at øge beskæftigelsen er ESF det vigtigste finansielle instrument på EU-plan, der kan anvendes til at hjælpe medlemslandene med at udvikle og implementere retningslinjerne på beskæftigelsesområdet i forbindelse med den europæiske beskæftigelsesstrategi. Denne strategi udgør den ramme:

- inden for hvilken medlemslandenes beskæftigelsespolitiske prioritering udmøntes i nationale handlingsplaner

- som danner grundlaget for de foranstaltninger, der iværksættes i forbindelse med disse handlingsplaner, herunder også dem, der får støtte via mål 3

- som bør finde anvendelse på beskæftigelsesrelaterede aktiviteter i hele EU og inden for hvert enkelt medlemsland.

Det er klart, at der skal være sammenhæng mellem beskæftigelsesstrategien, således som den afspejles i de nationale handlingsprogrammer, og de vigtigste opgaver i relation til udviklingen af menneskelige ressourcer, der støttes af ESF. I henhold til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Wien anbefales det således, at reformen af ESF udnyttes til at styrke støtten til beskæftigelsesstrategien. De nationale handlingsprogrammer kombinerer nationale strategier på beskæftigelsesområdet og nationale politiske instrumenter med EU's målsætninger vedrørende samhørighed og beskæftigelse.

Hele vejen ingennem den foreslåede strategi for udvikling af menneskelige ressourcer er der tre hovedelementer af særlig betydning:

- det er afgørende, at der i alle sammenhænge tages hensyn til kravet om lige muligheder for mænd og kvinder

- det beskæftigelsespotentiale, der ligger i informationssamfundet, skal udnyttes til gavn for samfundet som helhed

- der skal lægges øget vægt på ESF's bidrag til den lokale udvikling, f.eks. via de lokale beskæftigelsespagter. En sådan strategi betyder, at foranstaltninger, der iværksættes inden for rammerne af de nationale handlingsprogrammer, kan gennemføres og styrkes på det mest hensigtsmæssige lokale/regionale niveau.

I denne sammenhæng bør medlemslandenes indsats være koncentreret på de fem områder, der er beskrevet i ESF-forordningen, til støtte for de fire "grundpiller" i retningslinjerne på beksæftigelsesområdet.

Det skal desuden understreges, at foranstaltninger til støtte for uddannelse og beskæftigelse i virksomheder kan udgøre en form for statsstøtte og derfor skal være i overensstemmelse med konkurrencereglerne.

A. En aktiv arbejdsmarkedspolitik for at fremme beskæftigelsen

På dette felt bør medlemslandene demonstrere, hvordan de kan udmønte de aktive og forebyggende strategier, der efterlyses i retningslinjerne på beskæftigelsesområdet, i konkrete handlingsforslag.

Aktivering og forebyggelse forudsætter en "skræddersyet" støtte baseret på den enkeltes særlige situation. En sådan målretning kræver, at man på et tidligt tidspunkt får kontakt med personerne i risikogrupperne, og at der gøres brug af en kombination af mange forskellige foranstaltninger såsom "diagnosticeringssamtaler", uddannelse i tilknytning til en personlig handlingsplan, erhvervsvejledning og hjælp til jobsøgning samt jobforsøg.

Det vil være vigtigt at tilbyde de arbejdsløse uddannelse eller andre aktive foranstaltninger til at hjælpe dem tilbage i beskæftigelse, før de bliver langtidsledige. Foranstaltninger til at gøre de unge jobegnede er en afgørende forudsætning for at kunne bekæmpe ungdomsarbejdsløsheden, og det er derfor vigtigt at sætte de unge bedre i stand til at tilpasse sig de teknologiske og økonomiske forandringer og give dem færdigheder, der er relevante på arbejdsmarkedet - i givet fald ved hjælp af lærlingsordninger.

Regionale og lokale arbejdsformidlingstjenester er af afgørende betydning for bestræbelserne på at forebygge mangel på bestemte kvalifikationer, forhindre udstødelse fra arbejdsmarkedet og støtte tilpasningen til strukturbetingede ændringer. Der bør f.eks. spille en ledende rolle i arbejdet med at gennemgå, hvilke kvalifikationer og færdigheder der kan tilbydes på det lokale arbejdsmarked, og vurdere de unges erhvervsmæssige kvalifikationer, men også uddannelsesbehovene hos dem, der er i beskæftigelse, og de lediges behov for omskoling. Det er afgørende både for at kunne udvikle uddannelses- og integrationstilbud, der er tilpasset specifikke og individuelle behov, og sikre overensstemmelse mellem efter- og videreuddannelsestilbud og lokale og regionale virksomheders behov. Arbejdsformidlingstjenesterne spiller derfor en særligt vigtig rolle i regioner, der er præget af strukturforandringer.

Foranstaltninger inden for dette område kan også omfatte en mere nyskabende brug af ESF, end det tidligere har været tilfældet. Som eksempel kan nævnes forskellige former for tjenesteydelser såsom forberedende uddannelse, rådgivning, serviceydelser til nærsamfundet, hjælp til jobsøgning, jobstøtte og ansættelsestilskud, alt sammen kombineret i en fleksibel helhedsstrategi.

B. Et solidarisk samfund med plads til alle

Et arbejdsmarked, der er åbent for alle, er en vigtig målsætning for medlemslandene i forbindelse med den europæiske beskæftigelsesstrategi. I denne sammenhæng skal man især være opmærksom på behovene hos mennesker med handicap, etniske mindretal og andre grupper og enkeltpersoner, som kan være vanskeligt stillet, og på udvikling af hensigtsmæssige forebyggende og aktive tiltag for at fremme deres integrering på arbejdsmarkedet. Men det kan ofte være umuligt at nedbringe arbejdsløsheden for disse grupper og forbedre deres integrering eller reintegrering på arbejdsmarkedet, hivs ikke man først overvinder andre former for udstødelse. Der er ofte flere årsager til en sådan udstødelse, hvorfor det kun kan lykkes med en integreret helhedsstrategi. Det er vigtigt at udnytte den kapacitet, der ligger i den ikke-statslige sektor, på dette felt, fordi den ofte kan være tættere på de reelle behov hos de pågældende end de officielle instanser. Også mobilisering af lokale grupper og deres projekter kan være en effektiv metode til at nå ud til dem, der er i risiko for at blive udstødt, eller som allerede er det. I Kommissionens udkast til ESF-forordning er der lagt passende vægt på denne mulighed for at finde effektive løsninger på problemet omkring udstødelse, uansat årsagerne.

God praksis i forbindelse med projekter til bekæmpelse af social udstødelse

I Portugal støtter delprogrammet Integrar, som har fået 279 mio. EUR fra ESF i perioden 1994-1999, alsidige projekter med sigte på social og økonomisk udvikling for underprivilegerede lokalsamfund og sociale grupper. Det er helt i tråd med regeringens høje prioritering af den nationale strategi for bekæmpelse af social udstødelse, idet Integrar finansierer aktive uddannelses- og vejledningstilbud til land langtidsledige, som får udbetalt minimumsindkomstbeløbet fra det offentlige. Integrar støtter foranstaltninger, der skal forebygge udstødelse og give de pågældende bedre mulighed for at komme ind på arbejdsmarkedet, samt erhvervsuddannelsesprogrammer og foranstaltninger til fordel for socialt underprivilegerede lokalsamfund og sociale grupper med det formål at styrke den sociale integration.

I overensstemmelse med den overordnede stragegi indgår der i retningslinjerne for delprogrammet en særlig indsats for at informere målgrupperne, som ofte har de største vanskeligheder ved at få adgang til information, med det formål at lette integrationen og/eller forhindre udstødelse; desuden uddanner programmet fagfolk, der opererer direkte blandt de ugunstigt stillede grupper og forsøger at løse deres specifikke problemer. Blandt de nyskabende elementer i programmet skal nævnes:

a) støtteforanstaltninger sideløbende med traditionelle uddannelses- og beskæftigelsesforanstaltninger for personer, som har vanskeligt ved at deltage i sådanne traditionelle foranstaltninger (f.eks. boliger, grundlæggende undervisning, sundhedsydelser og sociale foranstaltninger for de meste sårbare grupper og særlige uddannelsesprogrammer for handicappede), som giver flere mulighed for at deltage og gennemføre traditionelle arbejdsmarkedsuddannelser med succes med succes,

b) forskellige tiltag for at skabe udvikling i lokalsamfundene i erkendelse af, at problemerne er lokalt betingede og primært har en social dimension.

C. Styrkelse af beskæftigelsesevne, færdigheder og mobilitet gennem livslang uddannelse

Dette område dækker strategier, der skal give flere adgang til at erhverve de nødvendige færdigheder, støtte en spredning og udbygning af uddannelsesmulighederne og forbedre kvaliteten af de almene og faglige uddannelsessystemer.

For at få udviklet en velkvalificeret og tilpasningsdygtig arbejdsstyrke er det nødvendigt at forbedre mulighederne for livslang uddannelse, især inden for informations- og kommunikationsteknologi. I denne sammenhæng bør man også interessere sig for indførelse af en nationalt anerkendt certificeringsordning, der kan give større fleksibilitet i det videre uddannelsesforløb.

Uddannelsens kvalitet er afgørende for de unges muligheder for at komme ind på arbejdsmarkedet. De almene og erhvervsfalige uddannelsessystemer bør forbedres med henblik på at sætte folk i stand til at tilpasse sig og blive integreret på arbejdsmarkedet og navnlig give den enkelte det nødvendige mindstemål af basisfærdigheder (især i læsning og regning). Der bør tages særligt hensyn til unge med indlæringsvanskeligheder. Forbedring af færdighederne gennem grundlæggende almen og erhvervsfalig uddannelse kan støttes i de tilfælde, hvor der er en klar sammenhæng med bestræbelserne på at få arbejdsmarkedet til at fungere bedre og/eller gøre den enkelte mere beskæftigelsesegnet.

I regioner med udviklingsefterslæb er forbedring af de almene og erhvervsfaglige uddannelsessystemers kapacitet og effektivitet som helhed et vigtigt element i indsatsen for at styrke konkurrenceevnen. Sammenhængende investeringer i denne sektor over længere tid har vist sig at give glimrende resultater.

D. Udvikling af tilpasningsevne og iværksætterånd

Inden for dette område bør medlemslandene demonstrere, hvordan de sammen med arbejdsmarkedets parter kan gøre en indsats for at modernisere arbejdets tilrettlæggelse og form og sætte arbejdsstyrken bedre i stand til at tilpasse økonomiske forandringer. Støtte til iværksættere og flere uddannelsestilbud vil også kunne bidrage til at skabe flere og bedre job.

ESF-støtten bør fokusere på at hjælpe enkeltpersoner med at tilpasse sig de ændringer, der følger af ny teknologi og nye markedsvilkår, især hjælpe ansatte, der risikerer at blive arbejdsløse. Foregribelse af kvalifikationsbehov er et afgørende element, og det samme er tilbud om uddannelsesaktiviteter og rådgivning til de ansatte i SMV. Sådanne foranstaltninger forudsætter øget brug af partnerskabsprincippet og arbejdsmarkedets parters fulde inddragelse og samarbejde; det er ligeledes vigtigt at udvikle nye mønstre for fordelingen af arbejdstiden mellem forskellige faggrupper og dermed skabe mulighed for at forene arbejde og familieliv.

Det bliver nødvendigt at knytte foranstaltninger, der tager sigte på integration, erhvervsfaglig uddannelse (grunduddannelse eller efteruddannelse) og omskoling, sammen med aktiviteter til støtte for økonomisk udvikling og omstilling. Det gælder både i relation til støtte til virksomhederne (f.eks. til innovation) og i relation til de grundlæggende vilkår såsom forskning og teknologisk udvikling (f.eks. gennem udvikling af en regional strategi for innovation og teknologisk udvikling). En sådan aktiv og fremsynet strategi er særligt vigtig i de regioner, hvor der gennemføres strukturomlægninger.

For at fremme inværksætterkultur og jobskabelse bør der iværksættes en kombination af foranstaltninger på efterspørgselssiden (såsom tilskud eller anden form for støtte til enkeltpersoner, der ønsker selvstændig beskæftigelse eller vil oprette egen virksomhed) og foranstaltninger på udbudssiden (såsom målrettet information, uddannelse og rådgivning og vejledning). Iværksætterkurser og målrettede støttetjenester for iværksættere er også vigtige.

Der kan således ydes støtte til iværksætteraktiviteter, herunder selvstændig beskæftigelse, og medlemslandene bør satse på fuldt ud at udnytte de jobmuligheder, der ligger på lokalt plan, inden for frivillige organisationer og erhvervsdrivende foreninger, inden for miljøteknologi, i landdistrikter og i nye aktiviteter, der tager sigte på endnu udækkede markedsbehov.

Partnerskab og fremsynethed i svensk mål 4

I perioden 1994-1999 tager mål 4 sigte på at lette arbejdskraftens tilpasning til de industrielle ændringer. En afgørende faktor for successen med mål 4 i Sverige er den aktive og samlede inddragelse af både ledelse og ansatte i planlægningen og implementeringen af projekterne. Partnerskabsstrategien er udtryk for, at begge parter er klar over, at ændringerne vil indebære fordele. Mål 4 har skabt et tæt samarbejde mellem arbejdsmarkedets parter og myndighederne, som ikke fandtes før. Det har vist sig, at ca. 80 % af de deltagende virksomheder ikke tidligere har modtaget nogen form for offentlig støtte og rådgivning.

Med 173 mio. EUR er det svenske mål 4-program primært koncentreret omkring nyskabende tilpasningsforanstaltninger for ansatte i SMV med under 50 medarbejdere og implementeres i to etaper: først udarbejdelse af individuelle virksomhedsplaner, uddannelse af nøglemedarbejdere/ledere for at forberede dem på de nye forhold og forbedring af kvalifikationerne hos de øvrige ansatte i virksomheden, herunder også dem, der er i risiko for at blive arbejdsløse. Undersøgelser viser, at 80 % af virksomhedernes ansatte har været inddraget i en fælles analyse. En anden årsag til successen er, at arbejdsplanen er formuleret af virksomheden selv og bygger på de individuelle behov. I henhold til det svenske princip resulterer selvstændiggørelsen af den enkelte i en effektiv evne til tilpasning, også for virksomhederne; denne tilpasning udgør anden etape.

E. Positive særforanstaltninger for kvinder

Indarbejdelse af kønsaspektet i alle foranstaltninger, der støttes af strukturfondene, er meget væsentlig, men der er behov for positive særforanstaltninger som supplement hertil. Sådanne specifikke foranstaltninger skal være baseret på:

- en analyse af de reelle skel mellem mænd og kvinder inden for de pågældende sektorer og områder og af de faktorer, der gør, at de to køn ikke får samme gavn af de forskellige tiltag

- mål, der fastsættes på grundlag af denne analyse, for at rette op på skævhederne.

Derefter bør der fastlægges indikatorer, så man kan overvåge og vurdere fremskridtene på ligestillingsområdet. Programmer og foranstaltninger bør udformes, så der i fuldt omfang tages hensyn til kønsspecifikke hindringer for lige adgang og deltagelse, så man sikrer sig, at diskriminatoriske virkninger neutraliseres, og at ligestillingen mellem kønnene fremmes; desuden bør man også sikre en afbalanceret repræsentation af mænd og kvinder i de besluttende strukturer. Det kan opnås gennem foranstaltninger, der tager sigte på at forbedre kvindernes karrieremuligheder og adgang til overordnede stillinger, korrigere skævheden i kvinders og mænds repræsentation inden for bestemte økonomiske sektorer og erhverv, støtte øgede beskæftigelsesmuligheder for kvinder og gøre flere kvinder interesseret i iværksætteraktiviteter.

På dette felt vil det være vigtigt, at man ikke udelukkende baserer sig på uddannelsesforanstaltninger, men udnytter det fulde potentiale ved alle de støtteberettigede foranstaltninger, der findes, så man støtter en helhedsstrategi for positiv særbehandling. Medlemslandene bør derfor sørge for, at aktive arbejdsmarkedstiltag også er tilgængelige for kvinder i et omfang, der svarer til deres andel af de arbejdsløse, være særligt opmærksomme på de faktorer, som forhindrer kvinder i at oprette nye virksomheder eller blive selvstændigt beskæftiget, og sikre, at kvinder kan frå fordel af fleksible former for arbejdets tilrettelæggelse. Indsatsen bør afspeile de vigtigste målsætninger for den europæiske beskæftigelsesstrategi og supplere de generelle foranstaltninger med sigte på at forbedre beskæftigelsesevnen i arbejdsstyrken.

Styrkelse af beskæftigelsesevne og iværksætterkultur blandt kvinder

I Spanien gennemførte Ayuntamiento de Santa Perpétua de Magada og Arbejdsgiversammenslutningen et program, der skulle hjælpe kvinder med at afdække deres karrieremuligheder og -valg og finde arbejde; programmet var baseret på en integreret strategi, der knyttede kvindernes behov sammen med det lokale erhvervslivs behov i regionen. Man begyndte med at formidle information om de foreliggende karrieremuligheder, derefter kom der en række individuelle konsultationer og gruppemøder for kvinder. Herefter fulgte selve uddannelsen: mellem 400 og 500 timer omfattende både praksis og teori på områder som tjenesteydelser af samfundsinteresse og teknisk administration.

En af de vigtigste hindringer for kvinders mulighed for at komme ind på arbejdsmarkedet er mangelen på pasningsfaciliteter. I Liège (Belgien) blev der med støtte fra ESF tilvejebragt børnepasningsfaciliteter for børn, hvis mødre deltog i uddannelseskurser.

Kvinderne er i mindretal blandt iværksættere. I Finland har ESF støttet projekter, der skal tilskynde kvinder til at oprette egen virksomhed. Projektet tilbød arbejdsløse kvinder over 25 år et seks måneders iværksætterkursus og fire ugers udstationering i en virksomhed.

II. Specifikke foranstaltninger i mål 1- og mål 2-regioner

Den europæiske beskæftigelsesstrategi implementeres ikke udelukkende via nationale tiltag; også regionale og lokale myndigheder medvirker ved implementeringen af retningslinjerne på beskæftigelsesområdet inden for deres eget kompetenceområde. Der er derfor mulighed for at bidringe disse retningslinjer en markant regional dimension, som kan udmøntes i konkrete foranstaltninger gennem regionale programmer under mål 2.

De vigtigste træk ved en sådan programmering inden for beskæftigelse og udvikling af menneskelige ressourcer er følgende:

- det skal ske efter en lokal eller regional behovsvurdering og være baseret på et nærdemokratisk programmeringsarrangement

- de aktiviteter, der får støtte, bør integreres med aktiviteter, der støttes af andre strukturfonde

- man skal undgå enhver risiko for dobbeltfinansiering af foranstaltninger eller tiltag, der finansieres under mål 3.

I de regioner, der er omfattet af mål 2, bør afdækningen af uddannelses- og kvalifikationsbehov gå hånd i hånd med opstillingen af mål for udviklingen eller omstillingen af de virksomheder, der modtager investeringsstøtte fra strukturfondene. Det kan f.eks. omfatte specifikke foranstaltninger på følgende områder (i det omfang de supplerer de generelle foranstaltninger under mål 3):

- udvikling af egnede uddanneles- og integrationsinitiativer og tilpasning af efter- og videreuddannelsestilbud til lokale og regionale virksomheders løbende behov i forbindelse med omstilling eller som forberedelse på omstruktureringer i mål 2-områder

- stimulering af og hensigtsmæssig imødekommelse af virksomhedernes uddannelsesbehov i de regioner, der er berettiget til støtte under mål 2 (støtte til virksomheder til at uddanne unge eller efteruddanne de ansatte, men også til udvikling af nye aktiviteter såsom nye produkter eller processer eller udnyttelse af markedspotentiale kombineret med den fornødne uddannelse i teknologi)

- støtte til de lokale og regionale myndigheder i deres bestræbelser på at fremme afdækning og formulering af virksomhedernes behov og hjælp til tilpasningen af uddannelses- og beskæftigelsessystemer, så de kan dække lokale og regionale behov.

Disse aktiviteter, der skal være baseret på en nærdemokratisk strategi, kan eventuelt indgå i foranstaltninger, der iværksættes i regioner, som er berettigede til støtte under mål 1.

DEL 3: UDVIKLING AF BYOMRÅDER OG LANDDISTRIKTER MED HENBLIK PÅ EN BALANCERET TERRITORIAL UDVIKLING

En harmonisk udvikling af EU's geografiske område finder sted i en kontekst med øget økonomisk integration og stadigt mere globale markeder.

Også EU-politikkerne influerer på denne udvikling, hver på deres måde. Det gælder også strukturfondenes interventioner, navnlig gennem bistanden til byudvikling i en integreret regional strategi og til udviklingen af landdistrikter med det dobbelte formål at bidrage til den europæiske landbrugsmodel og til den økonomiske og sociale samhørighed.

Man kan ikke tage det for givet, at denne støtte bidrager til en mere balanceret udvikling af EU's samlede geografiske område. Det er derfor nødvendigt at støtte en integreret proces med sigte på at opnå synergivirkning mellem byudvikling og udvikling af landdistrikter for at sikre en mere afbalanceret territorial udvikling.

Medlemslandene har udarbejdet uformelle vejledende retningslinjer for den langsigtede fysiske og funktionelle udvikling af det europæiske område (Det europæiske rumlige udviklingsperspektiv, ESDP). I denne forbindelse må der fortsat ydes støtte fra strukturfondene for at udjævne forskellene mellem de centrale og de perifere regioner i lyset af den voksende koncentration af aktiviteter i bestemte dele af EU og i visse storbyområder. Der må i udviklingsstrategien for hver enkelt region tages hensyn til de vejledende retningslinjer, så de kan indgå i et bredere og overordnet perspektiv, ikke blot inden for det pågældende land, men i EU som helhed. Det er ligeledes vigtigt, at der ved prioriteringen af investeringsformål tages hensyn til virkningerne uden for det enkelte lands grænser, det gælder navnlig i transportsektoren.

Den enkelte regions udvikling vil således gradvist bidrage til, at der opstår stadigt flere økonomisk integrerede zoner, som er mere jævnt fordelt på EU territoriet, og en gradvis bevægelse væk fra den nuværende center-periferi-model mod et europæisk territorium præget af mange betydende centre.

A. Byudvikling inden for en integreret regionalpolitik

Byområder spiller en afgørende rolle for den europæiske økonomi. De er centre for kommunikation, handel, kreativitet, innovation og kulturrigdomme, men de forbruger også broderparten af energi og ikke-vedvarende naturressourcer og frembringer uforholdsmæssigt store mængder affald og forurening. Specielt mellemstore byer har desuden en mærkbar indflydelse på landdistrikter.

Kommissionen har i sin meddelelse for nylig med titlen "Bæredygtig byudvikling i Den Europæiske Union: indsatsprincipper" (især aktion 1, 8 og 18) redegjort for, hvilke foranstaltninger der skal støttes af strukturfondene i byområder. Som led i den integrerede strategi for regional udvikling og omstilling bør denne indsats tage sigte på fire indbyrdes afhænige mål:

- større velstand og øget beskæftigelse i byområder ved at styrke større og mindre byers rolle som regionale vækstpoler

- støtte til social integration, retfærdige vilkår og byfornyelse i byområder

- beskyttelse og forbedring af bymiljøet som et middel til at forbedre livskvalitet, beskytte menneskers sundhed og bevare lokale og globale økosystemer (herunder bæredygtige transportsystemer, vedvarende energikilder og rationel energiforvaltning)

- støtte til sunde og fornuftige byforvaltnings- og lokale forvaltningssystemer.

Både i mål 1-regioner og mål 2-områder bør denne strategi indebære, at der i de forskellige programmeringsdokumenter under strukturfondene kommer til at indgå integrerede pakker af operationer i form af integrerede byudviklingsforanstaltninger for de vigtigste byområder i regionen. Sådanne foranstaltninger vil udgøre et vitigt bidrag til en integreret strategi for regional udvikling og omstilling.

Mere specifikt kan der f.eks. ydes særlig støtte til byfornyelse i ugunstigt stillede byområder via en integreret lokal eller regional strategi svarende til den, der er udviklet i forbindelse med EU-initiativet Urban. Erfaringerne fra de mest nyskabende foranstaltninger og partnerskaber i forbindelse med dette initiative kunne med udbytte udnyttes langt flere steder.

Desuden bør foranstaltninger, der får støtte fra ESF under mål 3, få større indvirkning på den sociale samhørighed selv i de byer, som ikke er omfattet af mål 1 og 2.

Byfornyelse i et belastet område

Der er ydet støtte med offentlige og private midler til Aulnay-sous-Bois i Île de France-regionen, som omfatter 5000 sociale boliger med talrige problemer. Støtten har form af et omfattende byprojekt, hvori indgår byfornyelse og supplerende foranstaltninger, der får støtte fra Urban-initiativet; én af foranstaltningerne går ud på at gøre området mere sikkert og samtidig tilbyde beboerne nye tjenesteydelser i form af lokalcentre, der stiller personale, mobile serviceydelser og kontorer til rådighed for lokale foreninger. Et andet initiativ drejer sig om indsamling af storskrald og affald til genindvinding.

B. Udvikling af landdistrikter med henblik på modernisering, spredning og miljøbeskyttelse

Nogle af de mest dynamiske regioner i EU er landdistrikter, men der er også mange landdistritker, som oplever ofte akutte samfundsøkonomiske problemer, der kommer til udtryk i svage demografiske strukturer, utilstrækkelige jobmuligheder og mangel på basale tjenesteydelser. Mange af problemerne kan tilskrives virkningerne af omfattende strukturændringer, der strækker sig over flere tiår, især landbrugets faldende økonomiske betydning for indkomsterne og beskæftigelsen i regionen. I dag er ca. tre fjerdedele af Europas landmænd deltidsbeskæftigede med behov for supplerende indkomst.

Samtidig tegner landdistrikterene sig stadigvæk for ca. fire femtedele af EU's område, og landbruget er den største forbruger af jord i landdistrikterne og fortsat en økonomisk nøglesektor i mange regioner.

Hertil kommer en voksende erkendelse af, at landbrugssektoren har mange forskellige funktioner. Ud over landbrugets, skovbrugets og sektorens øvrige produktive aktiviteters økonomiske betydning opfylder den også en vigtig social rolle ved at levere kvalitetsprodukter og tilbyde byboere fritidsmuligheder og rekreative faciliteter. Den er også en vigtig faktor for bevarelsen af det naturlige miljø og kulturarven. Landdistrikter er af den allerstørste betydning for udviklingen af EU's regioner.

For EU som helhed er det et vigtigt formål med politikken for udvikling af landdistrikter at sikre den europæiske landbrugsmodels bæredygtighed. Det udgør den anden grundpille i den fælles landbrugspolitik. Det forudsætter en tostrenget strategi, der støtter dels udviklingen af en afsidig landbrugssektor, dels den bredere sociale og lokale/regionale kontekst, hvori landbrugssektoren indgår.

I de hårdest ramte områder, dvs. mål 1- og mål 2-områder, bør politikken for udvikling af landdistrikter tilstræbe at udvikle en konkurrencedygtig landbrugsektor, der anvender miljøvenlige produktionsmetoder, og samtidig støtte en spredning på nye aktiviteter og beskæftigelseskilder både i relation til de enkelte brug og i relation til landboøkonomien som helhed. I denne sammenhæng vil udvikling af landdistrikterne fortsat være et vigtigt element i samhørighedspolitikken og samtidig kunne bidrage til moderniseringen og reformen af markedsordningerne inden for den fælles landbrugspolitik.

I disse støtteberettigede områder bør strukturfondene og EUFGL's garantisektion støtte en spredning inden for en konkurrencedygtig økonomisk struktur i landdistrikterne ved at inddrage lovende nye aktiviteter baseret på integrerede programmer. De vigtigste indsatsområder er følgende:

- En stærkere landbrugssektor for at sikre, at landbrug og skovbrug forbliver konkurrencedygtige gennem støtte til investeringer i modernisering, herunder forarbejdning og markedsføring af landbrugs- og skovbrugsprodukter, forsøg på at nedbringe omkostningerne og forbedre produktkvaliteten, øge værditilvæksten i landbruget og bevare brugene (primært ved at sikre, at de kan overtages af yngre landmænd) og hele landbomiljøet (herunder også landbrugsmiljøforanstaltninger).

- Forbedring af konkurrenceevnen i landdistrikter ved at gøre dem lettere tilgængelige og fremme en spredning på nye aktiviteter med deraf følgende flere beskæftigelsesmuligheder. Det omfatter også udvikling af turisme og små virksomheder, hvoraf de fleste fremstiller produkter af næsten enestående høj kvalitet. Der ligger andre muligheder inden for vedvarende energi, herunder energifremstilling fra byaffald i landdistrikter, der ligger nær ved større byområder.

- Bevaring af miljøet og Europas landbrugsnatur: Miljøbeskyttelse bør være en vigtig målsætning for politikken til fordel for landdistrikterne, herunder bevaring af landskab og naturressourcer, traditionelle landburgsområder, fremme af landbrugstruisme og renovering af landsbyer.

De almindelige udviklingsstrategier for landdistrikterne er ikke tilstrækkelige til at klare alle de problemer, der gør sig gældende for landdistrikterne, specielt ikke i betragtning af deres lokale format. Det nye EU-initiativ til fordel for landdistrikter åbner mulighed for supplerende foranstaltninger ved siden af de almindelige programmer gennem støtte til projekter, der udarbejdes og gennemføres af partnerskaber, som opererer lokalt. Formålet er at tilskynde til udvikling af nye udviklingsmodeller for landdistrikterne, som derefter formidles bredere via forskellige net, og at fremme samarbejde mellem lokale aktører i forskellige regioner og medlemslande.

Nye landbrugsaktiviteter i Norditalien

I Val Bormida i Norditalien blev der fundet nyskabende løsninger på, hvordan man kunne sikre nye indtægtsmuligheder til indbyggerne, som oplevede faldende indkomster fra det traditionelle landbrug. Udgangspunktet var udnyttelse af regionens potentiale som leverandør af planter til medicinske formål. Med støtte fra EU-programmer for udvikling af landdistrikter blev der iværksat to nye projekter for henholdsvis indkøb af udstyr til automatiseret forarbejdning og emballering af tørrede planter og forskning med henblik på indførelse af nye sorter og forbedring af kvalitetskontrollen.

I midten af 1990'erne var produktionen af æteriske olier oppe på 1500 kg sammenholdt med 120 kg ca. 10 år tidligere; desuden havde man opnået kvalitetsbetegnelsen "biologisk produkt", hvilket sidrede en bedre markedsposition og højere forrentning. Et andet resultat var, at der var skabt nye afsætningsmuligheder for landbrugsprodukter i regionen og oprettet syv nye job. Samtidig medvirkede projekterne til at bevare det naturlige landskab i et bjergrigt område gennem opdyrkning af i alt 100 ha mindre frugtbar jord.

Bevaring af landbosamfund i Nordrhein-Westfalen

Et af problemerne i landdistrikterne er tendensen til at koncentrere vigtige økonomiske og sociale tjenesteydelser, samtidig med at adgangen med offentlig transport til større og mindre byer bliver gradvist vanskeligere. I visse medlemslande er der via mål 5b-programmer ydet støtte til genetablering af basale tjenesteydelser i landdistrikterne. Som et eksempel kan nævnes den lille tyske landsby Ottenhausen i Nordrhein-Westfalen, hvor den lokale bager og købmand lukkede i 1995, således at landsbyboerne var afhæfngig af forretninger i ganske stor afstand fra landbyen, hvilket indebar særlige vanskeligheder for bevægelseshæmmede. Med støtte fra de lokale indbyggere og med samfinansiering fra EUGFL blev der åbnet en ny landsbybutik, men på et anderledes grundlag end de tidligere eksisterende faciliteter, idet der nu blev tilbudt flere forskellige tjenesteydelser fra samme butik. Den fungerer i dag som leverandør af fødevarer og husholdningsprodukter, lokale landbrugsprodukter og bioprodukter og varetager væsentlige tjenesteydelser som postkontor, indleveringssted for sko til forsåling og tøj til reparation og rensning og rådgivningstjeneste i miljøspørgsmål. Således sikres basale tjenesteydelser - som især er vigtige for ældre og kvinder med småbørn - lokalt. Det er samtidig med til at fremme lokale landbrugsprodukter, og det hele foregår i en tidligere staldbygning og har således medført restaurering af en del af landsbyens arkitektoniske arv.

Vandbehandling på De Kanariske Øer

Manglen på vand, den høje pris på vand og den meget ujævne fordeling af vandressourcerne på øerne er en væsentlig hindring for udviklingen på De Kanariske Øer. Over 80 % af det disponible vand kommer fra kilder i undergrunden. Disse undergrundsreserver er mindsket i de senere år og har ændret balancen mellem vand fra undergrunden og opsamlet regnvand med deraf følgende gradvis forøgelse af saltindholdet i vandet. På