SÆRBERETNING Nr. 24/98 om transaktioner med risikovillig kapital finansieret over de europæiske udviklingsfondes midler med Kommissiones svar (EF-traktatens artikel 188 C, stk. 4, andet afsnit) (98/C 389/02)

1. INDLEDNING

Generelt

1.1. Inden for Lomé-konventionerne kan projekter og programmer finansieres ved gavebistand eller risikovillig kapital fra De Europæiske Udviklingsfonde (EUF), ved lån af Den Europæiske Investeringsbanks (EIB, også kaldet »Banken«) egne midler eller ved en kombination af to eller flere af disse finansieringsformer (1). Denne beretning omhandler anvendelsen af risikovillig kapital.

1.2. Risikovillig kapital er en særlig finansieringsform, der anvendes inden for både tredje og fjerde Lomé-konvention, og som gør det muligt at yde finansiel bistand i form af lån på gunstige vilkår til højt prioriterede sektorer i stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-stater) samt oversøiske lande og territorier (OLT), navnlig i tilfælde, hvor modtagerne ikke selv har en sådan lånekapacitet, at finansieringen kan foretages i form af lån fra EIB over Bankens egne midler (2).

1.3. Risikovillig kapital, som er en del af EUF (3), administreres på Fællesskabets vegne af EIB og i overensstemmelse med dennes vedtægter og med EUF-finansforordningerne (4).

1.4. Inden for tredje og fjerde Lomé-konvention er der i alt afsat henholdsvis 615 og 850 mio. ECU til transaktioner med risikovillig kapital. Tabel 1 er en oversigt over de beløb, der var truffet finansieringsafgørelse om (5), indgået nettoforpligtelser for, og som var udbetalt (gælder kun AVS-stater) pr. 31. december 1997. Der er indgået forpligtelser for 88 % af de midler, der var stillet til rådighed inden for tredje og fjerde Lomé-konvention. Men kun 64 % af midlerne er blevet udbetalt til modtagerne af lånene.

Revisionens gennemførelse

1.5. Under revisionen tog Retten hensyn til, at Europa-Parlamentet (6) har opfordret Kommissionen, Den Europæiske Investeringsbank og Revisionsretten til regelmæssigt og med korte mellemrum at gennemføre revisioner på stedet af aktioner, EIB gennemfører under mandat.

1.6. Det er tredje gang Retten reviderer bistandsforanstaltninger, som EIB forvalter under mandat for EUF (7). Revisionen blev gennemført på grundlag af den trepartsaftale, som EIB, Kommissionen og Revisionsretten har indgået (8). De to tidligere revisioner havde i den forbindelse navnlig givet anledning til følgende bemærkninger:

a) Den disponible dokumentation i Kommissionen vedrørende EIB's forvaltning af risikovillig kapital var mangelfuld, og den blev ikke udnyttet fuldt ud.

b) EIB handler mere som en forretningsbank end som en udviklingsbank.

1.7. Kommissionens arkiver er tilsyneladende stadig ufuldstændige, og de bliver ikke udnyttet fuldt ud, selv om EIB har stillet omfattende dokumentation til rådighed for Kommissionens tjenestegrene, og selv om arkiveringssystemet er blevet forbedret i den periode, Rettens revision omfattede. Under revisionen måtte Retten anmode om supplerende oplysninger fra EIB.

1.8. Generelt har samarbejdet med EIB været godt, navnlig under revisionsbesøg på stedet. Men en række væsentlige oplysninger blev først udleveret så sent, at det gjorde det vanskeligt at gennemføre revisionen effektivt.

1.9. Bortset fra tabeller med detaljerede oplysninger om udbuddene (pocurement tables) har Retten aldrig modtaget oplysninger om resultaterne af officielle udbud.

1.10. Retten har undersøgt 42 transaktioner med risikovillig kapital, hvoraf 33 projekter blev besøgt på stedet (9). Revisionen omfattede en undersøgelse af transaktioner foretaget af finansielle formidlende organer og af de endelige modtagere af finansiering med risikovillig kapital (jf. bilag 1).

2. RISIKOVILLIG KAPITAL SOM FINANSIELT BISTANDSINSTRUMENT

Finansieringsformer med risikovillig kapital

2.1. Risikovillig kapital anvendes til finansiering af investeringer og skal lette gennemførelsen af direkte produktive såvel offentlige som private investeringer, der bidrager til AVS-staternes økonomiske og industrielle udvikling (jf. fjerde Lomé-konventions artikel 263).

2.2. Risikovillig kapital kan i henhold til fjerde Lomé-konventions artikel 234 antage form af lån eller kapitalandele.

2.3. Globallån er en særlig form for betingede lån, som kan sammenlignes med »kreditlimitter« i finansieringsinstitutter. Disse institutter, som kan være placeret i AVS-staterne (finansieringsinstitutter eller små lokale venture-selskaber) eller i EF-medlemsstaterne, videreformidler - under forudsætning af EIB's godkendelse - midlerne til den endelige modtager, navnlig SMV, i form af individuelle sublån eller kapitalandele.

2.4. Lån med deltagerrettigheder er en særlig form for finansiering med risikovillig kapital, som EIB har indført for i højere grad at bringe betingede og lavere prioriterede lån i overensstemmelse med begrebet kvasikapital (10). Afkastet på disse lån består normalt for det første af en fast rentekomponent og for det andet af en variabel komponent svarende til en bestemt procent af det udbytte, der er udbetalt.

2.5. Risikovillig kapital i form af kapitalandele anvendes til på Fællesskabets vegne midlertidigt at erhverve minoritetsandele i AVS-virksomheders kapital eller i institutter, der finansierer udviklingsprojekter eller fremmer og finansierer investeringer i AVS-staterne. Fordelingen af finansieringerne med risikovillig kapital efter finansieringsform vises i bilag 2.

Interventionssektorer og tildeling af midler

2.6. De vigtigste retningslinjer for, hvordan EIB skal anvende de midler, den forvalter, til transaktioner med risikovillig kapital, er fastsat i fjerde Lomé-konventions artikel 236. I henhold til nævnte artikel skal EIB først og fremmest finansiere produktive projekter og programmer inden for industri, agro-industri, turisme, minedrift og energi samt inden for transport og telekommunikation i tilknytning til disse sektorer.

2.7. Et samlet beløb på 406 mio. ECU, eller 49 % af de disponible midler inden for Lomé IV (270 mio. ECU eller 45 % inden for Lomé III), var afsat til de 46 mindst udviklede AVS-stater i form af garanterede minimumsbeløb i det nationale vejledende program. For 14 af dem (Lomé IV) var de beløb, der var truffet afgørelse om ved udgangen af 1997, stadig mindst 1 mio. ECU lavere end disse minimumsbeløb.

2.8. Der findes kun få (overordnede) retningslinjer for finansiering af enkeltprojekter eller programmer med risikovillig kapital. I fjerde Lomé-konventions artikel 233, stk. 2 (tredje Lomé-konventions artikel 197, stk. 2 og 3), opstilles en række kriterier, der skal tages hensyn til, når det besluttes, hvilke metoder der skal anvendes ved finansieringen af bistandsprojekter eller -programmer, nemlig:

a) AVS-staternes udviklingsniveau og geografiske beliggenhed samt økonomiske og finansielle situation

b) projektets eller programmet art, dets muligheder for økonomisk og finansiel rentabilitet samt dets sociale og kulturelle virkninger, og

c) i tilfælde af lån de faktorer, som sikrer betjeningen af lånene.

2.9. Om anvendelsen af risikovillig kapital har EIB navnlig givet udtryk for (11), at den betragter disse midler som et andet finansieringsinstrument ved siden af Bankens egne midler, og at det skal anvendes i tilfælde, hvor det ikke vil være hensigtsmæssigt at foretage finansieringen med EIB's egne midler. Banken vælger mellem finansiering med risikovillig kapital og finansiering med Bankens egne midler på grundlag af: det pågældende lands kreditværdighed og den generelle økonomiske og politiske situation i landet, om der er sikkerhed for finansieringen, eller om der er stillet garantier, det finansierede projekts struktur, og hvor omfattende bistand der er behov for.

2.10. De kriterier, der er defineret i fjerde Lomé-konvention og af Banken er brede, og enhver bedømmelse af, om finansieringen af et projekt er hensigtsmæssig, er derfor subjektiv. I de undersøgte finansieringsforslag (12) fremgår det således ikke klart og tydeligt, at ovennævnte kriterier er anvendt som begrundelse for at finansiere aktionen helt eller delvis med risikovillig kapital. Det ville imidlertid være nemmere at gennemskue, hvorfor der er anvendt risikovillig kapital som finansieringsform, hvis der blev givet en mere eksplicit begrundelse herfor.

2.11. For at komme i betragtning til finansiering med midler i form af risikovillig kapital skal der være tale om et vist risikoelement. Retten konstaterede, at en række foranstaltninger var finansieret med midler i form af risikovillig kapital, selv om det kan diskuteres, om de var behæftet med en sådan risiko, og om de havde behov for at få tilført sådanne midler.

2.12. Det drejede sig om:

a) Moderniseringen af joint venture-fiskerflåder i Mozambique og i Madagaskar, som regeringerne har minoritetsandele i. Joint venture-transaktionerne er rentable og indbringer hård valuta til tilbagebetaling af lånene, så man kunne have fundet andre finansieringskilder.

b) I Den Dominikanske Republik havde en finansiel formidler fået to globallån. Det samlede afkast af disse lån var blevet videreformidlet som lån til etablerede SMV, som allerede havde kunnet fremvise gode resultater. I adskillige tilfælde ville den endelige modtager have fået lånet, også selv om der ikke havde været adgang til globallån fra EIB.

c) I Ny Kaledonien var der anvendt risikovillig kapital i form af globallån og et lån med deltagerrettigheder, selv om man nemt kunne have fundet andre finansieringskilder.

Der bør fastlægges strengere kriterier og retningslinjer for anvendelsen af risikovillig kapital, så det sikres, at udviklingsformål i højere grad tilgodeses.

Den Europæiske Investeringsbanks gennemførelse af transaktioner med risikovillig kapital

Udbudsprocedurer

2.13. Ved forvaltningen af udbudsprocedurerne inden for Lomé III besluttede Banken, at kontrakterne ville blive tildelt efter indkaldelse af bud og under hensyntagen til projektets særlige karakter og udgifternes art. Banken har imidlertid ikke overholdt EUF-reglen om, at det kun er virksomheder med hovedsæde i AVS-staterne eller i EU-medlemsstaterne, der kan deltage i sådanne udbud.

2.14. Retten kunne ikke på grundlag af de tabeller med detaljerede oplysninger vedrørende udbuddene (procurement tables), Banken fremlagde som dokumentation, fastslå, at udbudsprocedurerne var blevet gennemført i overensstemmelse med EUF-reglerne, bl.a. de regler, hvori det er fastsat, at medmindre andet fastsættes i en undtagelsesbestemmelse, skal forsyninger have oprindelse i EU-medlemsstaterne eller i AVS-staterne. I flere tilfælde havde forsyningerne imidlertid oprindelse i stater, som hverken er AVS-stater eller EU-medlemsstater.

2.15. I forbindelse med Cahora Bassa-projektet er der blevet afholdt to forskellige udbud og udarbejdet to forskellige kontrakter vedrørende arbejdet på el-transmissionslinjen, et udbud og en kontrakt for den nordlige del (finansieret over EUF-midler forvaltet af Kommissionen) og et andet udbud og en anden kontrakt for den sydlige del (finansieret med EIB's egne midler og med EUF-midler i form af risikovillig kapital), selv om det i forbindelse med begge udbud var den samme kontrahent, som fik tildelt ordren. Årsagen hertil er, at Kommissionen og Banken ikke har kunnet blive enige om, hvilke udbudsbetingelser der skulle anvendes, fordi EUF og Banken har forskellige regler vedrørende levering af forsyninger (bl.a. regler om oprindelse for forsyninger fra Sydafrika). Retten noterer sig med tilfredshed, at Banken har ændret politik i 1995, således at den nu anvender EUF-reglerne, i det mindste inden for Lomé IV.

Lånevilkår og låntagers forpligtelser

2.16. Det konstateredes i flere tilfælde, at AVS-staterne eller modtagerne ikke havde opfyldt deres forpligtelser eller ikke havde opfyldt dem til punkt og prikke. Navnlig havde de ikke indsendt de fornødne oplysninger, såsom gennemførelsesrapporter, endelige rapporter om projekterne, reviderede regnskaber eller for formidlerorganernes vedkommende rapporter om de endelige modtageres resultater (13). Hertil kommer, at selv om Retten under revisionen fik detaljerede analyser af modtagernes økonomiske og finansielle resultater, kunne Banken ikke bekræfte, at den systematisk modtog sådanne analyser fra de formidlende organer (14). På dette punkt er finansieringsaftalerne mellem EIB og de formidlende organer ikke klare, idet de respektive artikler giver mulighed for forskellige fortolkninger af formidlernes forpligtelser.

2.17. Retten konstaterede en række andre tilfælde:

a) En låntager (en AVS-stat) stillede ikke fremmed valuta (ca. 2 mio. ECU) til rådighed for den endelige modtager til gengæld for et tilsvarende beløb i lokal valuta, selv om Banken under besøg på stedet gav låntageren flere påmindelser.

b) Der var afsat 6 mio. ECU i risikovillig kapital til modernisering af en fiskerflåde (7 MOZ 056). Gennemførelsen af projektet som sådan er vellykket, men det vækker bekymring, at projektet tilsyneladende ikke i tilstrækkelig grad tager hensyn til AVS-statens fiskeressourcer. De af låntager fremlagte oplysninger om, hvor store fangster der i alt må landes, er ganske vist ufuldstændige, men de viser allerede, at loftet for, hvor mange fisk der højst må landes, er blevet fastsat på et højere niveau end det, der var angivet i forslaget til finansiering af projektet. Samtidig er det samlede antal udstedte fiskelicenser også steget.

c) Der var afsat 3,2 mio. ECU i risikovillig kapital til moderniseringen af fiskerfartøjer og udstyr til forarbejdning af rejer. Madagaskars regering blev ved med at udstede flere fiskelicencer, selv om den havde forpligtet sig til ikke at gøre det, og selv om Banken gav den flere påmindelser. Den konstaterede nedgang i mængden af fisk fanget pr. time er allerede et tegn på overfiskning.

2.18. I sådanne situationer har EIB ikke reageret konsekvent: i nogle tilfælde har låntageren fået påmindelser, i andre tilfælde synes Banken at have accepteret forholdene.

3. RENTESATSER OG ANVENDELSEN AF RENTEMARGINALEN I FORBINDELSE MED VIDEREFORMIDLING AF LÅN

Generelt

3.1. Den eneste direkte henvisning til, hvilke rentesatser der skal anvendes i forbindelse med transaktioner med risikovillig kapital, findes i fjerde Lomé-konventions artikel 234, stk. 1, litra c). Her er det fastsat, at for så vidt angår lånene kan renten i intet tilfælde overstige 3 %. I henhold til Lomé III-konventionen (15) skal rentesatsen fastsættes på grundlag af det pågældende projekts karakteristika og kan ikke være højere end 8 %.

3.2. Når midlerne videreformidles til modtagerne via et finansieringsinstitut i AVS-staten eller dennes regering, skal formidlerne først kun betale en rente på højst 3 %. De endelige modtagere betaler højere rentesatser, medmindre EIB yder dem lånene direkte, eller formidleren videreformidler lånene på de samme vilkår.

3.3. Formidlerorganet skal anmelde rentemarginalen til at dække administrative omkostninger, finansielle risici og kursrisici samt omkostningerne i forbindelse med den faglige bistand til den endelige modtager. Ethvert overskydende beløb skal anvendes til udviklingsformål (16).

Rentesatser

3.4. Revisionen viste, at for de projekter, hvor lånene blev formidlet gennem AVS-staternes regeringer, var rentesatserne generelt blevet fastsat under markedssatserne.

3.5. Når lånene til SMV formidles gennem et finansieringsinstitut, fastsættes rentesatserne af flere grunde normalt på markedsniveau: For at undgå konkurrenceforvridning, for at mindske risikoen for, at der opstår uregelmæssigheder ved udvælgelsen af modtagere (risiko for korruption), og for at sikre, at modtagerne af lånene på længere sigt vil kunne klare sig uden yderligere støtte. For den endelige modtager er den eneste fordel ved en sådan finansiering med risikovillig kapital, at den udgør en nemmere adgang til mellem- eller langfristet finansiering.

3.6. For lån af Bankens egne midler betaler EUF en rentegodtgørelse. Dette kan betyde, at de endelige modtagere skal betale en større nettorentesats for lån af Bankens egne midler end for lån i form af risikovillig kapital. For eksempel blev der i forbindelse med en investering i et hotelkompleks i Guinea for lån af EIB's egne midler anvendt en rentesats på 3 %, mens rentesatsen for lån i form af risikovillig kapital, der blev ydet gennem et formidlende organ, var på 8 %.

3.7. Det er Bankens politik at fastlægge rentesatserne for SMV på markedsniveau og at anvende mere fordelagtige rentesater over for større virksomheder i den private og offentlige sektor. Ud fra et udviklingspolitisk synspunkt er en sådan politik ikke i Lomé-konventionens ånd, og den kan føre til, at modtagerne ikke får de samme fordele ved finansiering med risikovillig kapital.

3.8. Dette forhold belyses af følgende:

a) Et el-producerende og -distribuerende selskab i Den Dominikanske Republik har gennem med Den Dominikanske Republiks regering fået formidlet et lån med en rentesats på 6 %, og hvor kursrisikoen skal bæres af modtageren. I Den Dominikanske Republik skal SMV betale rentesatser på mellem 22 % og 32 % for lån, som et formidlende organ videreformidler til dem, dog er det her formidleren, der bærer kursrisikoen.

b) I Mozambique formidlede regeringen et lån med en rente på 4 % til et lokalt datterselskab til en europæisk virksomhed i fiskerisektoren. Kursrisikoen, som virksomheden skulle bære, var begrænset, eftersom dets aktivitet indbragte hård valuta. Nyoprettede SMV betalte renter på mellem 40 % og 46 % på lån, som blev videreformidlet gennem formidlende organer, som skulle dække kurs- og inflationsrisiciene.

3.9. I forbindelse med en række lånekontrakter (indgået i henhold til bestemmelserne i fjerde Lomé-konvention) kan renten (forrentningen) af lånet komme over 3 % på grund af det samlede beløb, der skal betales til EIB, det gælder navnlig for lån med deltagerrettigheder (jf. punkt 2.4) (17). Der er ingen bestemmelser i Lomé-konventionen om et sådant udbytte, og Banken behøver ikke aflægge regnskab herfor over for EUF.

Udbytte af finansielle tildelinger fra globallån

3.10. I flere tilfælde kunne Retten ikke fastslå, at de satser, de formidlende organer anvendte, var i overensstemmelse med betingelserne i den lånekontrakt, der var indgået mellem den pågældende formidler og Banken. Dette skyldtes enten, at der ikke var nogen »reference«-satser (f. eks. i Haiti), eller at de satser, det formidlende organ anvendte, var defineret på en sådan måde, at det var umuligt at sammenligne dem med »reference«-satser. De følgende tilfælde er eksempler på de problemer, Retten konstaterede vedrørende udbyttet:

a) I Den Dominikanske Republik lå rentesatserne for nogle sublån i januar 1997 på mellem 20 % og 26 %, hvilket var højere end den af centralbanken offentliggjorte »præferencesats« på ca. 20 %, som skulle have været anvendt siden oktober 1996. Denne sats er den sats, formidlerorganet anvender som reference, når det fastsætter rentesatsen for sine lån. Ifølge Banken havde de satser, det formidlende organ anvendte, ligget på linje med »præferencesatsen« indtil oktober 1996. Banken undersøger nu årsagerne til denne afvigelse.

b) I finansieringsaftalen for et andet globallån til et formidlende organ i Madagaskar var det fastsat, at den samlede effektive rente af sublånene, inklusive omkostninger, provision og anden fortjeneste, skulle afspejle de satser, der i det pågældende land anvendtes på transaktioner af samme art og varighed og vedrørende samme beløb, og som var godkendt af Banken. I dette tilfælde er det så godt som umuligt at afgøre, om satserne er blevet fastsat i overensstemmelse med Bankens retningslinjer.

3.11. I sådanne tilfælde burde Banken have sikret, at de »reference«-satser, der nævnes i finansieringsaftalerne, faktisk findes i de pågældende lande, og at det på grundlag af referencesatserne reelt kan efterprøves, om de rentesatser, formidlerorganerne anvender, er i overensstemmelse med betingelserne.

Mekanismer, der anvendes til dækning af kursrisikoen

3.12. Når det oprindelige lån videreformidles i en anden valuta, fordeles kursrisikoen mellem de endelige modtagere og den oprindelige låntager i henhold til finansieringsaftalerne.

3.13. Inden for Lomé III bar låntager hele risikoen, for han skulle betale lånet tilbage i ecu eller i en anden europæisk valuta. I forbindelse med lån, der videreformidles, overføres risikoen i henhold til sublånekontrakten (delvis) til modtageren, som skal betale en højere rentesats.

3.14. Fjerde Lomé-konvention (artikel 234, stk. 2) indebar en ændring, idet det er fastsat, at:

a) ved finansiering med risikovillig kapital, der har til formål at styrke virksomhedernes egenkapital, bæres risikoen generelt af Fællesskabet, og

b) ved finansiering med risikovillig kapital af private selskabers og SMV's investeringer fordeles den mellem Fællesskabet og de øvrige berørte parter.

3.15. I artikel 234, stk. 2, litra b), er det fastsat, at set som et gennemsnit fordeles kursrisikoen ligeligt mellem de to parter. Det bør præciceres, hvordan denne artikel skal anvendes, hvornår og hvordan de relevante beregninger skal foretages, hvem der skal foretage dem, og hvad resultaterne af dem skal anvendes til.

3.16. Desuden angives det ikke i konventionen, hvordan kursrisikoen skal fordeles, når lånet videreformidles til virksomheder uden for den private sektor, eller som ikke er SMV.

3.17. Spørgsmålet om, hvordan kursrisikoen skal fordeles, er et af de vigtigste elementer, når rentesatsen for lån, der videreformidles, skal fastlægges. Af årsager, som Retten ikke finder indlysende, behandler Banken dette problem på forskellige måder:

a) I forbindelse med to ens projekter er der i det ene tilfælde ingen bestemmelser om, hvordan kursrisikoen skal fordeles mellem modtageren og Fællesskabet, mens Fællesskabet i det andet højst skal bære 25 % af kursrisikoen.

b) I et andet tilfælde er det i finansieringsaftalen med modtageren af lånet fastsat, at kursrisikoen udelukkende bæres af modtageren, hvad der strider mod den relevante bestemmelse i fjerde Lomé-konvention.

c) I Mozambique, Madagaskar og Ny Kaledonien skulle de formidlende organer i henhold til finansieringsaftalerne hensætte reserver til dækning af kursrisikoen. Da Retten aflagde revisionsbesøg, var dette endnu ikke sket. Desuden er det ikke fastsat i finansieringsaftalerne, hvad et eventuelt restbeløb fra disse reserver skal anvendes til, når lånet er betalt tilbage.

Anvendelse af rentemarginalen til administrative omkostninger og til udviklingsformål

3.18. I en række tilfælde var der enten ingen administrative bestemmelser om, hvor stor en del af marginalen (inklusive ethvert udbytte i forbindelse med lån, med deltagerrettigheder) der skulle anvendes til administrative omkostninger og til udviklingsformål, eller disse bestemmelser var ikke i overensstemmelse med fjerde Lomé-konvention, eller de var ufuldstændige eller upræcise. Banken bør træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at fjerde Lomé-konventions bestemmelser (18) om, hvordan rentemarginalen skal anvendes, overholdes, dvs. at modtagerne skal anvende enhver nettofortjeneste til udviklingsformål.

4. PROJEKTER FINANSIERET MED RISIKOVILLIG KAPITAL

Revisionens omfang

4.1. Selv om EIB har forberedt, gennemført og overvåget investeringerne, der er en del af transaktionerne med risikovillig kapital, korrekt, har Retten følgende bemærkninger om projekternes levedygtighed på lang sigt, de procedurer, der anvendes ved tildelingen af midlerne, udbetalingsperioden og betalingsgraden i forbindelse med globallån og forsinkelser i gennemførelsen.

Faktorer vedrørende »projektets levedygtighed på lang sigt«

4.2. I følgende tilfælde er »projektets levedygtighed på lang sigt« i fare, selv om forberedelsen og gennemførelsen af investeringerne har været forsvarlige. Formelt har Banken og Kommissionen ikke mange muligheder for at gribe ind, når først investeringerne er foretaget, men de bør alligevel forsøge at sikre sig, at der føres effektivt tilsyn med projekterne på nationalt niveau. Følgende problemer kunne dermed være undgået:

a) En investeringsplan omfattende 42 mio. ECU havde fået tilført 13 mio. ECU i form af risikovillig kapital til at genopbygge produktionskapaciteten i industrianlæggene på en fabrik, der producerede aluminiumoxid, og gøre dem mere produktive og pålidelige. En række andre investeringer i fabriksanlæg, der var nødvendige for at garantere foranstaltningernes levedygtighed, er blevet annulleret eller udskudt af virksomheden, som har anvendt de således frigjorte midler til at udligne tab, som aktionærerne oprindelig var gået med til at bære, som det fremgår af et aftalememorandum mellem de to hovedaktionærer.

b) Et projekt til 152 mio. ECU (i mellemtiden reduceret til 120 mio. ECU) havde fået tilført 20 mio. ECU i form af risikovillig kapital til rehabilitering af en el-transmissionsledning, som skulle forbinde et vandkraftværk i Mozambique med elnettet i Sydafrika. Den tarif, som Sydafrika betaler for at få leveret elektriciteten (i henhold til en kontrakt indgået i 1975, som ikke kan ændres), er betydeligt lavere end den tarif, der gælder i dag. Det vil derfor blive meget vanskeligt at få fuld dækning for omkostningerne, for slet ikke at tale om de tab, man allerede har lidt.

c) Der var blevet tildelt 6 mio. ECU i form af risikovillig kapital til konstruktion af to anlæg (3 mio. ECU hver) til forarbejdning af akajounødder. Det første projekt, der blev vedtaget i 1992, kom først i gang i høståret 1995/96. Det andet, der blev vedtaget i 1995, har initiativtageren suspenderet på grund af den uklare og usikre situation på akajounøddemarkedet. For begge projekter er det et problem, at regeringen fører en uklar og skiftende politik i akajounøddesektoren.

d) Der var blevet uddelt 14 mio. ECU i form af risikovillig kapital til finansiering af et agro-industrielt projekt, som omfattede opførelsen af nye bygninger og anlæg til forarbejdning af gummi og palmeolie fra både familieejede plantager og plantager, ejet af virksomheder (Soguipah). Man havde imidlertid ikke i tilstrækkelig grad taget hensyn til faktorer som markedsadgang og markedsføring og til, om palmeolien ville falde i den lokale befolknings smag. I perioden 1992 1995 har projektet, der beskæftiger 1 686 personer og giver lokalbefolkningen mulighed for at finde arbejde og få en indtægt, lidt tab, som samlet svarer til mere end 50 % af aktiekapitalen. Da markedsadgangen er begrænset og virksomheden stærkt afhængig af tilskud og lån, er det uvist, om projektet vil være bæredygtigt.

e) I Madagaskar og Den Dominikanske Republik var der i fem af de 11 SMV, som Retten besøgte, og som havde modtaget 783 000 ECU fra EUF i form af risikovillig kapital, skabt færre nye arbejdspladser, end det antal, man havde forventet, og som var nævnt i rapporterne om tildelingen af lånene. I en af disse virksomheder havde majoritetsaktionæren ikke opfyldt sin forpligtelse til at investere i den nyetablerede SMV, og det havde haft en negativ effekt på denne virksomheds forretningsmæssige transaktioner i årene 1994 og 1995.

Procedurerne for tildeling af globallån

4.3. Globallån, der videreformidles til SMV, anvendes både til at sætte nye aktiviteter i gang og til at udvide allerede igangværende aktiviteter. I de undersøgte tilfælde anvendte de formidlende organer langt hovedparten af midlerne fra globallånene til at finansiere en aktivitetsudvidelse hos virksomheder, der allerede var kunder hos formidlerne (19). Nogle af disse virksomheder ville sandsynligvis have fået et lån ydet over formidlernes egne midler. Detaljerede oplysninger om tildelingerne af lånene gives i tabel 2.

4.4. I Ny Kaledonien var globallån også blevet anvendt til refinansiering af foranstaltninger, hvortil det formidlende organ allerede havde ydet lån af sine »egne midler«, eller til foranstaltninger, som den pågældende SMV tidligere havde finansieret over sine egne midler. I sådanne tilfælde er det ikke indlysende, at bistanden tilfører virksomheden en merværdi, der kan anvendes til udviklingsformål.

Udbetalingsperiode og udbetalingsgrad

4.5. Udbetalingsperioderne for globallånene er fastsat i de finansieringsaftaler, der indgås mellem Banken og det formidlende organ, og normalt dækker de en treårsperiode med mulighed for forlængelse, som Banken træffer afgørelse om. For detaljerede oplysninger om udbetalingsperioderne henvises læseren til tabel 3.

4.6. Den lave udbetalingsgrad i Mozambique skyldtes til dels, at der kunne opnås konkurrerende lån på lemplige vilkår, og at inflationen var høj, og at renten på de formidlede lån derfor også blev høj. I Madagaskar har den generelle økonomiske situation (nedskrivning af den madagaskiske franc i 1994) været en hindring for, at der er blevet oprettet SMV, eller at allerede etablerede SMV har kunnet udvide deres aktiviteter.

4.7. I Madagaskar og Mozambique stillede de formidlende organer ikke straks udbyttet fra EIB-lånene til rådighed for modtagerne. I et tilfælde holdt det formidlende organ uden nogen forklaring 100 000 ECU tilbage af de EIB-midler, der var tildelt den endelige modtager.

Forsinkelser i gennemførelsen af projekter og aktioner

4.8. I årsberetningen for regnskabsåret 1996, bind II, Revisionserklæringer (20), bemærkede Retten, at nogle transaktioner med risikovillig kapital figurerede i regnskaberne, selv om der i mindst 18 måneder ikke var foretaget nogen betalinger i forbindelse med de pågældende transaktioner.

4.9. Retten konstaterede, at gennemførelsen af mange projekter er blevet alvorligt forsinket af forskellige årsager, og at der som følge heraf er indgået forpligtelser for midler i form af risikovillig kapital, som ikke reelt udnyttes:

a) I december 1994 blev der indgået en finansieringsaftale om rehabilitering af en pipeline til råolie. Ifølge den foreløbige tidsplan for udbetalingerne skulle der udbetales 9 mio. ECU i perioden 1995 1997. Ved udgangen af 1997 var der kun udbetalt 0,4 mio. ECU, men Bankens årlige rapport om projektets gennemførelse pr. 31. december 1995 indeholdt ingen særskilte bemærkninger om denne forsinkelse.

b) Etiopiens regering havde fået et lån på 14 mio. ECU til et regionalt telekommunikationsprojekt. Ved udgangen af 1997 var der kun udbetalt 0,6 mio. ECU, selv om man under forundersøgelsen havde vurderet, at projektet ville være afsluttet i december 1996. Udbetalingen af resten af lånet er blevet blokeret, fordi der er alvorlige problemer med udbuddet vedrørende koblingen af telefonledningerne. Banken har identificeret disse problemer (21), men endnu ikke løst dem.

c) I december 1994 bevilgede Banken regeringen i Den Dominikanske Republik et betinget lån på 15 mio. ECU som led i et større projekt i el-transmissionsnettet i landets største by og i den sydlige og østlige del af landet. Projektet var i alt anslået til at ville koste 47 mio. ECU. Dette lån skulle anvendes til undersøgelser, planlægning og gennemførelse af investeringerne samt til kommerciel udnyttelse og styring af disse. Projektet, som forventedes leveret ved udgangen af 1996, var ikke påbegyndt ved udgangen af 1997.

4.10. Kommissionen bør derfor i samråd med Banken formulere en politik for frigørelse af såkaldte »sovende« restbeløb i forbindelse med transaktioner med risikovillig kapital.

Det Europæiske Fællesskabs finansielle formidlende organers forvaltning af globallån

4.11. Et samlet beløb på 15 mio. ECU er blevet stillet til rådighed for Det Europæiske Fællesskabs formidlende organer (EFFO) i form af betingede lån (jf. også punkt 2.3). Udnyttelsesgraden for disse 15 mio. ECU har været ret lav: I august 1997, fire og et halvt år efter at finansieringsaftalerne var blevet undertegnet, og 19 måneder efter at den oprindelige tildelingsperiode var udløbet, var 100 % af globallånene blevet fordelt, men kun 42 % udbetalt. I syv af de 12 EU-medlemsstater (Belgien, Tyskland, Grækenland, Irland, Italien, Luxembourg, og Portugal) var faciliteten slet ikke blevet anvendt på det tidspunkt.

4.12. Ifølge de formidlende organer, Retten besøgte, var årsagerne til den lave udnyttelsesgrad følgende: Den tid det tog, før faciliteten blev kendt, det loft, der er fastsat for de enkelte tildelinger, og at det har været svært af finde velegnede projekter. Udbetalingerne er blevet yderligere forsinket, fordi det tog lang tid at udarbejde den juridiske og administrative ramme, der skal gælde for disse investeringer.

4.13. Ganske vist er det vigtigt, at der er bred adgang til risikovillig kapital på forskellige niveauer, men Retten konstaterede et par tilfælde, hvor det var tvivlsomt, om de finansieringsordninger, disse formidlende organer deltog i, var effektive og gennemskuelige:

a) Når der investeres i venture-fonde skal midlerne tilsyneladende passere gennem fire niveauer, før de når den endelige modtager (SMV), hvilket både er en dyr (provision og gebyrer) og omstændelig procedure.

b) I forbindelse med en investering i Guinea, blev der anvendt to forskellige finansieringsformer med risikovillig kapital, der blev videreformidlet af to forskellige formidlende organer, kombineret med direkte lån fra Bankens egne midler, som denne ydede på en række betingelser.

5. KOMMISSIONENS ROLLE

5.1. Som allerede omtalt (jf. punkt 1.3) administreres risikovillig kapital, som er en del af fondens midler, på Fællesskabets vegne af Banken, som også forestår den finansielle gennemførelse af transaktionerne med risikovillig kapital.

5.2. I henhold til artikel 11 i den interne aftale »drager Kommissionen omsorg for gennemførelsen af den bistandspolitik, som fastlægges af Rådet, og af de generelle retningslinjer for det samarbejde med henblik på udviklingsfinansiering, som fastlægges af AVS-EØF-Ministerrådet i medfør af konventionens artikel 325«. Med henblik herpå og for at sikre en vis koordinering mellem Kommissionen og Banken, er det i den interne aftale fastsat, at der skal udveksles oplysninger mellem Banken og Kommissionen (22) (jf. punkt 1.7).

5.3. Skal Kommissionen udfylde sin rolle i henhold til artikel 11, er det derfor af største betydning, at den kritisk følger den måde, EIB gennemfører sine forundersøgelser på. For så vidt angår de transaktioner, som revisionen omfattede, har Retten både i Kommissionens sagsakter og i referaterne fra møderne i Artikel 28-Udvalget imidlertid kun fundet meget få skriftlige beviser på, at Kommissionen har deltaget aktivt. Hvor omfattende og hvor kvalificeret Kommissionens centrale tjenestegrene reagerer på forslagene fra Banken, afhænger først og fremmest af de pågældende medarbejderes eget initiativ, og det samme gælder for de oplysninger, der udveksles med delegationerne.

5.4. Hvis man udarbejdede retningslinjer for, hvilke procedurer der skal følges, og hvilke elementer der især skal tages i betragtning, når der reageres på forslag fra Banken, ville reaktionerne blive mere gennemskuelige og af højere kvalitet.

5.5. I henhold til artikel 33, stk. 6, i den interne aftale skal Kommissionen i forståelse med Banken regelmæssigt udarbejde en oversigt over de oplysninger, den modtager fra Banken, med henblik på at kunne vurdere de betingelser, hvorunder denne varetager sit mandat, og med det formål at fremme en nøje samordning mellem Kommissionen og Banken.

5.6. I henhold til den interne aftale skal der forelægges en række rapporter, som i princippet kunne være til stor nytte i forbindelse med denne vurdering, f.eks.:

a) Den beretning om evalueringen af projekterne, navnlig i forhold til de fastsatte udviklingsmål (23), som Kommissionen og Banken regelmæssigt skal aflægge for Rådet. Sådanne beretninger er imidlertid ikke blevet udarbejdet.

b) Den årlige beretning om gennemførelsen af transaktioner, der finansieres over de af fondens midler, som Banken forvalter (24). Disse beretninger udarbejdes imidlertid hovedsagelig på grundlag af de midler, der er indgået forpligtelser for i henhold til finansieringsafgørelser, og på de økonomiske data, der fremlægges under forundersøgelsen.

5.7. For ingen af de transaktioner, Retten reviderede, havde Banken foretaget efterfølgende evaluering af de projekter, der var finansieret med risikovillig kapital. Der foreligger således ikke oplysninger om evaluering.

5.8. Kommissionen har ikke revideret nogen af transaktionerne med risikovillig kapital og heller ikke evalueret dem på stedet eller på anden vis. Det er derfor ikke klart, hvordan og i hvilken udstrækning Kommissionen har opfyldt sine forpligtelser i henhold til den interne aftale.

6. KONKLUSION

6.1. Den måde, Banken har forberedt, gennemført og overvåget transaktioner med risikovillig kapital på, giver ikke anledning til bemærkninger. Transaktionerne kan dog stadig gøres mere gennemskuelige og effektive.

6.2. Banken forelagde først vigtige oplysninger sent, og det hindrede Retten i at gennemføre revisionen effektivt (jf. punkt 1.8. 1.9).

6.3. Kriterierne for tildelingen af midler i form af risikovillig kapital er meget generelle. Det står således Banken relativt frit for at vælge mellem risikovillig kapital og Bankens egne midler, når den yder lån. I de tilfælde, hvor Banken har valgt risikovillig kapital, fremgår det ikke klart af dokumentationen om projektvurderingerne, om dette valg var berettiget (jf. punkt 2.10 2.12) (25).

6.4. Anvendelsen af forskellige finansieringsformer (direkte lån, lån gennem en AVS-stat, globallån) har ført til forskelsbehandling af de endelige modtagere: Mens nogle kun skal betale den maksimale rentesats på 3 %, der er fastsat i Lomé-konventionen, skal andre betale markedsrentesatser. Effekten af valutakurssvingninger er ganske vist ikke den eneste afgørende faktor, men den spiller en væsentlig rolle, når der fastsættes rentesatser på over 3 %. Denne effekt og dermed højere rentesatsers berettigelse kan først beregnes, når hele lånet er blevet betalt tilbage. Når der er tale om et lån med deltagerrettigheder, kan EIB's samlede udbytte i øvrigt meget vel blive højere end 3 %'s grænsen, fordi det i hvert fald delvis afhænger af modtagerviksomhedens resultat (jf. punkt 3.4 3.9).

6.5. Fjerde Lomé-konventions princip om, at kursrisikoen set som et gennemsnit skal fordeles ligeligt mellem parterne, gælder kun for investeringer i den private sektor eller i SMV og bør præciseres yderligere. For at overholde dette princip har Banken anvendt forskellige metoder, herunder en række tunge administrative ordninger (jf. punkt 3.12 3.17).

6.6. Bestemmelserne om, hvordan de formidlende organer skal anvende rentemarginalen, er uklare. Banken bør sikre, at det i finansieringsaftalerne præcist fastsættes, hvordan rentemarginalbeløbet skal anvendes, og at beløbet anvendes i overensstemmelse med bestemmelserne i fjerde Lomé-konvention (jf. punkt 3.18).

6.7. Støtten til den private sektor i form af globallån er især blevet ydet til allerede etablerede SMV og ikke til nyoprettede virksomheder, selv om førstnævnte i mange tilfælde også modtog lån over de formidlende organers andre midler (jf. punkt 4.3 4.4) (26).

6.8. I en række tilfælde udbetales midlerne med forsinkelse, eller det er uvist, om de finansierede foranstaltninger vil kunne overleve på lang sigt, og det bevirker, at foranstaltningerne med risikovillig kapital bliver mindre effektive, når det gælder om at tilgodese udviklingsmål (jf. punkt 4.2 og 4.8 4.10).

6.9. Der er behov for et system med efterfølgende evaluering, så det sikres, at der foreligger oplysninger om, hvorvidt de foranstaltninger, der er finansieret med risikovillig kapital, er levedygtige, og om de reelt bidrager til den økonomiske og sociale udvikling i AVS-staterne. Banken og Kommissionen bør samarbejde om at opbygge et sådant evalueringssystem (jf. punkt 5.6).

6.10. Endvidere burde Kommissionen have deltaget mere aktivt på forundersøgelsesstadiet og i evalueringen af den samlede effekt, som transaktioner med risikovillig kapital har på udviklingen i AVS-staterne. Der bør udarbejdes retningslinjer for de involverede tjenestegrenes beføjelser og de procedurer, de skal følge (jf. punkt 5.8).

6.11. Baggrunden for ovenstående anbefalinger har været, at de eksisterende ordninger for forvaltningen af transaktioner med risikovillig kapital bør forbedres. Andre ordninger bør imidlertid også overvejes. I praksis består Kommissionens deltagelse i forvaltningen af transaktioner med risikovillig kapital nemlig tilsyneladende kun i, at den udveksler oplysninger med Banken. Kommissionen deltager ikke i en række opgaver (forundersøgelse, regnskabsføring, overvågning og evaluering), som heller ikke er klart defineret. Derfor foreslår Retten, at man i stedet overvejer muligheden af at overlade Banken det fulde ansvar for transaktioner med risikovillig kapital uden deltagelse af Den Europæiske Udviklingsfond. Tilbagebetalinger af lån i form af risikovillig kapital og udbyttet af midlerne krediteres jo ikke EUF.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 14. og 15. oktober 1998.

På Rettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

(1) Fjerde Lomé-konventions artikel 233, EFT L 229 af 17.8.1991.

(2) Ved termen »AVS-stat« forstås i denne beretning AVS-stat og OLT, og når der henvises til retsgrundlaget for transaktioner med risikovillig kapital, henvises der kun til Lomé IV. De relevante bestemmelser i Lomé III anføres kun, såfremt de afviger fra bestemmelserne i Lomé IV.

(3) Jf. artikel 10, stk. 2, i den interne aftale om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for fjerde AVS-EØF-konvention, EFT L 229 af 17.8.1991.

(4) Jf. artikel 15, stk. 1, i den interne aftale.

(5) Inklusive beløb, der er truffet afgørelse om, men hvor den oprindelige forpligtelse er annulleret.

(6) Jf. beslutning med bemærkningerne til afgørelserne om decharge til Kommissionen for den økonomiske forvaltning af Den Femte, Sjette og Syvende Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 1993 - PE 189.073/58.

(7) Jf. særberetningen fra maj 1984 og årsberetningen for regnskabsåret 1991, EFT C 330 af 15.12.1992, punkt 17.42 17.61.

(8) Desuden har Retten for nylig i særberetning nr. 1/98 om det bilaterale finansielle og tekniske samarbejde med Middelhavstredjelandene offentliggjort bemærkninger om transaktioner med risikovillig kapital, som finansieres over budgetmidler og forvaltes af EIB, EFT C 98 af 31.3.1998.

(9) Den Dominikanske Republik, Guinea, Haiti, Madagaskar, Mauretanien, Mozambique og Ny Kaledonien.

(10) Lån, som kan sammenlignes med aktiekapital.

(11) Kilde: EIB's svar på et generelt spørgeskema fra Retten den 5. august 1996, PA/ACP-111/JRL.

(12) Forslag vedrørende finansiering af foranstaltningen drøftet i det udvalg, som nævnes i artikel 28 i den interne aftale vedrørende fjerde Lomé-konvention, EFT L 229 af 17.8.1991, eller i artikel 22 i den interne aftale vedrørende tredje Lomé-konvention, EFT L 86 af 31.3.1986.

(13) Jf. også punkt 1.31 i særberetning nr. 1/98.

(14) Jf. også særberetning nr. 1/98 om det bilaterale finansielle og faglige samarbejde med Middelhavstredjelandene, punkt 1.31.

(15) Artikel 196, stk. 3, litra b), og artikel 199, stk. 4.

(16) Jf. Artikel 233, stk. 4, litra b), i fjerde Lomé-konvention.

(17) Jf. også årsberetningen for regnskabsåret 1996, bind II, Revisionserklæring, EFT C 348 af 18.11.1997, punkt 22.24, litra a).

(18) Jf. artikel 233, stk. 4, litra b), i fjerde Lomé-konvention.

(19) Jf. også særberetning nr. 1/98, punkt 130.

(20) EFT C 348 af 18.11.1997, punkt 22.12.

(21) Jf. EIB's periodiske gennemførelsesrapport dateret 22. oktober 1996.

(22) Jf. f.eks. artikel 12, stk. 1 og 2, artikel 17, stk. 4, og artikel 30, stk. 4, i den interne aftale.

(23) Jf. artikel 30, stk. 6, i den interne aftale.

(24) Jf. artikel 33, stk. 5, i den interne aftale.

(25) Jf. også punkt 1.22 og 1.24 i Revisionsrettens særberetning nr. 1/98.

(26) Jf. også punkt 1.25 1.30 i Revisionsrettens særberetning nr. 1/98.

BILAG I

>TABELPOSITION>

BILAG II

>TABELPOSITION>

KOMMISSIONENS SVAR

1. INDLEDNING

Revisionens gennemførelse

1.7. Kommissionen har foretaget en omfattende omlægning af sin registrering af den dokumentation, der stilles til rådighed af EIB. Fra 1993 og til dags dato har Kommissionen arkiveret al dokumentation vedrørende de vigtigste etaper af transaktioner med risikovillig kapital, dvs. finansieringsforslag, udtalelser fra »Artikel 28-Udvalget«, finansieringsafgørelser, afvikling af betalinger og tilbagebetalinger. Siden 1997 har disse akter været lettilgængelige og regelmæssigt benyttet.

1.8. EIB og dens revisionsudvalg bestræbte sig hele tiden på at yde Revisionsretten al nødvendig bistand. Man fremskaffede de udbedte supplerende oplysninger, forberedte den praktiske afvikling af besøget, hjalp Retten med at udvælge egnede stikprøver, gav inden besøget en generel redegørelse for, hvorledes risikovillig kapital anvendes i henhold til de forskellige mandater, afholdt møder med de ansvarlige for lån og/eller med afdelingslederne for de projekter, der indgik i kontrolbesøget, sørgede for, at der ved den fælles kontrol deltog personale fra EIB, som kendte til projekterne, og fremskaffede den information og dokumentation, der blev anmodet om efter kontrolbesøget.

Under alle omstændigheder har EIB altid overholdt trepartsaftalen. Efter anmodning fra Retten er denne aftale nu under genforhandling.

1.9. EIB forsynede Retten med standardtabeller over de leverancer til projekterne, hvor officielle udbud var nødvendige. EIB står til rådighed for Retten med al yderligere information.

2. RISIKOVILLIG KAPITAL SOM FINANSIELT BISTANDSINSTRUMENT

Interventionssektorer og tildeling af midler

2.8 2.10. I henhold til den interne aftale mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansieringen og forvaltningen af Fællesskabets støtte er der inden for EIB oprettet et »Artikel 28-Udvalg«. Udvalget består af repræsentanter for medlemsstaternes regeringer, ligesom der deltager en repræsentant for Kommissionen. Gennemsigtigheden er således sikret, specielt i forhold til medlemsstaterne.

»Artikel 28-Udvalget« modtager til næsten alle sine møder adskillige forslag til finansiering under Lomé-konventionen, således at det ikke er nødvendigt med detaljerede bemærkninger i hver rapport om baggrunden for at anvende risikovillig kapital. De fleste rapporter omfatter en kortfattet begrundelse (f.eks. landets manglende kreditværdighed), og som regel er begrundelsen ret åbenbar. Spørgsmålet om anvendelse af risikovillig kapital over for anvendelse af EIB's egne midler tages kun sjældent op til drøftelse, og hvis der er særlige aspekter vedrørende dette punkt, drøftes de under møderne, hvilket deltagerne, så vidt vi ved, finder tilfredsstillende.

2.12. a) Den omstændighed, at fiskeriprojekterne i Mozambique og Madagaskar er rentable og indbringer hård valuta, er et positivt element, som gør transaktionerne fuldt ud berettigede. Der skal knyttes to bemærkninger hertil:

i) Man kan ikke slutte, at såfremt et projekt er rentabelt, kan der altid opnås finansiering fra andre kilder. I Mozambique og Madagaskar var det for nogle få år siden (og er stadig i dag) meget vanskeligt at opnå langfristet finansiering af projekter inden for den private sektor på grund af usikkerheden ved at drive forretning i disse lande.

ii) EIB forsøger i henhold til sit Lomé-mandat at tilskynde investorer inden for den private sektor til at investere i og forvalte rentable projekter - som tilfældet har været med de to nævnte projekter - gennem medfinansiering af projekterne. Man skal huske, at finansiering med risikovillig kapital skal tilbagebetales, så det er vigtigt at forsøge at udvælge projekter, som kan give et tilfredsstillende resultat.

2.12. b) og c) Den anvendte formulering tager ikke i tilstrækkelig grad højde for den meget specielle opgave, som de finansielle formidlere har i Den Dominikanske Republik og i Ny Kaledonien. De finansielle formidlere er med til at skabe og udvikle »bankvaner« hos små og mellemstore virksomheder, idet de tilbyder at finansiere deres investeringer til den gældende markedsrente gennem et netværk af kvalificerede agenter, som arbejder »i marken«. Alternative finansieringskilder for disse virksomheder ville være pengehandlere, som tilbyder meget kortfristede lån (på uge- eller månedsbasis) til betydeligt højere rentesatser.

Den Europæiske Investeringsbanks gennemførelse af transaktioner med risikovillig kapital

Udbudsprocedurer

2.13 2.15. Indtil for nylig anvendte EIB sine normale indkøbsprocedurer (udbud åbent for i hvert fald leverandører i EU og i AVS-landene) for projekter, der finansieres med risikovillig kapital, og for projekter, der finansieres med Bankens egne ressourcer - med det formål at opnå de økonomisk mest fordelagtige tilbud. Cahora Bassa-projektet i Mozambique var et eksempel på denne politik. Efter samråd med Kommissionen anvender EIB nu Den Europæiske Udviklingsfonds mere restriktive udbudsprocedurer i forbindelse med finansiering med risikovillig kapital.

Lånevilkår og låntagers forpligtelser

2.16. Det er rigtigt, at nogle AVS-lande eller -modtagere ofte ikke overholder forpligtelserne til at afgive oplysninger i god tid. EIB følger situationen og rykker lånerne løbende, men ikke med 100 % succes.

2.17. b), c) og d) Se ovenstående punkt 2.16. Det skal bemærkes, at fiskerilicenser og -kvoter er et erkendt problem i mange lande i verden, herunder i EU. Hvor den offentlige administrationskapacitet er lav, som tilfældet er i Mozambique og Madagaskar, kan der selvfølgelig opstå problemer, også selv om EIB nøje følger situationen.

2.18. Se punkt 2.16.

3. RENTESATSER OG ANVENDELSEN AF RENTEMARGINALER I FORBINDELSE MED VIDEREFORMIDLING AF LÅN

Rentesastser

3.4 3.8. EIB har afgjort ikke bevidst anvendt nogen politik, som kunne være i modstrid med konventionens ånd. Ved fastsættelsen af rentesatserne i forbindelse med finansieringen af projekterne skal EIB på den ene side overholde Lomé-konventionen - som fastslår, at der kan anvendes subsidierede satser - og på den anden side tage hensyn til, at det er nødvendigt at sikre, at de endelige lånere, specielt inden for den private sektor, betaler satser, der ligger nærmere på markedssatserne, hvor disse kan fastslås. Dette kan rent faktisk medføre nogle uligheder, men

i) det er helt normalt, at et lån til en solid låner med en solid garant opnår en lavere rentesats end et lån med mindre sikkerhed (så et lån på grundlag af egne midler kan meget vel have en lavere rentesats end et mere risikobetonet lån på grundlag af risikovillig kapital), og

ii) et lån i en lokal AVS-valuta vil normalt have en betydelig højere nominel rente end et lån i ecu på grund af den underliggende forventede inflation.

Hvad angår hotelkomplekset i Guinea (punkt 3.6) må enhver sammenligning mellem renteomkostninger ved lånet af egne midler og af risikovillig kapital nuanceres; ved lånet af egne midler påføres der låneren en yderligere omkostning til en garantistillelse, som kan godtages af banken (ved risikovillig kapital er det ikke meningen, at fordelen for den endelige modtager skal ligge i rentesatsen, men mere i de øvrige finansielle betingelser, som er knyttet til denne tilførsel af kapital, som nærmest kan sidestilles med egenkapital).

3.9. Lomé-konventionen begrænser renten på lån af risikovillig kapital til 3 % p.a., men lægger ikke nogen begrænsninger på lønninger eller udbyttedeling. Ofte er der ved en finansiering knyttet en udbyttedelingkomponent til en fastrentekomponent, hvilket ikke er i modstrid med Lomé-konventionen.

Udbytte af finansielle tildelinger fra globallån

3.10 3.11. Da finansieringskontrakterne i så vid udstrækning som muligt er standardiserede, er det ikke usædvanligt at have en henvisning til »reference«-satser, selv om der i visse tilfælde ikke findes nogen sådanne. Derfor kontrollerer EIB satserne på grundlag af de kvartalsvise/halvårlige rapporter, der udarbejdes af Centralbanken. Dette kan først gøres efterfølgende, fordi Centralbanken offentliggør satserne forskudt uden at ændre standardbetingelserne i finansieringskontrakten.

Mekanismer til dækning af kursrisikoen

3.13. I henhold til Lomé III skulle låneren betale lånet tilbage i ecu eller i en anden europæisk valuta. Kursrisikoen var udelukkende baseret på ecu og ikke på ecu eller en anden europæisk valuta.

3.14 3.17. Hvad angår risikodeling, er nøgleordene i artikel 234, stk. 2, litra b), sidste punktum i Lomé-konventionen »som et gennemsnit«, dvs. af alle projekter med risikovillig kapital.

I visse tilfælde at lade kursrisikoen påhvile den endelige modtager 100 % er fuldt ud foreneligt med konventionens artikel 234 (og det ville rent faktisk være ulogisk at fritage en aktør for kursrisiko, hvis samtlige hans indtægter er udtrykt i udenlandsk valuta - det er langt bedre i sådanne tilfælde at undersøge, hvilke andre former for risici, han er udsat for, og sørge for at træffe foranstaltninger, der kan afbøde disse). Det hedder i artikel 234, at kursrisikoen som et gennemsnit bør deles ligeligt, og dette er, hvad EIB generelt forsøger at opnå.

I forbindelse med de fleste finansieringsplaner for små virksomheder (globale lån) på grundlag af risikovillig kapital er lånebeløbet til de enkelte virksomheder udtrykt i lokal valuta - eftersom små og mellemstore virksomheder typisk sælger til det lokale marked frem for til eksportmarkedet.

Anvendelse af rentemarginalen til administrative omkostninger og til udviklingsformål

3.18. Ved valget af finansieringsinstitution eller institut for udviklingsfinansiering er EIB meget opmærksom på organets soliditet, dets rolle i forbindelse med udvikling og på dets støtte til landets økonomi. I denne henseende er de fleste institutter for udviklingsfinansiering institutioner uden kommercielt formål med en stor betydning for den økonomiske udvikling, specielt i relation til små virksomheder. Disse kriterier er i overensstemmelse med artikel 233, stk. 4, litra b), i IV. Lomé-konvention - første finansieringsprotokol.

4. PROJEKTER FINANSIERET VED RISIKOVILLIG KAPITAL

Faktorer i forbindelse med »projektets levedygtighed på lang sigt«

4.2. Selv om det er rigtigt, at EIB og Kommissionen ikke længere griber ind over for modtageren, når investeringerne er foretaget, foregår der dog en indirekte kontrol gennem den politiske dialog, der føres med de lokale myndigheder.

I forbindelse med transaktioner med risikovillig kapital vil der altid i en række tilfælde, og på trods af al given garanti, være fare for et projekts levedygtighed på grund af indre eller ydre forhold, der påvirker virksomheden.

De eksempler på risici, som anføres i rapporten, er lykkeligvis ikke hidtil forekommet i praksis, og deres betydning må derfor ses i dette perspektiv.

Procedurerne for tildeling af globallån

4.4. I forbindelse med en global finansieringsplan, hvor finansieringstempoet ikke kan garanteres fuldstændigt, er det almindeligt, at den modtagende virksomhed - ud af egne midler - eller den finansielle formidler ved hjælp af foreløbige supplerende lån optræder som »bridge«. Rent faktisk består EIB's indgriben kun i, at den refinansierer sit eget bidrag, eftersom dette supplerer og ikke erstatter bidraget fra den finansielle formidler.

Udbetalingsperiode og udbetalingsgrad

4.6. Globallånet til Mozambique var ledsaget af andre lån fra Verdensbanken (finansieret af IDA-midler) og fra det franske program for udviklingshjælp, og ingen af de tre lånefaciliteter fungerede særlig hensigtsmæssigt. Den langsomme anvendelse af finansieringerne skyldes delvis de utilfredsstillende margener, der er indrømmet til formidlerne; i løbet af tildelings- og udbetalingsperioden for bevillingerne blev opdelingen af den samlede margen mellem Centralbanken og formidlerne genforhandlet - med det resultat, at margenerne til formidlerne blev fastsat højere end de oprindelige niveauer, hvilket gjaldt for både EIB- og Verdensbank-faciliteten.

Forsinkelser i gennemførelsen af projekter og aktioner

4.9. a) Finansieringskontrakten for projektet blev underskrevet i december 1994, men udbetalingerne begyndte først i 1997 (og fortsætter i 1998). Dette projekt samfinansieres af EIB og Verdensbanken (bevillinger fra IDA-midler), og der er en tæt koordinering mellem de to institutioner, bl.a. hvad angår tilsynet med projektet. Der var en række strenge betingelser, som Zambia skulle opfylde inden den første udbetaling - herunder nogle sektorspecifikke reformer - og dette er grunden til, at udbetalingen blev udsat i to år.

4.9. b) Problemerne er siden blevet løst, og den resterende del af lånet er ved at blive udbetalt.

4.9. c) Den vigtigste årsag til forsinkelsen var den tidligere regerings manglende vilje til at gennemføre vitale reformer inden for bestemte sektorer, specielt ratificeringen af loven om elektricitetssektoren, som er en afgørende betingelse i EIB-finansieringskontrakten for udbetaling. Lovens vedtagelse har været blokeret i kongressen i to år på grund af dels politiske stridigheder forud for præsidentvalget i 1996, dels den indbyrdes kamp mellem to grupper med forskellige interesser (private investorer inden for energisektoren og importører af reserveanlæg). Den nye regering arbejder beslutsomt med reformer inden for sektoren, og udbetalingerne af lånet er i gang.

4.10. Kommissionen og EIB gør hvert kvartal status over »sovende« forpligtelser; på grundlag af de udvekslede oplysninger og efter analyse af disse anmoder EIB Kommissionen om frigørelse af de ikke anvendte midler.

Det Europæiske Fælleskabs finansielle formidlende organers forvaltning af globallån

4.11 og 4.13. a) Kommissionen har noteret sig Revisionsrettens bemærkninger. De relevante ændringer er foretaget i forbindelse med den nye EVFI II-facilitet, som blev godkendt i april 1998.

4.13. b) Som ovenfor anført (se punkt 3.4 3.8) bør enhver sammenligning mellem renteudgifter i forbindelse med lånet af egne midler og finansieringen med risikovillig kapital nuanceres. Ved lånet af egne midler skal låntager afholde supplerende omkostninger til en garantistillelse, der kan godtages af banken; ved transaktionen med risikovillig kapital er det ikke meningen, at fordelen for den endelige modtager skal ligge i rentesatsen, men i de øvrige finansielle betingelser, der er knyttet til denne tilførsel, som kan sidestilles med aktiekapital.

5. KOMMISSIONENS ROLLE

5.2 5.4. Kommissionens tjenestegrene og EIB arbejder tæt sammen om »programmeringen« af EF-støtten ved indledningen af en konvention (f.eks. undertegnelsen af det nationale vejledende program og EIB's bilag hertil). Der opretholdes nære (ofte uformelle) kontakter mellem EIB's personale og Kommissionens delegationer i alle AVS-lande under hele konventionens løbetid.

Artikel 33, stk. 5, fastslår Kommissionens rolle i forbindelse med de transaktioner, der finansieres med ressourcer fra fonden og forvaltes af Banken. Kommissionen modtager hvert år en rapport om den finansielle gennemførelse fra Banken, og den træffer i samråd med Banken de nødvendige foranstaltninger (der foregår koordineringsmøder på alle niveauer).

Med udgangspunkt i de udkast til forslag, der udarbejdes af Banken, konsulterer Kommissionen de berørte geografiske enheder (og om nødvendigt delegationerne), og på grundlag heraf fremsætter den over for Banken sine bemærkninger, forslag og indvendinger.

5.6. a) Rådet modtager de rapporter, der er omhandlet i artikel 29 og 33, hvorved den underretningsforpligtelse, som Retten omtaler, opfyldes.

5.7. Rapporterne fra EIB's evalueringsenhed har som regel et tematisk eller sektorspecifikt grundlag. Enhedens arbejdsprogrammer dækker alle EIB's transaktioner og tager hensyn til, at Banken hovedsagelig gennemfører sine aktiviteter inden for EU. Der er i øjeblikket ikke planer om nogen undersøgelse vedrørende risikovillig kapital fra EUF.

6. KONKLUSION

Kommissionen og EIB noterer sig med tilfredshed, at Retten ikke har nogen bemærkninger til den måde, hvorpå Banken har forberedt, gennemført og overvåget transaktionerne med risikovillig kapital.Hvad angår Kommissionens rolle skal det understreges, at artikel 1 i finansprotokollen til Lomé IV samt artikel 10, stk. 2, i den interne aftale forudser, at den risikovillige kapital skal forvaltes af EIB. I denne forbindelse handler EIB, i henhold til artikel 10, stk. 2, som bemyndiget af »Fællesskabet« og ikke af Kommissionen. Dette bekræftes af artikel 58, stk. 1 og 2, i finansforordningen for 7. EUF.

Med hensyn til Kommissionens ansvar for pålideligheden af samtlige EUF-konti er dette - når det gælder de transaktioner, som forvaltes af EIB - et begrænset ansvar, som udelukkende vedrører nøjagtigheden af de bogførte beløb i forhold til de informationer, der leveres af EIB.

Hvad angår spørgsmålet om evaluering af transaktionerne med risikovillig kapital vil Kommissionen foretage en gennemgang af disse transaktioners generelle betydning for AVS-landenes udvikling, inden den fremsætter konkrete forslag til en eventuel post-Lomé IV.

Endelig hvad angår gennemsigtighed mener Kommissionen, at den er særlig godt sikret over for medlemsstaterne, hvis repræsentanter sammen med Kommissionen deltager i »Artikel 28-Udvalget«.