*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 17. november 1987

om stoette til skibsbygning og skibsreparation i Italien, artikel 10 i lov nr. 111 af 22. marts 1985

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(88/281/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

efter i henhold til naevnte artikel 93 at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Den 20. august 1984 anmeldte den italienske regering en ordning for stoette til skibsbygning og skibsreparation for perioden fra den 1. juli 1984 til den 31. december 1985.

Kommissionen besluttede den 10. oktober 1984 at indlede proceduren i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til denne ordning.

Den 22. marts 1985 offentliggjorde Den Italienske Republiks praesident lov nr. 111 om indfoerelse af den anmeldte stoette.

Praesidenten for ministerraadet havde imidlertid i henhold til lovens artikel 12 mulighed for ved dekret at aendre elementer, som Kommissionen eventuelt ikke kunne godkende, for at goere loven forenelig med faellessmarkedet.

Den offentliggjorte lov indeholdt imidlertid nye elementer i artikel 10, hvorefter der kunne ydes yderligere stoette til den genopbygning af lagre, der er genstand for denne beslutning.

Ved telex fra ministeriet for handelsflaaden af 7. maj 1985 underrettede den italienske regering officielt Kommissionen om disse nye elementer i lov nr. 111.

Den 8. juli besluttede Kommissionen at slutte proceduren i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2. Med denne beslutning godkendtes i hovedsagen produktionsstoette til skibsbygning i et omfang svarende til det, der gjaldt ved begyndelsen af anvendelsen af den tidligere ordning (perioden fra den 1. januar 1982 til den 31. december 1983, forlaenget indtil den 30. juni 1984), samt produktionsstoette til skibsreparation, idet mindstebeloebet for de stoetteberettigede kontrakter imidlertid blev fastsat til 200 mio lire i stedet for 100 mio lire og den i loven fastsatte maksimumssats blev nedsat med 2 point, 8 % i stedet for 10 % (13 % i stedet for 15 % i Mezzogiorno).

Det samlede budget til al stoette til skibsbygning og skibsreparation, herunder stoette til investering, forskning og udvikling samt ophugning, udgjorde 900 mia lire for ordningens gyldighedsperiode.

Hvad derimod angaar stoetten til lagerbeholdning, hvortil der var afsat et yderligere budget paa 60 mia lire ud over det samlede budget paa 900 mia lire, skoennede Kommissionen, at artikel 10 i lov nr. 111 ikke var tilstraekkelig entydig, idet den italienske regering endnu ikke havde vedtaget retningslinjerne for anvendelsen af bestemmelserne heri, og den besluttede derfor at udsaette sin vurdering heraf. Ved skrivelse af 28. januar 1986 anmeldte den italienske regering for Kommissionen et udkast til dekret om fastsaettelse af reglerne for stoetteydelse i henhold til artikel 10 i lov nr. 111.

Kommissionen anmodede ved skrivelse af 20. marts 1986 om supplerende oplysninger, som de italienske myndigheder svarede paa ved telex den 7. maj 1986.

Ifoelge det anmeldte udkast paataenker den italienske regering at yde et tilskud paa 12,5 % om aaret af vaerdien af raavarer, halvfabrikata og faerdigvarer, som oplagres paa vaerftet med henblik paa nybygning og reparation, og som endnu ikke er afsat til en given ordre. Kun stor vaerfter har adgang til denne stoette.

De vaerfter, der ansoeger om denne stoette, skal inden den 31. marts hvert aar indgive en detaljeret opgoerelse over de forskellige kategorier af raavarer, halvfabrikata og faerdigvarer, som er oplagret i depoter eller eventuelt paa bedding. Listen kontrolleres af »Registro italiano navale«, som er den eneste institution, der efter lovgivningen kan foretage kontrol i forbindelse med stoetteforanstaltninger til fordel for den italienske skibsbygningsindustri. Denne kontrol sker paa grundlag af de regnskabsdokumenter, som virksomhederne er i besiddelse af.

Saa snart de paa lagerlisten opfoerte varer er afskrevet paa en fast ordre, ophoerer stoetten.

De italienske myndigheder erkender, at de italienske vaerfters lagerbehov ikke er specielt meget stoerre end vaerfternes behov i de oevrige medlemsstater, men de anfoerer samtidig, at de paagaeldende foranstaltninger er berettigede derved, at finansieringsomkostningerne er stoerre i Italien i forbindelse med binding af midler i udstyring af lagre og depoter, og at disse omkostninger under indflydelse af krisen er fortsat voksende.

De har endvidere praeciseret, at denne stoette skal betragtes som en ekstraordinaer og midlertidig stoette, som kun gaelder treaarsperioden 1984 til 1986.

Kommissionen konstaterede efter en foerste undersoegelse, at stoetteintensiteten i forhold til produktionsomkostningerne ved et skib i betragtning af betingelserne for ydelsen af stoetten ikke kunne beregnes som en fast procentsats, eftersom det af stoetten omfattede lager ikke omfattede et enkelt skib, og at oplagringstiden kunne variere.

Under bilaterale droeftelser erkendte de italienske myndigheder imidlertid, at den paagaeldende lagerbeholdning i betragtning af det brede vareudvalg, fra raavarer til faerdigvarer, kunne udgoere op til 40 % af omkostningerne ved et enkelt skib.

I saa fald ville tilskuddet paa 12,5 % af lagervaerdien svare til en stoetteintensitet paa 5 points, der skal laegges til den direkte grundlaeggende produktionsstoette, der er paa 25 % (30 % for Mezzogiorno).

Hvad angaar skibsreparationsvaerfters lagre, hvor lageromsaetningen normalt er hurtigere, vil maksimumsintensiteten kunne nedsaettes med halvdelen og anslaas til 2,5 points, der laegges til basissatsen paa 8 % (15 % i Mezzogiorno).

Kommissionen mener endvidere, at denne stoettetype, som i foerste raekke ydes til vaerfter, der ikke har nogen ordrebeholdning, for at saette dem i stand til at forberede bygningsarbejder, kan sidestilles med en drifsstoette, medens vaerfter afventer nye ordrer, og kan bevirke en forsinkelse i nedskaeringen af kapaciteten og gennemfoerelsen af de omstruktureringsforanstaltninger, som Kommissionen lagde til grund for sin godkendelse af stoetten i henhold til den nugaeldende ordning.

Kommissionen mener derfor ikke, at stoetten opfylder de fornoedne betingelser for at kunne henfoeres under en af undtagelserne i Traktatens artikel 92, stk. 3.

Ved skrivelse af 8. juli 1986 gav den den italienske regering en frist til at fremsaette sine bemaerkninger hertil. De oevrige medlemsstater blev underrettet herom den 10. december 1986, og interesserede tredjeparter den 24. december 1986.

II

Den italienske regering paapegede, da den ved skrivelse af 4. september 1986 fremsatte sine bemaerkninger som led i proceduren, at den paagaeldende foranstaltning var af ekstraordinaer karakter og af begraenset varighed. Den bestred ligeledes Kommissionens fortolkning af saavel stoettens maalsaetning som stoetteintensiteten efter artikel 10 i lov 111.

Ifoelge den italienske regering er formaalet med stoetten at begraense de finansielle omkostninger i forbindelse med de beloeb, som de store vaerfter er noedt til at laane til at genopbygge deres lagre, idet disse omkostninger er saerlig store i Italien paa grund af den hoeje rente.

Hvad angaar stoetteintensiteten, har den italienske regering anfoert, at det i henhold til ordningen stoetteberettigede beloeb i ordningens foerste anvendelsesaar, dvs. 1984, ifoelge skoen fra den kompetente administration kun udgjorde ca. 100 mia lire, idet betalingstilskuddene laa paa 13 mia lire, og at subventionsaekvivalenten i betragtning af udbeta lingsfristerne kun udgjorde 1,3 % af vaerdien af den aarlige produktion. Eftersom budgettet for 1984 til 1986 til disse tilskud kun udgjorde 60 mia lire, burde den gennemsnitlige stoetteintensitet over de tre aar ikke blive hoejere.

Fire medlemsstater fremsatte bemaerkninger som led i proceduren.

III

I artikel 6, stk. 1, i Raadets direktiv 81/363/EOEF af 28. april 1981 om stoette til skibsbygningsindustrien (1), senest aendret ved direktiv 85/2/EOEF (2), fastsaettes det, paa hvilke betingelser stoette til denne sektor kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet; stoetten skal vaere degressiv og maa kun ydes, hvis der opstilles maalsaetninger for en strukturomlaegning af sektoren. Det praeciseres endvidere i samme artikels stk. 2, at Kommissionen, naar den vurderer, om saadanne foranstaltninger er forenelige med faellesmarkedet, isaer tager hensyn til, hvilken stoette den paagaeldende medlemsstat yder som helhed til bygning, salg og koeb af skibe, for saa vidt som stoetten beroerer skibsbygningssektoren, samt til de budgetmidler, der anvendes til disse former for stoette som helhed, og navnlig til de midler, der anvendes til krisestoette.

Med sin godkendelse af stoerstedelen af foranstaltningerne i henhold til lov 111 af 1985 til fordel for skibsbygningsindustrien tillod Kommissionen bl.a. et stoetteniveau for produktionsstoette paa 25 % af kontraktprisen for de store vaerfter (30 % for vaerfter i Mezzogiorno). Budgettet til denne stoette udgjorde 620 mia lire for perioden fra den 1. juli 1984 til den 31. december 1986. Kommissionen tog i sin beslutning hensyn til markedssituationen og til den alvorlige krise inden for skibsbygningsindustrien i Italien, og accepterede, at der ikke var tale om degressivitet, og at den oprindelige sats for perioden 1981 til 1983 blev anvendt igen.

Stoetten efter artikel 10 i lov 111 af 1985 vil bevirke en nedsaettelse af produktionsomkostningerne og maa derfor laegges til den kontraktbaserede stoette, som Kommissionen allerede har godkendt.

Uanset hvilken periode der anvendes til beregning af stoetteintensiteten, hvad enten det sker paa grundlag af et enkelt skib, hvilket Kommissionen har valgt, eller paa grundlag af vaerdien af den aarlige produktion, hvilket de italienske myndigheder har valgt, sker der systematisk en foroegelse paa mindst 1,5 points af den maksimale stoettesats pr. kontrakt, hvilket Kommissionen allerede har godkendt. Hvis man gaar ud fra budgettet til produktionsstoette, som beloeber sig til 620 mia lire, hvilket beloeb udgoer 25 % af omsaetningen paa paa 2 480 mia lire, repraesenterer budgettet paa 60 mia lire til stoette til lagerbeholdning, beregnet i rent budgetmaessige termer, i forhold til denne omsaetning et yderligere tilskud paa 2,5 points. Det fastsaettes i artikel 6, stk. 3, i direktiv 81/363/EOEF, at den af Kommissionen godkendte maksimalsats kan overskrides, men at saadanne overskridelser kun undtagelsesvis kan tillades for ganske bestemte kontrakter, som Kommissionen skal vurdere efter deres egen fortjeneste, og artikel 6 i lov 111 af 1985 omfatter allerede denne mulighed for at bringe disse bestemmelser i anvendelse.

De italienske myndigheder afgav ved forelaeggelsen af ordningen for stoette til skibsbygningsindustrien for Kommissionen tilsagn om at ville gennemfoere en omstruktureringsplan omfattende en nedskaering inden for produktionskapaciteten, som maalt i beskaeftigelse ville bevirke en indskraenkning paa 20 % i loebet af perioden 1984 til 1986. En ordning for stoette til finansiering af lagerbeholdning er, naar den ikke blot gaelder raavarer, men ogsaa halvfabrikata og faerdigvarer, i foerste raekke en driftsstoetteordning, der saetter vaerfterne i stand til at forberede bygning af skibe uden at have modtaget nogen ordre. Dette forhold giver skibsvaerfterne mulighed for kunstigt at holde aktiviteter i gang og ikke hurtigt foretage den strukturtilpasning af kapaciteten inden for skibsbygningen, som andre af Faellesskabets medlemsstater har foretaget. Det er tydeligt, at denne situation er i strid med aanden i artikel 6 i direktiv 81/363/EOEF, hvor det navnlig i stk. 2 fastsaettes, at Kommissionen tager hensyn til »noedvendigheden af at tilpasse skibsbygningsindustrien til markedsvilkaarene og -stramningerne, og undersoeger, om bestraebelserne paa at tilpasse skibsbygningsindustrien er sammenlignelige med tilpasningsbestraebelserne i de oevrige medlemsstater«.

Det praeciseres endvidere i naevnte stk. 2, at Kommissionen tager hensyn til alle former for stoette i den paagaeldende medlemsstat til bygning, salg og koeb af skibe, for saa vidt som stoetten beroerer skibsbygningssektoren, og at den ved undersoegelsen endvidere tager hensyn til de budgetmidler, der anvendes hertil; ud over budgettet paa 620 mia lire til produktionsstoette til de store vaerfter kan samme vaerfter opnaa tilskud paa 30 % af beloebet af investeringer i rationalisering og omstrukturering, og budgettet hertil udgoer 50 mia lire for samme periode; endelig er der afsat et budget paa 60 mia lire til forskning, som samme vaerfter til dels drager fordel af.

Den italienske skibsbygningsindustri, der i vid udstraekning er afhaengig af italienske rederier, drager tillige indirekte fordel af de betydelige tilskud, som ydes til disse rederier i henhold til lov 361 af 1982, aendret ved lov 848 af 1984, til nye skibe, som de lader bygge. Endelig er det ubestrideligt, at tilskuddene til lagerbeholdninger vil bevirke en nedsaettelse af omkostningerne ved bygning af skibe og dermed saette vaerfterne i stand til at tilbyde lavere priser end andre vaerfter i Faellesskabet, som ikke har samme fordele. Den serie stoetteforanstaltninger, der er til raadighed for de store vaerfter, er derfor tilstraekkeligt omfattende, og der kan ikke (ud over de fordrejende virkninger, der opstaar) foeres nogen overbevisende begrundelse for en supplering heraf med stoette til lagerbeholdning.

IV

Stoette til skibsreparation, som ydes i form af produktionsstoette, er stoette efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1. Med sin undtagelsesvise godkendelse af bestemmelserne i artikel 4 i lov 111 af 1985, der vedroerer tilskud beregnet paa grundlag af kontrakter, havde Kommissionen taget hensyn til den saerlige situation inden for skibsreparation i Italien. Den havde dog i sin beslutning lagt visse begraensninger med hensyn til minimumsniveauet for de kontrakter, hvortil der kunne ydes stoette, og fastsat dette til 200 mio lire i stedet for 100 mio lire som fastsat i loven, stoettesatsen til 8 % i stedet for 10 %. For vaerfter i Mezzogiorno var denne sats fortsat 15 %. Desuden forpligtede de italienske myndigheder sig til at indgive en omstruktureringsplan til Kommissionen saavel vedroerende den offentlige sektor som den private sektor, for at opnaa en indskraenkning heraf i betragtning af den betydelige overkapacitet paa faellesskabsplan. Man kan anslaa denne overkapacitet hos skibsvaerfterne i Faellesskabet i 1985 til 332 toerdokke, heraf 48 i Italien.

Stoetten til lagerbeholdning i tilfaelde med skibsreparation kan, hvad angaar intensiteten, kun vanskeligt kvantificeres paa grund af de mange forskellige former for reparationsarbejder og den hurtigere omsaetning af lagerbeholdningerne. Stoetteintensiteten vil, uanset hvor ringe den er, imidlertid bevirke, at det begraensende element, som Kommissionen har indfoert i systemet med direkte produktionsstoette, helt eller delvis fjernes.

Der er under alle omstaendigheder tale om driftsstoette, som saetter vaerfterne i stand til at nedbringe deres produktionsomkostninger og dermed tilbyde mere konkurrencedygtige priser end vaerfterne i de oevrige medlemsstater under forhold praeget af skarp konkurrence som foelge af overkapacitet og visse tredjelandes prisniveau. Stoetten vil derfor kunne fordreje konkurrencen mellem vaerfter i Faellesskabet og er derfor uforenelig med faellesmarkedet.

Kommissionen skoennede med sin tilladelse paa visse betingelser til ydelse af stoette til skibsreparation, at denne stoette, der skulle forblive af ekstraordinaer karakter, ville saette den italienske regering i stand til at tilpasse sektoren til markedsforholdene. I betragtning af forholdene for skibsreparation i Italien vil stoetten kunne bidrage til at fremme en omstrukturering af sektoren, uden at de deraf foelgende virkninger ville give anledning til for store forstyrrelser for beskaeftigelsen i de paagaeldende omraader.

Den hoejere stoettesats for den sydlige del af landet afspejlede et oenske om et saerligt hensyn til den specifikke situation i dette omraade. Hvis en supplerende stoette i form af tilskud til lagerbeholdning saaledes ville vaere i strid med de maal, der var fastsat for den allerede tilladte stoette, ville al stoette vaere i strid med EOEF-Traktaten, forstaaet paa den maade, at den ville saette italienske skibsreparationsvaerfter i stand til at foere unormalt lave priser i forhold til andre vaerfter i Faellesskabet uden at bidrage til at naa de i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, fastsatte maal.

V

Den italienske regering har ikke kunnet give, og Kommissionen har ikke kunnet paavise, nogen begrundelse for, at stoetten til lagerbeholdning til skibsbygning skulle kunne anses for at opfylde de fornoedne betingelser for at vaere forenelig med reglerne i direktive 81/363/EOEF; hvad ligeledes angaar stoetten til skibsreparation, har der ikke kunnet findes nogen begrundelse for, at den skulle kunne anses som forenelig med faellesmarkedet, efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3.

Om en stoette er forenelig med faellesmarkedet, skal vurderes i faellesskabssammenhaeng snarere end i forhold til en enkelt medlemsstat.

Hvad saerlig angaar den italienske regerings argument om, at det er noedvendigt at boede paa den ulempe, som de italienske skibsbygnings- og skibsreparationsvaerfter paadrager sig som foelge af den hoeje rente, som de skal betale for beloeb, de laaner til at opbygge deres lagerbeholdning, skoenner Kommissionen, at der er tale om et iboende faenomen i en medlemsstats oekonomi, og at den italienske lires relative svage stilling over for andre udenlandske valutaer sideloebende med dette saerlige forhold er et element, der saetter de italienske vaerfter i stand til at goere sig mere attraktive saa meget mere, som denne sektor i Italien ikke er afhaengig af udlandet, hvad angaar forsyninger. Det fremgaar saaledes, at den supplerende stoette, der har en intensitet paa mindst 1,5 %, baade bevirker en tilskyndelse til forberedelse af ordrer, og en omkostningsbesparelse i forbindelse med produktion, som de oevrige EF-vaerfter ikke drager fordel af, alt imedens disse stadig skal paatage sig de lagerbeholdningsomkostninger, som er forbundet med normal drift af et skibsbygnings- og skibsreparationsvaerft. Denne stoette har saaledes til virkning af forsinke omstruktureringen af de store italienske vaerfter, som i lighed med de bestraebelser, som vaerfter i de oevrige medlemsstater har gjort sig, skal tilpasse deres produktionskapacitet efter markedsforholdene, samt at fordreje konkurrencen mellem EF-vaerfter.

Den stoette til lagerbeholdning, der er omhandlet i artikel 10 i lov 11 af 1985 vedroerende skibsbygning, opfylder saaledes ikke de noedvendige betingelser for at kunne henfoeres under bestemmelserne i direktiv 81/363/EOEF, og stoetten til lagerbeholdning vedroerende skibsreparation opfylder ikke de noedvendige betingelser for at kunne henfoeres under en af undtagelserne i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3. Stoetten er derfor uforenelig med faellesmarkedet - VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette til skibsbygning og skibsreparation i form af et tilskud paa 12,5 % om aaret af vaerdien af lagerbeholdningerne af raastoffer, halvfabrikata og faerdigvarer, der er omhandlet i artikel 10 i lov 111 af 22. marts 1985, er uforenelig med faellesmarkedet.

Artikel 2

Den italienske regering undlader at gennemfoere bestemmelserne i artikel 10 i lov 111 af 22. marts 1985, og den underretter inden to maaneder fra meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, som den har truffet for at efterkomme den.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 17. november 1987.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 137 af 23. 5. 1981, s. 39.

(2) EFT nr. L 2 af 3. 1. 1985, s. 13.