KOMMISSIONENS BESLUTNING af 11. juni 1993 om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (IV/32.150 - EBU/Eurovision) (Kun den engelske og den franske udgave er autentisk)

(93/403/EOEF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikler 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 4, 6 og 8,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 5. december 1988 om at indlede en procedure i denne sag,

under henvisning til den begaering om negativattest, subsidiaert fritagelse i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 3, som European Broadcasting Union indgav den 3. april 1989 vedroerende sine vedtaegtsbestemmelser og andre regler for erhvervelse af tv-rettigheder til sportsarrangementer, for udveksling af sportsprogrammer inden for Eurovision og for tredjemands kontraktmaessige adgang til saadanne programmer,

efter offentliggoerelse af en meddelelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 (2) vedroerende de anmeldte regler og det samarbejde, der er ivaerksat inden for Eurovision i henhold til disse regler,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig vedroerende Kommissionens planer om at meddele fritagelse, jf. artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (3),

efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING (1) Den 3. april 1989 anmeldte European Broadcasting Union (EBU) sine vedtaegtsbestemmelser og andre regler for erhvervelse af tv-rettigheder til sportsarrangementer, for udveksling af sportsprogrammer inden for Eurovision og for tredjemands kontraktmaessige adgang til saadanne programmer (EBU-standardkontrakt for erhvervelse af eurovisionsrettigheder til et sportsarrangement, regler for deling af transmissionsrettigheder i henhold til eurovisionsaftaler om sportsprogrammer (og regler i tilknytning hertil), regler for anvendelse af eurovisionssignalet og for underlicenser til selskaber, der ikke er medlemmer). I forbindelse med anmeldelsen anmodede EBU om negativattest, subsidiaert fritagelse i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 3.

A. EBU (2) EBU er en sammenslutning af radio- og tv-selskaber, som blev oprettet i 1950 og har hovedkvarter i Genève. Sammenslutningen, der ikke har noget kommercielt sigte, har foelgende hovedformaal: den skal bistaa sine aktive medlemmer med at tjene offentlighedens interesser paa den bedst mulige maade, varetage og forsvare medlemmernes interesser paa alle omraader og bistaa dem i forhandlinger af enhver art eller, paa deres anmodning, forhandle paa deres vegne; desuden skal den fremme samarbejdet mellem medlemmerne indbyrdes og mellem disse og andre radio- og tv-selskaber eller grupper af saadanne selskaber og navnlig fremme udveksling af radio- og tv-programmer paa enhver taenkelig maade; endelig skal den traeffe foranstaltninger til fremme af radio- og tv-udsendelser under alle former.

(3) Radio- og tv-selskaber eller grupper af saadanne selskaber, der i et land inden for det europaeiske transmissionsomraade sender et program af national karakter og af national betydning, kan blive aktive medlemmer af EBU. De skal ogsaa have pligt til at vaere landsdaekkende og reelt daekke en betydelig del af den nationale befolkning, samtidig med at de goer deres bedste for med tiden at komme til at daekke hele befolkningen; endvidere skal de vaere forpligtede til og i praksis sikre et alsidigt og velafbalanceret programudbud for alle befolkningsgrupper, og herunder skal en rimelig del af programmerne vaere henvendt til saerlige befolkningsgrupper eller minoriteter i samfundet uanset forholdet mellem programomkostninger og antallet af seere og lyttere; endelig skal de selv producere eller under deres redaktionelle kontrol lade andre producere en betydelig del af de programmer, der udsendes.

(4) En gruppe radio- og tv-selskaber kan opnaa samlet medlemskab af EBU, hvis der er tale om en retlig eller faktisk sammenslutning af radio- og tv-selskaber fra samme land, der individuelt eller kollektivt som regionale selskaber opfylder kriterierne for EBU-medlemskab. Radio- og tv-selskaber, der kun kollektivt opfylder kriterierne, skal opfylde de kriterier for medlemskab, der gaelder specielt for det transmissionsomraade, hvor de har tilladelse.

En gruppe kan desuden omfatte:

a) et selskab, der i henhold til national ret er ansvarlig for samordning og forvaltning af nationale eller internationale aktiviteter paa vegne af og i institutionelt samarbejde med de radio- og tv-selskaber, der indgaar i gruppen

b) et selskab, som har til hovedformaal permanent at drive tekniske transmissionsfaciliteter paa vegne af og i institutionelt samarbejde med de radio- og tv-selskaber, der indgaar i gruppen

c) radio- og tv-selskaber, der udoever specialiseret programvirksomhed, som er samordnet med eller supplerer de programmer, der tilbydes af gruppens oevrige medlemmer.

(5) Disse krav begraenser det aktive medlemskab til radio- og tv-selskaber, der skal udfoere en bestemt offentlig opgave, som de har faaet paalagt efter national ret eller praksis, uanset hvorledes de er organiseret, eller hvorledes de finansieres. Saadanne selskaber skal tilbyde radio- og tv-programmer i offentlighedens interesse uden hensyn til rentabiliteten. Dette afspejles isaer i deres forpligtelse til dels at tilbyde alsidige programmer, som er af kulturel, oplysende og videnskabelig art eller beregnet paa et mindretal i befolkningen og uden kommercielt sigte, dels at daekke hele landets befolkning uanset omkostningerne derved. De maa hverken koncentrere sig om meget populaere programmer, der kan give hoeje seer- og lyttertal og skaffe reklameindtaegter eller specialisere sig i bestemte programkategorier eller noejes med at daekke taetbefolkede omraader, hvor det er rentabelt. De rent kommercielle tv-selskaber, der i de senere aar er oprettet i flere medlemsstater, opfylder normalt ikke disse betingelser og kan derfor ikke optages som medlemmer.

(6) Aktivt medlemskab indebaerer en forpligtelse til at fremme EBU's maal og til at bidrage aktivt til udvekslingen af radio- og tv-programmer og andre EBU-aktiviteter. Efter at EBU har sluttet sig sammen med sin oesteuropaeiske modpart Organisation Internationale de Radiffusion et Télévision (OIRT) (jf. nr. 8), har EBU 67 aktive medlemmer (herunder grupperinger af tv- og radiokanaler) i 47 lande i det europaeiske transmissionsomraade. De fleste af dem er offentlige radio- og tv-selskaber, men der er ogsaa nogle private selskaber, som ikke desto mindre udfoerer offentlige opgaver. De fleste lande har kun ét medlem, men foelgende lande inden for EF har dog flere medlemmer: Belgien, Danmark, Frankrig, Tyskland og Det Forenede Kongerige. Medens de fleste medlemmer finansieres helt eller delvis ved licensafgifter, finansieres nogle desuden - eller udelukkende - ved reklameindtaegter, der ofte er undergivet restriktioner (lofter over reklameindtaegter, maksimalt antal reklameindslag pr. time eller dag, reklameudsendelser begraenset til hverdage eller bestemte tidspunkter, osv.). Medlemmerne transmitterer fortrinsvis via jordfrekvenser, idet deres modtagelsesomraader hovedsagelig er begraenset til deres eget nationale territorium - dog med visse overlapninger. I de senere aar er nogle af medlemmerne dog ogsaa begyndt at sende via satellit og kabel, ikke blot til deres eget nationale territorium, men ogsaa til andre omraader, fortrinsvis nabolande.

(7) Foruden de aktive medlemmer har EBU en lang raekke associerede medlemmer (for oejeblikket 54), som ikke deltager i EBU's hovedaktiviteter, heller ikke i Eurovision. Som associerede medlemmer kan optages radio- og tv-selskaber eller grupper af saadanne selskaber fra lande uden for det europaeiske transmissionsomraade, som i deres respektive lande tilbyder radio- og tv-udsendelser af national karakter og national betydning, og som har et alsidigt programudbud.

(8) Efter demokratiseringsprocessen i OEsteuropa sluttede EBU sig sammen med sin oesteuropaeiske modpart OIRT og dens medlemmer med virkning fra den 1. januar 1993. Dette vil indebaere, at de nye oesteuropaeiske medlemmer vil faa vaesentlig finansiel og teknisk bistand fra EBU og dens medlemmer.

B. Markedet for erhvervelse af tv-sportsprogrammer a) Udviklingen i tv-sektoren

(9) I de senere aar er der oprettet en raekke nye, hovedsagelig kommercielle, tv-selskaber som foelge af dereguleringen af tv-sektoren i visse medlemsstater samt indfoerelsen af satellit-til-kabel tv og - senere - direkte satellit-tv. De opererer paa regionalt, nationalt eller tvaernationalt plan, og deres programmer transmitteres via jordbaserede net og/eller via satellit og kabel. De finansieres hovedsagelig gennem reklamer - nogle opkraever desuden et abonnementsgebyr - og tilbyder enten et alsidigt programudbud, herunder sportsprogrammer, eller et specialiseret program, saasom sport, film, nyhedsudsendelser osv. Mellem 1984 og 1990 blev der lanceret 31 nye satellitkanaler og 25 nye kommercielle jordkanaler, som resulterede i betydelig foroegelse af de kommercielle kanalers seerandel i et antal medlemsstater, f.eks. Belgien (Flandern): VTM, 43 % (kilde: CIM); Tyskland (kun vest): RTL plus og SAT1, 14,8 % og 11,1 % i 1991 (kilde: GFK Television Research); Graekenland: Mega Channel og Antenna TV, 39,8 % og 32,2 % i 1991 (kilde: AGB Hellas); Italien: Canale 5, Italia 1 og Rete 4, 16,4 %, 10,5 % og 8,9 % (kilde: Auditel); Nederlandene: RTL-4, 23,3 % i 1991 (kilde: NOS KLO); Spanien: Tele 5 og Antena 3, 13,8 % og 8,9 % (kilde: Ecotel).

(10) Indtil for nylig eksisterede der navnlig foelgende rene sportskanaler: Eurosport, en faelleseuropaeisk satellit-sportskanal, transmitteret paa fire sprog i hele Europa af et konsortium af aktive EBU-medlemmer og TF1 (Télévision Française 1), der ligeledes er et aktivt EBU-medlem; The European Sports Network TESN, der via sine tilsluttede kanaler Screensport (UK), SportKanal (Tyskland), Sportnet (Nederlandene) og TV Sport (Frankrig) ligeledes tilbyder et faelleseuropaeisk program, der udelukkende vedroerer sport og transmitteres via satellit og kabel paa fire sprog over hele Europa; Sky Sports, en satellitkanal (direkte til hjemmene), der drives af BSkyB (British Sky Broadcasting), og som kun er beregnet paa seere i Det Forenede Kongerige og Irland. Siden begyndelsen af 1993 har der i Tyskland eksisteret en sportskanal med betegnelsen Deutsches Sportfernsehen. Desuden har Eurosport og TESN for nylig indgaaet et samarbejde om at tilbyde et enkelt program under betegnelsen Eurosport. Den paagaeldende aftale, der er blevet anmeldt til Kommissionen, behandles i sag nr. IV/34.605 - Eurosport Mark III.

(11) Tv-sektoren befinder sig saaledes i en overgangsfase, hvor kommercielle selskaber vinder indpas paa markedet eller udvider deres aktiviteter og opnaar en betydelig andel af seertallet. De nye kommercielle kanaler indfoerer ikke blot teknisk innovation (navnlig paa kabel- og satellitomraadet), men giver ogsaa seerne og annoncoererne og til fordel for sportsarrangoererne og andre indehavere af tv-rettigheder. Efterhaanden som de nye kommercielle kanalers seertal foroeges, bliver de vigtige konkurrenter til de traditionelle offentlige tv-selskaber baade paa markedet for reklamevirksomhed og paa markedet for levering af tv-programmer. Dette afspejles i de private tv-selskabers stadigt stigende reklameindtaegter (f.eks. SAT1 (Tyskland), stigning fra 22,4 mio. DM = 1,2 % af de samlede vesttyske reklameudgifter i 1986 til 653,9 mio. DM = 28,9 % i 1991, til sammenligning ARD: fald fra 1 101,2 mio. DM = 58,4 % til 483,0 mio. DM = 21,4 % i 1991 (kilde: Nielsen S& P Werbeforschung) og i de private tv-selskabers stigende investeringer i attraktivt programmateriale (se f.eks. i Det Forenede Kongerige: BSkyB's erhvervelse (sammen med BBC) af fem aars eksklusive daekning af Premier League fodboldkampe for en pris af 304 mio. £ - BSkyB's andel heraf var ca. 190 mio. £). I nogle lande sakker de nationale EBU-medlemmer agterud i konkurrencen med kommercielle kanaler, som i visse tilfaelde stoettes af kapitalstaerke mediekonglomerater, idet de forskellige begraensninger, der er forbundet med EBU-medlemmernes offentlige opgaver, navnlig med sponsorering og reklamevirksomhed, ofte forhindrer dem i at koebe og udnytte programmer paa en kommercielt rentabel maade.

(12) En raekke kommercielle kanaler har oprettet en sammenslutning (Association of Commercial Television in Europe, ACT), der skal varetage deres faelles interesser og fremme samarbejdet paa forskellige omraader, herunder om produktion af sportsprogrammer. Kommissionen maerker sig denne udvikling med interesse. Det er dog klart, at den paa dette stadium ikke er i stand til at vurdere, hvorledes den fremtidige udvikling paa dette omraade skal bedoemmes i forhold til EF's konkurrenceregler.

b) Sportsprogrammers saerlige karakteristika

(13) For tiden forsoeger de fleste kommercielle sendere at foroege deres andel af sportsprogrammer, der interesserer et bredt publikum, hvad der sammen med lanceringen af specielle sportskanaler har foert til en vaesentlig foroegelse af sportsprogrammer paa tv. Sportsprogrammer, der omfatter publikumssport eller stoerre internationale arrangementer, er en saerdeles attraktiv programkategori for baade de traditionelle offentlige tv-selskaber og de nye, almindelige kommercielle kanaler, der oensker at tilbyde et attraktivt og varieret programudbud, der skal appellere til det bredest mulige publikum. For helt eller delvis reklamefinansierede kanaler - saavel kommercielle som offentlige tv-selskaber - stammer visse sportsprogrammers betydning fra den omstaendighed, at de er attraktive for annoncoerer som beskrevet nedenfor. Hvad de offentlige tv-selskaber angaar foelger sportsprogrammernes betydning desuden af selskabernes offentlige opgave, som bestaar i at tilbyde alsidige programmer til alle dele af befolkningen, hvilket traditionelt omfatter et vist antal nationale og internationale sportsarrangementer.

(14) Sportsprogrammer, navnlig stoerre internationale arrangementer som f.eks. de olympiske lege, verdensmesterskaberne i fodbold, internationale tennisturneringer osv., giver ofte hoeje seertal, specielt blandt seere med en stor koebekraft (maend mellem 16 og 50 aar), hvilket er vaesentligt for annoncoererne. Sportsprogrammer betragtes ogsaa generelt som saerlig velegnede til kommercielle budskaber, som det ogsaa fremgaar af den betydelige sponsorering, der er involveret. Desuden er sport en form for underholdning, der til en vis grad overskrider de kulturelle graenser og dermed er saerlig velegnet til tvaernational satellit- og kabeltransmission og til tvaernational reklamevirksomhed. Endelig ses sportsprogrammer af et ganske bestemt publikum, som udgoer en saerlig maalgruppe for visse betydningsfulde annoncoerer, og som det er vanskeligt at naa gennem andre programmer. I de senere aar der derfor sket en betydelig stigning i efterspoergslen efter sportsprogrammer som helhed, ligesom konkurrencen om tv-rettighederne er blevet foroeget.

(15) Hvor attraktive sportsprogrammerne er, og dermed hvor stor konkurrence der er om tv-rettighederne, varierer dog efter hvilken sportsgren eller hvilket arrangement der er tale om. Publikumssport som fodbold, tennis eller motorsport tiltraekker normalt mange seere, idet praeferencerne dog varierer fra land til land. Mindre populaere sportsgrene opnaar til gengaeld meget lave seertal. Der er en tendens til, at internationale arrangementer er mere attraktive for publikum i et bestemt land end de nationale, forudsat at der deltager et nationalt hold eller en national mester, medens internationale arrangementer uden deltagelse af nationale sportsfolk ofte kun vaekker beskeden interesse.

(16) Paa den anden side giver fremtraedende, internationale arrangementer, som verdens- og europamesterskaberne i fodbold, de olympiske lege, verdens- og europamesterskaberne i atletik osv. normalt hoeje seertal, idet de nationale sportsfolks deltagelse og praestationer er af mindre betydning. Paa grund af de hoeje seertal og den prestige, som daekningen af disse arrangementer giver det paagaeldende tv-selskab, er der staerk konkurrence om rettighederne, medens der ofte kun er en beskeden efterspoergsel efter rettighederne til arrangementer inden for mindre populaere sportsgrene.

(17) Sportsprogrammer kan vaere temmelig dyre, da der er betydelige omkostninger og risici forbundet med transmission af sportsarrangementer. Foruden prisen paa rettighederne - som er lav for mindre attraktive sportsgrene og arrangementer, men saerdeles hoej for publikumssport - er den vigtigste faktor omkostningerne ved produktion af tv-signalet (grundlaeggende billed- og lydmateriale), der normalt er meget hoeje. Dette gaelder isaer for turneringer eller mesterskaber, der straekker sig over flere dage med flere begivenheder paa samme tidspunkt. Selvom kun en del heraf kan transmitteres, skal de fleste, ofte alle, begivenheder daekkes, for at der kan transmitteres et repraesentativt uddrag. Sportens art eller det sted, hvor den foregaar, kan ogsaa foroege omkostningerne. Foruden omkostningerne ved produktion af signalet paa stedet er der omkostninger forbundet med transport af signalet samt kommentatorer og tv-studier (redaktion, praesentation). Omkostningerne ved sportsprogrammer er derfor i dag gennemsnitligt hoejere end omkostningerne ved udsendelse af en biograffilm (under hensyntagen til prisen paa tv-rettigheder og den noedvendige bearbejdning af materialet) eller ved store underholdningsshows.

(18) Desuden indebaerer transmission af sportsprogrammer en raekke risici. Tv-rettighederne til et sportsarrangement skal erhverves, foer arrangementet finder sted, men interessen for det kan aendre sig vaesentligt; hvor attraktivt arrangementet bliver afhaenger nemlig af, hvorledes det udvikler sig, og om sportsfolkenes faktiske deltagelse og praestationer appellerer til det nationale publikum. Som andre risikofaktorer kan naevnes vejrforhold, boykot osv.

c) Forskelle i tilrettelaeggelsen af sportsprogrammer

(19) Paa grundlag af seernes og dermed annoncoerernes varierende interesse for sportsprogrammer og paa grundlag af de omkostninger og risici, der er forbundet med transmission af sportsarrangementer, foerer de offentlige tv-selskaber og de rent kommercielle selskaber ofte en vidt forskellig politik paa dette omraade. De rent kommercielle tv-selskaber (bortset fra rene sportskanaler) er mere interesserede i publikumssport, som goer det muligt at tiltraekke annoncoerer og/eller at faa seerne til at blive abonnenter eller til at koebe deres modtagerudstyr. Offentlige tv-selskaber skal derimod ogsaa daekke de mindre sportsgrene eller mindre attraktive arrangementer, da de ifoelge deres offentlige opgave ogsaa skal varetage minoritetsinteresser. Som foelge heraf viser de offentlige kanaler normalt flere forskellige sportsgrene end de rent kommercielle kanaler.

(20) Desuden er de rent kommercielle tv-selskaber mindre interesserede i arrangementer, der kraever en enorm produktionsindsats i forhold til sendetiden. Offentlige tv-selskaber er derimod ofte indstillet paa at daekke et arrangement fuldt ud (med hensyn til produktion af signalet) uden hensyn til rentabiliteten, ogsaa selv om det kun kan transmitteres i korte uddrag, fordi de betragter det som en del af deres offentlige opgave at transmittere disse uddrag. Nogle nye kommercielle kanaler, navnlig nogle af de nye satellit-til-kabel kanaler, der stadig kun i ringe grad er traengt igennem paa markedet, foretraekker ofte at ansoege om underlicenser for faerdige sportsprogrammer, der er produceret af andre tv-selskaber, i stedet for at erhverve de fulde rettigheder og producere programmerne selv.

d) Tv-rettigheder til sportsarrangementer

(21) Tv-rettigheder til sportsarrangementer gives normalt for et bestemt omraade, normalt et land, paa eksklusivt grundlag. Eksklusivitet betragtes normalt som noedvendig for at garantere et givet sportsprograms vaerdi, udtrykt i seertal og reklameindtaegter. Eksklusivitet gives normalt for alle tekniske former for transmission (jordfrekvenser, satellit-til-kabel eller direkte satellit) uden skelnen mellem rettighederne til jordfrekvenser og rettighederne til kabel- og satellit-transmission. Rettighederne tilbydes ofte som pakker og omfatter alle kampe, runder eller konkurrencer, der indgaar i et arrangement (mesterskab, turnering, cup, liga-kampe osv.).

(22) Det er normalt sportsarrangoeren, der har tv-rettighederne, og som kan kontrollere adgangen til de steder, hvor arrangementet foregaar. For at kontrollere tv-transmissionen af arrangementet og sikre eksklusiviteten tillader arrangoeren kun ét tv-selskab (det saakaldte vaertsselskab, dvs. et tv-selskab i det land, hvor arrangementet foregaar) eller i hvert fald kun et begraenset antal tv-selskaber at producere tv-signalet. I henhold til kontrakten med arrangoeren maa de ikke stille deres signal til raadighed for tredjemand, der ikke har erhvervet de relevante tv-rettigheder.

(23) Arrangoererne af populaere sportsarrangementer er ofte temmelig kapitalstaerke, nationale eller internationale sammenslutninger, der indtager en form for monopolstilling med hensyn til tv-rettighederne til bestemte arrangementer eller bestemte sportsgrene, da der normalt findes en enkelt national eller international sammenslutning for hver sportsgren.

(24) I mange aar var priserne paa tv-rettighederne til sportsarrangementer dog forholdsvis lave, idet sportsarrangoererne var mere interesserede i at sikre tv-daekning for at tiltraekke sponsorer og for at goere stoerst mulig reklame for deres arrangementer gennem tv-transmission. I de senere aar er der blevet stoerre konkurrence om rettighederne; arrangoererne er blevet mere og mere opmaerksomme paa deres rettigheders vaerdi, og priserne er steget betydeligt (f.eks. steg det vederlag, der betaltes af EBU til International Amateur Athletics Federation (IAAF) for eurovisionsrettighederne til verdensmesterskaberne i atletik, fra 6 millioner US$ for mesterskaberne i Tokyo i 1991 til 91 mio. US$ for de to mesterskaber i Stuttgart i 1993 og i Goeteborg i 1995. Vederlaget for sommerolympiaden steg fra 90 mio. US$ for De Olympiske Lege i Barcelona i 1992 til 250 mio. £ for legene i Atlanta i 1996). Sportsarrangoererne har i stigende omfang valgt at saelge deres rettigheder via internationale rettighedsagenturer, der har etableret sig som mellemmaend og beskaeftiger sig med markedsfoering af rettigheder paa rent kommercielle vilkaar. Disse mellemmaend er enten selvstaendige eller tilknyttet de kommercielle tv-selskaber, i hvis interesse de erhverver rettighederne. Hvad angaar vertikal integration mellem mellemmaend og tv-kanaler er Kommissionen ikke paa dette stadium i stand til at vurdere, i hvilken udstraekning udviklingen paa dette omraade vil vaere omfattet af EF's konkurrenceregler. For at sikre sig den stoerst mulige fortjeneste forsoeger mellemmaendene at opdele rettighederne ved at saelge dem for hvert enkelt land til individuelle tv-selskaber og ved at skelne mellem rettigheder til direkte eller forskudte transmissioner eller til hoejdepunkterne og saelge disse rettigheder saerskilt. Dette har medfoert en yderligere stigning i priserne.

(25) Den oegede konkurrence fra private tv-selskaber samt oprettelsen af de professionelle sportsrettighedsagenturer har medfoert, at tv-rettighederne til visse stoerre internationale arrangementer, der traditionelt er blevet transmitteret af de etablerede offentlige tv-selskaber, er blevet overtaget af nye kommercielle kanaler. Som eksempler herpaa kan naevnes rettighederne til tennisturneringerne Wimbledon Open Tennis Championship, US Open Tennis Tournament og Masters Tennis Tournaments, til basketballturneringen World Open Basketball Tournament, til verdensmesterskaberne i ishockey og til motorloebene Formel 1 og Paris - Dakar. Paa nationalt plan er EBU-medlemmerne ved at blive udkonkurreret, naar det gaelder populaere nationale arrangementer, saasom nationale fodboldkampe, f.eks. har det tyske offentlige tv-selskab mistet tv-rettighederne hertil for en aarraekke til deres kommercielle konkurrenter. Nogle andre sportsarrangoerer har dog forsoegt at opretholde deres forbindelser med de offentlige tv-selskaber, da disse kan sikre en landsdaekkende transmission af deres arrangementer. En raekke arrangoerer betragter nemlig en tv-daekning af hoej kvalitet, der naar ud til hele landets befolkning, som en vaerdifuld service, der ikke blot bidrager til arrangementets prestige og den paagaeldende sportsgrens popularitet, men ogsaa betyder, at det bedre kan betale sig for virksomheder at vaere repraesenteret med reklamer i forbindelse med sportsarrangementet.

C. Eurovision (26) Alle EBU's aktive medlemmer kan deltage i et institutionaliseret udvekslingssystem for tv-programmer, herunder sportsprogrammer, via det europaeiske net, Eurovision, og deltage i en ordning for faelles erhvervelse af tv-rettigheder til internationale sportsarrangementer - de saakaldte eurovisionsrettigheder. For oejeblikket deltager alle aktive medlemmer i systemet, bortset fra Libanon, Malta og Vatikanet. Foruden individuelle medlemmer optages ogsaa konsortier bestaaende udelukkende af aktive medlemmer fra forskellige lande, der tilsammen tilbyder tvaernationale programmer som led i en opgave paalagt af det offentlige og som supplement til de enkelte medlemmers nationale kanaler.

a) Faelles erhvervelse og deling af tv-rettigheder

(27) Ifoelge reglerne for erhvervelse af eurovisionsrettighederne skal tv-rettighederne til internationale sportsarrangementer normalt erhverves i faellesskab af alle interesserede medlemmer, som derpaa deler rettighederne og afgifterne i forbindelse hermed. Naar EBU-medlemmer fra to eller flere lande er interesserede i et bestemt sportsarrangement, anmoder de EBU om at forestaa koordineringen. Herefter gennemfoerer enten et medlem i det land, hvor arrangementet finder sted - undertiden bistaaet af EBU - eller EBU selv forhandlingerne paa samtlige interesserede medlemmers vegne. Naar foerst forhandlingerne om eurovisionsrettighederne er indledt, og indtil de formelt er erklaeret resultatloese, maa medlemmerne ikke indlede separate forhandlinger om nationale rettigheder. Medlemmerne maa kun forhandle saerskilt, hvis de faelles forhandlinger er mislykkedes.

(28) Eurovisionsrettighederne, der normalt er eksklusive over for selskaber, der ikke er medlemmer, erhverves paa vegne af de medlemmer, der deltager i aftalen for deres respektive lande. Alle medlemmer, der deltager i aftalen, har ret til fuldt ud at anvende disse rettigheder, uanset hvor stort et omraade de daekker, og hvilke tekniske transmissionsmidler de har til raadighed. Medlemmer, der konkurrerer om samme nationale publikum (flere medlemmer i et land eller medlemmer, som transmitterer fra deres eget land til et andet medlems land paa samme sprog), skal imidlertid naa til enighed om proceduren for tildeling af eneret eller fortrinsret til ét af dem.

(29) Flere medlemmer i et land aftaler normalt at dele rettighederne f.eks. ved skiftevis at transmittere arrangementet. Hvis ikke der kan opnaas enighed om en saadan procedure, har samtlige beroerte medlemmer ret til ikke-eksklusive rettigheder i det eller de paagaeldende lande. De medlemmer, der staar for daekningen af et arrangement (dvs. producerer signalet), har, medmindre andet er aftalt, fortrinsret i forhold til udenlandske medlemmer, der transmitterer til samme nationale publikum.

(30) Den faelles erhvervelse af rettigheder vedroerer normalt kun internationale sportsarrangementer, ikke nationale arrangementer saasom nationale fodboldkampe, hvor de nationale EBU-medlemmer koeber tv-rettighederne individuelt paa markedet i nogle lande i indbyrdes konkurrence. Den procentdel af de transmitterede sportsprogrammer, hvortil rettighederne er blevet forhandlet og erhvervet via Eurovision, varierer fra land til land. I Tyskland og Det Forenede Kongerige tegnede disse programmer sig for 2 % af alle sportsprogrammer, der blev transmitteret over tysk og britisk tv i 1990. I Frankrig var procentsatsen paa omkring 6,6 % i 1990. Der blev i alt forhandlet 45 aftaler om tv-sportsrettigheder via Eurovision i 1992.

b) Udveksling af signalet

(31) Ved arrangementer, der finder sted i eurovisionsomraadet, staar et medlem i det paagaeldende land for daekningen (tv-signal bestaaende af grundlaeggende billedmateriale og internationalt lydmateriale), og alle oevrige medlemmer har adgang til den via programudvekslingen under Eurovision. Programudvekslingsordningen er baseret paa gensidighed: naar et af de deltagende medlemmer daekker en begivenhed, isaer et sportsarrangement, som finder sted paa dets eget nationale omraade, og som eventuelt er af interesse for andre eurovisionsmedlemmer, tilbyder det sin daekning gratis til alle andre eurovisionsmedlemmer, idet det forudsaettes, at det selv til gengaeld vil modtage tilsvarende tilbud fra de andre medlemmer i forbindelse med arrangementer, som afholdes i deres respektive lande. Vaertsselskabet stiller ogsaa den fornoedne infrastruktur saasom kommentatorbokse osv. til raadighed for andre interesserede medlemmer.

(32) Da der i hvert land er mindst et EBU-medlem, som tilbyder og producerer sportsprogrammer, kan det anses for givet, at stort set alle arrangementer, der kan vaere af interesse ud over de nationale graenser, vil blive daekket (forudsat at medlemmerne har kunnet erhverve rettighederne) og vil vaere tilgaengelige for medlemmerne i hele eurovisionsomraadet. Gensidighedsprincippet tager ikke hensyn til de enkelte medlemmers faktiske bidrag og udbytte. Der er hovedsagelig tale om et solidaritetssystem, hvor mere kapitalstaerke selskaber i store lande stoetter selskaber i mindre lande med henblik paa at sikre en bred stroem af sportsprogrammer til alle dele af eurovisionsomraadet.

(33) Hvis et arrangement finder sted uden for eurovisionsomraadet, og daekningen saaledes varetages af et selskab, der ikke er medlem af EBU, skal deltagerne i en eurovisionsaftale normalt betale en afgift for at benytte dette tv-selskabs signal, og denne afgift deler de mellem sig. Der er imidlertid indgaaet gensidighedsaftaler med tv-selskaber inden for andre omraader, og i henhold til disse aftaler stilles signalet i nogle tilfaelde gratis til raadighed for EBU-medlemmer.

(34) Transporten af signalet fra oprindelsesstedet til transmissionsfaciliteterne, i de enkelte lande, hvor arrangementet skal transmitteres, foregaar via et net, der forbinder alle eurovisionsmedlemmerne med hinanden. Nettet bestaar af permanent leasede jordbaserede forbindelser (suppleret med lejlighedsvist leasede jordbaserede forbindelser paa ad hoc-basis) samt en raekke jordbaserede forbindelser, der ejes af de enkelte medlemmer. Disse jordbaserede forbindelser har en samlet laengde paa omkring 18 000 km med over 60 transmissionspunkter (heri ikke medregnet de forbindelser, der tilhoerer de nye medlemmer fra OEsteuropa). Desuden leaser EBU nogle satellitforbindelser paa permanent basis og nogle paa ad hoc-basis.

(35) Endelig omfatter Eurovision ogsaa administrativ og teknisk samordning. Den administrative samordning, der ogsaa omfatter samordning af programmer, udfoeres af EBU's hovedkvarter i Genève eller - f.eks. i forbindelse med de olympiske lege - af saerlige grupper, der har til formaal at koordinere de forskellige medlemmers saerlige behov og oensker at sikre en optimal daekning af det stoerst mulige antal konkurrencer. Det omfatter isaer tidsplanlaegning, hvorunder der tages hensyn til eventuelle tidsforskelle mellem det sted, hvor arrangementet foregaar, og medlemmernes lande, udvaelgelse af konkurrencer, naar flere konkurrencer finder sted samtidig osv. Den tekniske samordning varetages af EBU's tekniske center, der isaer beskaeftiger sig med teknisk planlaegning, overvaagning og kvalitetskontrol med hensyn til selve signalet.

D. Adgangsordningen for selskaber, der ikke er medlemmer af EBU (36) Paa Kommissionens anmodning har EBU revideret sine regler for kontraktmaessig adgang for selskaber, der ikke er medlemmer af EBU. I henhold til de nye regler, der blev fremlagt den 26. februar 1993, forpligter EBU og dens medlemmer sig til at give selskaber, der ikke er medlemmer, udstrakt adgang til sportsprogrammer under Eurovision, hvortil rettighederne er blevet erhvervet via kollektive forhandlinger. Adgangsbetingelserne forhandles frit mellem EBU (for tvaernationale kanaler) eller medlemmet/medlemmerne i det paagaeldende land (for nationale kanaler) og det selskab, der ikke er medlem. EBU og dens medlemmer vil dog under ingen omstaendigheder give adgang paa mindre favorable vilkaar end anfoert nedenfor.

(37) Adgang til direkte transmission gives, hvis arrangementet ikke sendes direkte af EBU-medlemmet/medlemmerne i det eller de paagaeldende lande, undtagen de dele eller konkurrencer (saerlige discipliner, individuelle kampe, runder osv.), som medlemmet/medlemmerne har forbeholdt sin/deres egen direkte transmission.

Hvis et arrangement (eller en konkurrencedag, hvis arrangementet varer mere end en dag) transmitteres direkte af EBU-medlemmet/medlemmerne i det eller de paagaeldende lande - dvs. hvis stoerstedelen af de vigtigste konkurrencer i denne forbindelse transmitteres direkte - gives der adgang til forskudt transmission, der ikke maa begyndes tidligere end en time efter, at arrangementet eller dagens sidste konkurrence er afsluttet, og ikke tidligere end kl. 22.30 lokal tid (London-tid for faelleseuropaeiske kanaler). De forskellige forbud (for begivenheder, der ikke varer mere end en dag, forbud indtil fire timer efter udloebet af den foerste hovedsendetid (for nationale kanaler) eller den sidste hovedsendetid (for internationale kanaler) fra EBU-medlemmerne i de paagaeldende lande; og for begivenheder, der varer mere end en dag, forbud indtil kl. 02.00 den foelgende dag efter hver konkurrencedag) og oevrige begraensninger i antallet af transmissioner og i sendetiderne (for begivenheder, der varer mere end en dag, ingen transmission i hovedsendetiden = mandag til fredag kl. 06.00 til 09.00, kl. 12.00 til 01.00, kl. 18.00 til 01.00, og maksimum sendetid pr. dag f.eks. 75 minutter for sommerolympiaden eller 25 minutter pr. kamp), der var fastsat i den tidligere underlicensordning, jf. Kommissionens meddelelse af 5. oktober 1990 i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, er blevet fjernet paa Kommissionens foranledning.

(38) Desuden gives adgang til nyhedsdaekning. Medmindre der gaelder andet i henhold til national ret eller nationale bestemmelser, meddeler EBU og dens medlemmer underlicens paa to nyhedsreportager af hver hoejst 90 sekunders varighed pr. arrangement eller pr. konkurrencedag - med mulighed for at gentage én af reportagerne senere den samme dag. Reportagerne skal indgaa i en regelmaessigt programsat almindelig nyhedsudsendelse eller i regelmaessigt programsatte almindelige sportsudsendelser paa de rene sportskanaler inden for en periode paa 24 timer.

(39) Der foeres forhandlinger om gebyret (for adgang til tv-rettighederne og signalet). Selskaber, der ikke er medlemmer af EBU, kan selv arrangere routing af signalet eller anmode EBU om at route signalet via eurovisionsnettet. I saa fald vil EBU forelaegge et overslag over omkostningerne.

(40) Hvis der skulle opstaa uenighed om gebyret i tilfaelde, hvor alle andre adgangsbetingelser er vedtaget paa anmodning af et selskab, der ikke er medlem, vil sagen blive afgjort ved voldgift af en eller flere uafhaengige eksperter. Eksperten/eksperterne vil blive udnaevnt af parterne i faellesskab. I mangel af aftale vil udnaevnelse blive foretaget af praesidenten for den kompetente appeldomstol i tilfaelde af nationale voldgift (vedroerende adgang til nationale kanaler) og af praesidenten for Det Internationale Handelskammer i tilfaelde af international voldgift (vedroerende adgang til paneuropaeiske kanaler). Eksperten/eksperterne skal fastsaette gebyret for adgang. Ekspertens/eksperternes afgoerelse betragtes som endelig og bindende.

Interesserede tredjemaend kan faa tilsendt den fulde tekst til adgangsordningen fra EBU eller dens medlemmer.

E. Proceduren (41) Den 17. december 1987 modtog Kommissionen en klage fra Screensport (senere TESN) over:

i) EBU's og EBU's medlemmers afslag paa at give Screensport underlicens paa sportsarrangementer, og

ii) et joint venture mellem et konsortium af aktive EBU-medlemmer og News International/Sky Channel om oprettelse af tv-sportskanalen Eurosport Mark I.

Klagens andet punkt blev behandlet ved en saerskilt procedure i sag IV/32.524 - Screensport/EBU-medlemmer og ved Kommissionens beslutning 91/130/EOEF (4). Klagens foerste punkt blev trukket tilbage, efter at der var indgaaet en aftale mellem Eurosport og TESN som omtalt ovenfor (nr. 10).

(42) Den 12. december 1988 sendte Kommissionen EBU sin foerste meddelelse af klagepunkter, hvori den fastslog, at reglerne for erhvervelse og anvendelse af tv-rettigheder til sportsarrangementer inden for Eurovision ville kunne fritages, hvis EBU og EBU's medlemmer ville forpligte sig til at meddele underlicens til selskaber, der ikke var medlemmer af EBU, for en betydelig del af de paagaeldende rettigheder og paa rimelige vilkaar. Den 3. april 1989 anmeldte EBU sine relevante regler med anmodning om negativattest, subsidiaert fritagelse og med angivelse af, at EBU og EBU's medlemmer var indstillet paa at meddele underlicenser til selskaber, der ikke var medlemmer. Den 12. april 1990 modtog Kommissionen en ny klage fra selskabet Still Moving Films i Det Forenede Kongerige, der beskaeftiger sig med produktion af sportsprogrammer; denne klage vedroerte ogsaa EBU's underlicenser. Den 3. juli 1990 vedtog EBU en underlicensordning, der paa forhaand var blevet droeftet med Kommissionen.

(43) Den 5. oktober 1990 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, hvori den fastslog, at den agtede at meddele fritagelse i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 3. Efter offentliggoerelsen modtog Kommissionen en raekke kritiske bemaerkninger fra tredjemand, herunder klager, hovedsagelig vedroerende EBU's underlicensordning. Kommissionen arrangerede derfor den 18. og 19. december 1990 en mundtlig hoering med alle interesserede tredjemaend, hvor man udfoerligt droeftede underlicensordningen, der mentes at vaere alt for restriktiv og bureaukratisk og uanvendelig i praksis.

(44) Paa grundlag af resultatet af hoeringen sendte Kommissionen den 24. juni 1991 EBU en supplerende meddelelse af klagepunkter, hvori den fastslog, at underlicensordningen ikke var acceptabel. Den 8. november 1991 fremlagde EBU en ny ordning for den kontraktmaessige adgang for selskaber, der ikke er medlemmer af EBU, hvori de fleste af den tidligere ordnings bestemmelser, der var blevet kritiseret af tredjemand, var fjernet. Efter at der var foretaget en raekke yderligere aendringer paa Kommissionens foranledning, blev ordningen fremlagt den 26. februar 1993 i den endelige version.

II. RETLIG VURDERING A. Artikel 85, stk. 1 1. Aftaler mellem virksomheder eller vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder

(45) EBU's medlemmer er virksomheder i den betydning, hvori dette begreb anvendes i artikel 85, stk. 1, ogsaa selv om de fleste af dem er offentlige institutioner, der ikke arbejder med gevinst for oeje, og som ifoelge national ret har til opgave at udsende programmer i offentlighedens interesse. Det funktionelle begreb »virksomhed« i artikel 85 stk. 1, omfatter ethvert organ, der udoever oekonomiske aktiviteter, uanset dets retlige organisationsform, og uanset om det har noget kommercielt formaal. Domstolen har derfor fastslaaet, at offentlige tv-selskaber er virksomheder efter artikel 85, stk. 1, for saa vidt som de udoever aktiviteter af oekonomisk karakter (5). Erhvervelsen af tv-rettighederne til sportsarrangementer og meddelelse af underlicenser for disse programmer er klart oekonomiske aktiviteter, der er omfattet af artikel 85, stk. 1.

(46) EBU's vedtaegter og interne regler om erhvervelse af tv-rettigheder til sportsarrangementer og udveksling af sportsprogrammer inden for Eurovision samt tredjemands kontraktmaessige adgang til saadanne rettigheder og programmer er vedtagelser inden for en sammenslutning af virksomheder, medens de enkelte medlemmers konkrete aftaler om forhandling, erhvervelse og deling af rettighederne er aftaler mellem virksomheder i den i artikel 85, stk. 1, anvendte betydning.

2. Konkurrencebegraensninger

a) Begraensning af konkurrencen mellem EBU's medlemmer

(47) EBU's regler for faelles forhandling, erhvervelse og deling af tv-rettigheder til sportsarrangementer og medlemmernes konkrete aftaler herom har til formaal og til foelge at begraense konkurrencen mellem medlemmerne.

(48) Hvis ikke samarbejdet inden for Eurovision havde eksisteret, ville EBU's medlemmer til en vis grad have konkurreret indbyrdes om erhvervelsen af tv-rettighederne til sportsarrangementer. Selv om medlemmer fra forskellige lande normalt kun erhverver tv-rettigheder for deres respektive lande og derfor ikke konkurrerer direkte med hinanden om rettighederne, ville der vaere tale om konkurrence i foelgende to tilfaelde. For det foerste har fem medlemsstater to eller flere medlemmer af EBU (Belgien, Frankrig, Danmark, Tyskland, Det Forenede Kongerige), som normalt ville konkurrere indbyrdes om tv-rettighederne til internationale arrangementer, ligesom de i praksis konkurrerer om rettighederne til de nationale arrangementer, der ikke er omfattet af Eurovision. For det andet transmitterer et stigende antal medlemmer via satellit og kabel til andre medlemmers lande, og de ville derfor normalt skulle konkurrere med de nationale medlemmer om rettighederne for disse lande.

(49) Som foelge af den faelles forhandling og erhvervelse af rettighederne inden for Eurovision bliver denne konkurrencer mellem medlemmerne meget begraenset og i mange tilfaelde udelukket. I stedet for at overbyde hinanden deltager medlemmerne i faelles forhandlinger og indgaar aftaler med hinanden om de finansielle vilkaar og andre betingelser for erhvervelse af rettighederne samt om den maade, hvorpaa disse rettigheder skal deles. Der er tale om en konkurrencebegraensning til trods for, at EBU's interne regler om forhandling og erhvervelse af rettighederne kun er henstillinger, som ikke er retligt bindende. Baade EBU's vedtaegter (artikel 13, stk. 4) og Eurovisions grundlaeggende solidaritetsprincip indebaerer, at medlemmerne forpligter sig til at varetage den faelles interesse og efterkomme de interne regler, der er fastsat i denne faelles interesse. Dette betyder, at medlemmer, der er interesseret i at erhverve rettighederne, i praksis deltager i de faelles forhandlinger og kun indleder saerskilte forhandlinger, hvis de faelles forhandlinger officielt er erklaeret resultatloese. Disse tilfaelde er meget sjaeldne.

b) Fordrejning af konkurrencen overfor selskaber, der ikke er medlemmer af EBU

(50) Paa den anden side fordrejes konkurrencen til en vis grad over for rent kommercielle kanaler, der ikke kan blive medlemmer. Det er en ulempe for disse kanaler, at de ikke kan faa del i den rationalisering og omkostningsbesparelse, der opnaas gennem Eurovision (jf. nr. 58 til 67), da det goer transmission af sportsarrangementer dyrere og mere kompliceret for dem.

(51) Den faelles forhandling og erhvervelse af rettigheder giver desuden EBU's medlemmer mulighed for at styrke deres markedsstilling paa bekostning af deres selvstaendige konkurrenters. EBU's medlemmer opnaar gennem disse faelles bestraebelser en betydelig markedsstyrke, som kanaler, der ikke er medlemmer, ofte finder det vanskeligt at hamle op med. Det giver isaer EBU's medlemmer en fordel, at de byder i faellesskab paa rettighederne for en raekke lande eller for hele eurovisionsomraadet, da de internationale sportsforbund ofte foretraekker at afsaette tv-rettighederne for et stort omraade paa én gang i stedet for at skulle forhandle med en lang raekke forskellige nationale tv-selskaber. Denne fordel bliver dog i stigende grad udhulet ved, at internationale sportsrettighedsagenturer kommer ind paa markedet, idet agenturerne saelger rettighederne for hvert enkelt land og derved giver sportsarrangoererne mulighed for at opnaa den stoerst mulige fortjeneste uden at blive involveret i forhandlingerne med de enkelte tv-selskaber. Dette har gjort det lettere for kanaler, der ikke er medlemmer af EBU, at erhverve rettigheder, isaer de kommercielle kanaler, der er tilknyttet sportsrettighedsagenturerne, som det ogsaa fremgaar af antallet af internationale arrangementer, der i de senere aar er blevet overtaget af kommercielle kanaler (jf. nr. 25).

(52) Det fordrejer ogsaa konkurrencen i et vist omfang, at konsortier bestaaende af forskellige EBU-medlemmer og med et tvaernationalt udbud af sportsprogrammer deltager i ordningen for faelles erhvervelse af rettigheder. Dette styrker igen EBU's og EBU's medlemmers forhandlingsposition over for sportsarrangoererne, fordi de ud over deres almindelige kanaler disponerer over tvaernationale kanaler, der er rene sportskanaler, og som kan tilbyde 24 timers daekning af de paagaeldende sportsarrangementer og giver vide muligheder for reklamer og sponsorering uden de begraensninger, de almindelige kanaler normalt er underlagt.

3. Paavirkning af handelen mellem medlemsstater

(53) Handelen mellem medlemsstaterne paavirkes, da Eurovision vedroerer tvaernational erhvervelse og udnyttelse af tv-rettigheder. Dette gaelder isaer den faelles erhvervelse og deling af rettighederne mellem medlemmer fra forskellige lande og deres indbyrdes udveksling af det dertil knyttede tv-signal.

4. Maerkbarheden af konkurrencebegraensningen og paavirkningen af handelen mellem medlemsstaterne

(54) Ovennaevnte begraensninger har maerkbar indvirkning paa markedet for levering af sportsprogrammer. Det samlede marked for levering af programmer er opdelt i saerskilte markeder for forskellige programtyper, som f.eks. spillefilm, tv-film og -serier, shows og gaettekonkurrencer, skuespil, dokumentarudsendelser og sportsudsendelser. Set ud fra det tv-selskabs synspunkt, der oensker programmer og/eller de relevante tv-rettigheder, kan de forskellige programtyper kun i begraenset omfang erstatte hinanden. Saaledes kan sportsprogrammer kun i begraenset udstraekning erstattes af andre programmer.

(55) Dette ses foerst og fremmest af, at der findes rene sportskanaler, hvilket viser, at sportsprogrammer adskiller sig klart fra andre programmer og har et saerlig publikum, der goer en decideret sportskanal berettiget. Men sportsprogrammerne udgoer ogsaa en speciel og saerdeles vigtig programtype for de almindelige kanaler. Spillefilm, populaere tv-serier (saebeoperaer) eller gaettekonkurrencer o.lign. kan muligvis opnaa samme eller endog hoejere seertal end stoerre sportsarrangementer, og et tv-selskab kan maaske ogsaa ved at vise et andet populaert program tiltraekke seere fra sportsprogrammer, der vises paa et konkurrerende net; men sportsprogrammer er ikke desto mindre absolut noedvendige for enhver almindelig tv-kanal, hvad enten den er kommerciel eller offentlig. Sportsprogrammer indgaar som en del af en almindelig kanals traditionelle programsammensaetning og kan ikke erstattes fuldt ud af andre programmer.

(56) For de helt eller delvis reklamefinansierede tv-selskabers vedkommende fremgaar dette desuden af, at sportsprogrammer er saerlig attraktive for annoncoererne og henvender sig til et publikum, der er en saerlig maalgruppe for bestemte annoncoerer, og som det kan vaere vanskeligt at naa via andre programmer. For de offentlige tv-selskabers vedkommende kan sportsprogrammerne heller ikke erstattes af andre programmer, fordi disse selskaber af det offentlige har faaet til opgave at sikre et alsidigt programudbud for alle dele af befolkningen, hvilket traditionelt omfatter en raekke sportsarrangementer af national og international art. Offentlige tv-selskaber anser det for en del af deres opgave at vise de mest populaere begivenheder, som befolkningen i almindelighed oensker at se.

(57) Paa markedet for sportsprogrammer og de dertil knyttede tv-rettigheder er ovennaevnte begraensninger maerkbare paa trods af, at Eurovision i praksis kun vedroerer transmission af internationale arrangementer og ikke normalt beroerer transmission af de nationale begivenheder. Selv om de internationale arrangementer kun udgoer en forholdsvis beskeden andel af samtlige sportsudsendelser, er nogle af dem - f.eks. de olympiske lege eller verdensmesterskaberne og europamesterskaberne i fodbold - saerdeles populaere og af en saadan oekonomisk betydning, at deres indvirkning paa markedet ikke afspejles korrekt alene af deres procentvise andel.

B. Artikel 85, stk. 3 1. Forbedring af produktionen eller fordelingen af »varerne«

(58) Eurovision frembyder en raekke fordele i forbindelse med den faelles erhvervelse og deling af rettighederne, udvekslingen af signalet og transport af signalet over det faelles net samt den kontraktmaessige adgang for selskaber, der ikke er medlemmer. De forskellige fordele, som Eurovision frembyder, og de regler, der ligger til grund derfor, udgoer en integreret helhed, hvis bestanddele supplerer hinanden.

a) Faelles erhvervelse og deling af rettigheder

(59) Den faelles forhandling og erhvervelse af rettighederne medfoerer en forbedring af koebsbetingelserne. For det foerste bliver transaktionsomkostningerne lavere, end det ville vaere tilfaeldet i forbindelse med mange saerskilte forhandlinger. Desuden sikrer det, at forhandlingerne gennemfoeres af den mest kompetente forhandler, dvs. enten det nationale medlem i det land, hvor arrangementet finder sted, idet denne er bekendt med de lokale forhold, eller EBU selv, der har specialiseret personale med erfaring i internationale forhandlinger. Sidstnaevnte praksis er navnlig en fordel for smaa medlemmer, der ikke har det noedvendige specialiserede personale. Samarbejdet mellem medlemmerne og samordningen af deres forskellige interesser gennem det medlem, der foerer forhandlingerne, og/eller EBU sikrer endvidere, at alle medlemmers saerlige interesser og behov tilgodeses. Ved saerskilte forhandlinger ville medlemmerne, navnlig medlemmer i smaa lande, finde det vanskeligere at opnaa aftaler, der opfylder saerlige behov.

(60) Den faelles erhvervelse og deling af rettighederne medfoerer desuden en samordning af programmerne paa nationalt plan. Hvis to eller flere medlemmer i samme land erhverver rettighederne i faellesskab og deler dem, vil arrangementet normalt blive transmitteret af de paagaeldende medlemmer skiftevis. Ved arrangementer af stoerre interesse, som f.eks. de olympiske lege, betyder en saadan deling, at medlemmerne herved kan sikre en naesten permanent daekning, saaledes at det ene medlem transmitterer arrangementet, medens det andet tilbyder attraktive alternativer. Hvis ét af medlemmerne derimod havde erhvervet eneretten, kunne det som det eneste transmitterende selskab ikke have transmitteret naer saa meget af arrangementet, da offentlige tv-selskaber ikke kan koncentrere sig udelukkende om sportsbegivenheder, men selv paa tidspunkter, hvor der afholdes stoerre sportsarrangementer, skal sikre et alsidigt programudbud.

(61) Paa internationalt plan giver delingen af rettighederne desuden mulighed for, at medlemmer fra et land kan transmittere til andre medlemmers lande, hvilket fremmer graenseoverskridende tv-transmission. Ifoelge de relevante EBU-regler har alle medlemmer, der deltager i den faelles erhvervelse af eurovisionsrettighederne, ret til at udnytte dem fuldt ud, uanset paa hvilket geografisk omraade de udoever deres aktiviteter, og de kan dermed frit udnytte rettighederne til tvaernationale formaal (bortset fra den eneret eller fortrinsret, der tilkommer det medlem, der varetager daekningen). Dette betyder i praksis, at medlemmer, der transmitterer via satellit til kabel eller via en direkte transmissionssatellit til andre medlemmers lande, frit kan goere dette uden at vaere forpligtet til at erhverve de relevante tv-rettigheder for disse lande. Indtil vedtagelsen af EF's direktiv om samordning af visse regler om ophavs- og beslaegtede rettigheder til satellit- og kabeltransmission og gennemfoerelsen af dette direktiv i national lovgivning, ville de enkelte medlemmer, der deltager i tvaernational transmission, saafremt Eurovision ikke havde eksisteret, have vaeret forpligtede til at erhverve tv-rettighederne for alle lande, der var omfattet af deres virksomhed (i hvert fald naar det drejer sig om transmission via satellit til kabel, medens situationen for direkte satellittransmission ikke er klar i alle medlemsstater). Dette ville ikke blot have vaeret meget dyrt, men ogsaa vanskeligt, i betragtning af at tv-rettigheder normalt tildeles for hvert enkelt land paa eksklusivt grundlag. Delingen af rettighederne i henhold til eurovisionsreglerne letter derfor de deltagende medlemmers graenseoverskridende aktiviteter og bidrager dermed til udvikling af et faelles europaeisk marked for tv-transmission.

(62) Det medfoerer en yderligere forbedring, at der deltager konsortier, som driver en tvaernational kanal, der er en ren sportskanal. For det foerste giver dette de EBU-medlemmer, der deltager i et saadant konsortium, mulighed for at tilbyde et stoerre udbud af sportsprogrammer, herunder mindre populaere sportsgrene og sportsprogrammer af oplysende, kulturel eller humanitaer art, som de ikke kan vise paa deres almindelige nationale kanaler. Dette er ikke blot en fordel for seerne, der herved faar stoerre valgmuligheder, men er ogsaa af interesse for arrangoerer af mindre populaere sportsarrangementer, idet de ofte har svaert ved at sikre tv-daekning og dermed tiltraekke opmaerksomhed omkring deres arrangementer. For det andet bidrager en faelleseuropaeisk sportskanal, der transmitterer et faelles program over hele Europa, til udviklingen af et faelles europaeisk marked for tv-transmission.

b) Udveksling af tv-signalet

(63) Den faelles erhvervelse og deling af rettighederne er ogsaa en forudsaetning for udvekslingen af tv-signalet, der er kernen i Eurovision. Udvekslingen af signalet medfoerer en betydelig rationalisering og omkostningsreduktion, idet andre medlemmer herved kan benytte vaertsselskabets signal gratis. Det sikrer navnlig medlemmer i mindre lande samt deres nationale publikum programmer, de ellers vanskeligt kunne faa raad til paa grund af produktionsomkostningerne. Desuden fremmer Eurovision produktion af tv-signaler, fordi det er baseret paa gensidighed. Som foelge af gensidighed og solidaritet vil alle EBU-medlemmer foele sig forpligtede til at producere tv-signalet for arrangementer, der finder sted i deres respektive lande, ogsaa selv om de ikke selv er interesserede i arrangementet (f.eks. hvis der ikke deltager nogen national mester eller noget nationalt hold), for at give andre interesserede EBU-medlemmer mulighed for at vise arrangementet. Dette betyder endvidere, at der som foelge af Eurovision vil blive produceret og transmitteret flere sportsprogrammer, navnlig mindre populaere sportsarrangementer, end det ellers ville vaere tilfaeldet.

(64) Den administrative og tekniske samordning, der er knyttet til programudvekslingen, og som varetages af EBU og vaertslandets tv-selskab, sikrer desuden ikke blot et signal af hoej kvalitet, men ogsaa en optimal tilpasning til de forskellige medlemmers forskellige behov hvad angaar kommentatorfaciliteter, udvaelgelse af arrangementer - saafremt flere forskellige eller ensartede konkurrencer eller kampe finder sted samtidig (som i forbindelse med de olympiske lege, atletikmesterskaber osv.) - programsaetning og -praesentation osv.

(65) Endelig sikrer Eurovision paalidelige transmissionsfaciliteter, ved at signalet leveres via et faelles net. Dette faelles net, hvortil omkostningerne deles mellem medlemmerne, sikrer igen en betydelig rationalisering og omfattende omkostningsbesparelser. Den langfristede planlaegning og samordning af leveringen af signalet, der foretages af EBU's tekniske center paa grundlag af de krav, der stilles af de medlemmer, der deler de respektive tv-rettigheder, sikrer hvert af de deltagende medlemmer programmer af hoej kvalitet.

c) Adgangsordningen for selskaber, der ikke er medlemmer

(66) Den kontraktmaessige adgang, der er mulig for selskaber, som ikke er medlemmer, mindsker ikke blot konkurrencebegraensningen over for saadanne selskaber, men medfoerer ogsaa i sig selv nogle forbedringer. Paa grund af den generelle stigning i antallet af tv-transmitterede sportsprogrammer er der ogsaa en stigende efterspoergsel efter forskudt transmission af stoerre arrangementer. Isaer satellit- og kabelkanaler, hvis tekniske potentiel stadig er beskedent, og som naeppe ville kunne afholde de store omkostninger i forbindelse med rettighederne til direkte transmission og til produktion af signalet, kan finde det attraktivt at tilbyde forskudt transmission. Saadanne transmissioner er nu blevet lettere i henhold til den nye adgangsordning. Indfoerelsen af en faelles ordning med objektive regler, der offentliggoeres og stilles til raadighed for alle interesserede udenforstaaende kanaler, goer EBU's og dens medlemmers adgangspolitik mere gennemsigtig og forudsigelig og letter forhandlingerne med tredjemand.

(67) Det er desuden en saerlig fordel for tvaernationale kanaler, at de kan faa direkte adgang fra EBU i stedet for at skulle forhandle saerskilt med medlemmerne i hvert land, der er omfattet af deres virksomhed. Normalt skal tvaernationale satellit-til-kabel kanaler, der soeger adgang til sportsprogrammer, indgaa aftaler med en raekke forskellige tv-selskaber, der ejer rettighederne i de forskellige lande, som er omfattet af den tvaernationale programvirksomhed. I betragtning af de paagaeldende tv-selskabers forskellige situation og interesser er dette meget vanskeligt, ja i visse tilfaelde umuligt. EBU's adgangsordning sikrer derimod de tvaernationale kanaler én enkelt forhandler og ensartede vilkaar for alle de paagaeldende lande, hvilket i vid udstraekning letter adgangen for saadanne kanaler.

2. Forbrugernes andel i fordelene

(68) Forbrugerne, dvs. seerne, drager fordel af Eurovision, fordi det giver medlemmerne mulighed for at vise flere sportsprogrammer - baade angaaende sport, der appellerer til flertallet, og sport, som kun mindretal har interesse for - af bedre kvalitet, end det ellers ville have vaeret muligt. Eurovision giver isaer nationale medlemmer i mindre lande mulighed for at sikre deres seere et bredt udbud af internationale sportsarrangementer kommenteret paa deres eget sprog og tilpasset deres specielle nationale interesser. I betragtning af, at stoerstedelen af medlemmerne er offentlige institutioner, der ikke arbejder med gevinst for oeje, er det sandsynligt, at de omkostningsbesparelser, der opnaar, kommer seerne til gode, ved at de bruger de penge, de sparer, til erhvervelse af andre attraktive programmer.

3. Noedvendigheden af begraensningerne

(69) De konkurrencebegraensninger, der er beskrevet ovenfor, er noedvendige for at opnaa de paagaeldende forbedringer.

a) Noedvendigheden af reglerne om faelles forhandling og erhvervelse af rettigheder og kontraktmaessig adgang for selskaber, der ikke er medlemmer

(70) De omkostningsbesparelser og den rationalisering, som Eurovision medfoerer, kan ikke opnaas paa mindre restriktiv maade. Det er nemlig noedvendigt, at det paalaegges medlemmerne ikke at foere saerskilte forhandlinger, efter at de faelles forhandlinger er indledt. Der ville vaere fare for, at de faelles forhandlinger ikke kunne afsluttes med succes, hvis de enkelte medlemmer samtidig indledte saerskilte forhandlinger om nationale eller tvaernationale rettigheder. Det skal understreges, at medlemmerne frit kan indlede saerskilte forhandlinger, saa snart de faelles forhandlinger er erklaeret resultatloese. Det er endvidere noedvendigt, at medlemmerne i hvert enkelt tilfaelde indbyrdes aftaler de finansielle betingelser og andre vilkaar for erhvervelsen af rettighederne og den maade, hvorpaa disse rettigheder skal deles. Da alle sportsarrangementer er forskellige og kraever en forskellig behandling, maa betingelserne for erhvervelse af rettighederne noedvendigvis aftales mellem medlemmerne fra sag til sag.

(71) Adgangsordningen for selskaber, der ikke er medlemmer, er blevet vaesentligt aendret efter anmodning fra Kommissionen og indeholder saaledes heller ingen begraensninger, der ikke er noedvendige for at naa de maal, der er beskrevet ovenfor. Den nye ordning vil begraense den eksklusivitet, der opnaas i henhold til aftalerne om eurovisionsrettigheder, og vil give selskaber, der ikke er medlemmer, adgang paa rimelige vilkaar baade med hensyn til omfanget af og sendetiden for disse selskabers transmission og med hensyn til de finansielle betingelser. De tidligere mere restriktive betingelser er blevet lempet vaesentligt. Dette gaelder isaer begraensningerne med hensyn til sendetid, antallet af transmissioner og deres omfang samt forbuddene. Den resterende eksklusivitet for EBU-medlemmer er noedvendig for at sikre dem et rimeligt afkast af deres investeringer (afgifter paa rettigheder, omkostninger ved produktion af signalet osv.). Det skal understreges, at EBU's medlemmer frit kan give kontraktmaessig adgang til deres nationale omraader paa gunstigere vilkaar, hvis de oensker det. Hvad angaar de finansielle betingelser er det ogsaa vigtigt, at eventuel uenighed afgoeres ved voldgift, hvilket vil sikre rimelige priser.

b) Noedvendigheden af at deltagelsen begraenses til tv-selskaber, der har faaet paalagt en opgave af det offentlige

(72) Det er noedvendigt, at medlemskab af Eurovision begraenses til tv-selskaber, der har faaet paalagt en opgave af det offentlige, og som opfylder visse objektive kriterier med hensyn til produktion af alsidige programmer for hele befolkningen. Programudvekslingen, der er kernen i Eurovision, er baseret paa gensidighed og solidaritet, uden at der tages hensyn til de enkelte medlemmers faktiske bidrag og udbytte. Det forudsaettes, at hvert medlem i forbindelse med internationale arrangementer, der finder sted i deres respektive lande, goer alt hvad det kan for at forhandle og erhverve tv-rettighederne paa alle interesserede medlemmers vegne samt for at producere signalet og stille det gratis til raadighed for dem. Et saadant system kan kun fungere mellem offentlige tv-selskaber, der uden hensyn til rentabiliteten sikrer det stoerst mulige udbud af sportsprogrammer som led i deres offentlige opgave.

(73) Det er isaer noedvendigt, at de deltagende medlemmer selv producerer en vaesentlig del af deres programmer i modsaetning til nogle af de nye kommercielle kanaler, som i hoejere grad anvender faerdiglavede sportsprogrammer. Det er desuden vigtigt, at de tilbyder alsidige programmer til alle dele af befolkningen, og for sportsprogrammernes vedkommende betyder dette, at de ogsaa viser mindre populaere sportsgrene, uanset om investeringerne i denne forbindelse er rentable.

(74) Det er ogsaa vaesentligt, at de er landsdaekkende. For det foerste er dette noedvendigt for at sikre, at det faelles net, der knytter eurovisionsmedlemmerne sammen, og hvor programudvekslingen finder sted, omfatter hele eurovisionsomraadet, og at alle medlemmer har en rimelig andel deri. For det andet kunne det medfoere alvorlig skade for EBU's image som en sammenslutning af offentlige tv-selskaber, der tilbyder programmer i offentlighedens interesse, hvis dele af det nationale publikum forhindredes i at se stoerre arrangementer paa grund af nogle EBU-medlemmers begraensede modtagelsesomraade. Dette ville ikke blot medfoere utilfredshed hos seerne og i offentligheden i oevrigt, som det for nylig er sket i nogle medlemsstater, hvor private kanaler med et begraenset modtagelsesomraade har erhvervet rettigheder til meget populaere arrangementer, hvilket har udelukket en del af landets befolkning fra at se disse arrangementer, men det ville ogsaa svaekke EBU-medlemmernes position i forhandlingerne med sportsarrangoererne, der ofte oensker at naa ud til det stoerst mulige publikum og i visse tilfaelde er tilbageholdende med at saelge deres rettigheder til tv-selskaber, der kun daekker en del af befolkningen.

(75) Det skal understreges, at de nye kommercielle kanaler ganske vist ikke normalt kan blive medlemmer, men alligevel tilbydes kontraktlig adgang og dermed ogsaa kan drage fordel af Eurovision. Forholdet er det, at nogle af de nye kommercielle kanaler, hvis ansoegning om medlemskab er blevet afvist, alligevel har opnaaet aftaler med EBU og/eller dens medlemmer vedroerende kontraktlig adgang til arrangementer.

(76) Det er ogsaa noedvendigt, at rene sportskanalers deltagelse i Eurovision begraenses til tvaernationale (faelleseuropaeiske) kanaler, der drives af konsortier bestaaende udelukkende af aktive EBU-medlemmer, og som selv udfoerer en offentlig opgave. Rent kommercielle sportskanaler, der drives af selskaber, som ikke er medlemmer af EBU, kan ikke forventes at efterkomme gensidigheds- og solidaritetsprincipperne, der er kernen i Eurovision (jf. nr. 72), og som f.eks. afspejles i, at programmerne paa sportskanaler stoettet af EBU og paa EBU-medlemmernes almindelige kanaler supplerer hinanden.

4. Ingen mulighed for at udelukke konkurrencen

(77) Reglerne for Eurovision giver ikke de deltagende medlemmer mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende produkter. Da den faelles forhandling og erhvervelse af tv-rettighederne i praksis kun vedroerer internationale arrangementer, og ikke nationale arrangementer, der udgoer stoerstedelen af sportsprogrammerne i tv, beroerer Eurovision kun en del af markedet. Det skal desuden tages i betragtning, at der selv for internationale arrangementer er voksende konkurrence uden for Eurovision fra selvstaendige tv-selskaber, der i de senere aar har erhvervet rettighederne til en raekke arrangementer, som traditionelt er blevet transmitteret af EBU-medlemmer.

C. Artikel 90, stk. 2 (78) Artikel 90, stk. 2, udelukker ikke anvendelsen af artikel 85. Offentlige tv-selskaber med vedtaegtsmaessig forpligtelser i henhold til en myndighedsakt kan faa paalagt at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse, for saa vidt som de beskaeftiger sig med oekonomiske aktiviteter (6). Der er dog ingen fare for, at anvendelsen af konkurrencereglerne kan hindre dem i udfoerelsen af deres saerlige opgave, dvs. at sikre et alsidigt og velafbalanceret programudbud for alle dele af befolkningen, herunder et vist antal sportsprogrammer, og at erhverve de relevante tv-rettigheder.

(79) Uden de fordele, som Eurovision indebaerer, jf. nr. 58 til 67, ville det uden tvivl blive vanskeligere og dyrere at transmittere internationale sportsarrangementer og at erhverve rettighederne, hvilket ville medfoere, at der ville blive transmitteret faerre arrangementer, navnlig af mindre medlemmer i smaa lande. At det bliver vanskeligere at udfoere den saerlige opgave, er dog ikke i sig selv tilstraekkeligt til, at virksomheden kan undtages i henhold til artikel 90, stk. 2. Det fremgaar klart af artiklens ordlyd, at anvendelsen af konkurrencereglerne skal hindre opfyldelsen af den saerlige opgave, som er betroet virksomheden. Domstolen har derfor fastslaaet, at tv-selskaber, for saa vidt som de i nogle medlemsstater faar overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse, skal overholde konkurrencereglerne, saafremt det ikke paavises, at dette er uforeneligt med udfoerelsen af deres opgave (7). Dette er ikke tilfaeldet, i hvert fald ikke for oejeblikket.

D. Artikel 6 og 8 i forordning nr. 17 (80) I henhold til artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 17, boer denne beslutning have virkning fra det tidspunkt, hvor de aendrede regler for kontraktmaessig adgang for selskaber, der ikke er medlemmer, blev forelagt Kommissionen, dvs. den 26. februar 1993.

(81) I betragtning af det relevante markeds struktur og udvikling samt de anmeldte reglers indvirkning paa markedet boer der meddeles fritagelse i fem aar i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 17.

(82) Tredjemands kontraktmaessige adgang til de tv-rettigheder til sportsarrangementer, der er erhvervet inden for Eurovision, skal sikres i forbindelse med aftalerne med rettighedsindehaverne (sportsarrangoerer eller rettighedsagenter). EBU og dens medlemmer skal derfor vaere forpligtede til kun at indgaa aftaler, der enten tillader EBU og dens medlemmer at give adgang eller tillader rettighedsindehaverne at give adgang til tredjemand i overensstemmelse med adgangsordningen eller, med EBU's samtykke, paa gunstigere vilkaar.

(83) For at goere det lettere for Kommissionen i fritagelsesperioden at kontrollere, om betingelserne for fritagelse fortsat er opfyldt, og om navnlig betingelserne for medlemskab og reglerne for kontraktmaessig adgang anvendes paa en rimelig og korrekt maade uden forskelsbehandling, skal EBU underrette Kommissionen om alle aendringer i og tilfoejelser til de anmeldte regler, om alle voldgiftsprocedurer vedroerende uenighed i forbindelse med adgangsordningen og om alle beslutninger om tredjemands ansoegning om medlemskab -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

I henhold til EOEF-Traktatens atikel 85, stk. 3, erklaeres artikel 85, stk. 1, herved uanvendelig i perioden fra den 26. februar 1993 til den 25. februar 1998 paa EBU's vedtaegtsbestemmelser og andre regler vedroerende erhvervelse af tv-rettigheder til sportsarrangementer, udveksling af sportsprogrammer inden for Eurovision og tredjemands kontraktmaessige adgang til saadanne programmer.

Artikel 2

Til den i artikel 1 omhandlede fritagelse knyttes foelgende paabud:

1) EBU og dens medlemmer maa kun kollektivt erhverve tv-rettigheder til sportsarrangementer i henhold til aftaler, der enten tillader EBU og dens medlemmer at give adgang eller tillader rettighedsindehaverne at give adgang for tredjemand i overensstemmelse med adgangsordningen eller, med EBU's samtykke, paa betingelser, der er mere fordelagtige for tredjemand

2) EBU underretter Kommissionen om alle aendringer i og tilfoejelser til de anmeldte regler, om alle voldgiftsprocedurer vedroerende uenighed i forbindelse med adgangsordningen og om alle beslutninger om tredjemands ansoegning om medlemskab.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til:

European Broadcasting Union

Ancienne Route 17A

CH-1218 Grand-Saconnex (Genève).

Udfaerdiget i Bruxelles, den 11. juni 1993.

Paa Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. C 251 af 5. 10. 1990, s. 2.

(3) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(4) EFT nr. L 63 af 9. 3. 1991, s. 32.

(5) Sag 155/73, Sacchi, Sml. 1974, s. 409.

(6) Sag 155/73, Sacchi, Sml. 1974, s. 409.

(7) Sag 155/73, Sacchi, Sml. 1974, s. 409.