KOMMISSIONENS BESLUTNING af 23. december 1992 om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 mod Langnese-Iglo GmbH (Sag IV/34.072) (Kun den tyske udgave er autentisk)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af EOEF-Traktatens artikel 85 og 86(1) , senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3, stk. 1,

under henvisning til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1984/83 af 22. juni 1983 om anvendelse af Traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af eksklusive koebsaftaler(2) , isaer artikel 14, samt Raadets forordning nr. 19/65/EOEF af 2. marts 1965 om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af aftaler og samordnet praksis(3) , isaer artikel 7,

under henvisning til den begaering, som Mars GmbH i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17 har indgivet mod Langnese-Iglo GmbH med paastand om, at sidstnaevnte i modstrid med konkurrencereglerne hindrer foerstnaevntes distribution af konsumisprodukter i Tyskland,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 19. december 1991 om at indlede proceduren,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 25. marts 1992 - foreloebige forholdsregler,

efter at have givet virksomheden lejlighed til at udtale sig om de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 og Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17(4) ,

efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

1. Sagens genstand

(1) Paa begaering af Mars GmbH (i det foelgende benaevnt »Mars«) af 18. september 1991 besluttede Kommissionen den 19. december 1991 at indlede en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 og 86 mod Langnese-Iglo GmbH (i det foelgende benaevnt »L-I«) og Schoeller Lebensmittel GmbH & Co. KG (i det foelgende benaevnt »SLG«).

(2) Mars-koncernen, der driver forretninger overalt i verden, fremstiller alle sine konsumisbarer til det europaeiske marked i Frankrig. I Tyskland begyndte markedsfoeringen af disse barer i enkeltportioner og multipakninger i 1990. Mars fremfoerer, at selskabets salg af konsumisprodukter i Tyskland hindres i strid med konkurrencereglerne paa grund af eksklusivaftaler, som L-I og SLG har indgaaet med en lang raekke detailforretninger.

(3) Kommissionen konstaterede den 25. marts 1992 ved beslutning (i det foelgende benaevnt »D/25. 3. 92«), at de aftaler, som L-I har indgaaet i en standardkontrakt under navnet »leveringsaftale«, umiddelbart udgoer en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, for saa vidt aftalerne vedroerer salget af selskabets konsumis i foremballerede enkeltportioner, som udbydes uden yderligere tjenesteydelser.

(4) Formaalet med denne procedure er i tilslutning til beslutning D/25.3.92 at traeffe endelig beslutning om disse leveringsaftalter i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85. Kommissionen forbeholder sig ret til ogsaa at foretage en endelig undersoegelse af de andre eventuelle overtraedelser af EF's konkurrenceregler, som anfoeres i D/25.3.92

(5) Hvorvidt de eksklusivaftaler, som SLG er part i, er forenelige med EF's konkurrenceregler undersoeges sideloebende hermed i en anden procedure. SLG anmeldte den 7. maj 1985 en standardkontrakt til leveringsaftale til Kommissionen. Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence meddelte ved skrivelse af 20. september 1985 SLG, at den anmeldte standardkontrakt efter de foreliggende oplysninger, som hovedsageligt byggede paa den fremstilling, der blev givet i anmeldelsen, var forenelig med EOEF-Traktatens konkurrenceregler(5) . Ved denne vurdering, der blev foretaget paa grundlag af det samlede tyske konsumismarked, gik man ud fra, at andre virksomheder var sikret adgang til detailleddet. Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence meddelte ved skrivelse af 29. november 1991, at proceduren ville blive viderefoert.

De fleste SLG-anparter er privatejede. 49 % af kapitalen kontrolleres direkte eller indirekte af Suedzucker AG, der ogsaa raader over en andel paa 75 % af Milchhof Eiskrem GmbH & Co. KG (i det foelgende benaevnt »Eismann«) (se betragtning 34). Suedzucker-koncernen havde i forretningsaaret 1990/91 en omsaetning paa 4 540 mio DM. I september 1991 indgik SLG en samarbejdsaftale med Jacobs Suchard Manufacturing GmbH & Co. KG (i det foelgende benaevnt »Jacobs Suchard«). Jacobs Suchard er en virksomhed i Philip-Morris-koncernen der saelger naerings- og nydelsesmidler overalt i verden. Denne aftale omhandler udvikling, fremstilling og salg af konsumis- og isbarprodukter.

2. Virksomheden

(6) L-I fremstiller og saelger konsumis og dybfrostvarer. Virksomheden havde i 1991 en bruttoomsaetning paa [> 2 000](6) mio. DM (1990: [> 2 000] mio. DM), hvoraf [> 1 000] mio. DM (1990: [> 1 000] mio. DM) hidroerte fra konsumis.

(7) L-I er et datterselskab af Deutsche Unilever GmbH. Hovedvaegten i den tykse Unilever-koncerns eksterne omsaetning, som i 1990 beloeb sig til 9 197 mio DM, ligger paa levnedsmiddelomraadet, som tegner sig for ca. 70 %.

(8) Den internationale Unilever-koncern er en af verdens foerende producenter af konsumgoder. De to moderselskaber, Unilever NV og Unilever PLC, havde i 1990 en konsolideret omsaetning paa 72 117 mio. hfl. Virksomheder inden for Unilever-koncernen fremstiller og saelger konsumis i alle medlemsstaterne og tillige i mange andre lande. Unilever-koncernen meddelte i sin aarsberetning 1990, at »high quality«-konsumisprodukter (som smaaisprodukterne »Sky« og »Magnum«) i fremtiden skulle produceres paa specialiserede fabrikker med henblik paa international distribution.

3. Produktet

(9) Konsumis fremstilles industrielt og haandvaerksmaessigt af forskellige raastoffer i forskellige blandinger. Produktet er - med eller uden yderligere ingredienser - beregnet til at blive spist af forbrugeren i den form, den faar ved produktionen.

(10) Udmaalingen i enkeltportioner til indtagelse foretages enten af forbrugeren selv, som tjenesteydelse af saelgeren, eller paa forhaand af producenten. Bortset fra ubetydelige undtagelser finder man udelukkende haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis i den mellemste gruppe, hvorimod industrielt fremstillet konsumis daekker alle tre grupper. Branchen opdeler derfor industrielt fremstillet konsumis i grupperne husholdningsis, storforbrugeris og smaais.

(11) Kuldeenergien i en enkeltportion opbruges paa kort tid. Indtagelsen maa derfor noedvendigvis finde sted ganske taet paa det sted, hvor isen sidst har vaeret nedfrosset.

(12) Haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis tilbydes i reglen forbrugeren til indtagelse paa fremstillingsstedet, hvorimod der normalt staar distributionskanaler til raadighed for industrielt fremstillet konsumis, hvilket goer indtagelsesstedet uafhaengigt af fremstillingsstedet. Denne konsumis naar forbrugeren ved meget forskellige lejligheder, som de enkelte produktgrupper er maalrettet efter. I en del tilfaelde adskiller de enkelte produkter i disse produktgrupper sig udelukkende fra hinanden paa grund af deres emballage, i en del tilfaelde er ismassen identisk, der er dog tilsat forskellige ingredienser til de enkelte produkter, og i en del tilfaelde er produkterne fuldstaendig forskellige.

(13) Industrielt fremstillet storforbrugeris og smaais (enkeltportioner, der er foremballeret af producenten) samt haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis skal daekke forbrugerens behov uden for hans bopael, altsaa i en vis afstand fra vedkommendes egen koelemulighed. I modsaetning til haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis og storforbrugeris kan industrielt fremstillede smaais imidlertid principielt ikke goeres til genstand for andre tjenesteydelser fra saelgers side, da smaais udbydes i endelig form til umiddelbar indtagelse »fra haanden«.

(14) Hvis enkeltportioner, der er foremballeret af producenten, samles i multipakninger, er maalet ikke laengere indtagelse uden for koebers bopael, men som ved husholdningsis' indtagelse derhjemme(7) . Det samme goer sig gaeldende for forbrugere, der oensker at have en lagerbeholdning og derfor anskaffer sig et eller flere kartoner med enkeltportioner. Kun i enkeltstaaende tilfaelde saelges der multipakninger eller hele kartoner med enkeltportioner til umiddelbar indtagelse »fra haanden«.

(15) Forbrugernes forskelligartede behov er afgoerende for, hvilken distributionskanal der anvendes for industrielt fremstillet konsumis. Husholdningsis og multipakninger saelges normalt via levnedsmiddelhandelen og de ambulante butikker, storforbrugerpakninger afsaettes til restaurationssektoren (i bredeste forstand), hvorimod smaais afsaettes gennem alle distributionskanaler(8) . Distributionskanalen for smaais uden for levnedmiddelhandelen og de ambulante butikker samt for storforbrugeris betegnes i branchen normalt »traditionel handel«. Smaaissalget fordeler sig med ca. 55 % paa den traditionelle handel, ca. 35 % paa levnedsmiddelhandelen og ca. 10 % paa de ambulante butikker.

(16) L-I's prisliste nr. 5/91 til levnedsmiddelhandelen omfatter konsumis i husholdningspakninger, smaais (»impulsis«) og multipakninger. En sammenligning af de tolv multipakningsprodukter og de tilsvarende smaaisprodukter viser, at prisen pr. enkeltportion i multipakninger i alle tilfaelde undtagen to (»Magnum« og »Magnum Weiss«) er hoejere end prisen, for saerskilte smaais. Derimod saelger levnedsmiddelhandelen multipakninger til priser, som er lavere pr. enkeltportion end smaais, der koebes saerskilt.

(17) Industrielt fremstillet konsumis, som storforbrugerne selv udmaaler i portioner fra »daaser«(9) , er for videreforhandlere billigere pr. enkeltportion end smaais. Paa grund af den tjenesteydelse, som udmaalingen i enkeltportioner udgoer, kommer salgspriserne imidlertid i alt vaesentligt til at svare til salgsprisen for smaais.

4. Det tyske konsumismarked

a) Det samlede marked

(18) I begyndelsen af 60'erne begyndte flere virksomheder, herunder L-I, at markedsfoere industrielt fremstillet spiseis. Paa det tidspunkt blev der paa det tyske marked stort set kun solgt haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis. Med henblik paa at oparbejde markedet foretog L-I og de andre involverede virksomheder store investeringer, isaer i frysekummer til detailhandelen.

(19) Den proces til Tysklands forening, der blev indledt i november 1989, skabte nye afsaetningsmuligheder i det tidligere DDR for producenterne af industrielt fremstillet konsumis. Disse muligheder blev i hoej grad ogsaa udnyttet af L-I. Uafhaengigt heraf maa det antages, at konsumisomsaetningen i Tyskland paa mellemlang sigt vil stige med 10 til 15 %.

(20) Saa vidt Kommissionen er orienteret, foreligger der ingen statitisk registrering af afsaetningen af haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis. Fachsparte Eiskrem, en afdeling under Bundesverband der Deutschen Suesswarenindustrie e. V., har dog foretaget visse vurderinger heraf. Ifoelge disse er afsaetningen steget fra 85 mio. liter til 133 mio. liter i perioden fra 1970 til 1990.

(21) Fachsparte Eiskrem har blandt sine medlemmer foretaget undersoegelser af salget af industrielt fremstillet konsumis(10) , opdelt efter maengde (liter/stk.) og vaerdi. Vaerdiangivelserne er baseret paa producenternes vejledende salgspris til den endelige forbruger inklusive moms. De foelgende tal refererer til antal liter(11) :

/* Tabel: Se EFT */

(22)

/* Tabel: Se EFT */

Tyskland paa 97 %. L-I videregiver kun en meget lille del af produktgrupperne husholdningsis og storforbrugeris under handelsmaerker.

(24) L-I er paa landsplan repraesenteret med alle produktgrupper i samtlige distributionskanaler med undtagelse af de ambulante butikker. En opdeling af smaaisomsaetningen efter distributionskanal giver foelgende billede for 1991 (mio. liter):

- Ambulante butikker: [...]

- Traditionel handel: [...]

- Levnedmiddelhandel: [...]

c) Andre markedsdeltagere

(25) Paa listen over medlemmer af Fachsparte Eiskrem, interessesammenslutningen af tyske producenter af industrielt fremstillet konsumis, er der naevnt 14 virksomheder. Kommissionen har ikke kendskab til andre virksomheder af betydning, der saelger industrielt fremstillet konsumis i Tyskland.

(26) Ud over L-I er det kun SLG, der har en markant fremtraedende markedsposition. Selv de stoerste af de andre virksomheder har baade med hensyn til den samlede afsaetning og inden for andre produktgrupper end multipakningerne en andel paa mindre end 10 %. Disse virksomheder er desuden for en stor dels vedkommende leverandoer af handelens og de ambulante butikkers egne maerker. Oetker, L-I og nu ogsaa Mars er de stoerste udbydere af multipakninger.

d) Distributionskanalerne

- Levnedsmiddelhandelen

(27) Naesten halvdelen af den konsumis, som i Tyskland saelges via levnedsmiddelhandelen, stammer fra L-I (SLG tegner sig for ca. 20 %, Oetker for ca. 9 %, handelsmaerker for ca. 11 % og alle oevrige for ca. 10 %).

(28) Som naevnt ovenfor (se betragtning 15) afsaettes ca. 35 % af smaaisene via levnedsmiddelhandelen (1991: ca. 54 mio. liter), nemlig via ca. 92 000 salgssteder. L-I har saaledes en andel paa ca. [...] % af den samlede afsaetningsmaengde i denne distributionskanal(12) .

(29) Inden for levnedsmiddelhandelen havde L-I i 1991 sikret [...] % af sin smaaisafsaetning ved at yde rabatter, hvis eksklusivitetsbestemmelserne blev overholdt.

- Den traditionelle handel

(30) Den traditionelle handel kan opdeles i specialhandelen og restaurationssektoren. Specialhandelen omfatter mange forskellige salgssteder: tankstationer, kiosker, bagerforretninger, teatre, biografer, sportscentre osv. Inden for restaurationssektoren kan der sondres mellem HoReCa-sektoren og catering-sektoren (kantiner, sygehuse, hjem osv.).

(31) Via den traditionelle handel saelges isaer storforbrugeris og smaais samt i mindre omfang multipakninger. Husholdningspakninger udbydes stort set ikke ad denne vej. Smaais saelges via specialhandelerne og restaurationssektoren, og storforbrugeris udelukkende via restaurationssektoren. De paa dette omraade solgte maengder smaais udgjorde i 1990 ca. 72 mio. liter og i 1991 85 mio. liter (ca. 55 % af den samlede smaaisafsaetning).

(32) Kommissionen antager paa grundlag af de foreliggende oplysninger, at ca. 225 000 af de eksisterende salgssteder inden for den traditionelle handel foerer smaais.

(33) L-I havde i 1991 i alt ca. [> 80 000] smaaiskunder inden for den traditionelle handel. L-I's afsaetning paa dette omraade udgjorde [...] mio. liter, hvoraf [...] (ca. [...] mio. liter) blev solgt via kontraktgrossister. L-I's smaaisandel inden for den traditionelle handel udgjorde i 1991 saaledes ca. [> 50] % ([...] mio. liter af 85 mio. liter). Det fremgaar af oversigt vedroerende den traditionelle handel (konsumis og dybfrostvarer), at der perioden 1987-1991 var ca. [...] % af L-I's kunder i et givet aar, der i det foelgende aar ikke mere fik leveret varer. Det drejede sig imidlertid hovedsageligt om forretningsafstaaelser eller leveringsstop fra L-I's side. Der var pr. aar mindre end [...] % af L-I's kunder, der gik over til konkurrenterne.

(34) Som det fremgaar af ovenstaaende, indtager SLG i forhold til L-I en staerkere stilling inden for den traditionelle handel end inden for levnedsmiddelhandelen. Derudover er der to virksomheder, nemlig firmaerne Warncke og Milchhof/Eismann, der driver handel paa landsplan, og en lang raekke andre virksomheder, der driver handel paa regionalt plan. Paa dette omraade ligger imidlertid selv Warnckes og Milchhof/Eismanns andele langt under 10 %.

5. L-I's organisation af konsumisdistributionen

(35) Distributionen til levnedsmiddelhandelen sker via centrale leveringslagre hos de store virksomheder inden for levnedsmiddelhandelen samt via mellemmaend. Mellemmaendene leverer hele varesortimentet til deres kunder. Det er karakteristisk for mellemmaendenes sortiment, at de foerer flere maerker. Deres virksomhed er ikke begraenset af eksklusivitetsbindinger.

(36) Mellemmaendenes rolle er opstaaet som en reaktion paa handelens behov for at kunne faa hele sortimentet leveret fra ét sted. Det er billigere at faa leveret produkterne samlet via en mellemmand end via flere leverandoervirksomheder.

(37) Inden for den traditionelle handel arbejder der for L-I mange grossister [...]. Disse grossisters andel af L-I's samlede smaaisomsaetning inden for dette omraade udgoer ca. [...] %.

(38) Ellers leverer L-I's distributionsorganisation varerne direkte til salgsstederne inden for den traditionelle handel. Fra begyndelsen af 1992 har den tyske del af Unilever-koncernen imidlertid taget hensyn til det behov, som nogle grossister har for at faa varerne leveret samlet. Datterselskabet Van den Bergh Food Service GmbH & Co. KG paatager sig i den forbindelse ogsaa at levere konsumis. L-I udelukker ikke, at der i fremtiden kan osptaa uafhaengige mellemmaend inden for andre omraader af den traditionelle handel.

(39) Omkostningerne ved L-I's distributionssystem (transportmidler, frysekummer, personale) udgoer ca. [...] % af den samlede omsaetning, inden for den traditionelle handel endda [...] %.

6. Leveringsaftalerne

a) Det i denne sammenhaeng relevante indhold

(40) Standardkontrakten indeholder en forpligtelse, hvorefter L-I skal levere »konsumisprodukterne fra virksomhedens til enhver tid gaeldende sortiment« til kunden. I modsaetning hertil forpligter kunden sig til udelukkende at opbevare »Langnese-Iglo-produkter« i den frysekumme, som L-I stiller til raadighed, samt udelukkende at saelge »konsumis eller konsumislignende produkter, som leveres direkte fra Langnese-Iglo« paa salgsstedet.

(41) Kunden modtager den prisliste, der er gaeldende ved indgaaelsen af aftalen. De paagaeldende prislisters sammensaetning aendres imidlertid aarligt. Saaledes figurerede der f.eks. paa den prisliste, der var gyldig pr. 1. januar 1990, 17 nye produkter ud af i alt 45.

(42) I henhold til standardkontrakten har aftalen en fast loebetid. Aftalen forlaenges med et aar ad gangen, hvis den ikke opsiges skriftligt senest seks maaneder foer aftalens udloeb af en af aftaleparterne. Ved bestemte loebetider (som regnet fra leveringsaftalens ikrafttraeden gaar ud over den 31. december i det efeterfoelgende kalenderaar) ophoerer aftalen ogsaa uden opsigelse fem aar efter ikrafttraedelsen.

(43) L-I forbeholder sig »af rentabilitetsgrunde« ret til at opsige aftalen med et varsel paa en maaned, hvis kundens omsaetning inden for de sidste tolv maaneder er paa under 950 DM.

b) Beroerte distributionskanaler og produktgrupper

(44) L-I benytter standardkontrakten i detailhandelsleddet inden for den traditionelle handel for alle de produktgrupper, der markedsfoeres ad denne distributionskanal (se betragtning 31). L-I indgaar udelukkende aftaler med dette indhold paa grundlag af denne standardkontrakt.

(45) Paa dette omraade havde L-I i 1991 indgaaet leveringsaftaler med [...] af sine [...] smaaiskunder.

(46) Kommissionen har ikke praecist kunnet finde frem til, hvor stor en omsaetning, der falder inden for leveringsaftalerne. [...]. I henhold hertil skulle leveringsaftalerne daekke

- ca. [...] mio. liter smaais i 1990 ([...] % af 37 mio. liter), og

- [...] mio. liter smaais i 1991 ([...] % af 45 mio. liter).

Hertil skal man laegge den omsaetning, som skabes af grossister, der har indgaaet leveringsaftaler med L-I (se betragtning 37).

c) Varighed

(47) L-I opdeler de leveringsaftaler, som er indgaaet efter den 1. januar 1984 i tre loebetidskategorier:

- aftaler med en fast loebetid paa fem aar

- aftaler med en fast loebetid paa maksimalt to aar og efterfoelgende automatisk forlaengelse

- aftaler med en fast loebetid paa mere end to aar - men under fem aar - og efterfoelgende automatisk forlaengelse, som dog udloeber uden opsigelse efter hoejst fem aar.

Midt i 1992 gav L-I sine salgsafdelinger besked paa at indfoeje foelgende bemaerkning i alle fremtidige aftaler: »Aftaler, der forlaenges automatisk, maa hoejst loebe fem aar. Aftalen udloeber automatisk efter fem aar.«

L-I har anfoert, at leveringsaftalernes faste loebetid i gennemsnit udgoer 2,5 aar.

d) Leveringsaftaler som saedvane inden for branchen

(48) Det er saedvane inden for branchen, at producenter og grossister, der leverer til den traditionelle handel, indgaar eksklusivaftaler, som i stor udstraekning er identiske med L-I's leveringsaftaler. For SLG gaelder, at ca. [...] % af firmaets kunder paa dette omraade er forpligtet til udelukkende at saelge konsumis, som leveres direkte fra SLG.

e) Tillaegsaftaler

(49) L-I indgaar i forbindelse med leveringsaftalerne visse tillaegsaftaler med kunderne. Dermed giver L-I de paagaeldende kunder et omkostningstilskud til visse investeringer. Betalingen af dette omkostningstilskud sker under forudsaetning af, at leveringsaftalen gaelder indtil en bestemt dato. Afbrydes forretningsforbindelsen, forpligter kunden sig til at tilbagebetale beloebet pro rata.

f) Grossistaftaler

(50) De grossister, der arbejder for L-I inden for den traditionelle handel (betragtning 37), indgaar til fordel for »det til enhver tid gaeldende sortiment fra firmaet Langnese-Iglo GmbH« eksklusivaftaler, som indholdsmaessigt er rettet ind efter leveringsaftalerne. Disse aftaler indeholder ikke som L-I's standardkontrakt en begraensning af gyldighedsperioden.

7. Centralaftaler

(51) Inden for den traditionelle handel er der indgaaet centralaftaler for tankstationer og biografer.

(52) [...]

(53) [...]

(54) [...]

(55) [...]

8. Opstilling af frysekummer i detailhandelen

(56) En bred distribution af konsumis, som er forudsaetningen for en industriel fremstilling af dette produkt, kraever, at isen er nedkoelet helt frem til indtagelsen. I forbindelse med den traditionelle handel paaberaaber L-I sig »markedets lov», efter hvilken producenten er tvunget til at opstille frysekummer i salgsstederne i detailhandelsleddet. Levnedsmiddelhandelen har derimod tilstraekkelige finansielle og tekniske ressourcer til at kunne stille de noedvendige oplagringsmuligheder for dybfrostprodukter til raadighed.

(57) Lejebetingelserne indgaar i leveringsaftalerne eller accepteres af de videreforhandlere, som ikke har indgaaet nogen leveringsaftale, naar de modtager apparatet. Dette udstillingsareal bliver udelukkende stillet til raadighed for L-I-produkter. L-I accepterer ingen afvigelser - isaer ikke i levnedsmiddelhandelen - fra oeremaerkningen af disse apparater, der danner grundlag for de aarlige samtaler.

(58) L-I har opstillet ca. [...] frysekummer, heraf [...] inden for den traditionelle handel og [...] inden for levnedsmiddelhandelen. I 1991 stillede L-I [...] frysekummer til raadighed som en del af indgaaede leveringsaftaler.

(59) Stoerrelsen af de frysekummer, der stilles til raadighed, er afpasset efter den afsaetning, som L-I forventer paa salgsstedet, samt efter leveringsrytmen. Frysekummerne fyldes normalt op ugentligt, for en dels vedkommende endog hver dag eller flere gange om dagen.

9. L-I vurdering af den nuvaerende markedssituation

a) Hindringer for adgangen

(60) Kommissionen har faaet kendskab til nogle analyser, som L-I foretog i forbindelse med Mars' indtraeden paa markedet. Disse analyser danner grundlaget for forsvarsstrategier, som er noedvendige ud fra L-I's synsvinkel.

(61) Ifoelge L-I blev Mars' indtraeden paa markedet inden for den traditionelle handel »gjort tydeligt vanskeligere« af foelgende grunde:

[...].

b) Leveringaftalernes betydning

(62) L-I har fremfoert, at leveringsaftalerne er objektivt betinget af salgsbehovet. Ifoelge L-I faar virksomheden saaledes mulighed for noejagtigt at planlaegge den loebende levering af varer til et stort antal salgssteder og at holde distributionsomkostningerne saa lave som muligt. Hvis hvert enkelt salgssted efter eget forgodtbefindende indimellem frit kunne bestille en stoerre eller mindre del af produkterne fra tredjemand, ville denne leveringsrytme blive alvorligt forstyrret. Det ville ikke vaere muligt at sikre transportsystemet effektivitet, ligesom rentabiliteten heri hverken kunne planlaegges eller opretholdes. L-I frygter, at virksomheden maa afbryde forbindelserne til de salgssteder, hvis omsaetning af L-I-produkter ikke giver grundlag for en oekonomisk set rentabel levering, hvis eksklusivaftalerne falder bort. En afstandstagen fra eksklusivitetssystemet ville for L-I betyde en nyorientering inden for den traditionelle handel. Hvis man skulle bruge alternative distributionskanaler, skulle man isaer reducere anvendelsen af personale betydeligt, hvorimod man eventuelt skulle oege den, hvis man fortsat selv skulle staa for leveringen.

10. Konsumis i EF

(63)

/* Tabel: Se EFT */

(65) Kun Unilever-koncernen og Mars-koncernen er aktive paa EF-plan, men det er virksomheder i Unilever-koncernen, der er de stoerste udbydere i Det Forenede Kongerige, Tyskland, Italien, Spanien, Nederlandene, Belgien/Luxembourg, Danmark, Irland og Portugal. I Frankrig ligger en Unilever-virksomhed og en Nestlé-virksomhed paa en delt andenplads efter Miko/Ortiz-koncernen. Koncernerne Miko/Ortiz, Artic/Beatrice, Nestlé og Schoeller saelger konsumis i flere medlemsstater.

(66) Baade i Frankrig, Italien og Danmark indgaas der inden for konsumis aftaler af samme karakter som L-I's leveringsaftaler i Tyskland. Overalt i EF er det inden for branchen saedvane, at producenter stiller oeremaerkede frysekummer til raadighed for detailhandelen.

(67) Produktionsforskrifterne for konsumis er ikke harmoniseret i EF. De eksisterende forskelle i produktionsforskrifterne, isaer med hensyn til godkendte fedttyper (maelkefedt/plantefedt), kan medfoere, at produkter og omkostninger ogsaa bliver forskellige.

(68) De L-I-sortimenter, der tilbydes i de enkelte medlemsstater, adskiller sig fra hinanden med hensyn til sammensaetning og benyttede maerker. De gennemsnitlige detailhandelspriser for visse Mars- og Unilever-produkter, som tilbydes i flere medlemsstater, afviger betydeligt fra hinanden.

(69) Saa vidt Kommissionen er orienteret, finder en stor del af handelen med konsumis mellem medlemsstaterne sted mellem virksomheder, der tilhoerer samme koncern.

II. RETLIG VURDERING

A. ARTIKEL 85, STK. 1

1. Begraensning af konkurrencen

(70) I leveringsaftalerne defineres L-I som videreforhandlernes eneste indkoebskilde. Denne aftalebestemmelse er paa den ene side rettet mod indkoeb af aftalevarerne (eksklusiv koebsforpligtelse) og forbyder paa den anden side indkoeb af konkurrerende produkter (konkurrenceforbud).

a) Eksklusiv koebsforpligtelse

(71) Videreforhandleren forpligter sig til kun at indkoebe aftalevarerne hos L-I. Paa grund af dette aftalemaessige forbud maa videreforhandleren se bort fra tilbud om aftalevarer, som hidroerer fra andre leverandoerer. Man udelukker saaledes muligheden for konkurrence om videreforhandlernes gunst mellem L-I og andre leverandoerer af aftalevarer (begraensning af intra brand-konkurrencen).

(72) Eksklusive koebsforpligtelser paavirker imidlertid indirekte ogsaa konkurrencen mellem udbydere af varer paa hele det relevante marked (inter brand-konkurrence). De vanskeliggoer eller forhindrer dannelsen af uafhaengige distributionsstrukturer, som er noedvendige, hvis nye konkurrenter skal kunne komme ind paa det paagaeldende marked, eller hvis en virksomhed skal kunne styrke en allerede opnaaet markedsposition.

b) Konkurrenceforbud

(73) Aftalens paabud om udelukkende at indkoebe aftalevarer er samtidig et forbud mod at saelge varer, som konkurrerer med aftalevarerne (begraensning af inter brand-konkurrencen).

c) Interesseforhold

(74) Eksklusive koebsforpligtelser og konkurrenceforbud er komplementaere stoerrelser. Den foreliggende kombination af de to aftaler forstaerker den konkurrencebegraensende virkning.

2. Eventuel paavirkning af handelen mellem medlemsstater

(75) Baade den eksklusive koebsforpligtelse og konkurrenceforbuddet har til formaal og til foelge at begraense videreforhandlerens indkoebsmuligheder til L-I's sortiment. Udbydere af aftalevarer og varer, som konkurrerer med disse, er - uafhaengigt af deres geografiske placering og varernes oprindelse - udelukket fra at konkurrere om den paagaeldende videreforhandlers gunst. Leveringsaftalerne foerer saaledes til en afskaermning af det tyske marked mod varer fra andre medlemsstater, f.eks. mod Mars' konsumisprodukter, som fremstilles i Frankrig.

3. Maerkbarhed

(76) Leveringsaftalerne falder imidlertid kun ind under artikel 85, stk. 1, hvis de paavirker konkurrencen og handelen mellem medlemsstater maerkbart. For at kunne afgoere, om deres paavirkning er maerkbar, maa man foerst bestemme det relevante marked, paa hvilken levereringsaftalerne har deres virkning.

(77) De aftalevarer, der er underkastet den eksklusive koebsforpligtelse, er konsumisprodukter i det relevante L-I-sortiment. Da L-I kun indgaar leveringsaftaler i detailhandelsleddet inden for den traditionelle handel, er det frem for alt produktgrupperne smaais og storforbrugeris, der beroeres heraf.

(78) Konkurrenceforbuddets genstand er konsumis eller konsumislignende produkter. Konkurrenceforbuddet er imidlertid kun relevant i det omfang, de paagaeldende produkter konkurrerer med aftalevarerne.

(79) Det skal saaledes fastlaegges, hvilke varer der i hvilket geografisk omraade konkurrerer med smaais og storforbrugeris fra L-I-sortimentet og dermed er underkastet udbud og efterspoergsel.

a) Produktmarked

(80) Produktmarkedet omfatter principielt alle varer, som paa grund af deres egenskaber, prisniveau eller anvendelsesformaal af forbrugeren anses for at vaere af tilsvarende art. Ud fra en forbrugersynsvinkel kan man paa grundlag af disse kriterier sondre mellem foelgende tre produktgrupper:

(81) Konsumis, der udbydes som en del af tjenesteydelser inden for restaurationssektoren, udgoer paa grund af dette saerkende et saerskilt produktmarked(13) . Herunder hoerer i det vaesentligste(14) en del af den industrielt fremstillede storforbrugeris og en del af den haandvaerksmaessigt fremstillede konsumis.

(82) Paa grund af den produktspecifikke sammenhaeng mellem nedkoelingsmulighed og indtagelse er indtagelsesstedet i forbindelse med konsumis af afgoerende betydning for bestemmelsen af, hvornaar varerne konkurrenceretligt er af tilsvarende art. Den konsumis, som forbrugeren har koebt, skal enten indtages umiddelbart paa koebsstedet eller hurtigst muligt oplagres i forbrugerens egen fryser. Det oplagrede staar imidlertid kun til raadighed til daekning af behovet derhjemme. Da denne produktgruppe ikke staar til raadighed til daekning af behovet uden for hjemmet, og isaer til daekning af de kortfristede behov, som opstaar »impulsagtigt« uden for hjemmet, udgoer multipakninger og husholdningsis et saerskilt produktmarked. Herunder hoerer ogsaa de smaais, som de ambulante butikker leverer til private frysere som husholdningsforraad. Det anerkendes i EF-Domstolens retspraksis, at selv identiske produkter kan hoere til forskellige produktmarkeder, hvis de daekker en specifik efterspoergsel(15) .

(83) Ud fra forbrugeres synsvinkel er en del is af tilsvarende art, nemlig den del af den industrielt fremstillede storforbrugeris og af den haandvaerksmaessigt fremstillede konsumis, der ikke som del af en restaurationsmaessig tjenesteydelse udmaales i portioner til indtagelse »fra haanden«, samt industrielt fremstillede smaais, som ikke saelges via de ambulante butikker.

(84) Det er imidlertid ikke alene forbrugerens synsvinkel, der er udslagsgivende. I det forliggende tilfaelde maa man af de nedenfor naevnte aarsager foretage en differentieret vurdering, idet der er tale om forskelligartede konkurrenceforhold i de forskellige distributionsled og forskellige distributionskanaler, der eksisterer sideloebende, og igennem hvilke de paagaeldende produkter naar frem til forbrugeren.

(85) Leveringsaftalerne indgaas mellem L-I og videreforhandlerne i detailhandelsleddet og vedroerer producenternes og/eller grossisternes indbyrdes konkurrence om adgangen til detailhandelen. De vedroerer derfor udbuddet af og efterspoergslen efter konsumis i det distributionsled, som omfatter levnedsmiddelhandelen og den traditionelle handel.

(86) Levnedsmiddelhandelen og den traditionelle handel er distributionskanaler for samtlige typer industrielt fremstillet konsumis. Disse detailhandelsformer faar derimod ikke tilbudt haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis, som der i den forbindelse heller ikke er nogen efterspoergsel efter. Paa et marked, hvor udbudssiden udgoeres af producenter af og grossister for industrielt fremstillet konsumis, og hvor aftagersiden udgoeres af detailhandlere, er haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis ikke et handelsobjekt. Spoergsmaalet, om man skal lade den eventuelle fordel ved anvendelsen af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1984/83(16) bortfalde i overensstemmelse med samme forordnings artikel 14, litra b), skal i det foelgende begraenses til at omfatte konkurrenceforholdene i det distributionsled, som beroeres af leveringsaftalerne. Haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis, der udmaales i portioner til indtagelse »fra haanden«, falder derfor ikke ind under det produktmarked, der i denne forbindelse indgaar i overvejelserne.

(87) Med hensyn til industrielt fremstillede smaais og storforbrugeris i daaser, der er udmaalt i enkeltportioner til indtagelse »fra haanden« (scooping-is), har detailhandelen forskellige distributionsfunktioner(17) , som er betinget af de forskelligartede produktegenskaber, og som medfoerer, at disse to produktgruppers distributionskanaler kun beroerer hinanden perifert.

(88) Smaais indkoebes af detailhandelen i den form, i hvilken den videregives til forbrugerne. Smaais er isaer ogsaa velegnet til forbrugernes selvbetjening. Storforbrugeris i daaser kraever derimod en yderligere forarbejdningsproces, nemlig udmaalingen i portioner. Den mervaerdi, der skabes herved, udlignes af prismargenen, som normalt er hoejere end ved smaais. Disse forskelle medfoerer, at smaais og storforbrugeris i daaser udelukkende udbydes sammen i naevnevaerdigt omfang inden for restaurationsbranchen - og det endda til forskelligartet indtagelse (storforbrugeris i daaser som en del af en restaurationsmaessig tjenesteydelse, smaais ved gadesalg til indtagelse »fra haanden«). Levnedsmiddelhandelen og den traditionelle specialhandel, der (sammen med de ambulante butikker) saelger langt den stoerste del af de industrielt fremstillede smaais, er normalt ikke indrettet paa at skulle saelge storforbrugeris.

(89) Smaais og storforbrugeris i daaser er ogsaa produktteknisk forskellige produkter. Smaais er slutprodukter, som normalt stiller store krav til teknologi og knowhow, idet ismassen tilsaettes andre ingredienser. Daaseis er et forprodukt, som foerst faar sin saerlige karakter, naar den ved en tjenesteydelse udmaales i portioner.

(90) De paagaeldende produktgrupper tilhoerer derfor forskellige produktmarkeder. Det for denne procedure relevante produktmarked omfatter saaledes industrielt fremstillede smaais i alle distributionskanaler med undtagelse af ambulante butikker(18) .

(91) L-I goer indsigelse mod denne afgraensning af produktmarkedet. L-I mener, at afgraensningen udelukkende skal ske ud fra forbrugerens synsvinkel. Ifoelge L-I tilfredsstiller haandvaerksmaessigt og industrielt fremstillet konsumis, multipakninger og »scooping«-is et og samme behov.

(92) Den foreliggende konkurrenceretlige vurdering af leveringsaftalerne ville end ikke aendre sig, hvis afgraensningen af produktmarkedet udelukkende skete ud fra forbrugerens synsvinkel (betragtning 83). Producenterne af haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis kommer ikke i betragtning som aftager af industrielt fremstillet smaais. Leveringsaftalerne paavirker ikke denne distributionskanal. De beroerer imidlertid isaer storforbrugeris, som distribueres udelukkende via den traditionelle handel. Leveringsaftalernes konkurrencemaessigt relevante virkninger paa sidstnaevnte produktgruppe kan derfor paa dette omraade sammenlignes med virkningerne paa de industrielt fremstillede smaais.

(93) Det forhold, at disponibiliteten af konsumis er bundet til et sted, og at behovet optraeder impulsagtigt, men ikke er vedvarende, tillaegger L-I tillige ikke tilstraekkelig stor betydning. Multipakninger, som forbrugeren paa samme maade som anden konsumis i husholdningspakninger opbevarer i sin fryser derhjemme, er uden for hjemmet ikke engang substituerbare med et identisk produkt, idet foerstnaevnte ganske enkelt ikke er disponibelt uden for hjemmet.

b) Geografisk marked

(94) Skoent produktionen af industrielt fremstillet konsumis viser en tydelig tendens til internationalisering, er distributionen udelukkende organiseret nationalt. De nationale saeregenheder afspejles i de forskellige markedsstrukturer, sortimenter og priser. De enkelte forbrugerpraeferencer er bundet til forskellige markeder. Leveringsaftalerne og tilsvarende salgssikringsaftaler indgaas paa nationalt plan. Produktionsforskrifterne for konsumis er ikke harmoniseret. I det foreliggende tilfaelde skal der derfor ved anvendelsen af de EF-retlige konkurrenceregler(19) fokuseres paa det tyske marked.

c) L-I's stilling paa det relevante marked

(95) Det relevante marked havde i 1991 en stoerrelse paa ca. 140 mio. liter (samlet afsaetning af smaais minus 10 % via ambulante butikker). L-I afsatte [...] mio. liter paa det relevante marked. Dermed udgjorde L-I's markedsandel i 1991 ca. [>45] %.

(96) Af de virksomheder, der er aktive paa det relevante marked, et det kun SLG (ogsaa under hensyntagen til samarbejdsaftalen med Jacobs Suchard - betragtning 5) og Mars, der indgaar i koncerner, hvis oekonomiske betydning naar op i naerheden af L-I's. Alle oevrige virksomheder inden for dette omraade har en betydelig mindre oekonomisk betydning.

(97) L-I indtager en fremtraedende stilling inden for levnedsmiddelhandelen og den traditionelle handel. For foerstnaevnte omraades vedkommende ikke kun paa det relevante produktmarked, men ogsaa med hensyn til andre konsumisprodukter samt nabomarkedet for dybfrostvarer. I Tyskland er Unilever en af de foerende koncerner i levnedsmiddelsektoren, hvilket allerede paa forhaand giver virksomheder inden for denne koncern en priviligeret stilling i forbindelse med deres forretningsrelationer til levnedsmiddelindustrien.

(98) L-I's produkter paa det relevante marked er primaert maerkevarer med en hoej grad af bekendthed. Dette forhold styrker L-I's position isaer over for handelen og udligner en eventuel efterspoergselsstyrke.

(99) L-I's stilling paa markedet er sikret aftalemaessigt paa mange forskellige maader i alle distributionsled: i den traditionelle handel ved hjaelp af aftaler med grossister (se betragtning 37) samt centralaftaler (se betragtning 51), i levnedsmiddelbranchen ved hjaelp af saerlige konditioner i de aarlige aftaler (se betragtning 29) og paa hele det relevante marked ved oeremaerkning af L-I's frysekummer, der i meget stor udstraekning daekker dette marked (se betragtning 56).

d) Den kvantitative betydning af de eksklusivaftaler, som L-I har indgaaet paa det relevante marked

(100) Paa det relevante marked afsatte L-I i 1991 ca. [...] mio. liter via leveringsaftaler (betragtning 46) og [...] mio. liter via eksklusivt bundne grossister (betragtning 33). Det svarede til ca. [>15] % af den maengde, der blev afsat paa det relevante marked.

(101) Ud af de ca. 225 000 salgssteder inden for den traditionelle handel og 92 000 salgssteder inden for levnedsmiddelhandelen, som falder inden for det relevante marked, har L-I ved hjaelp af leveringsaftaler bundet [...] (se betragtning 45) til sine produkter (ca. [>15] %).

e) Vurdering af leveringsaftalernes konsekvenser

(102) Udgangspunktet for undersoegelsen er det ensartede aftalekompleks hos den virksomhed, hvis aftaler er genstand for den konkurrenceretlige undersoegelse. For saa vidt dette kompleks ikke i sig selv har nogen maerkbare virkninger, skal de virkninger, som tilsvarende aftalekomplekser hos andre aktive virksomheder paa det relevante marked har, inddrages i undersoegelsen.

(103) I sin meddelelse om aftaler af ringe betydning(20) har Kommissionen konkretiseret begrebet »maerkbart« ved at angive kvantitative kriterier. Ifoelge denne meddelelse falder aftaler paa grund af manglende maerkbarhed ikke ind under forbuddet i artikel 85, stk. 1, hvis aftalevarernes andel af det relevante marked ikke udgoer mere end 5 %, eller hvis de deltagende virksomheders samlede omsaetning ikke overstiger 200 mio. ECU.

(104) Med hensyn til disse kriterier gaelder, at leveringsaftalerne omfatter ca. [>15] % af salgsstederne og [>15] % af afsaetningsvolumenet paa det relevante marked. Ogsaa L-I's omsaetning overstiger langt den taerskel, som anfoeres i forbindelse med aftaler af ringe betydning. Alene disse omstaendigheder foerer til den konklusion, at leveringsaftalerne maerkbart begraenser mulighederne for, at indenlandske konkurrenter og konkurrenter fra andre medlemsstater kan komme ind paa det relevante marked eller foroege deres andel paa dette marked. Der er derfor ikke grund til i denne forbindelse at undersoege virkningerne af tilsvarende aftalekomplekser, som andre virksomheder har indgaaet paa det relevante marked.

(105) L-I henviser i den forbindelse til de principper, som EF-Domstolen har opstillet i dom af 12. december 1967 i sag 23/67 »Haecht I«(21) , og praeciseret i dom af 28. februar 1991 i sag C-234/89 »Henninger«(22) . Den anfoerte retspraksis er imidlertid ikke relevant i denne forbindelse. Kun hvis tilsvarende aftalekomplekser hos virksomheden, hvis aftaler er underkastet den konkurrenceretlige undersoegelse, ikke allerede i sig selv opfylder maerkbarhedsforudsaetningen, skal der i henhold til den anfoerte retspraksis foretages en undersoegelse af de kumulative virkninger af samtidigt eksisterende komplekser. I en saadan situation gaelder der paa den ene side lavere taerskler (paa grundlag af EF-Domstolens dom af 28. februar 1991 i sag C-234/89 »Henninger«(23) har Kommissionen fastsat disse lavere taerksler for oelleveringsaftaler(24) ), paa den anden side hoejere krav til maerkbarheden. Den kumulative virkning ved samtidigt eksisterende aftalekomplekser vil dog i det foelgende blive inddraget paa grundlag af den anfoerte retspraksis, naar der skal foretages en vurdering af forholdene paa hele det relevante marked.

(106) Leveringsaftalerne begraenser saaledes inter brand-konkurrencen paa det relevante marked maerkbart og kan paavirke handelen mellem medlemsstater maerkbart.

(107) Denne vurdering gaelder for de eksisterende leveringsaftaler som helhed. Artikel 85, stk. 1, tillader ikke, at enkeltaftaler eller aftalekomplekser opdeles paa en saadan maade, at en ikke-maerkbar del holdes uden for kartelforbuddet. Dette fremgaar isaer af artikel 85, stk. 2, hvis retsvirkning, nemlig de konkurrencebegraensende aftalers ugyldighed, af retssikkerhedsgrunde er til hinder for en saadan opdeling, isaer i forbindelse med aftalekomplekser.

B. ARTIKEL 85, STK. 3

1. Gruppefritagelse

(108) Artikel 85, stk. 1, ville i henhold til artikel 1 i forordning (EOEF) nr. 1984/83 kunne erklaeres uanvendelig paa leveringsaftalerne. Men det ville isaer kraeve, at de i leveringsaftalerne naevnte varer er »visse i aftalen anfoerte varer« efter den naevnte bestemmelse, og at aftalerne ikke er indgaaet for et ubestemt tidsrum (forordningens artikel 3, litra d)).

a) Aftalevarernes specifikationsgrad

(109) Aftalevarer er i forbindelse med den eksklusive koebsforpligtelse konsumisprodukterne i de paagaeldende L-I-sortimenter (se betragtning 40).

(110) Varesortimentet kan vaere »varer« som omhandlet i forordningens artikel 1 (nr. 38 i Kommissionens meddelelse vedroerende forordning (EOEF) nr. 1983/83 og (EOEF) nr. 1984/83(25) ). Saadanne varesortimenter opfylder specifikationskravet, naar de specificeres »med maerke eller saerlig benaevnelse« (nr. 36 i meddelelsen). Formaalet med specifikationskravet er at muliggoere en entydig konkurrenceretlig vurdering og beskytte videreforhandlerne mod, at leverandoeren ensidigt udvider omfanget af aftalevarerne.

(111) Sortimentet konkretiseres ved indgaaelsen af leveringsaftalen med den udleverede prisliste. Produkterne i smaaissortimenterne af maerket »Langnese« bliver dermed til aftalevarer. Koebsforpligtelsen omfatter imidlertid det »til enhver tid gaeldende« sortiment, hvis sammensaetning aendres aarligt. Den aarlige aendring af den paagaeldende prislistes sammensaetning vedroerer imidlertid kun visse artikler i dette sortiment, uden at der hermed saettes spoergsmaalstegn ved dette sortiments entydighed(26) . Leveringsaftalerne opfylder for saa vidt kravene i forordning (EOEF) nr. 1984/83, artikel 1.

b) Aftalens varighed

(112) Aftaler, der er af typen »aftaler med en fast loebetid paa maksimalt to aar og efterfoelgende automatisk forlaengelse« (se betragtning 46). De er efter artikel 3, litra d), i forordning (EOEF) nr. 1984/83 indgaaet »for et ubestemt tidsrum« (sammenlign betragtning 39 i meddelelsen), idet aftalernes udloebstidspunkt afhaenger af en uvis fremtidig haendelse. Dermed kan forordningens artikel 1 ikke finde anvendelse.

(113) Man kan herimod ikke indvende, at leveringsaftalerne i foerste omgang loeber i et bestemt tidsrum og efter udloebet heraf i et yderligere tidsrum, som er bestemt af opsigelsesfristen, og at loebetiden dermed altsaa alt i alt er fastsat. Det ville betyde, at aftaler i henhold til de naevnte bestemmelser kun ville loebe i et »ubestemt« tidsrum, hvis der hverken var aftalt udloebstidspunkt eller opsigelsesmulighed. Det afgoerende er, at loebetiden ved en konkurrenceretlig vurdering af aftalerne ikke er fastsat, da den afhaenger af, at en af aftaleparterne tager et initiativ.

(114) Det samme gaelder for leveringsaftaler, hvis varighed paa grund af en tillaegsaftale (betragtning 46) overstiger fem aar. Derimod opfylder leveringsaftaler, som er indgaaet med en loebetid paa hoejst fem aar, ogsaa denne betingelse for gruppefritagelse.

2. Bortfald af fordelen ved anvendelse af gruppefritagelse

(115) I henhold til artikel 14 i forordning (EOEF) nr. 1984/83 kan Kommissionen lade fordelen ved anvendelse af gruppefritagelse bortfalde i overensstemmelse med artikel 7 i Raadets forordning nr. 19/65/EOEF(27) , hvis de fritagne aftaler har virkninger, som er uforenelige med betingelserne i artikel 85, stk. 3. Fordelen ved anvendelse af gruppefritagelse kan isaer bortfalde, naar det i en vaesentlig del af det faelles marked i urimelig grad vanskeliggoeres for andre leverandoerer at faa adgang til de forskellige distributionsled. Det skal derfor foerst og fremmest undersoeges, om leveringsaftalerne opfylder betingelserne i artikel 85, stk. 3. I denne forbindelse droeftes spoergsmaalet om, hvorvidt det i vaesentlig grad vanskeliggoeres for andre at faa adgang til detailhandelsleddet (betragtning 140).

a) Forbedret fordeling af varerne

(116) Det fremgaar af femte betragtning i forordning (EOEF) nr. 1984/83, at eksklusive koebsaftaler i almindelighed medfoerer en forbedring af varernes distribution. De goer det muligt for leverandoeren at planlaegge afsaetningen af sine varer mere noejagtigt og i laengere tid i forvejen, og de sikrer videreforhandleren en regelmaessig daekning af hans behov i aftaleperioden. De deltagende virksomheder opnaar derved mulighed for at begraense risikoen for markedssvingninger og for at nedbringe salgsomkostningerne. I henhold til samme forordnings attende betragtning er et konkurrenceforbud i reglen noedvendigt for at opnaa den forbedring af fordelingen af varerne, som tilstraebes med den eksklusive koebsforpligtelse, idet videreforhandleren hermed tvinges til at koncentrere sine salgsbestraebelser paa aftalevarerne.

(117) L-I anfoerer, at leveringsaftalerne har de netop beskrevne fordelagtige virkninger for dem og deres aftalepartnere (se betragtning 62). Der er ingen grund til at saette spoergsmaalstegn ved disse paastande for L-I's vedkommende. Spoergsmaalet, om dette ogsaa under alle omstaendigheder gaelder for den enkelte aftalepartner, der opgiver sin kommercielle frihed, kan her lades ude af betragtning.

(118) Det forhold, at aftalerne er fordelagtige for de involverede virksomheder, er imidlertid ikke tilstraekkeligt til, at der er tale om en »forbedring« efter artikel 85, stk. 3. Aftalerne skal tvaertimod medfoere maerkbare objektive fordele for almenheden, som kan udligne de ulemper for konkurrencen, der er forbundet med dem(28) .

(119) En mulig fordel for almenheden kunne vaere styrkelsen af inter brand-konkurrencen (sjette betragtning i forordning (EOEF) nr. 1984/83). Man maa faktisk gaa ud fra, at leveringsaftalerne medfoerer en betydelig styrkelse af L-I's stilling i forhold til virksomhedens aktuelle og potentielle konkurrenter. Naar der er tale om en virksomhed, der er saa staerk paa markedet som L-I, medfoerer en saadan styrkelse imidlertid ikke mere, men mindre konkurrence, idet aftalekomplekset er en vigtig hindring for adgangen til markedet (se betragtning 128).

(120) Den taette og regelmaessige forsyning af forbrugerne kunne vaere et andet argument, som i den oekonomiske opgoerelse kunne taelle til fordel for distributionsaftalerne. L-I frygter, at virksomheder af omkostningsgrunde ville vaere noedt til at indstille leveringen til bestemte salgssteder med lav omsaetning, hvis denne omsaetning ville blive fordelt paa flere leverandoerer.

(121) Man kan ikke betvivle, at L-I's frygt er berettiget for et vist antal salgssteder. Der er imidlertid intet, der tyder paa, at den geografisk daekkende og regelmaessige forsyning af forbrugerne med konsumis hermed skulle blive sat paa spil. Konkurrencen mellem leverandoererne gaar ogsaa paa omkostningerne ved distributionssystemet. Hvis L-I besluttede at indstille leveringen til et salgssted af omkostningsgrunde, ville det vaere en foelge af konkurrencen og give den succesrige konkurrent L-I's omsaetningsandel som beloenning. Det maa antages, at smaa lokale konsumisproducenter kan levere produkter billigere til salgssteder i deres umiddelbare naerhed end producenter med et landsdaekkende distributionssystem. Selv hvis man gik ud fra det lidet sandsynlige tilfaelde, at der ikke var nogen konkurrent, der var villig til at overtage L-I's leveringsandel, kunne man indfoere de uafhaengige mellemmaends distributionsfunktion, samle forskellige tilbud og daekke salgsstedets samlede behov. Det forhold, at et saadant uafhaengigt mellemled ikke eksisterer paa nuvaerende tidspunkt, er ogsaa en foelge af de i branchen saa almindelige eksklusive koebsforpligtelser, som for en stor dels vedkommende forbydes paa grundlag af denne procedure. Denne aabning af markedet kommer ogsaa L-I til gode, idet virksomheden kan udligne omkostningsmaessige ulemper paa grund af et fald i de enkelte salgssteders omsaetning ved i fremtiden (ogsaa) at levere til de salgssteder, der i oejeblikket er bundet af eksklusivaftaler med SLG, og dermed oege distributionstaetheden.

(122) Der mangler yderligere vaesentlige argumenter, som skal inddrages til fordel for leveringsaftalerne i forbindelse med den oekonomiske opgoerelse. De medfoerer derfor ikke en forbedring af fordelingen af varerne i henhold til artikel 83, stk. 3.

b) En rimelig andel til forbrugerne

(123) Desuden vil forbrugerne antagelig ikke blive sikret en rimelig andel af fordelen ved de konkurrencebegraensende aftaler. Man kan kun forvente, at forbrugerne sikres en saadan andel af fordelene, hvis parterne paa grund af en virksom konkurrence bliver tvunget til at videregive de fordele, der opstaar som foelge af de konkurrencebegraensende aftaler. Det er imidlertid ikke tilfaeldet, da man i branchen saedvanligvis indgaar eksklusivaftaler, som medfoerer ensartethed og transparens i distributionsinstrumentet.

(124) Desuden begraenser eksklusivaftalerne forbrugerens valgmuligheder. Paa de bundne salgssteder finder forbrugeren udelukkende en bestemt producents konsumissortiment. Selv hvis der i naerheden af det bundne salgssted skulle vaere et andet (bundet) salgssted, som tilbyder en anden producents sortiment, er dette ikke et alternativ af samme vaerdi. For det foerste er dette forhold slet ikke saerligt almindeligt. For det andet er det omstaendeligt for forbrugeren at skulle skifte salgssted, hvis han oensker at koebe bestemte artikler fra forskellige sortimenter. Forbrugeren vil ikke tage disse ulemper med i koebet for at faa daekket sit impulsagtige, ikke vedvarende behov.

c) Udelukkelse af konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer

(125) I overensstemmelse med EF-Domstolens retspraksis maa man gaa ud fra, at den negative betingelse, der er indeholdt i artikel 85, stk. 3, i form af »udelukkelsen« af konkurrencen, er til stede, hvis der ikke forekommer en virksom konkurrence paa det relevante marked(29) . Man maa derfor undersoege, om det relevante marked er afskaermet mod konkurrence udefra (hindringer for adgang til markedet), og hvordan konkurrenceforholdene paa dette marked kommer til udtryk.

- Hindringer for adgangen til markedet

(126) Det relevante marked bestaar af den traditionelle handel og levnedsmiddelhandelen, hvor henholdsvis ca. 61 % og 39 % af det relevante markeds samlede volumen afsaettes. Konkurrenceforholdene inden for de to omraader afviger betydeligt fra hinanden.

(127) Konkurrenternes mulighed for at komme ind i levnedsmiddelhandelen som distributionskanal eller oege deres andel dér vanskeliggoeres af, at efterspoergslen er saa koncentreret, og af at L-I og SLG, der tilsammen tegner sig for langt over to tredjedele af omsaetningen via denne distributionskanal, indtager en saa fremtraedende rolle. Det gaelder isaer for producenter, som ikke tilgodeser handelens efterspoergsel efter smaais af eget (handels-)maerke. Distribution via levnedsmiddelhandelen forudsaetter store afsaetningsmaengder, som kun meget faa nye konkurrenter kan stille i udsigt. En staerk koncentration paa udbudssiden udgoer i oevrigt i sig selv en hindring for adgangen til markedet, idet den goer en reaktion fra de etablerede virksomheder - som oensker at forsvare deres erhvervede markedsposition - mod nye konkurrenter mere sandsynlig og mere virksom(30) .

(128) Inden for den traditionelle handel tegner L-I og SLG sig for langt over tre fjerdedele af afsaetningsvolumenet. Herudover hindres adgangen til dette omraade af de eksisterende eksklusivaftaler [...]. Disse aftalers betydning som hindring for adgangen til markedet afhaenger af, hvor stort det antal salgssteder, der paa denne maade er bundet til de indenlandske producenter, er i forhold til antallet af ikke-bundne salgssteder, hvor store de maengder, der er omfattet af disse aftaler, er i forhold til de maengder, der afsaettes via ikke-bundne salgssteder, samt af aftalernes varighed(31) . I denne forbindelse er det afgoerende, hvilken kumulativ virkning eksklusivaftalerne som helhed har.

(129) L-I har bundet den overvejende del af sine salgssteder inden for den traditionelle handel til sig (se betragtning 45). Paa dette omraade har SLG indgaaet eksklusive leveringsaftaler med naesten [...] % af sine salgssteder. Da disse to virksomheder har en meget stor andel af den samlede afsaetning inden for den traditionelle handel, og da denne type aftaler i praksis er saedvane i branchen, kan man gaa ud fra, at den tilsvarende bindingsgrad - ogsaa med hensyn til grossister - sammenlagt er af samme stoerrelsesorden.

(130) Af de [...] mio. liter smaais, som L-I solgte inden for dette omraade i 1991 (se betragtning 24), var [...] mio. liter (se betragtning 46) omfattet af leveringsaftalerne ([...] %). Laegger man de [...] mio. liter til, som L-I afsaetter til den traditionelle handel via eksklusivt bundne grossister, bindingsgraden ca. [> 50] %. Der er dog ingen tegn, som for hele den traditionelle handels vedkommende tyder paa omstaendigheder, som afviger vaesentligt fra de opgivelser, der gaelder for L-I(32) .

(131) Den markedsafskaermning, der er et resultat af eksklusivaftalerne, kunne imidlertid reduceres ved hjaelp af korte loebetider for aftalerne. I den forbindelse maa det allerede indledningsvis konstateres, at saadanne markedsforhold vil herske paa et hvilket som helst tidspunkt. Det vil imidlertid vaere muligt at deltage i konkurrencen om indgaaelsen af eksklusivaftaler. Denne konkurrence kan imidlertid under ingen omstaendigheder erstatte en fri adgang til detailhandelen. Da eksklusivaftalerne giver videreforhandleren saerlige oekonomiske fordele som modydelse for begraensningen af sin kommercielle frihed(33) , viser det sig i praksis, at flertallet af videreforhandlerne paa det relevante marked vaelger disse fordele frem for den kommercielle frihed, hvis det sortiment, der skal markedsfoeres, ikke udgoer en oekonomisk risiko.

(132) De virksomheder, hvis marketingsstrategi ikke ogsaa bygger paa indgaaelsen af eksklusivaftaler, er daarligere stillet i konkurrencen om indgaaelsen af saadanne aftaler. Disse virksomheder tvinges til saadanne foranstaltninger paa trods af deres kommercielle overbevisning. Det samme gaelder for virksomheder, som kommer ind paa markedet for foerste gang. Videreforhandlerne har i reglen stoerre forventninger til omsaetningen af etablerede produkter end af produkter, som foerst skal staa deres proeve paa markedet. Videreforhandleren vil isaer i de tilfaelde, hvor eksklusiviteten omfatter hele sortimenter, vaere meget tilbageholdende med at eksperimentere. Endelig er udbyderne af delsortimenter udelukket fra at deltage i konkurrencen om indgaaelse af eksklusivaftaler.

(133) Det er udelukkende de virksomheder, som paa baggrund af deres markedsposition baade organisatorisk og produktmaessigt er indstillet paa at konkurrere om indgaaelsen af eksklusivaftaler, som paa et marked, hvor saadanne aftaler saedvanligvis indgaas, vil blive beroert af disse aftalers forringede afskaermningseffekt, hvis aftalernes loebetid goeres kort. Faste loebetider paa op til to aar med efterfoelgende ubestemt loebetid kan ikke betragtes som kort loebetid. En saadan loebetid ligger i den oeverste ende af, hvad der kan accepteres ved en ellers virksom konkurrence (artikel 3, litra d), i forordning (EOEF) nr. 1984/83).

(134) Opsplitningen af efterspoergslen inden for den traditionelle handel udgoer en yderligere hindring for adgangen til markedet [...]. For at kunne opnaa en omkostningsmaessigt acceptabel distribution skal man inden for et bestemt geografisk omraade vinde et betydeligt antal aftagere for sig, som kan faa varerne leveret fra regionale depoter/centrallagre. Da der mangler et uafhaengigt mellemled, som ikke kan opstaa paa grund af de i branchen saa almindelige eksklusive forpligtelser, kan en udbyder, der inden for en overskuelig fremtid oensker at vinde indpas eller geografisk set udvide sin stilling paa denne del af det relevante marked, enten indgaa samarbejde med eller overtage en etableret producent. Hvis en konkurrent, der inden for overskuelig tid oensker at opnaa en naevnevaerdig andel af det samlede marked, skal virkeliggoere disse maal, kan det kun ske via L-I og SLG. Disse virksomheders staerke markedsposition forhindrer, at den paagaeldende i samarbejde med andre virksomheder kan konkurrere virksomt med disse to foerende virksomheder. Dette gaelder selv for saa oekonomisk staerke virksomheder som Jacobs Suchard og Mars. Et samarbejde af denne karakter medfoerer i oevrigt en konsolidering af eksisterende markedsstrukturer.

(135) Uden at ville foretage en udtoemmende fremstilling af samtlige hindringer for adgangen til det relevante marked (man kunne f. eks. isaer naevne den for produktionen af smaais noedvendige teknologi, den hertil noedvendige knowhow samt de forbrugerpraeferencer, der er opbygget med mange aars erfaring og store udgifter til reklame) maa den afskaermningsvirkning paa hele det relevante marked, som er skabt ved oeremaerkning af de frysekummer, som de etablerede producenter har opstillet overalt i detailhandelen (betragtning 56), stadig fremhaeves.

(136) Det forhold, at virksomhederne kun fakturerer nogle eller slet ingen af omkostningerne ved overdragelsen af brugsretten til de for konsumissalget noedvendige apparater, medfoerer, at detailhandelen undlader at foretage tilsvarende egne investeringer ved at opgive den kommercielle frihed. Selv virksomheder, der er villige og i stand til at deltage i branchens handelspraksis, begraenses i konkurrencen. De maa enten overtale videreforhandlerne til at udskifte deres frysekummer eller faa dem til at erklaere sig villige til at opstille flere frysekummer.

(137) Hvis videreforhandleren udskifter frysekummerne, maa han give afkald paa salget af den hidtidige opstillers produkter. Forhandlerne vil ikke foretage denne udskiftning, hvis den hidtidige opstiller er en markedsstaerk virksomhed som L-I, og hvis konkurrenten er mindre kendt paa markedet eller ikke tilbyder et fuldstaendigt alternativ til det oprindelige sortiment (delsortimenter).

(138) Opstillingen af flere frysekummer har sine naturlige graenser, hvis der ikke er plads til dem, eller hvis den forhaandenvaerende plads er forbeholdt andre kommercielle formaal end issalg. I den traditionelle handel vil der vaere en raekke salgssteder, som ikke har plads til yderligere frysekummer. Hvis man mener, at der i de oevrige forretninger generelt set »nok kan findes en plads til en (lille) frysekumme et eller andet sted«, tager man helt klart fejl af de betingelser, som isaer gaelder for levnedsmiddeldetailhandelen. Smaais kan ikke bare udbydes til salg »et eller andet sted«, de skal udbydes i umiddelbar naerhed af kassen, idet de er beregnet til umiddelbar indtagelse(34) . Dertil kommer, at hver enkel del af det samlede areal i en detailhandelforretning i reglen har en bestemt funktion. De forhaandenvaerende frysekummer er indrettet efter salgsstedets samlede behov. Man kan normalt heller ikke forvente, at konsumisomsaetningen oeges vaesentligt, hvis der opstilles flere frysekummer. De yderligere udgifter og det ekstra areal, der medgaar til opstillingen, gaar tabt for andre kommercielle formaal uden at give yderligere omsaetning.

(139) Det eneste forhold, der taler for en vis aabning af det relevante marked, er, at markedet bliver stadig stoerre. Hvis denne udvidelse af markedet foerer til oeget omsaetning hos de bundne salgssteder, er der ikke tale om et argument, der goer adgangen til markedet lettere. Sagen stiller sig anderledes, hvis der opstaar nye salgssteder. Det forhold, at det i branchen er saedvane at indgaa eksklusivaftaler, medfoerer imidlertid, at konkurrencen om de nye salgssteder reduceres til konkurrencen om at indgaa aftaler af denne karakter, som det er tilfaeldet ved allerede eksisterende salgssteder, der bliver fri paa markedet. Oparbejdningen af markedet i de nye delstater er et konkret eksempel paa en saadan udvikling. Ved udvidelsen af det relevante marked skabes der under disse omstaendigheder saaledes kun utilstraekkelige muligheder for at faa adgang til markedet eller for at opnaa vaekst paa markedet, hvilket isaer gaelder for nye konkurrenter og udbydere af delsortimenter.

(140) Undersoegelsen af eksklusivaftalerne som helhed samt de oevrige oekonomiske og retlige ledsagende omstaendigheder, der er behandlet i det forudgaaende, viser, at adgangen til detailhandelsleddet paa det relevante marked og dermed adgangen til markedet som saadan er blevet vanskeliggjort i vaesentlig grad. Allerede i saa henseende er forudsaetningen for bortfald af fordelen ved anvendelse af gruppefritagelse til stede (betragtning 115). Leveringsaftalerne bidrager i betydeligt omfang til denne markedsafskaermning. Denne vurdering bekraeftes af, at det i meget lang tid aabenbart ikke er lykkedes nogen ny udbyder at aendre strukturen paa det relevante marked vaesentligt til egen fordel.

(141) Man ville ogsaa naa frem til den foranstaaende konklusion, hvis man lod haandvaerksmaessigt og industrielt fremstillet storforbrugeris indgaa i produktmarkedet (betragtning 83):

- Den adgang til markedet, som gaelder for producenter af haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis, synes ikke underlagt vaesentlige begraensninger, den er imidlertid fuldstaendig uden betydning for markedets struktur. Producenter af industrielt fremstillede smaais er derimod udelukket fra adgang til markedet via producenterne af haandvaerksmaessigt fremstillet konsumis.

- Med hensyn til industrielt fremstillet storforbrugeris er branchens normale distributionsinstrument ligesom ved smaais eksklusivaftaler (se betragtning 44). Her skal man holde sig for oeje, at den traditionelle handel er den eneste distributionskanal for denne produktgruppe. Paa dette omraade er leveringsaftalernes konkurrencerelevante virkninger derfor sammenlignelige for alle produktgrupper.

- Det ville endelig vaere urimeligt at fremfoere over for en producent af industrielt fremstillet konsumis, at der ganske vist ikke er adgang til markedet for denne produktgruppes vedkommende, men at salget af andre produktgrupper volder faerre problemer.

- Konkurrence paa det relevante marked

(142) De aendringer, der i det foregaaende er beskrevet for adgangen til det relevante marked, forhindrer ogsaa, at der sker vaesentlige forskydninger i markedsandelene.

(143) L-I paastaar ganske vist, at der i det mindste eksisterer en virksom konkurrence i relation til SLG.

(144) Denne vurdering gaelder i hvert fald ikke for levnedsmiddelhandelen, hvor L-I indtager en fremtraedende stilling (betragtning 27). Det gaelder ikke kun paa grund af L-I's store andel af afsaetningsvolumenet i denne distributionskanal, men isaer ogsaa med hensyn til virksomhedens oekonomiske styrke, dens fremtraedende stilling paa nabomarkedet for dybfrostvarer samt tilhoersforholdet til Unilever-koncernen, en af de mest betydningsfulde leverandoerer til levnedsmiddelhandelen paa det geografiske marked.

(145) Inden for den traditionelle handel beror konkurrencen mellem SLG og L-I i stor udstraekning paa en konkurrence om indgaaelse af eksklusivaftaler, hvilket udelukker andre konkurrenceparametre i det tidsrum, aftalerne loeber.

(146) Det maa alt i alt antages, at der ved en duopolistisk markedsstruktur, som den forefindes paa det relevante marked, er en tendens til, at konkurrencen mellem duopolerne er begraenset. Enhver aggressiv adfaerd fra en af de to virksomheders side medfoerer med stor sandsynlighed umiddelbart en tilsvarende reaktion fra den anden virksomhed, hvis markedspotentiale er af samme karakter. Derfor findes det godtgjort, at begge virksomheder med henblik paa en faelles maksimering af fortjenesten er interesseret i at undgaa aktiv konkurrence i forholdet til hinanden.

(147) Den negative betingelse, der er indeholdt i artikel 85, stk. 3, i form af »udelukkelsen« af konkurrencen, er saaledes tilstede, og der er ikke nogen virksom konkurrence paa det relevante marked. Leveringsaftalerne har virkninger, der er uforenelige med de i artikel 85, stk. 3, fastsatte betingelser. Navnlig vanskeliggoer de andre leverandoerers adgang til detailhandelen.

(148) Det skal stadig afklares, om leveringsaftalerne kan opdeles paa en saadan maade, at de i det foregaaende behandlede negative virkninger kun skal tilskrives en del heraf, og at artikel 85, stk. 3, skal finde anvendelse paa den resterende del. Det kan lades ude af betragtning, om en saadan opdeling er noedvendig i andre oekonomiske og retslige sammenhaenge. Da L-I indtager en staerk stilling paa markedet, og denne stilling ogsaa uden leveringsaftalerne er sikret paa mange maader ved hjaelp af hindringer for adgangen til markedet samt aftaler (betragtning 99), opfylder disse aftaler som helhed ikke betingelserne i naevnte bestemmelse. De eksklusivaftaler, der er indgaaet med kontraktgrossister, der tegner sig for [...] mio. liter af den samlede omsaetning af L-I's smaais i den traditionelle handel (betragtning 37), er i oevrigt ikke genstand for disse foranstaltninger, der kun omfatter de eksklusivaftaler, som L-I indgaar med videreforhandlerne i detailhandelsleddet.

C. BESKYTTELSE AF DEN BERETTIGEDE FORVENTNING

(149) L-I mener, at Kommissionen ikke kan frigoere sig fra den vurdering, som Kommissionens ansvarlige tjenestegrene foretager i sin administrative skrivelse til SLG af 20. september 1985. Der tages i denne meddelelse ganske vist forbehold over for vaesentlige aendringer i de juridiske eller faktiske forhold, men disse forudsaetninger er ikke opfyldt, da de vaesentligste markedsdata har vaeret uaendret siden anmeldelsen i 1985.

(150) Det skal principielt paapeges, at det allerhoejst er adressaten, der kan paaberaabe sig en retsbeskyttet interesse i eksistensen af en saadan afgoerelse.

(151) Til trods for L-I's opfattelse af det modsatte har de faktiske forhold desuden aendret sig. Allerede Mars' og Jacob Suchards indtraeden paa markedet er faktiske forhold, som berettiger en revision af den foretagne vurdering. Det er desuden noedvendigt at foretage en saadan revision, da det foerst i disse nye sammenhaenge er blevet tydeligt, hvor lukket markedet er. Kommissionen er saaledes ikke forhindret i at foretage en vurdering af leveringsaftalerne, der afviger fra vurderingen i den administrative skrivelse af 20. september 1985.

D. ARTIKEL 3 I FORORDNING Nr. 17

(152) Af de i det forudgaaende naevnte grunde konstaterer Kommissionen i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, paa begaering af Mars, at leveringsaftalerne er en overtraedelse af artikel 85.

(153) De vurderede leveringsaftaler er stadig i kraft. Det er derfor noedvendigt at paalaegge L-I at fraskrive sig de aftalemaessige rettigheder vedroerende salgsstedseksklusivitet og meddele sine aftalepartnere dette. Paa grund af denne sags saerlige karakter skal L-I imidlertid have lejlighed til at anmode De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans om retsbeskyttelse over for den foreliggende beslutning. Denne beslutning traeder derfor foerst i kraft tre maaneder efter beslutningens offentliggoerelse.

(154) Beslutningen om, at overtraedelserne skal indstilles, ville imidlertid vaere uden virkning, hvis det umiddelbart skulle tillades L-I at erstatte de nuvaerende leveringsaftaler med nye. Det er derfor noedvendigt at forbyde L-I at indgaa nye aftaler af denne karakter i et tidsrum, der aabner mulighed for en vaesentlig aendring af markedsforholdene. Kommissionen mener, at en periode paa fem aar er rimelig i lyset af den nuvaerende markedsstruktur og de oevrige hindringer for adgang til markedet. Herudover staar det L-I frit for at anmode om ophaevelse af forbuddet foer tiden, hvis markedsforholdene allerede aendrer sig vaesentligt inden for dette tidsrum -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

De af Langnese-Iglo GmbH indgaaede aftaler, hvorefter detailhandlere med forretningssted i Tyskland er forpligtede til med henblik paa videresalg udelukkende at koebe smaais(35) fra naevnte virksomhed (salgsstedseksklusivitet), er i strid med EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.

Artikel 2

I det omfang, de i artikel 1 naevnte aftaler opfylder betingelserne for gruppefritagelse i henhold til forordning (EOEF) nr. 1984/83, bortfalder fordelen ved anvendelse af samme forordning.

Artikel 3

Det paalaegges Langnese-Iglo GmbH senest tre maaneder efter meddelelsen af naervaerende beslutning at oplyse de videreforhandlere, med hvem virksomheden har indgaaet stadig gaeldende aftaler af den i artikel 1 naevnte karakter, om ordlyden i artikel 1 og 2 under henvisning til, at aftalerne ikke har retsvirkning.

Artikel 4

Det forbydes Langnese-Iglo GmbH at indgaa aftaler af den i artikel 1 omhandlede karakter indtil den 31. december 1997.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til:

Langnese-Iglo GmbH

Dammtorwall 15

D-W-2000 Hamburg 36.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 23. december 1992.

Paa Kommissionens vegne Leon BRITTAN Naestformand

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. L 173 af 30. 6. 1983, s. 5.

(3) EFT nr. 36 af 6. 3. 1965, s. 533/65.

(4) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(5) Femtende Beretning om Konkurrencepolitikken (1985), nr. 19.

(6) I den offentliggjorte udgave af beslutningen er visse oplysninger udeladt i overensstemmelse med bestemmelsen i artikel 17, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 4064/89 vedroerende forpligtelsen til ikke at give oplysninger om forretningshemmeligheder. Med henblik paa en bedre forstaaelse af teksten er visse oplysninger af almindelig karakter dog givet, hvor det var muligt at goere dette uden at kraenke forpligtelsen til ikke at give oplysninger om forretningshemmeligheder.

(7) Fachsparte Eiskrem, en afdeling under Bundesverband der Deutschen Suesswarenindustrie e. V., giver foelgende forklaring paa produktgruppen »multipakninger«: »rent indholdsmaessigt drejer det sig om smaapakninger, hvoraf et vist antal samles i en husholdningspakke«. (Forklaringer til produktgrupperingen af 21. maj 1990).

(8) I henhold til de i fodnote 1 naevnte forklaringer leverer de ambulante butikker ikke smaapakningerne som enkeltenheder, men i kartoner med flere enheder. Disse kartoner kan betragtes som multipakninger.

(9) Is til storforbrugere omfatter ogsaa produkter, som producenten har opdelt i portioner, og som er maalrettet mod restaurationsbranchen (smaakager, petit fours, forskaarne iskager osv.).

(10) De foelgende tal for det samlede marked er lidt for lave, idet nogle faa udbydere af industrielt fremstillet konsumis, herunder ogsaa Mars, ikke har deltaget i undersoegelserne.

(11) For L-I, der primaert fremstiller maerkevarer, foerer dette vurderingsgrundlag til en vis undervurdering af virksomhedens markedsposition, se ogsaa fodnote (3).

(12) I en oversigt med titlen »Markedsandel vaerdi impulsis«, som L-I har opstillet for foerste kvartal 1990 og 1991, angives markedsandelen »national« med [...] % i begge aar. I en anden opstilling »Produktgruppe: smaapakninger (vaerdier) opdeling: Forbundsplan - levnedsmiddelhandel (Nielsen), gamle delstater, uden Aldi, ambulante butikker, C & C samt varehuse/stormagasiner« angives L-I's andel i perioden januar til september 1990 med [...] % og januar til september 1991 til [...] %.

(13) Domstolens dom af 28. februar 1991 i sag C-234/89 »Henninger«, praemis 17, Sml. 1991, s. I-935.

(14) Der anvendes ogsaa produkter inden for smaaissortimentet til restaurationsmaessige formaal. Da denne anvendelse helt klart er af ringe omfang, bliver de heraf beroerte maengder ikke til L-I's fordel holdt uden for produktmarkedet.

(15) Domstolens dom af 6. marts 1973 i de forenede sager 6 og 7/73, »Commercial Solvents«, Sml. 1974, s. 223, 250ff.: Aminobutanol som basisstof for fremstilling af et tuberkulosemiddel og som emulgator i farveindustrien; Domstolens dom af 13. februar 1979 i sag 85/76 »Vitaminer«, Sml. 1979, s. 461, 515ff.: »biologisk-ernaeringsmaessig og teknologisk anvendelse af C- og E-vitaminer«; Domstolens dom af 9. november 1983 i sag 322/81, »Michelin«, Sml. 1983, s. 3461: Foerstegangsdaek og udskiftningsdaek til biler.

(16) EFT nr. L 173 af 30. 6. 1983, s. 5.

(17) Domstolen har udtrykkeligt anerkendt, at der ved afgraensning af produktmarkedet tages hensyn til efterspoergselsstrukturen (dom af 9. november 1983 i sag 322/81 »Michelin«, op. cit. s. 3504ff.).

(18) Kommissionen ser paa nuvaerende tidspunkt ingen grund til paa eget initiativ at undersoege leveringsaftalernes virkninger paa markedet for industrielt fremstillet konsumis til storforbrugere.

(19) Sammenlign Domstolens dom i sag »Henninger«, op. cit., praemis 18.

(20) EFT nr. C 231 af 19. 9. 1986, s. 2.

(21) Sml. 1967, s. 421.

(22) op. cit.

(23) op. cit.

(24) EFT nr. C 121 af 13. 5. 1992, s. 2.

(25) EFT nr. C 101 af 13. 4. 1984, s. 2.

(26) Sammenlign i denne forbindelse undersoegelsen af specifikationskravet ved en oelleveringsaftale, Domstolens dom af 28. februar 1992 i sag C-234/89 »Henninger«, op. cit. (praemis 36).

(27) EFT nr. 36 af 6. 3. 1965, s. 533/65.

(28) Domstolens dom af 13. juli 1966 i sag 56 og 58/64 »Grundig-Consten«, Sml. 1966, s. 245; Kommissionens faste rets- og forvaltningspraksis.

(29) Domstolens dom af 21. februar 1973 i sag 6/72 »Continental Can«, 1973, s. 215, 245f., praemis 25.

(30) Kommissionens beslutning 92/553/EOEF - Nestlé/Perrier, EFT nr. L 356 af 5. 12. 1992, s. 1, betragtning 98.

(31) Domstolens dom af 28. februar 1991 i sag C-234/89 »Henninger«, op. cit., praemis 19.

(32) L-I vurderer, at der i 1990 blev solgt ca. [...] mio. liter paa grundlag af eksklusivaftaler. Med udgangspunkt i en samlet afsaetning paa 131,8 mio. liter smaais og 69,9 mio. liter storforbrugeris udgoer den bundne del af det samlede afsaetningsvolumen inden for den traditionelle handel saaledes ca. [> 55] %.

(33) Sammenlign Domstolens dom af 28. februar 1991 i sag C-234/89 »Henninger«, praemis 12.

(34) Kommissionen har allerede i beslutning 78/172/EOEF (IV/29.418 - krydderier), EFT nr. L 53 af 24. 2. 1978, s. 20, understreget, hvilken betydning praesentationsarealet inden for detailhandelsforretningerne har for de udbudte varers konkurrenceforhold.

(35) Jf. forklaringerne til produktgrupperingen af 21. maj 1990 fra Fachsparte Eiskrem under Bundesverband der Deutschen Suesswarenindustrie e. V.