SÆRBERETNING Nr. 21/98 om godkendelses- og attesteringsproceduren i forbindelse med regnskabafslutningen for 1996 af udgifterne afholdt over EUGFL, Garantisektionen, med Kommissionens svar (EF-traktatens artikel 188 C, stk. 4, andet afsnit) (98/C 389/01)

RESUME

De nye procedurer for godkendelse af udbetalende organer og regnskabsafslutning i forbindelse med udgifter afholdt over EUGFL, Garantisektionen, blev anvendt for første gang i regnskabsåret 1996. Retten har undersøgt og evalueret Kommissionens tjenestegrenes arbejde og undersøgt, om de nye regler var blevet anvendt korrekt. De nye procedurer bør ikke evalueres alene på grundlag af resultaterne for det første år, men også på grundlag af de initiativer, Kommissionen og medlemsstaterne i mellemtiden har taget til at forbedre forholdene.

Medlemsstaterne skulle have godkendt deres udbetalende organer pr. 16. oktober 1995, men ved begyndelsen af regnskabsåret 1996 var kun 50 af 66 udbetalende organer blevet godkendt. Der var godkendt 90 udbetalende organer i 1997, og nogle af dem var ansvarlige for meget små udgifter. Nogle medlemsstater bør bestræbe sig på at begrænse antallet af udbetalende organer.

Ved Rettens revision i 1997 konstateredes svagheder i mange af de besøgte udbetalende organer. Der blev konstateret svagheder ved den interne kontrol, der var ingen edb-sikkerhed, ligesom de udbetalende organers overvågning af uddelegerede funktioner og regnskabsføringen var behæftet med svagheder. Disse mangler burde have medført, at de pågældende medlemsstater traf passende foranstaltninger. De attesterede regnskaber skulle indsendes senest den 10. februar 1997, men i mange tilfælde konstaterede Kommissionen, at de attesterede regnskaber var blevet indsendt for sent eller var utilfredsstillende. To medlemsstater (Det Forenede Kongerige og Grækenland) indsendte ikke attesterede regnskaber rettidigt. Det attesterende organ i Spanien kunne ikke rettidigt udtale sig om de fleste af de udgifter, der var afholdt på regionalt plan, og det blev senere revideret af private eksterne revisorer.

Som en hjælp for de attesterende organer udstedte Kommissionen retningslinjer for attestering af regnskaber, men den gjorde det for sent (i september 1996, hvor det meste revisionsarbejde burde have været begyndt). Var det sket tidligere, kunne man have undgået en række misforståelser og forsinkelser.

På grund af svaghederne og forsinkelserne i nogle medlemsstater dækkede beslutningen om regnskabsafslutning af 5. maj 1997, der skulle have været truffet inden den 30. april 1997 i henhold til forordningen, kun 33 % af udgifterne. Resten blev afsluttet ved beslutningen af 30. juli 1997, efter at de attesterende organer havde foretaget supplerende revision.

Til sidst blev alle de attesterede regnskaber afsluttet af Kommissionen, selv om de forelagte regnskaber var af blandet kvalitet, men de fleste af forbeholdene, der kunne opgøres til mindst 43,3 mio. ECU, blev ikke taget i betragtning i denne beslutning. Endvidere blev de finansielle korrektioner på 77,3 mio. ECU, som den ansvarlige tjeneste i Kommissionen tidligere havde fastsat i forbindelse med den daglige forvaltning af udgifter under EUGFL, Garantisektionen, nedsat til 55,1 mio. ECU i beslutningen om regnskabsafslutning.

Kommissionens beslutninger om regnskabsafslutning for 1996-udgifterne hindrer ikke Kommissionen i at udelukke udgifter på et senere tidspunkt på grundlag af senere konformitetskontrol. Effektive interne kontrolprocedurer i Kommissionen bør sikre, at korrektionerne er tilstrækkeligt dokumenteret, og at der systematisk følges op på konstaterede svagheder under den efterfølgende konformitetskontrol.

1. INDLEDNING

Retsgrundlaget

1.1. 1996 var det første år, hvor de nye procedurer for attestering af regnskaberne over udgifterne for EUGFL og godkendelse af udbetalende organer blev anvendt. Både medlemsstaterne og Kommissionen måtte gøre en stor indsats for at tilpasse sig de nye retsregler. De nye procedurer bør ikke evalueres alene på grundlag af resultaterne for det første år. Kommissionen har fortsat bestræbelserne på at få bedre attester, navnlig ved at arrangere møder med attesterende organer og ved at udstede nye praktiske retningslinjer. Dette burde have en positiv virkning de kommende år.

1.2. De udbetalende organer er de myndigheder, medlemsstaterne har udpeget til at administrere foranstaltninger under EUGFL, Garantisektionen, og til at foretage udbetalinger til modtagerne. I henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 (1) refunderer Kommissionen hver måned de udgifter, de udbetalende organer har betalt og anmeldt. I 1996 beløb de sig til 39 010,9 mio. ECU.

1.3. I en beslutning om regnskabsafslutning fastsættes beløbet for de udgifter afholdt i hver enkelt medlemsstat, som anerkendes som udgifter for EUGFL, Garantisektionen. Ved fastsættelsen af dette beløb tages også alle nedsættelser og suspensioner af forskud for det pågældende regnskabsår i betragtning (2), herunder nedsættelser for overskridelser af betalingsfrister, jf. artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i Kommissionens forordning (EF) nr. 296/96 (3).

1.4. De ændrede procedurer for regnskabsafslutning fandt første gang anvendelse på EUGFL-regnskabsåret 1996 (4). Ved Rådets forordning (EF) nr. 1287/95 af 22. maj 1995 (5) (om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 729/70) og Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 af 7. juli 1995 (6) 6 indførtes følgende nye regler (7):

a) Kun udgifter, der er afholdt af godkendte udbetalende organer, kan finansieres af Fællesskabet.

b) Hver medlemsstat begrænser antallet af udbetalende organer til et mindste antal. Hvis mere end ét udbetalende organ godkendes, skal der oprettes et forbindelsesorgan.

c) De ansvarlige myndigheder i medlemsstaterne (8) skulle godkende deres udbetalende organer inden begyndelsen af EUGFL-regnskabsåret 1996. Inden den ansvarlige myndighed godkendte det udbetalende organ, skulle den sikre, at det opfyldte de fastsatte krav (9).

d) Det udbetalende organ skal give tilstrækkelige garantier for, at den administrative struktur, det interne kontrolsystem og de organisatoriske principper fungerer ordentligt. En intern revisionstjeneste skal sikre, at dets interne kontrolsystem fungerer effektivt, og en teknisk tjeneste skal kontrollere de oplysninger, som betalingerne til modtagerne er baseret på.

e) Der skulle udpeges et attesterende organ, der var funktionelt uafhængigt af det udbetalende organ og forbindelsesorganet. Dette organ skal attestere, at det udbetalende organs regnskaber er pålidelige, fuldstændige og nøjagtige. Det skal udføre sine undersøgelser efter internationalt anerkendte revisionsnormer. I medfør af artikel 3 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 skal attesten være baseret på en undersøgelse af procedurerne og en undersøgelse af en stikprøve af transaktionerne. Den skal kun vedrøre betalingernes overensstemmelse med EF-reglerne med hensyn til udbetalingsorganernes administrative strukturers egnethed til at sikre, at denne overensstemmelse er blevet kontrolleret, inden der er foretaget betaling.

f) Beslutningen om regnskabsafslutning hindrer ikke Kommissionen i at udelukke udgifter på et senere tidspunkt, hvis den konstaterer, at udgifterne ikke er afholdt i overensstemmelse med EF-reglerne. Udelukkelse af udgifter er i princippet genstand for en særskilt kommissionsbeslutning om at udelukke udgifter, der ikke er i overensstemmelse med EF-reglerne (overensstemmelsesbeslutning). En sådan beslutning kan imidlertid ikke omfatte udgifter afholdt mere end 24 måneder inden Kommissionens skriftlige meddelelse til medlemsstaterne om udelukkelse.

1.5. I henhold til forordningen skal årsregnskaberne over udgifterne for EUGFL, Garantisektionen, i et bestemt regnskabsår og attester og rapporter fra de attesterende organer tilsendes Kommissionen senest den 10. februar det følgende år. Kommissionen skal meddele medlemsstaterne resultaterne af kontrollen af de fremsendte oplysninger inden den 31. marts og træffe beslutning om regnskabsafslutning inden den 30. april. Kommissionen vedtog imidlertid to beslutninger om afslutning af regnskaberne for 1996, henholdsvis den 5. maj 1997 (10) og den 30. juli 1997 (11), fordi nogle udbetalende og attesterende organer ikke kunne overholde fristerne for fremlæggelse af attesterede regnskaber, og fordi Kommissionen krævede, at nogle attesterende organer gennemførte supplerende undersøgelser. Skal man kunne forlade sig på andre revisorers arbejde, er en sådan evaluering af de attesterende organers arbejde absolut nødvendig. Der er endnu ikke truffet beslutning under det nye system om udelukkelse af udgifter, som er afholdt i strid med EF-reglerne.

Revisionens omfang

1.6. Retten undersøgte, om de nye regler for godkendelse af udbetalende organer og attestering af regnskaber var blevet anvendt korrekt. Retten undersøgte navnlig, om medlemsstaterne overholdt godkendelseskriterierne, og hvordan de udbetalende organers interne revisionstjeneste fungerede. Endvidere omfattede undersøgelsen de attester, som var udstedt af de attesterende organer. Retten undersøgte og evaluerede endvidere Kommissionens tjenestegrenes arbejde i forbindelse med de to beslutninger om afslutning af regnskaberne for 1996.

2. GODKENDELSE AF UDBETALENDE ORGANER

De udbetalende organers organisationsstruktur

2.1. Alle udbetalende organer skulle have været godkendt inden 16. oktober 1995, men pr. den dato var kun 50 af 66 udbetalende organer godkendt, og de fleste kun foreløbigt. Med hensyn til betalingerne vedrørende 1996 blev 80 udbetalende organer godkendt, selv om nogle af dem var ansvarlige for meget begrænsede udgifter. Et udbetalende organ anmeldte ingen udgifter i 1996, og to anmeldte udgifter for under 100 000 ECU (12). Fem udbetalende organer tegnede sig for næsten halvdelen af de samlede udgifter (13), og 25 organer tegnede sig for over 90 % af udgifterne (jf. tabel 1).

2.2. Et af målene for den nye forordning var at begrænse antallet af udbetalende organer. I 1997 var der imidlertid 90 udbetalende organer. Efter Rettens mening burde man have gjort en større indsats for at opfylde dette mål, men i en række medlemsstater blev der godkendt yderligere regionale udbetalende organer.

2.3. I nogle tilfælde godkendte landbrugsministerierne enheder i deres eget ministerium (Belgien, nogle tyske delstater, de fleste spanske regioner, Irland, Østrig og Finland). I Frankrig og Nederlandene fastholdtes systemet med centraliserede udbetalende organer for de forskellige landbrugssektorer (bortset fra de franske »services déconcentrés« lokale kontorer). I Tyskland oprettedes der udbetalende organer i hver enkelt delstat, og i nogle delstater blev der endda godkendt flere udbetalende organer (14). I 1996 godkendte Spanien yderligere 17 regionale udbetalende organer (15). Det Forenede Kongerige godkendte særskilte udbetalende organer for England, Wales (to udbetalende organer), Skotland og Nordirland. I nogle medlemsstater, bl. a. Belgien og Østrig, (jf. tabel 1) blev de regionale myndigheder kun ansvarlige for en lille del af udgifterne under Garantisektionen. I næsten alle medlemsstater spiller regionale myndigheder en væsentlig rolle i kontrollen og forvaltningen af de forskellige støtteordninger, selv om betalingerne effektueres på centralt plan.

2.4. I Rådets forordning (EF) nr. 1287/95 om ændring af forordning (EØF) nr. 729/70 er det fastsat, at det udbetalende organ skal foretage betalingerne til de endelige modtagere. Der er ingen bestemmelser om delegering af denne opgave. Selv om fem tyske delstater (Baden-Württemberg, Brandenburg, Hessen, Niedersachsen og Sachsen) godkendte deres landbrugsministerier som udbetalende organer, blev de fleste betalinger afholdt af andre offentlige organer i delstaternes administration. I Spanien anmeldte det udbetalende organ FEGA betalinger, der faktisk var effektueret direkte af en række regionale myndigheder, der ikke var blevet godkendt som udbetalende organer i 1996. Det centrale franske udbetalende organ »Services déconcentrés du Trésor et du Ministère de l'agriculture, de la pêche et de l'alimentation« (lokale kontorer under statskassen og landbrugs-, fiskeri- og fødevareministeriet) foretager ingen udbetalinger centralt, eftersom de foretages på regionalt plan af hvert enkelt »departement«, der ikke er godkendt.

2.5. I henhold til referatet fra ministerrådsmødet den 26. januar 1995, bilag II (16), kan de udbetalende organer i de tyske delstater delegere betalingsfunktionen for bestemte betalinger til andre forskudsforvaltere (»Vorschußverwalter«), navnlig betalinger for ledsageforanstaltninger. I Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 er der ikke hjemmel for delegering og betalingsfunktioner til andre organer.

Væsentlige kriterier for godkendelse

2.6. Medlemsstaterne udpeger de myndigheder, der er ansvarlige for godkendelserne. Kommissionen skal hverken godkende den ansvarlige myndighed eller det udbetalende organ (17). I medfør af Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 bringes artikel 4, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 i anvendelse, hvis et kriterium af væsentlig betydning for det udbetalende organs transaktioner ikke overholdes. I henhold til denne artikel kan de ansvarlige myndigheder undlade at give eller tilbagekalde godkendelsen, hvis en eller flere af godkendelsesbetingelserne ikke er opfyldt eller ikke længere er opfyldt, medmindre det udbetalende organ foretager de nødvendige tilpasninger inden for en bestemt frist. Den ansvarlige myndighed fastsætter under hensyntagen til de konstaterede problemer denne frist og bestemmer også, hvor længe den foreløbige godkendelse skal være gyldig. I forordningen angives ingen tidsfrist.

2.7. Kriterier af væsentlig betydning beskrives i et arbejdsdokument fra Kommissionen, der skal være en hjælp for de attesterende organer og de godkendende myndigheder, når de skal vurdere, hvor alvorlige de konstaterede mangler er (18). Det drejer sig om følgende forhold:

a) der findes ingen skriftlige retningslinjer

b) der er ikke sikret tilstrækkelig funktionsadskillelse, eller der er slet ikke nogen

c) der foretages ikke kontrol forud for betaling af udgifter

d) der er ikke fastlagt tilfredsstillende betalings- og regnskabsprocedurer

e) regnskabsprocedurerne er ikke tilfredsstillende, f. eks. at der ikke er et kontrolspor, at debitorbogholderiet og regnskabet over interventionslagre er behæftet med svagheder

f) edb-sikkerheden er ikke høj nok

g) den interne revision fungerer ikke

h) der findes ingen protokoller for godkendelsesfunktioner og/eller de tekniske tjenester.

Svagheder ved godkendelserne

2.8. Kommissionen skal ikke give en formel accept af selve godkendelsen. Men Kommissionen besøgte 36 af de største udbetalende organer (over 80 % af udgifterne blev dækket) for at undersøge, om de gældende betingelser var opfyldt i 1996. Ved kontrolbesøgene konstateredes svagheder, der burde have hindret fuld godkendelse. Der blev typisk rapporteret (19) om svagheder ved regnskabs- og edbsystemer, der ikke fungerede godt nok eller ikke var sikre nok, samt svagheder ved de interne procedurer og kontroller. I tabel 2 vises de svagheder, der blev rapporteret om i den forbindelse.

2.9. Kriterierne af væsentlig betydning blev først meddelt medlemsstaterne officielt i september og oktober 1996, et år efter den oprindelige frist for godkendelse. På det tidspunkt var EUGFL-regnskabsåret næsten afsluttet, og de udbetalende organer var allerede godkendt. Det er imidlertid ikke nogen undskyldning for, at de ansvarlige myndigheder i medlemsstaterne ikke har opfyldt deres forpligtelser.

2.10. I 1997 var mange af de rapporterede problemer stadig ikke løst. Indtil udgangen af 1997 havde kun Italien trukket godkendelsen af et enkelt udbetalende organ (20) tilbage, som i øvrigt kun var ansvarligt for en bestemt foranstaltning. Ansvaret for denne foranstaltning er blevet overdraget det centrale udbetalende organ AIMA, således at de organisatoriske krav kunne opfyldes.

2.11. Rettens revision i 1997 bekræftede Kommissionens resultater (jf. tabel 3). Selv om de udbetalende organers systemer generelt er blevet forbedret, blev der stadig konstateret væsentlige mangler i næsten alle de besøgte udbetalende organer. Den interne kontrol var svag, der var ingen edb-sikkerhed, de udbetalende organer førte ikke effektivt tilsyn med tjenester, der havde fået delegeret funktioner, og der blev konstateret problemer med regnskabsføringen. Ovenstående burde have ført til, at de pågældende medlemsstater anvendte artikel 4, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 729/70, dvs. at myndighederne burde have tilbagekaldt godkendelsen, eller der burde omgående have været truffet korrigerende foranstaltninger.

3. ATTESTERING AF REGNSKABERNE

De attesterende organer

3.1. De attesterende organer i medlemsstaterne har meget forskellig retsstilling. Nationale revisionsorganer, andre offentlige organer, interne revisionsenheder og endda private eksterne revisorer er blevet udnævnt til attesterende organ (jf. tabel 1).

3.2. Attesterende revisorers uafhængighed er et grundlæggende krav i internationale revisionsnormer. I henhold til forordning (EF) nr. 1663/95 skal det attesterende organ udøve sin virksomhed uafhængigt af det udbetalende organ. I Danmark er det udbetalende organs interne revisionsenhed imidlertid blevet udpeget til attesterende organ. Flere tyske og østrigske udbetalende organers interne revisionsenheder er også blevet udpeget til attesterende organ. Interne revisionsenheder kan ifølge sagens natur ikke være uafhængige af de udbetalende organer, som de hører ind under, og navnlig ikke, når de indgår i deres hierarkiske struktur. Kommissionen accepterede imidlertid disse udpegninger.

Kommissionens retningslinjer

3.3. I Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 gives der kun meget generelle kriterier for attesteringen og den dertil hørende revisionsrapport. Kommissionen forelagde først detaljerede retningslinjer vedrørende disse kriterier for en ekspertgruppe på et møde i september 1996. Den endelige udgave blev imidlertid først udsendt på alle sprog til de attesterende organer i december 1996, dvs. da en del af revisionsarbejdet allerede var blevet udført (21). Derfor var det begrænset, hvor stor en betydning disse retningslinjer, som de udbetalende organer anser for meget nyttige, havde i forbindelse med attesteringerne for 1996, og det var også en af årsagerne til de svagheder, der blev konstateret ved mange revisionsrapporter, og til det utilfredsstillende attesteringsarbejde, der blev udført i forbindelse med 1996-regnskaberne. Disse svagheder beskrives nedenfor.

Attesterede regnskaber indsendes for sent - problemer i den forbindelse

3.4. I medfør af forordning (EF) nr. 1663/95 skulle de udbetalende organer tilsende Kommissionen de attesterede regnskaber senest den 10. februar 1997. De fleste overholdt denne frist, men i mange tilfælde var oplysningerne ufuldstændige, eller revisionen havde ikke været tilstrækkeligt dækkende. Kommissionen kunne derfor ikke godkende attesterne og/eller revisionsrapporterne som grundlag for regnskabsafslutningsbeslutningen. Den anmodede derfor om, at der blev gennemført supplerende revisionsarbejde, hvilket mange udbetalende organer og deres attesterende organer ikke kunne udføre så hurtigt, at det kunne danne grundlag for den første beslutning om regnskabsafslutning, som blev vedtaget den 5. maj 1997. Kommissionen fastsatte derefter en ny frist, nemlig udgangen af juni 1997. Den 30. juli 1997 blev der vedtaget endnu en beslutning om regnskabsafslutning.

3.5. I overensstemmelse med de interne tyske retningslinjer for revision med henblik på regnskabsattestering i de tyske delstater kunne der udtages en stikprøve, der kun omfattede visse udgiftskategorier. Disse retningslinjer blev sendt til Kommissionen først i 1996, men Kommissionen reagerede ikke på det tidspunkt. Kommissionen godkendte til sidst regnskaberne og attesterne, fordi der var udført supplerende revisionsarbejde på dens anmodning, og fordi dette arbejde var afsluttet, inden den første beslutning om regnskabsafslutning skulle vedtages. Dette gjaldt dog ikke regnskaberne for Sachsen og Rheinland-Pfalz, der blev omfattet af den anden beslutning om regnskabsafslutning.

3.6. I oktober 1997 konstaterede Retten ved revision af regnskaberne i tre tyske delstater (Niedersachsen, Sachsen-Anhalt og Schleswig-Holstein), at der var problemer med afstemningen af regnskaberne over samfinansierede foranstaltninger. Desuden blev der for delstaten Sachsen-Anhalt udstedt en attest uden forbehold, selv om det attesterende organ i rapporten havde udtrykt tvivl om, hvorvidt et beløb på 13,8 mio. DEM (ca. 6,8 mio. ECU) var støtteberettiget.

3.7. De attesterede regnskaber for Grækenland blev først indsendt i midten af april 1997. Derfor kunne de tilsvarende udgifter ikke tages med i den første beslutning om regnskabsafslutning af 5. maj 1997. Regnskaberne afspejlede ikke resultaterne af revisionen, så Kommissionen korrigerede dem, og de blev afsluttet i forbindelse med den anden beslutning af 30. juli 1997.

3.8. Det fremgik af attesteringsrapporterne om Spanien, at der var alvorlige problemer, og Kommissionen krævede, at der blev foretaget yderligere revision:

a) For så vidt angik det udbetalende organ FEGA (anmeldte udgifter på 4 196,4 mio. ECU), var væsentlige beløb ikke blevet attesteret, fordi det attesterende organ ikke havde kunnet undersøge de procedurer, der var anvendt ved udbetaling af i alt 507 000 mio. ESP (ca. 3 165 mio. ECU) på regionalt plan på det udbetalende organs vegne. Der forelå endvidere ingen oplysninger om kontrol af eksportrestitutioner og arbejde af teknisk art.

b) For så vidt angik de udbetalende organer DGDR og FROM (anmeldte udgifter på henholdsvis 43,6 mio. ECU og 2,0 mio. ECU), kunne det attesterende organ ikke afgive udtalelse om de udgifter, regionerne havde afholdt på de udbetalende organers vegne.

c) Med hensyn til regionen Cataluña (anmeldte udgifter på 71,2 mio. ECU) anmodede Kommissionen om supplerende revisionsarbejde og om en større stikprøve (22).

3.9. Efter at de spanske myndigheder havde fremsendt yderligere bekræftelse, blev samtlige beløb endeligt afsluttet i den anden beslutning om regnskabsafslutning.

3.10. For at få klaret problemerne med de udgifter, som FEGA, FROM og DGDR anmeldte, men som blev forvaltet og/eller betalt på regionalt plan, havde de spanske myndigheder i juni 1997 antaget et privat revisionsfirma til at revidere yderligere stikprøver udtaget på regionalt plan. På grundlag af dette firmas endelige rapport af 7. juli 1997 attesterede de spanske myndigheder samtlige anmeldte udgifter den 11. og den 15. juli 1997. Det fremgik imidlertid af Rettens revision i september 1997, at der ikke forelå bevis for, at de endelige betalinger afholdt af de autonome samfund, oplysningerne i FEGA's regnskaber og de beløb, der var afregnet med Kommissionen på grundlag af midlerne overført til regionerne, var blevet afstemt.

3.11. I Frankrig blev det attesterende organ først operationelt i oktober 1996, og selv da var det underbemandet. Den første attest, det udstedte, var udelukkende baseret på en gennemgang af rapporter om systemerne og ikke på stikprøver af transaktioner som fastsat i forordning (EF) nr. 1663/95. De franske myndigheder gjorde Kommissionen opmærksom herpå. Kommissionen krævede derfor yderligere revision baseret på test af transaktioner, og rapporterne forelå i rette tid til at kunne lægges til grund for den anden beslutning om regnskabsafslutning.

3.12. Kommissionen krævede, at de attesterende organer udførte supplerende revision af tre udbetalende organer i Italien (AIMA, DCCC og IGFOR). Det fremgik af de reviderede rapporter fra juni 1997, at der var væsentlige problemer på to områder:

a) I forbindelse med AIMA var det tvivlsomt, om alkohollagrene var opgjort korrekt.

b) Med hensyn til DCCC nævner den reviderede revisionsrapport, at stikprøven - fastsat på grundlag af et sikkerhedsniveau på 95 % - var på 1 112 transaktioner. Den oprindelige stikprøve var blevet reduceret til 93 (af følgende grunde: med 20 % for de eksisterende arbejdsrutiner, med 20 % for de ansattes lange erfaring, med 20 % for de ansattes faglige niveau, med 20 % for den eksisterende interne kontrol og med 12 % for edb-hjælpemidler). Kommissionen drog ikke disse beregninger i tvivl og afsluttede de attesterede regnskaber.

3.13. Italien anmeldte endvidere udgifter på landbrugsministeriets vegne, selv om ministeriet ikke er godkendt som udbetalende organ. Kommissionen godkendte ikke desto mindre det anmeldte beløb på 1 895 331 293 ITL (997 977,43 ECU) i den anden beslutning om regnskabsafslutning.

3.14. Regnskaberne forelagt af det østrigske udbetalende organ AMA blev afsluttet, efter at der var udført supplerende revisionsarbejde. Ved Rettens revision i oktober 1997 påvistes imidlertid svagheder og problemer i forbindelse med afstemningen af de beløb, som var anmeldt som udgifter, der skulle afholdes over EUGFL, Garantisektionen, og beløbene på bankkontiene. Problemerne skyldtes, at forskellige beløb var blevet inkasseret ved modregning. Sådanne beløb bør holdes adskilt fra inkasseringer ved modregning i de nationale regnskaber.

3.15. Kommissionen anmodede også det attesterende organ i Portugal om at gennemføre yderligere revision, fordi kun 30 % af stikprøven af transaktioner var blevet revideret af det attesterende organ på grund af tidsmangel. Efter at det attesterende organ havde udført supplerende revision, blev beløbene afsluttet.

3.16. De udbetalende organer i Det Forenede Kongerige kunne ikke forelægge afstemte årsregnskaber, og derfor kunne det attesterende organ ikke udstede en attest inden udløbet af tidsfristen. Regnskabsdokumentationen blev sendt til Kommissionen i juni 1997, og der blev fremsendt yderligere oplysninger i juli 1997. Det attesterende organ havde konstateret, at der skulle foretages en række korrektioner i regnskaberne, men det havde de udbetalende organer ikke gjort. Derfor korrigerede Kommissionen de udbetalende organers regnskaber i beslutningen om regnskabsafslutning.

3.17. Rettens revision i september 1997 (23) bekræftede, at de svagheder ved de udbetalende organers regnskabssystemer, som det attesterende organ havde påpeget, endnu ikke var afhjulpet:

a) Der blev ikke ført særskilte regnskaber over EUGFL-udgifterne.

b) Bestemmelserne om, at hvert udbetalende organ skal indsende periodiske oversigter over udgifterne, herunder månedsopgørelser, til Kommissionen, var ikke overholdt (24).

c) Der blev ikke ført et debitorbogholderi, og der var ikke etableret effektive procedurer til sikring af, at Kommissionen omgående på ny krediteres beløb, der vedrører betalinger, hvor beløbet ikke er overført, hvor checks ikke er indløst, eller tilbagebetalte beløb. Det skotske udbetalende organ havde ikke overført beløbene for uindløste checks til Kommissionens konti. Da der ikke førtes et specifikt bogholderi, kunne det ikke fastslås, hvor meget det drejede sig om.

Problemer med at få oplysninger om de beløb, der skal inkasseres

3.18. I retningslinjerne, der er knyttet som bilag til Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95, er det fastsat, at debitorer skal være registreret i regnskaberne. Det er et godkendelseskriterium. I 1996 kunne de fleste udbetalende organer imidlertid ikke identificere de samlede beløb, der skulle inkasseres, enten fordi der ikke fandtes et debitorbogholderi, eller fordi der ikke fandtes oplysninger på centralt hold.

3.19. Kommissionen anmodede så medlemsstaterne om at vedlægge udgiftsanmeldelsen for april 1997 en tabel (»tabel 105«) over de beløb, der skulle inkasseres. Tyskland, Finland og Portugal indsendte ingen oplysninger. Der blev modtaget udfuldstændige oplysninger fra Nederlandene (der manglede et udbetalende organ) og Det Forenede Kongerige (der manglede oplysninger om de fem største udbetalende organer) (25). Det østrigske udbetalende organ AMA kunne oplyse de inkasserede beløb, men ikke de udestående. Det største udestående beløb blev indberettet af det italienske udbetalende organ DCCC: 443 150 254 004 ITL (ca. 220 mio. ECU), hvoraf 98 % vedrører tilfælde, der er genstand for retssager.

4. BESLUTNINGERNE OM REGNSKABSAFSLUTNING FOR 1996

Kommissionens første beslutning om regnskabsafslutning

4.1. I den første beslutning om regnskabsafslutning (26) godkendte Kommissionen alle udgifter anmeldt af Belgien, Danmark, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Østrig, Finland og Sverige og de fleste udgifter anmeldt af Tyskland. For Italiens vedkommende blev kun udgifter anmeldt at et enkelt, mindre udbetalende organ (Ente Risi) godkendt. Med hensyn til Spanien blev kun udgiftsanmeldelserne for regionerne Navarra og Pais Vasco godkendt. For de øvrige udbetalende organers vedkommende var det supplerende revisionsarbejde, Kommissionen havde krævet, endnu ikke afsluttet, eller regnskaberne var ikke indsendt rettidigt.

4.2. Kommissionens første beslutning om regnskabernes fuldstændighed, nøjagtighed og pålidelighed omfattede derfor kun 12 931,9 mio. ECU eller ca. 33 % af de udbetalende organers samlede udgifter i regnskabsåret 1996.

Kommissionens anden beslutning om regnskabsafslutning

4.3. For de øvrige udbetalende organer (der tegnede sig for 67 % af de samlede anmeldte udgifter) blev beslutningen om regnskabsafslutning først truffet den 30. juli 1997 (27). Når bortses fra visse reguleringer og korrektioner omhandlet nedenfor, blev alle attesterede regnskaber afsluttet af Kommissionen. De fleste af forbeholdene i attesterne på i alt mindst 43,3 mio. ECU var imidlertid ikke medregnet i de beløb, Kommissionen udelukkede fra regnskabsafslutningen. I tabel 4 analyseres de svagheder, de attesterende organer havde konstateret i de udbetalende organer.

4.4. De to beslutninger hindrer ikke Kommissionen i at udelukke udgifter på et senere tidspunkt på grundlag af senere konformitetskontrol. En sådan udelukkelse kan ikke vedrøre udgifter afholdt mere end 24 måneder forud for Kommissionens skriftlige meddelelse af kontrolresultaterne. Kommissionen har endnu aldrig truffet beslutning om regnskabsafslutning på grundlag af sådan konformitetskontrol.

Ændring af de anmeldte beløb

4.5. De eneste ændringer af de anmeldte beløb i de årlige anmeldelser, som Kommissionen tog i betragtning, var følgende:

a) reguleringer af de årlige anmeldelser for at tilpasse de anmeldte beløb til de attesterede beløb

b) finansielle korrektioner foretaget af den ansvarlige afdeling i Kommissionen i forbindelse med:

i) overskridelser af betalingsfrister

ii) forskellige ikke-støtteberettigede udgifter i månedsopgørelserne.

4.6. I visse tilfælde blev de finansielle korrektioner (28) endvidere ændret igen af Kommissionens tjeneste med ansvar for regnskabsafslutning (29). I dette system, hvor flere tjenester i Kommissionen foretager successive korrektioner, er der ikke fastlagt en klar procedure, og det har medført forvirring og manglende gennemskuelighed.

Reguleringer af de årlige anmeldelser

4.7. Kommissionen regulerede medlemsstaternes regnskaber på følgende måde:

a) Kommissionen nedsatte Grækenlands beløb med 148 393 325 GRD (ca. 480 000 ECU). Det skyldtes navnlig uoverensstemmelser i oplysningerne om offentlig oplagring. Kommissionens nedsættelse er meget større end de korrektioner, som det attesterende organ havde foreslået, nemlig 1 202 319 GRD (ca. 68 000 ECU).

b) For Spaniens vedkommende blev der fastsat en positiv korrektion på 10 219 598 ESP (ca. 60 000 ECU) under hensyntagen til et beløb, som de spanske myndigheder havde anmeldt som en korrektion af den årlige anmeldelse.

c) For Nederlandenes vedkommende blev der trukket 411 675 NLG (ca. 190 000 ECU) fra for at tilpasse de anmeldte beløb til de attesterede beløb.

d) Kommissionen accepterede ikke et krav fra Portugal om renter på 294 990 678 PTE (ca. 1,5 mio. ECU) i medfør af forordning (EF) nr. 2975/95, da dette retsgrundlag ikke længere var gyldigt.

e) For Det Forenede Kongeriges vedkommende blev der foretaget en reduktion på 7 411 866,51 GBP (ca. 10,9 mio. ECU) for at få de udbetalende organers tal til at stemme med de attesterede regnskaber samt under hensyntagen til de beløb, Kommissionen tidligere havde anset for ikke at være støtteberettigede.

Finansielle korrektioner foretaget af den ansvarlige tjeneste i Kommissionen

Korrektioner på grund af overskridelser af betalingsfrister

4.8. I Kommissionens forordning (EF) nr. 296/96 er det fastsat, at forskud til medlemsstaterne for udgifter, der betales efter fristerne fastsat i forordningerne, skal nedsættes med mellem 10 % og 100 % afhængigt af forsinkelsen. Der er en margin på 4 %, op til hvilken der ikke foretages nedsættelse. Kommissionen kan dog fastsætte lempeligere betingelser, hvis særlige forhold eller årsager taler herfor. Overholdelse af fristerne kontrolleres tre gange om året (31. januar, 30. april og 31. august) på grundlag af medlemsstaternes anmeldelser. I beslutningen om regnskabsafslutning tages der dog hensyn til overskridelser, der finder sted i september og første halvdel af oktober, medmindre de konstateres inden vedtagelsen af den sidste beslutning om forskudsbetaling i regnskabsåret (30), og de kan derfor først bogføres i regnskaberne for år n+1. Denne procedure er i strid med princippet om etårige budgetter. I dette tilfælde drejer det sig om 4,5 mio. ECU.

4.9. Tabel 5 viser de finansielle korrektioner for overskridelser i 1996, der var medtaget i den anden beslutning om regnskabsafslutning.

4.10. Med hensyn til Italien forpligtede Kommissionen sig i skrivelse af 23. december 1996 til ikke at iværksætte sanktioner for manglende overholdelse af betalingsfristen i forbindelse med hektarstøtte for i alt 66 634 270 561 ITL (ca. 33,5 mio. ECU), fordi forsinkelserne navnlig skyldtes, at der på Kommissionens anmodning skulle gennemføres yderligere kontrol (31).

4.11. I forbindelse med Det Forenede Kongeriges regnskaber fastsatte Kommissionen en negativ korrektion på 177 683,03 GBP (ca. 0,3 mio. ECU) for overskridelser. Det skal bemærkes, at denne beregning kan være påvirket af, at Det Forenede Kongerige anmeldte udgifterne på grundlag af den ydede finansiering og ikke af de faktiske betalinger, der afholdes på et senere tidspunkt.

Korrektioner for forskellige ikke-støtteberettigede udgifter

4.12. Finansieringen af ca. 27,3 mio. ECU blev afvist så sent som den 14. juli 1997, selv om der kunne have været truffet beslutning herom på et tidligere tidspunkt og under alle omstændigheder inden den første beslutning om regnskabsafslutning (32). Finansieringen af andre beløb blev afvist i løbet af 1996. Disse beløb burde fremgå af beslutningen om regnskabsafslutning, men det konstateredes ved Rettens revision, at det ikke altid var tilfældet. I tabel 6 gives en oversigt over de finansielle korrektioner fastsat i forbindelse med beslutningen om regnskabsafslutning.

4.13. For Danmarks vedkommende blev en negativ korrektion på 2 873 870,96 DKK (ca. 380 000 ECU), der var fastsat den 14. juli 1997 vedrørende offentlig oplagring af bageegnet hvede, ikke trukket fra i forbindelse med beslutningen om regnskabsafslutning, fordi de danske regnskaber allerede var blevet afsluttet i forbindelse med den første beslutning fra 5. maj 1997. Kommissionen undlod derfor at fastsætte en korrektion i forbindelse med den anden beslutning om regnskabsafslutning.

4.14. Med hensyn til offentlig oplagring i Italien var det uklart, hvilke beløb der skulle tages i betragtning i beslutningen om regnskabsafslutning. De samlede udgifter er måske ca. 0,4 mio. ECU lavere end det beløb, Kommissionen refunderede. Der bør gennemføres en konformitetskontrol for at fastslå det korrekte beløb (33).

4.15. Det fremgik af evalueringen af de forskellige beregninger og beløb, der til sidst blev omfattet af beslutningen om regnskabsafslutning, at der ikke altid var lagt samme principper til grund for beslutningen. Hertil kom, at den anden beslutning om regnskabsafslutning tilsyneladende blev vedtaget på et grundlag, der ikke var tilstrækkeligt underbygget, til dels på grund af det meget store tidspres og det begrænsede antal ansatte, der var sat på denne opgave. De anmeldte beløb blev afsluttet trods forbehold i attesterne eller svagheder påpeget i revisionsrapporterne.

4.16. Beslutninger om udelukkelse af udgifter (»finansielle korrektioner«) var hovedsageligt baseret på tidligere beslutninger truffet af Kommissionens ansvarlige tjeneste i forbindelse med den daglige forvaltning af udgifterne under EUGFL, Garantisektionen. De negative og positive korrektioner vedrørende 1996 beløb sig til i alt 77,3 mio. ECU, men kun 55,1 mio. ECU blev medtaget i beslutningen om regnskabsafslutning (jf. tabel 6).

4.17. I tabel 7 vises for hvert udbetalende organ de udgifter, Kommissionen har godkendt i forbindelse med beslutningerne om regnskabsafslutning af 5. maj 1997 og af 30. juli 1997.

5. KONKLUSION

5.1. Både medlemsstaterne og Kommissionen gjorde en stor indsats for at overholde den nye forordning. Ved revisionen påviste Retten imidlertid alvorlige mangler i en række udbetalende organer, som var endeligt godkendt (jf. punkt 2.11).

5.2. Med hensyn til EUGFL-udgifternes overensstemmelse med EF-reglerne er der endnu ikke truffet beslutning under det nye system om at udelukke udgifter, der ikke er afholdt i overensstemmelse med EF-reglerne (punkt 1.5). En sådan beslutning om udelukkelse kan ikke omfatte udgifter afholdt mere end 24 måneder forud for Kommissionens skriftlige meddelelse (punkt 1.4, litra f)). På nuværende tidspunkt kan Retten ikke foretage en endelig vurdering af de finansielle konsekvenser.

5.3. Beslutningen om regnskabsafslutning af 5. maj 1997 dækkede kun 33 % af udgifterne, fordi nogle attesterede regnskaber blev indsendt for sent eller blev anset for at være utilfredsstillende (jf. punkt 4.2). I visse tilfælde var attesten og den ledsagende rapport ikke tilfredsstillende, hvilket betød, at Kommissionen var nødt til at kræve supplerende revisionsarbejde (jf. punkt 3.4 3.17). Forordningen bør ændres, således at den giver mulighed for at iværksætte sanktioner, når attester eller attesterede regnskaber forelægges for sent eller er ufuldstændige.

5.4. Nogle af de regnskaber, der er omfattet af den anden beslutning om regnskabsafslutning af 30. juli 1997, nåede først frem til Kommissionen i løbet af juli, så den havde ikke ret lang tid til at undersøge dem i dybden og til at dokumentere dem ordentligt (jf. punkt 3.10, 3.16 og 4.14).

5.5. Evalueringen af de forskellige beregninger og beløb, der i den sidste ende blev taget i betragtning i forbindelse med beslutningerne om regnskabsafslutning, viste, at der ikke altid var lagt samme principper til grund for beslutningerne (jf. punkt 4.10, 4.11 og 4.13).

5.6. Det er vigtigt, at der under den efterfølgende konformitetskontrol systematisk følges op på konstaterede svagheder (jf. punkt 4.6 og 4.16).

5.7. Kommissionen var længe om at fremsende vigtige dokumenter til medlemsstaterne. Hvis dokumenterne var blevet sendt tidligere, kunne man have undgået en række misforståelser og problemer i forbindelse med attesteringen af regnskaberne (jf. punkt 2.9 og 3.3). Beslutninger i medfør af forordning (EF) nr. 296/96 bør træffes tidligere, således at der kan tages hensyn til dem i forbindelse med beslutningen om regnskabsafslutning (jf. punkt 4.12).

5.8. I en række tilfælde udføres attesteringen af det udbetalende organs interne revisorer, der pr. definition ikke er uafhængige, hvad de skal være såvel i henhold til forordningen (jf. punkt 3.2) som internationalt anerkendte revisionsnormer.

5.9. De udbetalende organers attesterede regnskaber var af varierende kvalitet, men Kommissionen accepterede alle regnskaber forelagt af medlemsstaterne for 1996, på trods af forbeholdene i attesterne. Kommissionen henholder sig til, at udgifternes overensstemmelse kan være genstand for efterfølgende beslutninger om regnskabsafslutning i overensstemmelse med artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 729/70. Til dato har Kommissionen ikke truffet sådanne beslutninger på grundlag af konformitetskontrol (jf. punkt 4.3 4.4).

5.10. Målet for Rådets forordning (EF) nr. 1287/95 (om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 729/70) var at nedsætte antallet af udbetalende organer. Undertiden blev imidlertid meget små enheder, der ikke havde mulighed for at opfylde kravene i forordningen, godkendt som udbetalende organer. Der bør gøres en større indsats for at begrænse antallet af udbetalende organer (jf. punkt 2.1 2.3).

5.11. For så vidt angår korrektioner for manglende overholdelse af betalingsfrister (Kommissionens forordning (EF) nr. 296/96), er det i strid med princippet om etårige budgetter at have to forskellige procedurer, hvor der dels fastsættes korrektioner af forskudsbetalingerne frem til august, dels korrektioner for september og oktober måned i forbindelse med beslutningen om regnskabsafslutning (jf. punkt 4.8).

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 14. og 15. oktober 1998.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

(1) EFT L 94 af 28.4.1970, s. 13.

(2) Jf. Kommissionens forordning (EF) nr. 896/97 af 20. juni 1997 om ændring af Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95, EFT L 128 af 21.5.1997, s. 8.

(3) EFT L 39 af 17.2.1996, s. 5.

(4) 16. oktober 1995 - 15. oktober 1996.

(5) EFT L 125 af 8.6.1995, s. 1.

(6) EFT L 158 af 8.7.1995, s. 6.

(7) Jf. Revisionsrettens udtalelse nr. 5/94 af 15. december 1994, EFT C 383 af 31.12.1994.

(8) Den ansvarlige myndighed er den myndighed, der giver godkendelsen, hvilket er landbrugsministeriet i de fleste medlemsstater. I Tyskland omfatter de ansvarlige myndigheder også myndighederne i delstaterne og i Spanien myndighederne i de autonome samfund.

(9) Foreløbig godkendelse er mulig i tilfælde, hvor der er problemer med opfyldelsen af godkendelseskriterierne. Den ansvarlige myndighed skal fastsætte en tidsfrist for forbedringer afhængigt af, hvor alvorlige problemerne er.

(10) Kommissionens beslutning 97/316/EF af 5. maj 1997, EFT L 138 af 29.5.1997, s. 24.

(11) Kommissionens beslutning 97/609/EF af 30. juli 1997, EFT L 245 af 9.9.1997, s. 25.

(12) Tyskland - Bayern: StMLU. Østrig - Vorarlberg: Landesamt. Nederlandene: MVO.

(13) De største udgiftsbeløb blev i 1996 anmeldt af AIMA (Italien), FEGA (Spanien), ONIC (Frankrig), IBEA (Det Forenede Kongerige) og GEDIDAGEP (Grækenland).

(14) Myndighederne i de tyske delstater er også ansvarlige for godkendelse af udbetalende organer (bilag II til Rådets dokument 4427/95 om mødet i De Faste Repræsentanters Komité (Coreper) den 18. januar 1995 vedrørende anmeldelser).

(15) Tre af de 17 nye organer begyndte allerede at fungere som udbetalende organer i 1996 (Cataluña, País Vasco og Navarra), mens de øvrige var operationelle fra starten af regnskabsåret 1997.

(16) Rådet, Agrifin 12, Fin 30, 4427/95 af 26. januar 1995: Results of the Committee of Permanent Representative Work on 18 January 1995.

(17) Rettens forslag blev ikke taget i betragtning (jf. udtalelse nr. 5/94 af 15. december 1994, EFT C 383 af 31.12.1994).

(18) Arbejdsdokument VI/5168/96 (rev.1), ACC 83 c.

(19) Arbejdsdokument VI/8950/96 af 19. november 1996: Report on the application of Regulation (EC) No 1663/95 in respect of the accreditation of paying agencies.

(20) Det udbetalende organ IGFOR's beføjelser (Ministero del Tesoro) er blevet overdraget AIMA.

(21) I henhold til Kommissionens retningslinjer for afstemning af de udbetalende organers udgifter for 1996 burde væsentlighedsgrænsen ligge mellem 0,5 og 1 % med et sikkerhedsniveau på 95 %. Minimumsgrænsen for rapportering blev fastsat til 50 000 ECU.

(22) Den oprindelige attest var baseret på 40 stikprøver. Efter supplerende revisionsarbejde var det andet dokument baseret på 1 661 stikprøver.

(23) Rettens revision omfattede de udbetalende organer SOAFD (Skotland), MAFF (England) og International Board (Det Forenede Kongerige).

(24) Der foreligger en erklæring om, at der først kan forelægges særskilte ansøgninger fra og med EUGFL-regnskabsåret 1998.

(25) De samlede udestående fordringer for de udbetalende organer, der havde indsendt deres regnskaber, beløb sig til 489 mio. ECU.

(26) Kommissionens beslutning 97/316/EF af 5. maj 1997.

(27) Kommissionens beslutning 97/609/EF af 30. juli 1997.

(28) Afdeling GD VI/G/2: Forvaltning af Landbrugsudgifter.

(29) Afdeling GD VI/A1/3: Regnskabsafslutning.

(30) Artikel 4, stk. 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 296/96.

(31) Kommissionens forpligtelse er ikke afspejlet i regnskaberne (Retten fremsatte bemærkninger herom i forbindelse med DAS 1996).

(32) Der er tale om følgende korrektioner:

Danmark: - 2 873 870,96 DKK, ca. 0,4 mio. ECU

Frankrig: - 2 540 376,36 FRF, 0,4 mio. ECU

Grækenland - 1 577 481 460 GRD, ca. 5,1 mio. ECU

Italien - 41 350 131 560 ITL, ca. 21,4 mio. ECU

i alt ca. - 27,3 mio. ECU.

(33) Hvis der stadig var tvivl med hensyn til de nødvendige korrektioner, der allerede var taget helt eller delvis i betragtning i forbindelse med den årlige udgiftsanmeldelse, burde beslutningen om regnskabsafslutningen have været udskudt, indtil der var opnået yderligere klarhed. Eller man kunne have foretaget en endelig vurdering i forbindelse med konformitetskontrollen.

KOMMISSIONENS SVAR

GENERELT

Revisionsrettens beretning handler om regnskabsafslutningen i det første år af reformen af proceduren for regnskabsafslutning (1).

Det er umuligt at undgå vanskeligheder i en omfattende reforms første år. Nogle af de udbetalende organer var lang tid om at gennemføre de nødvendige ændringer for at opfylde godkendelseskravene i forordning (EF) nr. 1663/95. Kun nogle ganske få af dem nåede ikke at gøre deres regnskaber færdige inden for tidsfristerne. Nogle af de attesterende organer havde ikke nået at færdiggøre deres revisionsarbejde inden for tidsfristerne eller udførte revision, der var utilstrækkelig.

Næsten hele det første år fulgte Kommissionen medlemsstaternes godkendelsesprocedurer med den største opmærksomhed for at sikre sig, at kriterierne blev anvendt ens, og at de udbetalende organer gennemførte de ofte meget væsentlige forbedringer inden for rimelige tidsfrister som nævnt i artikel 4, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 729/70.

Fra udgangen af det første år koncentrerede Kommissionen sig mere om at kontrollere de attesterende organers arbejde for at sikre sig, at det udførte arbejde var af høj professionel standard, at der gennemførtes et ensartet revisionsarbejde, og at der blev foretaget en evaluering af de finansielle konsekvenser af de resultater, revisorerne var kommet frem til. Kommissionen fastholdt, at det nødvendige revisionsarbejde skulle færdiggøres inden forslaget om, at de pågældende regnskaber skulle afsluttes, hvilket førte til, at mange udbetalende organers regnskaber først kunne afsluttes tre måneder efter tidsfristen i henhold til forordningen.

Det meget betydelige arbejde, Kommissionen og alle de pågældende havde udført i medlemsstaterne, bar frugt i 1997, da praktisk taget alle udbetalende organer var fuldstændig godkendt, alle regnskaber og rapporter indgået i god tid og alle regnskaber afsluttet inden for tidsfristen. I 1998 giver Kommissionen fortsat højeste prioritet til at sikre, at det fortsat skrider fremad med reformen i forventning om, at den forbedrede kontrol vil resultere i en høj grad af overensstemmelse med fællesskabsreglerne og i så få uregelmæssigheder som muligt, som der kan forventes i de meget komplicerede sammenhænge, som den fælles landbrugspolitik udgør.

RESUMÉ

I henhold til den nye procedure skal alle udbetalende organer bære det fulde ansvar for de udbetalinger, de foretager, og sikre, at fordringerne kontrolleres omhyggeligt, inden de godkendes. Hvis et udbetalende organ på grund af særlige omstændigheder i den pågældende medlemsstat ikke kan påtage sig dette ansvar for nogen form for afgift, skal en anden instans, som kan påtage sig dette, udpeges til udbetalende organ og opfylde godkendelseskravene. Som resultat af reformen er kontrolsystemerne i hver medlemsstat mindre funktionsopdelt og langt mere gennemskuelige, og alle de pågældende instansers ansvarsområder er nu klart defineret. Dette betyder ikke, at der ikke mere er plads til en yderligere reduktion af antallet af udbetalende organer, og Kommissionen vil opfordre medlemsstaterne til at begrænse antallet af dem mest muligt.

Kommissionen fastholder, at de attesterende organer i deres revisionsrapport for det følgende år skal følge de korrektioner op, som kræves af alle de udbetalende organer, og hvis der fortsat er risiko for tab for EUGFL, vil den træffe en passende beslutning i henhold til overensstemmelsesproceduren. Ved revisionen af regnskaberne for 1997 konstateredes det, at mange af manglerne var afhjulpet.

Medlemsstaterne havde i langt højere grad end hidtil overholdt bestemmelserne i henhold til proceduren for afslutning af regnskabsåret 1997, og regnskaberne for så godt som alle de udbetalende organer blev afsluttet inden for tidsfristerne. De retningslinjer, som Revisionsretten henviser til, blev drøftet med repræsentanter fra alle medlemsstaterne i september 1996 i relativ god tid som en hjælp til revisorerne. Kommissionens indgående kontrol af godkendelsesproceduren havde indtil da forhindret, at man havde skænket attesteringsproceduren den nødvendige opmærksomhed.

De konstaterede mangler med hensyn til godkendelseskriterierne hindrer i sig selv ikke Kommissionen i at afslutte de udbetalende organers regnskaber. Der må fastsættes tidsfrister for alle de pågældende udbetalende organers korrektioner, eventuelle uregelmæssigheder forårsaget af manglerne skal afhjælpes, og eventuelle finansielle konsekvenser vil blive draget i en senere beslutning om overensstemmelse i henhold til artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 729/70. Medlemsstaterne forelægger hele tiden nye oplysninger, som fører til justeringer af de korrektionsbeløb, der anvendes i hver fase af de forskellige procedurer.

Kommissionen kontrollerer nøje effektiviteten af de korrektionsforanstaltninger, der kræves af hvert udbetalende organ, og inddrivelsen af uretmæssigt udbetalte beløb som følge manglerne. Hvis der fortsat er tale om risiko for tab for EUGFL, træffer Kommissionen en passende beslutning i henhold til overensstemmelsesproceduren. Det har vist sig, at mange af manglerne er blevet afhjulpet.

2. GODKENDELSE AF UDBETALENDE ORGANER

De udbetalende organers organisationsstruktur

2.1 2.3. Kommissionen beklager, at ikke alle udbetalende organer var godkendt af medlemsstaterne inden 16. oktober 1995, på hvilken dato reformen trådte i kraft. Et afslag på betalinger til udbetalende organer, som ikke havde overholdt denne tidsfrist, ville imidlertid ikke have stået i et rimeligt forhold til den ønskede virkning. Kommissionen mente, at det var vigtigere, at en gennemgang af procedurerne inden godkendelsen blev gennemført ordentligt, selv om det betød, at den formelle godkendelse blev givet senere, end det strengt taget var påkrævet.

Inden reformen centraliserede mange udbetalende organer blot regnskabsoplysningerne, de modtog fra instanser eller organer, som de hverken havde myndighed til at kontrollere eller undersøge (især i Grækenland, Spanien, Italien og Det Forenede Kongerige). Revisionsretten har selv aflagt rapport om dette utilfredsstillende forhold (revisionsberetning for 1990). Efter den nye procedure skal hvert udbetalende organ påtage sig fuldt ansvar for de betalinger, det foretager, og sikre, at fordringerne er undersøgt grundigt, inden de godkendes. Hvis et udbetalende organ af årsager, der er særegne for den pågældende medlemsstat, ikke kan påtage sig dette ansvar for nogen form for udgiftskategori, skal en anden instans, som kan påtage sig dette, udpeges til udbetalende organ og opfylde godkendelseskravene. For eksempel har de regionale regeringer i Tyskland og Spanien ifølge grundloven selvstændige beføjelser, som skal respekteres af de nationale regeringsinstanser. De udbetalende organer, der er oprettet på nationalt plan, kan ikke påtage sig ansvaret for fordringer administreret af de nationale myndigheder, og derfor skal disse regioner udpege instanser, som kan påtage sig dette ansvar. De skal sikre, at disse instanser opfylder godkendelseskravene, og at deres årsregnskaber attesteres. For at nå målet om at begrænse antallet af udbetalende organer mest muligt opfordres hver medlemsstat til kun at udpege et udbetalende organ i hver uafhængig region.

Som et resultat af reformen er kontrolsystemerne i hver medlemsstat nu mindre opsplittet og langt mere gennemskuelige, og hver instans' ansvarsområde er nu klart defineret. Dette betyder dog ikke, at der ikke kan foretages en yderligere reduktion af antallet af udbetalende organer, og Kommissionen vil opfordre medlemsstaterne til at begrænse dem mest muligt.

2.4. I hver medlemsstat er der udviklet forskellige systemer til gennemførelse og kontrol af EUGFL-garantiordningerne. Så vidt muligt har Kommissionen forsøgt at være behjælpelig med disse forskellige systemer under forudsætning af, at målene i retningslinjerne for godkendelsen nås.

2.5. Kommissionen accepterede kun godkendelse af de udbetalende organer, som tillader betalinger foretaget af forskudsforvaltere, på den betingelse, at de pågældende beløb er begrænset, og at den centrale instans kan udstede bindende instruktioner, detaljerede centrale regnskaber og kontrollere gennemførelsen både ved hjælp af faglige instanser og intern revision.

Væsentlige kriterier for godkendelse og svagheder ved godkendelserne

2.6 2.11. Kommissionen vil nøje undersøge Revisionsrettens resultater, som er vist i tabel 3. Som det fremgår af nogle af bemærkningerne i tabellen, er der sket betydelige forbedringer i hele 1997 og 1998. Kommissionen vil gerne understrege, at regnskabsafslutningen for 1996 er baseret på attesterede regnskaber. Manglende opfyldelse af alle godkendelseskravene forhindrer i sig selv ikke en klar attestering.

Kommissionen fandt, at der i 1996 stadig var alvorlige fejl i en række udbetalende organer. Hver gang der blev konstateret væsentlige svagheder, sendte Kommissionen skrivelser til medlemsstaterne med anmodning om, at de i givet fald anvendte artikel 4, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 729/70, og meddelte Kommissionen, hvilke foranstaltninger man havde truffet for at afhjælpe fejlene, og anførte de respektive tidsfrister herfor. Nogle af de nødvendige foranstaltninger, som f. eks. undertegnelse af protokoller med andre organer i tilfælde af delegering af arbejdsopgaver, ansættelse af yderligere internt revisionspersonale og uddannelse af dem samt udvikling af nye revisionssystemer kan ikke gennemføres i løbet af meget kort tid. I disse tilfælde blev der ofte kun givet midlertidig godkendelse, og Kommissionen har fortsat kontrolleret de udbetalende organer for at sikre, at der skete fremskridt, og at fristerne blev overholdt. Forholdene var langt mere tilfredsstillende, da regnskaberne for 1997 blev afsluttet.

3. ATTESTERING AF REGNSKABERNE

De attesterende organer

3.2. Kommissionen er i princippet enig i, at det attesterende organ skal være fuldstændig uafhængig af det udbetalende organ. Imidlertid accepterede Kommissionen, at den administrative byrde skulle være begrænset for små udbetalende organer, og insisterede ikke på, at der skulle oprettes særlige afdelinger for at gennemføre intern revision og attestering af regnskaberne. I alle sådanne tilfælde krævede Kommissionen en yderligere forsikring fra medlemsstaterne om, at de instanser, der attesterede regnskaberne, var uafhængige. Hidtil er det ikke konstateret, at et attesterende organ har givet et skævt billede af situationen med hensyn til regnskaberne og sådanne udbetalende organers tilfredsstillende funktion. Kommissionen har fulgt disse attesterende organers arbejde på nært hold, og hvis det blev konstateret, at et af de attesterende organer optrådte ukorrekt (f.eks. ved ikke at oplyse om problemer i deres rapporter til Kommissionen), ville revisorerne blive krævet udskiftet. Til trods for at der er gennemført en lang række kontrolbesøg, er der hidtil ikke konstateret sådanne forhold.

Kommissionens retningslinjer

3.3. Forordning (EF) nr. 1663/95 udgør sammen med bilaget hertil retsgrundlaget for revisionen af EUGFL-regnskaberne. Kommissionens mange kontrolbesøg som led i godkendelsesproceduren gav anledning til drøftelse af revisionsspørgsmål med de af medlemsstaterne udpegede attesterende organer.

På grundlag af erfaringerne fra disse besøg fandt Kommissionen det nyttigt at underrette de attesterende organer yderligere om, hvad der forventes af dem. Dette var især relevant for mindre og nyere udbetalende organer, hvor Kommissionen endnu ikke havde foretaget revision. Derfor blev der afholdt et ekspertgruppemøde for de attesterende organer den 9. september 1996, inden det meste af revisionsarbejdet i forbindelse med attesteringen af regnskaberne var gennemført. På dette møde blev de retningslinjer, som Revisionsretten henviser til, stillet til rådighed for repræsentanterne for de attesterende organer og drøftet med dem. Kommissionen foretager en løbende evaluering af, hvordan attesteringsproceduren kan forbedres.

Attesterede regnskaber indsendes for sent - problemer i den forbindelse

3.4. Kommissionen fastholdt, at der skulle foreligge pålidelige regnskaber og dokumentation for en tilfredsstillende revision inden afslutningen af regnskaberne, selv om dette betød en for sen beslutning for en række udbetalende organers vedkommende. Fristerne for afslutningen af 1997-regnskaberne blev overholdt, og der blev kun truffet en beslutning (den 29. april 1998) om at afslutte så godt som alle de udbetalende organers regnskaber.

3.5 3.17. Kommissionen vil gerne understrege den kendsgerning, at alle udbetalende organers regnskaber først blev afsluttet efter forelæggelse af tilstrækkelig dokumentation, om nødvendigt via yderligere revisionsbesøg, for at disse regnskaber faktisk var korrekte, fuldstændige og nøjagtige. Med hensyn til bemærkningerne om Italien i punkt 3.13 medtog Kommissionen efter sin kontrol dette beløb i den negative udgift anmeldt af landbrugsministeriet, og den betragter dette som en rimelig løsning. I 1997 blev denne udgift ikke mere anmeldt af ministeriet, men af et korrekt registreret organ.

3.18 3.19. Den tabel, Revisionsretten nævner i punkt 3.19, er endnu ikke lovpligtig for medlemsstaterne. Efter en forsøgsperiode vil Kommissionen fastsætte bestemmelser for at gøre indberetning af gæld obligatorisk for at kunne have tal til rådighed over udestående beløb, der skyldes Fællesskaberne.

Situationen med hensyn til registrering og inkassering af udestående beløb er fortsat utilfredsstillende i mange udbetalende organer. Kommissionen har nu udsendt yderligere retningslinjer herfor og har indledt interne drøftelser om muligheden for at fastsætte korrektioner for udestående fordringer. Under revisionsbesøgene i løbet af 1998 fokuseres der yderligere på dette emne.

4. BESLUTNINGERNE OM REGNSKABSAFSLUTNING FOR 1996

Kommissionens første beslutning om regnskabsafslutning

4.1 4.2. Forsinkelser i 1996 blev ikke gentaget ved regnskabsafslutningen i 1997, som der blev truffet beslutning om inden for den i forordningens fastsatte tidsfrist for praktisk taget hovedsagelig alle udbetalende organers vedkommende.

Kommissionens anden beslutning om regnskabsafslutning

4.3. Kun udgifter, der er indgået forpligtelser for under klar omgåelse af reglerne, kan undtages fra regnskabsafslutningen i henhold til bestemmelserne om budgetdisciplin. De forbehold, Revisionsretten henviser til, er blevet eller vil blive fulgt op af Kommissionen, og om nødvendigt vil der blive foreslået finansielle korrektioner i henhold til overensstemmelsesproceduren, som fastsat i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 729/70.

4.4. Fristen på 24 måneder til at fastsætte korrektioner i tilfælde af manglende overensstemmelse løber fra det tidspunkt, da Kommissionen meddelte sine resultater. I alle de pågældende tilfælde er der sendt skrivelser herom til medlemsstaterne. Disse følges op af bilaterale drøftelser og derefter eventuelt af en rapport fra forligsmyndigheden. Denne procedure, hvis formål er at sikre, at de af Kommissionen foreslåede korrektioner er rimelige og at give medlemsstaterne en passende mulighed for at svare, tager meget lang tid.

Ændring af de anvendte beløb

4.5 4.6. Kommissionen erkender, at der var nogle vanskeligheder i de første år, hvor de nye procedurer overlappede de gamle. Der er sket en forbedring, og det fortsætter. Desuden forelægger medlemsstaterne hele tiden nye oplysninger, som fører til reguleringer af de korrektionsbeløb, der fastsættes i hver enkelt fase af de forskellige procedurer.

Reguleringer af de årlige anmeldelser

4.7.a. Efter et kontrolbesøg var Kommissionen utilfreds med nogle af de forelagte oplysninger. Derfor blev der foretaget en yderligere nedsættelse i regnskaberne.

4.7.b. Den positive korrektion i den spanske anmeldelse udgjorde en del af det beløb, det attesterende organ havde attesteret, og kunne derfor accepteres af Kommissionen.

4.7.e. Kommissionen undersøgte meget omhyggeligt de mange reguleringer i de udbetalende organers regnskaber i Det Forenede Kongerige og afviste de udgifter, der ikke kunne dokumenteres.

Finansielle korrektioner foretaget af den ansvarlige tjeneste i Kommissionen

4.8. Bestemmelserne i reglerne om budgetdisciplin betyder, at der ikke kan træffes beslutning om reduktioner efter overskridelser af betalingsfrister i september og i løbet af første halvdel af oktober, så at de kan bogføres i samme regnskabsår.

4.11. For at tage hensyn til almindelig regnskabspraksis har de udbetalende organer i henhold til godkendelseskravene lov til at bogføre udgifterne i op til fem dage, inden de afholdes. Hvis disse fem dage ligger i slutningen af måneden, så kan denne praksis medføre, at referencemåneden for beregning af korrektioner for betalingsoverskridelser ændres. Det Forenede Kongerige bør ikke overskride denne tidsfrist.

4.12 4.13. Korrektionerne foretaget i henhold til artikel 7. stk. 6, i forordning (EF) nr. 296/96 vedrører regnskaberne for offentlig oplagring og var fremsendt til Kommissionen som trettende beslutning den 20. december i henhold til artikel 5, stk. 2, i ovennævnte forordning, og de vedrører hele regnskabsåret.

I henhold til artikel 7 i forordning (EF) nr. 1663/95 skal korrektioner af medlemsstaternes regnskaber som de af Revisionsretten nævnte meddeles dem senest den 31. marts i det følgende år og debiteres af Kommissionen i en beslutning inden 30. april. Meddelelserne om 1996-udgifterne kom for sent, men fristerne blev overholdt i regnskabsafslutningsproceduren for 1997.

Disse korrektioner kan vedrøre både regnskabsmæssige aspekter og spørgsmål om overensstemmelse, der er opdaget i løbet af regnskabsåret eller ved kontrollen af den trettende beslutning, og som medlemsstaterne har medtaget eller ikke nåede at medtage i beslutningen om regnskabsafslutning.

Hvis disse korrektioner ikke fremgår af medlemsstatens beslutning om regnskabsafslutning, bekræftes de i forbindelse med regnskabsafslutningen, hvis denne sker efter beslutningen truffet i henhold til forordning (EF) nr. 296/96. Dette var tilfældet med Grækenland, Frankrig og Portugal.

Hvis medlemsstaten derimod ikke har medtaget disse korrektioner, men beslutningen om regnskabsafslutning allerede er truffet, fremgår de finansielle konsekvenser under alle omstændigheder af regnskaberne i samme regnskabsår, men på den budgetpost, som korrektionen vedrører i stedet for budgetposten vedrørende regnskabsafslutningen. Dette er tilfældet med Danmark (jf. 4.13). Fradraget af forskudsbetalingerne skete i august 1997 og vil blive bekræftet i forbindelse med kontrollen af overensstemmelsen med fællesskabsreglerne.

4.14. Kommissionen vil følge sagen op i forbindelse med konformitetskontrollen.

4.15. Alle forbeholdene over for regnskaberne blev omhyggeligt undersøgt i løbet af den korte tid, der var til rådighed (jf. svaret i punkt 4.3), og når det var helt klart, at der ikke var overensstemmelse, blev der foretaget korrektioner, eller de vil blive foretaget. Når forbeholdene enten var baseret på en ukorrekt evaluering af de attesterende organer, eller når der var behov for flere oplysninger, blev der ikke foretaget korrektioner i denne beslutning om regnskabsafslutning, men dette berører ikke følgende beslutninger om overensstemmelse.

4.16. Medlemsstaterne forelægger hele tiden nye oplysninger, hvilket medfører reguleringer i de korrektionsbeløb, der fastsættes i hver fase af de forskellige procedurer. De medlemsstater, der hovedsagelig var berørt af reducerede korrektioner i de månedlige forskudsbeløb og den årlige beslutning, var Danmark og Italien. Punkt 4.13 indeholder et svar vedrørende Danmark. Der gøres rede for tilfældet med Italien i punkt 4.10 i Revisionsrettens tekst (en tilbagebetaling på 33,5 mio. ECU). Årsagen er de mange reguleringer, der skulle fastsættes i Italiens anmeldelse af udgifter til offentlig oplagring.

5. KONKLUSION

5.1. Alle de større svagheder, der blev fastslået i 1996, er blevet analyseret grundigt med hensyn til uberettigede udbetalinger, og der er ført nøje tilsyn med opfølgningen af dem. Der er blevet konstateret betydelige forbedringer ved regnskabsafslutningen for 1997.

5.2. Som forklaret i svaret i punkt 4.4 tager proceduren for at fastsætte korrektioner med henblik på at opnå overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne den tid, der er behov for, for at overholde medlemsstaternes ret til at afgive svar og til at henvende sig til forligsmyndigheden. Det forventes, at korrektionerne for 1996 kommer til at være af samme størrelsesorden som i de foregående år. Hvis reformen af regnskabsafslutningen lykkes, skulle omfanget af korrektioner blive mindre i fremtiden i takt med, at medlemsstaterne i stigende grad overholder fællesskabsreglerne.

5.3 5.4. Det var nødvendigt at træffe to beslutninger om regnskabsafslutning for 1996. Men på grund af den gennemgribende reform af reglerne for afslutningsproceduren og den omstændighed, at der skulle gennemføres revision af attesteringerne for første gang og på grund af resultaterne af analysen af både attesteringsrapporter og regnskaber, var det nødvendigt at kræve supplerende revisionsarbejde udført af en række udbetalende organer. Da der kun kan foreslås afslutning af regnskaber, når der foreligger tilfredsstillende dokumentation for, at de er korrekte, behøves der god tid for at undersøge alle omlysninger grundigt, inden der blev draget konklusioner.

Det bør noteres, at beslutningen om afslutning af regnskabsåret 1997 blev taget den 29. april 1998 og dækkede praktisk taget alle udbetalende organers udgifter. Der er i øjeblikket ved at blive udarbejdet en forordning, der giver mulighed for at iværksætte sanktioner, når regnskabsdokumenter forelægges for sent eller er ufuldstændige.

5.5. Det er Kommissionens opfattelse, at hvert enkelt tilfælde er behandlet korrekt i overensstemmelse med de oplysninger, der forelå på tidspunktet for hver enkelt beslutning, og henviser til svarende i de pågældende punkter.

5.6. Kommissionen fastholder, at de attesterende organer i deres revisionsberetning for det følgende år følger de korrigerende foranstaltninger op, der kræves af alle udbetalende organer. Hvis der fortsat er risiko for tab for EUGFL, vil Kommissionen træffe en hensigtsmæssig beslutning som led i proceduren om overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne.

5.7. De dokumenter, Revisionsretten henviser til, var retningslinjer for de attesterende organer og de godkendende myndigheder, som blev drøftet med deres repræsentanter i september 1996 i rimelig god tid som hjælp for revisorerne. Kommissionens nøje kontrol af godkendelsesprocedurerne havde indtil da forhindret, at opmærksomheden rettedes mod attesteringsproceduren.

5.8. Kommissionen accepterer, at det samme organ foretager intern kontrol og attesterer udbetalende organers regnskaber, men kun på betingelse af, at attesteringsrevisionen udføres professionelt og uafhængigt, at denne revision har det krævede omfang, og at rapporterne er fuldstændige. Kommissionen har kontrolleret disse attesterende organers arbejde meget høje, og hvis det kan bevises, at de attesterende organer har optrådt ukorrekt (for eksempel ved ikke at afsløre problemer i deres rapporter til Kommissionen), kræves det, at revisorerne bliver udskiftet. På trods af en lang række kontrolbesøg har noget sådant hidtil ikke kunnet bevises.

5.9. Om nødvendigt vil der blive foreslået finansielle korrektioner i henhold til den overensstemmelsesprocedure, der er fastsat i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 729/70. Fristen på 24 måneder til at fastsætte korrektioner i tilfælde af manglende overensstemmelse med fællesskabsreglerne regnes fra det tidspunkt, Kommissionen meddelte sine undersøgelsesresultater. I alle de pågældende tilfælde er der sendt skrivelser herom til medlemsstaterne, som derefter følges op af bilaterale drøftelser og eventuelt en rapport fra forligsmyndigheden. Denne procedure, hvis formål er at sikre, at de af Kommissionen foreslåede korrektioner er rimelige og at give medlemsstaterne en passende mulighed for at svare, tager meget lang tid.

5.10. Ifølge den nye procedure skal alle udbetalende organer påtage sig det fulde ansvar for de udbetalinger, de foretager, og sikre, at krav om udbetalinger undersøges grundigt inden godkendelsen. Hvis et udbetalende organ af årsager, der er særegne for den pågældende medlemsstat, ikke kan påtage sig dette ansvar for nogen form for udgiftskategori, skal en anden instans, som kan påtage sig dette, udpeges til udbetalende organ og opfylde godkendelseskravene. Som resultat af reformen er kontrolsystemerne i hver medlemsstat mindre funktionsopdelte og langt mere gennemskuelige, og alle de pågældende instansers ansvarsområde er nu klart defineret. Dette betyder ikke, at der ikke mere er plads til en yderligere reduktion af antallet af udbetalende organer, og Kommissionen vil opfordre medlemsstaterne til at begrænse antallet af dem mest muligt.

5.11. Bestemmelserne i reglerne om budgetdisciplin betyder, at der ikke i tide kan træffes beslutning om reduktion ved betalingsoverskridelser i september og første halvdel af oktober, så at de kan bogføres i samme regnskabsår.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1287/95 af 22. maj 1995 (EFT L 125 af 8.6.1995) om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 af 7. juli 1997 (EFT L 158 af 8.7.1995).