Kommissionens beslutning

af 3. maj 2000

om de støtteforanstaltninger, som Frankrig har iværksat til fordel for TASQ SA

(meddelt under nummer K(2000) 1337)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2000/647/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler(1) og under hensyntagen tiI disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I

PROCEDUREN EFTER EF-TRAKTATENS ART1KEL 88, STK. 2

(1) Kommissionen erfarede i april 1998 gennem en klage fra en konkurrent, at Consortium de Réalisations (CDR), et afviklingsselskab for Crédit Lyonnais' urentable aktiver, som blev oprettet i 1995, flere gange havde tilført selskabet TASQ kapital. Kommissionen sendte den 20. maj 1998 de franske myndigheder en skrivelse for at bede om en forklaring på disse kapitaltilførsler. De franske myndigheder bekræftede i en skrivelse af 14. september 1998 til Kommissionen, at både CDR og selskabets tidligere aktionær, Crédit Lyonnais, havde tilført TASQ kapital. I samme skrivelse oplyste de franske myndigheder også, at TASQ var blevet solgt på grundlag af aftaler, der var undertegnet med suspensivt forbehold henholdsvis den 24. juli 1998 og 8. august 1998. I skrivelse til Kommissionen af 22. december 1998 frafaldt klageren sin klage indgivet den 16. april 1998.

(2) Ved brev af 2. marts 1999 meddelte Kommissionen Frankrig, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for disse foranstaltninger. Kommissionen var af den opfattelse, at Crédit Lyonnais' rekapitaliseringer af TASQ i 1988 og 1991 og CDR's rekapitaliseringer af selskabet i 1995 og 1997 kunne indeholde elementer af statsstøtte. Kommissionen understregede endvidere, at privatiseringsvilkårene for selskabet muligvis havde omfattet støtte til køberen.

(3) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til de pågældende foranstaltninger.

(4) Myndighederne svarede den 2. juni 1999 med fremsendelse af en sagsakt indeholdende de oplysninger, som Kommissionen havde udbedt sig i åbningsskrivelsen. Efter Kommissionens offentliggørelse af meddelelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende modtog den et brev af 4. august 1999 fra CDR og en sagsakt af 10. august fra selskabet TASQ.

II

BESKRIVELSE AF TASQ

(5) TASQ er et selskab, der yder service på og vedligeholdelse af edb-udstyr for virksomhederne. Selskabet er uafhængigt af edb-producenterne og forestår vedligeholdelsen af flere forskellige mærker på andres regning. Denne aktivitet udgør næsten 60 % af selskabets omsætning. TASQ yder ligeledes anden service på edb-udstyr, navnlig integrering, opstilling, installering og kabelføring af systemer.

(6) TASQ er for øjeblikket et selskab, der er opstået efter en fusion i 1991 mellem det tidligere TASQ (selskab oprettet i 1988 efter outsourcing af vedligeholdelsen af Crédit Lyonnais' edb-anlæg) og Metroservice (et selskab oprettet i 1983 af koncernen Métrologie og derefter overtaget af Crédit Lyonnais i 1991 og omdøbt "TASQ International").

(7) I 1995 blev TASQ afhændet til CDR som led i saneringsplanen for Crédit Lyonnais.

(8) TASQ havde pr. 31. december 1997 ca. 460 ansatte. Efter fusionen med Metroservice i 1991 har selskabets omsætning svinget mellem 200 og 270 mio. FRF. Selskabet har ofte været tabsgivende, bortset fra i 1990, 1995 og 1997, som det fremgår af nedenstående tabel (i mio. FRF):

>TABELPOSITION>

(9) Crédit Lyonnais tog del i TASQ' kapitalforhøjelser i to omgange, nemlig i 1988 med en kapitalforhøjelse på 4 mio. FRF og i november 1991, under forberedelserne af fusionen mellem TASQ og Metroservice, hvor de to selskaber foretog kapitalforhøjelser på henholdsvis 30,6 og 26 mio. FRF. I december 1991 undergik TASQ en kapitalforhøjelse på 51 mio. FRF som betaling for tilførslen af aktiverne fra TASQ International (det tidligere Metroservice).

(10) Efter TASQ' afhændelse til CDR er der foretaget to transaktioner. Den første i 1995, hvor den første kapitalforhøjelse som kompensation for fordringer på i alt 5 mio. FRF blev besluttet. Den næste i juni 1997, hvor der blev gennemført endnu en kapitalforhøjelse i kontanter for et beløb på 60 mio. FRF. CDR var det eneste selskab, som tegnede aktier i forbindelse med disse to kapitalforhøjelser, for et samlet beløb på 65 mio. FRF.

(11) Det skal bemærkes, at ingen af disse transaktioner blev anmeldt Kommissionen.

(12) I august 1998, næsten et år efter den sidste kapitalforhøjelse på 60 mio. FRF, afhændede CDR TASQ til en pris på 16 mio. FRF.

(13) Kommissionen tog ved procedurens indledning i betragtning, at ovennævnte kapitalforhøjelser kunne indeholde elementer af statsstøtte, da det navnlig ikke umiddelbart så ud til, at de pågældende investeringer kunne vise sig tilstrækkeligt rentable på sigt.

(14) Kommissionen påpegede endvidere i forbindelse med indledningen af nærværende procedure, at den ikke på grundlag af de daværende foreliggende oplysninger kunne konkludere, at afhændelsen af TASQ var foretaget efter de principper om åbenhed, gennemsigtighed og ikke-diskriminering, som Kommissionen har fastlagt i den 23. beretning om konkurrencepolitikken(3), og som ville kunne have fjernet enhver tvivl om tilstedeværelsen af støtte.

III

SVAR FRA DE FRANSKE MYNDIGHEDER

(15) De franske myndigheder hævdede i deres svar, at Crédit Lyonnais' deltagelse i kapitalforhøjelserne før 1995 i selskaberne TASQ og Metroservice ikke udgjorde statsstøtte, da de ikke indebar anvendelse af statslige midler og i øvrigt stemte overens med det markedsøkonomiske investorprincip og ikke berørte samhandelen mellem medlemsstaterne.

(16) Af sidstnævnte samme to årsager mente de franske myndigheder heller ikke, at CDR's to transaktioner i 1995 kunne anses for at udgøre statsstøtte. Subsidiært anførte de franske myndigheder, at et eventuelt støtteelement i den seneste kapitalforhøjelse måtte være foreneligt i henhold til undtagelsesbestemmelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).

(17) Med hensyn til TASQ's afhændelse til den private sektor anførte de franske myndigheder, at de principper, som Kommissionen havde fastlagt i den 23. beretning om konkurrencepolitikken, var blevet overholdt.

(18) De franske myndigheders argumenter gennemgås nærmere i afsnit V.

IV

BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

(19) TASQ fremførte i brev af 10. august 1999 de samme argumenter som de franske myndigheder i form af fremlæggelse af omfattende og detaljerede oplysninger. CDR tilsluttede sig også i brev af 4. august 1999 de franske myndigheders argumenter.

V

VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE I FORHOLD TIL ARTIKEL 87

i) Virksomhedens finansiering af Crédit Lyonnais-koncernen forud for afhændelsen til CDR.

(20) De franske myndigheder modsatte sig navnlig, at de midler, som Crédit Lyonnais havde tilført TASQ, skulle være statslige midler. I henhold til de franske myndigheder kan en offentlig virksomheds anvendelse af midler af privat oprindelse, så som indlån foretaget i Crédit Lyonnais, kun anses for at være omfattet af artikel 87, hvis det kan påvises, at den virksomhed, der forvalter disse private midler, udviser en adfærd, der kan tilskrives staten. I nærværende tilfælde kunne en specifik indgriben fra de franske myndigheders side til fordel for TASQ udelukkes på grund af virksomhedens beskedne størrelse og mindre arbejdsmarkedsmæssige betydning. Statens deltagelse i TASQ har langt fra været direkte og kun fundet sted gennem en række på hinanden følgende selskaber. Beslutninger om kapitalforhøjelser i TASQ har derfor slet ikke været omtalt på Crédit Lyonnais' bestyrelsesmøder, men udelukkende på CLIO's bestyrelsesmøder, hvor staten overhovedet ikke er repræsenteret.

(21) Kommissionen mener, at Crédit Lyonnais' midler i nærværende tilfælde er at betragte som statslige midler som omfattet af traktatens artikel 87, stk. 1, idet det drejer sig om midler, som banken, der er kontrolleret af staten som aktionær, kunne råde over. Sådanne midler falder lige så lidt som alle andre midler, der indgår i en offentlig virksomheds balance, uden for definitionen statslige midler. Dette er tilstrækkeligt til at betegne de pågældende investeringer som statslig indgriben, der kan udgøre støtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1(4).

(22) At midlerne således er at betragte som statslige midler, indebærer imidlertid ikke uden videre, at Crédit Lyonnais' anvendelse af de statslige midler udgør statsstøtte. Kommissionen har ikke nogen grund til at antage, at enhver finansiering foretaget af Crédit Lyonnais udgør statsstøtte. Størsteparten af bankens interventioner, før og efter 1995, og uden hensyntagen til bankens alvorlige vanskeligheder, kan ikke umiddelbart anses for støtte, men er i princippet i overensstemmelse med en kommerciel markedslogik med henblik på at realisere en fortjeneste, som kunne bidrage til bankens indtjening, også selv om investeringerne efterfølgende viste sig tabsgivende. Det er kun, når det på baggrund af præcise fakta kan påvises, at bankens intervention i den pågældende kontekst ikke overholder kriteriet om en privat investors adfærd under markedsøkonomiske vilkår, at Kommissionen kan betegne sådanne interventioner som statsstøtte.

(23) I sin vurdering af hvorvidt finansieringen af TASQ omfatter statsstøtteelementer, tager Kommissionen ikke udgangspunkt i den nuværende situation, hvor resultatet af finansieringstiltagene er kendte, men i den kontekst, hvorunder Crédit Lyonnais traf beslutning om finansieringerne forud for 1995.

(24) For at afgøre hvorvidt der er et støtteelement i en finansiering med statslige midler som i nærværende tilfælde, anvender Kommissionen det markedsøkonomiske investorprincip(5) og konkluderer, at det drejer sig om statsstøtte, hvis princippet ikke er overholdt, dvs. hvis en privat investor under identiske vilkår ikke ville have foretaget en sådan finansiering af virksomheden på baggrund af den forventede risiko og forrentning.

(25) Den første kapitalforhøjelse blev foretaget i 1988 for et beløb på 4 mio. FRF. De franske myndigheder har forklaret, at Crédit Lyonnais' deltagelse heri begrænsede sig til 2,6 mio. FRF. For at vurdere logikken i denne transaktion skal det erindres, at det pågældende selskab var nyoprettet og havde en begrænset kapital på 4 mio. FRF og et beskedent antal medarbejdere. Selskabet oplevede en øjeblikkelig kommerciel stor succes. I 1989 havde selskabet allerede 150 eksterne kunder, og omsætningen nåede op på næsten 65 mio. FRF sammenholdt med de 4 mio. FRF i det foregående år. Denne omsætningsstigning fordrede således en kapitalforhøjelse på grund af de nødvendige materielle anlægsaktiver. En sådan kapitalforhøjelse var samtidig ønskværdig på baggrund af virksomhedens succes og rentabilitetsudsigter. Sidstnævnte stemte i øvrigt overens med flere eksperters forventninger for det pågældende marked, nemlig en vækst på mellem 20 og 25 % på det franske marked for ekstern vedligeholdelse i perioden 1987-1992. I denne henseende og under hensyntagen til, at selskabet var i en opstartsfase, vil det være fejlagtigt at anse 1988-tabene for tegn på, at virksomheden var i krise. De oplysninger, som Kommissionen råder over, sætter den i stand til at betragte Crédit Lyonnais' investering for at være i overensstemmelse med den adfærd, som en privat investor ville have udvist under lignende vilkår. De gode udsigter blev endvidere bekræftet to år senere, i 1990, da TASQ allerede udviste betydelige positive resultater såvel driftsmæssigt (7 mio. FRF) som samlet (mere end 5 mio. FRF), hvilket svarer til en meget høj forrentning af kapitalen (ca. 67 %), og gjorde det muligt at absorbere næsten tre fjerdedele af de første års tab. På baggrund af disse elementer mener Kommissionen, at kapitalforhøjelsen i 1988 ikke udgør statsstøtte.

(26) Kapitalforhøjelserne pa henholdsvis 26 mio. FRF for TASQ og 30,6 mio. FRF for Metroservice fandt sted i november 1991 med henblik på den planlagte fusion mellem de to selskaber. Konteksten var nu en langsommere markedsvækst, men også en udvikling af mikroinformatik og informationsteknologi generelt, hvorfor fusionen skulle sætte TASQ i stand til at skaffe sig fodfæste på markedet for ekstern vedligeholdelse for at skabe ligevægt i forhold til de aktiviteter, der var alt for afhængige af Crédit Lyonnais' markeder, samt sætte selskabet i stand til hurtigt at nå den kritiske størrelse, som skulle til for at skabe sig betydelige stordriftsfordele. På daværende tidspunkt var markedet præget af megen omstrukturering og stigende koncentrationer. På denne baggrund havde TASQ behov for kapitaltilførsel for at opretholde den stærke vækst fra 1991 og tilpasse sine strukturer og midler til aktiviteternes karakter og omfang, mens Metroservice, som befandt sig i vanskeligheder, havde behov for at få inddækket sit forventede tab for det pågældende år forud for fusionen. Crédit Lyonnais' overtagelse af Metroservice, altså en kreditors overtagelse, gav således banken en velkommen lejlighed til at sætte TASQ i stand til lettere at nå en hensigtsmæssig størrelse og de dermed forbundne stordriftsfordele og en fornuftig synergieffekt mellem de to virksomheder. Crédit Lyonnais' adfærd synes på baggrund af markedets positive udvikling i overensstemmelse med en velinformeret investors adfærd. Den er i overensstemmelse med markedets tendens til koncentration og baseret på den indbyrdes supplerende virkning mellem de to virksomheder og de stordriftsfordele, der kunne skabes med fusionen for så vidt angår geografisk dækning og tekniske investeringer. På baggrund af disse elementer mener Kommissionen, at den dobbelte kapitalforhøjelse kan betragtes som en velinformeret investors adfærd, hvorfor den ikke indeholder statsstøtte.

(27) Med hensyn til kapitalforhøjelsen på 51 mio. FRF, der fandt sted i december 1991, og som også var omfattet af procedurens indledning, har de franske myndigheder forklaret, at det ikke drejer sig om en rekapitalisering, men en mekanisk virkning af fusionen mellem de to selskaber kontrolleret af Crédit Lyonnais. I forbindelse med fusionen udstedte det overtagende selskab (TASQ) nye aktier som kompensation for de aktier, der blev annulleret for det overtagede selskab for at betale dette selskabs nettotilførsel i form af aktiver. Valg af omvekslingsparitet (15 aktier fra TASQ International, dvs. det tidligere Metroservice for to TASQ-aktier) var sket på baggrund af forskellige disponible sammenligningsmetoder, hvilket svarer til en lignende vurdering af de to virksomheders værdi. Tilførslerne i form af TASQ's aktiver og passiver blev nøje vurderet i overensstemmelse med de sædvanlige principper herfor. Den samlede transaktion og de nærmere detaljer er blevet godkendt af den franske Commission de Bourse (COB) og den af Handelsretten udpegede Commissaire aux apports. På baggrund af disse elementer, som bekræfter, at transaktionen ikke indeholdt nogen økonomisk fordel for TASQ, mener Kommissionen, at transaktionen ikke indeholder noget støtteelement.

ii) CDR's finansiering af virksomheden

(28) CDR har finansieret TASQ i to omgange, nemlig i december 1995 kort tid efter overtagelsen med henblik på afvikling, hvor CDR tilførte selskabet 5 mio. FRF, og i juni 1997 efter et særligt tabsgivende år (- 76 mio. FRF), hvor virksomheden fik tilført 60 mio. FRF. I august 1998 solgte CDR virksomheden for 16 mio. FRF.

(29) I en vurdering af de to transaktioner skal det først og fremmest bemærkes, som også Kommissionen understregede i sin beslutning nr. 98/490/EF(6) om Frankrigs støtte til Crédit Lyonnais, at "de midler, CDR arbejder med, er statslige midler efter traktatens artikel 92(7), ikke alene fordi CDR er et 100 % ejet datterselskab af en offentlig virksomhed, men også fordi CDR finansieres ved hjælp af en ansvarlig lånekapital, som staten har stillet garanti for, og CDR's tab bæres af staten. Kommissionen bemærker, at disse foranstaltninger ikke kan falde ind under nogen undtagelse fra de forpligtelser, der følger af traktatens artikel 92 og 93, og i særdeleshed, at de franske myndigheder og CDR ikke kan fritages for disse forpligtelser hverken i medfør af beslutning 95/547/EF eller ved nærværende beslutning. Opmærksomheden henledes på, at CDR's transaktioner i relation til sine datterselskaber kun kan antages ikke at indeholde noget statsstøtteelement, hvis CDR i forbindelse hermed har handlet som en 'normal privat investor i en markedsøkonomi', og hvis alle kapitaltilførsler (eller eftergivelser af fordringer) stemmer overens med dette princip. I sin meddelelse(8) til medlemsstaterne om de principper, der lægges til grund ved afgørelsen af, om en statslig foranstaltning må betragtes som statsstøtte, fastslog Kommissionen, at kapitaltilførsler til offentlige virksomheder må betragtes som statsstøtte, hvis en privat investor ikke under tilsvarende omstændigheder i betragtning af den forventede forrentning af kapitalindskuddet ville have foretaget den pågældende kapitaltilførsel. I en skrivelse af 16. oktober 1997 til den franske økonomi-, finans- og industriminister erindrede kommissær Karel Van Miert om, at CDR's transaktioner i form af rekapitalisering af CDR's aktiver, salg til underskudsgivende pris eller eftergivelse af gæld kunne være forbundet med statsstøtte og skulle anmeldes til Kommissionen. På samme måde skal også de af CDR's afhændelser af aktiver, som ikke er foregået efter almindelige udbud på gennemsigtige vilkår, anmeldes til Kommissionen. Kun transaktioner, der helt klart ikke når op over de minimis-tærsklen for statsstøtte på 100000 ECU, behøver ikke at blive anmeldt."

(30) CDR's rekapitalisering af TASQ bør af ovennævnte årsager vurderes som sådan og kan under ingen omstændigheder anses for godkendt i forbindelse med rednings- og omstruktureringsplanen for banken, som kun gælder støtte tildelt Crédit Lyonnais som sådan.

(31) Kommissionen anerkender argumentet om at tage de bankmæssige og ikke-balanceførte risici med i betragtning ved udregningen af, hvorvidt CDR har handlet økonomisk rationelt som aktionær. Kommissionen anerkender ligeledes, at isoleret set over tid har statens adfærd gennem CDR siden overtagelsen med henblik på afvikling i 1995 generelt, bortset fra enkelte særlige tilfælde, opfyldt målsætningerne om sund forvaltningspraksis, minimering af tab og opretholdelse af statens ejendomsinteresser.

(32) For at det i nærværende tilfælde kan bekræftes, at CDR's adfærd har svaret til en velinformeret privat investors, skal det først og fremmest fastlægges, at CDR har søgt at maksimere fortjenesten ved virksomhedssalget, og at salgsproceduren har været åben, gennemsigtig og ikke-diskriminerende (se punkt iii)), således at de rekapitaliseringer, der er foretaget af CDR, har været fuldt ud berettigede, og der ikke kan være nogen tvivl om, at der ikke har været tale om eventuel støtte til køberen.

(33) I sin vurdering af disse transaktioner i forhold til artikel 87 tager Kommissionen imidlertid hensyn til statens kontinuerlige interventioner over for TASQ, først gennem Crédit Lyonnais og bankens datterselskaber dernæst gennem CDR, interventioner som CDR's overtagelse med henblik på afvikling ikke ophæver, som om der ikke var sket noget inden 1995. Hvis Kommissionen ikke antog denne fremgangsmåde, ville medlemsstaterne meget let kunne tildele støtte og unddrage sig virkningerne af traktatens artikel 87 og Kommissionens traktathjemlede kontrol ved at oprette afviklingsstrukturer, som overtager de støttemodtagende virksomheder med deres gæld og forpligtelser, samtidigt med at de påberåber sig, at afviklingsselskabet har handlet økonomisk rationelt i forholdet til den overtagede virksomhed og dennes forpligtelser.

(34) I nærværende tilfælde skal det først og fremmest bemærkes, at den første rekapitalisering fandt sted umiddelbart efter CDR's overtagelse af virksomheden. Det skal bemærkes, at det ikke drejer sig om tilførsel af nye midler, men udelukkende om konvertering af en gæld på 5 mio. FRF til kapital. CDR's eksponering over for TASQ forblev beløbsmæssigt på samme niveau. Efter en årrække der først var præget af de efter fusionen følgende omstruktureringsomkostninger og dernæst af lavkonjunkturen i sektoren, var 1995 året for TASQ, hvor omsætningen steg betydeligt, og der igen var tale om indtjening, på trods af skader for 9 mio. FRF som følge af illoyal konkurrence. TASQ synes derfor at være en virksomhed i bedring med gode udsigter for så vidt angår levedygtigheden, aktiv på et marked på ny i vækst, som det fremgår af økonomiske analyser fra dengang. De økonomiske indikatorer vedrørende TASQ og markedssituationen giver CDR forventninger om en tilstrækkelig forrentning af investeringen. På denne baggrund mener Kommissionen, at CDR's adfærd er begrundet ud fra det markedsøkonomiske investorprincip. Kommissionen mener endvidere, at konverteringen af CDR's fordring til TASQ's kapital ikke er at betragte som en endelig materialisering af en støtte, der er tildelt efter længerevarende understøttelse af virksomheden og påbegyndt af Crédit Lyonnais forud for CDR's overtagelse af virksomheden. Kommissionen mener således, at transaktionen ikke indeholder statsstøtte.

(35) Regnskabsåret 1996 var sandt nok præget af betydelige tab for TASQ, hvilket kunne rejse tvivl om, hvorvidt beslutningen i 1995 blev truffet på et kvalificeret grundlag. En del af disse tab skyldtes imidlertid uforudsigelige hændelser, hvorimod en anden del var uundgåelige. Samtlige tab kan forklares af ikke tilbagevendende forhold, som gav anledning til oprettelsen af ekstraordinære hensættelser.

(36) Først og fremmest havde TASQ lanceret sig i aktiviteter rettet mod den "store offentlighed", men disse aktiviteter gav betydelige tab i 1996 (- 6 mio. FRF), hvilket yderligere førte til en beslutning om for det efterfølgende regnskabsår at foretage hensættelser for 16 mio. FRF for tab i forbindelse med opsigelse af de pågældende kontrakter. TASQ måtte endvidere med en hensættelse på 10 mio. FRF afskrive en resterende forretning i forbindelse med vedligeholdelseskontrakten med Crédit Lyonnais. Banken havde i 1996 meddelt TASQ, at den havde til hensigt at indgå kontrakter på årlig basis.

(37) Dernæst havde TASQ været nødt til på ugunstige vilkår at løse visse problemer i forbindelse med de ejendomme, den havde til sin rådighed. Der måtte i denne forbindelse foretages hensættelser for næsten 60 mio. FRF for at tage højde for meromkostninger i forbindelse med lejebetalingerne og underudnyttelse af driftslokaler. Selv om disse problemer allerede var kendt i 1995, blev de senere værre og efterlod under alle omstændigheder ikke andet alternativ for CDR i betragtning af de tilsagn, CDR havde givet Crédit Lyonnais i denne henseende. CDR havde nemlig i forbindelse med overtagelsen med henblik på afvikling givet en tilbagebetalingsgaranti til Crédit Lyonnais for de ejendomsforpligtelser, som TASQ havde indgået over for to af bankens datterselskaber. Endvidere var CDR som følge af den aftaleprotokol, der var indgået mellem den franske stat(9), og Crédit Lyonnais den 5. april 1995, godkendt ved Kommissionens beslutning nr. 95/547/EF af 26. juli 1995 om Frankrigs støtte til Crédit Lyonnais, blevet garant i tilfælde af TASQ's misligholdelse af tilbagebetalingerne i forbindelse med to leasingaftaler over for disse to selskaber. Garantibeløbet anslås til mere end 81 mio. FRF.

(38) CDR's beslutning om at rekapitalisere TASQ i 1997 med 60 mio. FRF bør ses i lyset af tre faktorer, nemlig forpligtelserne beskrevet under punkt 37, CDR's pålagte målsætning om hurtigst muligt at sælge eller afvikle kapitalinteresser og TASQ's påbegyndte omstrukturering i 1996.

(39) Iværksættelsen af en vidtgående omstruktureringsplan førte i 1997 til en betydelig nedgang i omsætningen (- 14 %). Resultaterne af denne omfattende og målrettede indsats viste sig straks, idet TASQ i 1997 udviste meget positive resultater både i driften (+ 14 mio. FRF) og samlet (+ 30 mio. FRF). Det skal i denne henseende bemærkes, at TASQ var den franske virksomhed, som inden for den pågældende sektor havde den største indtjening i 1997. Forretningsplanen, som var udarbejdet af børsselskabet Ferri i samarbejde med TASQ, forudså et negativt resultat for 1998, balance i 1999 og på ny indtjening i 2000 med en forrentning efter skat på egenkapitalen på ca. 17 %. Estimaterne for de efterfølgende år lød på en forrentning af egenkapitalen på 20 % i år 2002. Selv om estimatet for 2002 kunne anses for meget usikkert, synes den anslåede forrentning for 2000 tilfredsstillende for en velinformeret investor, navnlig i betragtning af den lange rente for risikofrie investeringer (mellem 5 og 6 %).

(40) De franske myndigheder har i denne henseende bekræftet, at den af CDR valgte rekapitalisering og salg af TASQ under alle omstændigheder var den billigste løsning. For det første fordi en frivillig afvikling af TASQ ville have medført højere omkostninger end rekapitaliseringen fratrukket indtjeningen ved salget af TASQ. For det andet fordi CDR var bundet af tilbagebetalingsgarantien til fordel for Crédit Lyonnais for de ejendomsforpligtelser, TASQ havde indgået, og som er beskrevet under betragtning 37, hvis omkostninger i forbindelse med en opsigelse ville have beløbet sig til mere end 81 mio. FRF.

(41) Kommissionen afviser i denne henseende de franske myndigheders første argument, da den mener, at de relevante afviklingsomkostninger for at vurdere tilstedeværelsen af støtte i en transaktion, der realiseres af staten som aktionær, begrænser sig til værdien af de aktier, som denne er i besiddelse af. Kommissionen og De Europæiske Fællesskabers Domstol har i tidligere lignende sager(10) allerede afvist argumentet om, at staten som aktionær hæfter for passiverne i en afvikling ud over statens tilførsel af kapital til virksomheden med den begrundelse, at en sådan udvidet hæftelse sammenblander statens rolle som aktionær og statens rolle som velfærdsgarant.

(42) I nærværende sag og i betragtning af at Kommissionen allerede har accepteret CDR's garanti over for Crédit Lyonnais inden for rammerne af sine beslutninger i forbindelse med støtten til Crédit Lyonnais, kan Kommissionen acceptere, at CDR kan have påtaget sig andre forpligtelser over for Crédit Lyonnais i forbindelse med overtagelsen med henblik på afvikling på bankens vegne, for så vidt som sådanne forpligtelser skyldes fordringer, som virksomheden allerede bar forud for beslutningen om optagelse under CDR. Omkostningerne i forbindelse med disse forpligtelser (81 mio. FRF overtaget af køberen) var højere end nettoomkostningerne ved rekapitaliseringen (60 - 16 = 44 mio. FRF), hvorfor Kommissionen mener, at CDR har udvist en adfærd svarende til en privat investors under normale markedsøkonomiske vilkår, for så vidt som det kan påvises, at privatiseringsproceduren har overholdt de af Kommissionen fastlagte principper, som sikrer en effektiv og gennemsigtig konkurrence mellem de mulige købere for således at optimere udbyttet ved salget af TASQ (se punkt iii)). I sin vurdering af, hvorvidt CDR traf sin beslutning på et velinformeret grundlag, tager Kommissionen ligeledes i betragtning, at den pågældende transaktion var et led i en omfattende omstruktureringsplan, som sandsynligvis kunne sætte TASQ på fode igen på normale markedsvilkår og genoprette virksomhedens levedygtighed, så den kunne afhændes på bedst mulige vilkår.

iii) Eventuel støtte i forbindelse med proceduren for virksomhedens privatisering

(43) Som der endnu en gang gøres opmærksom på i indledningsskrivelsen, anvender Kommissionen for at afgøre, hvorvidt der i en privatisering indgår støtteelementer, en række generelle kriterier, som gennem årene er fastlagt i forbindelse med undersøgelsen af de enkelte sager, og som Kommissionen efterfølgende har fastslået i den 23. beretning om konkurrencepolitikken fra 1993(11). Kommissionen gjorde allerede de franske myndigheder opmærksom på disse kriterier i et brev fra Generaldirektøren for Konkurrence af 14. juli 1993. I brevet fastslås det, at salg af visse offentlige virksomheder kan indeholde statsstøtteelementer, hvorfor de skal forhåndsanmeldes i overensstemmelse med traktatens artikel 88.

(44) De kriterier, der opstilles i skrivelsen, er som følger:

a) tilstedeværelse af støtte kan udelukkes, og der bør ikke finde anmeldelse sted, hvis følgende betingelser er opfyldt:

- salget foretages ved offentlig ubetinget licitation, som er åben for alle, gennemsigtig og ikke-diskriminerende

- virksomheden sælges til højestbydende, og

- der skal stilles tilstrækkelig tid og tilstrækkelige oplysninger til rådighed for de bydende, så de kan foretage en grundig vurdering, før der bydes.

b) Derimod bør følgende afhændelser forhåndsanmeldes i overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3, da de eventuelt kan indeholde i statsstøtteelementer:

- salg efter forhandlinger med en enkelt potentiel køber eller et antal udvalgte bydende

- alt salg, når staten, andre offentlige virksomheder eller offentlige organer forudgående har foretaget afskrivning af gæld

- alt salg, når der forudgående er sket en omlægning af gæld i form af en aktie- eller kapitalforøgelse

- alt salg, når salget sker på vilkår, der ikke ville være acceptable ved tilsvarende transaktioner mellem investorer under markedsøkonomiske vilkår.

(45) I nærværende sag har de franske myndigheder anført, at privatiseringsproceduren blev forestået af et uafhængigt specialiseret firma (Développement et Finances) og gennemført ved licitation over for ca. 60 potentielle købere til TASQ, heraf flere udenlandske virksomheder eller virksomheder under udenlandsk kontrol. De franske myndigheder har ligeledes påvist, at licitationen foregik på gennemsigtig og ubetinget vis, at fristerne var rimelige, og at de bydende løbende har fået fuldstændige oplysninger. Navnlig viser de dokumenter, som er blevet fremlagt for Kommissionen, at salget af TASQ ikke var underlagt nogen særlig forpligtelse for så vidt angår opretholdelse af arbejdspladserne, etableringssted eller aktiviteternes videreførsel.

(46) Med hensyn til valg af køber har de franske myndigheder anført, at mellem de tre udvalgte bydende var der kun to, der indgav et endeligt bud. Afstanden mellem disse bud var meget lille, ca. 1 %. Det højeste bud blev forbigået, fordi det udviste svagheder i finansieringen, idet den fremlagte finansieringsgaranti ikke var i overensstemmelse med loven. Det valgte bud blev efterfølgende justeret for at tage højde for en mere nylig vurdering af TASQ's egenkapital den 30. juni 1998 i overensstemmelse med overdragelsesaftalen vedrørende TASQ. Den endelige pris svarer til den højeste af den række vurderinger af virksomheden, som firmaet Mazard og Guerard havde foretaget uafhængigt, men befuldmægtiget af CDR. På baggrund af alle disse elementer mener Kommissionen, at privatiseringen af TASQ ikke har givet anledning til statsstøtte, hverken til fordel for TASQ eller for køberen.

VI

KONKLUSIONER

(47) Som konklusion mener Kommissionen i det foreliggende tilfælde og i betragtning af de elementer, der er til rådighed, at de transaktioner, der gennemgås ovenfor, ikke indeholder statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87 til fordel for TASQ -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Forhøjelserne af TASQ's kapital på henholdsvis 4 mio. FRF og 56 mio. FRF foretaget af Crédit Lyonnais i 1988 og 1991 samt forhøjelserne af TASQ's kapital på henholdsvis 5 mio. FRF og 60 mio. FRF foretaget af CDR i 1995 og 1997 udgør ikke støtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 3. maj 2000.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 194 af 12.7.1999, s. 9.

(2) Jf. fodnote 1.

(3) Jf. 23. betragtning om konkurrencepolitikken, punkt 403, s. 276. De principper, som Kommissionen opstiller i beretningen, var allerede tidligere blevet meddelt de franske myndigheder i et brev fra Generaldirektøren for Konkurrence af 14. juli 1993.

(4) Jf. navnlig Førsteinstansretten, sag T-358/94, Compagnie nationale Air France mod Kommissionen, Sml. 1996 II, s. 2109.

(5) Jf. navnlig meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne (EFT C 307 af 13.11.1993, s. 3).

(6) EFT L 221 af 8.8.1998, s. 28.

(7) EF-traktatens artikel 92 er siden den 1. maj 1999 blevet til EF-traktatens artikel 87 som følge af Amsterdam-traktatens ændringer, og artikel 93 er således blevet til artikel 88.

(8) EFT C 307 af 13.11.1993, s. 3.

(9) EFT L 308 af 21.12.1995, s. 92.

(10) Jf. navnlig Kommissionens beslutning nr. 94/1073/EF (BULL), offentliggjort i EFT L 386 af 31. december 1994, s. 5, og Domstolens dom i forenede sager C 278/92, C 279/92 og C 280/92, Kongeriget Spanien mod Kommissionen (HYTASA) af 14. september 1994, Sml. 1994 II, s. 4103, præmis 22.

(11) Jf. fodnote 4.