KOMMISSIONENS HENSTILLING af 25. maj 1994 om beskatning af smaa og mellemstore virksomheder (Tekst af betydning for EOES) (94/390/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 155, andet led, og

ud fra foelgende betragtninger:

Raadet vedtog den 28. juli 1989 afgoerelse 89/490/EOEF (1) om forbedring af erhvervsklimaet og fremme af udviklingen af virksomheder, isaer smaa og mellemstore virksomheder, i Faellesskabet, der blev revideret ved afgoerelse 91/319/EOEF (2);

Raadet har sin resolution af 17. juni 1992 om faellesskabsforanstaltninger til stoette for navnlig smaa og mellemstore virksomheder, herunder haandvaerksvirksomheder (3), bekraeftet sin forpligtelse til at styrke foranstaltninger til fordel for virksomhederne;

ved afgoerelse 93/379/EOEF (4), der erstatter afgoerelse 89/490/EOEF, vedtog Raadet med virkning fra 1. juli 1993 et program, der sigter paa at styrke prioriterede omraader og paa at sikre kontinuiteten i erhvervspolitikken; dette program sigter foerst og fremmest paa at forbedre det retlige, skattemaessige og administrative miljoe for virksomhederne;

enkeltmandsvirksomheder og personselskaber en vaesentlig del af samtlige smaa og mellemstore virksomheder, hvis rolle i jobskabelsesprocessen er blevet fremhaevet ved flere lejligheder i forskellige meddelelser fra Kommissionen og saerlig i hvidbogen om vaekst konkurrenceevne og beskaeftigelse; det er derfor vigtigt at fremme disse virksomheders investeringskapacitet;

beskatningen af enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, der generelt er underkastet indkomstbeskatningen for fysiske personer, laegger som foelge af denne skats progressivitet sammenlignet med selskabsskatten en bremse paa disse virksomheders selvfinansieringsevne og begraenser derfor deres investeringskapacitet i en oekonomisk situation, hvor adgangen til fremmedkapital tenderer mod at blive vanskeligere;

den nuvaerende struktur i indkomstskattesatserne for fysiske personer og selskabsskattesatserne giver til skade for enkeltmandsvirksomheder og personselskaber anledning til konkurrenceforvridning mellem virksomheder afhaengig af deres selskabsform; stoerre skattemaessig neutralitet boer tilstraebes i det mindste for saa vidt angaar virkningerne af skatteordningerne for virksomhedernes geninvesterede overskud og dermed for deres selvfinansieringsevne;

flere medlemsstater har allerede truffet foranstaltninger for at begraense den bestaaende forvridning mellem skatteordninger, alt efter om en virksomheds overskud beskattes som personlig indkomst eller selskabsbeskattes; disse foranstaltninger bestaar dels i at give enkeltmandsvirksomheder og personselskaber ret til at vaelge at lade deres geninvesterede overskud blive selskabsbeskattet, dels i en begraensning af progressiviteten i indkomstskatten for fysiske personer i sammenligning med de selskabsskattesatser, der gaelder for kapitalselskaber;

omdannelsen af enkeltmandsvirksomheder eller personselskaber til kapitalselskaber kan, paa trods af virkningerne paa andre omraader end skatteomraadet for virksomhedsejeren og virksomheden, loese problemet vedroerende skatten paa disse virksomheders ikkeudloddede overskud; det er derfor noedvendigt, at en saadan operation kan gennemfoeres uden vaesentlige skattemaessige omkostninger -

VEDTAGET FOELGENDE HENSTILLING:

Artikel 1

Medlemsstaterne opfordres til at vedtage de skattemaessige foranstaltninger, der er noedvendige for at korrigere de negative virkninger af progressiviteten i indkomstbeskatningen af enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, for saa vidt angaar geninvesteret overskud. De opfordres til at overveje bl. a. foelgende muligheder:

a) at give disse virksomheder og selskaber ret til at vaelge at blive selskabsbeskattet og/eller

b) at begraense beskatningen af geninvesteret overskud til et niveau svarende til niveauet for selskabsbeskatningen.

Artikel 2

Medlemsstaterne opfordres til at vedtage eller udvikle de foranstaltninger, der er noedvendige for at fjerne skattemaessige hindringer for, at virksomheder kan aendre retlig status, herunder saerlig omdannelse af enkeltmandsvirksomheder eller personselskaber til kapitalselskaber.

Artikel 3

Medlemsstaterne opfordres til senest den 31. juli 1995 at meddele Kommissionen teksten til de vigtigste love og administrative bestemmelser, som de vedtager for at efterkomme denne henstilling, og til at underrette denne om enhver senere aendring paa dette omraade.

Artikel 4

Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 25. maj 1994.

Paa Kommissionens vegne

Christiane SCRIVENER

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 239 af 16. 8. 1989, s. 33.(2) EFT nr. L 175 af 4. 7. 1991, s. 32.(3) EFT nr. C 178 af 15. 7. 1992, s. 8.(4) EFT nr. L 161 af 2. 7. 1993, s. 68.

BEGRUNDELSE

Smaa og mellemstore virksomheders (SMV) betydning med hensyn til at skabe beskaeftigelse og stimulere vaeksten er blevet understreget ved flere lejligheder i Det Europaeiske Raads, Raadets og Europa-Parlamentets erklaeringer eller resolutioner. Det Europaeiske Raad fremhaevede navnlig paa topmoedet i Edinburgh den 11. og 12. december 1992, at det var noedvendigt at traeffe foranstaltninger for at fremme de private investeringer, saerlig i SMV.

Kommissionens hvidbog om vaekst, konkurrenceevne og beskaeftigelse fremhaevede, at regeringerne og Faellesskabet har et ansvar for at skabe et saa gunstigt miljoe som muligt for virksomhedernes og saerlig SMV's konkurrenceevne, da deres rolle er vital for den europaeiske oekonomi, for saa vidt angaar dynamik, produktivitet, tilpasningsevne og innovation.

I det strategiske program for det indre marked (1), som er udarbejdet af Kommissionen, fremhaeves det ogsaa som et centralt punkt, at det er noedvendigt at skabe et bedre miljoe for virksomhederne. Det er nemlig vigtigt at stoette udviklingen af SMV for at sikre den stoerst mulige effektivitet i det indre marked. Forbedringen af SMV's skatteforhold er et noeglepunkt i de initiativer, der foreslaas i denne sammenhaeng.

Som fortsaettelse paa idéoplaegget i hvidbogen har Kommissionen behandlet spoergsmaalet om den skattemaessige behandling af disse virksomheder med henblik paa at lette SMV's tilpasning til de nye konkurrencevilkaar.

Resultaterne af den saerlige undersoegelse af beskatningsreglerne for virksomheder er anfoert i bilaget, og undersoegelsen viser, at der er forskel paa den skattemaessige behandling afhaengig af den selskabsform, der er tale om. Som foelge af deres juridiske status beskattes alle indkomster i enkeltmandsvirksomheder og personselskaber oftest som personlig indkomst. Progressiviteten i denne skat er saadan, at marginalskattesatserne generelt er hoejere end skattesatserne for selskaber, selv om de kan vaere lavere. En saadan situation kan skabe konkurrenceforvridninger mellem virksomhederne afhaengig af deres juridiske status, saerlig naar enkeltmandsvirksomhedernes og personselskabernes selvfinansieringsevne risikerer at vaere lille som foelge af en tungere skattebyrde sammenlignet med kapitalselskaber af identisk stoerrelse. Den kan ogsaa i nogle tilfaelde vaere afgoerende for selve udviklingen af virksomheden. I betragtning af enkeltmandsvirksomhedernes og personselskabernes andel af samtlige virksomheder i EU (det skoennes normalt, at en ud af to virksomheder ikke er et kapitalselskab) spiller dette skattemaessige faenomen en ikke ubetydelig rolle.

Nogle medlemsstater har indfoert skatteordninger, der bygger paa begrebet skatteneutralitet mellem kapitalselskaber og andre selskabsformer. Skatteneutraliteten er aldrig fuldstaendig, og udtrykket skatteaekvivalens ville faktiske vaere mere passende, idet disse ordningers interferens med det generelle skattesystem er minimal. Disse specifikke mekanismer sigter enten paa at sikre en stoerre retfaerdighed i skattebehandlingen af virksomhedernes geninvesterede overskud, uanset deres juridiske form (Danmark, Graekenland), eller paa at laegge loft over progressiviteten i beskatningen af industrielle eller kommercielle indkomster (Tyskland).

I de fleste stater er den loesning, man hyppigst stoeder paa under disse omstaendigheder (selv om konsekvenserne er indviklede og beroerer andre omraader end skatteomraadet, saerlig det sociale omraade), omdannelse af enkeltmandsvirksomheder eller personselskaber til kapitalselskaber. Der er ofte tale om skattelettelser for at fremme disse operationer.

Kommissionen oensker at fremme saadanne bestemmelser i hele EU, idet den opfordrer de medlemsstater, som endnu ikke har saadanne bestemmelser, til enten at vedtage saadanne eller til at traeffe foranstaltninger, som har tilsvarende virkninger.

Hovedtankerne i dette dokument er dels baseret paa foreliggende oplysninger, dels paa de svar, som medlemsstaterne har givet paa et spoergeskema vedroerende beskatning af virksomheder og vedroerende skattebestemmelser, der finder anvendelse, naar en enkeltmandsvirksomhed eller et personselskab omdannes til et kapitalselskab.

Konklusioner Paa baggrund af at SMV overvejende bestaar af virksomheder, der ikke er kapitalselskaber, og paa baggrund af deres afgoerende rolle for den oekonomiske aktivitet i Faellesskabet og for beskaeftigelsen vil Kommissionen tilskynde medlemsstaterne til at vedtage initiativer, som sigter paa at korrigere de nuvaerende skattereglers negative virkninger for enkeltmandsvirksomhedernes og personselskabernes selvfinansiering. En stoerre retfaerdighed i den skattemaessige behandling af virksomhedernes tilbageholdte/geninvesterede overskud burde - samtidig med at de dermed faar mulighed for at forbedre selvfinansieringen og styrke likviditeten - dels give dem mulighed for bedre at modstaa de vanskeligheder, som SMV normalt stoeder paa, saerlig i lavkonjunkturperioder, dels give dem mulighed for bedre at drage fordel af konjunkturopgangsperioder takket en oeget investeringskapacitet. Saadanne initiativer ville desuden have den fordel, at de giver virksomhedsejerne en egentlig valgfrihed mellem de selskabsformer, der staar til deres raadighed for at udoeve deres aktivitet, da skattefaktorens indflydelse dermed svaekkes, naar valget skal foretages.

De saerlige ordninger, der findes i Danmark og Graekenland, samt de tyske bestemmelser er en interessant illustration af mulighederne paa dette omraade. Man kan forestille sig andre foranstaltninger med lignende virkninger (f. eks. en saerlig investeringsreserve). Det er op til medlemsstaterne at vaelge de ordninger, der passer bedst til deres indenlandske skattesituation.

Selv om enkeltmandsvirksomheders eller personselskabers omdannelse til kapitalselskaber som foelge af virkningen paa andre omraader end skatteomraadet ikke noedvendigvis er en ideel loesning, saa er det dog et positivt skridt, og det er desuden oenskeligt at give virksomhedsejeren mulighed for at vaelge den selskabsform, der er mest hensigtsmaessig. Denne angrebsvinkel foretraekkes i flere medlemsstater. Hovedparten af medlemsstaterne mener, at saadanne transaktioner medfoerer, at virksomheden ophoerer paa det juridiske plan, men de skattemaessige konsekvenser, der normalt foelger heraf, er ofte moderate.

Det fremgaar saaledes af undersoegelsen af situationen i EU, at de skattemaessige bestemmelser, der vedroerer omdannelsen af enkeltmandsvirksomheder eller personselskaber til kapitalselskaber, generelt giver mulighed for at sikre en minimal skattemaessig neutralitet i forbindelse med transaktioner om at aendre juridisk form. Det staar alligevel fast, at det stadig er oenskeligt at foretage nogle aendringer af skattelovgivningen; der kan bl. a. vaere tale om generelt at give mulighed for fradrag af underskud i virksomheden hos virksomhedsejeren og medindehaveren, hvis underskuddene ikke fremfoeres som foelge af aendring af selskabsform, eller der kan vaere tale om en reduktion af ejerskifteafgifterne paa tilfoersel af aktiver, som kunne bygge paa de betingelser, der gaelder for udskydelse af beskatning af kapitalgevinster, som ofte konstateres for disse aktiver. Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at forbedre de bestaaende mekanismer - og til virkelig at implementere nogle af dem - for at sikre, at enkeltmandsvirksomheder og personselskaber kan omdannes til kapitalselskaber paa den mest gnidningsloese maade paa det skattemaessige plan.

De to approacher boer ikke udelukke andre muligheder, og medlemsstaterne opfordres saerlig til at lade sig inspirere af de orginale initiativer, der er taget i nogle lande, med henblik paa at finde hensigtsmaessige loesninger paa smaa og mellemstore virksomheders selvfinansieringsproblem sammen med de interesserede parter.

(1) KOM(93) 632 endelig udg. - Meddelelse fra Kommissionen til Raadet af 22. december 1993: »Optimering af det indre marked«: Det strategiske program.

BILAG

I. DEN AKTUELLE SITUATION MED HENSYN TIL BESKATNING AF SMAA OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDERS OVERSKUD I betragtning af den rolle, som smaa og mellemstore virksomheder spiller i den europaeiske oekonomi, og de saerlige forhold, der kendetegner dem som oekonomisk og social organisation, boer man undersoege deres skattemaessige behandling i Faellesskabet for saa vidt angaar skat paa overskud, og navnlig undersoege, om der paa dette omraade gaelder saerlige undtagelsesbestemmelser for smaa og mellemstore virksomheder.

1. Beskatning af virksomheder

Beskatningen af virksomhederne afhaenger generelt mere af selskabsformen end af deres stoerrelse.

Med hensyn til enkeltmandsvirksomheder er beskatningen af indkomsterne i virksomheden ikke forskellig fra beskatningen af virksomhedsejerens indkomster, og den finder sted inden for rammerne af indkomstbeskatningen for fysiske personer.

Personselskaber beskattes oftest efter principperne om skattemaessig gennemsigtighed: overskuddet er skattepligtigt hos medejerne i forhold til deres rettigheder, og dette er saagar tilfaeldet, selv om de faktisk ikke har raadet over dette overskud.

Beskatningsbetingelserne for personselskaber ligner faktisk meget betingelserne for enkeltmandsvirksomheder. I nogle medlemsstater bliver disse selskaber de facto selskabsbeskattet, hvis deres virksomhed er industriel eller kommerciel (Belgien, Spanien), eller de kan vaelge (Frankrig) skatteordningen for kapitalselskaber.

For kapitalselskaber rammer selskabsskatten de overskud, som selskabet selv har skabt. I princippet er aktionaererne og selskabsdeltagerne i disse selskaber kun skattepligtige for det overskud, der uddeles til dem.

1.2. Fastlaeggelse af det skattepligtige grundlag

Enkeltmandsvirksomheders eller personselskabers industrielle eller kommercielle overskud, der er underkastet indkomstskat, fastlaegges i princippet paa samme maade som kapitalselskabernes selskabsskattepligtige overskud.

Undtagelserne fra de almindelige regler bestaar hovedsagelig i en standardfastsaettelse af beskatningsgrundlaget eller i en forenkling af den skattemaessige formalisme.

I praksis vedroerer disse ordninger generelt kun yderst smaa enkeltmandsvirksomheder eller enkeltmandsvirksomheder af haandvaerksmaessig karakter paa grund af de lave taerskelvaerdier for at anvende disse foranstaltninger (f. eks. kan standardordningen i Frankrig kun anvendes paa virksomheder, hvis omsaetning er mindre end 500 000 ffr. (150 000 ffr. for tjenesteydelser)), og paa grund af at disse taerskelvaerier sjaeldent opjusteres. For smaa virksomheder indebaerer saadanne ordninger en fordel i form af en reel forenkling af de skattemaessige (og regnskabsmaessige) forpligtelser, men de har den ulempe, at de ikke inciterer virksomhederne til at indfoere styringsvaerktoejer, der eventuelt er noedvendige for at faa ekspansion i virksomheden. De beroerte virksomheder er ofte lokale virksomheder.

De virksomheder, der selskabsbeskattes, falder aldrig ind under standardordninger. I nogle medlemsstater kan disse selskaber, bl. a. i henhold til bestemmelserne i fjerde regnskabsdirektiv, imidlertid drage fordel af regler om regnskabsmaessig forenkling, hvis de betragtes som »smaa virksomheder«. De kan saaledes fremlaegge en forkortet udgave af deres balance og resultatopgoerelse og noejes med at give sammenfattende skatteoplysninger og dermed reducere det skattemaessige papirarbejde ved regnskabsaarets slutning. De skal imidlertid fortsat overholde regnskabsprincipperne og de saedvanlige vurderingsmetoder i overskudsbeskatningsordningen.

Bortset fra den skattemaessige behandling af afloenningen af ejerne afhaengig af gennemsigtigheden eller uigennemsigtigheden af virksomhedens selskabsform, eksisterer der faktisk i de fleste tilfaelde ikke fundamentale forskelle i reglerne for at fastlaegge skattegrundlaget for virksomhederne, hvad enten de er store eller smaa, kapitalselskaber eller ikke. De vigtigste forskelle vedroerer derimod de anvendte skattesatser: progressiv skala for indkomstskat for fysiske personer, normalsats for selskabsskat, reduceret sats osv.

1.3. Skattesatser

Det fremgaar af behandlingen af skattesatser (jf. bilag 1, s. 11), at marginalsatserne for indkomstskatten for fysiske personer i de fleste medlemsstater er hoejere end normalsatsen for selskabsskat paa trods af en generel faldende tendens i satserne for baade virksomheder og fysiske personer. Paa grund af deres selskabsform bliver enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, da der ikke skelnes mellem udloddet indkomst og geninvesteret indkomst, faktisk beskattet af samtlige deres indkomster med marginalsatserne for indkomstskat, som kan vaere hoejere end selskabsskattesatserne.

Der er her tale om en aarsag til konkurrenceforvridning mellem virksomhederne afhaengig af deres selskabsform til skade for enkeltmandsvirksomheder og personselskaber. Denne forvridning er stoerre, jo stoerre forskellen er mellem indkomstskattesatserne og virksomhedsskattesatserne.

Beskatningssystemet for enkeltmandsvirksomheder og personselskaber laegger en bremse paa investeringsudviklingen i disse virksomheder og selskaber. Deres selvfinansieringskapacitet formindskes som foelge af de hoeje skattesatser, der anvendes paa de oeverste indkomstintervaller, som netop er dem, der giver mulighed for at opspare og investere.

Selvfinansieringen i SMV er alternativet til fremmedfinansiering, som det kan vaere vanskeligt at tilvejebringe, navnlig i den nuvaerende oekonomiske situation; pengeinstitutterne har efter euforiske aar i 1980'erne undertiden vist tendens til at vaere alt for forsigtige og tilbageholdende med at yde supplerende laan. Det er derfor vigtigt, at virksomheden kan tilvejebringe tilstraekkelig egenkapital for at afboede eventuelle forbigaaende vanskeligheder, der skyldes saavel eksterne (konjunkturerne) som interne faktorer. Naar virksomheden befinder sig i en vigtig udviklingsfase, kan den ligevaegtsaendring, der indtraeder under saadanne omstaendigheder, saaledes goere virksomheden saerlig saarbar paa det finansielle plan.

Hvis vi gaar ud fra, at enkeltmandsvirksomhederne i gennemsnit udgoer naesten halvdelen af samtlige aktive virksomheder i EU-landene, og at de beskaeftiger 10 til 20 % af den aktive befolkning, er det klart, at den potentielle virkning af denne skattemaessige saeregenhed ikke er ubetydelig.

Da disse forskellige selskabsformer er repraesenteret forskelligt i EU, kan denne skattefaktorer have indflydelse paa det optimale investeringsniveau i det indre marked.

Fordelingen af kapitalselskaber, personselskaber og enkeltmandsvirksomheder fra den ene medlemsstat til den anden varier meget. Antallet af virksomheder, der tager form af kapitalselskaber, er saaledes meget lavt i lande som Tyskland og Italien og saerlig hoejt i Frankrig, Belgien og Det Forenede Kongerige (jf. tabel i bilag 3, s. 17 om stoerrelsen af selskabssektoren i medlemsstaterne). Det er oftest virksomheder af beskeden stoerrelse, der vaelger en anden selskabsform end formen kapitalselskab, selv om situationen varierer i medlemsstaterne. I Tyskland findes der saaledes store virksomheder, der er personselskaber; i Belgien er mange smaa virksomheder oprettet som aktieselskaber, mens denne struktur kun benyttes af et mindre antal store virksomheder i Tyskland.

II. AD HOC-LOESNINGER I NOGLE MEDLEMSSTATER I Danmark kan fysiske personer, der driver selvstaendig erhvervsvirksomhed, hvert aar vaelge at blive selskabsbeskattet for den del af overskuddet, der bliver i virksomheden. Det bemaerkes ligeledes, at inden for rammerne af denne saakaldte virksomhedsordning, der har vaeret gaeldende siden 1987, foretages der en skelnen mellem et beregnet kapitalafkast og et resterende overskud. Kapitalafkastet, der bestemmes som aarets gennemsnitlige obligationsafkast set i forhold til virksomhedens nettoaktiver, beskattes som kapitalindkomst, ligesom andet afkast af kapital. Det resterende overskud, dvs. den erhvervsdrivendes indkomster ud over kapitalafkastet, beskattes som personlig indkomst efter en progressiv skala. Denne metode, der anvendes af omkring 130 000 virksomheder, giver mulighed for at opnaa en ensartet skattemaessig behandling mellem enkeltmandsvirksomheder, personselskaber og kapitalselskaber for overskud, der bliver i virksomheden, da de beskattes med samme sats paa 34 %, hvilket er selskabsskattesatsen. Der findes i bilaget en mere detaljeret beskrivelse af ordningen (bilag 4, s. 18)

Norge og Sverige har ogsaa ordninger, der i princippet ligger relativt taet op ad den danske ordning. Denne skatteordning indebaerer, at der er tale om flere administrative begraensninger, hovedsagelig af regnskabsmaessig art, for de virksomheder, der vaelger at udnytte ordningen (bilag 4, s. 18).

I Graekenland indfoertes med skattereformen fra juni 1992 en faelles mekanisme for virksomheder, der tager form af erhvervsdrivende interessentskaber, kommanditselskaber eller anpartsselskaber, som hidtil havde vaeret underkastet progressiv indkomstbeskatning med satser varierende fra 5 % til 40 %. Overskuddet vil fremover blive beskattet med en enhedssats paa 35 % (som for aktieselskaber) efter fradrag af vederlag til medejere eller direktoerer eller fysiske personer, der ligger inde med mindst en tredjedel af selskabets kapitalandele. Dette vederlag, hvad enten det faktisk udbetales eller ej, anslaas skoensmaessigt til 50 % af selskabets nettooverskud og beskattes hos medejeren eller direktoeren efter indkomstskatten for fysiske personer. Denne reform har den fordel, at den giver en neutral behandling af overskud, der geninvesteres af virksomheder, der er organiseret i en af ovennaevnte selskabsformer.

Det skal ligeledes naevnes, at Tyskland med virkning fra 1. januar 1994 indfoerte en ordning, der har den virkning, at man undgaar progressiviteten i indkomstskatten for overskud i enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, idet skattens hoejeste marginalsats begraenses til 47 % for den type overskud. Den hoejeste sats paa 53 % finder fortsat anvendelse paa skatteyderens andre skattepligtige indkomster. Forskellen mellem skattesatsen for selskaber (paa 45 % for ikkeudloddet overskud (1), og satsen for skat paa indkomst i virksomheder, der ikke er oprettet som kapitalselskaber (47 %), vil kun vaere paa 2 point; den ville have vaeret mere end fire gange stoerre uden dette loft. Denne foranstaltning er forskellig fra ordningerne i Graekenland og Danmark, for saa vidt som den paavirker alle de paagaeldende virksomheders indkomster, hvad enten de er udloddet eller geninvesteret; den er imidlertid udtryk for den samme vilje til at begraense forskellene i den skattemaessige behandling af geninvesterede overskud i kapitalselskaber og af geninvesterede overskud i enkeltmandsvirksomheder og personselskaber.

Disse faa eksempler illustrerer de loesninger, der kan ivaerksaettes uden at gribe ind i det almindelige skattesystem (Danmark, Graekenland) eller uden at anfaegte princippet om skattemaessig gennemsigtighed, der normalt gaelder for enkeltmandsvirksomheder og personselskaber (Tyskland).

Hvilke konklusioner kan der drages paa EU-plan?

Det drejer sig ikke her om specielt paa EU-plan at udvaelge én loesning frem for en anden, da hver loesning har sine fordele og sine ulemper.

Det danske system, der soeger at tilvejebringe skattemaessig neutralitet, har saaledes den ulempe, at det er relativt kompliceret administrativt. Den mulighed, som den erhvervsdrivende (enkeltmandsvirksomhed og personselskab) i Danmark har for hvert aar at vaelge mellem virksomhedsordningen eller den normale indkomstskat for fysiske personer, saetter ham i stand til, afhaengig af aarets resultat, at optimalisere virksomhedens selvfinansieringsevne under hensyntagen til skattebetragtninger. Denne saerlige ordning indebaerer imidlertid, at den erhvervsdrivende skal foere et meget detaljeret regnskab. Der er her kun tale om en relativ begraensning i den forstand, at regnskabskravet har den paedagogiske virkning, at virksomhedsejeren tilskyndes til at faa de bedste informationsredskaber, der er noedvendige for en sund virksomhedsstyring. Modstykket til denne maksimale skattemaessige fleksibilitet er desuden en ikke ubetydelig budgetomkostning. Budgetomkostningerne i forbindelse med saadanne mekanismer ville ganske givet kunne begraenses, hvis valget var uigenkaldeligt eller fast for en mindsteperiode (fra fem aar eller mere). AEndring af beskatningsmaade medfoerer imidlertid store administrative omkostninger for skattemyndighederne, da det er noedvendigt at udoeve en stram kontrol for at undgaa misbrug af fordelagtige ordninger af denne art.

Den graeske ordning har den fordel, at personselskaber (enkeltmandsvirksomheder er udelukket fra denne ordning) faar samme skattemaessige behandling af deres »ikkeudloddede« overskud som kapitalselskaber, da selskabsskattesatsen paa 35 % anvendes i begge tilfaelde. Denne ordning, der anvendes automatisk, har imidlertid den relative ulempe, at den ikke giver virksomhederne valgmuligheder: de mindste virksomheder, der hidtil blev beskattet med de laveste marginalskattesatser i indkomstskatten, kan faktisk blive straffet af den nye skatteordning.

Den tyske mekanisme med loft over indkomstskatten for industrielle og kommercielle indkomster har den fordel, at den er enkel at anvende. Ulempen er til gengaeld, at den griber ind i skattesystemet, idet den giver den uafhaengige erhvervsdrivende en fordel i forhold til loenmodtageren - selv om denne, f. eks. i egenskab af leder, kan have samme position med hensyn til ansvar; skattetrykket for foerstnaevnte kan ikke overstige 47 %, men det kan naa op paa 53 % for loenmodtageren.

Disse forskelle afspejler frem for alt baade et teknisk og politisk valg, der er truffet paa baggrund af de nationale specifikke situationer.

Uanset at disse loesninger er forskellige, har de imidlertid alle den fordel, at de i de stater, hvor de anvendes, letter skatten paa enkeltmandsvirksomheders og personselskabers geninvesterede overskud, idet den anvendte sats er tilpasset eller harmoniseret med de nominelle selskabsskattesatser, der anvendes for kapitalselskaber.

Man kan forestille sig andre varianter, der har en tilsvarende virkning: en mere investeringsvenlig skattebehandling af enkeltmandsvirksomheden eller personselskabet kunne saaledes bestaa i, at der skelnes mellem tilbageholdt/geninvesteret overskud og overskud, som den selvstaendige eller medejerne traekker ud af virksomheden. Det overskud, der tilbageholdes i virksomheden, kunne afhaengig af virksomhedsejerens valg (eller medejernes enstemmige beslutning), beskattes med selskabsskattesatsen, og kun de indkomster, der blev trukket af virksomheden, skulle indkomstbeskattes hos virksomhedsejeren (eller medejerne) som industriel og kommerciel indkomst.

De skandinaviske eksempler, og saerlig det danske, viser, at det er muligt at indfoere ordninger af denne slags, men der boer ogsaa mindes om, at nogle medlemsstater er tilbageholdende med disse ordninger. Erfaringen i Tyskland i begyndelsen af 1950'erne og de undersoegelser, som Inland Revenue foretog i Det Forenede Kongerige, fik disse stater til at saette spoergsmaalstegn ved hensigtsmaessigheden af en optionsordning, hvor enkeltmandsvirksomheders og personselskabers geninvesterede overskud kan selskabsbeskattes, og denne tvivl skyldtes bl. a. vanskeligheden med at kontrollere indkomststroemmen mellem virksomhedsejeren og virksomheden samt risikoen for, at ordningen bliver misbrugt.

Et alternativ, der er foreslaaet i denne sammenhaeng, bestaar i at give disse virksomheder ret til at oprette saerlige investeringsreserver, som skal forbedre virksomhedens selvfinansieringsevne, samtidig med at det sikres, at denne reserve anvendes til investeringsformaal (materielle eller immaterielle investeringer). Ogsaa her et det op til medlemsstaterne at vurdere den grad af frihed, som de vil give virksomhederne med hensyn til, hvordan de vil anvende deres selvfinansieringsevne (forbedring af likviditetssituationer eller investering i f. eks. maskiner).

Hovedsigtet med ovenfor naevnte loesninger har vaeret at opnaa neutralitet med hensyn til den skattemaessige behandling af virksomhedens geninvesterede overskud, uanset hvilken selskabsform der er tale om. Fordelen ved disse mekanismer er, at de paa det skattemaessige plan favoriserer virksomhedens interne udviklingspotentiel uden at anfaegte det oprindelige valg af selskabsform, som virksomhedsejeren har gjort ud fra skattemaessige (2) eller andre kriterier. Kun faa medlemsstater har i dag saadanne ordninger.

Hovedparten af medlemsstaterne gaar ind for en anden metode, der bestaar i paa det skattemaessige plan at goere det lettere for virksomheden at aendre selskabsform.

III. SKATTELETTELSE I FORBINDELSE MED SMAA OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDERS AENDRING AF SELSKABSFORM Denne angrebsvinkel er af en hel anden karakter end den, der er naevnt ovenfor. De to metoder udelukker i oevrigt ikke hinanden eller er uforenelige, eftersom Danmark, Tyskland og Graekenland - jf. deres ovenfor beskrevne ad hoc-skattebestemmelser til fordel for ikkekapitalselskaber - i deres lovgivning ogsaa opererer med forskellige tilpasninger, der tager sigte paa at begraense de skattemaessige ulemper, naar en enkeltmandsvirksomhed eller et personselskab omdannes til et kapitalselskab.

Disse metoder er heller ikke i egentlig forstand alternativer, da de har forskellige virkninger for virksomhedsejerens rettigheder og forpligtelser. En selvstaendig erhvervsdrivendes beslutning om at udoeve sin erhvervsvirksomhed ved at oprette eller ved ikke at oprette et kapitalselskab, indebaerer en lang raekke andre faktorer end skattemaessige faktorer. Udstraekningen af den erhvervsdrivendes personlige ansvar vil ofte vaere et vaesentligt element i dette valg. Et andet afgoerende element, som der tages hensyn til ved dette valg, vedroerer udstraekningen af den sociale daekning (og omkostningerne herved), som den erhvervsdrivende vil kunne omfattes af afhaengig af den valgte juridiske konfiguration. Graden af hensyntagen til den person, man indgaar aftale med, vil ogsaa indgaa i betragtningerne, hvis andre personer er knyttet til projektet.

Det boer desuden understreges, at omdannelsen til kapitalselskab frembyder den ulempe for smaa virksomheder, at virksomhedslederen paatvinges en tungere administrativ struktur end noedvendigt - saerlig hvis det eneste formaal med omdannelsen er at forbedre virksomhedens skattestilling - hvilket svaekker den direkte forbindelse, der eksisterer mellem virksomhedsejeren og virksomheden.

Problemet vedroerende den forskellige skattemaessige behandling af overskud i ikkekapitalselskaber i forhold til overskud i kapitalselskaber kan imidlertid loeses ved netop at omdanne foerstnaevnte selskaber til kapitalselskaber. Midlet kan forekomme radikalt og eventuelt disproportioneret, men det forfulgte maal om at forbedre de paagaeldende virksomheders konkurrenceevne naas. Hvis der tilskyndes til en aendring af selskabsform, saaledes at der findes en selskabsstruktur, der er bedre tilpasset paa det skattemaessige plan til virksomhedens udvikling, vil den skattemaessige begraensning, som en enkeltmandsvirksomhed eller et personsselskab kan stoede paa som foelge af virksomhedsejerens oprindelige valg om selskabsform, kunne overvindes.

Det er derfor vigtigt, at skattesystemet generelt giver tilstraekkelig fleksibilitet med hensyn til virksomhedsejerens valg af selskabsform. Virksomhedsejerens valg om at etablere et kapitalselskab eller ej finder sted paa det tidspunkt, hvor han starter sine aktiviteter, men virksomhedsejeren kan imidlertid nogle aar senere i takt med virksomhedens udvikling blive noedt til at revidere det oprindelige valg.

Det er desuden ofte tilfaeldet, at den skattemaessige ulempe, som enkeltmandsvirksomheden eller personselskabet staar over for i sin udvikling sammenlignet med et kapitalselskab, opstaar, naar virksomhedens overskud beskattes med de hoejeste marginalsatser i indkomstskatten for fysiske personer. En saadan situation opstaar hyppigere efter en afgoerende ekspansionsfase end ved virksomhedens oprettelse, da de foerste aar i virksomhedens liv generelt kendetegnes ved en lav eller negativ rentabilitet.

Da det er en kendsgerning, at det kan blive fordelagtigt eller noedvendigt for en virksomhed at tilpasse selskabsformen efter markedets krav, er det vigtigt at sikre, at en saadan aendring af selskabsform ikke medfoerer skattemaessige omkostninger, som vil forhindre en saadan juridiske omdannelse.

I de fleste medlemsstater betyder en aendring af juridisk form generelt virksomhedens ophoer med heraf flydende skattemaessige konsekvenser og oprettelse af en ny juridisk person. Umiddelbar beskatning af regnskabsaarets overskud, skjulte kapitalgevinster og skattefrie hensaettelser samt tab af muligheder for fremfoersel af underskud i tidligere regnskabsaar og kapitaltilfoerselsafgifter er de skattemaessige omkostninger, som enhver virksomhed, der kaster sig ud i et saadant forehavende, normalt staar overfor.

Det er sjaeldent, at virksomhedens bestaaen accepteres, da der ofte laegges mere vaegt paa den juridiske formalisme end paa virksomhedens oekonomiske virkelighed; de fleste medlemsstater foretager imidlertid distinktioner paa grundlag af den paagaeldende juridiske omdannelsestype og det naermere indhold heri. Alt efter om det drejer sig om en enkeltmandsvirksomheds eller et personselskabs omdannelse til et kapitalselskab eller om aendring af én form for kapitalselskab til en anden, bliver virksomhedens bestaaen - forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat anerkender eller ej. Der kan ogsaa indroemmes skattemaessige lettelser, afhaengig af om visse betingelser i forbindelse med den juridiske omdannelse er opfyldt eller ej.

Med hensyn til overgang til anden selskabsform mener de fleste medlemsstater, at der automatisk er ophoer af aktivitet, men denne doktrin kan alt efter omstaendighederne aendres paa en fordelagtig maade: saaledes anerkendes i Belgien virksomhedens »bestaaen« paa det skattemaessige plan, hvis virksomhedsejeren oensker det.

Med hensyn til omdannelse af et personselskab til et kapitalselskab anerkender nogle medlemsstater (Italien, Portugal) virksomhedens bestaaen, men de fleste medlemsstater finder, at denne type transaktion medfoerer virksomhedens ophoer og oprettelse af en ny juridisk person.

Uanset medlemsstaternes holdninger paa det formelle juridiske plan (virksomhedens bestaaen eller ophoer) har de fleste indfoert bestemmelser, der giver mulighed for at lette de skattemaessige konsekvenser af saadanne selskabsomdannelser. Disse skattemaessige lettelser, der for de enkelte medlemsstater er beskrevet detaljeret i bilag 2, s. 14, omfatter i alt vaesentligt mulighed for at udskyde beskatning af skjulte kapitalgevinster, der konstateres ved omdannelsen, og mulighed for at viderefoere hensaettelser, naar det oprindelige formaal med hensaettelsen bevares. Der opereres ogsaa med lempelser i registreringsafgifter.

Det er i oevrigt interessant at notere, at den mulighed, som personselskaber i Frankrig har for at vaelge (et uigenkaldeligt valg) at blive selskabsbeskattet, praktisk taget medfoerer de samme skattemaessige virkninger, som hvis personselskabet blev omdannet til et kapitalselskab. De samme regler for skattelempelse anvendes - men den supplerende fordel bestaar i ikkebeskatning af skjulte kapitalgevinster og henstand med beskatning af overskud - naar der ikke foretages aendringer i regnskabsposteringerne og det fortsat vil vaere muligt senere at beskatte kapitalgevinsterne.

Hvilke konklusioner kan der drages af disse foranstaltninger paa EU-plan?

Den juridiske formalisme er et fremtraedende element i medlemsstaterne i vurderingen af viderefoerelsen af en virksomheds oekonomiske aktivitet, naar denne oensker at aendre selskabsform, men den skattemaessige virkning af denne faktor, som i naesten alle tilfaelde betyder den bestaaende virksomheds ophoer og skabelse af en ny enhed, lempes dog af praktiske bestemmelser, der har tendens til at lette en raekke skatter.

Naesten alle medlemsstater har saaledes regler om udskydelse af beskatning af kapitalgevinster, indtil de er realiseret (oftest paa betingelse af, at virksomhedsejeren forpligter sig til at bevare de aktiebreve, han har modtaget for sit indskud i den nye enhed, og at de overfoerte aktiver bevares til deres regnskabsmaessige vaerdi i den nye enheds regnskaber), eller, hvis dette ikke er tilfaeldet, giver virksomhedsejeren mulighed for at vaelge mellem umiddelbar beskatning (hvilket giver den nye enhed mulighed for at beregne afskrivninger for de overfoerte aktiver paa grundlag af deres indskudsvaerdi og ikke efter deres vaerdi i den oprindelige virksomheds boeger) og udskydelse af beskatning. Kun i én medlemsstat (Portugal) eksisterer disse muligheder ikke ved enkeltmandsvirksomheders omdannelse til selskaber.

Paa samme maade tillader alle medlemsstater med undtagelse af sidstnaevnte, at hensaettelserne bevares, naar formaalet opretholdes. Naesten alle medlemsstater opretholder ligeledes normale frister for virksomhedens betaling.

Fremfoersel af tab til det nye selskab er til gengaeld ikke tilladt som foelge af den juridiske formalisme og konsekvenserne af denne formalisme paa det skattemaessige plan. Nogle medlemsstater (Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Det Forenede Kongerige) har imidlertid anfoert, at tabene i en enkeltsmandsvirksomhed eller et personselskab under disse omstaendigheder kan fradrages hos virksomhedsejeren eller medindehaverne.

Med hensyn til kapitaltilfoerselsafgifter har nogle medlemsstater stadig relativt hoeje skattesatser for indskud af anlaegsaktiver i forbindelse med virksomhedsomdannelser (Belgien, Graekenland, Spanien, Frankrig, Italien). Nogle af disse medlemsstater (Belgien, Frankrig, Spanien) har imidlertid paa dette punkt indfoert skattelempelser, paa betingelse af at indskuddet betales med aktiebreve. Det synes oenskeligt, at saadanne mekanismer indfoeres i alle medlemsstater.

BILAG 1 Sammenligning af selskabsskattesatsen og indkomstskattesatsen for fysiske personer - virkning paa virksomhedernes beskatning

En sammenligning af skattesatserne for virksomhedsbeskatning og for indkomstbeskatning af fysiske personer i Faellesskabet viser, at medlemsstaterne kan inddeles i tre kategorier (jf. tabel). Situationen beskrives i det foelgende.

Den foerste kategori bestaar af medlemsstater, hvor selskabsskattesatsen ikke blot er lavere end den hoejeste marginalsats for indkomstbeskatning af fysiske personer, men ogsaa lavere end den laveste sats for denne skat. Den anden kategori omfatter de medlemsstater, hvor selskabsskattesatsen ligger mellem yderpunkterne i indkomstskatten. den sidste kategori udgoeres af de lande, hvor selskabsskattesatsen er hoejere eller lig med den hoejeste marginalsats for indkomstskat

- Danmark og Irland tilhoerer den foerste kategori (Irland paa grund af den reducerede selskabsskattesats for industrisektoren). Alene en sammenligning af strukturen i satserne viser klart den fordel, som selskabsbeskattede selskaber har i forhold til ikke-selskabsbeskattede enkeltmandsvirksomheder og personselskaber, for saa vidt angaar den skattemaessige behandling af deres respektive overskud. Alt andet lige er en saadan skattemaessig situation unaegtelig et incitament til at oprette selskaber, som selskabsbeskattes (forudsat at de hermed forbundne administrative omkostninger ikke er prohibitive)

- dette incitament er mindre tydeligt for den anden kategori af lande, som omfatter hovedparten af medlemsstaterne (Belgien, Spanien, Frankrig, Graekenland, Irland (for andre sektorer end industrisektoren), Luxembourg, Nederlandene, Det Forenede Kongerige). I disse lande er det nemlig fordelagtigt at have status som enkeltmandsvirksomhed, saa laenge det skattepligtige overskud er relativt lille (heri ikke medregnet virksomhedsejerens eventuelle indkomster fra andre kilder); men efterhaanden som overskuddet stiger, er den taerskel- og satsvirkning, der opstaar som foelge af indkomstskattens progressive karakter i forhold til selskabsskatten, et handicap for enkeltmandsvirksomheden i forhold til kapitalselskabet. Dette faenomen gaelder ogsaa for personselskaber. der beskattes som personlig indkomst.

Det skal imidlertid praeciseres, at i denne anden kategori findes der tre medlemsstater (Belgien, Luxembourg og Det Forenede Kongerige), som har en progressiv selskabsskatteskala

a) bortset fra Belgien, der i praksis fastsaetter saadanne kriterier, at fordelen reserveres til SMV, er de reducerede satser integreret i den normale struktur i selskabsskattesatserne, og de reducerede satser er i hoejere grad moentet paa smaa overskud i store eller smaa selskaber end paa smaa selskaber i egentlig forstand, selv om disse i sidste instans statistisk set er de mest beroerte. Disse foranstaltninger giver under alle omstaendigheder mulighed for at lette skattepresset paa smaa selskaber, saaledes at deres opstartsfase lettes

b) denne progressivitet i selskabsskatten i disse tre saerlige tilfaelde kan aabenbart sammenlignes med den progressive indkomstskatteskala, som enkeltmandsvirksomheder er underkastet i alle medlemsstater. De reducerede selskabsskattesatser ser ud til at ligge taet paa eller vaere lig med skattesatserne i de laveste intervaller i Belgien (28 %/26,75 %) og Det Forenede Kongerige (3) (25 %/25 %), men progressiviteten i de indkomstintervaller, hvorpaa de finder anvendelse, er helt forskellig. I de tre beroerte medlemsstater er det lave beskatningsinterval for selskabsindkomst til den reducerede sats hoejere eller lig med det hoejeste interval, der beskattes med den hoejeste marginalsats i indkomstskatten for fysiske personer. Beskatningen af smaa selskaber er derfor fortsat gunstigere end beskatningen af enkeltmandsvirksomheder

c) man finder ligeledes i denne anden kategori et land, nemlig Nederlandene, der anvender en degressiv selskabsskatteskala med en sats paa 40 % paa de foerste 100 000 hfl. i overskud og en sats paa 35 % paa beloeb herover. Disse satser skal sammenlignes med den hoejeste marginalsats i indkomstskatten (60 %), der anvendes paa indkomster over 85 530 hfl. Begrundelsen for dette system er at undgaa en alt for stor forskel mellem skatteordningen for kapitalselskaber og skatteordningen for andre virksomhedsformer

- i den tredje kategori af lande, som omfatter Italien og Portugal, er forskellene mellem de effektive satser i selskabsskatten og indkomstskatten (hoejeste interval) tilstraekkelig smaa til, at der er tale om en vis skattemaessig neutralitet mellem de juridiske selskabsformer, naar overskuddet naar op over en vis stoerrelse. Tyskland har for nylig aendret sin skatteordning i den retning for at overholde den uskrevne regel om at have naesten fuldstaendig parallelisme mellem de hoejeste marginalsatser i selskabsskatten og den personlige indkomstskat. Siden den 1. januar 1994 er selskabsskattesatsen nemlig blevet reduceret fra 36 % til 30 % for udloddet overskud og fra 50 % til 45 % for ikke-udloddet overskud, og forskellen mellem denne sidste sats og den hoejeste marginalsats (53 %) i personbeskatningen, der hidtil har vaeret paa 3 point, ville saaledes vaere oeget til 8 point, hvis det ikke var blevet besluttet at begraense den personlige indkomstskattesats til 47 % i forbindelse med kommercielle eller industrielle indkomster med henblik paa at bevare en vis parallelisme i skattetrykket paa selskabsbeskattede virksomheder og virksomheder, som er underkastet indkomstskatten for fysiske personer.

Sammenlignende tabel over skattesatser for selskabsskat og personlig indkomstskat - Alle administrationsniveauer* (1994) "" ID="1">Tyskland> ID="2">19> ID="3">53 (47) (***)> ID="4">- 2> ID="5">30/451"> ID="1">Belgien> ID="2">26,75 (25)> ID="3">59 (55)> ID="4">- 20> ID="5">39 %

Reducerede satser for SMV2: 28 % mellem 0 og 1 mio. bfr. 36 % paa overskud mellem 1 og 3,6 mio. bfr., 41 % paa overskud mellem 3,6 og 13 mio. bfr."> ID="1">Danmark> ID="2">38(+ 5 point arbejdsmarkedsbidrag)> ID="3">58 (+ 5 %)> ID="4">- 24> ID="5">34"> ID="1">Spanien> ID="2">20> ID="3">56> ID="4">- 21> ID="5">35"> ID="1">Frankrig> ID="2">5> ID="3">56,8> ID="4">33,33"> ID="1">Graekenland> ID="2">5> ID="3">40> ID="4">353"> ID="1">Irland> ID="2">27> ID="3">48> ID="4">- 9> ID="5">40 %

Reduceret sats: 10 % for industrivirksomheder og visse omraader (Shannon, IFSC)"> ID="1">Italien> ID="2">10> ID="3">51> ID="4">+ 1,2> ID="5">52,2 [36]4"> ID="1">Luxembourg> ID="2">10 (+ 2,5 %

bidrag til beskaeftigelsesfond)> ID="3">50 (+ 2,5 %)> ID="4">- 9,17> ID="5">43,33 (33)5

Reduceret sats paa 20 % for overskud under 0,4 mio. lfr. Progressiv sats mellem 20 og 30 % for overskud mellem 0,4 og 0,6 mio. lfr. 30 % for overskud mellem 0,6 og 1 mio. lfr. 30-33 % mellem 1 og 1,312 mio. lfr. 33 % over 1,312 mio. lfr."> ID="1">Nederlandene> ID="2">136> ID="3">60> ID="4">- 25> ID="5">35 %, men 40 % for de foerste 100 000 hfl. i overskud"> ID="1">Portugal> ID="2">15> ID="3">40> ID="4">- 0,4> ID="5">39,6 % [36]"> ID="1">Det Forenede Kongerige> ID="2">257> ID="3">40> ID="4">- 7> ID="5">33 %

Reduceret sats: 25 % for overskud paa under 300 000 £.""(*) Satserne i kantet parentes anvendes udelukkende af staten. De effektive satser omfatter lokale skatter, som man har i nogle medlemsstater.

(**) Tallene svarer til forskellen mellem den normale selskabsskattesats, der anvendes paa ikke udloddet overskud, og den hoejeste marginalsats i den personlige indkomstbeskatning.

(***) Tyskland - indkomstskattesatsen for fysiske personer i forbindelse med indkomster af kommerciel eller industriel karakter er fra 1 januar 1994 begraenset til 47 %; for andre indkomster er den hoejeste marginalsats fortsat 53 %.

(1) Tyskland - skattesatsen er paa 36 % for udloddet overskud og paa 50 % for ikke-udloddet overskud.

(2) Belgien - den reducerede skattesats gaelder for SMV, der drives i form af et selskab, og som opfylder foelgende betingelser: a) selskabernes skattepligtige indkomst er mindre end 13 mio. bfr. b) hoejst 49 % af selskabskapitalen maa ejes af et eller flere selskaber c) selskaberne kan ikke besidde kapitalandele, hvis investeringsvaerdi overstiger 50 % af deres faktisk indbetalte selskabskapital d) deres udloddede overskud kan ikke overstige 13 % af deres faktisk indbetalte selskabskapital.

(3) Graekenland - for et anpartsselskab anvendes satsen paa 35 % paa nettorestoverskuddet efter fradrag af vederlag til de tre vigtigste aktionaerer, der deltager i selskabets ledelse.

(4) Italien - hvis selskabet ikke omfatter mere end tre loenmodtagere, og hvis ejeren og hans familie arbejder i selskabet, skal det ikke betale den lokale skat paa overskuddet (ILOR).

(5) Luxembourg - selskabet skal betale et supplerende bidrag paa 1 % til beskaeftigelsesfonden samt en lokal skat paa overskud med en gennemsnitlig sats paa 10 %.

(6) Nederlandene - oven i den mindste indkomstskattesats kommer desuden 25,55 % socialsikringsbidrag, dvs. en effektiv sats paa 38,55 %.

(7) Det Forenede Kongerige - Der er for nylig indfoert en reduceret sats paa 20 % i indkomstskatteskalaen for fysiske personer, men den vedroerer imidlertid kun et staerkt begraenset indkomstinterval (de foerste 2 000 £, dvs. omkring 1 500 ECU).

>

BILAG 2 Foranstaltninger til afdaempning af de skattemaessige konsekvenser af enkeltmandsvirksomheders eller personselskabers omdannelse til kapitalselskaber

Uanset hvilken holdning medlemsstaterne har paa det rent formelle juridiske plan (virksomhedens bestaaen eller ophoer), har de fleste medlemsstater indfoert bestemmelser, der giver muligheder for at afboede de skattemaessige konsekvenser af aendringer af selskabsform.

For saa vidt angaar den umiddelbare beskatning af overskud, kraever hovedparten af medlemsstaterne ikke en forhaandsangivelse af overskud i forbindelse med en enkeltmandsvirksomheds omdannelse til et selskab, men afventer den normale frist for selvangivelsen (Frankrig er en undtagelse, idet der her kraeves, at angivelsen indsendes inden 60 dage efter omdannelsen, og Graekenland kraever ogsaa naesten umiddelbar betaling).

I de fleste medlemsstater er det ligeledes tilladt at fremfoere formaalsbestemte hensaettelser. Den slags bestemmelser bidrager til at sikre en vis skattemaessig neutralitet i forbindelse med aendring af selskabsform.

Den fordel, som muligheden for at fremfoere tab er, annulleres derimod ofte ved aendring af selskabsform, da man antager, at der er tale om ophoer af aktivitet. Dette er saerlig tilfaeldet, naar en virksomhed omdannes til et selskab; i nogle medlemsstater (Tyskland, Frankrig, Irland, Luxembourg, Det Forenede Kongerige) findes der imidlertid bestemmelser, der giver mulighed for at fradrage disse tab i virksomhedsejerens personlige indkomster (eller i medindehavernes, hvis der er tale om et personselskab).

For saa vidt angaar beskatning af skjulte kapitalgevinster, der konstateres ved en enkeltmandsvirksomheds aendring til selskab, indroemmer de fleste medlemsstater virksomheden en gunstig ordning, der enten bestaar i udskydelse af beskatning eller i beskatning til en gunstig sats; andre lande giver virksomhederne valgmulighed mellem umiddelbar beskatning og udskudt beskatning (skjulte kapitalgevinster, der konstateres for afskrivelige aktiver ved omdannelse til et selskab, beskattes automatisk i Frankrig, men virksomhedsejeren har valget mellem en umiddelbar beskatning eller ej af skjulte kapitalgevinster paa immaterielle aktiver). I de fleste medlemsstater gaelder disse begunstigelsesforanstaltninger paa betingelse af, at indskuddene ved virksomhedsomdannelsen, der gennemfoeres i form af tilfoersel af aktiver, i det vaesentlige betales med selskabsrettigheder, som indskyderen forpligter sig til at bevare i et vist antal aar; og paa betingelse af, at aktiverne foeres i den nye enheds boeger til deres regnskabsvaerdi.

Det skal noteres, at skattebyrden i forbindelse med virksomhedens omdannelse langt fra er ubetydelig, for saa vidt angaar kapitaltilfoerselafgifter. Der skal saaledes ofte betales ejerskifteafgifter af ikke vederlagsfrie indskud for saa vidt angaar bygninger, ejendomsrettigheder, goodwill. Satserne for disse afgifter kan vaere meget hoeje, saerlig naar det drejer sig om indskud, for hvilke der skal erlaegges betaling (dvs. f.eks. i tilfaelde af at virksom heden overtager indskyderens passiver; i disse tilfaelde er princippet, at indskuddene kan sammenlignes med et salg). Raadets direktiv 69/335/EOEF (4) giver medlemsstaterne mulighed for at opkraeve ejerskifteafgifter paa indskud af bygninger til kapitalselskaber med en sats, der overstiger den harmoniserede kapitalfoerselsafgift paa maksimalt 1 %, der gaelder for andre typer indskud.

Nogle medlemsstater (f.eks. Belgien, Frankrig, Spanien) foelger imidlertid det princip, som oftest gaelder med hensyn til beskatning af kapitalgevinster, der konstateres ved selskabsomdannelser, og som indebaerer suspension af beskatning af disse kaptialgevinster, naar indskyderen betales med selskabsrettigheder; i lighed med denne regel kan ejerskifteafgifterne reducers staerkt (anvendelse af et fast beloeb eller en reduceret sats), naar indskuddene betales med vaerdipapirer, som indskyderen forpligter sig til at bevare for en bestemt periode.

Land

Kapitaltilfoerselsafgift

Kapitalgevinster

Umiddelbar beskatning af overskud

Fremfoersel af tab

Fremfoersel af hensaettelser (*)

Skattemaessig behandling i medlemsstaterne i forbindelse med enkeltmandsvirksomheders eller personselskabers omdannelse til kapitalselskaber "" ID="1">Belgien> ID="2">0,5 %1

(indskud af aktiver i et kapitalselskab mod aktier eller anparter)> ID="3">16,5 % materielle anlaegsaktiver 33 % immaterielle anlaegsaktiver (men midlertidig fritagelse, hvis virksomheden ikke udtrykkeligt har givet afkald paa ordningen med »fortsaettelse«> ID="4">Nej> ID="5">Nej> ID="6">Ja"> ID="1">Danmark> ID="2">sats paa 1 %> ID="3">Skatteudskydelse, hvis betaling i form af vaerdipapirer (75 % af indskudene) og paa betingelse af, at indskyderen bevarer vaerdipapirerne> ID="4">Nej> ID="5">Nej> ID="6">Ja"> ID="1">Tyskland> ID="2">2 % (Grunderwerbsteuer) paa selskabsindskud i form af grunde eller bygninger> ID="3">Mulig skatteudskydelse (hvis de historiske vaerdier overfoeres i boegerne i det selskab, der faar indskuddene, og hvis indskyderen bevarer vaerdipapirer)> ID="4">Nej> ID="5">Nej (men kan fradrages hos virksomhedsejeren eller medejerne)> ID="6">Ja"> ID="1">Graekenland> ID="2">Normalsats paa 1 %, men satser paa 3-11 % for overdragelse af bygninger (ofte forekommende for enkeltmandsvirksomheder)> ID="3">Ikke beskatning af ikke-realiserede kapitalgevinster paa fast ejendom)> ID="4">Ja> ID="5">Ja (?)> ID="6">Ja (bortset fra visse typer hensaettelser, f.eks.: hensaettelse til dubioese fordringer)"> ID="1">Spanien> ID="2">Normalsats paa 1 % (selskabstransaktion), men paa 6 % for ikke-vederlagsfri overdragelse af en bygning> ID="3">Skatteudskydelse (ved indskud af aktiver, . . .)> ID="4">Nej> ID="5">Nej> ID="6">Ja"> ID="1">Frankrig> ID="2">Fast afgift paa 500 ffr., hvis indskyderen i fem aar bevarer de vaerdipapirer, han har modtaget for indskuddet (ellers saerlig afgift paa 8,6 % i tilfaelde af indskud af bygninger, goodwill)> ID="3">Mulighed for skatteudskydelse (kapitalgevinster/ikke-afskrivelige aktiver) hvis de vaerdipapirer, der er modtaget som betaling for indskuddet, beholdes. Kapitalgevinster/afskrivelige aktiver (beskatning af det selskab, der modtager indskuddet) skattebetalingen udstraekkes over fem aar > ID="4">Ja (men fortjeneste i forbindelse med lagre beskattes ikke hos indskyderen, hvis opfoert til regnskabsvaerdien i aktiverne i det selskab, der faar indskuddet)> ID="5">Nej (men for individuelle erhvervsdrivende og medindehavere indgaar underskuddet for den virksomhed, der har faaet indskud, i det samlede underskud, der kan fremfoeres i fem aar med hensyn til skatten paa indkomst)> ID="6">Ja"> ID="1">Irland> ID="2">Stempelafgift 1 %> ID="3">Skatteudskydelse for kapitalgevinster, hvis betaling i form af vaerdipapirer og paa betingelse af, at indskyderen beholder vaerdipapirerne> ID="4">Nej> ID="5">Nej (men mulig fremfoersel inden for rammerne af det samlede underskud, der kan fremfoeres i forbindelse med indkomstskat)> ID="6">Ja"> ID="1">Italien> ID="2">Indskud af bygninger (8 %)> ID="3">Skatteudskydelse for kapitalgevinster (hvis fastholdt i balancen til den oprindelige vaerdi)> ID="4">-> ID="5">-> ID="6">-"> ID="1">Luxembourg> ID="2">Indskud af loesoere og fast ejendom: 1 % ikke-vederlagsfrie indskud (for enkeltmandsvirksomheder) fra 0,24 % til 6 % afhaengig af indskuddets karakter> ID="3">Ikke beskatning af kapitalgevinster, hvis anfoert i aktiverne til regnskabsvaerdien i boegerne i den virksomhed, der faar indskud> ID="4">Nej> ID="5">Nej (men fradrag tilladt for den person, der har lidt dette tab, ogsaa selv om han ikke er indehaver, i dem for medindehavere af et personselskab)> ID="6">Ja"> ID="1">Nederlandene> ID="2">-> ID="3">-> ID="4">-> ID="5">-> ID="6">-"> ID="1">Portugal> ID="2">Afgift (kommuneskat »sisa«) /overfoersel af ejendomme: 4-10 % afhaengig af ejendommenes karakter og anvendelsesformaal> ID="3">- beskatning af kapitalgevinster (lagre og materielle anlaegsaktiver (3)

- ikkebeskatning (skatteneutral) (4)> ID="4">Nej (3)

- (4)> ID="5">Nej (3)

Ja (4)> ID="6">Nej (3)

Ja (4)"> ID="1">Det Forenede Kongerige> ID="2">Stempelafgift 1 % (grunde, bygninger, . . )> ID="3">Principiel beskatning af selskaber, men muligheder for lempelser (hvis betaling med selskabsrettigheder)> ID="4">Nej> ID="5">Ja (for fremtidige udbytter)> ID="6">Ja""(*) Det drejer sig her om muligheden for at fremfoere hensaettelser, som bevarer deres formaal.

(1) Midlertidig fritagelse for kapitaltilfoerselsafgift for saa vidt angaar indskud i selskaber i beskaeftigelseszoner, koordineringscentre, omstillingsselskaber, innoverende selskaber, selskaber, selskaber i et udviklingsomraade.

(2) Skatterordning i forbindelse med en enkeltmandsvirksomheds omdannelse til selskab.

(3) Skattemaessig behandling i forbindelse med omdannelse af et personselskab til et kapitalselskab.

>

BILAG 3

Sammenlignende tal for virksomhedssektorens stoerrelse (Tallene i denne tabel bygger paa tal for 1989) "" ID="1">Belgien> ID="2"> 225 640> ID="3"> 9 938> ID="4">22,70> ID="5">44,3> ID="6">3,10"> ID="1">Danmark> ID="2"> 85 917> ID="3"> 5 132> ID="4">16,74> ID="5">49,9> ID="6">2,00"> ID="1">Tyskland> ID="2"> 404 195> ID="3"> 62 063> ID="4"> 6,50> ID="5">38,1> ID="6">1,91"> ID="1">Graekenland> ID="2"> 70 824> ID="3"> 10 033> ID="4"> 7,05> ID="5">33,2> ID="6">1,33"> ID="1">Spanien> ID="2"> 655 491> ID="3"> 38 888> ID="4">16,86> ID="5">34,4> ID="6">2,06"> ID="1">Frankrig> ID="2"> 699 170> ID="3"> 56 423> ID="4">12,39> ID="5">43,8> ID="6">2,19"> ID="1">Irland> ID="2"> 110 418> ID="3"> 3 515> ID="4">31,41> ID="5">37,6> ID="6">1,50"> ID="1">Italien> ID="2"> 300 000> ID="3"> 57 540> ID="4"> 5,21> ID="5">37,8> ID="6">3,40"> ID="1">Luxembourg> ID="2"> 11 941> ID="3"> 377> ID="4">31,67> ID="5">42,4> ID="6">7,21"> ID="1">Nederlandene> ID="2"> 257 000> ID="3"> 14 846> ID="4">17,31> ID="5">46,0> ID="6">3,68"> ID="1">Portugal> ID="2"> 171 919> ID="3"> 9 793> ID="4">17,55> ID="5">35,1> ID="6">n.a."> ID="1">Det Forenede Kongerige> ID="2">1 005 300> ID="3"> 57 236> ID="4">17,56> ID="5">36,5> ID="6">4,02"> ID="1">I alt> ID="2">3 997 815> ID="3">325 785> ID="4"" ID="5"" ID="6""" ID="1">Gennemsnit> ID="2"" ID="3"" ID="4">12,27> ID="5">39,9> ID="6">2,95">

BILAG 4 Beskrivelse af virksomhedsordningen

1. Fysiske personer, der driver selvstaendig erhvervsvirksomhed (som enkeltmandsvirksomhed eller i interessentskab), kan vaelge at anvende den saakaldte virksomhedsordning.

2. Virksomhedsordningen har som formaal

a) at give virksomhedens renteudgifter fuld fradragsvaerdi (ligesom virksomhedens oevrige driftsudgifter),

b) at beskatte den del af virksomhedens overskud, der er forrentning af egenkapitalen i virksomheden, paa samme maade som andet kapitalafkast,

c) konjunkturudligning og

d) konsolidering mod beskatning med 34 % (samme sats som selskabsskattesatsen).

3.1. Efter virksomhedsordningen skal den selvstaendige erhvervsdrivende regnskabsmaessigt adskille virksomhed og privatoekonomi. Der skal foretages en saerskilt opgoerelse af virksomhedsindkomsten og privatoekonomien.

Virksomhedens indkomst opgoeres efter skattelovgivningens almindelige regler.

Har virksomheden overskud i et indkomstaar, opdeles dette overskud i et beregnet kapitalafkast (dvs. forrentning af egenkapitalen i virksomheden) og i et resterende overskud. Kapitalafkastet beskattes som kapitalindkomst, ligesom andet afkast af kapital. Det resterende overskud beskattes som personlig indkomst, der beskattes progressivt. Overskuddet beskattes dog foerst, naar det haeves i virksomheden.

Den skattepligtige kan imidlertid undlade at haeve overskuddet eller en del deraf og dermed vaelge at lade denne del af overskuddet blive i virksomheden. I saa fald sker der en foreloebig beskatning af overskuddet med 34 % (dvs. med samme sats som selskabsskattesatsen). Foerst naar den skattepligtige i et senere aar haever det opsparede overskud, beskattes overskuddet endeligt som personlig indkomst. Den foreloebige virksomhedsskat modregnes i den skattepligtiges og en eventuel aegtefaelles skat for det paagaeldende aar og de fem efterfoelgende aar, men kan ikke udbetales kontant.

Har virksomheden underskud i et indkomstaar, skal underskuddet foerst modregnes i et eventuelt opsparet overskud. Er der intet opsparet overskud skal underskuddet fragaa i den skattepligtiges oevrige indkomst. Resterende underskud kan fremfoeres til fradrag i virksomhedsoverskud og oevrig indkomst i de foelgende fem indkomstaar.

3.2. Der er som hovedregel ingen begraensninger for, hvilke typer virksomheder, der kan vaelge at anvende virksomhedsordningen. Dog er virksomhed omfattet af det saakaldte anpartsindgreb udelukket fra at anvende virksomhedsordningen. Indkomst fra saadan virksomhed beskattes som kapitalindkomst. Virksomheder, der er under konkurs, kan heller ikke anvende virksomhedsordningen.

3.3. Driver den skattepligtige flere virksomheder, skal alle virksomheder vaere omfattet af virksomhedsordningen. I virksomhedsordningen behandles flere virksomheder som en virksomhed.

Er den skattepligtige gift og driver aegtefaellerne hver sin virksomhed, skal aegtefaellen anvende virksomhedsordningen eller den saakaldte kapitalafkastordning paa sin virksomhed.

3.4. Den skattepligtige kan frit aar for aar vaelge, om virksomheden skal vaere omfattet af virksomhedsordningen.

Ophoerer den skattepligtige med at anvende virksomhedsordningen, uden at virksomheden afstaas, skal et eventuelt opsparet overskud beskattes som personlig indkomst i indkomstaaret efter det indkomstaar, hvor den skattepligtige senest har anvendt virksomhedsordningen.

Ophoerer den skattepligtige med at drive en af flere virksomheder, uden at virksomheden afstaas, skal en forholdsmaessig del af et eventuelt opsparet overskud beskattes.

En skattepligtig, der tidligere har anvendt virksomhedsordningen for virksomheden, og som inden for de naermest efterfoelgende fem indkomstaar paa ny anvender virksomhedsordningen, skal ved opgoerelsen af indestaaende paa virksomhedens indskudskonto medregne fast ejendom til samme vaerdi, som da virksomhedsordningen senest blev anvendt.

3.5. Afstaar den skattepligtige virksomheden eller ophoerer den skattepligtige med at drive selvstaendig erhvervsvirksomhed, skal et eventuelt opsparet overskud beskattes som personlig indkomst i samme indkomstaar eller, saafremt opdelingen i virksomhedsoekonomi og privatoekonomi opretholdes aaret ud, det efterfoelgende indkomstaar. Overtager den skattepligtige en anden virksomhed inden udloebet af det efterfoelgende indkomstaar, kan den skattepligtige, hvis opdelingen i virksomhedsoekonomi og privatoekonomi opretholdes i hele perioden, anvende virksomhedsordningen uden ophoer.

Anvender den skattepligtige virksomhedsordningen uden ophoer, indgaar salgessummen for den afstaaede virksomhed i virksomhedsordningen.

Ved afstaaelse af en af flere virksomheder, en virksomhed, der er udskilt fra den bestaaende virksomhed, eller en ideel andel af en virksomhed gaar salgssummen ind i virksomhedsordningen. Den skattepligtige kan vaelge at overfoere et beloeb, der hoejst svarer til det kontante nettovederlag, fra virksomhedsordningen til privatoekonomien mod at en forholdsmaessig del af et eventuelt opsparet overskud haeves og beskattes som personlig indkomst i samme indkomstaar.

3.6. Ophoerer den skattepligtige med at vaere skattepligtig i Danmark, eller bliver den skattepligtige i skattemaessig henseende hjemmehoerende i udlandet, beskattes et eventuelt opsparet overskud som personlig indkomst i det indkomstaar, hvor skattepligten ophoerer eller det skattemaessige hjemsted flyttes.

3.7. Virksomheder under virksomhedsordningen kan overdrages/omdannes paa samme maade som andre virksomheder. Indgaar virksomheden i en overdragelse med skatteudskydelse, kan der ogsaa ske udskydelse af beskatningen af et eventuelt opsparet overskud.

(1) Denne sats er 30 % for udloddet overskud.(2) Med hensyn til skattefaktoren vil den erhvervsdrivende vurdere sin generelle skattemaessige stilling; afhaengig af hans aktuelle eller forventede samlede indkomst vil han vaelge eller ikke vaelge at oprette et kapitalselskab. Under alle omstaendigheder vil dette valg blive gjort af den erhvervsdrivende paa grundlag af hans personlige parametre, uden at han noedvendigvis har kendskab til sin beslutnings virkning paa omkostningerne for senere investeringer og virksomhedens vaekstpotentiel.(3) Der eksisterer ogsaa i Det Forenede Kongerige en reduceret sats paa 20 %, der for nylig blev indfoert i indkomstskatteskalaen for fysiske personer, men den vedroerer imidlertid kun et meget begraenset indkomstinterval (de foerste 2 000 £, dvs. omkring 1 500 ECU).(4) EFT nr. L 249 af 3. 10. 1969, s. 25.