Kommissionens beslutning

af 5. december 2001

om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53

(Sag COMP/E-1/36 604 - Citronsyre)

(meddelt under nummer K(2001) 3923)

(Kun de engelske, nederlandske og tyske udgaver er autentiske)

(EØS-relevant tekst)

(2002/742/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/1999(2), særlig artikel 3 og artikel 15, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 28. marts 2000 om at indlede procedure i sagen,

efter at have givet de pågældende virksomheder lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til de af Kommissionen rejste indsigelser, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 og Kommissionens forordning (EF) nr. 2842/98 af 22. december 1998 om høring af parter i visse procedurer efter EF-traktatens artikel 85 og 86(3),

under henvisning til den endelige rapport fra høringskonsulenten i denne sag,

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

DEL I - SAGSFREMSTILLING

A. SAMMENFATTENDE BESKRIVELSE AF OVERTRÆDELSEN

(1) Denne beslutning er rettet til følgende virksomheder:

- Archer Daniels Midland Company Inc.

- Cerestar Bioproducts BV

- F. Hoffmann-La Roche AG

- Haarmann & Reimer Corporation

- Jungbunzlauer AG.

(2) Overtrædelsen består i ovennævnte citronsyreproducenters deltagelse i en vedvarende aftale og/eller samordnet praksis i strid med traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53 (fra 1. januar 1994) og omfattende hele EØS, hvorved de har fastsat markedsandele for citronsyre, aftalt målpriser for produktet, aftalt prislister for produktet, aftalt at afskaffe rabatter for alle kunder bortset fra de fem største og indført mekanismer til overvågning og håndhævelse af deres aftaler.

(3) Archer Daniels Midland Company Inc., Haarmann & Reimer Corporation, F. Hoffmann-La Roche AG og Jungbunzlauer AG deltog i overtrædelsen fra marts 1991 til maj 1995, og Cerestar Bioproducts BV fra maj 1992 til maj 1995.

B. CITRONSYREINDUSTRIEN

1. PRODUKTET

(4) Citronsyre er vidt udbredt i naturen, både i planter og dyr. Citronsyre anvendes først og fremmest i føde- og drikkevareindustrien og er på grund af sin letopløselighed, sure smag, aciditet og pufferevne verdens mest udbredte syrnings-/konserveringsmiddel.

(5) Oprindelig blev citronsyre fremstillet ved fysisk at udvinde syren af citronsaft. I dag foregår den kommercielle produktion af citronsyre mest ved fermentering, idet enten dextrose eller sukkerroemelasse anvendes som råmateriale, mens skimmelsvampen Aspergillus niger benyttes som fermenteringsorganisme. Fermenteringen kan foregå enten i dybe tanke (submersfermentering, som er den foretrukne metode) eller i bakker (overfladefermentering). Ved fermenteringen opstår flydende citronsyre, som derefter renses, koncentreres og krystalliseres.

(6) Der findes forskellige typer citronsyre med varierende vandindhold. Citronsyre, monohydrat (CAH) med et vandindhold på ca. 8 % og vandfri citronsyre (CAA) med et vandindhold på ca. 0,5 % anvendes især i føde- og drikkevareindustrien. Citronsyreopløsning med et vandindhold på ca. 50 % og trinatriumcitrat (et citronsyresalt, der opnås ved neutralisering af citronsyre ved hjælp af kaustisk soda) anvendes i vaske- og rensemiddelindustrien og i andre industrier.

(7) Anvendelsesmulighederne for citronsyre er meget forskellige og kan inddeles i fire hovedgrupper.

(8) Føde- og drikkevarer. Dette segment tegnede sig for den største andel af citronsyreforbruget: næsten 60 % af det samlede EF-marked i 1994. Hovedaftageren er læskedrikindustrien. Citronsyre tegner sig for næsten tre fjerdedele af det samlede forbrug af syrningsmidler i Fællesskabet (målt i mængder). Af andre syrningsmidler kan nævnes æblesyre og fumarsyre, men det er stadig citronsyre, der benyttes mest i denne sektor, især fordi citronsyre er meget letopløselig.

(9) I 1990'erne førte den stærke vækst på det vesteuropæiske marked for læskedrikke til et større forbrug af citronsyre. I fødevaresektoren benyttes citronsyre til syltetøj, gele, gelatinedesserter samt frugt- og grøntsagskonserves. Citronsyre anvendes som smagsforbedrer i konsumis, kagefyld og frugtcreme og kan også anvendes i kød- og bageprodukter (som melforbedringsmiddel og tilsætningsstof til bagervarer).

(10) Vaske- og rensemidler til husholdninger. I begyndelsen af 1990'erne begyndte man i stort omfang at anvende citronsyre og citrater i vaskemidler i stedet for fosfater, som blev anset for at være miljøskadelige. Citronsyre og citrater tilsættes, ofte sammen med f.eks. zeolitter, vaskepulver, som benyttes til meget snavset tøj, idet disse tilsætningsstoffer forbedrer vaskeevnen. Koncentrationen af vaskeevnefremmende tilsætningsstoffer er som regel lav i vaskepulver til finvask, og der er ikke behov for yderligere tilsætningsstoffer i form af citrater. Citronsyre og citrater anvendes også til rengøringsmidler.

(11) De største fordele ved at benytte citrater i vaske- og rensemidler er, at de er meget bionedbrydelige og lette at forarbejde, især hvis midlerne også indeholder zeolitter. For at holde omkostningerne nede køber store vaskemiddelproducenter som regel citronsyre og omdanner det selv til de ønskede citrater.

(12) I 1994 blev over 23 % af det samlede citronsyreforbrug i Vesteuropa anvendt til vaske- og rensemidler. Det er en sektor med høj priselasticitet, og brugen af citronsyre afhænger derfor meget af priserne.

(13) Lægemiddel- og kosmetikindustrien. Denne sektor tegnede sig i 1994 for over 8 % af det samlede citronsyreforbrug i Vesteuropa. Citronsyre anvendes både i humanmedicinske og veterinærmedicinske præparater. Inden for humanmedicinske præparater er det største segment brusetabletter og -pulvere efterfulgt af sirupper og antikoagulanter.

(14) Industriel og anden brug. I 1994 aftog denne sektor 9 % af det samlede citronsyreforbrug i Vesteuropa. I industrien anvendes citronsyre især i kulkraftværker, hvor midlet tjener til at rense og fjerne aflejringerne på ovnvæggene. Af andre tekniske applikationer kan nævnes overfladeforbehandling af metal før maling og virksomhedsrengøring. Til alle disse formål kan citronsyre erstattes af andre organiske eller uorganiske syrer.

2. PRODUCENTERNE

a) Archer Daniels Midland Company Inc.

(15) Archer Daniels Midland Company Inc. (ADM) er det øverste moderselskab i en koncern, der bearbejder korn, sojabønner og hvede. Ved ADM's kornbearbejdning opstår biprodukterne sirup, sødestoffer, citron- og mælkesyrer samt ethanol. Selskabet benytter sojabønner og andre oliefrø til fremstilling af vegetabilske olier og biprodukter, rækkende fra salatolie og margarine til industrikemikalier og papirmasse. ADM producerer endvidere hvede- og durummel til brug for bagerier og pastafabrikanter.

(16) ADM har på verdensplan over 350 fabrikker, som selskabet ejer eller leaser, herunder verdens største sojakagefabrik i Europoort, Nederlandene, verdens største multifrø-kompleks i Hamburg, Tyskland, og verdens største softkerneknusningsanlæg i Erith, Det Forenede Kongerige. ADM beskæftiger ca. 23000 personer på verdensplan og havde i 2000 en global omsætning på 13935,95 mio. EUR (12876,82 mio. USD).

(17) ADM etablerede sig på citronsyremarkedet i 1991 ved sit køb af Pfizer Chemical Corporation's produktionsfaciliteter på dette marked: anlægget i Ringaskiddy, Irland.

b) Cerestar Bioproducts BV

(18) Cerestar Bioproducts BV (Cerestar Bioproducts) er et 100 % ejet datterselskab af Cerestar SA, der er Europas førende producent af stivelsesprodukter. Sidstnævnte selskab blev børsnoteret i Paris den 2. juli 2001 efter opsplitningen af Eridania Béghin-Say-koncernen (EBS) i fire uafhængige enheder efterfulgt af EBS' opløsning. Cerestar SA, som på verdensplan har 17 produktionsanlæg og ca. 3900 ansatte, havde i 2000 en proformaomsætning på 1693,20 mio. EUR. Den italiensk-baserede Montedison-koncern har for tiden ca. 54 % af Cerestar SA's aktier.

(19) Indtil opsplitningen var EBS en af verdens største agroindustrielle koncerner, som drev virksomhed inden for sukker og sukkerderivater, stivelse og stivelsesderivater, forarbejdning og markedsføring af oliefrø, dyrefoder samt olivenolie, urter og krydderier. I 2000 havde EBS en omsætning på 9805,3 mio. EUR og ca. 21700 ansatte fordelt på 165 produktionssteder i 30 lande.

(20) Før opsplitningen var Cerestar Bioproducts et 100 % ejet datterselskab af Cerestar Holding BV, som igen var datterselskab af Eridania Béghin-Say SA, det øverste moderselskab i EBS-koncernen.

(21) Cerestar Bioproducts BV blev efter EBS's køb den 31. december 1991 af Biacors citronsyrefabrik i Italien ansvarlig for produktion, salg og markedsføring af citronsyre. I 2000 udgjorde Cerestar Bioproducts BV's omsætning 17,51 mio. EUR.

c) Haarmann & Reimer Corporation

(22) Haarmann & Reimer Corporation (Haarmann & Reimer) er et 100 % ejet datterselskab af Bayer Corporation (USA), som igen er et 100 % ejet datterselskab af det tyske selskab Bayer AG.

(23) Bayer AG er det øverste moderselskab i en medicin- og kemikaliekoncern omfattende ca. 350 enkeltselskaber i 150 lande. Bayer-koncernen beskæftiger på verdensplan 120000 personer og havde i 2000 en omsætning 30791 mio. EUR.

(24) I perioden 1991-1995 blev alle Bayer-koncernens citronsyrefabrikker ledet af Haarmann & Reimer gennem dette selskabs "Food Ingredients Division" (Haarmann & Reimer FID), som indtil 1996 havde hovedsæde i Indiana, USA. Haarmann & Reimer styrede salget af citronsyre på verdensplan og var i hele denne periode ansvarlig for prisfastsættelsespolitikken i alle lande. Haarmann & Reimer FID havde i 1996 en samlet omsætning på 293 mio. USD og ca. 1300 ansatte.

(25) I april 1996 blev ansvaret for Haarmann & Reimer FID's aktiviteter overført til Bayer Plc, et britisk datterselskab af Bayer AG, og divisionen blev senere, i juni 1998, solgt til Tate & Lyle-koncernen.

(26) I 1999 havde Haarmann & Reimer en omsætning på 200 mio. USD (187,62 mio. EUR). Haarmann & Reimer [Corporation] er nu et holdingselskab og kontrollerer 51 % af Haarmann & Reimer-interessentskabet. I 2000 udgjorde selve interessentskabets omsætning 187,73 mio. USD (203,17 mio. EUR).

d) F. Hoffmann-La Roche AG

(27) F. Hoffmann-La Roche AG (Hoffmann-La Roche) er en førende international virksomhed inden for de tre aktivitetsområder, selskabet har specialiseret sig i: farmaceutiske produkter, diagnostik samt vitaminer og finkemikalier.

(28) Hoffmann-La Roche-koncernen har globalt næsten 65000 ansatte. Koncernens samlede omsætning udgjorde i 2000 18403 mio. EUR. I 2000 blev 38 % af omsætningen opnået i Europa, 37 % i Nordamerika, 10 % i Latinamerika, 12 % i Asien og 3 % i Afrika, Australien og Oceanien.

(29) Salget af citronsyre indgår i koncernens division for vitaminer og finkemikalier, som i 2000 havde en omsætning på 2314 mio. EUR svarende til 13 % af koncernens samlede omsætning. Hoffmann-La Roches citronsyrefabrik ligger i Tienen, Belgien, og ledes af Hoffmann-La Roches datterselskab SA Citrique Belge NV (Citrique Belge).

e) Jungbunzlauer AG

(30) Jungbunzlauer AG (Jungbunzlauer) er en i Schweiz baseret koncern, der for tiden har hjemsted i Basel. Koncernen kontrolleres i sidste instans af holdingselskabet Jungbunzlauer Holding AG, hvis aktier alle er samlet hos én familie gennem holdingselskabet Montana AG. Koncernen har hjemsted på samme adresse som Jungbunzlauer AG, som er det administrationsselskab, der siden 1993 har drevet den af Jungbunzlauer Holding AG ejede virksomhed. Før 1993 blev den samlede koncern ledet af Jungbunzlauer GesmbH, Wien, Østrig.

(31) Jungbunzlauer-koncernen beskæftiger sig med fremstilling og markedsføring af ingredienser til føde- og drikkevareindustrien og lægemiddel- og kosmetikindustrien samt ingredienser til andre industrielle formål. Koncernen er en af de største producenter af citronsyre, xanthamgummi, citrater, glukonater og glukose.

(32) Koncernen har ca. 500 ansatte og datterselskaber i fem europæiske land (Frankrig, Tyskland, Nederlandene, Østrig og Ungarn) samt i USA, Singapore og Indonesien. Den samlede omsætning udgjorde i 2000 ca. 314 mio. EUR. Jungbunzlauer har i dag citronsyrefabrikker i Østrig, Tyskland, Frankrig og Indonesien. Et nyt citronsyreanlæg er under opførelse i Canada.

(33) I den for denne beslutning relevante periode var Jungbunzlauer GesmbH ansvarlig for hele citronsyreproduktionen og varetog også distributionen af citronsyre frem til 1993, hvor en anden juridisk person, Jungbunzlauer International AG, overtog ansvaret for distributionen.

(34) De ledere fra Jungbunzlauer-koncernen, som var involveret i de for denne beslutning relevante begivenheder, var ansat af enten Jungbunzlauer GesmbH eller Jungbunzlauer AG. For klarhedens skyld, og fordi det først var Jungbunzlauer GesmbH og derefter Jungbunzlauer AG, der ledede hele koncernens operationer, vil der, medmindre andet angives, blive henvist til begge selskaber som "Jungbunzlauer".

f) Andre producenter

i) Kinesiske

(35) Den kinesiske citronsyreindustri voksede meget stærkt i slutningen af 1980'erne og opnåede mellem 1990 og 1994 en tredobling af sit årlige produktionsniveau, som toppede ved over 200000 mt(4) pr. år. Industrien er i høj grad eksportorienteret, idet hjemmemarkedet kun aftager ca. 20-25 % af den samlede produktion. Al kinesisk citronsyreproduktion kanaliseres gennem distributionsvirksomheder og agenter. Der er kun meget få større citronsyreproducenter i landet, og i 1994 blev det samlede antal producenter anslået til 120. Som råvare bruger producenterne kartofler fra de omkringliggende landbrugsbedrifter, og de fleste af fermenteringsprocesserne finder sted i mindre anlæg, der ikke kræver store investeringer. Den kinesiske citronsyreindustri er meget følsom over for eksportpriser og udenlandsk efterspørgsel.

ii) Andre

(36) Det europæiske marked forsynes også af mindre producenter som f.eks. Gadot Biochemical Industries, den amerikanske multinationale virksomhed, Cargill Inc., og en lang række mindre virksomheder i Østeuropa og Rusland.

3. BRANCHESAMMENSLUTNING - ECAMA

(37) Den Europæiske Sammenslutning af Citronsyreproducenter (ECAMA) er en "sektorgruppe" under Det Europæiske Råd for den Kemiske Industri (CEFIC i den franske forkortelse) med base i Bruxelles i Belgien. ECAMA varetager den europæiske citronsyreindustris interesser og holder ordinært møde to gange om året. Tekniske og handelsmæssige spørgsmål samt regelspørgsmål behandles af arbejdsgrupper. ECAMA overvåger også udviklingen på verdensmarkedet ved at indsamle månedlige salgsoplysninger. Oplysningerne anonymiseres, således at de ikke kan spores tilbage til enkeltvirksomheder. I den anonymiserede form revideres de indberettede salgstal af Schweizerische Treuhandgesellschaft - Coopers & Lybrand, som regelmæssigt aflægger rapport om resultaterne.

4. CITRONSYREMARKEDET

a) Udbud

(38) Citronsyreindustrien er en global industri præget af en oligopolistisk struktur med forholdsvis lave transportomkostninger, idet disse i gennemsnit udgør mellem 5 % og 7 % af den endelige købspris for de fleste større producenter. EF-tolden på citronsyre fra lande uden for EØS udgjorde i 1996 11,1 % og er siden faldet. Citronsyre anvendes især i produkter, der ikke kræver nogen særlig knowhow, således at de teknologiske barrierer er ubetydelige.

(39) De større citronsyreproducenter er hovedsagelig multinationale virksomheder, dog undtagen Jungbunzlauer, en familieejet mellemstor virksomhed, som ikke desto mindre var den største citronsyreproducent i Fællesskabet i 1996.

(40) Med hensyn til salg og produktion eksisterer der tre hovedmarkeder: Nordamerika, Europa og Asien, men der foregår også en stor handel med citronsyre mellem disse geografiske områder. F.eks. tegner alene importen fra Kina sig for næsten 20 % af det samlede forbrug i Fællesskabet, selv om importen foregår gennem mange mindre virksomheder.

(41) For at vurdere størrelsen af citronsyremarkedet i den relevante periode tager Kommissionen hensyn til forskellige estimater, herunder især dem, som de største citronsyreproducenter vedlagde deres respektive svar på begæringerne om oplysninger fra august 1997. I 1996 anslog ECAMA, at verdensmarkedet for citronsyre udgjorde 785000 mt og det europæiske marked 303000 mt(5). Ifølge Kommissionens bedste skøn var den globale produktionskapacitet i perioden 1994-1997 på mindst ca. 900000 mt(6), mens den faktiske globale efterspørgsel efter produktet kan anslås til mindst 750000 mt.

(42) Haarmann & Reimer anfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at ifølge de oplysninger om markedet, selskabet har til rådighed, havde EF-markedet i den relevante periode en størrelse på ca. 200000 mt. pr. år. Med en gennemsnitlig salgspris på 1,25 EUR kan markedsværdien i Fællesskabet i den relevante periode opgøres til 250 mio. EUR og ikke 350 mio. EUR som nævnt i klagepunktsmeddelelsen.

(43) Multipliceres den mindsteefterspørgsel på 750000 mt, som Kommissionen accepterer, med den gennemsnitspris, Haarmann & Reimer tog for citronsyre i 1995(7), bliver resultatet en global markedsværdi på over 1000 mio. ECU. Hvis det anslåede tal på 303000 mt, der er opgivet af ECAMA, multipliceres med den gennemsnitspris på 1,25 ECU/mt (der er angivet af Haarmann & Reimer i dets svar på klagepunktsmeddelelsen), fremkommer tilsvarende en anslået markedsværdi for Europa på 375 mio. ECU.

(44) Den 27. juli 2001 sendte Kommissionen til denne beslutnings adressater en begæring om oplysninger om deres globale salgstal og EØS-salgstal for citronsyre i 1995. Virksomhederne har som svar opgivet følgende tal:

Tabel 1

>TABELPOSITION>

(45) De anslåede markedsandele for markedets aktører var i 1996 følgende(8):

Tabel 2

>TABELPOSITION>

(46) Ifølge disse tal udgjorde de samlede markedsandele for denne beslutnings adressater i 1996 ca. 60 % af verdensmarkedet for citronsyre og 67 % af EØS-markedet for citronsyre(9). Sammenholdes disse tal med salgstallene i tabel 1 i betragtning 44, bliver resultatet for 1995 et globalt marked for citronsyre på skønsmæssigt 894,72 mio. EUR og et EØS-marked for citronsyre på i alt 323,69 mio. EUR(10).

(47) I denne forbindelse anslår Kommissionen, at det globale citronsyremarked i den relevante periode under alle omstændigheder havde en værdi af ca. 900 mio. EUR, og at EØS-markedsværdien udgjorde ca. 320 mio. EUR.

(48) Haarmann & Reimer fastholder i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at selskabets store andel af verdensmarkedet især skyldes dets stærke stilling som lokal producent på de toldbeskyttede markeder i Sydamerika. Hvad angår det europæiske marked peger Haarmann & Reimer også på, at selskabet før overtagelsen af Rhône-Poulencs aktiviteter i Selby kun havde en kapacitet på 10000 tons, og at det nye produktionsanlæg i Selby i begyndelsen langt fra udnyttede produktionskapaciteten på 20000 tons.

(49) Hoffmann-La Roche gør i sit svar på klagepunktsmeddelelsen gældende, at Kommissionen ved at fokusere på virksomhedens markedsandel i Europa i 1996 overvurderer Hoffmann-La Roches gennemsnitlige markedsandel i hele kartellets varighed. Hoffmann-La Roche hævder, at selskabet som følge af det indførte kvotesystem ikke kunne udnytte væksten på EF-markedet, således at dets markedsandel faldt. Ifølge Hoffmann-La Roche begyndte selskabet at genopbygge sin EF-markedsandel i 1995.

(50) Nedenstående tabel giver en oversigt over den nuværende størrelse af de største citronsyreproducenter i perioden 1991-1995 samt størrelsen af de koncerner, som selskaberne tilhører.

Tabel 3

Nuværende størrelse af de største citronsyreproducenter i 1991-1995

(År 2000)

>TABELPOSITION>

b) Efterspørgsel

(51) Citronsyrekunderne kan være alt lige fra store multinationale fødevarevirksomheder, som handler direkte med producenterne, til små og mellemstore virksomheder, der forsynes af distributører. Den største aftager er føde- og drikkevaresektoren efterfulgt af vaske- og rensemiddelproducenter.

c) Handel inden for Fællesskabet

(52) Citronsyre produceres i fem EF-medlemsstater (Belgien, Irland, Italien, Østrig og Det Forenede Kongerige) og markedsføres i hele Fællesskabet. Beslutningens fem adressater havde alle produktionsanlæg inden for Fællesskabet (i visse tilfælde via datterselskaber). Nedenstående tabel viser det årlige salg inden for Fællesskabet for selskaber med produktionsanlæg inden for Fællesskabet samt den procentdel af salget, der blev opnået uden for den pågældende medlemsstat hvert år. Yderligere mængder af citronsyre, der blev solgt inden for Fællesskabet, kom fra tredjelande.

Tabel 4

Data for de fem selskaber med produktionssteder inden for Fællesskabet ((Kilde:

ADM's artikel 11-svar af 5. december 1997 [83]; Jungbunzlauers artikel 11-svar af 22. september 1997 [32]; Citrique Belges (Hoffmann-La Roche) artikel 11-svar af 30. september 1997 [64]; Haarmann & Reimers (Bayer AG) artikel 11-svar af 23. september 1997 [53]; Cerestar Bioproducts artikel 11-svar af 8. juni 1999 [6714].))

>TABELPOSITION>

(53) Som det fremgår, foregår der en meget stor handel med citronsyre mellem medlemsstaterne.

C. SAGSFORLØB

(54) I august 1995 underrettede USA's Justitsministerium Kommissionen om, at en "Grand Jury"-undersøgelse af citronsyremarkedet var blevet iværksat. I april 1997 blev Kommissionen underrettet om de "forlig" (plea-bargain agreements), Hoffmann-La Roche og Jungbunzlauer havde indgået med myndighederne i USA (se betragtning 64).

(55) I august 1997 sendte Kommissionen begæringer om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17(11) til de fire største citronsyreproducenter i EF. I januar 1998 sendte Kommissionen begæringer om oplysninger til de største forbrugere af citronsyre på EF-markedet. I juni og juli 1998 blev yderligere begæringer om oplysninger sendt til de største citronsyreproducenter i EF.

(56) Efter modtagelsen af den første artikel 11-begæring om oplysninger, der var sendt til Cerestar Bioproducts i juli 1998, anmodede selskabets juridiske repræsentanter om et møde med Kommissionen den 29. oktober 1998. På dette møde udtrykte selskabet ønske om at samarbejde med Kommissionen i medfør af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(12) og gav en mundtlig redegørelse for de kartelaktiviteter, selskabet havde været involveret i. Den 25. marts 1999 sendte selskabet en skriftlig erklæring med en bekræftelse af den mundtlige redegørelse til Kommissionen.

(57) Efter en indledende kontakt i september 1998 mødtes ADM med Kommissionen den 11. december 1998 efter at have udtrykt vilje til at samarbejde med denne efter bestemmelserne i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager. På dette møde gav ADM en mundtlig redegørelse for de konkurrencebegrænsende aktiviteter, selskabet havde været involveret i. Den 15. januar 1999 fremlagde ADM en skriftlig erklæring, som bekræftede denne redegørelse.

(58) Den 3. marts 1999 blev yderligere begæringer om oplysninger sendt til Bayer Plc, Hoffmann-La Roche, Jungbunzlauer og Cerestar Bioproducts.

(59) Den 28. april 1999 ansøgte Bayer Plc på Haarmann & Reimers vegne om bødefritagelse eller bødenedsættelse i henhold til Kommissionens meddelelse og forelagde Kommissionen en erklæring, der supplerede selskabets svar på begæringen om oplysninger.

(60) Efter et møde med Kommissionen den 23. april 1999 bekræftede Jungbunzlauer i en skrivelse af 21. maj 1999, at selskabet havde til hensigt at samarbejde fuldt ud på de betingelser, der var fastsat i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, og afgav en skriftlig erklæring, som supplerede selskabets tidligere svar på artikel 11-begæringen om oplysninger.

(61) Ved skrivelse af 28. juli 1999 bekræftede Hoffmann-La Roche sin deltagelse i kartellet og formålet med de møder, der blev afholdt i den forbindelse.

(62) Den 28. marts 2000 indledte Kommissionen en procedure i den foreliggende sag og vedtog klagepunktsmeddelelser rettet til denne beslutnings adressater. Alle parter afgav skriftlige bemærkninger som svar på Kommissionens klagepunkter. Ingen af parterne anmodede om mundtlig høring eller bestred substansen i de faktiske omstændigheder, således som disse var beskrevet i klagepunktsmeddelelserne.

(63) Den 27. juli 2001 sendte Kommissionen yderligere begæringer om oplysninger til ADM, Cerestar Bioproducts, Haarmann & Reimer, Hoffmann-La Roche og Jungbunzlauer for at skaffe yderligere omsætningsoplysninger.

D. RETSFORFØLGNING I USA OG CANADA

(64) I USA blev fem producenter, ADM, Haarmann & Reimer, Hoffmann-La Roche, Jungbunzlauer og Cerestar Bioproducts, efter en efterforskning ledet af Justitsministeriet og Federal Bureau of Investigation tiltalt for ulovligt samvirke med henblik på prisfastsættelse i strid med Section 1 i Sherman-loven. Desuden blev en seniorleder fra Haarmann & Reimer, en tidligere administrerende direktør for Hoffmann-La Roches datterselskab Citrique Belge, bestyrelsesformanden og den administrerende direktør for Jungbunzlauer International AG samt den administrerende direktør for Cerestar Bioproducts personligt tiltalt for ulovligt samvirke.

(65) Mellem oktober 1996 og juni 1998 erkendte alle de tiltalte sig skyldige og accepterede bøder, der var fastsat til 30 mio. USD for ADM, 50 mio. USD for Haarmann & Reimer, 14 mio. USD for Hoffmann-La Roche, 11 mio. USD for Jungbunzlauer og 400000 USD for Cerestar Bioproducts.

(66) I tilslutning til bøderne til virksomhederne blev alle tiltalte enkeltpersoner personligt idømt en bøde på 150000 USD hver, bortset fra den administrerende direktør for Cerestar Bioproducts, som blev idømt en bøde på 40000 USD i en egentlig straffesag.

(67) Ved en District Court i USA blev der tillige anlagt en civilsag mod ADM, Haarmann & Reimer, Jungbunzlauer, Hoffmann-La Roche og Cerestar Bioproducts på vegne af en kategori af købere, som påstod de sagsøgte dømt til at betale tredobbelt erstatning.

(68) Efter en strafferetlig undersøgelse gennemført af Competition Bureau i Canada erkendte ADM, Haarmann & Reimer, Jungbunzlauer og Hoffmann-La Roche sig mellem maj 1998 og september 1999 skyldige i ulovligt samvirke med henblik på at fastsætte priser og opdele markeder for citronsyre og blev idømt bøder på henholdsvis 2 mio. CAD, 4,7 mio. CAD, 1,9 mio. CAD og 2,9 mio. CAD.

E. BESKRIVELSE AF BEGIVENHEDERNE

1. DELTAGERE OG ORGANISATION

(69) Kartellets opbygning, organisation og funktion var baseret på en fælles vurdering af markedet. ADM og Haarmann & Reimer var hyppigere i kontakt med hinanden end de andre selskaber, idet de, selv om de begge havde produktionsanlæg i EF, betragtede sig selv mere som nordamerikanske end som europæiske producenter, og fordi det logistisk og koordineringsmæssigt var lettere for dem at afholde hyppigere bilaterale møder.

(70) Virksomhederne var på møderne normalt repræsenteret af:

- for ADM: direktøren for kornbearbejdningsdivisionen og vicedirektøren for salg og marketing

- for Haarmann & Reimer: en seniorvicedirektør, et medlem af bestyrelsen for Haarmann & Reimer USA, vicedirektøren for salg og marketing samt salgs- og marketingschefen

- for Hoffmann-La Roche: koncernmarketingdirektøren for vitaminer og finkemikalier, lederen af den amerikanske division for foderstoffer og vitaminer, to administrerende direktører for Citrique Belge, der havde afløst hinanden, og en produktchef fra Citrique Belge

- for Jungbunzlauer: den administrerende direktør, lederen af Jungbunzlauer Austria og en produktchef

- for Cerestar Bioproducts: den administrerende direktør og en salgsmedarbejder.

(71) Kartelmøderne blev afholdt på forskellige niveauer:

- Der blev afholdt regelmæssige "seniormøder" mellem administrerende direktører (i gennemsnit to gange om året)

- På et senere stadium, nemlig fra 1993 og fremefter, blev der afholdt mere teknisk orienterede møder mellem salgscheferne, de såkaldte "juniormøder" ("Sherpa meetings")

- Bilaterale kontakter mellem virksomhederne.

2. BAGGRUND OG INDLEDENDE KONTAKTER

(72) Gennemsnitsprisen for citronsyre i Europa faldt støt mellem 1985 og 1990, med i alt ca. 45 %(13). I slutningen af denne periode lå priserne på et atypisk lavt niveau, hvilket efter nogles opfattelse skyldtes en priskrig i Tyskland og Det Forenede Kongerige (for hvilken Jungbunzlauer blev gjort hovedansvarlig) med det formål at skaffe ekstra markedsandele. Jungbunzlauers adfærd på markedet blev anset for en af grundene til dette prisfald. I samme periode tredoblede Jungbunzlauer praktisk taget sin produktionskapacitet for citronsyre (fra [...] mt til [...] mt), hovedsagelig ved at opkøbe Boehringer Ingelheims citronsyreaktiviteter i 1985 og Benckisers division for organiske syrer i 1988(14).

(73) I slutningen af perioden blev der foretaget visse rationaliseringer i citronsyreindustrien. I 1990 havde Cargills indtræden på markedet med et nyt anlæg i USA negative følger for verdensmarkedspriserne. I december 1990 købte ADM Pfizers citronsyrevirksomhed og blev derved en ny aktør på markedet. En mindre europæisk producent, Ebro Spain, standsede produktionen og lukkede virksomheden i 1991, mens Cerestar Bioproducts i slutningen af samme år købte Biacor-produktionsanlægget i Italien(15).

(74) Få uger efter købet af Pfizers citronsyrevirksomhed arrangerede ADM en række bilaterale møder med andre citronsyreproducenter, angiveligt for at præsentere sig selv for sine konkurrenter.

(75) Den 14. januar 1991 mødtes ADM's direktør for kornbearbejdningsdivisionen og vicedirektør for salg og marketing med Haarmann & Reimers seniorvicedirektør og vicedirektør for salg og marketing i Chicago, USA. Den 23. januar 1991 mødtes de med lederen af Hoffmann-La Roches vitamin- og finkemikaliedivision, som på daværende tidspunkt også var formand for ECAMA, i Basel, Schweiz. Den følgende dag mødte de samme repræsentanter for ADM to højtstående repræsentanter for Jungbunzlauer på dette selskabs kontor i Wien. Endelig mødtes ADM-repræsentanterne den 25. januar 1991 med et medlem af bestyrelsen for Haarmann & Reimer USA i Hannover, Tyskland(16).

(76) ADM har karakteriseret alle disse møder som rene "præsentations"-møder, men uanset hvilken betegnelse der anvendes, er det en kendsgerning, at ADM meget hurtigt efter sin entré på markedet begyndte at kontakte sine største konkurrenter.

(77) Allerede før disse begivenheder fandt sted, havde der i industrien været tilløb til prisfastsættelse. Jungbunzlauer har udtalt, at selskabet i 1990 fik en henvendelse fra et medlem af Haarmann & Reimers direktion, som ønskede at fastlægge en fælles holdning til prisfastsættelse hos citronsyreproducenterne(17).

3. GRUNDPRINCIPPERNE I KARTELLET

(78) Det første møde, hvor alle de oprindelige karteldeltagere mødtes, blev arrangeret af Hoffmann-La Roches koncernmarketingdirektør for vitaminer og finkemikalier og fandt sted den 6. marts 1991(18) på Hotel Plaza, Basel, Schweiz. Mødet blev arrangeret og ledet af en repræsentant for Hoffmann-La Roche(19). I mødet deltog to højtstående repræsentanter fra ADM, Haarmann & Reimer, Hoffmann-La Roche og Jungbunzlauer.

(79) Det var på dette møde, at grundprincipperne for kartellet blev aftalt, ligesom der blev vedtaget en plan for de deltagende virksomheders videre aktioner. De aftalte hovedelementer i ordningen gennemgås nedenfor. De samme elementer gik igen gennem hele kartellets varighed og viser klart, hvorledes kartellet fungerede.

a) Mål

(80) Kartellets fire vigtigste mål var tildeling af særlige salgskvoter til hvert medlem og overholdelse af disse kvoter, fastsættelse af mål- og/eller tærskelpriser, afskaffelse af rabatter og udveksling af specifikke kundeoplysninger.

1. Salgskvoter

(81) Hver virksomhed fik tildelt salgskvoter, som blev fastlagt på globalt plan, idet alle producenter anså markedet for at være globalt. Efter et forslag fra ADM blev det besluttet, at kvoterne skulle udregnes ud fra hver virksomheds gennemsnitlige salg i de seneste tre år (dvs. 1988-1990). Haarmann & Reimer forbeholdt sig i første omgang sin stilling til den kvote, selskabet havde fået tildelt (men dette spørgsmål blev hurtigt afklaret), men godkendte principielt tanken om et kvotesystem. Allerede på mødet i marts 1991 fik hver virksomhed tildelt en salgskvote udtrykt i tons, der to måneder senere på et kartelmøde i Wien i maj 1991 blev konverteret til kvoter udtrykt i markedsandele.

2. "Mål"- og "tærskelpriser"

(82) Kartelmedlemmerne blev enige om de "tærskel"- og "målpriser", der skulle gælde. Priserne blev fastsat i såvel USD som DEM. På det europæiske marked blev DEM anvendt som referencevaluta og omregnet til den pågældende nationale valuta, når der blev afgivet tilbud til nationale kunder.

3. Ingen rabatter

(83) Det blev yderligere aftalt, at ingen kunder skulle have rabatter, og at alle skulle betale listeprisen. Formålet var at forhindre deltagerne i at sælge til under de aftalte priser. Der blev gjort en undtagelse for de fem største forbrugere af citronsyre, idet det var urealistisk at regne med, at de ville betale den offentliggjorte listepris. Det blev vedtaget, at disse kunder kunne få en rabat på indtil 3 % af listeprisen(20).

4. Udveksling af kundeoplysninger

(84) Under møderne, især de mere tekniske juniormøder ("Sherpa meetings"), blev der udvekslet detaljerede oplysninger om specifikke kunder. Man aftalte og gennemførte en koordinering af indsatsen for at nå visse af de kinesiske producenters kunder og samordnede tilbudsgivningen i forbindelse med bestemte meget store enkeltkunder.

b) Gennemførelse

1. Overvågningssystem

(85) Der blev indført et overvågningssystem for at kontrollere, at selskaberne nøje overholdt de kvoter, de hver især havde fået tildelt. Efter forslag fra Hoffmann-La Roches koncernmarketingdirektør for vitaminer og finkemikalier vedtog gruppen på mødet den 6. marts 1991 at indføre et overvågningssystem, hvorefter hvert selskab skulle indberette sine månedlige salgstal til koncernmarketingdirektørens sekretær i Basel, som herefter ville kontakte selskaberne og give dem de enkelte selskabers salgstal for den pågældende måned. Selv om salgskvoten blev fastlagt på globalt plan, skete overvågningen af salget på regionalt plan (Europa, Nordamerika og resten af verden). Disse tal blev aldrig kontrolleret enkeltvis, men da de fire selskaber tegnede sig for en væsentlig del af det samlede ECAMA-salg, som blev opgjort under ét på grundlag af regelmæssige indberetninger, kunne ethvert selskab, der afgav urigtige oplysninger, identificeres.

2. Regelmæssige multilaterale møder

(86) Afholdelsen af regelmæssige og hyppige møder mellem deltagerne var kendetegnende for kartellets organisation. Mellem marts 1991 og maj 1995 blev der afholdt ca. 20 multilaterale møder mellem selskaberne om spørgsmål, der direkte vedrørte kartellet. Herudover mødtes enkeltpersoner fra ADM og Haarmann & Reimer ved mindst ti forskellige lejligheder i denne periode for at fastlægge holdningerne forud for de multilaterale møder, gennemgå kartellets situation eller behandle kompensationsspørgsmål. Efter 1993 besluttede kartellet at afholde mere teknisk orienterede møder, de såkaldte "juniormøder", for at løse visse problemer, herunder forskellige "vanskeligheder" på markedet.

(87) Kartelmøderne blev normalt afholdt i forbindelse med generalforsamlingerne i branchesammenslutningen ECAMA, idet alle kartelmedlemmerne var medlemmer af denne sammenslutning. Selskaberne plejede typisk at holde møde aftenen før det "officielle" ECAMA-møde(21).

3. Kompensationsordning

(88) Ved siden af kvoteaftalen blev der vedtaget en kompensationsordning for at straffe de selskaber, der overskred deres tildelte salgskvoter, og samtidig kompensere de selskaber, som ikke nåede op på deres kvoter. Hvis et selskab overskred sin tildelte kvote et givet år, skulle det i det følgende år købe produkter fra det eller de selskaber, der ikke havde kunnet udnytte deres kvoter.

4. GENNEMFØRELSE AF KARTELAFTALEN

(89) Resultatet af mødet den 6. marts 1991 "var, at der var klar enighed om at indføre mængdekvoter, gennemføre en indberetnings- og kompensationsordning og forhøje citronsyreprisen"(22). Nogle af deltagerne var overrasket over de formelle og organisatoriske yderligheder, de øvrige deltagere var gået til, for at opnå denne ordning. Den ledende repræsentant for Hoffmann-La Roche kan allerede på dette forberedende stadium havde advaret deltagerne mod at gemme skriftlige referater af møderne og opfordret dem til at være så diskrete som muligt hvad angår mødernes eksistens og indhold(23).

(90) Kartellet gennemlevede to særskilte perioder. Den første periode strakte sig fra marts 1991 til midten af 1993, hvor den overordnede aftale blev gennemført ret gnidningsløst med et stærkt stigende prisniveau og optagelse af et nyt medlem i kartellet, men spørgsmålet om kompensation mellem selskaberne var ved at blive problematisk.

(91) I den anden periode fra midten af 1993 til kartellets opløsning i maj 1995 blev det stadig vanskeligere for de deltagende selskaber at opretholde prisniveauerne, ikke mindst som følge af en voldsom stigning i citronsyreimporten fra Kina, især til det europæiske marked. Anklager om omgåelse af aftalen, især mod Jungbunzlauer, blev stadig mere almindelige, og tilliden mellem kartelmedlemmerne blev stadig mindre.

a) Prisstigninger

(92) Efter fem år med faldende priser(24) var det klart, at et af hovedmålene for kartellet var at vende tendensen og få citronsyreprisen til at stige. Efterspørgslen efter citronsyre voksede markant i 1991 og 1992 (med 9 % eller mere hvert år)(25). I 1991 opstod der nye kilder til efterspørgsel efter citronsyre. Især brugen af produktet som en mere miljøvenlig substitut for polyfosfater i vaskemiddelindustrien var med til at fremme efterspørgslen. Kartelmedlemmer drøftede denne kilde til voksende efterspørgsel på kartellets følgende møde(26), som blev afholdt den 16. maj 1991 på Jungbunzlauers kontor i Wien, Østrig(27). Generelt betragtede deltagerne "dette som en situation, der kunne udnyttes til at opnå en koordineret prisstigning"(28). Producenternes mål var at hæve priserne meget mere, end hvad der ville være acceptabelt for forbrugerne under normale markedsvilkår. De således aftalte priser blev derefter meddelt kunderne og blev stort set overholdt, især i de første år af kartellets levetid (se betragtning 82 til 84, 95 til 96, 116 til 118).

(93) På grund af citronsyremarkedets globale karakter og brugen af DEM og USD som referencevalutaer fik kursudviklingen mellem disse to valutaer afgørende betydning for fastsættelsen af holdbare og konkurrencedygtige priser, især for at undgå omladning mellem de to områder. Kartelmedlemmerne traf deres prisbeslutninger under hensyntagen hertil. DEM's relative styrke over for USD i perioden fra midten af 1991 til midten af 1992 (kursstigning på næsten 20 %)(29) bevirkede, at forhøjelserne af citronsyreprisen var hyppigere og større for områder, hvor priserne blev fastsat i USD, end i områder, hvor priserne blev fastsat i DEM, især for at kompensere for de stigende DEM-kurser.

(94) Som allerede nævnt fremstilles citronsyre i flere former, og de prissættes forskelligt. De to mest almindelige former er citronsyre, monohydrat (CAH) og vandfri citronsyre (CAA), hvor CAA er det vigtigste produkt på det nordamerikanske marked og CAH har det største salg på det europæiske marked. Under deres prisdrøftelser henviste kartelmedlemmerne af praktiske hensyn stort set altid til CAA-priserne, som ligger noget højere end CAH-priserne (ca. 4-5 % højere). Da priserne for alle former for citronsyre var indbyrdes forbundet, ville den pris, der blev fastsat for én form, automatisk påvirke prisen for de øvrige former. Under alle omstændigheder blev også priserne for andre citronsyreformer end CAA drøftet ved visse lejligheder.

(95) Et af de første resultater af mødet i marts 1991 var den samordnede gennemførelse af en prisforhøjelse for citronsyre til 2,25 DEM/kg (CAA), der skulle finde sted i april 1991. Det voldte ikke store problemer at indføre denne prisforhøjelse, bl.a. fordi markedsvilkårene var gunstige. Samtidig nåede man til enighed om prisforhøjelser for det nordamerikanske marked. I juli 1991 haltede den europæiske pris efter USD-prisen, og kartelmedlemmerne aftalte telefonisk yderligere at hæve prisen på det europæiske marked til 2,70 DEM/kg (CAA) med virkning fra august 1991. Også denne prisforhøjelse lykkedes. På det følgende kartelmøde i november 1991 forpligtede deltagerne sig udtrykkeligt til ikke at tillade for store udsving mellem de nordamerikanske og de europæiske priser(30). På dette tidspunkt blev en aftalt stigning i USD-prisen ikke kalkeret på det europæiske marked som følge af en stadig svagere USD-kurs i forhold til DEM. En sidste forhøjelse til 2,80 DEM/kg (CAA) blev aftalt på mødet i maj 1992 og gennemført af selskaberne i juni 1992(31). Efter dette tidspunkt blev der ikke aftalt yderligere prisforhøjelser, idet man på møderne, når emnet var priser, i stedet fokuserede på nødvendigheden af at opretholde disse priser og modstå det endnu eksisterende konkurrencepres.

(96) I løbet af 14 måneder var den europæiske citronsyrepris steget med 40 %. Kartelmedlemmerne var således ved at nå et af de hovedmål, de havde sat sig på deres indledende møde i marts 1991.

b) Opdeling af markedet og overvågningssystem

(97) De salgskvoter, der blev fastlagt på mødet den 6. marts 1991, var med til at presse citronsyrepriserne op og holde dem på et højt niveau. Hver producent fik tildelt en andel af det globale marked udtrykt som en procentdel af ECAMA-medlemmernes samlede salg (i 1991), ikke af det samlede salg på verdensmarkedet(32). Kvoterne blev oprindeligt udtrykt i tons. Haarmann & Reimer var utilfreds med sin tildeling, og der var også nogen diskussion om Jungbunzlauers andel(33). Disse spørgsmål blev afklaret på det følgende møde i Wien den 16. maj 1991. Her blev det også besluttet at udtrykke kvoterne i markedsandele i stedet for i tons. De endelige markedsandele, der blev tildelt hvert selskab, var følgende: Haarmann & Reimer 32 %, ADM 26,3 %, Jungbunzlauer 23 %, Hoffmann-La Roche 13,7 % og Cerestar Bioproducts 5 %(34).

(98) ADM, Haarmann & Reimer og Jungbunzlauer har fremlagt lidt afvigende tal for de nøjagtige kvoter. Den nøjagtige tildeling kan dog beregnes ud fra Jungbunzlauers tabeller, som viser de samme tal for de tildelte salgskvoter for hvert år i perioden 1991-1994.

Tabel 5

Globale salgskvoter (metriske tons og markedsandele)

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

(99) Cerestar Bioproducts var ikke til stede under mødet i Basel, men var som medlem af ECAMA medtaget i ECAMA's samlede opgørelse. De fire øvrige karteldeltagere brugte ECAMA-oplysningerne til at krydschecke de indberettede tal og tildelte tilsyneladende Cerestar Bioproducts en andel på 5 %(35), højst sandsynligt uden dette selskabs viden. Dette afspejles i tabellerne fra Jungbunzlauer(36).

(100) For at overvåge overholdelsen af disse kvoter og så vidt muligt undgå at skulle foretage udligninger i slutningen af hvert år blev der i marts 1991 indført en regelmæssig udveksling af månedlige salgstal(37). Ifølge Jungbunzlauer "indberettede hver deltager den mængde, de havde solgt i hver region (Europa, Nordamerika og resten af verden), til ECAMA-direktørens sekretariat senest den syvende [dag] i hver måned. I sekretariatet blev disse salgstal regnet sammen, hvorefter resultaterne for det enkelte selskab og den enkelte region blev meddelt medlemmerne telefonisk. Det var således muligt løbende at overvåge de relative markedsandele. Disse oplysninger udgjorde også grundlaget for den markedsanalyse, der blev foretaget på møderne"(38). Selv om selskaberne indberettede deres regionale salgstal, skulle de kun overholde de globale kvoter.

(101) Jungbunzlauers tabeller(39) var udarbejdet ud fra de oplysninger, der blev givet under disse månedlige telefonsamtaler, og indeholder detaljerede tal og beregninger for hver karteldeltagers månedlige salg. Tabellerne viser, at det enkelte selskabs overholdelse af salgskvoten konstant blev overvåget. Hvad angår fortolkningen af selve tabellerne har Jungbunzlauer forklaret: "De fem rækker 1 til 5 under hinanden viser [henholdsvis] Haarmann & Reimer, ADM, Jungbunzlauer, Hoffmann-La Roche og Cerestar. De tolv kolonner ved siden af hinanden viser disse selskabers indberettede månedlige salgstal udtrykt i mængder. For hvert selskab er der fire særskilte rækker, som viser mængden af citronsyre, der er solgt i Europa, Nordamerika og resten af verden samt i disse tre regioner tilsammen. Rækken mærket 'i alt' viser tillige den procentvise afvigelse fra de aftalte salgsmængder. Den sidste række viser afvigelserne for Europa som helhed"(40). Der foreligger to forskellige tabeller for hvert år i perioden 1991-1994. Den ene viser kumulerede månedstal, og den anden viser kun de månedlige tal.

c) Kompensationssystem

(102) På mødet i Bruxelles den 14. november 1991(41), som var det første møde, hvor der forelå tilstrækkelige oplysninger om de salgsmæssige fremskridt, blev det klart, at ADM langt fra havde udnyttet sin salgskvote, mens Haarmann & Reimer havde overskredet sin kvote med en tilsvarende mængde: "I slutningen af 1991 skulle Haarmann & Reimer købe 7000 tons citronsyre fra ADM"(42). De to øvrige producenters salg svarede stort set til kvoterne. På mødet blev der udtrykt betænkelighed ved afvigelserne, fordi man var blevet enige om, at et af formålene med den omhyggelige overvågning af salget netop var at undgå at skulle foretage udligninger i slutningen af året. Det var tidligere blevet vedtaget, at en sådan ubalance ikke skulle tillades. På et senere møde den 2. januar 1992 i Tyskland(43) blev dette spørgsmål om kompensation samt spørgsmålene om prisfastsættelse og markedssituationen yderligere drøftet.

(103) Spørgsmålet om kompensation blev aktuelt tidligt i kartellets levetid, især efter de nævnte store og nogenlunde symmetriske afgivelser fra kvoterne hos Haarmann & Reimer og ADM (se tabel 6). Man har muligvis på mødet i Jerusalem den 19. maj 1992(44) drøftet et forbedret kompensationssystem, men resultatet blev, at "de selskaber, som havde de største afvigelser fra de fastsatte mængder, skulle søge at opnå individuelle kompensationsordninger"(45). På mødet i Jerusalem var det vigtigste punkt på dagsordenen ADM's kompensation. Haarmann & Reimer havde ikke stor lyst til at yde kompensation til ADM. Hoffmann-La Roches koncernmarketingdirektør for vitaminer og finkemikalier gik som formand ind i striden og gjorde det klart, at dette var en væsentlig del af aftalen, og at manglende overholdelse af dette punkt ville undergrave den tillid, der var nødvendig for at opretholde kartellet, og derfor ville være skadelig for alle deltagere. Derfor tilskyndede han Haarmann & Reimer til at opfylde sin del af aftalen. Repræsentanterne for ADM og Haarmann & Reimer fik besked på at finde frem til en løsning på striden, og de drøftede dette emne på et senere bilateralt møde.

(104) Dette var blot ét ud af en række møder, som fortsatte til april 1995. AMD bekræfter, at "det ikke var usædvanligt, at [en repræsentant for ADM] og [en repræsentant for Haarmann & Reimer] mødtes for at drøfte den nordamerikanske situation forud for ECAMA-møderne"(46). Faktisk var flere repræsentanter for Haarmann & Reimer til stede under nogle af disse møder, og 13 af dem er blevet identificeret. Kompensationsstriden dominerede mange af disse drøftelser, i hvert fald indtil det meste af udligningen havde fundet sted i andet halvår 1992.

(105) Nedenstående tabel viser de enkelte selskabers afvigelser fra deres tildelte kvoter for hvert år fra 1991 til 1994. ADM var det selskab, der havde det største mængdemæssige underskud i denne periode, mens Haarmann & Reimer havde de største overskridelser.

(106) Det faktiske salg af citronsyre mellem selskaberne svarer af to grunde ikke nøjagtigt til tallene i tabellen. For det første foregik der en helt legitim handel med citronsyre mellem selskaberne uden forbindelse med kompensationsforanstaltningerne (som led i swap-aftaler eller på et ad hoc-grundlag). For det andet var der som følge af den fleksibilitet, der var indbygget i udligningen mellem selskaberne, intense diskussioner og forhandlinger om de faktiske kompensationsmængder, og der blev ikke ydet kompensation for hver enkelt ton citronsyre, der var solgt for meget.

Tabel 6

Verdensmarkedet: afvigelser fra salgskvoter((Tallene i denne tabel bygger på oplysningerne i tabellerne i Jungbunzlauers artikel 11-svar af 29. april 1999, bilag 3.1 [5637-5644]. Rækken med tildelt salg svarer til salgstallet, når man benytter den kvote, der er tildelt hvert enkelt selskab (se tabel 1).)) (metriske tons)

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

(107) Ikke desto mindre blev der købt betydelige mængder som led i ordningen. ADM's salg til Haarmann & Reimer udgjorde størstedelen af udligningen og nåede efter AMD's egne beregninger op på næsten 7200 mt mellem 1992 og 1995(47). Cerestar Bioproducts erkender at have solgt 702 mt CAA samt 126 mt trinatriumcitrat til Haarmann & Reimer i 1994-1995 ud over de 96 mt, der blev solgt til Jungbunzlauer i 1994 (dette var resten af et parti på 900 mt, hvoraf størstedelen var blevet afvist af Jungbunzlauer som følge af produktets kvalitet, der hævdedes at være under standard)(48).

(108) Jungbunzlauer udtaler i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen med urette gav det indtryk, at der fandtes et detaljeret sanktionssystem til at håndhæve kvoteaftalerne. Jungbunzlauer tilføjer, at den af Kommissionen citerede udtalelse fra ADM(49) ikke er helt korrekt, idet der aldrig blev indført et kompensationssystem, selv om det muligvis har været hensigten hos nogle af deltagerne i kartelmøderne(50). Ifølge Jungbunzlauer vedrørte den aftale, der blev indgået den 6. marts 1991, alene indberetningen af salg og ikke kompensationsordningen. Selv om det er korrekt, at muligheden af en kompensationsordning blev drøftet på mødet i Jerusalem i maj 1992, var aftalen blot, at de selskaber, der havde de største afvigelser fra de aftalte mængder, skulle aftale indbyrdes kompensationsordninger.

(109) Eftersom Kommissionen bekræfter, at mødet i Jerusalem i maj 1992 som anført i klagepunktsmeddelelsen førte til den konklusion, at de berørte virksomheder skulle søge at aftale kompensationsordninger indbyrdes, må Kommissionen afvise Jungbunzlauer påstand om, at der ikke fandtes nogen kompensationsaftale i den periode, hvor overtrædelsen fandt sted.

(110) Lige fra starten i marts 1991 spillede princippet om, at deltagere, der solgte for meget, skulle kompensere de deltagere, der solgte for lidt, en central rolle i kartelordningen. Uanset om kompensationsordningen blev gennemført på multi- eller bilateralt plan, havde ordningen til formål og til følge at indføre en disciplineret overholdelse af kvoterne, idet alle deltagerne vidste, at de ville miste eventuelle fordele, der blev opnået på grund af manglende overholdelse af markedsopdelingsaftalen. Dette bekræftes af Haarmann & Reimers udtalelse om, at selskabet allerede i november 1991 vidste, at det skulle købe 7000 tons fra ADM. Som nævnt i betragtning 107 købte karteldeltagerne i hele den periode, hvor overtrædelsen fandt sted, citronsyre hos hinanden for at overholde kvoteaftalerne.

(111) Selv om Haarmann & Reimer erkender, at selskabet købte 7200 mt fra ADM i perioden 1992-1994, gør det gældende, at det er en overdrivelse at sige, at der blev købt væsentlige mængder som led i kompensationsordningen, idet der var tale om under 2 % af selskabets gennemsnitlige globale salg på årsbasis. Kommissionen er ikke enig i dette synspunkt. Set under ét var der langt fra tale om mindre køb, og under alle omstændigheder er købene, også selv om de anses for begrænsede, klart relevante, idet de kaster lys over kartelmedlemmernes bestræbelser på at opretholde de aftalte kvoter.

5. CERESTAR BIOPRODUCTS SLUTTER SIG TIL KARTELLET

(112) Første gang Cerestar Bioproducts var i kontakt med medlemmerne af kartellet, var på det almindelige ECAMA-møde den 15. november 1991, som selskabet havde fået en indbydelse til som nyt medlem af denne branchesammenslutning. Den administrerende direktør for Cerestar Bioproducts blev ved denne lejlighed kontaktet af Hoffmann-La Roches koncernmarketingdirektør for vitaminer og finkemikalier, som han senere mødte den 12. februar 1992 i Basel, hvor han "fik forklaret grundmekanismerne i kartellet"(51), som Cerestar Bioproducts senere tilsluttede sig.

(113) De forskellige deltagere er uenige om, hvornår Cerestar Bioproducts faktisk deltog i sit første kartelmøde. Hoffmann-La Roche har udtalt, at "repræsentanter for Cerestar ikke deltog i møderne før 1992"(52). ADM mener ikke, at Cerestar Bioproducts blev optaget i kartellet før mødet den 18. november 1992 i Bruxelles(53), mens Jungbunzlauer er af den opfattelse, at den rigtige dato er 1. juni 1993(54), uden dog at være sikker på datoen. Cerestar Bioproducts holder dog stejlt på, at selskabet var til stede på mødet i Jerusalem i maj 1992(55), og det er denne dato, der må antages at være den mest nøjagtige, især fordi Cerestar Bioproducts var kartellets mindste aktør, hvis deltagelse i møderne ikke systematisk blev registreret af de andre deltagere.

(114) På mødet i november 1992, som fandt sted eftermiddagen før det officielle ECAMA-møde, blev kartelmedlemmerne enige om formelt at sætte Cerestar Bioproducts' kvote til 5 % af kartelmedlemmernes samlede globale salg(56), hvilket de øvrige medlemmer tidligere uformelt var blevet enige om. Samtidig blev det besluttet, at der ikke var behov for kompensation mellem selskaberne for salg i 1992, idet forskellene mellem det faktiske og det tildelte salg var tilstrækkelig små til at kunne accepteres af alle(57).

6. SAMORDNET INDSATS MOD KINESISKE PRODUCENTER

(115) Fra slutningen af 1980'erne begyndte de kinesiske citronsyreproducenter at gøre sig mere gældende på verdensmarkedet, især i Europa. De kinesiske produkter blev i almindelighed anset for at ligge under de kvalitetskriterier, de fleste af de etablerede udbydere havde fastlagt, idet langt den største del af produktionen var i form af CAH, da de kinesiske producenter normalt ikke rådede over de nødvendige ressourcer og den nødvendige teknologi til at producere CAA. De kinesiske producenter måtte derfor næsten udelukkende konkurrere på priser og solgte systematisk deres produkter til priser, der lå under de etablerede producenters priser(58).

(116) De store prisstigninger i begyndelsen af 1990'erne var en af årsagerne til en ny tilstrømning af citronsyre fra Kina. Importen blev mere end fordoblet mellem 1991 og 1992 og nåede i 1992 op på 32500 mt, dvs. 14,2 % af EF-markedet. I 1994 steg importen til 59448 mt svarende til 23,6 % af EF-markedet i 1994(59). Dette påvirkede kartellets evne til at opretholde de aftalte priser væsentligt og blev et stadig større problem, selv om der blev planlagt og gennemført forskellige foranstaltninger til at modvirke den kinesiske imports prisdæmpende virkning. Under dække af deres ECAMA-medlemskab undersøgte virksomhederne i kartellet muligheden for at få Europa-Kommissionen til at indlede en antidumpingprocedure over for de kinesiske importører. De fortsatte med at udøve denne form for pression ved at sende repræsentanter for Jungbunzlauer og ADM til Kina for på ECAMA's vegne at meddele de lokale producenter, at der ville blive indledt antidumpingprocedurer, hvis de ikke standsede deres underbudspraksis. Dette fik ikke nogen mærkbar indvirkning på priserne. I mellemtiden havde kartelmedlemmerne målrettet deres indsats mod nogle af de kinesiske producenters enkeltkunder i et forsøg på at undergrave disses markedsposition. Denne praksis er beskrevet nærmere nedenfor.

(117) Et af resultaterne af denne indsats var, at der begyndte at opstå problemer mellem nogle af kartelmedlemmer i 1993. I første kvartal 1993 blev Jungbunzlauer anset for at "skabe problemer" i gruppen, fordi selskabet ikke altid holdt sig strengt til aftalen og af de øvrige deltagere blev betragtet som "udisciplineret"(60). På kartellets følgende møde den 1. juni 1993 i Kildare Country Club i Irland(61) var det vigtigste punkt på dagsordenen den manglende disciplin hos nogle af medlemmerne, som ikke overholdt aftalen om, at alle kunder (undtagen de fem største) skulle betale listeprisen. Især beskyldte ADM og Haarmann & Reimer udtrykkeligt Jungbunzlauer for mangel på disciplin. For at løse dette problem blev det aftalt, at gruppens "juniormedlemmer" skulle holde separate møder for at finde frem til de forskellige "undtagelser", der blev gjort, for at klarlægge situationen. Disse forholdsvis tekniske møder blev senere omtalt som "Sherpa meetings" (juniormøder) i modsætning til de egentlige "Masters meetings" (seniormøder).

(118) På kartelmødet den 27. oktober 1993 i Brügge, Belgien(62), fortsatte de vanskeligheder, der skyldtes manglende prisdisciplin. "Grundaftalen var fortsat gældende, men der blev gjort stadig flere undtagelser, og de fleste af kartelmedlemmerne betragtede Jungbunzlauer som den hovedansvarlige for disse undtagelser"(63). Kartelmedlemmernes faldende markedsandel gav også anledning til bekymring. Fra 1991 til 1993 var kartelmedlemmernes andel af det samlede globale salg faldet fra ca. 70 % til under 60 %, og faldet fortsatte ned til 52 % i 1994(64). Dette fortsatte fald bevirkede, at den "kage", der var til deling mellem selskaberne i kartellet, blev stadig mindre, hvilket medførte stigende spændinger mellem dem(65).

(119) Et juniormøde blev afholdt i London den 14. januar 1994(66) med det formål at gennemgå situationen på citronsyremarkedet og finde midler til at fremme kartelmedlemmernes salg. På mødet drøftede man det stadig større udbud af kinesisk citronsyre på det europæiske marked og nødvendigheden af en stærkere indsats fra kartelmedlemmernes side for at opretholde salget trods konkurrencen. Deltagerne "accepterede, at en priskrig var nødvendig for at bekæmpe konkurrencen fra Kina"(67), og at de måtte "forsøge at vinde bestemte kunder [som var mistet til de kinesiske producenter] tilbage igen med de øvrige medlemmers velsignelse uanset prisen"(68). "Disse kunder blev identificeret ved navn og fordelt blandt de individuelle deltagere, som skulle afgive de nødvendige tilbud"(69). Denne fortegnelse over virksomheder blev kendt under navnet "Serbien-listen" og blev jævnligt overvåget og drøftet på de efterfølgende juniormøder, hvoraf det første blev afholdt i London den 23.-25. marts 1994(70).

(120) Det næste seniormøde blev afholdt den 18. maj 1994 på Savoy Hotel i London(71). Spørgsmålet om de kinesiske producenter blev rejst, og man begyndte at drøfte muligheden af at indbringe en antidumpingklage for Europa-Kommissionen. Jungbunzlauer blev igen beskyldt for tilsyneladende at bryde prisaftalen. Jungbunzlauers administrerende direktør blev på dette tidspunkt formand for kartelmøderne, efter at han var blevet valgt som formand for ECAMA, og efter at Hoffmann-La Roches koncerndirektør for vitaminer og finkemikalier havde trukket sig tilbage. Derfor blev alle månedlige prisoplysninger herefter indberettet til formandens sekretær.

(121) Yderligere et "rutinemæssigt" juniormøde blev afholdt i Zürich den 7. juli 1994(72) efterfulgt af et seniormøde også i Zürich den 31. august 1994(73), hvor Jungbunzlauer fortsat blev beskyldt for at undergrave prisaftalerne. Muligheden af at udvirke, at der blev indledt en antidumpingprocedure mod de kinesiske producenter blev drøftet endnu en gang. Efter at være blevet formand for gruppen havde Jungbunzlauer nu ansvaret for den logistiske tilrettelæggelse af møderne.

(122) På mødet den 2. november 1994(74) på Hotel Amigo i Bruxelles blev "Serbien-listen" gennemgået og drøftet yderligere. Det blev vedtaget, at repræsentanterne for Jungbunzlauer og ADM på deres forestående rejse til Kina skulle true de lokale producenter med en antidumpingklage. Herudover blev større enkeltkunder fordelt mellem virksomhederne, og seniorgruppen pålagde juniorgruppen "at finde frem til mere eller mindre fælles priser, der skulle tilbydes af de virksomheder, som var interesserede i at overtage [...]-forretningerne [i 1995] (...). Efter kartelmødet blev junior-gruppen tilbage og opnåede bred enighed om den pris, der skulle bydes for [...]-aktiviteterne"(75).

(123) Yderligere aftaler om tilbud til enkeltkunder blev drøftet på juniormøder den 16. november 1994(76) på Mariott Hotel i Slough, Det Forenede Kongerige, og den 18. november 1994(77) på Hotel Concorde Lafayette, Paris. På det første af disse møder var et tilbud til [...] et af hovedemnerne (om ikke det eneste). Af de notater, ADM's repræsentant tog under mødet, fremgår det, at hver virksomhed fik tildelt en tilbudspris for ordrer i de enkelte lande(78). På begge møder blev [...] og andre multinationale virksomheder drøftet. Det vigtigste punkt på dagsordenen for Paris-mødet var gennemførelsen af aftalen om "Serbien-listen".

(124) I begyndelsen af 1995 begyndte følgerne af den kinesiske import især til det europæiske marked sammen med opfattelsen af, at Jungbunzlauer ikke overholdt prisaftalen og derfor underbød de øvrige kartelmedlemmer, klart at påvirke sammenhængen og effektiviteten i kartellet. Priserne i Europa var faldende og lå under den senest aftalte pris på 2,80 DEM/kg (CAA).

7. KARTELLETS OPHØR

(125) De følgende tre møder henholdsvis den 6. januar 1995(79) på Hotel Hilton O'Hare i Chicago, den 2. februar 1995(80) på Hotel Hilton i Heathrow, London, og den 21. februar 1995(81) på Hotel Sheraton i Toronto, Canada, medførte ingen grundlæggende ændringer i det tidligere adfærdsmønster. De øvrige selskaber angreb Jungbunzlauer for dets "næsten fuldstændige mangel på overholdelse af de aftalte priser, som Jungbunzlauer havde sat ned især, men ikke kun, i Europa"(82). Implementeringen af "Serbien-listen" blev fortsat overvåget, og selv om at atmosfæren var "meget mindre venlig", og gruppen var begyndt at falde fra hinanden, fortsatte den regelmæssige udveksling af månedlige salgsdata, og alle parterne var stadig i høj grad i kontakt med hinanden. På baggrund af forholdet mellem selskaberne, især forholdet til Jungbunzlauer, drøftede tre selskaber (Hoffmann-La Roche, ADM og Haarmann & Reimer) "muligheden af at indføre andre ordninger for citronsyremarkedet uden deltagelse af Jungbunzlauer"(83), men drøftelserne mundede ikke ud i konkrete handlinger.

(126) Mødet den 1. maj 1995(84) på Hilton Airport Hotel i Zürich var det sidste kartelmøde, der blev planlagt i forvejen. Som ADM har udtalt, "nærmede kartellet sig sit endeligt", men ophørte dog ikke helt. Beskyldningerne mod Jungbunzlauer fortsatte, og de øvrige selskaber holdt bilaterale møder og førte sideløbende drøftelser om andre mulige ordninger. Først på det sidste, ikke planlagte, møde den 22. maj 1995(85) på Schweiz Park Hotel i Vitznau, Schweiz, blev det klart, at "kartellet var ved at gå fuldstændig i opløsning og ikke længere fungerede. [Den administrerende direktør for Jungbunzlauer] fik at vide, at medmindre JBL gjorde noget for at udbedre den skade, selskabet havde forvoldt, kunne aftalen ikke fortsætte"(86).

(127) Trods den vending, begivenhederne havde taget, fortsatte parterne med at udveksle de månedlige salgsdata indtil maj 1995. Efter dette tidspunkt fortsatte ADM, Hoffmann-La Roche og Haarmann & Reimer drøftelserne om en eventuel fortsættelse af aftalen i ændret form. Det amerikanske firma Cargill blev overvejet som et nyt medlem af denne gruppe, men selskaberne synes ikke at have taget konkrete skridt i den retning.

(128) Under alle omstændigheder bragte den ransagning, US Federal Bureau of Investigation (FBI) gennemførte hos ADM i USA i juni 1995, dette selskabs deltagelse i kartellet til ophør. Ifølge de oplysninger, Kommissionen har til rådighed, ophørte alle resterende kontakter mellem parterne for så vidt angår den konkurrencebegrænsende praksis.

DEL II - RETLIG VURDERING

A. STEDLIG KOMPETENCE

(129) De beskrevne ordninger blev gennemført i alle de EØS-lande, der var forbrugere af citronsyre.

(130) EØS-aftalen, som indeholder konkurrencebestemmelser svarende til traktatens konkurrencebestemmelser, trådte i kraft den 1. januar 1994. Derfor anvender denne beslutning efter denne dato også EØS-aftalens konkurrenceregler (især artikel 53, stk. 1) på de ordninger, der er rejst indsigelse imod(87).

(131) For så vidt ordningerne påvirkede konkurrencen inden for fællesmarkedet og handelen mellem EF-medlemsstater, finder traktatens artikel 81 anvendelse. For så vidt karteltransaktionerne påvirkede handelen mellem EF- og EFTA-landene eller mellem EFTA-lande, der var en del af EØS, finder EØS-aftalens artikel 53 anvendelse.

(132) Hvis en aftale eller praksis alene påvirker handelen mellem EF-medlemsstater, er Kommissionen kompetent og anvender traktatens artikel 81. Hvis en aftale derimod kun påvirker handelen mellem EFTA-lande, er EFTA-Tilsynsmyndigheden enekompetent og anvender EØS-konkurrencereglerne, som er fastsat i EØS-aftalens artikel 53(88).

(133) I den foreliggende sag har Kommissionen kompetence til at anvende såvel traktatens artikel 81, stk. 1, som EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, jf. denne aftales artikel 56, idet kartellet mærkbart påvirkede handelen mellem EF-medlemsstater(89).

B. ANVENDELSE AF TRAKTATENS ARTIKEL 81 OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53

1. TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 1

(134) Traktatens artikel 81, stk. 1, forbyder alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, navnlig sådanne, som består i direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, begrænsning af eller kontrol med produktion og markeder eller opdeling af markeder eller forsyningskilder som værende uforenelige med fællesmarkedet.

(135) EØS-aftalens artikel 53, stk. 1 (der har traktatens artikel 81, stk. 1, som model) indeholder et lignende forbud, selv om henvisningen i artikel 81, stk. 1, til handelen "mellem medlemsstater" er erstattet af en henvisning til handelen "mellem de kontraherende parter", mens henvisningen til konkurrencen "inden for fællesmarkedet" er erstattet af en henvisning til konkurrencen "inden for det af denne aftale (EØS-aftalen) omfattede område".

2. AFTALER OG SAMORDNET PRAKSIS

(136) Traktatens artikel 81, stk. 1 og EØS-aftalens artikel 53 forbyder aftaler, vedtagelser inden for sammenslutninger og samordnet praksis.

(137) Der kan siges at bestå en aftale, når parterne tilslutter sig en fælles plan, som begrænser eller er egnet til at begrænse deres individuelle forretningsmæssige adfærd ved at fastlægge linjerne i deres gensidige indsats eller mangel på indsats på markedet. Aftalen behøver ikke at være skriftlig, der kræves ingen formaliteter, og der stilles ikke krav om aftalemæssige sanktioner eller håndhævelsesforanstaltninger. Aftalen kan være udtrykkelig eller kan stiltiende fremgå af parternes adfærd.

(138) I sin dom i forenede sager T-305/94 osv., Limburgse Vinyl Maatschappij N.V. m.fl. mod Kommissionen (PVC II)(90), har Retten fastslået: "Efter fast retspraksis er det, for at der kan være tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 81, stk. 1, tilstrækkeligt, at de pågældende virksomheder har udtrykt fælles vilje til at indrette deres adfærd på markedet på en bestemt måde".

(139) I EF-traktatens artikel 81(91) sondres der mellem begreberne "samordnet praksis" og "aftaler mellem virksomheder" og "vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder". Formålet hermed er med forbuddene i denne artikel at ramme en form for koordinering mellem virksomheder, som uden at være udmøntet i en egentlig aftale, bevidst erstatter konkurrencerisikoen med et praktisk samarbejde(92).

(140) De kriterier om koordination og samarbejde, der er fastlagt ved Domstolens praksis, og som langt fra stiller krav om udarbejdelse af en egentlig plan, skal forstås ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhængigt skal tage stilling til den politik, han vil føre på det fælles marked. Selv om dette krav om uafhængighed ganske vist ikke udelukker de erhvervsdrivendes ret til at foretage de nødvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller antagelige adfærd, forhindrer det imidlertid kategorisk enhver direkte eller indirekte kontakt mellem sådanne erhvervsdrivende, som har til formål eller til følge enten at påvirke en aktuel eller mulig konkurrents markedsadfærd, eller at informere en sådan konkurrent om den markedsadfærd, som man har besluttet sig til eller overvejer selv at følge(93).

(141) Således kan en adfærd falde ind under traktatens artikel 81, stk. 1, som en "samordnet praksis", selv hvis parterne ikke udtrykkeligt tiltræder en fælles plan, som fastlægger deres adfærd på markedet, men bevidst vedtager eller tiltræder hemmelige ordninger, som letter samordningen af deres forretningsmæssige adfærd(94).

(142) Selv om begrebet samordnet praksis i henhold til traktatens artikel 81, stk. 1, forudsætter både samordning og en adfærd på markedet, der ligger i forlængelse af denne samordning, samt årsagsforbindelse mellem samordningen og adfærden, må det med forbehold af modbevis antages, at de virksomheder, som deltager i samordningen, og som forbliver aktive på markedet, tager hensyn til informationsudvekslingen med deres konkurrenter for at fastlægge deres adfærd på markedet. Dette gælder så meget desto mere, når samordningen finder sted regelmæssigt og over en lang periode(95).

(143) Det er ikke nødvendigt, især ikke i tilfælde af en kompleks overtrædelse af lang varighed, at Kommissionen kvalificerer denne overtrædelse som enten den ene eller den anden af disse former for ulovlig adfærd. Begreberne aftale og samordnet praksis er flydende og kan overlappe hinanden. Muligvis kan der end ikke realistisk foretages en sådan sondring, idet en overtrædelse samtidig kan indeholde elementer, der er karakteristiske for begge former for adfærd, mens nogle af de former, hvorunder overtrædelsen fremtræder, isoleret set med rette kan betegnes som enten den ene eller den anden form for ulovlig adfærd. Det ville dog være kunstigt ud fra en analyse at underinddele noget, der helt klart er en sammenhængende fælles indsats med ét og samme overordnede formål, i flere forskellige former for overtrædelser. Et kartel kan derfor samtidig være en aftale og en samordnet praksis. Artikel 81 indeholder ikke nogen specifik kategori, der omfatter en kompleks overtrædelse af denne type(96).

(144) I PVC II har Retten fastslået, at det "i forbindelse med en sammensat overtrædelse, der har involveret adskillige producenter, som i adskillige år har haft det mål at gennemføre en fælles markedsregulering, ikke kan kræves af Kommissionen, at denne kvalificerer den enkelte virksomheds overtrædelse på et givet tidspunkt som enten en aftale eller en samordnet praksis, idet begge disse former for overtrædelser under alle omstændigheder er omfattet af traktatens artikel 81"(97).

(145) En "aftale" i traktatens artikel 81, stk. 1's forstand kræver ikke samme grad af sikkerhed, som ville være nødvendig for at håndhæve en civilretlig handelsaftale. Ved et komplekst kartel af lang varighed, kan udtrykket "aftale" endvidere med rette anvendes ikke alene i forbindelse med eventuelle generelle planer eller udtrykkeligt aftalte vilkår, men også i forbindelse med gennemførelsen af noget, der er blevet aftalt på grundlag af de samme mekanismer og med samme fælles formål.

(146) Selv om et kartel er et fælles initiativ, kan hver deltager i aftalen spille sin egen bestemte rolle. En eller flere af deltagerne kan spille en dominerende rolle som leder(e). Der kan opstå interne konflikter og rivaliseren og endog forekomme omgåelser, men dette vil dog ikke forhindre ordningen i at udgøre en aftale/samordnet praksis som omhandlet i traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, såfremt der er ét fælles og sammenhængende mål. Et komplekst kartel kan med rette anses for en enkelt sammenhængende overtrædelse i den periode, hvori kartellet bestod. Aftalen kan meget vel være blevet ændret fra tid til anden, eller dens mekanismer kan være blevet tilpasset eller styrket med henblik på en ny situation.

(147) I et komplekst kartel af lang varighed, hvor de forskellige former for samordnet praksis, der følges, og de forskellige aftaler, der indgås, er led i virksomhedernes bestræbelser på at nå et fælles mål, at forhindre eller fordreje konkurrencen, er Kommissionen nemlig berettiget til at finde, at den samordnede praksis og aftalerne udgør én sammenhængende overtrædelse. Som Retten på dette punkt har bemærket i sag T-7/89 Hercules mod Kommissionen(98), ville det være unaturligt at opdele en sådan sammenhængende adfærd, der har ét formål, i forskellige særskilte overtrædelser: "[virksomhederne] deltog således i flere år i et integreret hele med systemer, der tilsammen udgør en enkelt overtrædelse, og denne overtrædelse blev gradvis udmøntet dels i aftaler, dels i ulovlig samordnet praksis".

(148) Den blotte omstændighed, at hver deltager i et kartel kan spille den rolle, der er rigtig for virksomheden under de givne omstændigheder, udelukker ikke, at virksomheden er ansvarlig for overtrædelsen som helhed, herunder for de handlinger, andre deltagere har foretaget med det samme ulovlige formål og den samme konkurrencebegrænsende virkning. En virksomhed, som deltager i de fælles ulovlige bestræbelser gennem handlinger, der bidrager til opnåelsen af det fælles mål, er også for så vidt angår hele det tidsrum, hvor den har deltaget i den fælles plan, ansvarlig for de handlinger, andre virksomheder har foretaget som led i den samme overtrædelse. Dette er nemlig tilfældet, når der er ført bevis for, at den pågældende virksomhed var bekendt med de øvrige deltageres ulovlige adfærd eller med rimelighed kunne forudse den eller være bekendt med den, og at den var indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko(99).

3. ÉN SAMMENHÆNGENDE OVERTRÆDELSE

(149) De største producenter - Haarmann & Reimer, ADM, Jungbunzlauer og Hoffmann-La Roche - vedtog på deres første møde den 6. marts 1991 i Basel, Schweiz, grundprincipperne for det kartel, de ville oprette på det globale marked for citronsyre(100).

(150) Denne plan, som de alle tiltrådte, ligesom Cerestar Bioproducts også gjorde det på et senere tidspunkt, blev gennemført over en fireårig periode under anvendelse af de samme mekanismer og med det samme fælles formål: at afskaffe konkurrencen.

(151) Behandlingen af planen på regelmæssige møder gav sig ikke udslag i særskilte "aftaler", men udgjorde selve gennemførelsen af den samme overordnede og ulovlige plan.

(152) I betragtning af den fælles hensigt og det fælles mål, som producenterne fortsatte med at forfølge, nemlig at afskaffe konkurrencen i citronsyreindustrien, finder Kommissionen, at den pågældende adfærd er én sammenhængende overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(153) Selv om producenternes ordninger med rette kan anses for at frembyde alle en komplet "aftales" karakteristika, er der nogle faktiske elementer i den ulovlige adfærd, som passende kunne beskrives som udgørende en samordnet praksis, hvis dette var aktuelt.

(154) Jungbunzlauer påstår i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen ikke har ret i, at der blev indgået en aftale den 6. marts 1991, og at der over en længere periode blev gennemført en i fællesskab aftalt plan for at begrænse konkurrencen under anvendelse af de samme mekanismer.

(155) Ifølge Jungbunzlauer lykkedes det ikke for parterne at nå frem til en aftale i marts 1991, og desuden deltog Jungbunzlauer fra 1993 og fremefter kun delvis i implementeringen af de pågældende principper, mens selskabet fra andet halvår 1994 slet ikke deltog længere.

(156) På baggrund af betragtning 136-148 må det argument, hvorefter der i den for denne beslutning relevante periode ikke bestod nogen aftale, forkastes. Spørgsmålet om, hvorvidt aftalerne og/eller den samordnede praksis faktisk blev gennemført, behandles i betragtning 212-218.

4. KONKURRENCEBEGRÆNSNING

(157) I traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, hedder det udtrykkeligt, at de aftaler er konkurrencebegrænsende, som består i

- direkte eller indirekte fastsættelse af salgspriser eller af andre forretningsbetingelser

- begrænsning af eller kontrol med produktion

- opdeling af markeder eller forsyningskilder.

(158) I det kompleks af aftaler og ordninger, der behandles i den foreliggende sag, kan følgende elementer identificeres som relevante, når det skal fastslås, at traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er overtrådt:

- tildeling af markeder og kvoter for markedsandele

- fastfrysning/begrænsning/lukning af produktionskapacitet

- aftaler om samordnede prisstigninger

- udpegning af den producent, der skal "lede" prisstigningerne på de enkelte nationale markeder

- rundsendelse af lister over aktuelle og fremtidige målpriser for at koordinere prisstigninger

- udvikling og gennemførelse af et rapporterings- og overvågningssystem for at sikre gennemførelsen af de konkurrencebegrænsende aftaler

- fordeling eller tildeling af kunder

- deltagelse i regelmæssige møder og andre kontakter med henblik på at blive enige om begrænsningerne og eventuelt gennemføre og/eller ændre disse.

(159) Denne type ordninger har som mål at begrænse konkurrencen som omhandlet i traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. Da prisen er det vigtigste konkurrenceparameter, tog de forskellige hemmelige ordninger og mekanismer, producenterne vedtog, alle i sidste instans sigte på kunstigt at få hævet priserne til producenternes fordel og til et niveau, der lå over det, der ville være opnået i fri konkurrence.

(160) For at konkludere, at traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, finder anvendelse, er det ikke nødvendigt at se på en aftales faktiske følger for konkurrencen, når det først er godtgjort, at aftalerne har til formål at begrænse konkurrencen.

(161) Men kartellet havde imidlertid også konkurrencebegrænsende virkninger. De prisstigninger, der var hovedformålet med kartellet, blev nemlig vedtaget, meddelt kunderne og implementeret i stor udstrækning i hele EØS, især i løbet af de første år af kartellets levetid. Endvidere lykkedes det i det store og hele at opretholde hvert selskabs markedsandel, som var blevet vedtaget for at få prisaftalerne til at virke. Forskellen mellem det faktiske og det tildelte salg lå kun for enkelte selskaber over 3 % i kartellets første år og holdt sig fortsat under dette niveau i den senere periode (se tabel 6). Mere detaljerede beviser for de pågældende ordningers konkurrencebegrænsende virkninger findes i betragtning 205-218.

(162) Jungbunzlauer anfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen med urette har givet det indtryk, at der blev lagt et utilstedeligt pres på de kinesiske producenter. Jungbunzlauer siger videre, at den billige import fra Kina var i færd med at fordreje konkurrencen mærkbart, og at der ikke er noget forkert i at true med at træffe lovlige forholdsregler. Jungbunzlauer udtaler, at den antidumpingklage, ECAMA overvejede, på ingen måde kan anses for lyssky. Dette demonstreres også af, at Tyrkiet i perioden maj 1995 til maj 2000 pålagde importen af kinesisk citronsyre antidumpingtold.

(163) Kommissionen vil ikke hævde, at indgivelse af eller planer om at indgive en antidumpingklage eller selv underretning af tredjeparter om, at man har til hensigt at indgive en sådan klage, i sig selv kan udgøre en overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1.

(164) I den foreliggende sag er det dog klart godtgjort, at de stigninger i citronsyreprisen, som det lykkedes for kartelmedlemmerne at opnå gennem deres konkurrencebegrænsende aftaler, medførte en kraftig stigning i den kinesiske citronsyreeksport til Europa.

(165) I denne forbindelse kan kartelmedlemmernes forskellige fælles bestræbelser for at overtale de kinesiske producenter til at begrænse deres billige eksport til Europa passende beskrives som en strategi, der skulle beskytte kartellet mod en uventet konkurrencetrussel, uanset om de kinesiske producenters priser var lovlige eller ulovlige i henhold til EF's antidumpinglovgivning.

(166) Selv om en industri helt legitimt kan drøfte, om der skal indgives antidumpingklage til Kommissionen, er det bestemt ikke lovligt, at hovedaktørerne på et givet markedssegment samordner de priser, de forlanger af deres respektive kunder, for at forjage tredjeparter fra dette marked. De faktiske omstændigheder, der er beskrevet i betragtning 115-124, viser meget klart den ulovlige karakter af den praksis, karteldeltagerne fulgte for at disciplinere de kinesiske producenter. De modtilbud, der blev givet bestemte virksomheder, der var opført på den såkaldt "Serbien-liste", og som blev fordelt individuelt mellem karteldeltagerne, var tydeligt et led i en overordnet strategi, der skulle fjerne konkurrencen på EØS' citronsyremarked.

(167) Det er således berettiget, at Kommissionen finder, at kartelmedlemmernes adfærd over for de kinesiske producenter udgjorde en samordnet praksis, som falder ind under traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

5. PÅVIRKNING AF HANDELEN MELLEM EF-MEDLEMSSTATER OG MELLEM DE KONTRAHERENDE PARTER I EØS-AFTALEN

(168) Den vedvarende aftale mellem producenterne påvirkede handelen mellem EF-medlemsstater og mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen mærkbart.

(169) Traktatens artikel 81, stk. 1, tager sigte på aftaler, som kan skade virkeliggørelsen af et indre marked mellem EU-medlemsstaterne, enten ved at opdele de nationale markeder eller påvirke konkurrencestrukturen inden for fællesmarkedet. Tilsvarende tager EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, sigte på aftaler, som undergraver virkeliggørelsen af et ensartet Europæisk Økonomisk Samarbejdsområde.

(170) Som vist i afsnittet "Handel inden for Fællesskabet" (betragtning 52-53) er citronsyremarkedet kendetegnet ved en betydelig handel mellem EF-medlemsstater. Der foregik også en betydelig handel mellem EU og de EFTA-medlemmer, der indgår i EØS. Alle EFTA-lande, der indgår i EØS, får dækket hele deres behov ved import. Før Østrig, Finland og Sverige blev medlemmer af Fællesskabet, eksporterede Østrig en betydelig mængde, mens de to øvrige lande fik dækket hele deres efterspørgsel efter citronsyre gennem import.

(171) Anvendelsen af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, i forbindelse med et kartel er imidlertid ikke begrænset til den del af kartelmedlemmernes salg, der faktisk indebærer en overførsel af varer fra et land til et andet. Det er heller ikke en forudsætning for disse bestemmelsers anvendelse, at det kan påvises, at hver enkelt deltagers - i modsætning til hele kartellets - individuelle adfærd påvirkede handelen mellem medlemsstater(101).

(172) I den foreliggende sag omfatter kartelordningerne stort set al handel i hele EF og EØS i denne vigtige industrisektor. Prisfastsættelses- og kvotemekanismerne må have medført eller var egnede til at medføre en drejning af handelsstrømmene bort fra den retning, de ellers ville have taget(102).

6. KONKURRENCEREGLER GÆLDENDE FOR FINLAND, ISLAND, LIECHTENSTEIN, NORGE, SVERIGE OG ØSTRIG

(173) EØS-aftalen trådte i kraft den 1. januar 1994. For den periode før denne dato, hvor kartellet fungerede, er den eneste bestemmelse, der finder anvendelse på den foreliggende sag, traktatens artikel 81. I den udstrækning, kartelordningerne i denne periode begrænsede konkurrencen i Finland, Island, Liechtenstein, Norge, Sverige og Østrig (daværende EFTA-medlemsstater), faldt de ikke ind under nævnte bestemmelse.

(174) I perioden 1. januar-31. december 1994 fandt EØS-aftalens bestemmelser anvendelse på de seks EFTA-medlemsstater. Kartellet var således en overtrædelse af såvel EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, som traktatens artikel 81, stk. 1, og Kommissionen har kompetence til at anvende begge bestemmelser. I denne tolvmåneders periode falder begrænsningen af konkurrencen i disse seks EFTA-lande ind under EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(175) Efter Finlands, Sveriges og Østrigs optagelse i EF den 1. januar 1995 faldt kartellet ind under traktatens artikel 81, stk. 1, for så vidt det påvirkede konkurrencen på disse markeder. I forhold til Island, Liechtenstein og Norge var kartellet fortsat omfattet af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(176) I praksis indebar kartellet således i forhold til Finland, Island, Liechtenstein, Norge, Sverige og Østrig fra 1. januar 1994 en overtrædelse af EØS' og/eller EF's konkurrenceregler.

C. ADRESSATER

1. GÆLDENDE PRINCIPPER

(177) For at identificere denne beslutnings adressater er det nødvendigt at afgøre, hvilke juridiske personer der er ansvarlige for overtrædelsen.

(178) I denne forbindelse må det, for at afgøre, om et moderselskab skal pålægges ansvaret for et datterselskabs ulovlige adfærd, fastslås, at datterselskabet "ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet"(103).

(179) Når det fastslås, at der over en bestemt periode er sket overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og/eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er det nødvendigt at finde frem til den fysiske eller juridiske person, der var ansvarlig for virksomhedens drift på tidspunktet for overtrædelsen.

(180) Når en virksomhed overtræder traktatens artikel 81, stk. 1, og/eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, og senere skaffer sig af med de aktiver, hvorigennem overtrædelsen blev begået, og trækker sig ud af det pågældende marked, vil den pågældende virksomhed, hvis den stadig består, fortsat være ansvarlig for overtrædelsen i den pågældende periode(104).

2. BESLUTNINGENS ADRESSATER

(181) ADM deltog direkte og selvstændigt i kartellet. Følgelig er koncernen som helhed ansvarlig for overtrædelsen og er derfor adressat for denne beslutning.

(182) Hoffmann-La Roche var også sammen med sit datterselskab Citrique Belge direkte involveret i kartellet. Følgelig er Hoffmann-La Roche direkte ansvarlig for overtrædelsen og er adressat for denne beslutning.

(183) I april 1996 blev ansvaret for Haarmann & Reimer FID's aktiviteter overdraget til Bayer Plc, og virksomheden blev derefter i juni 1998 solgt til Tate & Lyle-koncernen. Salget af Haarmann & Reimer FID til Tate & Lyle fandt sted efter afslutningen af den overtrædelse, der behandles i denne beslutning. Da Haarmann & Reimer fortsat består, er selskabet ansvarlig for overtrædelsen. Haarmann & Reimer er derfor adressat for denne beslutning.

(184) Cerestar Bioproducts er et 100 % ejet datterselskab af Cerestar Holding BV. Sidstnævnte selskab var i overtrædelsesperioden kontrolleret af Eridania Béghin-Say SA, et selskab, der i sidste instans var kontrolleret af Montedison-koncernen. Cerestar Bioproducts var direkte involveret i kartellet og er derfor adressat for denne beslutning.

(185) Jungbunzlauer GesmbH er nu et 100 % ejet datterselskab af Jungbunzlauer Holding AG, men den virksomhed, der kontrolleres af sidstnævnte holdingselskab, drives faktisk af Jungbunzlauer AG, der også er hovedsæde for hele koncernen. Dette er bekræftet i svaret på klagepunktsmeddelelsen, hvori Jungbunzlauer udtaler, at ansvaret for koncernens ledelse siden 1993 har ligget hos Jungbunzlauer AG. Før 1993 var hele koncernen ledet af Jungbunzlauer GesmbH(105).

(186) I deres svar på klagepunktsmeddelelsen har Jungbunzlauer AG og Jungbunzlauer GesmbH i fællesskab erklæret, at adressaten for enhver beslutning, der behandler de faktiske omstændigheder i denne sag, skal være Jungbunzlauer GesmbH. Til støtte for denne påstand gør de gældende, at de, der tog del i den adfærd, der er beskrevet i klagepunktsmeddelelsen, for de flestes vedkommende var repræsentanter for Jungbunzlauer GesmbH, at Kommissionen oprindelig sendte sin begæring om oplysninger til denne virksomhed, og at alle udtalelser fra Jungbunzlauer-koncernen i den foreliggende sag er afgivet på Jungbunzlauer GesmbH's vegne.

(187) Kommissionen må forkaste disse argumenter. For det første var Jungbunzlauer GesmbH indtil andet halvår 1993 ikke alene et datterselskab med ansvaret for produktion og distribution af citronsyre, men også den juridiske person, der var ansvarlig for ledelsen af hele Jungbunzlauer-koncernen. I 1993 overgik dette ansvar til Jungbunzlauer AG, som kan anses for Jungbunzlauer GesmbH's successor med hensyn til ledelsen af Jungbunzlauer-koncernen. Efter 1993 blev Jungbunzlauer GesmbH et 100 % ejet koncerndatterselskab, som ikke selvstændigt bestemte sin adfærd på markedet, men i al væsentligt udførte instrukserne fra Jungbunzlauer AG, det selskab, der havde ansvaret for koncernledelsen.

(188) I en vis del af den periode, der behandles i denne beslutning, deltog Jungbunzlauer AG direkte i kartelmøder, især repræsenteret ved selskabets administrerende direktør. Det må derfor konkluderes, at i alle de tidsrum, der behandles i denne beslutning, var den juridiske person, der var ansvarlig for ledelsen af hele Jungbunzlauer-koncernen, aktivt og direkte involveret i kartellet. Da den pågældende juridiske person i dag er Jungbunzlauer AG, må dette selskab være adressat for denne beslutning.

D. OVERTRÆDELSENS VARIGHED

(189) Selv om der fandt bilaterale kontakter sted mellem visse citronsyreproducenter før det første multilaterale møde, og selv om ADM har hævdet, at der fandtes aftaler(106) før de aftaler, der er omfattet af den foreliggende sag, vil Kommissionen i denne begrænse sin sagsbehandling i henhold til traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 til perioden fra 6. marts 1991 og fremefter og kun pålægge eventuelle bøder for denne periode.

(190) Den 6. marts 1991 var datoen for det første multilaterale kartelmøde i Basel, Schweiz, hvor grundprincipperne for det kartel, der skulle oprettes på markedet, blev aftalt. (Det skal naturligvis bemærkes, at for så vidt kartellet berørte Finland, Island, Liechtenstein, Norge, Sverige og Østrig, er der ikke tale om nogen overtrædelse af konkurrencereglerne før den 1. januar 1994, hvor EØS-aftalen trådte i kraft).

(191) At Haarmann & Reimer, ADM, Jungbunzlauer og Hoffmann-La Roche deltog i overtrædelsen fra nævnte dato, er godtgjort ved, at selskabernes respektive administrerende direktører deltog i mødet.

(192) Cerestar Bioproducts kom først ind på citronsyremarkedet i 1992 og har selv erkendt, at selskabet deltog i møderne fra 19. maj 1992.

(193) Kartellet bestod fortsat indtil maj 1995, hvor der blev afholdt to møder, først et af de regelmæssige, planlagte møder den 1. maj, og derefter et improviseret møde den 22. maj. Det var under det sidste møde, at Jungbunzlauer blev stillet over for et ultimatum og på baggrund af selskabets tidligere praksis blev opfordret til at vise, at selskabet stadig var villigt til at overholde aftalen. Da denne opfordring ikke blev imødekommet, blev Jungbunzlauer anset for at have forladt gruppen, og ADM, Hoffmann-La Roche og Haarmann & Reimer drøftede muligheden af at fortsætte aftalen under en ændret form (se betragtning 125-127). Ifølge de oplysninger, Kommissionen har til rådighed, bragte den ransagning, FBI i juni 1995 gennemførte hos ADM i USA, enhver resterende kontakt mellem de parter, der var involveret i den konkurrencebegrænsende praksis, til ophør.

E. RETSMIDLER

1. ARTIKEL 3 I FORORDNING Nr. 17

(194) Konstaterer Kommissionen, at der foreligger en overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, kan den i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 pålægge de pågældende virksomheder at bringe de konstaterede overtrædelser til ophør(107).

(195) I den foreliggende sag gjorde karteldeltagerne sig store anstrengelser for at skjule deres ulovlige adfærd. Under disse omstændigheder fastholdt Kommissionen i sin klagepunktsmeddelelse, at det ikke var muligt med absolut sikkerhed at erklære overtrædelsen for ophørt.

(196) Cerestar Bioproducts har i sit svar på klagepunktsmeddelelsen hævdet, at selskabet bragte sin deltagelse til ophør i maj 1995. Haarmann & Reimer har for sit vedkommende påpeget, at selskabet solgte de pågældende aktiviteter i 1998, og at "det hvad angår Haarmann & Reimer/Bayer Plc ville være formålsløst at kræve noget sådant i beslutningens konklusion"(108).

(197) Uanset disse bemærkninger er det for at undgå enhver tvivl nødvendigt at pålægge de adressatvirksomheder, der fortsat er aktive på citronsyremarkedet, at bringe overtrædelsen til ophør, hvis de ikke allerede har gjort dette, og i fremtiden afstå fra enhver aftale, samordnet praksis eller vedtagelse inden for sammenslutninger, som har samme eller lignende formål eller virkning.

2. ARTIKEL 15, STK. 2, I FORORDNING Nr. 17

a) Almindelige betragtninger

(198) I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen ved beslutning pålægge virksomheder bøder på mindst 1000 og højst 1000000 EUR, idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes til 10 % af omsætningen i det sidste regnskabsår i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtrædelsen, såfremt de forsætligt eller uagtsomt overtræder traktatens artikel 81, stk. 1, og/eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(199) Ved fastsættelsen af størrelsen af eventuelle bøder skal Kommissionen tage hensyn til alle relevante omstændigheder og især til overtrædelsens grovhed og varighed, som er de to kriterier, der udtrykkeligt nævnes i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17.

(200) Den rolle, de enkelte parter i overtrædelsen har spillet, vil blive vurderet på individuelt grundlag. Især vil Kommissionen lade den pålagte bøde afspejle eventuelle skærpende eller formildende omstændigheder, ligesom den eventuelt vil anvende meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(109).

(201) Ved vurderingen af overtrædelsens grovhed vil Kommissionen tage hensyn til overtrædelsens art, dens faktiske følger for markedet, såfremt disse kan måles, samt størrelsen af det relevante geografiske marked. Den rolle, de enkelte parter i overtrædelsen har spillet, vil blive vurderet på individuelt grundlag.

b) Bødens størrelse

(202) Det oprettede kartel var en forsætlig overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. Vel vidende at deres handlinger var konkurrencebegrænsende og desuden ulovlige, samarbejdede de førende producenter om at indføre et hemmeligt og institutionaliseret system, der skulle begrænse konkurrencen i en vigtig industrisektor.

1. Grundbeløbet

(203) Grundbeløbet bestemmes ud fra overtrædelsens grovhed og varighed.

Grovhed

(204) Kommissionen tager i sin vurdering af overtrædelsens grovhed hensyn til overtrædelsens art, dens faktiske følger for markedet, såfremt disse kan måles, samt størrelsen af det relevante geografiske marked.

Overtrædelsens art

(205) Det følger af de beskrevne forhold, at overtrædelsen bestod i en aftale om opdeling af markeder og prisfastsættelse, som ifølge sin natur er den groveste form for overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(206) Kartelordningerne omfattede alle større virksomheder i EØS og blev planlagt, ledet og fremmet på højt niveau i hvert enkelt deltagende selskab(110). Ifølge sin natur fører gennemførelsen af en kartelaftale af den beskrevne type automatisk til en mærkbar fordrejning af konkurrencen, som alene er til fordel for de i kartellet deltagende producenter, og som er til stor skade for kunderne og i sidste instans for offentligheden.

(207) Kommissionen finder derfor, at overtrædelsen ifølge sin natur er en særdeles grov overtrædelse af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(208) ADM gør gældende, at overtrædelsen i den foreliggende sag med hensyn til beskaffenhed bør betragtes som "grov" i stedet for "meget grov". Ifølge ADM bragte overtrædelsen ikke markedets funktion i fare, idet der ikke skete nogen opdeling af nationale markeder. Efter ADM's opfattelse viser Kommissionens dokumenter, at kvoterne var globale, og at de europæiske målpriser først og fremmest blev fastsat i DEM og derefter omregnet til lokal valuta.

(209) Kommissionen er ikke enig i dette. Det er klart, at pris- og markedsdelingskarteller ifølge deres natur bringer det indre markeds funktion i fare. Det ville være forkert ud fra den blotte omstændighed, at kvoterne og priserne blev fastsat uden at sondre mellem de enkelte medlemsstater, at konkludere, at overtrædelsen er grov og ikke meget grov. Det afgørende er, at det normale konkurrencemønster, der skulle have rådet på det indre marked for citronsyre, blev erstattet af en hemmelig ordning vedrørende mængder og priser, som er konkurrencens hovedbestanddele.

Overtrædelsens faktiske følger for citronsyremarkedet i EØS

(210) Overtrædelsen blev begået af virksomheder, som i den relevante periode dækkede gennemsnitligt over 60 % af verdensmarkedet og ca. 70 % af det europæiske marked for citronsyre. Ordningerne tog endvidere specifikt sigte på at begrænse de solgte mængder, hæve priserne til et højere niveau, end de ellers ville have ligget på, og begrænse salget til visse kunder. Eftersom disse ordninger blev gennemført, har de haft faktiske følger for markedet.

(211) Det er ikke nødvendigt i detaljer at sætte tal på forskellene mellem de anvendte priser og de priser, der kunne have været gældende, hvis ordningerne ikke havde eksisteret. Det er nemlig ikke altid muligt at måle sådanne forskelle på en pålidelig måde, idet en række eksterne faktorer samtidig kan have påvirket prisudviklingen for produktet, således at det bliver yderst vanskeligt at drage konklusioner om alle de mulige årsagers relative vægt.

(212) De beskrevne kartelaftaler blev omhyggeligt gennemført. Som nævnt udtalte en af deltagerne, at vedkommende var "overrasket over så formel og veltilrettelagt ordningen var"(111).

(213) Fra marts 1991 til midten af 1993 blev de i kartellet aftalte priser meddelt kunderne og i høj grad overholdt, især i kartellets første år. Prisforhøjelsen til 2,25 DEM/kg (CAA) i april 1991, der var blevet besluttet på kartelmødet i marts 1991, blev gennemført uden problemer. Efterfølgende blev det i juli telefonisk besluttet af hæve prisen til 2,70 DEM/kg (CAA) i august. Denne prisforhøjelse blev også gennemført med held. En sidste forhøjelse til 2,80 DEM/kg (CAA) blev aftalt på mødet i maj 1992 og blev gennemført i juni 1992(112). Efter dette tidspunkt blev der ikke gennemført yderligere prisforhøjelser, og kartellet koncentrerede sig om nødvendigheden af at opretholde disse priser.

(214) De salgskvoter, der blev fastlagt på mødet i marts 1991, var medvirkende til at holde priserne oppe og var således en afgørende bestanddel af kartellet. Parterne planlagde og anvendte et detaljeret indberetnings- og overvågningssystem for at sikre overholdelsen af kvoterne. Der blev hele tiden holdt øje med, om de enkelte virksomheder overholdte kvoterne. Disse aspekter er beskrevet i enkeltheder i betragtning 81, 85 og 97-101.

(215) Som nævnt i betragtning 88 og 102-111 blev det kompensationssystem, der blev aftalt i marts 1991, også omhyggeligt implementeret, og der fandt faktisk køb sted som en direkte følge af den konkurrencebegrænsende ordning.

(216)