Konsolideret udgave af Raadets forordning (EOEF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (92/C 325/02)

INDLEDNING

Denne udgave

- koordinerer den dispositive del af og bilagene til Raadets forordning (EOEF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (EFT nr. L 74 af 27. 3. 1972, s. 1; dansk udgave: EFT-specialudgave 1972 (I), s. 149; engelsk udgave: O. J. Special edition, 1972 (I), s. 159; graesk udgave: ¸éaeéêÞ AAêaeïueç, , 1980 (05.001), s. 138; spansk udgave: D. O. Edición especial, 1985, 1985 (05.01) s. 156; portugisisk udgave: J. O. Edição Especial, 1985 (05.01) s. 156), der er anfoert under II

- ajourfoerer betragtningerne siden vedtagelsen af forordning (EOEF) nr. 574/72, der er anfoert under III

- koordinerer de aendringer, der foelger af de under I anfoerte retsakter, der er blevet vedtaget siden den sidste ajourfoering i henhold til forordning (EOEF) nr. 2001/83 (EFT nr. L 230 af 22. 8. 1983; spansk udgave: D. O. Edición especial, 1985 (05.03), s. 53; portugisisk udgave: J. O. Edição Especial, 1985 (05.03), s. 53).

Tallene i parentes ved siden af visse bestemmelser svarer til nummereringen i afsnit I og henviser til den seneste aendring af forordning (EOEF) nr. 574/72.

Denne udgave har ingen juridisk vaerdi.

I AENDRINGSAKTER

A. Akt vedroerende vilkaarene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltraedelse (EFT nr. L 302 af 15. 11. 1985, s. 23).

1. Raadets forordning (EOEF) nr. 1660/85 af 13. juni 1985 om aendring af forordningerne (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 160 af 20. 6. 1985, s. 1; spansk udgave: D. O. Edición especial, 1985 (05.V4) s. 142; portugisisk udgave: Edição Especial, 1985 (05.FA) s. 142).

2. Raadets forordning (EOEF) nr. 1661/85 af 13. juni 1985 om fastsaettelse af tekniske tilpasninger til faellesskabsbestemmelserne om vandrende arbejdstageres sociale sikring for saa vidt angaar Groenland (EFT nr. L 160 af 20. 6. 1985; spansk udgave: D. O. Edición especial, 1985 (05.04), s. 148; portugisisk udgave: Edição Especial, 1985 (05.04), s. 148).

3. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 513/86 af 26. februar om aendring af bilag 1, 4, 5 og 6 til Raadets forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (EFT nr. L 51 af 28. 2. 1986, s. 44).

4. Raadets forordning (EOEF) nr. 3811/86 af 11. december 1986 om aendring af forordningerne (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 355 af 16. 12. 1986, s. 5).

5. Raadets forordning (EOEF) nr. 1305/89 af 11. maj 1989 om aendring af forordningerne (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 131 af 13. 5. 1989, s. 1).

6. Raadets forordning (EOEF) nr. 2332/89 af 18. juli 1989 om aendring af forordningerne (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 224 af 22. 8. 1989, s. 1).

7. Raadets forordning (EOEF) nr. 3427/89 af 30. oktober 1989 om aendring af forordningerne (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 331 af 16. 11. 1989, s. 1).

8. Raadets forordning (EOEF) nr. 2195/91 af 25. juni 1991 om aendring af forordningerne (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 206 af 29. 7. 1991, s. 2).

9. Raadets forordning (EOEF) nr. 1248/92 af 30. april 1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 136 af 19. maj 1992, s. 7).

10. Raadets forordning (EOEF) nr. 1249/92 af 30. april 1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT nr. L 136 af 19. maj 1992, s. 28).

II Forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Faellesskabet (7) (8) (9) (10)

INDHOLDSFORTEGNELSE

Side

AFSNIT I:

ALMINDELIGE BESTEMMELSER (artikel 1 til 4) .

99

AFSNIT II:

GENNEMFOERELSE AF FORORDNINGENS ALMINDELIGE BESTEMMELSER (artikel 5 til 10a) .

100

AFSNIT III:

GENNEMFOERELSE AF FORORDNINGENS BESTEMMELSER OM, HVILKEN LOVGIVNING, DER SKAL ANVENDES (artikel 10b til 14) .

102

AFSNIT IV:

GENNEMFOERELSE AF FORORDNINGENS SAERLIGE BESTEMMELSER PAA DE ENKELTE ARTER AF YDELSER

Kapitel 1:

Almindelige regler om sammenlaegning af perioder (artikel 15).

105

Kapitel 2:

Sygdom og moderskab (artikel 16 til 34).

107

Kapitel 3:

Invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner) (artikel 35 til 59).

113

Kapitel 4:

Arbejdsulykker og erhvervssygdomme (artikel 60 til 77).

119

Kapitel 5:

Ydelser ved doedsfald (artikel 78 og 79).

125

Kapitel 6:

Ydelser ved arbejdsloeshed (artikel 80 til 84).

125

Kapitel 7:

Familieydelser (artikel 85 til 88).

127

Kapitel 8:

Ydelser til boern af pensions- eller rentemodtagere og til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem (artikel 90 til 92).

128

AFSNIT V:

FINANSIELLE BESTEMMELSER (artikel 93 til 107) .

129

AFSNIT VI:

FORSKELLIGE BESTEMMELSER (artikel 108 til 117)

132

AFSNIT VII:

OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER (artikel 118 til 122) .

134

Bilag

Bilag 1:

Kompetente myndigheder.

137

Bilag 2:

Kompetente institutioner.

139

Bilag 3:

Bopaelstedets institutioner og opholdsstedets institutioner.

157

Bilag 4:

Kontaktorganer.

170

Bilag 5:

Til tosidede overenskomster knyttede gennemfoerelsesbestemmelser, der forbliver i kraft 175

Bilag 6:

Fremgangsmaaden ved udbetaling af ydelser.

184

Bilag 7:

Banker.

186

Bilag 8:

Tilkendelse af familieydelser.

187

Bilag 9:

Beregning af de gennemsnitlige aarlige udgifter til naturalydelser.

188

Bilag 10:

Institutioner og organer udpeget af de kompetente myndigheder.

190

Bilag 11:

Ordninger omhandlet i forordningens artikel 35, stk. 2.

204

AFSNIT I

ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Artikel 1

Definitioner

I denne forordning:

a) betyder udtrykket »forordning« forordning (EOEF) nr. 1408/71

b) betyder udtrykket »gennemfoerelsesforordning« denne forordning

c) har de i forordningens artikel 1 fastlagte udtryk den betydning, der er tillagt dem i den naevnte artikel.

Artikel 2

Blanketter, meddelelser vedroerende lovgivning, vejledninger

1. Blanketterne til de attester, bevidnelser, erklaeringer, begaeringer og oevrige dokumenter, der er noedvendige for anvendelsen af forordningen og gennemfoerelsesforordningen, udarbejdes af den administrative kommission.

To medlemsstater eller deres kompetente myndigheder kan efter udtalelse fra den administrative kommission aftale at goere brug af forenklede formularer i deres indbyrdes forhold.

2. Den administrative kommission kan til brug for de kompetente myndigheder i hver medlemsstat indsamle oplysninger om de nationale lovbestemmelser, hvorpaa forordningen finder anvendelse.

3. Den administrative kommission udarbejder vejledninger, der tager sigte paa at underrette de paagaeldende om deres rettigheder samt om de administrative formaliteter, de skal iagttage for at goere disse rettigheder gaeldende.

Disse vejledninger skal fastlaegges efter forhandling med det raadgivende udvalg.

Artikel 3 (6)

Kontaktorganer - Forbindelse mellem institutionerne indbyrdes samt mellem institutionerne og de berettigede

1. De kompetente myndigheder kan udpege kontaktorganer, der er berettiget til at traede i direkte forbindelse med hinanden.

2. Enhver institution i en medlemsstat samt enhver person, der er bosat eller opholder sig paa en medlemsstats omraade, kan - enten direkte eller gennem kontaktorganerne - rette henvendelse til en anden medlemsstats institution.

3. Afgoerelser og andre dokumenter fra en medlemsstats institution, som vedroerer en person, der er bosat eller opholder sig paa en anden medlemsstats omraade, kan meddeles vedkommende direkte pr. anbefalet brev.

Artikel 4 (8)

Bilag

1. Bilag 1 angiver den eller de kompetente myndigheder i de enkelte medlemsstater.

2. Bilag 2 angiver de kompetente institutioner i de enkelte medlemsstater.

3. Bilag 3 angiver bopaelsstedets og opholdsstedets institutioner i de enkelte medlemsstater.

4. Bilag 4 angiver de kontaktorganer, der er udpeget i medfoer af gennemfoerelsesforordningens artikel 3, stk. 1.

5. Bilag 5 angiver de bestemmelser, som omhandles i gennemfoerelsesforordningens artikel 5, artikel 53, stk. 3, artikel 104, artikel 105, stk. 2, artikel 116, og artikel 121.

6. Bilag 6 angiver den fremgangsmaade ved betaling af ydelser, der i medfoer af gennemfoerelsesforordningens artikel 53, stk. 1, er valgt af de forpligtede institutioner i de enkelte medlemsstater.

Bilag 7 angiver navn og hjemsted for de i gennemfoerelsesforordningens artikel 55, stk. 1, naevnte banker.

8. Bilag 8 angiver de medlemsstater, paa hvis gensidige forhold gennemfoerelsesforordningens artikel 10a, stk. 1, litra d), finder anvendelse.

9. Bilag 9 angiver de ordninger, der skal tages i betragtning ved beregningen af de gennemsnitlige aarlige udgifter til naturalydelser i medfoer af gennemfoerelsesforordningens artikel 94, stk. 3, litra a), og artikel 95, stk. 3, litra a).

10. Bilag 10 angiver de institutioner eller organer, der er udpeget af de kompetente myndigheder, navnlig i medfoer af foelgende bestemmelser:

a) Forordning: artikel 14c, artikel 14d, stk. 3, og artikel 17

b) Gennemfoerselsforordning: artikel 6, stk. 1, artikel 8, artikel 10b, artikel 11, stk. 1, artikel 11a, stk. 1, artikel 12a, artikel 13, stk. 2 og 3, artikel 14, stk. 1, 2 og 3, artikel 38, stk. 1, artikel 70, stk. 1, artikel 80, stk. 2, artikel 81, artikel 82, stk. 2, artikel 85, stk. 2, artikel 86, stk. 2, artikel 89, stk. 1, artikel 91, stk. 2, artikel 102, stk. 2, artikel 109, artikel 110 og artikel 113, stk. 2.

11. Bilag 11 angiver den eller de ordninger, der er omhandlet i forordningens artikel 35, stk. 2.

AFSNIT II

GENNEMFOERELSE AF FORORDNINGENS ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Gennemfoerelse af forordningens artikel 6 og 7

Artikel 5

Anvendelse af gennemfoerelsesforordningen i stedet for administrative aftaler om gennemfoerelse af overenskomster

Gennemfoerelsesforordningens bestemmelser traeder i stedet for bestemmelserne i de administrative aftaler om gennemfoerelse af de overenskomster, der er naevnt i forordningens artikel 6; de traeder ligeledes i stedet for bestemmelserne om gennemfoerelse af de overenskomster, der er naevnt i forordningens artikel 7, stk. 2, litra c), for saa vidt disse gennemfoerelsesbestemmelser ikke er anfoert i bilag 5.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 9

Artikel 6

Adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring

1. Saafremt den paagaeldende under hensyntagen til forordningens artikel 9 og artikel 15, stk. 3, opfylder betingelserne for adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring i tilfaelde af invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner) inden for flere ordninger i medfoer af en medlemsstats lovgivning, og saafremt han ikke i medfoer af sin seneste loennede eller selvstaendige beskaeftigelse har vaeret omfattet af den tvungne forsikring inden for en af disse ordninger, har han paa grundlag af de naevnte bestemmelser adgang til frivillig forsikring eller frivillig fortsat forsikring inden for den ordning, der er fastsat i lovgivningen i denne medlemsstat eller, saafremt der ikke er fastsat nogen ordning, inden for en af ham selv valgt ordning.

2. For at opnaa ydelser efter bestemmelserne i forordningens artikel 9, stk. 2, skal den paagaeldende for vedkommende medlemsstats institution fremlaegge attest for de forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat. Denne attest udstedes efter den paagaeldendes anmodning af den eller de institutioner, der anvender de lovgivninger, hvorefter han har tilbagelagt disse perioder.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 12

Artikel 7 (9)

Almindelige regler om gennemfoerelse af bestemmelserne om undgaaelse af dobbeltydelse

1. Naar de ydelser, der kan kraeves udbetalt efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, samtidig vil kunne nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde, divideres de ydelsesbeloeb, som ikke udbetales ved en streng anvendelse af den i beroerte medlemsstaters lovgivning fastsatte bestemmelser om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, med det antal ydelser, som skal nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde.

2. Ved anvendelsen af forordningens artikel 12, stk. 2, 3 og 4, artikel 46a, 46b og 46c, meddeler de kompetente institutioner paa begaering hinanden alle noedvendige oplysninger.

Artikel 8 (4)

Regler, der anvendes i tilfaelde af samtidig ret til ydelser ved sygdom eller moderskab efter lovgivningen i flere medlemsstater

1. Dersom en arbejdstager, en selvstaendig erhvervsdrivende eller et af hans familiemedlemmer har ret til moderskabsydelser efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, tilkendes disse ydelser alene efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade foedslen har fundet sted, eller - saafremt foedslen ikke har fundet sted paa en af disse medlemsstaters omraade - alene efter lovgivningen i den medlemsstat, hvoraf den paagaeldende arbejdstager eller selvstaendige erhvervsdrivende senest har vaeret omfattet.

2. Dersom en arbejdstager eller selvstaendige erhvervsdrivende har ret til ydelser ved sygdom efter lovgivningen i Irland og i Det Forenede Kongerige for den samme uarbejdsdygtighedsperiode, tilkendes disse ydelser alene efter lovgivningen i den medlemsstat, hvoraf den paagaeldende senest har vaeret omfattet.

3. Dersom en person eller et af hans familiemedlemmer i de i forordningens artikels 14c, litra b), omhandlede tilfaelde har ret til naturalydelser ved sygdom eller moderskab efter to af de paagaeldende lovgivninger, gaelder foelgende regler:

a) hvis mindst én af disse lovgivninger indeholder bestemmelser om, at ydelserne tilkendes i form af refusion til ydelsesmodtageren, afholdes ydelserne udelukkende af institutionen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er blevet udredt

b) hvis ydelserne er blevet udredt paa en anden end de to implicerede medlemsstaters omraade, afholdes de udelukkende af institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning den paagaeldende er omfattet i kraft af sin loennede beskaeftigelse.

Artikel 8a

Regler, der gaelder i tilfaelde af samtidig ret til ydelser ved sygdom, arbejdsulykker eller erhvervssygdomme efter den graeske lovgivning og efter lovgivningen i en eller flere andre medlemsstater

Saafremt en arbejdstager, en selvstaendig erhvervsdrivende eller et af hans familiemedlemmer for samme periode har ret til ydelser ved sygdom, arbejdsulykker eller erhvervssygdomme efter den graeske lovgivning og efter lovgivningen i en eller flere andre medlemsstater, tilkendes disse ydelser alene efter den lovgivning, som den paagaeldende senest har vaeret omfattet af.

Artikel 9 (4)

Regler, der anvendes i tilfaelde af samtidig ret til ydelser ved doedsfald efter lovgivningen i flere medlemsstater

1. Indtraeder et doedsfald paa en medlemsstats omraade, er det alene den efter denne medlemsstats lovgivning erhvervede ret til begravelseshjaelp, der bevares, medens den ret, der er erhvervet efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, bortfalder.

2. Indtraeder et doedsfald paa en medlemsstats omraade, medens retten til begravelseshjaelp er erhvervet efter lovgivningen i to eller flere andre medlemsstater, eller indtraeder et doedsfald uden for medlemsstaternes omraade, medens retten er erhvervet efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater, er det alene den ret, der er erhvervet i den medlemsstat, af hvis lovgivning afdoede senest har vaeret omfattet, der bevares, medens den efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat erhvervede ret bortfalder.

3. Uanset bestemmelserne i stk. 1 og 2 bevares retten til begravelseshjaelp, der er erhvervet efter lovgivningen i begge de i bilag VII omhandlede medlemsstater, i de i forordningens artikel 14c, litra b), omhandlede tilfaelde.

Artikel 9a

Regler, der anvendes i tilfaelde af samtidig ret til ydelser ved arbejdsloeshed

Saafremt en arbejdstager eller selvstaendige erhvervsdrivende, der har ret til ydelser ved arbejdsloeshed efter den medlemsstats lovgivning, som han i henhold til forordningens artikel 69 var omfattet af under sin seneste loennede eller selvstaendige beskaeftigelse, vender tilbage til Graekenland, hvor han ligeledes har ret til arbejdsloeshedsydelser i medfoer af en tidligere tilbagelagt forsikrings- eller beskaeftigelsesperiode eller periode med selvstaendig virksomhed under graesk lovgivning, stilles ydelserne efter den graeske lovgivning i bero i den i forordningens artikel 69, stk. 1, litra c), omhandlende periode.

Artikel 10 (10)

Regler, der anvendes i tilfaelde af samtidig ret til familieydelser eller boernetilskud til arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende

1. a) Retten til familieydelser eller boernetilskud i henhold til en medlemsstats lovgivning, hvorefter erhvervelse af ret til disse ydelser eller tilskud ikke er betinget af forsikring eller af loennet eller selvstaendig beskaeftigelse, suspenderes, naar der i den samme periode og for det samme familiemedlem bestaar ret til ydelser enten i henhold til en anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til forordningens artikel 73, 74, 77 eller 78, med indtil et beloeb svarende til disse ydelser.

b) Hvis der imidlertid udoeves erhvervsmaessig beskaeftigelse paa den foerste medlemsstats omraade

i) af den person, der har ret til familieydelser, eller af den person, som ydelserne udbetales til, for saa vidt angaar de ydelser, der bestaar ret til enten i henhold til en anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til forordningens artikel 73 eller 74, suspenderes dog retten til de familieydelser, der ydes enten i henhold til denne anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til disse artikler, med indtil et beloeb svarende til de familieydelser, der er fastsat i lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmet er bosat. Ydelser, som udbetales af den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmet er bosat, afholdes af denne stat

ii) af den person, der har ret til disse ydelser, eller af den person, som disse ydelser udbetales til, for saa vidt angaar de ydelser, der bestaar ret til enten i henhold til en anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til forordningens artikel 77 eller 78, suspenderes dog retten til de familieydelser eller boernetilskud, der ydes enten i henhold til denne anden medlemsstats nationale lovgivning alene eller i henhold til disse artikler; i saa fald modtager den paagaeldende familieydelser eller boernetilskud fra den medlemsstat, paa hvis omraade boernene er bosat, idet udgiften afholdes af denne medlemsstat, samt i givet fald andre ydelser efter forordningens artikel 77 eller 78 end boernetilskud, idet udgiften afholdes af den stat, der er kompetent efter disse artikler.

2. Hvis en arbejdstager, der er omfattet af en medlemsstats lovgivning, har ret til familieydelser paa grundlag af forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der tidligere er tilbagelagt efter graesk lovgivning, suspenderes denne ret, naar der for den samme periode og for det samme familiemedlem bestaar ret til familieydelser efter lovgivningen i foerstnaevnte medlemsstat i medfoer af forordningens artikel 73 og 74, med indtil et beloeb svarende til disse ydelser.

Artikel 10a (7)

Regler, der anvendes, naar arbejdstageren eller den selvstaendig erhvervsdrivende successivt har vaeret omfattet af lovgivningen i flere medlemsstater i samme periode eller del af en periode

Dersom en arbejdstager eller selvstaendige erhvervsdrivende successivt har vaeret omfattet af lovgivningen i to medlemsstater i loebet af en udbetalingsperiode, saaledes som denne er fastsat i lovgivningen om familieydelser i den ene eller begge de paagaeldende stater, gaelder foelgende regler:

a) de familieydelser, som den paagaeldende kan goere krav paa efter lovgivningen i hver af disse stater, svarer til antallet af de daglige ydelser, der udbetales efter den paagaeldende lovgivning. Dersom lovgivningen i de paagaeldende stater ikke indeholder bestemmelser om udbetaling af daglige ydelser, tilkendes familieydelserne efter forholdet mellem det tidsrum, i hvilket den paagaeldende har vaeret omfattet af lovgivningen i hver af disse medlemsstater, og det i den paagaeldende lovgivning fastsatte tidsrum

b) naar familieydelserne er udbetalt af en institution for et tidsrum, hvor de skulle have vaeret udbetalt af en anden institution, skal der foretages en afregning mellem disse institutioner

c) hvor de efter en medlemsstats lovgivning tilbagelagte beskaeftigelsesperioder eller perioder med selvstaendig virksomhed udtrykkes i andre enheder end dem, der anvendes ved beregningen af familieydelser i medfoer af den lovgivning i en anden medlemsstat, hvoraf den paagaeldende tillige har vaeret omfattet i det samme tidsrum, sker omregningen, for saa vidt angaar anvendelsen af litra a) og b), efter gennemfoerelsesforordningens artikel 15, stk. 3

d) uanset bestemmelserne i litra a) skal i forholdet mellem de i bilag 8 til gennemfoerelsesforordningen naevnte medlemsstater den institution, der afholder udgifterne ved familieydelser paa grundlag af den foerste loennede eller selvstaendige beskaeftigelse i det paagaeldende tidsrum, afholde disse udgifter i hele udbetalingsperioden.

AFSNIT III

GENNEMFOERELSE AF FORORDNINGENS BESTEMMELSER OM, HVILKEN LOVGIVNING DER SKAL ANVENDES

Gennemfoerelse af forordningens artikel 13 til 17

Artikel 10b (8)

Formaliteter i medfoer af forordningens artikel 13, stk. 2, litra f)

Datoen og betingelserne for, hvornaar en i forordningens artikel 13, stk. 2, litra f), omhandlet person ikke laengere er omfattet af en medlemsstats lovgivning, afgoeres i overensstemmelse med bestemmelserne i denne lovgivning. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning den paagaeldende bliver omfattet, retter henvendelse til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i foerstnaevnte medlemsstat, for at faa oplyst denne dato.

Artikel 11

Formaliteter ved udstationering af en arbejdstager i henhold til forordningens artikel 14, stk. 1 og artikel 14b, stk. 1, og ved aftaler indgaaet i henhold til forordningens artikel 17

1. Denne institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning fortsat finder anvendelse, skal

a) paa arbejdstagerens eller dennes arbejdsgivers anmodning i de i forordningens artikel 14, stk. 1, og artikel 14b, stk. 1, omhandlede tilfaelde

b) i tilfaelde, hvor forordningens artikel 17 finder anvendelse

udlevere arbejdstageren en attest, der bekraefter, at han fortsat er omfattet af denne lovgivning indtil et naermere angivet tidspunkt.

2. Samtykke i de tilfaelde, der er omhandlet i forordningens artikel 14, stk. 1, litra b), og artikel 14b, skal indhentes af arbejdsgiveren.

Artikel 11a

Formaliteter i henhold til forordningens artikel 14a, stk. 1 og 14b, stk. 2, og ved aftaler indgaaet i henhold til forordningens artikel 17 ved udoevelse af virksomhed i en anden medlemsstat end den, hvor den paagaeldende normalt udoever selvstaendig virksomhed

1. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning fortsat finder anvendelse, skal

a) paa den selvstaendige erhvervsdrivendes anmodning i de i forordningens artikel 14a, stk. 1, og artikel 14b, stk. 2, omhandlede tilfaelde

b) i tilfaelde, hvor forordningens artikel 17 finder anvendelse

udlevere den selvstaendige erhvervsdrivende en attest, der bekraefter, at han fortsat er omfattet af denne lovgivning indtil et naermere angivet tidspunkt.

2. Samtykke i de tilfaelde, der er omhandlet i forordningens artikel 14a, stk. 1, litra b), og artikel 14b, stk. 2, skal indhentes af den selvstaendige erhvervsdrivende.

Artikel 12

Saerlige bestemmelser om arbejdstageres medlemskab af den tyske ordning for social sikring

Saafremt tysk lovgivning i medfoer af forordningens artikel 13, stk. 2, litra a), artikel 14, stk. 1 og 2, eller artikel 14b, stk. 1, eller i medfoer af en aftale indgaaet i henhold til forordningens artikel 17 finder anvendelse paa en arbejdstager, der er beskaeftiget af en virksomhed eller en arbejdsgiver, hvis hjemsted eller bopael ikke er beliggende paa Tysklands omraade, og arbejdstageren ikke har noget fast arbejdssted paa tysk omraade, finder denne lovgivning anvendelse, som om arbejdstageren var beskaeftiget paa sit bopaelssted paa tysk omraade.

Hvis arbejdstageren ikke har bopael paa tysk omraade, finder den tyske lovgivning anvendelse, som om han var beskaeftiget paa et sted, for hvilket Allgemeine Ortskrankenkasse Bonn (den almindelige stedlige sygekasse for Bonn), er kompetent.

Artikel 12a (4)

Bestemmelser for de i forordningens artikel 14, stk. 2, litra b), artikel 14, stk. 3, artikel 14a, stk. 2 til 4, og artikel 14c, omhandlede personer, som normalt har loennet og/eller selvstaendig beskaeftigelse paa to eller flere medlemsstaters omraade

Ved anvendelsen af forordningens artikel 14, stk. 2, litra b), artikel 14, stk. 3, artikel 14a, stk. 2 til 4 og artikel 14c, gaelder foelgende regler:

1. a) En person, som normalt udfoerer sit arbejde paa to eller flere medlemsstaters omraade eller i en virksomhed, som har sit hjemsted eller forretningssted paa en medlemsstats omraade, og hvor to medlemsstaters faelles graense gaar igennem virksomheden, eller som samtidig har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade og selvstaendig beskaeftigelse paa en anden medlemsstats omraade, i henhold til bestemmelserne i denne artikel skal underrette den institution herom, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat.

b) Saafremt lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende er bosat, ikke finder anvendelse paa ham, skal den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i denne medlemsstat, underrette den institution herom, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse.

2. a) Saafremt en person, som normalt har loennet eller selvstaendig beskaeftigelse paa to eller flere medlemsstaters omraade, og som udfoerer en del af sit arbejde i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, i henhold til forordningens artikel 14, stk. 2, litra b), i), eller artikel 14a, stk. 2, er omfattet af lovgivningen i denne medlemsstat, udleverer den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i denne medlemsstat, den paagaeldende en attest, der bekraefter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, og sender en kopi af denne attest til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat.

i) paa hvis omraade den paagaeldende person udfoerer en del af sit arbejde, og/eller

ii) paa hvis omraade en virksomhed eller en arbejdsgiver, hvortil han er knyttet, har sit hjemsted eller sit forretningssted, for saa vidt det drejer sig om en arbejdstager.

b) Sidstnaevnte institution skal i fornoedent omfang til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse, fremsende de noedvendige oplysninger til fastsaettelse af bidrag, som arbejdsgiveren eller arbejdsgiverne og/eller den paagaeldende er pligtig til at indbetale i henhold til denne lovgivning.

3. a) Saafremt en person, der har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade i en virksomhed, som har sit hjemsted eller forretningssted paa en anden medlemsstats omraade, og hvor de to medlemsstaters faelles graense gaar igennem virksomheden, eller som er selvstaendig erhvervsdrivende i en saadan virksomhed, i henhold til forordningens artikel 14, stk. 3, eller artikel 14a, stk. 3, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den paagaeldende virksomhed har sit hjemsted eller forretningssted, udleverer den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i sidstnaevnte medlemsstat, den paagaeldende en attest, der bekraefter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, og sender en kopi af denne attest til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat:

i) paa hvis omraade, den paagaeldende har loennet eller selvstaendig beskaeftigelse

ii) paa hvis omraade, den paagaeldende er bosat.

b) Stk. 2, litra b), ovenfor finder tilsvarende anvendelse.

4. a) Saafremt en arbejdstager, som ikke er bosat paa en af de medlemsstaters omraader, hvor han udfoerer sit arbejde, i henhold til forordningens artikel 14, stk. 2, litra b), ii), er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade den virksomhed eller arbejdsgiver, som beskaeftiger ham, har sit hjemsted eller forretningssted, udleverer den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i sidstnaevnte medlemsstat, arbejdstageren en attest, der bekraefter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, og sender en kopi af denne attest til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat:

i) paa hvis omraade, arbejdstageren udfoerer en del af sit arbejde

ii) paa hvis omraade, arbejdstageren er bosat.

b) Stk. 2, litra b) ovenfor finder tilsvarende anvendelse.

5. a) Saafremt en person, der normalt har selvstaendig beskaeftigelse paa to eller flere medlemsstaters omraade, men som ikke udoever virksomhed paa den medlemsstats omraade, hvor han er bosat, i henhold til forordningens artikel 14a, stk. 2, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han har sin hovedbeskaeftigelse, underretter den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, de institutioner herom, der er udpeget af de kompetente myndigheder i de andre beroerte medlemsstater.

b) De kompetente myndigheder i de beroerte medlemsstater eller de institutioner, der er udpeget af disse kompetente myndigheder, fastsaetter ved faelles aftale og under hensyn til bestemmelserne i litra d) og i forordningens artikel 14a, stk. 4, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse paa den paagaeldende, inden for en periode paa hoejst seks maaneder regnet fra det tidspunkt, hvor en af de beroerte institutioner blev underrettet om den paagaeldende situation.

c) Den institution, som administrerer den lovgivning, som skal finde anvendelse paa den paagaeldende, skal udlevere den paagaeldende en attest, der bekraefter, at han er omfattet af denne lovgivning, og sende en kopi af denne attest til de andre beroerte institutioner.

d) Ved bestemmelse af den paagaeldende persons hovedbeskaeftigelse i henhold til forordningens artikel 14a, stk. 2, andet punktum, skal der foerst og fremmest tages hensyn til det sted, hvorfra den paagaeldende person udoever sin virksomhed. Saafremt dette ikke er muligt, skal der tages hensyn til kriterier saasom den saedvanlige karakter eller varigheden af virksomheden, antallet af udfoerte tjenesteydelser og indtaegter i forbindelse med denne virksomhed.

e) De beroerte institutioner udveksler alle oplysninger, der er paakraevet for fastsaettelse af baade den paagaeldendes hovedbeskaeftigelse og de bidrag, der skal indbetales efter den lovgivning, som er blevet fastsat som vaerende gaeldende for ham.

6. a) Hvis denne institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse i henhold til forordningens artikel 14a, stk. 2, eller 3 fastslaar, at naevnte artikels stk. 4 finder anvendelse paa den paagaeldende, skal denne institution, med forbehold af naervaerende forordnings stk. 5 og navnlig stk. 5, litra b), underrette de kompetente myndigheder i de andre beroerte medlemsstater eller de institutioner, der er udpeget af disse myndigheder, herom; den lovgivning, der skal finde anvendelse paa den paagaeldende, fastsaettes om fornoedent efter faelles aftale.

b) De i stk. 2, litra b) omhandlede oplysninger sendes af de andre beroerte institutioner til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis lovgivning skal finde anvendelse.

7. a) Saafremt en person, som samtidig har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade og selvstaendig beskaeftigelse paa en anden medlemsstats omraade, i henhold til forordningens artikel 14c, litra a), er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han har loennet beskaeftigelse, udleverer den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i sidstnaevnte medlemsstat, den paagaeldende en attest, der bekraefter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, og sender en kopi af denne attest til den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i enhver anden medlemsstat:

i) paa hvis omraade, den paagaeldende har selvstaendig beskaeftigelse

ii) paa hvis omraade, den paagaeldende er bosat.

b) Stk. 2, litra b) ovenfor finder tilsvarende anvendelse.

8. Saafremt en person, som samtidig har loennet beskaeftigelse og selvstaendig beskaeftigelse paa forskellige medlemsstaters omraade i henhold til forordningens artikel 14c, litra b), er omfattet af lovgivningen i to medlemsstater, finder bestemmelserne i stk. 1, 2, 3 og 4, for saa vidt angaar den loennede beskaeftigelse, og i stk. 1, 2, 3, 5 og 6, for saa vidt angaar den selvstaendig beskaeftigelse, tilsvarende anvendelse.

De institutioner, der er udpeget af de kompetente myndigheder i de to medlemsstater, hvis lovgivning endeligt finder anvendelse, underretter gensidigt hinanden herom.

Artikel 13

Udoevelse af retten til at vaelge for personale, der goer tjeneste ved diplomatiske missioner og konsulater

1. Den i forordningens artikel 16, stk. 2 fastsatte ret til at vaelge skal udoeves foerste gang inden tre maaneder efter det tidspunkt, da arbejdstageren blev ansat ved den paagaeldende diplomatiske mission eller det paagaeldende konsulat eller traadte i privat tjeneste hos embedsmaend i denne mission eller dette konsulat. Valget faar virkning fra datoen for tiltraedelsen af den paagaeldende stilling.

Dersom arbejdstageren ved udgangen af et kalenderaar paany goer brug af sin ret til at vaelge, har valget virkning fra den foerste dag i det foelgende kalenderaar.

2. En arbejdstager, som goer brug af sin ret til at vaelge, underretter den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning, han har valgt at vaere omfattet, og underretter samtidig sin arbejdsgiver. Den naevnte institution underretter om fornoedent alle de oevrige institutioner i den samme medlemsstat i overensstemmelse med de af den kompetente myndighed i den paagaeldende medlemsstat udstedte forskrifter.

3. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren har valgt at vaere omfattet, skal forsyne ham med en attest, der bekraefter, at han er omfattet af denne medlemsstats lovgivning, saa laenge han er beskaeftiget ved den paagaeldende diplomatiske mission eller det paagaeldende konsulat eller er i privat tjeneste hos embedsmaend ved denne mission eller dette konsulat.

4. Har arbejdstageren valgt at vaere omfattet af tysk lovgivning, finder denne lovgivnings bestemmelser anvendelse, som om arbejdstageren var beskaeftiget paa det sted, hvor den tyske regering har sit saede. Den kompetente myndighed udpeger den kompetente institution for sygeforsikring.

Artikel 14

Udoevelse af retten til at vaelge, for saa vidt angaar De Europaeiske Faellesskabers hjaelpeansatte

1. Den i forordningens artikel 16, stk. 3, fastsatte ret til at vaelge skal benyttes ved ansaettelseskontraktens oprettelse. Den myndighed, der er befoejet til at afslutte denne kontrakt, underretter den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning den hjaelpeansatte har valgt at vaere omfattet. Den naevnte institution underretter, om fornoedent, alle de oevrige institutioner i den samme medlemsstat.

2. Den institution, der er udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning den hjaelpeansatte har valgt at vaere omfattet, skal forsyne ham med en attest, der bekraefter, at han er omfattet af denne stats lovgivning, saa laenge han er ansat ved De Europaeiske Faellesskaber.

3. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne udpeger om fornoedent de institutioner, hvorunder De Europaeiske Faellesskabers hjaelpeansatte skal henhoere.

4. Dersom en hjaelpeansat, der er beskaeftiget i en anden medlemsstat end Tyskland, har valgt at vaere omfattet af tysk lovgivning, finder denne lovgivnings bestemmelser anvendelse, som om den paagaeldende var beskaeftiget paa det sted, hvor den tyske regering har sit saede. Den kompetente myndighed udpeger den kompetente institution for sygeforsikring.

AFSNIT IV

GENNEMFOERELSE AF FORORDNINGENS SAERLIGE BESTEMMELSER PAA DE ENKELTE ARTER AF YDELSER

KAPITEL 1

ALMINDELIGE REGLER OM SAMMENLAEGNING AF PERIODER

Artikel 15 (A) (4) (9)

1. I de i forordningens artikel 18, stk. 1, artikel 38, artikel 45,stk. 1 til 3, artikel 64 og artikel 67, stk. 1 og 2, omhandlede tilfaelde sker sammenlaegningen af perioder efter foelgende regler:

a) til forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, laegges forsikrings- eller bopaelsperioden tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, for saa vidt det er noedvendigt at medregne dem for at supplere de efter den foerstnaevnte medlemsstats lovgivning tilbagelagte forsikrings- eller bopaelsperioder med henblik paa erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser, forudsat at disse forsikrings- eller bopaelsperioder ikke helt eller delvis falder sammen. Hvor det drejer sig om ydelser ved invaliditet, alderdom eller doedsfald (pensioner), der skal fastsaettes af to eller flere medlemsstaters institutioner efter bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2, foretager de enkelte beroerte institutioner hver for sig denne sammenlaegning ved medregning af samtlige forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt af arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende efter lovgivningen i samtlige de medlemsstater, af hvis lovgivning han har vaeret omfattet, saafremt ikke andet foelger af bestemmelserne i forordningens artikel 45, stk. 2 og 3, og artikel 47, stk. 1, litra a).

I de i forordningens artikel 14c, litra b), omhandlede tilfaelde medregner de paagaeldende institutioner imidlertid ligeledes forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter en tvungen forsikringsordning i henhold til lovgivningen i to medlemsstater, og som falder sammen

b) naar en forsikrings- eller bopaelsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning om en tvungen forsikring, falder sammen med en forsikringsperiode, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning om en frivillig eller frivillig fortsat forsikring, medregnes alene den periode, som er tilbagelagt efter den tvungne forsikring

c) naar en efter en medlemsstats lovgivning tilbagelagt forsikrings- eller bopaelsperiode, der ikke er en ligestillet periode, falder sammen med en efter en anden medlemsstats lovgivning ligestillet periode, medregnes alene den periode, som ikke er en ligestillet periode

d) enhver efter lovgivningen i to eller flere medlemsstater ligestillet periode skal alene medregnes af institutionen i den medlemsstat af hvis lovgivning den forsikrede senest har vaeret tvungent forsikret forud for den naevnte periode; har den forsikrede ikke vaeret tvungent forsikret efter lovgivningen i en medlemsstat forud for den naevnte periode, medregnes denne af institutionen i den medlemsstat, i hvilken han foerste gang efter den naevnte periode har vaeret tvungent forsikret

e) dersom det tidsrum, i hvilket visse forsikrings- eller bopaelsperioder er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, ikke kan fastslaas med bestemthed, antages det, at disse perioder ikke falder sammen med forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning, og de skal medregnes ved sammenlaegning af perioder, for saa vidt de kan komme i betragtning i dette oejemed

f) dersom visse forsikrings- eller bopaelsperioder efter en medlemsstats lovgivning kun medregnes, hvis de er tilbagelagt inden for en bestemt tidsfrist, skal den institution, som anvender denne lovgivning:

i) kun medregne forsikrings- eller bopaelsperioder tilbagelagt efter en anden medlemsstats lovgivning, hvis de er tilbagelagt inden for denne tidsfrist, eller

ii) forlaenge denne tidsfrist med laengden af de forsikrings- eller bopaelsperioder, der efter en anden medlemsstats lovgivning helt eller delvis er tilbagelagt inden for den naevnte tidsfrist, naar det drejer sig om forsikrings- eller bopaelsperioder, der efter den anden medlemsstats lovgivning alene medfoerer suspension af den frist, inden for hvilken forsikrings- eller bopaelsperioder skal vaere tilbagelagt.

2. Forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt i en medlemsstat efter en af forordningen ikke omfattet lovgivning, men som medregnes i henhold til en anden lovgivning i denne medlemsstat, som er omfattet af forordningen, anses for forsikrings- eller bopaelsperioder, der skal medregnes med henblik paa sammenlaegning.

3. Hvor forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, udtrykkes i andre tidsenheder end dem, der anvendes i en anden medlemsstats lovgivning, sker den for sammenlaegningen noedvendige omregning efter foelgende regler:

a) hvis det drejer sig om en arbejdstager, der har vaeret omfattet af en ordning, der anvender en seks dages-uge, eller en selvstaendig erhvervsdrivende:

i) er en dag lig med otte timer og omvendt

ii) er seks dage lig med en uge og omvendt

iii) er 26 dage lig med en maaned og omvendt

iv) er tre maaneder eller 13 uger eller 78 dage lig med et kvartal og omvendt

v) skal ved omregning af uger til maaneder og omvendt uge og maaneder omregnes til dage

vi) kan anvendelsen af foranstaaende regler ikke medfoere, at der for samtlige de i et kalenderaar tilbagelagte forsikringsperioder medregnes et tidsrum, der i alt overstiger 312 dage eller 52 uger eller 12 maaneder eller fire kvartaler

b) hvis det drejer sig om en arbejdstager, der har vaeret omfattet af en ordning, der anvender en fem dages-uge:

i) er en dag lig med ni timer og omvendt

ii) er fem dage lig med en uge og omvendt

iii) er 22 dage lig med en maaned og omvendt

iv) er tre maaneder eller 13 uger eller 66 dage lig med et kvartal og omvendt

v) skal ved omregning af uger til maaneder og omvendt uger og maaneder omregnes til dage

vi) kan anvendelsen af foranstaaende regler ikke medfoere, at der for samtlige de i et kalenderaar tilbagelagte forsikringsperioder medregnes et tidsrum eller 12 maaneder eller fire kvartaler.

c) hvis det drejer sig om en arbejdstager, der har vaeret omfattet af en ordning, der anvender en syv dages-uge:

i) er en dag lig med seks timer og omvendt

ii) er syv dage lig med en uge og omvendt

iii) er tredive dage lig med en maaned og omvendt

iv) er tre maaneder eller 13 uger eller 90 dage lig med et kvartal og omvendt

v) skal ved omregning af uger til maaneder og omvendt uger og maaneder omregnes til dage

vi) kan anvendelsen af foranstaaende regler ikke medfoere, at der for samtlige de i et kalenderaar tilbagelagte forsikringsperioder medregnes et tidsrum, der i alt overstiger 360 dage eller 52 uger eller 12 maaneder eller fire kvartaler.

Hvis forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning, udtrykkes i maaneder, anses de dage, der i henhold til de i dette stykke anfoerte omregningsregler svarer til en broekdel af en maaned, for en hel maaned.

KAPITEL 2

SYGDOM OG MODERSKAB

Gennemfoerelse af forordningens artikel 18

Artikel 16

Attestation af forsikringsperioder

1. Anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 18 er betinget af, at arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende for den kompetente institution fremlaegger attest for de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, hvoraf han tidligere senest har vaeret omfattet.

2. Denne attest udstedes efter arbejdstagerens eller den selvstaendige erhvervsdrivendes anmodning af institutionen eller institutionerne i den medlemsstat, af hvis lovgivning han tidligere senest har vaeret omfattet. Dersom han ikke fremlaegger den naevnte attest, retter den kompetente institution henvendelse til den eller de paagaeldende institutioner for at fremskaffe den.

3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse, hvis det er noedvendigt at tage hensyn til forsikringsperioder, der tidligere er tilbagelagt efter enhver anden medlemsstats lovgivning, for at de i den kompetente stats lovgivning foreskrevne betingelser kan opfyldes.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 19

Artikel 17

Naturalydelser i tilfaelde af bopael i en anden medlemsstat end den kompetente stat

1. For at opnaa naturalydelser i medfoer af forordningens artikel 19 skal arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende lade sig selv og sine familiemedlemmer registrere ved bopaelsstedets institution og herved forevise dokumentation for, at han har ret til disse naturalydelser for sig selv og sine familiemedlemmer. Denne attest udstedes af den kompetente institution eventuelt paa grundlag af de af arbejdsgiveren meddelte oplysninger. Dersom arbejdstageren, den selvstaendige erhvervsdrivende, eller hans familiemedlemmer ikke foreviser den naevnte attest, retter bopaelsstedets institution henvendelse til den kompetente institution for at fremskaffe den.

2. Denne attest er gaeldende, saa laenge bopaelsstedets institution ikke har modtaget meddelelse om, at den ikke laengere er gyldig. Naar attesten er udstedt af en fransk institution, er den dog kun gyldig i et tidsrum af et aar regnet fra datoen for dens udstedelse og skal fornys hvert aar.

3. Saafremt den paagaeldende er saesonarbejder, er den i stk. 1 naevnte attest gyldig, saa laenge saesonarbejdet vedvarer, medmindre den kompetente institution i mellemtiden har underrettet bopaelsstedets institution om, at den ikke laengere er gyldig.

4. Bopaelsstedets institution underretter den kompetente institution om enhver registrering, der har fundet sted i henhold til bestemmelserne i stk. 1.

5. Ved enhver begaering om naturalydelser skal den paagaeldende fremlaegge de bevisligheder, der i medfoer af lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, kraeves for tilkendelse af naturalydelser.

6. I tilfaelde af hospitalsindlaeggelse underretter bopaelsstedets institution den kompetente institution om indlaeggelsesdatoen, den forventede varighed af hospitalsopholdet samt udskrivningsdatoen, senest tre dage efter at den er blevet bekendt hermed. En saadan underretning er dog ikke fornoeden, hvis udgifterne ved naturalydelser refunderes bopaelsstedets institution med et fikseret beloeb.

7. Bopaelsstedets institution underretter paa forhaand den kompetente institution om enhver afgoerelse vedroerende tilkendelse af naturalydelser, naar de forventede eller faktiske omkostninger overstiger et fast beloeb, som fastsaettes og revideres med jaevne mellemrum af den administrative kommission. Den kompetente institution har en frist paa 15 dage regnet fra fremsendelsen af denne meddelelse til eventuelt at fremsaette en begrundet indsigelse; dersom bopaelsstedets institution ikke har modtaget nogen indsigelse inden udloebet af denne frist, tilkender den naturalydelserne. I tilfaelde, hvor det er tvingende noedvendigt at udrede naturalydelserne straks, underretter bopaelsstedets institution oejeblikkeligt den kompetente institution herom. Underretning om en begrundet indsigelse er dog ikke fornoeden, naar udgifterne ved naturalydelser refunderes bopaelsstedets institution med et fikseret beloeb.

8. Arbejdstageren, den selvstaendige erhvervsdrivende eller hans familiemedlemmer er forpligtet til at underrette bopaelsstedets institution om enhver forandring i deres forhold, der kan beroere deres ret til naturalydelser, navnlig om ethvert arbejdsophoer eller overgang til anden loennet eller selvstaendig beskaeftigelse for den paagaeldende vedkommende eller om enhver forandring af bopaels- eller opholdssted, for saa vidt angaar arbejdstageren, den selvstaendige erhvervsdrivende eller et af hans familiemedlemmer. Den kompetente institution underretter ligeledes bopaelsstedets institution om ophoer af arbejdstagerens eller den selvstaendige erhvervsdrivendes tilknytning til forsikringen eller om bortfald af hans ret til naturalydelser. Bopaelsstedets institution kan naar som helst afkraeve den kompetente institution oplysning om arbejdstagerens eller den selvstaendige erhvervsdrivendes tilknytning til forsikringen eller hans ret til naturalydelser.

9. To eller flere medlemsstater eller deres kompetente myndigheder kan efter indhentet udtalelse fra den administrative kommission aftale andre gennemfoerelsesregler.

Artikel 18

Kontantydelser i tilfaelde af bopael i en anden medlemsstat end den kompetente stat

1. For at opnaa kontantydelser i medfoer af forordningens artikel 19, stk. 1, litra b), skal arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende inden tre dage efter uarbejdsdygtighedens indtraeden rette henvendelse til bopaelsstedets institution og herved fremlaegge en meddelelse om arbejdsophoer eller - dersom dette er foreskrevet i den lovgivning, som gaelder for den kompetente institution eller bopaelsstedets institution - en erklaering om uarbejdsdygtighed udstedt af den behandlende laege.

2. Hvor de behandlende laeger i bopaelslandet ikke udsteder erklaeringer om uarbejdsdygtighed, retter den paagaeldende direkte henvendelse til bopaelsstedets institution inden for den frist, der er foreskrevet i den lovgivning, der gaelder for dem.

Denne institution foranlediger straks den paagaeldende undersoegt af en laege til konstatering af hans uarbejdsdygtighed, hvorefter den i stk. 1 omhandlede erklaering udstedes. Denne erklaering, som skal angive den forventede varighed af uarbejdsdygtigheden, sendes straks til den kompetente institution.

3. I de tilfaelde, hvor stk. 2 ikke finder anvendelse, skal bopaelsstedets institution snarest muligt, og i hvert fald inden tre dage efter at arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har rettet henvendelse til den, lade foretage en laegelig kontrolundersoegelse af den paagaeldende, som om det drejede sig om en af dens egne forsikrede. Den erklaering, der udstedes af den kontrollerende laege, og som navnlig skal angive den forventede varighed af uarbejdsdygtigheden, sendes af bopaelsstedets institution til den kompetente institution inden tre dage efter datoen for kontrolundersoegelsen.

4. Bopaelsstedets institution skal senere, om fornoedent, underkaste arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende en administrativ eller laegelig kontrol, som om det drejede sig om en af dens egne forsikrede. Saa snart den konstaterer, at arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende paany er arbejdsdygtig, underretter den straks den paagaeldende samt den kompetente institution herom med angivelse af datoen for ophoeret af uarbejdsdygtigheden. Meddelelsen til den paagaeldende anses for en afgoerelse truffet paa den kompetente institutions vegne, jfr., dog bestemmelserne i stk. 6.

5. Den kompetente institution bevarer under alle omstaendigheder retten til at lade den paagaeldende undersoege af en af den selv udpeget laege.

6. Beslutter den kompetente institution at afslaa udbetaling af kontantydelser, fordi arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende ikke har opfyldt de i bopaelsstedets lovgivning foreskrevne formaliteter, eller konstaterer den, at den paagaeldende paany er arbejdsdygtig, underretter den ham om sin afgoerelse og sender samtidig en genpart heraf til bopaelsstedets institution.

7. Naar arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende genoptager sit arbejde, underretter han den kompetente institution herom, hvis dette er foreskrevet i den lovgivning, som gaelder for denne institution.

8. Den kompetente institution udbetaler kontantydelserne paa enhver egnet maade, fortrinsvis ved international postanvisning, og underretter bopaelsstedets institution og arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende herom. Dersom kontantydelserne udbetales af bopaelsstedets institution for den kompetente institutions regning, underretter den sidstnaevnte institution den paagaeldende om hans rettigheder, samtidig med at den underretter bopaelsstedets institution om stoerrelsen af kontantydelserne, tidspunkterne for deres udbetaling, samt for hvor lang tid de hoejst kan ydes, i overensstemmelse med reglerne i den kompetente stats lovgivning.

9. To eller flere medlemsstater eller deres kompetente myndigheder kan efter indhentet udtalelse fra den administrative kommission aftale andre gennemfoerelsesregler.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 20

Artikel 19

Saerlige bestemmelser for graensearbejdere og deres familiemedlemmer

Naar det drejer sig om graensearbejdere eller deres familiemedlemmer, kan laegemidler, bandager, briller, mindre proteser samt laboratorieundersoegelser kun udleveres eller foretages paa den medlemsstats omraade, hvor de er ordineret, efter bestemmelserne i denne medlemsstats lovgivning, medmindre den lovgivning, der gaelder for den kompetente institution, eller en overenskomst indgaaet mellem de paagaeldende medlemsstater eller disse medlemsstaters kompetente myndigheder indeholder mere gunstige regler.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 22

Artikel 20

Naturalydelser i tilfaelde af ophold i en anden medlemsstat end den kompetente stat - Saertilfaelde vedroerende arbejdstagere beskaeftiget ved international transport samt deres familiemedlemmer

1. For at opnaa naturalydelser - for sig selv eller for de familiemedlemmer, de ledsager ham - skal den i forordningens artikel 14, stk. 2, litra a), omhandlede arbejdstager, der er beskaeftiget ved international transport, og som under udoevelsen af sit arbejde befinder sig i en anden medlemsstat end den kompetente stat, snarest muligt for opholdsstedets institution fremlaegge en saerlig attest, der er udstedt af arbejdsgiveren eller dennes stedfortraeder i samme kalendermaaned eller inden for de to forudgaaende kalendermaaneder. Denne attest skal isaer angive, hvornaar arbejdstageren har tiltraadt sin beskaeftigelse hos den naevnte arbejdsgiver, samt den kompetente institutions benaevnelse og adresse; dersom den kompetente institution ikke efter den kompetente stats lovgivning forudsaettes at vaere arbejdsgiveren bekendt, skal arbejdstageren dog skriftligt angive denne institutions benaevnelse og adresse ved sin indgivelse af begaering til opholdsstedets institution. Naar arbejdstageren har fremlagt denne attest, formodes han at opfylde betingelserne for ret til naturalydelser. Dersom det ikke er muligt for arbejdstageren at henvende sig til opholdsstedets institution foer laegebehandlingen, har han alligevel ret til denne behandling ved fremlaeggelse af den naevnte attest, som om han var forsikret i denne institution.

2. Opholdsstedets institution retter inden tre dage henvendelse til den kompetente institution for at faa oplyst, om den paagaeldende opfylder betingelserne for ret til naturalydelser. Den er forpligtet til at udrede naturalydelserne, indtil den modtager svar fra den kompetente institution, og hoejst for et tidsrum af 30 dage.

3. Den kompetente institution skal svare opholdsstedets institution inden 10 dage efter modtagelsen af dens forespoergsel. Dersom svaret er bekraeftende, angiver den kompetente institution i givet fald for hvor lang tid naturalydelserne hoejst kan tilkendes efter den for denne institution gaeldende lovgivning, og opholdsstedets institution udreder fortsat de naevnte ydelser.

4. I stedet for den i stk. 1 omhandlede attest kan de i den naevnte bestemmelse omhandlede arbejdstagere for opholdsstedets institution fremlaegge attest for, at betingelserne for ret til naturalydelserne er opfyldt. Denne attest, der udstedes af den kompetente institution, skal i givet fald navnlig angive, for hvor lang tid naturalydelserne hoejst kan tilkendes efter den kompetente stats lovgivning. I dette tilfaelde finder bestemmelserne i stk. 1-3 ikke anvendelse.

5. Bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 17, stk. 6, 7 og 9 finder tilsvarende anvendelse.

6. De naturalydelser, der udredes paa grundlag af den i stk. 1 naevnte formodning, er genstand for refusion i henhold til forordningens artikel 36, stk. 1.

Artikel 21

Naturalydelser ved ophold i en anden medlemsstat end den kompetente stat - Andre arbejdstagere end de i gennemfoerelsesforordningens artikel 20 omhandlede eller selvstaendige erhvervsdrivende

1. For at opnaa naturalydelser i medfoer af forordningens artikel 22, stk. 1, litra a), i) - bortset fra det i gennemfoerelsesforordningens artikel 20 omhandlede tilfaelde - skal arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende for opholdsstedets institution fremlaegge attest om, at han har ret til naturalydelser. Denne attest, der udstedes af den kompetente institution efter den paagaeldende anmodning, om muligt foer han forlader den medlemsstat, hvor han er bosat, skal i givet fald navnlig angive, for hvor lang tid naturalydelserne hoejst kan tilkendes efter den kompetente stats lovgivning. Fremlaegger den paagaeldende ikke denne attest, retter opholdsstedets institution henvendelse til den kompetente institution for at fremskaffe den.

2. Bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 17, stk. 6, 7 og 9, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 22

Naturalydelser til arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende, som flytter eller som vender tilbage til bopaelslandet, samt til arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende, der har faaet tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat med henblik paa behandling

1. For at opnaa naturalydelser i medfoer af forordningens artikel 22, stk. 1, litra b), i), skal arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende for bopaelsstedets institution fremlaegge attest om, at han fortsat har ret til disse ydelser. Denne attest, der udstedes af den kompetente institution, skal i givet fald navnlig angive, for hvor lang tid naturalydelserne endnu kan udredes i henhold til den kompetente stats lovgivning. Attesten kan ogsaa udstedes efter arbejdstagerens eller den selvstaendige erhvervsdrivende afrejse og efter dennes anmodning, dersom den paa grund af force majeure ikke har kunnet udfaerdiges tidligere.

2. Bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 17, stk. 6, 7 og 9, finder tilsvarende anvendelse.

3. Bestemmelserne i denne artikel finder tilsvarende anvendelse paa udredelse af naturalydelser i det i forordningens artikel 22, stk. 1, litra c), i), omhandlede tilfaelde.

Artikel 23

Naturalydelser til familiemedlemmer

Bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 21 eller 22 finder tilsvarende anvendelse ved tilkendelse af naturalydelser til de i forordningens artikel 22, stk. 3, omhandlede familiemedlemmer.

I de i forordningens artikel 22, stk. 3, andet afsnit omhandlede tilfaelde betragtes imidlertid institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted og lovgivningen i familiemedlemmernes bopaelsland som henholdsvis den kompetente institution og den kompetente stats lovgivning ved anvendelse af gennemfoerelsesforordningens artikel 17, stk. 6, 7 og 9, og artikel 21 og 22.

Artikel 24

Kontantydelser til arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende ved ophold i en anden medlemsstat end den kompetente stat

For opnaaelse af kontantydelser i medfoer af forordningens artikel 22, stk. 1, litra a), ii) finder bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 18 tilsvarende anvendelse. En arbejdstager eller en selvstaendig erhvervsdrivende, der opholder sig paa en medlemsstats omraade uden at vaere erhvervsmaessigt beskaeftiget der, er dog ikke forpligtet til at fremlaegge den i gennemfoerelsesforordningens artikel 18, stk. 1, omhandlede meddelelse om arbejdsophoer; dette beroerer ikke forpligtelsen til at fremlaegge en erklaering om uarbejdsdygtighed.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 23, stk. 3

Artikel 25

Attestation vedroerende familiemedlemmer, der skal tages i betragtning ved beregning af kontantydelser

1. Anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 23, stk. 3, er betinget af, at arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende for den kompetente institution fremlaegger attest vedroerende de af hans familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den naevnte institution er beliggende.

2. Denne attest udstedes af institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted.

Den er gyldig i 12 maaneder regnet fra datoen for dens udstedelse. Den kan fornyes; i saa fald gaelder den fra datoen for dens fornyelse.

Den paagaeldende skal straks underrette den kompetente institution om ethvert forhold, der noedvendiggoer en aendring af den naevnte attest. En saadan aendring faar virkning fra den dato, da dette forhold er opstaaet.

3. I stedet for den i stk. 1 foreskrevne attest kan den kompetente institution afkraeve den paagaeldende dokumenter, der indeholder personlige oplysninger af nyere dato om de af hans familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den naevnte institution er beliggende.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 25, stk. 1

Artikel 26

Ydelser til arbejdsloese, der rejser til en anden medlemsstat end den kompetente stat for at soege arbejde

1. For at opnaa de i forordningens artikel 25, stk. 1, omhandlede natural- og kontantydelser for sig selv og sine familiemedlemmer skal den arbejdsloese for sygeforsikringsinstitutionen paa det sted, hvortil han er rejst, fremlaegge en attest, som skal indhentes fra den kompetente sygeforsikringsinstitution foer hans afrejse. Fremlaegger den arbejdsloese ikke den naevnte attest, retter institutionen paa det sted, hvortil han er rejst, henvendelse til den kompetente institution for at fremskaffe den.

Denne attest skal bekraefte, at han har ret til de naevnte ydelser paa de i forordningens artikel 69, stk. 1, litra a), angivne betingelser, anfoere, for hvor lang tid han er berettiget til ydelserne under hensyntagen til bestemmelserne i forordningens artikel 69, stk. 1, litra c), og naermere angive stoerrelsen af de kontantydelser, der i det naevnte tidsrum eventuelt skal udbetales som sygeforsikringsydelser i tilfaelde af uarbejdsdygtighed eller hospitalsindlaeggelse.

2. Arbejdsloeshedsforsikringsinstitutionen paa det sted, hvortil den arbejdsloese er rejst, bekraefter paa en genpart af den i gennemfoerelsesforordningens artikel 83 omhandlede attest, der skal tilstilles sygeforsikringsinstitutionen paa det samme sted, at de i forordningens artikel 69, stk. 1, litra b), angivne betingelser er til stede med angivelse af det tidspunkt, fra hvilket de er opfyldt, samt det tidspunkt, fra hvilket den arbejdsloese modtager ydelser fra arbejdsloeshedsforsikringen for den kompetente institutions regning.

Denne attest er gaeldende i det i forordningens artikel 69, stk. 1, litra c), fastsatte tidsrum, saa laenge betingelserne er opfyldt. Arbejdsloeshedsforsikringsinstitutionen paa det sted, hvortil den arbejdsloese er rejst, skal inden tre dage underrette den naevnte sygeforsikringsinstitution, dersom betingelserne ikke laengere er opfyldt.

3. Bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 17, stk. 6, 7 og 9, finder tilsvarende anvendelse.

4. For at opnaa kontantydelser i medfoer af den kompetente stats lovgivning skal den arbejdsloese inden tre dage for sygeforsikringsinstitutionen paa det sted, hvortil han er rejst, fremlaegge en af den behandlende laege udstedt erklaering om, at han er uarbejdsdygtig. Den paagaeldende skal oplyse, indtil hvilken dato han har modtaget ydelser fra arbejdsloeshedsforsikringen, samt sin adresse i opholdslandet.

5. Sygeforsikringsinstitutionen paa det sted, hvortil den arbejdsloese er rejst, skal inden tre dage underrette den kompetente sygeforsikringsinstitution, den kompetente institution for arbejdsloeshedsforsikring samt den institution, som den arbejdsloese er tilmeldt som arbejdssoegende, om tidspunktet for uarbejdsdygtighedens indtraeden og ophoer.

6. I de i forordningens artikel 25, stk. 4, naevnte tilfaelde skal sygeforsikringsinstitutionen paa det sted, hvortil den arbejdsloese er rejst, meddele den kompetente sygeforsikringsinstitution samt den kompetente institution for arbejdsloeshedsforsikring, at institutionen anser betingelserne for fortsat udredelse af kontant- og naturalydelser for opfyldt med angivelse af begrundelsen herfor; meddelelsen til den kompetente sygeforsikringsinstitution skal ledsages af en udfoerlig erklaering fra den laege, der har foretaget kontrolundersoegelsen, om den syges tilstand med angivelse af, hvor laenge betingelserne for anvendelse af artikel 25, stk. 4, skoennes at vaere til stede. Afgoerelsen af, hvorvidt der fortsat kan udredes ydelser til den arbejdsloese i anledning af hans sygdom, traeffes af den kompetente sygeforsikringsinstitution.

7. Gennemfoerelsesforordningens artikel 18, stk. 2 til 6, 8 og 9, finder tilsvarende anvendelse.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 25, stk. 3

Artikel 27

Naturalydelser til arbejdsloeses familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat

Bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 17 finder tilsvarende anvendelse ved tilkendelse af naturalydelser til arbejdsloeses familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat. Ved registrering af familiemedlemmer til arbejdsloese, der modtager ydelser efter bestemmelserne i forordningens artikel 69, stk. 1, skal den i gennemfoerelsesforordningens artikel 26, stk. 1, omhandlede attest fremlaegges. Denne attest gaelder, saa laenge der udredes ydelser efter forordningens artikel 69, stk. 1.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 26

Artikel 28

Naturalydelser til pensions- eller renteansoegere og deres familiemedlemmer

1. En pensions- eller renteansoeger skal for at opnaa naturalydelser i den medlemsstat, hvor han er bosat, i medfoer af forordningens artikel 26, stk. 1, lade sig selv og sine familiemedlemmer registrere ved bopaelsstedets institution under fremlaeggelse af attest om, at han har ret til de naevnte ydelser for sig selv og for sine familiemedlemmer i medfoer af en anden medlemsstats lovgivning. Denne attest udstedes af den institution i denne anden medlemsstat, som det paahviler at udrede naturalydelser.

2. Bopaelsstedets institution underretter den institution, der har udstedt attesten, om enhver registrering, der har fundet sted i henhold til bestemmelserne i stk. 1.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 28 og 28a

Artikel 29

Naturalydelser til pensions- eller rentemodtagere og deres familiemedlemmer, der ikke er bosat i en medlemsstat, efter hvis lovgivning de modtager pension eller rente og har ret til ydelser

1. En pensions- eller rentemodtager skal for at opnaa naturalydelser paa den medlemsstats omraade, hvor han er bosat, i medfoer af forordningens artikel 28, stk. 1, og 28a), lade sig selv og sine familiemedlemmer registrere ved bopaelsstedets institution under fremlaeggelse af attest om, at han har ret til disse ydelser for sig selv og sine familiemedlemmer i medfoer af den lovgivning eller en af de lovgivninger, hvorefter han modtager pension eller rente.

2. Denne attest udstedes efter pensions- eller rentemodtagerens anmodning af den institution eller en af de institutioner, som det paahviler at udbetale pension eller rente, eller eventuelt af den institution, der er befoejet til at traeffe afgoerelse vedroerende ret til naturalydelser, saa snart den paagaeldende opfylder betingelserne for opnaaelse af ret til disse ydelser. Fremlaegger den paagaeldende ikke denne attest, fremskaffes den af bopaelsstedets institution ved henvendelse til den eller de institutioner, som det paahviler at udbetale pension eller rente, eller eventuelt til den institution, der er befoejet til at udstede attesten. Medens bopaelsstedets institution afventer modtagelsen af denne attest, kan den foretage en foreloebig registrering af pensions- eller rentemodtageren og hans familiemedlemmer paa grundlag af bevisligheder, den har godkendt. Denne registrering er kun bindende for den institution, som det paahviler at udrede naturalydelser, naar den har udstedt den i stk. 1 foreskrevne attest.

3. Bopaelsstedets institution underretter den institution, som har udstedt den i stk. 1 foreskrevne attest, om enhver registrering, den har foretaget i medfoer af den naevnte bestemmelse.

4. Ved enhver begaering om naturalydelser skal det godtgoeres over for bopaelsstedets institution, at modtageren fortsat er berettiget til pension eller rente, ved forelaeggelse af en kvittering eller anvisningstalon for den seneste udbetaling af pensionen eller renten.

5. Modtageren eller hans familiemedlemmer har pligt til at underrette bopaelsstedets institution om enhver forandring i deres forhold, der kan beroere deres ret til naturalydelser, navnlig midlertidig inddragelse eller bortfald af pensionen eller renten samt enhver bopaelsforandring. De institutioner, som det paahviler at udbetale pension eller rente, underretter ligeledes institutionen paa modtagerens bopaelssted om enhver saadan forandring.

6. Den administrative kommission fastsaetter, om fornoedent, de naermere regler for afgoerelse af, hvilken institution der skal udrede naturalydelser i det i forordningens artikel 28, stk. 2, litra b), omhandlede tilfaelde.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 29

Artikel 30

Naturalydelser til familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor pensions- eller rentemodtageren er bosat

1. Familiemedlemmerne skal for at opnaa naturalydelser paa den medlemsstats omraade, hvor de er bosat, i medfoer af forordningens artikel 29, stk. 1, lade sig registrere ved institutionen paa deres bopaelssted og herved fremlaegge de bevisligheder, der efter den lovgivning, som gaelder for denne institution, kraeves, for at saadanne ydelser kan tilkendes en pensions- eller rentemodtagers familiemedlemmer, samt en attest, der bekraefter, at pensions- eller rentemodtageren har ret til naturalydelser for sig selv og sine familiemedlemmer. Denne attest, der udstedes af institutionen paa modtagerens bopaelssted, gaelder, saa laenge institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted ikke har modtaget meddelelse om, at den ikke laengere er gyldig. Naar den naevnte attest udstedes af en fransk institution, er den dog kun gyldig i 12 maaneder regnet fra datoen for dens udstedelse og skal fornyes hvert aar.

2. Ved enhver begaering om naturalydelser skal familiemedlemmerne for institutionen paa deres bopaelssted fremlaegge den i stk. 1 naevnte attest, dersom det er foreskrevet i den lovgivning, som gaelder for denne institution, at en saadan begaering skal vaere ledsaget af dokumentation for modtagelse af pension eller rente.

3. Institutionen paa modtagerens bopaelssted underretter institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted, dersom pensionen eller renten stilles i bero eller bortfalder, eller modtageren skifter bopael. Institutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted kan naar som helst anmode institutionen paa modtagerens bopaelssted om enhver oplysning om ret til naturalydelser.

4. Familiemedlemmerne har pligt til at underrette institutionen paa deres bopaelssted om enhver forandring i deres forhold, der kan antages at beroere deres ret til naturalydelser, navnlig om enhver bopaelsforandring.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 31

Artikel 31

Naturalydelser til pensions- eller rentemodtagere og deres familiemedlemmer ved ophold i en anden medlemsstat end den, hvor de er bosat

1. En pensions- eller rentemodtager skal for at opnaa naturalydelser i medfoer af forordningens artikel 31 for opholdsstedets institution fremlaegge attest om, at han har ret til disse ydelser. Denne attest, der udstedes af institutionen paa modtagerens bopaelssted, saavidt muligt foer han forlader den medlemsstats omraade, hvor han er bosat, skal i givet fald navnlig angive, for hvor lang tid naturalydelserne hoejst kan udredes efter denne medlemsstats lovgivning. Fremlaegger modtageren ikke den naevnte attest, retter opholdsstedets institution henvendelse til bopaelsstedets institution for at fremskaffe den.

2. Bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 17, stk. 6, 7 og 9, finder tilsvarende anvendelse. I saa fald anses institutionen paa pensions- eller rentemodtagerens bopaelssted for den kompetente institution.

3. Bestemmelserne i denne artikel finder tillsvarende anvendelse, for saa vidt angaar tilkendelse af naturalydelser til de i forordningens artikel 31 omhandlede familiemedlemmer.

Gennemfoerelse af fordningens artikel 35, stk. 1

Artikel 32

De institutioner, hvortil arbejdstagere bekaeftiget i miner og lignende virksomheder samt deres familiemedlemmer kan rette henvendelse i tilfaelde af ophold eller bopael i en anden medlemsstat end den kompetente stat

1. I de i forordningens artikel 35, stk. 1, omhandlede tilfaelde kan arbejdstagere beskaeftiget i miner og lignende virksomheder samt deres familiemedlemmer rette henvendelse til den naermeste institution paa den medlemsstats omraade, hvor de opholder sig eller er bosat, og som er angivet i bilag 3 til gennemfoerelsesforordningen, selv om denne er en institution, der administrerer ordningen for arbejdere i staalindustrien forudsat at de ydelser, der i opholds- eller bopaelslandet udredes i henhold til den ordning vedroerende syge- og moderskabsforsikring, der gaelder for arbejdere i staalindustrien, svarer til de ydelser, der udredes efter den saerlige ordning for arbejdstagere beskaeftiget i miner og lignende virksomheder. Denne institution er i saa fald forpligtet til at udrede ydelserne.

2. Naar ydelserne i henhold til den saerlige ordning for arbejdstagere beskaeftiget i miner og lignende virksomheder er mere gunstige, er disse arbejdstagere eller deres familiemedlemmer berettiget til at henvende sig enten til den institution, som det paahviler at administrere denne ordning, eller til den naermeste institution paa den medlemsstats omraade, hvor de opholder sig eller er bosat, og som administrerer ordningen for arbejdere i staalindustrien. I sidstnaevnte tilfaelde skal denne institution goere den paagaeldende opmaerksom paa, at han vil opnaa mere gunstige ydelser ved at henvende sig til den institution, som det paahviler at administrere den foernaevnte saerlige ordning; den skal endvidere underrette ham om denne institutions benaevnelse og adresse.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 35, stk. 2

Artikel 32a

Saerordninger for visse selvstaendige erhvervsdrivende

Bilag II angiver den eller de ordninger, som omhandles i forordningens artikel 35, stk. 2.

Gennemfoerelse af forordningens artikel 35, stk. 4

Artikel 33

Medregning af den periode, hvori der allerede er udredet ydelser af en anden medlemsstats institution

Ved anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 35, stk. 4, kan den institution i en medlemsstat, som skal udrede ydelserne, afkraeve en anden medlemsstats institution oplysninger om, i hvilken periode den sidstnaevnte institution allerede har udredet ydelser for det samme sygdoms- eller moderskabstilfaelde.

Refusion fra den kompetente institution i en medlemsstat af udgifter, der er udlagt under ophold i en anden medlemsstat

Artikel 34 (10)

1. Dersom de i gennemfoerelsesforordningens artikel 20, stk. 1 og 4, samt artikel 21, 23 og 31 foreskrevene formaliteter ikke har kunnet opfyldes under ophold i en anden medlemsstat end den kompetente stat, refunderes de udlagte beloeb efter arbejdstagerens eller den selvstaendige erhvervsdrivendes anmodning af den kompetente institution efter de satser, der anvendes af opholdsstedets institution.

2. Opholdsstedets institution skal efter anmodning underrette den kompetente institution om disse satser.

Dersom opholdsstedets institution og den kompetente institution er omfattet af en overenskomst, der enten foreskriver afkald paa enhver refusion eller refusion med et fikseret beloeb af ydelser udredet i medfoer af forordningens artikel 22, stk. 1, litra a), i), og artikel 31, er opholdsstedets institution endvidere forpligtet til at overfoere det beloeb, som i medfoer af stk. 1 skal refunderes den paagaeldende, til den kompetente institution.

Hvor det drejer sig om stoerre udgifter kan den kompetente institution yde den paagaeldende et passende forskud, naar han til naevnte institution har indgivet begaering om refusion.

4. Uanset bestemmelserne i stk. 1, 2 og 3 kan den kompetente institution foretage refusion af de afholdte udgifter efter de satser, denne institution anvender, naar der kan foretages refusion efter disse satser, naar udgifterne ikke overstiger et af den administrative kommission fastsat beloeb, og naar arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende eller pensions- eller rentemodtageren har givet sit samtykke til, at denne bestemmelse anvendes. Refusionsbeloebet kan under ingen omstaendigheder overstige stoerrelsen af de faktisk afholdte udgifter.

5. Hvis der i opholdsstatens lovgivning ikke er fastsat refusionssatser, kan den kompetente institution foretage refusion i henhold til bestemmelserne i stk. 4, uden at den paagaeldendes samtykke er noedvendigt.

KAPITEL 3

INVALIDITET, ALDERDOM OG DOEDSFALD (PENSIONER)

Indgivelse og behandling af begaering om ydelser

Artikel 35 (9)

Begaering om ydelser ved invaliditet i tilfaelde, hvor arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende udelukkende har vaeret omfattet af de i bilag IV, afsnit A, til forordningen anfoerte lovgivninger, samt i det i forordningens artikel 40, stk. 2, omhandlede tilfaelde

1. For at opnaa ydelser i medfoer af forordningens artikel 37 til 39 samt i de i forordningens artikel 40, stk. 2, artikel 41, stk. 1, og artikel 42, stk. 2, omhandlede tilfaelde skal arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende indgive begaering enten til institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning han var omfattet, da uarbejdsdygtigheden med efterfoelgende invaliditet eller en forvaerring af denne invaliditet indtraadte, eller til bopaelsstedets institution, som da sender begaeringen til den foerstnaevnte institution med angivelse af datoen for dens indgivelse; denne dato anses for datoen for begaeringens indgivelse til den foerstnaevnte institution. Har der vaeret tilkendt kontantydelser efter reglerne om sygeforsikring, skal den dag, da udbetalingen af disse kontantydelser ophoerer, i givet fald anses for datoen for indgivelse af begaering om pension.

2. I det i forordningens artikel 41, stk. 1, litra b), omhandlede tilfaelde underretter den institution, som arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende senest har vaeret tilsluttet, den institution, som det oprindeligt paahvilede at udrede ydelserne, om stoerrelsen af de ydelser, der skal udredes efter den lovgivning, som gaelder for institutionen, samt om, fra hvilket tidspunkt ydelserne skal udredes. Fra dette tidspunkt bortfalder de ydelser, der blev udredet foer forvaerringen indtraadte, eller de nedsaettes indtil det i forordningens artikel 41, stk. 1, litra c), omhandlede tillaeg.

3. I det i forordningens artikel 41, stk. 1, litra d), omhandlede tilfaelde finder bestemmelserne i stk. 2 ikke anvendelse. I dette tilfaelde retter den institution, som arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende senest har vaeret tilsluttet, henvendelse til den nederlandske institution for at faa oplyst stoerrelsen af det beloeb, som skal udbetales af denne institution.

Artikel 36

Begaeringer om ydelser ved alderdom til efterladte (med undtagelse af ydelser til boern, der har mistet begge foraeldre eller en af dem) samt ydelser ved invaliditet i tilfaelde, der ikke er omfattet af gennemfoerelsesforordningens artikel 35

1. For at opnaa ydelser i medfoer af forordningens artikel 40 til 51 bortset fra de i gennemfoerelsesforordningens artikel 35 omhandlede tilfaelde, skal ansoegeren indgive begaering til bopaelsstedets institution efter reglerne i den lovgivning, som gaelder for denne institution. Dersom arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende ikke har vaeret omfattet af denne lovgivning, sender bopaelsstedets institution begaeringen til institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning den paagaeldende senest har vaeret omfattet, med angivelse af datoen for begaeringens indgivelse. Denne dato anses for datoen for begaeringens indgivelse til den sidstnaevnte institution.

2. Er ansoegeren bosat i en medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende ikke har vaeret omfattet, kan den paagaeldende indgive begaeringen til institutionen i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende senest har vaeret omfattet.

3. Er ansoegeren bosat i en ikke-medlemsstat, skal han indgive sin begaering til den kompetente institution i den af medlemsstaterne, af hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet.

Dersom ansoegeren indgiver sin begaering til institutionen i den medlemsstat, hvor han er statsborger, sender denne institution begaeringen til den kompetente institution.

4. En begaering om ydelser, der indgives til en medlemsstats institution, medfoerer automatisk samtidig fastsaettelse af ydelser efter lovgivningen i samtlige de medlemsstater, hvis betingelser ansoegeren opfylder, medmindre han i medfoer af forordningens artikel 44, stk. 2, fremsaetter oenske om, at fastsaettelsen af de ydelser ved alderdom, der maatte vaere erhvervet ret til i medfoer af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, udsaettes.

Artikel 37

Bevisligheder og oplysninger, der skal vedlaegges de i gennemfoerelsesforordningens artikel 36 omhandlede begaeringer om ydelser

For indgivelse af de i gennemfoerelsesforordningens artikel 36 omhandlede begaeringer gaelder foelgende regler:

a) begaeringen skal ledsages af de fornoedne bevisligheder og skal udfaerdiges paa den blanket, der er foreskrevet i lovgivning.

i) i den medlemsstat, paa hvis omraade ansoegeren er bosat, i det artikel 36, stk. 1, omhandlede tilfaelde.

ii) i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende senest har vaeret omfattet, i de i artikel 36, stk. 2 og 3, omhandlede tilfaelde

b) rigtigheden af de af ansoegeren meddelte oplysninger skal godtgoeres ved officielle dokumenter, der vedlaegges begaeringen, eller bekraeftes af de kompetente organer i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat

c) ansoegeren skal saavidt muligt anfoere den eller de institutioner for forsikring i tilfaelde af invaliditet, alderdom eller doedsfald (pensioner) i de enkelte medlemsstater, som arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har vaeret tilsluttet, eller, hvis det drejer sig om en arbejdstager, de arbejdsgivere, hos hvem han har vaeret beskaeftiget paa de enkelte medlemsstaters omraade, under vedlaeggelse af de arbejdsattester, som han maatte vaere i besiddelse af

d) dersom ansoegeren i medfoer af forordningens artikel 44, stk. 2 fremsaetter oenske om, at fastsaettelsen af de alderspensioner, der maatte vaere erhvervet efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, udsaettes, skal han anfoere, efter hvilken stats lovgivning han begaerer ydelserne.

Artikel 38

Attestation vedroerende familiemedlemmer, der skal tages i betragtning ved fastsaettelsen af ydelsens stoerrelse

1. Anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 39, stk. 4, eller artikel 47, stk. 3, er betinget af, at ansoegeren fremlaegger attest vedroerende de af hans familiemedlemmer (bortset fra hans boern), der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den institution, som det paahviler at fastsaette ydelserne, er beliggende.

Denne attest udstedes af sygeforsikringsinstitutionen paa familiemedlemmernes bopaelssted eller af en anden institution udpeget af den kompetente myndighed i den medlemsstat, paa hvis omraade familiemedlemmerne er bosat. Bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 25, stk. 2, andet og tredje afsnit, finder tilsvarende anvendelse.

I stedet for den i foerste afsnit foreskrevne attest kan den institution, som der paahviler at fastsaette ydelserne, afkraeve ansoegeren dokumenter, der indeholder personlige oplysninger af nyere dato om de af hans familiemedlemmer (bortset fra hans boern), der er bosat i en anden medlemsstat end den, hvor den naevnte institution er beliggende.

2. Dersom det efter den lovgivning, som gaelder for den paagaeldende institution, i det i stk. 1 omhandlede tilfaelde kraeves, at familiemedlemmerne bor hos pensions- eller rentemodtageren, skal den omstaendighed, at disse familiemedlemmer, naar de ikke opfylder naevnte betingelse, dog i overvejende grad forsoerges af ansoegeren, godtgoeres ved bevisligheder, hvoraf det fremgaar, at ansoegeren regelmaessigt sender dem en del af sin indtjening.

Artikel 39 (9)

Behandling af begaeringer om ydelser ved invaliditet i tilfaelde, hvor arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende udelukkende har vaeret omfattet af de i bilag IV, afsnit A, til forordningen anfoerte lovgivninger

1. Dersom arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har indgivet begaering om ydelser ved invaliditet, og institutionen har konstateret, at bestemmelserne i forordningens artikel 37, stk. 1, skal anvendes, retter den, om fornoedent, henvendelse til den institution, som den paagaeldende senest har vaeret tilsluttet, for at fremskaffe attest om de forsikringsperioder, han har tilbagelagt efter den lovgivning, som gaelder for sidstnaevnte institution.

2. Bestemmelserne i stk. 1 finder tilsvarende anvendelse, dersom det er noedvendigt at medregne forsikringsperioder, der tidligere er tilbagelagt efter lovgivningen i enhver anden medlemsstat, for at de i den kompetente stats lovgivning foreskrevne betingelser kan opfyldes.

3. I det i forordningens artikel 39, stk. 3, omhandlede tilfaelde sender den institution, som har behandlet arbejdstagerens eller den selvstaendige erhvervsdrivendes begaering, denne til den institution, som den paagaeldende senest har vaeret tilsluttet.

4. Gennemfoerelsesforordningens artikel 41 til 50 finder ikke anvendelse ved behandlingen af de i denne artikel omhandlede begaeringer.

Artikel 40

Fastsaettelse af invaliditetsgraden

En medlemsstats institution skal ved fastsaettelse af invaliditetsgraden tage saadanne laegelige dokumenter og erklaeringer i betragtning samt administrative oplysninger, som institutionen har indhentet fra enhver anden medlemsstat. Bortset fra det tilfaelde, hvor bestemmelserne i forordningens artikel 40, stk. 4, finder anvendelse, bevarer enhver institution dog retten til at lade ansoegeren undersoege af en af den selv udpeget laege.

Behandling af begaeringer om ydelser ved invaliditet og alderdom samt til efterladte i de i gennemfoerelsesforordningens artikel 36 omhandlede tilfaelde

Artikel 41

Bestemmelse af, hvilken institution der er behandlende institution

1. Begaeringer om ydelser behandles af den institution, hvortil de er indgivet eller sendt i overensstemmelse med bestemmelserne i gennemfoerelsesforordningens artikel 36. Denne institution betegnes »den behandlende institution«.

2. Den behandlende institution skal straks ved anvendelse af en blanket, der er udfaerdiget i dette oejemed, underrette alle de beroerte institutioner om indkomne begaeringer om ydelser, for at disse kan blive behandlet samtidig og uden forsinkelse i alle disse institutioner.

Artikel 42

Blanketter, der skal benyttes til behandling af begaeringer om ydelser

1. Ved behandling af begaeringer om ydelser skal den behandlende institution anvende en blanket, der specielt indeholder en opgoerelse og oversigt over de forsikrings- eller bopaelsperioder, som arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har tilbagelagt efter lovgivningen i samtlige beroerte medlemsstater.

2. Oversendelse af disse blanketter til enhver anden medlemsstats institution traeder i stedet for oversendelse af bevisligheder.

Artikel 43

Den fremgangsmaade, der skal foelges af de beroerte institutioner ved begaeringens behandling

1. Den behandlende institution anfoerer paa den i gennemfoerelsesforordningen artikel 42, stk. 1, foreskrevne blanket de forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, som gaelder for institutionen, og fremsender et eksemplar af blanketten til enhver medlemsstats institution for ydelser ved invaliditet, alderdom og doedsfald (pensioner), som arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende har vaeret tilsluttet, i givet fald bilagt de af ansoegeren fremlagte arbejdsattester.

2. Dersom kun en yderligere institution er beroert, supplerer denne institution den omhandlede blanket med angivelse af:

a) de forsikrings- eller bopaelsperioder tilbagelagt efter den lovgivning, som gaelder for institutionen

b) stoerrelsen af den ydelse, som ansoegeren ville kunne goere krav paa alene paa grundlag af disse forsikrings- eller bopaelsperioder

c) ydelsernes teoretiske og faktiske beloeb beregnet efter bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2.

Den saaledes supplerede blanket tilbagesendes til den behandlende institution.

Dersom der er erhvervet ret til ydelser alene paa grundlag af de forsikrings- eller bopaelsperioder tilbagelagt efter den lovgivning, der gaelder for institutionen i den anden medlemsstat, og dersom stoerrelsen af den ydelse, der svarer til disse perioder, kan fastsaettes straks, medens de under litra c) omhandlede beregninger kraever betydeligt laengere tid, tilbagesendes blanketten til den behandlende institution med de i litra a) og b) omhandlede oplysninger; de i litra c) omhandlede oplysninger fremsendes snarest muligt til den behandlende institution.

3. Saafremt to eller flere andre institutioner er beroert, skal hver af institutionerne supplere den naevnte blanket med angivelse af de forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter den lovgivning, der gaelder for den paagaeldende institution, og tilbagesende den til den behandlende institution.

Dersom der er erhvervet ret til ydelser alene paa grundlag af de forsikrings- eller bopaelsperioder tilbagelagt efter den lovgivning, der gaelder for en eller flere af disse institutioner, og dersom stoerrelsen af den ydelse, der svarer til disse perioder, kan fastsaettes straks, underrettes den behandlende institution om dette beloeb samtidig med underretning om forsikrings- eller bopaelsperioderne; kraever fastsaettelsen af de naevnte beloeb en vis tid, underrettes den behandlende institution om beloebet, saa snart det er fastsat.

Efter modtagelsen af samtlige blanketter med oplysning om forsikrings- eller bopaelsperioderne og i givet fald om det eller de beloeb, der skal udbetales efter lovgivningen i en eller flere af de beroerte medlemsstater, sender den behandlende institution et eksemplar af de saaledes udfyldte blanketter til hver af de beroerte institutioner, som deri anfoerer ydelsernes teoretiske og faktiske beloeb, beregnet efter bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2,og tilbagesender blanketten til den behandlende institution.

4. Saa snart den behandlende institution efter modtagelsen af de i stk. 2 eller 3 omhandlede oplysninger har konstateret, at bestemmelserne i forordningens artikel 40, stk. 2, eller artikel 48, stk. 2 eller 3, skal anvendes, underretter den de oevrige beroerte institutioner herom.

5. I det i gennemfoerelsesforordningens artikel 37, litra d), omhandlede tilfaelde angiver institutionerne i de medlemsstater, af hvis lovgivning ansoegeren har vaeret omfattet, men som han har anmodet om at udsaette fastsaettelsen af ydelserne, paa den i gennemfoerelsesforordningens artikel 42, stk. 1, foreskrevne blanket kun de forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt af ansoegeren efter den lovgivning, der gaelder for dem.

Artikel 44

Den institution, der er befoejet til at traeffe afgoerelse om invaliditetsgraden

1. Alene den behandlende institution er befoejet til at traeffe den i forordningens artikel 40, stk. 4, omhandlede afgoerelse med hensyn til ansoegerens invaliditet, jf. dog bestemmelserne i stk. 2 og 3. Den traeffer denne afgoerelse, saa snart den er i stand til at fastslaa, om de betingelser for ret til ydelser, der er fastsat i den lovgivning, som gaelder for den, er opfyldt, i givet fald under iagttagelse af bestemmelserne i forordningens artikel 45. Den underretter straks de oevrige beroerte institutioner om denne afgoerelse.

2. Dersom de betingelser for erhvervelse af ret til ydelser - bortset fra betingelsen vedroerende invaliditet - der er fastsat i den lovgivning, som gaelder for den behandlende institution, ikke er opfyldt under iagttagelse af bestemmelserne i forordningens artikel 45, underretter den straks den institution, der er kompetent vedroerende invaliditet i den af de oevrige beroerte medlemsstater, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende senest har vaeret omfattet. Den sidstnaevnte institution er befoejet til at traeffe afgoerelse om ansoegerens invaliditet, saafremt de betingelser for ret til ydelser, der er fastsat i den lovgivning, som gaelder for den, er opfyldt; den underretter straks de oevrige beroerte institutioner om denne afgoerelse.

3. I givet fald kan det under de samme betingelser vaere noedvendigt at gaa tilbage til den institution, der er kompetent vedroerende invaliditet i den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstaendige erhvervsdrivende foerst har vaeret omfattet.

Artikel 45

Udbetaling af foreloebige ydelser samt forskud paa ydelser

1. Dersom den behandlende institution konstaterer, at ansoegeren har ret til ydelser efter den lovgivning, der gaelder for institutionen, uden at det er noedvendigt at medregne forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter andre medlemsstaters lovgivning, udbetaler institutionen straks disse ydelser som foreloebige ydelser.

2. Dersom ansoegeren ikke har ret til ydelser i medfoer af stk. 1, men hvor det fremgaar af de oplysninger, der er tilgaaet den behandlende institution i henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 43, stk. 2, eller 3, at han har ret til ydelser efter lovgivningen i en anden medlemsstat, alene paa grundlag af de forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter naevnte lovgivning, gaelder ydelserne som foreloebige ydelser, saa snart institutionen har modtaget underretning fra den behandlende institution om, at den er forpligtet hertil.

3. Dersom ansoegeren i det i stk. 2 omhandlede tilfaelde hat ret til ydelser efter lovgivningen i flere medlemsstater, alene paa grundlag af de forsikrings- eller bopaelsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i hver af disse stater, paahviler udbetalingen af foreloebige ydelser den institution, som foerst har underrettet den behandlende institution om, at der bestaar en saadan ret; det paahviler den behandlende institution at underrette de oevrige beroerte institutioner.

4. Den institution, som det paahviler at udbetale ydelser i medfoer af stk. 1, 2 eller 3, underretter straks ansoegeren herom og goer ham samtidig udtrykkeligt opmaerksom paa, at afgoerelsen er af foreloebig karakter og ikke kan paaklages.

5. Dersom der ikke kan udbetales ansoegeren en foreloebig ydelse i medfoer af stk. 1, 2 eller 3, men hvor det fremgaar af de modtagne oplysninger, at der er erhvervet ret til ydelser i medfoer af forordningens artikel 46, stk. 2, udbetaler den behandlende institution ham et passende forskud, der kan kraeves tilbagebetalt, og hvis stoerrelse saavidt muligt svarer til det beloeb, der maa antages at blive fastsat i henhold til forordningens artikel 46, stk. 2.

6. To medlemsstater eller deres kompetente myndigheder kan aftale andre regler for udbetaling af foreloebige ydelser i tilfaelde, hvor alene institutionerne i disse medlemsstater er beroert. Den administrative kommission skal underrettes om de aftaler, der traeffes herom.

Artikel 46 (9)

Ydelser, der svarer til forsikringsperioder i henhold til en frivillig eller frivillig fortsat ordning, og som ikke skal medregnes i henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b)

Ved beregningen af ydelsens teoretiske og faktiske beloeb efter forordningens artikel 46, stk. 2, litra a) og b), finder reglerne i gennemfoerelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b), c) og d), anvendelse.

Det faktiske beloeb, der er beregnet i henhold til forordningens artikel 46, stk, 2, forhoejes med det beloeb, der svarer til forsikringsperioderne i henhold til en frivillig eller frivillig fortsat ordning, som ikke er blevet medregnet i henhold til gennemfoerelsesforordningens artikel 15, stk. 1, litra b). Dette tillaeg beregnes ifoelge bestemmelserne i den medlemsstats lovgivning, hvorefter forsikringsperioderne for en frivillig eller frivillig fortsat ordning er tilbagelagt.

Den i forordningens artikel 46, stk. 3, omhandlede sammenligning foretages under hensyntagen til det naevnte tillaeg.

Artikel 47 (9)

Beregning af de ydelsesbeloeb, der svarer til forsikringsperioder tilbagelagt efter en frivillig eller frivillig fortsat ordning

Institutionen i hver medlemsstat beregner i henhold til den for denne institution gaeldende lovgivning det beloeb, der svarer