Rådets beslutning

af 8. april 2003

om dækning af Den Europæiske Investeringsbanks omkostninger ved forvaltningen af investeringsfaciliteten ifølge Cotonouaftalen og associeringsafgørelsen

(2003/268/EF)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou den 23. juni 2000(1), i det følgende benævnt "Cotonouaftalen",

under henvisning til den interne aftale af 12. september 2000 mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand ifølge finansprotokollen til partnerskabsaftalen mellem staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet den 23. juni 2000 i Cotonou, Benin, samt om finansiel bistand til de oversøiske lande og territorier, på hvilke EF-traktatens fjerde del finder anvendelse(2), især artikel 8, stk. 2,

under henvisning til Rådets afgørelse 2001/822/EF af 27. november 2001 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Fællesskab ("associeringsafgørelse")(3),

under henvisning til Europa-Kommissionens forslag, der er udarbejdet i forståelse med Den Europæiske Investeringsbank (i det følgende benævnt "banken"), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Hverken Cotonouaftalen eller associeringsafgørelsen indeholder ingen bestemmelser om afholdelse af bankens omkostninger ved forvaltningen af investeringsfaciliteten.

(2) Banken skal anvende alle indtægter, der følger af investeringsfacilitetens kunders betaling af sædvanlige bedømmelsesprovisioner, til dækning af sine sædvanlige omkostninger med undtagelse af særlige vederlag til dækning af særlige udgifter -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Hensættelsen til afholdelse af bankens vederlag for forvaltningen af investeringsfaciliteten og rentegodtgørelserne, herunder midlerne til de oversøiske lande og territorier (herefter kaldet "OLT"), kan højst udgøre 10 % af 2200 mio. EUR over fem år. Vederlagene skal sikre fuld dækning af omkostningerne ved forvaltningen af investeringsfaciliteten, herunder midlerne til finansiering af rentegodtgørelser i forbindelse med forretninger i AVS-landene og OLT i den femårsperiode, der er omfattet af den første finansprotokol til Cotonouaftalen.

Artikel 2

I det omfang bankens opgaver som fastlagt i bilag II til Cotonouaftalen og i de operationelle retningslinjer for investeringsfaciliteten forbliver uændrede, skal det i artikel 1 nævnte maksimale vederlag udgøre et loft.

Artikel 3

Senest den 1. september hvert år forelægger banken Investeringsfacilitetsudvalget sine omkostningsoverslag for det følgende år og det deraf følgende vederlag. Disse oplysninger skal optages i den forretningsplan for investeringsfaciliteten, som Investeringsfacilitetsudvalget skal godkende. Forelæggelsen af omkostningsoverslagene for det første år afhænger af Cotonouaftalens ikrafttrædelsesdato.

Artikel 4

Hvert år forelægger banken de faktisk påløbne omkostninger i det forløbne år i investeringsfacilitetens årsberetning, der skal godkendes af Investeringsfacilitetsudvalget, samt det beløb, den har modtaget fra investeringsfacilitetens kunder det pågældende år i form af bedømmelsesvederlag. Udkastet til årsberetning med disse tal skal forelægges Investeringsfacilitetsudvalget senest den 28. februar og den endelige årsberetning senest den 30. juni.

Artikel 5

Såfremt bankens omkostninger i et år viser sig større eller mindre end det beløb, der fremgår af forretningsplanen, anmoder banken Investeringsfacilitetsudvalget om at træffe de nødvendige foranstaltninger.

Artikel 6

Den i artikel 1 nævnte hensættelse til vederlag skal afholdes af kapitaltilbageførslerne til medlemsstaterne i form af ydelser på gæld ifølge forretninger på grundlag af risikovillig kapital og lån på særlige vilkår inden for rammerne af de forskellige AVS-EF-konventioner. Hver medlemsstats skyldige beløb fastlægges i overensstemmelse med den forholdsmæssige andel, som dens bidrag til Den 9. Europæiske Udviklingsfond udgør. Banken debiterer kontiene for de medlemsstater, der endnu ikke modtager tilstrækkelige kapitaltilbageførsler, og beregner sig en årlig rente derfor, svarende til den gældende EONIA-rente minus 12,5 basispoint.

Artikel 7

På forslag fra Europa-Kommissionen, udarbejdet i forståelse med banken, afgør Rådet, hvorledes bankens vederlag ifølge artikel 1 skal finansieres, såfremt kapitaltilbageførslerne i form af ydelser på gæld viser sig utilstrækkelige til formålet.

Artikel 8

Medlemsstaterne bemyndiger hermed banken til at fratrække vederlagene direkte fra deres konti i banken, hvorpå de i artikel 6 nævnte kapitaltilbageførsler indsættes. Vederlagene fratrækkes den første arbejdsdag i hvert kvartal og forrentes efter en årlig sats, svarende til den gældende EONIA-rente minus 12,5 basispoint.

Artikel 9

Denne beslutning træder i kraft samme dag som den interne aftale. Den finder anvendelse for en periode af fem år, medmindre den afløses af andre aftaler.

Artikel 10

Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i Luxembourg, den 8. april 2003.

På Rådets vegne

G. Drys

Formand

(1) EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

(2) EFT L 317 af 15.12.2000, s. 355.

(3) EFT L 314 af 30.11.2001, s. 1.