SAERBERETNING NR. 2/90 om forvaltning af og kontrol med eksportrestitutioner med Kommissionens svar (90/C 133/01)

(Bemaerkninger, EOEF-Traktatens artikel 206a, stk. 4)

>TABELPOSITION>

0. Forord

1. Som led i Rettens undersoegelse af eksportrestitutioner befandt to revisorer sig en morgen i maj 1989 paa havnen i Hamburg i Forbundsrepublikken Tyskland med det formaal at efterproeve den fysiske kontrol af kornladninger. Revisorerne fik oplyst, at det russiske skib, Kapitan Danilkin, som var fortoejet langs havnesiloerne paa tidspunktet for deres besoeg, var ved at blive lastet med korn i henhold til en saerlig faellesskabsforanstaltning, som havde til formaal at fjerne et overskud af tysk hvede fra markedet i Forbundsrepublikken Tyskland. Revisorerne betragtede lastningsmanoevren og konstaterede, at skibet faktisk var ved at blive lastet med korn i forstavnen. De to revisorer konstaterede ligeledes en tilsvarende manoevre i skibets agterstavn, men ved naermere eftersyn viste korndyngen sig her med stor hastighed at blive mindre i stedet for stoerre. Kornet var faktisk ved at blive overfoert fra lastrummene i skibets agterstavn til lastrum i skibets forstavn via en havnesilo, en proces der varede flere dage.

2. Senere erfarede revisorerne, at skibet foerst var blevet lastet med fransk hvede i Dunkerque, og at det saa paa vej til Sovjetunionen var anloebet Hamburg med henblik paa samtidig at faa hveden losset og lastet igen via en havnesilo. Ved naermere undersoegelse viste det sig, at denne transaktion var én af mange tilsvarende, som enten havde fundet sted eller skulle finde sted i Hamburg og andre havne i Forbundsrepublikken Tyskland. Det var imidlertid indlysende, at en saadan tilsyneladende overfloedig transaktion, som medfoerte betydelige havne- og siloafgifter samt spild af tid for skibet og dets besaetning, ikke kunne skyldes almindelig handelspraksis. Svaret skal bestemt findes andetsteds.

3. Hvede defineres paa samme maade i samtlige medlemsstater og kan derfor saelges til interventionsoplagring paa det sted i hele Faellesskabet, hvor der opnaas de bedste betingelser. Det har vaeret en af hovedaarsagerne til, at de tyske interventionslagre i de senere aar har opkoebt henimod 2 mio t hvede pr. aar. Landbrugsministeriet i Forbundsrepublikken Tyskland var opmaerksom paa denne udvikling og meddelte i oktober 1988 Kommissionen, at det forudsaa en forvaerring af situationen i 1989, idet den tyske produktion ville overstige landets behov, og der var risiko for, at »store maengder hvede« ville blive opkoebt af interventionsorganet (). Kommissionen var af samme opfattelse, og vedtog den 27. januar 1989, ud fra den betragtning, at Faellesskabets marked sandsynligvis ikke ville kunne opsuge overskuddet (), en saerlig foranstaltning med henblik paa at lette situationen paa det tyske marked ved at yde stoette til udfoersel til tredjelande af overskydende tysk hvede ().

4. Eksportoererne reagerede positivt paa den saerlige foranstaltning. Det oprindelige loft paa 300 000 t blev haevet til 500 000 t og dernaest til 700 000 t, efter at de almindelige bestemmelser for udfoersel af hvede fra det frie marked blev ophaevet midlertidigt med henblik paa yderligere at tilskynde eksportoererne til at udnytte den saerlige foranstaltning. Den 16. marts 1989 var der ikke laengere nogen tvivl om foranstaltningens succes, da der var truffet aftale om udfoersel af samtlige 700 000 t til en pris af 47,67 mio ECU eller 68 ECU/t.

5. Den 28. marts modtog Kommissionen imidlertid en telefax-meddelelse fra de tyske myndigheder, hvoraf det fremgik, at den hvede, der hidtil reelt var udfoert i henhold til den saerlige foranstaltning (ca. 470 000 t, hvoraf de foerste skibsladninger overhovedet ikke havde vaeret underkastet fysisk kontrol) ikke var af tysk oprindelse. Hveden stammede heller ikke fra det tyske marked. Skibe, med fransk hvede, lastet i franske havne, paa vej til Sovjetunionen og Polen, anloeb tilsyneladende tyske havne med henblik paa samtidig at losse og genlaste hveden. Hveden kunne saaledes faa status som »udfoert fra Forbundsrepublikken Tyskland« og dermed berettige til udbetaling af eksportrestitutioner i henhold til den saerlige foranstaltning.

6. Kommissionen troede, at den af retlige grunde ikke kunne begraense anvendelsen af en interventionsforanstaltning med henvisning til det paagaeldende landbrugsprodukts oprindelse (trods fortilfaelde med spansk byg og graesk haard hvede). Den havde derfor forsoegt at begraense omfanget af den saerlige foranstaltning med et krav om, at hveden skulle »udfoeres fra Forbundsrepublikken Tyskland«. Denne fremgangsmaade skulle aabenbart have indebaaret to fordele, nemlig at de retlige krav blev efterkommet, og at Kommissionen kunne koncentrere foranstaltningen om det tyske marked. I praksis syntes ekstraudgifterne ved udfoersel via tyske havne af hvede, som ikke var af tysk oprindelse, ikke at virke afskraekkende paa bestemte eksportoerer. Nogle eksportoerer skulle opnaa eksportlicenser for at kunne afslutte en handel om udfoersel til Sovjetunionen, andre foelte sig tiltrukket af restitutionssatserne, der laa over det normale niveau.

7. Kommissionen reagerede den 6. april ved at haeve loftet i forbindelse med den saerlige foranstaltning med yderligere 200 000 t til i alt 900 000 t og at stille krav om et proteinindhold paa mindst 12,5 %. Der var en indbyrdes sammenhaeng mellem disse to foranstaltninger, for paa dette tidspunkt var det ved at blive klart, at kvaliteten af den tyske hvedehoest maaske var den bedste i Faellesskabet, og at kun hvede af tysk oprindelse kunne imoedekomme kravet med hensyn til proteinindhold. Under de nye betingelser blev der kun afsat yderligere 145 000 t. Det tidligere forventede overskud af »store maengder hvede« viste sig nu i hoej grad at vaere ude af trit med virkeligheden, idet denne hvede af hoej kvalitet let kunne afsaettes paa Faellesskabets marked.

8. De sidste leverancer i henhold til denne foranstaltning blev godkendt den 25. maj, da Kommissionen accepterede bud vedroerende i alt 55 000 t til restitutionssatser paa mellem 51 og 54 ECU/t. Samme dag afviste Kommissionen et bud vedroerende udfoersel af hvede fra det frie marked til en restitutionssats paa knap 40 ECU/t, idet den havde besluttet midlertidigt helt at indstille yderligere salg fra det frie marked med undtagelse af salg i henhold til den saerlige foranstaltning for Forbundsrepublikken Tyskland.

9. Kommissionen har ikke kendskab til oprindelsen af den hvede, der blev udfoert i henhold til den saerlige foranstaltning for at fjerne overskud af tysk hvede fra det tyske marked. Kommissionen tror, at eksportoererne ikke var klar over, at for at deres last af fransk hvede kunne betragtes som »udfoert fra Forbundsrepublikken Tyskland«, skulle hveden fysisk losses og lastes igen en tysk havnesilo (med en udgift til foelge, som Kommissionen anslaar til henimod 10 USD/t). Derfor tog eksportoererne, ifoelge Kommissionen, ikke hensyn til disse ekstraudgifter, da de indgav deres bud paa restitution i henhold til den saerlige foranstaltning. Baade det tyske landbrugsministerium og Kommissionen forventede, at der ville blive solgt »store maengder« hvede til de tyske interventionslagre, men dette viste sig slet ikke at holde stik (der blev faktisk kun opkoebt 800 000 t sammenlignet med 2 mio t paa aarsbasis i de senere aar).

10. Paa grundlag af en analyse af 60 % af de udfoerte maengder skoenner Retten, at kun mellem 130 000 og 160 000 t af de 845 000 t, hvortil der i sidste ende blev ydet eksportrestitutioner, blev hoestet i Forbundsrepublikken Tyskland. De resterende ca. 700 000 t blev omladet i tyske havne paa vej til Sovjetunionen og Polen fra isaer Frankrig, men ogsaa fra Det Forenede Kongerige og Danmark. Kommissionen har imidlertid citeret en kilde fra eksportindustrien, som mener, at ca. 350-400 000 t af den udfoerte hvede var hoestet i Forbundsrepublikken Tyskland. Retten kender ikke begrundelsen for denne paastand. De samlede udgifter for faellesskabsbudgettet i forbindelse med denne saerlige foranstaltning udgjorde ca. 57,5 mio ECU.

1. Indledning

1.1. I loebet af de seneste to aar er Faellesskabet gaaet over til at anvende stoette til udfoersel af landbrugsprodukter til tredjelande fremfor interventionsoplagring som det vigtigste middel til at opretholde balancen mellem udbud og efterspoergsel paa det interne marked og dermed til at regulere niveauet for de interne landbrugspriser. De produkter, som udfoeres, hidroerer enten fra det aabne eller frie marked eller fra interventionslagre. Stoetten kan ydes i form af eksportrestitutioner, salg til nedsat pris fra interventionslager eller en kombination af begge. Stoetten saetter eksportoerer i stand til at konkurrere paa verdensmarkederne, hvor de gaeldende priser (delvis paavirket af andre stoetteordninger) almindeligvis er lavere end faellesskabspriserne. Restitutionssatserne for udfoerte produkter bestemmes af de paagaeldende produkters tarifering, og de kan endvidere variere alt efter bestemmelsesland.

1.2. I 1988 blev der over faellesskabsbudgettet ydet stoette til udfoersel fra det frie marked eller interventionslager af 24,8 mio t korn, 0,8 mio t oksekoed og 16,8 mio t maelk og mejeriprodukter, og eksportrestitutionerne androg i alt 7 000 mio ECU. Over faellesskabsbudgettet blev der endvidere finansieret tab, som opstod ved udfoersel af produkter fra interventionslager til nedsat pris ().

1.3. En stor del af den daglige forvaltning i forbindelse med stoettepolitikken er overdraget til medlemsstaternes udbetalende organer. Toldmyndighederne spiller ogsaa en central rolle i forbindelse med kontrollen af udfoersler. Kommissionen traeffer alle de vigtige beslutninger vedroerende stoettepolitikken. Det paahviler Kommissionen, normalt efter samraad med forvaltningskomitéerne (jf. pkt. 2.3) for de paagaeldende markeder, at fastlaegge stoettens omfang i de enkelte tilfaelde, hovedsagelig ved at fastsaette restitutionssatser og bestemme minimumspriser for salg fra interventionslager til nedsat pris. Kommissionen traeffer endvidere beslutning om centrale parametre som f.eks. tidspunkter, maengde og destination for udfoersler, i forbindelse med hvilke der ydes stoette.

1.4. Restitutionssatserne fastsaettes enten ved licitation, skoensmaessigt paa grundlag af forskellen mellem faellesskabs- og verdensmarkedspriserne eller ved saerlig afgoerelse. For at vaere berettiget til eksportrestitutioner skal eksportoeren normalt forpligte sig til at udfoere en bestemt maengde produkter af en bestemt kvalitet inden for en given periode til bestemte tredjelande. Eksportlicensen, som udstedes til eksportoeren af medlemsstaternes udbetalende organer paa Kommissionens vegne, er det retlige udtryk for, at der er indgaaet en kontrakt mellem Faellesskabet og eksportoeren. Licensordningen gennemgaas ikke naermere i denne beretning, men eftersom mange af bemaerkningerne i beretningen forudsaetter et vist kendskab til ordningen, beskrives den kort i bilag 1.

1.5. Med hensyn til faellesskabsbudgettet kan ordningen med fastsaettelse af restitutionssatser og udstedelse af eksportlicenser siges at danne grundlag for kontrol fra centralt hold med udgifterne. Ordningen goer det endvidere muligt for Kommissionen at forvalte eksportmarkedet paa en fleksibel maade. Kommissionen kan f.eks. anvende »korrektionsbeloeb« paa tidligere fastsatte og offentliggjorte restitutionssatser med henblik paa at bremse eller fremme udfoersel i bestemte situationer eller til en saerlig destination.

1.6. Tabel 1 viser udviklingen i budgetudgifterne til eksportrestitutioner i de seneste 10 aar, og tabel 2 viser, hvordan eksportrestitutioner er traadt i stedet for offentlig interventionsoplagring som hovedhjoernestenen i ordningen med garanterede priser inden for den faelles landbrugspolitik. Hvad der ikke fremgaar af tabellerne er, at eksportrestitutioner bl.a. er kendetegnet ved, at vaerdien af de eksportrestitutioner, der udbetales for en enkelt forsendelse af bestemte produkter ved udfoersel, ofte overstiger den pris, der betales af koeber i et tredjeland. Til illustration anfoeres foelgende eksempler (baseret paa de satser, der var gaeldende i 1986/87), som Retten konstaterede under revisionen:

(a)en enkelt container oksekoed udfoert til Libyen eksportrestitution: 34 700 ECU fakturavaerdi: 18 600 ECU

(b)en forsendelse af 161 t smoerolie til Abu Dhabi eksportrestitution: 347 850 ECU fakturavaerdi: 218 000 ECU

(c)en kontrakt vedroerende udfoersel af 450 t smoer til Sovjetunionen eksportrestitution: 867 850 ECU fakturavaerdi: 150 620 ECU

(d)en kontrakt vedroerende 2 000 t maelkepulver til Algeriet eksportrestitution: 2 515 000 ECU fakturavaerdi: 1 536 430 ECU

(e)en forsendelse fetaost til Iran eksportrestitution: 2 720 000 ECU fakturavaerdi: 2 511 000 ECU

For Faellesskabet og for Faellesskabets revisorer er saadanne tilfaelde vaesentlige, fordi de finansielle risici i forbindelse med transaktionerne er potentielt stoerre for Faellesskabet end for koeberen.

>TABELPOSITION>

1.7. Mere end 35 % af udgifterne i henhold til EUGFL, Garantisektionen, gaar til eksportrestitutioner, og mere end 70 % heraf er koncentreret om tre markedsomraader: oksekoed, korn og maelk og mejeriprodukter. Denne beretning vedroerer eksportrestitutionerne inden for disse tre markeder. I foerste del af beretningen behandles den centrale rolle, Kommissionen spiller ved fastsaettelse af restitutionssatser og minimumspriser for salg til nedsat pris (kapitel 2), og i anden del (kapitel 3) gennemgaas den nationale kontrol med udfoersler i de i denne forbindelse vigtigste medlemsstater, nemlig Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Irland, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. Denne anden del af beretningen er resultatet af en udvidet revisionsundersoegelse inden for sektorerne for korn og maelk og mejeriprodukter, som Retten har foretaget i tilknytning til tidligere undersoegelser i visse lande uden for oksekoedssektoren. En foerste raekke konklusioner indgik i Rettens aarsberetning for 1987.

1.8. I beretningen ajourfoeres endvidere tidligere bemaerkninger om nationale foranstaltninger truffet med henblik paa at gennemfoere Raadets direktiv 77/435/EOEF af 27. juni 1977 () [nu erstattet af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 4045/89] (), som paalaegger medlemsstaterne systematisk at foretage efterfoelgende kontrol af forretningspapirer hos de virksomheder, der modtager stoette eller er betalingspligtige i forbindelse med den faelles landbrugspolitik. Denne kontrol skal supplere den kontrol, toldmyndighederne og de udbetalende organer normalt foretager.

1.9. Undersoegelsens hovedformaal var at efterproeve:

(a)om de procedurer, Kommissionen anvender, naar den fastsaetter restitutionssatser, indgaar saerlige aftaler og foranstalter afsaetning til nedsat pris, er i overensstemmelse med principperne om en forsvarlig oekonomisk forvaltning og er effektive,

(b)om der er indfoert og anvendes hensigtsmaessige kontrolforanstaltninger paa baade faellesskabsplan og nationalt plan med henblik paa at sikre lovligheden og den formelle rigtighed af samtlige faellesskabsudgifter i forbindelse med eksportrestitutioner,

(c)om der er fastsat bestemmelser om hensigtsmaessig uafhaengig kontrol, og om denne kontrol gennemfoeres effektivt, for saa vidt angaar transaktioner, i forbindelse med hvilke der ydes eksportrestitutioner.

1.10. Retten beklager tonen i Kommissionens svar til Rettens bemaerkninger.

Tabel 2 - Udviklingen i udgifterne til eksportrestitutioner, intervention og forbrugerstoette i forbindelse med tre centrale produkter (korn maelk og mejeriprodukter oksekoed)

>START GRAFIK>

<? D><?þ><?þ><?þ><?þ><? 3><?×42><?þ><? 8>

<? 3><?þ><?Ð7><?²>Mio ECU

<? 8><?þ><?ue><?û>

<?Ð7><?±> <?þ><?×04><? ©><? ¨>BUDGET <?¾>

<?Ð7><?±><?þ><?×11><?©><?º>Eksportrestitutioner <?½> <?í><?ue><?ue> <?»>Interventionsoplagring (offentlig og privat, eksklusive nedskrivning) <?½> <?í><?ue><?ue><?»> Forbrugerstoette

<?Ð7><?±><? 8><?×09><?ú><?×18><?©>Forbrugerstoette

<?Ð7><?±><? 8><?×19><?ú><?×25><?©> Interventionsoplagring

<?Ð7><?±><? 8><?×31><?ú><?×25><?©>Eksportrestitutioner

<?Â"SLUT GRAFIK>

> REFERENCE TIL EN FILM>

Tabel 5 - Salg af skummetmaelkspulver (1 000 t) fra interventionslager i henhold til saerforordninger (1) i 1987/88

>START GRAFIK>

<?ue><?Ð7><?²>(1 <? >000 t)

<? D><?þ><?þ> <?þ><? 3><?×30><?þ><? 8>

<?Dl70506><? 8><?þ><?ue><?©><?©><?¦><?Ð7><?±>April 1987 <?½> Maj <?¿> Juni <?¿> Juli <?¿> Aug. <?¿> Sept. <?¿> Okt. <?¿> Nov. <?¿> Dec. <?¿> Jan. 1988 <?¿> Feb. <?¿> Marts <?¿> April <?¿>

<?Ð7><?±><?þ><?ue><?©><?©><?¨>(<?ó>1<?ò>) <? ><?º>(a) <? >Kommissionens forordning (EOEF) nr. <? > <? > <? >727/87 af 13. marts (Skummetmaelkspulver til udfoersel) <? ><?oe><?AE4><?¤> <?¤><?¤><?¤><?¤><?ae> <?¼><?Ð7><?±><?ue><?»>(b) <? >Kommissionens forordning (EOEF) nr. <? > <? > 2213/76 af 10. september 1976 (Skummetmaelkspulver til internt salg) <? ><?÷><?oe><?DLH300006N> <? > <?DLH300006N> <? ><?DLH300006N> <? ><?DLH300006N> <? ><?DLH300006N> <? ><?DLH300006N> <? > <?DLH300006N><?ue><?ue>

<?Â"SLUT GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN FILM>

2. Kommissionens forvaltning af udfoersler

Retsgrundlag

2.1. Grundforordningerne om de faelles markedsordninger for maelk og mejeriprodukter og for oksekoed blev offentliggjort i juni 1968 (). Forordningen om EF's faelles markedsordning for korn blev vedtaget i 1962. Raadets forordning (EOEF) nr. 2727/75 () udgoer retsgrundlaget for den nuvaerende markedsordning for korn. Faelles for de tre forordninger er bestemmelsen om, at eksportrestitutioner kan anvendes med henblik paa at lette udfoerslen af produkter, for hvilke verdensmarkedspriserne er lavere end de gaeldende priser inden for Faellesskabet. I forbindelse med mange af de stoerste eksportkontrakter fastsaettes restitutionssatserne ved licitation. I andre tilfaelde anvendes de satser, Kommissionen offentliggoer. Disse satser skal fastsaettes regelmaessigt, men Kommissionen kan til enhver tid aendre dem, enten paa eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstat.

2.2. Eksportrestitutionssatserne er ens for hele Faellesskabet. De varierer alt efter produkt og eventuelt efter destination. For korn og oksekoed er der en vaesentlig differentiering af restitutionssatserne, men inden for sektoren for maelk og mejeriprodukter gaelder dette kun for ost. Licenser er obligatoriske ved udfoersel af samtlige kornarter, oksekoed, smoer og skummetmaelkspulver og endvidere for samtlige oevrige mejeriprodukter, saafremt eksportoeren vaelger at anvende en forudfastsat restitutionssats (den saakaldte forudfastsaettelsesordning) ().

2.3. I medfoer af forordningerne blev der oprettet forvaltningskomitéer for de enkelte markeder sammensat af repraesentanter fra medlemsstaterne under forsaede af en repraesentant for Kommissionen. Selv om Kommissionen til enhver tid kan aendre restitutionssatserne, skal den regelmaessigt raadfoere sig med den paagaeldende forvaltningskomité med henblik paa at faa afgjort, om satserne skal fastholdes eller aendres. Komitéen skal afgive en udtalelse. Stemmer komitéen imod forslaget, skal Kommissionen forelaegge forslaget for Raadet, som med kvalificeret flertal kan traeffe en anden afgoerelse inden for en frist af en maaned.

2.4. Raadets forordning (EOEF) nr. 876/68, 885/68 og 2746/75 () indeholder de generelle regler for ydelse af eksportrestitutioner til henholdsvis maelk og mejeriprodukter, oksekoed og korn. De kriterier, der skal laegges til grund ved fastsaettelsen af restitutionssatserne, er stort set ens for de tre markeder; de er kort beskrevet i bilag 2.

2.5. Retsgrundlaget for ordningen med eksportrestitutioner har udviklet sig betydeligt, siden markedsordningerne blev indfoert. Der findes talrige forordninger om eksportlicenser, forudfastsaettelse, forskud, salg fra interventionslager ved licitation eller til faste priser og mange forordninger, som vedroerer saerlige markeder, f.eks. om udbening af koed, forarbejdning af smoer til olie og kornkoefficienter for mel.

Den Almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel (GATT)

2.6. Siden september 1986 er der inden for rammerne af GATT foert en raekke forhandlinger (den saakaldte Uruguay-runde) bl.a. med henblik paa at reducere landbrugsstoette og beskyttelsesforanstaltninger paa landbrugsomraadet. Her er specielt USA og EF inde i billedet i forbindelse med verdenshandlen med korn, hvor de fortsat konkurrerer med hinanden ved at udbyde produkter, hvortil der ydes eksportstoette. Det amerikanske program til fremme af eksporten, som blev ivaerksat i 1985, har hidtil medfoert, at der er truffet 102 foranstaltninger rettet mod 65 lande og vedroerende 12 produkter.

2.7. Det er Kommissionens politik at yde stoette af samme stoerrelsesorden som den, USA yder til udfoersel af landbrugsprodukter, med henblik paa at beskytte de traditionelle markeder og - specielt inden for sektoren for maelk og mejeriprodukter - at fremme udfoerslen af produkter af hoej foraedlingsvaerdi. I nogle tilfaelde har denne politik medfoert, at der er ydet usaedvanligt hoeje restitutionssatser, f.eks. for hvede til Egypten (jf. pkt. 2.65), og at satserne for racerent kvaeg blev forhoejet med 20 % (jf. pkt. 2.40).

Fastsaettelse af stoettens stoerrelse

2.8. Faellesskabet yder stoette til udfoersel af landbrugsprodukter, fordi det ikke ville vaere muligt at udfoere de maengder korn, maelk og mejeriprodukter samt oksekoed, der skal fjernes fra markedet for at stabilisere de interne markedspriser paa det oenskede niveau, uden at yde finansiel stoette til eksportoerer med henblik paa at udligne den forskel, der normalt er mellem de priser, der kan opnaas paa verdensmarkedet, og de (hoejere) faellesskabspriser. Overstiger den finansielle stoette det minimum, der skal til for at udligne forskellen, modtager eksportoererne for meget i stoette, og det sker paa bekostning af faellesskabsbudgettet (og - paa grund af foelgerne for priserne paa det interne marked - faellesskabets forbrugere). Kommissionens dilemma er at opretholde en haarfin balance mellem effektivitet (dvs. udfoersel af Faellesskabets overskydende produkter) og sparsommelighed.

2.9. Kommissionens stoette til udfoersel af landbrugsprodukter bestaar hovedsagelig af salg fra interventionslager til nedsat pris og af tilbud om eksportrestitutioner ved udfoersel af produkter fra det frie marked eller interventionslager. Betydningen af den ene form for stoette i forhold til den anden afhaenger af de enkelte tilfaelde, og det samme gaelder stoerrelsen af Kommissionens stoette. Der offentliggoeres restitutionssatser for alle de tre sektorer, denne beretning vedroerer. De offentliggjorte satser gaelder for enhver eksportoer paa et hvilket som helst tidspunkt. Disse satser omtales til tider som de »gaeldende restitutionssatser«. Satserne kan forhoejes eller nedsaettes paa forskellige maader, f.eks. ved hjaelp af »korrektionsbeloeb«, der gaelder for bestemte destinationer og perioder.

2.10. Kommissionen kan isaer traekke paa to eksterne informationskilder, naar den skal fastsaette restitutionssatserne. Den ene kilde omfatter oplysninger, som offentliggoeres eller er tilgaengelige i medlemsstaterne, vedroerende prisniveauet inden for Faellesskabet og paa verdensmarkedet. Den anden kilde omfatter de oplysninger om markedspriserne, der kan udledes af licitationer. Ingen af kilderne kan anses for at vaere fuldt paalidelige eller objektive.

2.11. I sidste ende er det Kommissionens vurdering, der er afgoerende for fastsaettelsen af restitutionssatserne og af prisniveauet ved salg til nedsat pris. Uanset hvilke objektive kriterier Kommissionen teoretisk set kan laegge til grund, er det urealistisk at forestille sig, at saadanne mekanismer kan vaere tilstraekkeligt afstemte og saa fintfoelende, at de helt kan erstatte, hvad der i bund og grund er en handelsmaessig vurdering. Kommissionens problem i forvaltningsmaessig henseende er at anvende en saadan vurdering og samtidig at imoedekomme de krav, der stilles til den i medfoer af dens ansvar over for offentligheden og pligt til offentlig regnskabsaflaeggelse. De vigtigste af disse krav er efter Rettens opfattelse for det foerste, at oplysningerne opbevares i en saadan form, at de imoedekommer behovene i forbindelse med forvaltning og uafhaengig kontrol fra tredjemands side. For det andet skal sparsommelighedsprincippet laegges til grund ved fastsaettelse af satser og af prisniveau ved salg til nedsat pris, idet man skal have fuldt kendskab til og kontrollere budgetudgifterne. For det tredje skal det vurderes, om foranstaltningerne er effektive, dvs. i hvilket omfang man har naaet de tilsigtede resultater, og om der skal traeffes afhjaelpende foranstaltninger. Endelig skal der anvendes hensigtsmaessige procedurer i forbindelse med information og hoering af eksportoerer.

2.12. Retten har gennemgaaet Kommissionens beslutninger om fastsaettelse af eksportrestitutioner og salg til nedsat pris inden for de tre markeder, der er omfattet af undersoegelsen. Rettens gennemgang vedroerte hovedsagelig beslutninger, som blev truffet i 1987 og 1988. Problemet for Revisionsretten og for Kommissionens Finanskontrol i forbindelse med kontrollen er, hvordan det med rimelig sikkerhed kan afgoeres, om vurderingerne er forsvarlige. I princippet er dette kun muligt paa grundlag af droeftelser med de paagaeldende medarbejdere samt ved at evaluere de anvendte procedurer og noeje gennemgaa det foreliggende dokumentationsmateriale om disse medarbejderes vurdering af saerlige tilfaelde. Paa denne maade skulle det vaere muligt at danne sig et klart billede af sammenhaengen mellem de faktiske forhold vedroerende et bestemt tilfaelde, saaledes som Kommissionen har opfattet dem, og vurderingen af en passende restitutionssats eller et hensigtsmaessigt prisniveau ved salg til nedsat pris. Foreligger der ikke tilfredsstillende dokumentation for disse vigtige beslutninger, er det hverken med hensyn til form eller indhold muligt at imoedekomme de krav, ansvar over for offentligheden og pligt til offentlig regnskabsaflaeggelse indebaerer.

2.13. De udfoerselstransaktioner, som beskrives i dette kapitel, kan stort set opdeles i tre kategorier. For det foerste er der tale om standardtransaktioner, hvor produkter fra det frie marked udfoeres med stoette i form af offentliggjorte eksportrestitutioner eller ved licitation. For det andet er der tale om salg fra interventionslager til nedsat pris, hvor stoerrelsen af stoetten (ofte en kombination af nedsatte priser og eksportrestitutioner) fastsaettes ved licitation eller forudfastsaettes af Kommissionen. Endelig traeffes der »saerlige foranstaltninger« enten med henblik paa at udnytte en saerlig mulighed for udfoersel eller for at give de samme betingelser som dem, der gaelder for konkurrerende tilbud fra producenter i USA eller andre lande. Disse transaktioner beskrives i de foelgende tre afsnit (pkt. 2.14 - 2.78), som omhandler resultaterne af Rettens undersoegelse af Kommissionens forvaltning af eksportrestitutionerne inden for hvert af de tre undersoegte markeder.

Maelk

Indledning

2.14. Eksportmarkedet for maelk og mejeriprodukter omfatter bulkvarer (dvs. smoer og skummetmaelkspulver) og produkter fremstillet paa basis af maelk, som f.eks. ost, beriget soedmaelkspulver og kondenseret maelk. Der findes ikke for markedet som helhed et anerkendt »barometer« for verdensmarkedspriserne. GATT's minimumspriser udgoer dog reelt den nedre graense paa verdensmarkedet for de vaesentligste produkter. EF har paa bemaerkelsesvaerdig maade reduceret lagrene af de to bulkvarer smoer og skummetmaelkspulver. Det skyldes hovedsagelig saerlige afsaetningsprogrammer (isaer for smoer) og gunstigere markedsforhold, som har lettet udfoerslen (isaer for skummetmaelkspulver). Smoerlagre paa 1,3 mio t pr. udgangen af 1986 var reduceret til 64 000 t pr. udgangen af marts 1989, og lagrene af skummetmaelkspulver var fjernet.

2.15. Verdensmarkedet forsynes med maelk og mejeriprodukter hovedsagelig fra Faellesskabet og New Zealand og i mindre omfang fra USA. Konkurrencen er skarp, og New Zealands Dairy Board er direkte involveret i udfoerselstransaktionerne og faar derved de oplysninger, der er noedvendige for at fastsaette de mest konkurrencedygtige eksportrestitutioner uden risiko for at overtraede GATT's bestemmelser om minimumspriser.

2.16. Et af Kommissionens problemer er at fastlaegge og fortsat anvende en trovaerdig indikator for de gaeldende verdensmarkedspriser. Det er endvidere vanskeligt for den at intervenere effektivt paa markedet uden at overtraede GATT's bestemmelser om minimumspriser. Paa dette saerdeles konkurrencedygtige marked er det endelig ogsaa vanskeligt for Kommissionen at imoedekomme kravene i forbindelse med ansvar over for offentligheden og pligt til offentlig regnskabsaflaeggelse, f.eks. ved offentliggoerelse af restitutionssatser, uden at afsloere over for udenlandske konkurrenter, hvilken politik den har til hensigt at foere (med aabenlys risiko for, at dens foranstaltninger ikke lykkes).

Fastsaettelse af stoettens stoerrelse

Offentliggjorte satser

2.17. Noeglesatserne er satserne for smoer, skummetmaelkspulver, soedmaelkspulver og visse oste, ud fra hvilke satserne for alle oevrige mejeriprodukter beregnes. Satserne svarer til differencen mellem Kommissionens skoen med hensyn til verdensmarkedspriserne og priserne gaeldende i Faellesskabet. Faellesskabspriserne fastsaettes for en uge ad gangen paa grundlag af priser, som oplyses af medlemsstaternes udbetalende organer, og af verdensmarkedspriserne, som udledes af oplysninger fra kilder inden for handel og industri og offentliggjorte tal. Retten konstaterede, at visse udbetalende organer til tider var tilbageholdende med at stille de noedvendige oplysninger til raadighed, og der var saaledes eksempler paa, at de samme priser blev anvendt i flere maaneder paa grund af manglende oplysninger. Retten konstaterede endvidere, at Kommissionen ikke foretog en systematisk sammenholdelse, analyse eller registrering af kildematerialet vedroerende verdensmarkedspriserne, men der udarbejdes dog en ugentlig rapport til internt brug, hvori der redegoeres for vaesentlige begivenheder og visse priser.

2.18. Kommissionen haevder, at den anvender en standardprocedure, naar den beregner restitutionssatser paa grundlag af forskellen mellem faellesskabs- og verdensmarkedspriserne. Rettens revisorer forsoegte at efterregne beregningen af de restitutionssatser for smoer, skummetmaelkspulver og cheddar, der blev offentliggjort i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 701/89 af 17. marts 1989 (). Resultaterne af revisorernes beregning fremgaar af tabel 3. Der fandtes ikke bilag for Kommissionens egen beregning af disse satser, og de offentliggjorte restitutionssatser for skummetmaelkspulver og smoer var faktisk baseret paa kommissaerens mundtlige instrukser. Revisorerne baserede bl.a. deres beregninger paa de oplysninger om verdenspriser, der offentliggoeres i »Dairy Market News« (Bind 56, nr. 13 af 31. marts 1989). Dette var nemlig den eneste uafhaengige kilde med oplysninger om verdensmarkedspriser, som var til raadighed i Kommissionen for paagaeldende periode. Faellesskabsprisen blev sat til den laveste af de i Faellesskabets fire stoerste eksportlande gaeldende priser ab fabrik.

>TABELPOSITION>

2.19. Under hensyntagen til vanskelighederne med at faa fastslaaet, paa hvilket grundlag tidligere satser var blevet fastsat, undersoegte revisorerne ogsaa de senest offentliggjorte satser paa revisionstidspunktet (Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1476/89 af 25. maj 1989) (). Der forelaa paa revisionstidspunktet tilsyneladende ikke dokumentation for disse satser. Efter et moede med generaldirektoeren blev der imidlertid senere fremlagt dokumentation. Af denne fremgik det, at der var vaesentlige forskelle mellem de saenkninger af satserne for skummetmaelkspulver, soedmaelkspulver og smoer, som markedsafdelingen havde foreslaaet, og de fastsatte satser.

Ikke-offentliggjorte satser

2.20. Ved udgangen af 1986 underboed New Zealands Dairy Board ofte de af Kommissionen offentliggjorte satser for bestemte eksportmarkeder, og lagrene af smoer og skummetmaelkspulver forblev omfattende (jf. tabel 4). Stillet over for dette uheldige sammentraef af omstaendigheder besluttede Kommissionen at indfoere en anden fremgangsmaade ved fastsaettelsen af restitutionssatser. Den nye fremgangsmaade tjente to formaal: for det foerste at udnytte den fordel, som faellesskabseksportoerer nyder i form af lavere transportomkostninger (og som ikke altid afspejles fuldt ud i de foreliggende oplysninger om priser) som foelge af den relativt korte afstand til de vigtigste eksportmarkeder, og for det andet at fastsaette saa konkurrencedygtige satser som muligt uden at overtraede GATT's bestemmelser om minimumspriser. Kommissionen oenskede ikke at afsloere denne politik for offentligheden, og derfor skulle satserne ikke offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, og der skulle heller ikke afholdes licitation. Kommissionens hensigt var at opveje den fordel, New Zealands Dairy Board havde som eneeksportoer.

2.21. Skulle Kommissionen indhente de oplysninger, der var noedvendige for at opfylde de omtalte maal, maatte den noedvendigvis kontakte denne sektor. Kommissionen oenskede imidlertid ikke at tage direkte kontakt. Den procedure, Kommissionen besluttede at anvende, havde visse lighedspunkter med licitation, idet interventionsorganerne blev anmodet om at indhente tilbud fra de saedvanlige eksportoerer beregnet efter den sats, eksportoererne ville kraeve for at udfoere skummetmaelkspulver, smoer eller butteroil til bestemte destinationer. Tilbuddene blev samlet paa ugebasis og indsendt til Kommissionen. Markedsafdelingerne gennemgik tilbuddene og beregnede en sats, som laa taet op ad GATT's minimumspriser, der var baseret paa den seneste US dollarkurs. Restitutionssatsen eller -satserne anfoertes i et forslag til beslutning, som blev undertegnet af kommissaeren.Beslutningerne blev videregivet til medlemsstaternes repraesentanter, som gennem interventionsorganerne lod dem gaa videre til de beroerte eksportoerer. Interesserede eksportoerer ansoegte om licenser paa normal vis, dog med forudfastsaettelse af restitutionen til de ikke-offentliggjorte satser. Eksportoererne var ikke bundet af de tilbud, de tidligere havde indgivet til de udbetalende organer. De eksportoerer, der havde indgivet tilbud beregnet efter en hoejere sats, var fortsat berettiget til den ikke-offentliggjorte sats. Dette gjorde sig ogsaa gaeldende for eksportoerer, der ikke havde indgivet tilbud. Omvendt fik de eksportoerer, som havde anmodet om en lavere restitutionssats, den (hoejere) ikke-offentliggjorte sats.

2.22. De foerste ikke-offentliggjorte satser (for skummetmaelkspulver, smoer og smoerolie) blev fastsat ved beslutning 86/2508/EOEF for perioden 18. december 1986 - 5. januar 1987. I 1987 blev der vedtaget yderligere 32 beslutninger og i 1988 17, hvorefter foranstaltningen blev ophaevet midlertidigt. 108 saerlige satser blev fastsat paa denne maade. Disse satser var i gennemsnit gyldige i otte dage, og restitutionen oversteg i gennemsnit de offentliggjorte satser med foelgende procentsatser:

>TABELPOSITION>

Flere af beslutningerne vedroerer en enkelt destination (Algeriet, Mexico, Indien). Det fremgaar af sagsakterne, hvilken beregningsmetode der er anvendt i forbindelse med disse beslutninger, men ikke hvilke der har ligget til grund for beregningerne eller oplysninger om de indkomne tilbuds art.

>TABELPOSITION>

2.23. Selv om Kommissionen i de fleste tilfaelde accepterede eller fastsatte satser svarende til nogle af de laveste indkomne tilbud, er det uden arbejdsdokumentation umuligt at vurdere, om foranstaltningen generelt set har vaeret oekonomisk forsvarlig. I henhold til Rettens beregninger blev der udfoert ca. 300 000 t skummetmaelkspulver og 450 000 t smoer/butteroil med stoette fastsat efter ikke-offentliggjorte satser.

Saerlige salg

2.24. Saerlige salg er engangssalg af bulkvarer, og de ivaerksaettes med henblik paa at udnytte en saerlig gunstig eksportmulighed eller for at sikre konkurrencedygtigheden over for andre producenter. Inden for sektoren for maelk og mejeriprodukter er saerlige salg en undtagelsesforanstaltning og anvendes udelukkende med henblik paa nedbringelse af interventionslagre, dvs. af skummetmaelkspulver og smoer. I den periode, som omfattes af Rettens undersoegelse, er der gennemfoert tre saerlige udfoerselsforanstaltninger, hvoraf foelgende to er vaesentlige:

(a)Kommissionens forordning (EOEF) nr. 765/86 (): Salg af smoer fra interventionslagre med henblik paa udfoersel til Indien, Pakistan, Mongoliet og Sovjetunionen,

(b)Kommissionens forordning (EOEF) nr. 727/87 (): Salg af skummetmaelkspulver fra offentligt lager til udfoersel.

2.25. Foerstnaevnte foranstaltning illustrerer, hvor vanskeligt det er for Kommissionen at fastsaette en passende restitutionssats paa grundlag af licitation, naar et bestemt eksportmarked kun er tilgaengeligt gennem en enkelt EF-eksportoer, hvilket goer sig gaeldende i forbindelse med mange transaktioner med oestblok-landene. Den anden foranstaltning, som blev gennemfoert paa et marked med mange eksportoerer, viser de mulige foelger af, at priserne ikke bestemmes af markedskraefterne, saaledes som det sker ved licitation.

Kommissionens forordning (EOEF) nr. 765/86: Smoer til Sovjetunionen

2.26. De store maengder smoer og skummetmaelkspulver, der paa et tidspunkt befandt sig paa Faellesskabets interventionslagre, skabte forventninger om, at Kommissionen i den naermeste fremtid ville saelge til lave priser, hvilket trykkede priserne paa verdensmarkedet. GATT anerkendte, at dette forhold gjorde sig gaeldende, og med henblik paa at lette verdensmarkedet for smoer for den saerlige byrde gav GATT Faellesskabet dispensation til at indgaa aftaler med bestemte tredjelande om saerlige salgsforanstaltninger til priser, der laa betydeligt under GATT's minimumspriser. Foelgelig vedtog Kommissionen i marts 1986 forordning (EOEF) nr. 765/86 om salg af smoer til Indien, Pakistan, Mongoliet og Sovjetunionen med ydelse af omfattende stoette.

2.27. EF's interventionslagre omfattede pr. udgangen af februar 1986 1,15 mio t. Indtil 31. december 1986 foregik salg i henhold til forordning (EOEF) nr. 765/86 ved licitation, og produkterne blev afsat til lidt mindre end 70 % af interventionsprisen. Der blev ligeledes ydet eksportrestitution til de offentliggjorte satser. Restitutionen og den lave pris havde tilsammen den virkning, at smoerret i realiteten blev solgt til en pris under GATT's minimumspris paa 1 000 USD/t. Denne saerlige foranstaltning skulle have vaeret bragt til ophoer pr. 31. december 1986 [jf. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3535/86] (), men da Sovjetunionen undlod at foretage opkoeb i forventning om endnu lavere priser, blev der i loebet af aaret kun solgt 105 000 t. Da foranstaltningen foerte til et forholdsvis ringe resultat, indvilgede GATT i at lade den saerlige foranstaltning gaelde fortsat for kontrakter indgaaet med Sovjetunionen inden ovennaevnte dato. Kun én virksomhed havde en saadan kontrakt.

2.28. Kombinationen af eksportrestitutioner og nedsatte priser blev bragt til ophoer pr. 1. januar 1987 ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 155/87 (). I stedet blev der ydet tilskud til udfoersel blot i form af salg til nedsat pris, hvor priserne blev nedsat med et beloeb, som mere eller mindre svarede til den restitution, der tidligere skulle have vaeret udbetalt. Priserne blev fortsat fastsat ved maanedlig licitation, selv om der kun var en enkelt eksportoer involveret.

2.29. Retten gennemgik de bud, det tyske interventionsorgan modtog. Kommissionen forkastede samtlige bud vedroerende licitationen af 27. januar 1987, som var den foerste i forbindelse med hvilken, der ikke anvendtes eksportrestitutioner. Ved den foelgende licitation (10. februar 1987) laa ét tysk bud 20 ECU/t over de oevrige fem bud fra Forbundsrepublikken Tyskland, og det svarede noeje til de satser, der indgik i bud fra fire selskaber i Frankrig og et i Nederlandene. I forbindelse med senere licitationer stemte de tyske bud overens. Ved en gennemgang af Kommissionens akter viste det sig, at dette forhold ligeledes gjorde sig gaeldende for bud i andre medlemsstater. Buddene var arrangeret af kontrakthaver. Der blev tildelt licenser for 610 000 t til en gennemsnitspris af 215 ECU/t, svarende til tilskud paa mere end 90 % af interventionsprisen. Salg i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 765/86 omfattede sammenlagt 715 300 t.

Kommissionens forordning (EOEF) nr. 727/87 af 13. marts 1987: Skummetmaelkspulver til udfoersel

2.30. Under denne forordning blev der solgt 261 381 t skummetmaelkspulver til interventionsorganets opkoebspris paa salgsdagen, nedsat med 30 ECU/t. De gaeldende eksportrestitutioner skulle ligeledes betales. 92 % af salgene var fra tyske interventionslagre.

2.31. Indtil december 1987, hvor salget naaede op paa 83 000 t (mere end en tredobling i forhold til det samlede salg i den foregaaende maaned), var salget begraenset. Kommissionen reagerede ikke paa denne stigning, selv om den var bekendt med salgssituationen. I januar 1988 naaede det maanedlige salg op paa 91 000 t, og der noteredes en lignende stigning i salget af skummetmaelkspulver paa det interne marked til interventionsprisen [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2213/76] () (jf. tabel 5).

2.32. Af frygt for, at eksportoererne skulle gennemfoere spekulationshandler, blev det paa forvaltningskomitéens moede den 22. januar 1988 besluttet midlertidigt at indstille salg til interventionsprisen, nedsat med 30 ECU/t. Paa denne maade blev prisen bragt op paa prisniveauet for internt salg i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2213/76. Der blev ikke foretaget yderligere salg til udfoersel til den hoejere pris, men salget til det faelles marked var fortsat af stort omfang. Alene i april blev der solgt 138 500 t fra interventionslager. I loebet af de fire foerste maaneder af 1988 faldt lagrene fra ca. 473 000 t til ca. 100 000 t.

2.33. »Udgifterne« i forbindelse med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 727/87 beloeb sig til 265,8 mio ECU for restitutioner plus 7,8 mio ECU for prisnedsaettelse ved salg fra interventionslager. Kommissionens hensigt var at faa nedbragt skummetmaelkslagrene saa hurtigt som muligt ved at fremme udfoersel til tredjelande. Prisen ab interventionslager blev derfor fastsat paa grundlag af de foreliggende oplysninger om priser og ud fra et skoen. Paa grund af en fortsat tydelig forbedring af forholdene paa verdensmarkedet og det faelles marked blev Faellesskabets pris ab interventionslager hurtigt alt for lav. Kommissionen udnyttede imidlertid ikke de aendrede markedsforhold og solgte skummetmaelkspulver til udfoersel til lave priser paa et tidspunkt, hvor det ikke var noedvendigt. Naar man betaenker den store efterspoergsel efter skummetmaelkspulver paa det interne marked (), havde afsaetningen af skummetmaelkspulver fra interventionslager til tredjelande sandsynligvis ingen berettigelse.

Oksekoed

Indledning

2.34. Med 20 % af den samlede eksport af oksekoed i 1988 er Faellesskabet blandt de foerende paa verdensmarkedet. Fra 1984 steg det normale interne udbud af oksekoed som foelge af nedslagtning af malkekoeer efter indfoerelsen af maelkekvoter. Siden 1987 er kvaeg- og dermed avlsbestanden gaaet tilbage, og det har foert til en samlet nedgang i 1988 paa 4,5 %. Der forudses et yderligere fald paa ca. 3 % i 1989. Den samlede produktion af okse- og kalvekoed laa i 1987 paa 8,1 mio t og i 1988 paa 7,7 mio t. Forbruget inden for Faellesskabet ligger paa ca. 7,5 mio t. Faellesskabet indfoerer ca. 0,5 mio t og har paa aarsbasis et overskud paa ca. 1 mio t. Faellesskabets eksportstoette kan have en vaesentlig indflydelse paa verdensmarkedspriserne for oksekoed. I 1987 blev der udfoert 909 000 t, hovedsagelig til Mellemoesten (28 %) og Egypten (20 %). I 1988 faldt udfoerslen til 789 000 t. Salg af koed fra interventionslager udgjorde 535 000 t, udfoersel af koed fra det frie marked omfattede 186 000 t, og den resterende maengde (8 %) bestod af koedprodukter eller levende kvaeg. I 1988 koebte ti lande 74 % af den samlede udfoersel, og de tre stoerste koeberlande var Egypten, Iran og Polen, som hver aftog langt over 100 000 t.

2.35. EF's eksportmarked er karakteriseret ved faa, stoerre handelsselskaber. Endnu faerre erhvervsdrivende er impliceret ved udfoersel til OEstbloklande. Denne eksport er forbundet med betydelige finansielle risici, og der skal stilles sikkerhed, som almindeligvis andrager store beloeb. Derfor kan mindre handelsenheder kun deltage indirekte i salg paa grundlag af licitation ved at opnaa eksportrettigheder (i form af under-licenser) fra stoerre virksomheder. Salg af produkter fra det frie marked giver stoerre muligheder for mindre handelsenheder og for oeget konkurrence.

Fastsaettelse af stoettens stoerrelse

2.36. I forbindelse med salg til udfoersel fra det aabne eller »frie« marked fastsaetter Kommissionen i princippet restitutionssatserne paa grundlag af de foreliggende oplysninger om priser. Disse satser offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. I forbindelse med salg fra interventionslager fastsaettes stoettens stoerrelse ved »mini-udbud«, der er baseret paa en offentliggjort minimumssalgspris. Under visse omstaendigheder kan der imidlertid endvidere udbetales restitutioner.

2.37. Da der ikke foreligger et indeks over verdensmarkeds- og faellesskabspriser, anvender Kommissionen sine egne indikatorer, der er baseret paa de foreliggende oplysninger om priser. I praksis sender medlemsstaternes interventionsorganer hver uge pr. telex naermere oplysninger til Kommissionen om nationale producentpriser. Oplysninger om verdensmarkedspriser indhentes hovedsagelig fra handelsenheder i tredjelande, men ogsaa fra publikationer fra producentsammenslutninger.

Offentliggjorte satser

2.38. Satserne for de mange forskellige koedkvaliteter og -udskaeringer, herunder satserne for levende dyr og produkter, beregnes ud fra et faelles grundlag, nemlig satsen for en hel krop. Denne sats er udtryk for Kommissionens skoen med hensyn til forskellen mellem Faellesskabets priser og priserne paa verdensmarkedet. Satsen for forfjerdinger svarer til 70-80 % af satsen for hele kroppe i ECU/t, og satsen for bagfjerdinger svarer til 120-130 %. Satsen for levende kvaeg svarer til ca. 59 %.

2.39. Nogle satser blev oprindelig fastsat for adskillige aar siden og er derefter haevet trinvis og aendret i forhold til de foreliggende omstaendigheder. Med henblik paa at begraense budgetudgifterne til restitutioner blev samtlige satser for koed f.eks. nedsat med gennemsnitlig 10 % i november 1986. Denne nedsaettelse havde ingen naevnevaerdig indvirkning paa eksporten.

2.40. Ved fastsaettelse af satser for bestemte eksportmarkeder kan Kommissionen eventuelt blive noedt til ikke blot at tage hensyn til differencen mellem Faellesskabets priser og priserne paa verdensmarkedet, men ogsaa til stoerrelsen af en eventuel eksportstoette indfoert af udenlandske konkurrenter (hvilket maaske ikke afspejles i de indberettede priser). Stillet over for staerke tiltag fra konkurrenter paa verdensmarkedet har Kommissionen tilsyneladende ikke andet valg end at haeve satserne tilsvarende, hvis eksporten skal forblive af samme omfang. En saadan situation opstod i marts 1988, da Kommissionen haevede satsen for racerent kvaeg med 20 % som svar paa De Forenede Staters program til fremme af eksporten og OEstrigs saerlige stoette i forbindelse med salg til Spanien.

2.41. Naar Kommissionen ser en mulighed for udfoersel til tredjelande, har den sommetider taget udgangspunkt i de gaeldende offentliggjorte satser og haevet dem til et niveau, der har haft en stimulerende indvirkning paa eksporten. I oktober 1988 skete dette to gange:

(a)Den ene gang drejede det sig om frosset udbenet koed til USA. Restitutionssatsen blev i marts 1988 haevet fra 90 ECU/100 kg til 100 ECU og i oktober 1988 til 112 ECU. Formaalet hermed var at fremme udfoerslen med henblik paa at udnytte den aarlige kvote paa 5 000 t, som var aftalt med USA. Den foerste forhoejelse viste sig at vaere utilstraekkelig. I perioden oktober til december blev der i alt udfoert 3 590 t.

(b)Den anden gang var i forbindelse med en mulighed for at saelge ca. 120 000 t til Iran, Algeriet og Tunesien efter vaabenhvilen mellem Iran og Iraq. Satsen for fersk koed af handyr (halve kroppe) til det nordlige Afrika, Det Naere OEsten og Mellemoesten blev haevet med 10 % fra 152,5 til 168 ECU/100 kg. Pr. udgangen af maj 1989 var der solgt 123 000 t. Den 26. juni 1989 blev restitutionssatsen nedsat til satsen gaeldende foer oktober 1988.

2.42. Begge foranstaltninger har vaeret effektive. I betragtning af, at interventionslagrene af oksekoed fra januar 1988 til juni 1989 blev reduceret med naesten 700 000 t (jf. tabel 4), er det imidlertid et spoergsmaal, om ikke de maengder, der blev afsat ved disse salg, kunne have vaeret udfoert til andre lande (eller solgt paa det faelles marked) med faerre udgifter for budgettet til foelge.

Salg fra interventionslager

2.43. Kommissionen foretraekker for tiden at anvende licitation paa markedet for oksekoed fremfor den tidligere politik med salg til faste priser. Kommissionen har indfoert en licitationsordning, der forloeber i to faser (»mini-udbud« i henhold til Kommissionens forordninger (EOEF) nr. 2173/79 () og 2539/84 (). Ordningen indebaerer, at koedet udbydes til salg ved licitation til beloeb, der overstiger en mindstepris, som offentliggoeres i forordningen med bekendtgoerelse af salget. Koed, som ikke er afsat efter afslutningen af licitationen, udbydes til salg til omtalte mindstepris. Mindsteprisen fungerer faktisk som en sikkerhed, idet den svarer til den laveste pris, der kan accepteres ved bud. Retten konstaterede, at 20-35 % af de udbudte maengder blev solgt ved licitation i 1989. Salgsprisen svarede enten til mindsteprisen eller laa lidt derover. Retten erkender, at en procedure, der mindsker de med licitation forbundne risici, kan vaere af interesse for eksportoererne. En procedure, hvorefter der laegges mere vaegt paa konkurrencen, ville imidlertid vaere til fordel for baade budgettet og eksportpolitikken. Retten finder, at offentliggoerelse af mindstepriser har tvivlsom vaerdi.

2.44. I henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2173/79 (artikel 6) skal offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende finde sted mindst 14 dage inden udloebet af fristen for indgivelse af bud til interventionsorganerne. Denne artikel finder ikke anvendelse for mini-udbud. Bilagene til forordningen om salg goer det ud for licitationsbekendtgoerelse. I 1987 skete offentliggoerelsen i fire tilfaelde kun to dage foer fristens udloeb. I 1988 var der gennemsnitlig fem dage til fristens udloeb, men én forordning blev offentliggjort den samme dag, som fristen udloeb, og en anden kun én dag inden. Kommissionen oplyser, at medlemmer af forvaltningskomitéen umiddelbart efter deres moeder videregiver naermere oplysninger om fremtidige licitationer til interventionsorganerne, og at offentliggoerelsen kun sker for at overholde retsforskrifterne. Det bliver saaledes interventionsorganernes opgave at give meddelelse til de interesserede, og det kan begraense konkurrencen unoedigt.

Saerlige salg

2.45. Siden 1986 er der fire gange foretaget saerlige salg til udfoersel, men kun i to tilfaelde var der tale om betydelige maengder:

(a)Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1812/86 (): 200 000 t oksekoed til Brasilien

(b)Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2415/88 (): 206 000 t oksekoed til OEstbloklande.

Retten skal i det foelgende fremsaette sine bemaerkninger om disse to salg.

Brasilien

2.46. Paa et tidspunkt var der mulighed for at udfoere 200 000 t interventionsoplagret oksekoed fra Faellesskabet til Brasilien. Kommissionen satte et loft paa 200 000 t over udfoerslerne, men derudover er det uvist, i hvilket omfang Kommissionen var inddraget i foranstaltningen. Tilsyneladende soegte Kommissionen ikke paa forhaand at naa til forstaaelse med den brasilianske eneimportoer om koebspriserne. Det blev overladt til importoeren og de enkelte eksportoerer at fastsaette prisen/priserne ved licitation. Kommissionens forhandlingsposition er naturligvis langt bedre i det foerste end i det andet tilfaelde, med vaesentlige foelger for budgettet.

2.47. Den 12. juni 1986 blev der offentliggjort et udbud i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. I henhold til forordningen skulle foranstaltningen omfatte oplagret oksekoed fra mindst tre medlemsstater, og mindst 40 % af maengderne skulle komme fra italienske interventionslagre. Paa denne maade havde Kommissionen aabenbart til hensigt at sikre en nogenlunde ensartet nedbringelse af medlemsstaternes lagre og samtidig at korrigere en skaevhed med hensyn til stoerrelsen af de italienske lagre.

2.48. Minimumsmaengden for bud blev sat til 10 000 t, og der blev ikke angivet et loft. Eksportstoetten tog udelukkende form af salg til nedsat pris. Som en betingelse i forbindelse med salget af de foerste 100 000 t indvilgede Kommissionen i at indfoere 5 000 t saakaldt hilton-oksekoed (oksekoed af hoej kvalitet) fra Brasilien, 2 000 t oksekoed fra Argentina og 1 000 t fra Uruguay som kompensation for tabt handel. Vaerdien af det oksekoed, der blev indfoert til det faelles marked, anslaas til ca. 30 mio ECU.

2.49. Samtlige bud i forbindelse med foerste runde (26. juni 1986) blev afvist. I forbindelse med anden runde (9. juli 1986) blev samtlige bud paa i alt 100 000 t accepteret, og i forbindelse med tredje runde (13. august 1986) blev der af bud svarende til 170 000 t kun accepteret 100 000 t. I forbindelse med anden og tredje runde fastsatte Kommissionen saerskilte priser for de enkelte medlemsstater paa grundlag af en vejledende pris, nemlig den pris, Kommissionen mente var opnaaet af USA kort forinden ved salg til Brasilien af en tilsvarende koedmaengde. I forbindelse med begge runder var den italienske pris den laveste. Dette er i overensstemmelse med Kommissionens oenske om at fremme salg fra italienske interventionslagre, selv om det ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2388/86 () af 29. juli 1986 blev fastsat, at 30 % og ikke 40 % skulle stamme fra italienske interventionslagre.

2.50. En gennemgang af de indkomne bud viser, at eksportoererne aabenbart samarbejdede, for der var identiske bud for de enkelte medlemsstater fra forskellige eksportoerer. Det boer ogsaa naevnes, at foer salget overhovedet var formelt bekendtgjort, forelagde en virksomhed Kommissionen et forslag om udfoersel af 100 000 t oksekoed fra interventionslager til Brasilien. Ved licitationen fik naevnte virksomhed tilslag paa i alt 45 000 t til udfoersel. Dette var ogsaa tilfaeldet med en anden virksomhed, som indgav identiske bud i forbindelse med hver enkelt runde.

De oesteuropaeiske lande

2.51. Det har ikke vaeret muligt for Retten at faa oplyst betingelserne i en aftale med Sovjetunionen, som tilsyneladende knyttede salget af 110 000 t smoer til salget af 200 000 t oksekoed (maal fastsat i juli 1988). Smoerret blev leveret i august, men salg af oksekoed havde ikke fundet sted. Interventionslagrene var paa det tidspunkt meget store (770 000 t i juni 1988), og derfor besluttede Kommissionen at udbyde koed til salg ved licitation. Bekendtgoerelsen blev offentliggjort den 2. august 1988 og havde foelgende saerlige betingelser:

(a)koedet skulle udfoeres til oesteuropaeiske lande (Bulgarien, Tjekkoslovakiet, Ungarn, Polen, Rumaenien, Sovjetunionen og Jugoslavien),

(b)stor minimumsmaengde pr. bud (25 000 t),

(c)den maengde, der blev solgt fra en enkelt medlemsstat, maatte ikke overstige 50 %.

2.52. Det staar ikke klart, hvorfor salget var begraenset til oesteuropaeiske lande. Det foerste bevis i Kommissionens sagsakter for et oesteuropaeisk lands interesse i salg er en henvendelse fra Polen, som er dateret to uger efter licitationens offentliggoerelse. I henhold til forordningen blev der fastsat en stor minimumsmaengde af »kontrolhensyn«. Foelgelig blev smaa og mellemstore handelsenheder udelukket fra licitationen. Minimumsmaengden for bud blev faktisk fordoblet efter det foerste tilslag, idet der blev indfoert et krav om bud paa mindst 25 000 t i to medlemsstater [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2602/88 af 19. august 1988] (). Selv om handelsenhederne gentagne gange anmodede om at faa reduceret minimumsmaengden, valgte Kommissionen at fastholde den. Formaalet med loftet paa 50 % var at lette afsaetningen af hormonbehandlet koed.

2.53. Kun en virksomhed indgav bud (et gennem det franske og et gennem det tyske interventionsorgan) i forbindelse med den foerste licitation. Begge bud blev afvist med den begrundelse, at de var for lave: gennemsnitsvaerdi 1 385 ECU/t. I forbindelse med den anden licitation forhoejede samme virksomhed buddene til gennemsnitlig 1 397,5 ECU/t og fik tilslag. Der indkom ingen bud i tredje runde. I forbindelse med den foelgende licitation (10. oktober 1988) indgav en anden virksomhed bud, som svarede til den foerste virksomheds, nemlig til en gennemsnitspris af 1 397,5 ECU/t. Der blev ikke indgivet bud i forbindelse med licitationen den 8. november 1988. I forbindelse med sjette runde (13. december 1988) havde de to virksomheder tilsyneladende igen samarbejdet, for de indgav identiske bud. Kun de franske bud paa 1 351 ECU/t blev antaget. En sidste licitation blev afholdt i januar 1989, hvor de to virksomheder paa ny indgav identiske bud paa i alt 100 000 t. De bud, der blev indgivet i Forbundsrepublikken Tyskland (50 000 t), var paa 1 410 ECU/t eller ca. 4 ECU/t hoejere end de bud, der blev antaget i anden og tredje runde. Alligevel afviste Kommissionen samtlige bud med den begrundelse, at man var naaet op paa de tilsigtede 200 000 t, og at den havde lovet forvaltningskomitéen ikke at antage flere bud uden at droefte muligheden for at reducere minimumsmaengden for bud.

2.54. Sammenlagt blev der solgt 206 000 t oksekoed. Kommissionen ved ikke med sikkerhed, hvor meget koed der blev solgt til de enkelte lande, men det formodes, at mindst halvdelen gik til Polen og ca. 40 000 t til Sovjetunionen. Dette saerlige salg var i lighed med udfoerslen af oksekoed til Brasilien en effektiv foranstaltning, for saa vidt som hele den tilsigtede maengde blev afsat. Den udbetalte eksportstoette (895 ECU/t) medregnet blev oksekoedet imidlertid solgt til en nettopris paa 500 ECU/t paa et tidspunkt, hvor bagfjerdinger blev solgt til Faellesskabets forarbejdningsindustri til en pris, der var fire gange saa hoej som den for OEstbloklandene fastsatte salgspris.

Korn

Indledning

2.55. Mens den samlede verdensproduktion paa det seneste har haft tendens til at ligge under det loebende forbrug, oeges produktiviteten inden for EF, og den vil sandsynligvis stige ca. 2-3 % pr. aar trods nedsaettelsen af de garanterede priser og indfoerelsen af braklaegningsordningen. Faellesskabets stoerste kornproducerende lande er Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland, Spanien, Italien og Det Forenede Kongerige. EF's kornproduktion laa i 1988 paa ca. 162,5 mio t. Produktionen skoennes for 1989 at ligge paa ca. 160,5 mio t. Det forventes, at EF's forbrug vil blive reduceret med 4-7 mio t i perioden 1989-1995.

2.56. Verdenshandlen med hvede og kerner anslaas for 1988/89 til ca. 200 mio t, svarende til 16 % af verdensproduktionen. Selv om EF's andel af korneksporten i 1988/89 steg til 15 %, dominerer USA markedet med mere end 50 % af al handel. Kornboersen i Chicago har den stoerste omsaetning, og priserne afhaenger derfor i hoej grad af dollarens vaerdi. Faellesskabets kornoverskud androg i 1988/89 ca. 30 mio t, og det er - naar undtages sorghum og majs - fuldt ud selvforsynende. EF's stoerste kunder er Sovjetunionen, Kina, Algeriet og paa det seneste ogsaa Polen og Egypten.

2.57. Eksportmarkedet for korn er domineret af endnu faerre og endnu stoerre enheder end oksekoedsmarkedet. Det omfatter multinationale selskaber med et kompliceret netvaerk, der daekker samtlige medlemsstater, hvor der dyrkes korn til udfoersel. Selskaberne har ofte afdelinger eller datterselskaber i lande uden for EF. Inden for saadanne selskaber kan de enkelte enheder handle indbyrdes, hvilket de ogsaa goer. Saaledes kan der ydes eksportrestitutioner til et datterselskab i EF, som udfoerer produkter til et andet datterselskab inden for samme gruppe i et tredjeland. EF's retsakter tillader dette. Naar korn udfoeres fra EF til forbrug i et tredjeland, skal der udbetales eksportrestitutioner. Der stilles ikke krav om overgang af ejendomsret.

Fastsaettelse af stoetteniveauet

2.58. Ca. 90 % af samtlige kornudfoersler fra EF finder sted efter afholdelse af licitation. Ved licitationen skal der enten fastsaettes

(a)en pris for koeb fra interventionslager, eller

(b)en eksportrestitutionssats.

Den resterende del af udfoerslerne finder sted under anvendelse af enten de offentliggjorte restitutionssatser, der dog ofte haeves ved hjaelp af »korrigerende satser« (offentliggoeres ogsaa), eller saerlige satser. De forskellige muligheder beskrives naermere i det foelgende.

Offentliggjorte satser

2.59. De almindelige offentliggjorte satser gaelder ved salg baade fra interventionslager og fra det frie marked. I de seneste to aar har de ligget paa mellem 20 og 60 ECU/t for basiskorn. Satserne fastsaettes paa grundlag af et skoen (dvs. ikke beregnet ved hjaelp af en formel). I praksis anvendes de almindelige offentliggjorte satser kun sjaeldent. De faktiske satser for udfoersel fra det frie marked og interventionslager fastsaettes paa grundlag af licitation og reguleres i nogle tilfaelde ved hjaelp af korrektionssatser.

Korrektionssatser

2.60. Korrektionssatser er tillaeg til eller fradrag i de offentliggjorte satser for bestemte destinationer og er et saertraek ved forvaltningen af kornmarkedet. Korrektionssatserne kan ogsaa anvendes paa restitutionssatser, der er fastsat ved licitation, og det er i denne forbindelse, de normalt finder anvendelse. Fordelen ved ordningen med korrektionssatser fremfor saerlige satser er ifoelge Kommissionen, at den giver mulighed for tilpasning til udviklingen paa forskellige markeder.

2.61. Korrektionssatserne offentliggoeres normalt paa ugebasis, men kan aendres oftere. De tjener et dobbelt formaal:

(a)at fremme udfoersler til et bestemt bestemmelsessted (positive korrektionssatser),

(b)at fremskynde udfoersler (negative korrektionssatser).

2.62. Positive korrektionssatser er normalt lave i forhold til selve eksportrestitutionen og ligger typisk paa 3 eller 4,5 ECU/t. Revisionsholdet konstaterede imidlertid, at undtagelserne havde vaesentlige foelger for budgettet. I september 1987 ydede Faellesskabet f.eks. en korrektionssats paa 20 ECU/t ved udfoersel til Sovjetunionen af 850 000 t byg og 650 000 t hvede til foderbrug. Faellesskabet ydede endvidere en korrektionssats paa 30 ECU/t ved udfoersel i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 395/89 (jf. pkt. 2.76) af 900 000 t hvede til Sovjetunionen. Udgifterne i forbindelse med disse to korrektionssatser alene beloeb sig til 57 mio ECU. Omfanget af de midler, der anvendes til korrektionssatser generelt, kendes ikke, eftersom Kommissionen ikke raader over saadanne oplysninger.

2.63. De negative korrektionssatser er meget hoejere og ligger paa P30, P40 eller P50 ECU/t. De finder typisk anvendelse to eller tre maaneder efter offentliggoerelse og har til formaal at tilskynde eksportoeren til at udfoere kornet inden eksportlicensens udloeb. Negative korrektionssatser har ligeledes til formaal at begraense spekulation med licenser blandt eksportoerer.

2.64. Stoerre kunder faar ofte bedre satser. Ved udfoersler til Sovjetunionen er det f.eks. blevet normalt at yde en korrektionssats paa 4,5 ECU/t. Faellesskabet ydede Kina samme sats gaeldende for én dag nemlig den 23. december 1988, da der blev anmodet om licenser for 1,3 mio t.

Saerlige satser

2.65. Markederne for visse afledte kornprodukter er saerlig begraensede eller udsat for skarp konkurrence mellem USA og Faellesskabet. I forbindelse med mel betalte USA i august 1988 f.eks. en bonus paa ca. 100 USD/t. Faellesskabets restitutionssatser for mel er baseret paa koefficienter, som anvendes paa satserne for hvede, der igen varierer alt efter askeindholdet. Basiskoefficienterne for mel staar opfoert i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 162/67 (). Ved international handel anvendes der to koefficienter for mel; den ene paa 1,51 gaelder for mel med et askeindhold paa mindre end 521 mg/100 g, mens den anden paa 1,43 anvendes i forbindelse med mel, hvis askeindhold er lig med eller stoerre end 521 mg/100 g. Siden 1985 har Kommissionen imidlertid anvendt en saakaldt paa internationalt plan aftalt gennemsnitskoefficient paa 1,40. Anvendes koefficienten paa 1,4 paa de restitutionssatser for hvede, der blev fastsat ved licitation i august 1988, bliver restitutionssatsen ca. 85 ECU/t. Som en modforholdsregel mod den amerikanske stoette er satsen for visse destinationer blevet haevet, og f.eks. laa den effektive sats for Egypten paa 116,8 ECU/t.

2.66. Restitutionen for fine gryn beregnes ved hjaelp af en koefficient, der er baseret paa kornindholdet. Den officielle koefficient er 1,58 [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 162/67], men siden 1985 har Kommissionen anvendt en koefficient paa 1,67. I forbindelse med fine gryn, som udfoeres til Algeriet (hvor de anvendes til couscous), ydes der en saerlig favorabel restitutionssats. Italien er hovedleverandoer. Ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 330/89 af 9. februar 1989 () blev der fastsat en restitution paa 230 ECU/t for udfoersel af fine gryn til Algeriet, og denne sats er 51 ECU/t hoejere end den, man naar frem til ved anvendelse af den officielle koefficient paa 1,58. Kommissionen aabnede ved denne forordning mulighed for udstedelse af eksportlicenser for 300 000 t [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 355/89 af 13. februar 1989] (). Er samtlige leverancer i henhold til denne forordning gaaet til Algeriet [hvilket er sandsynligt, men uvist ()], vil ekstraudgifterne i forbindelse med disse udfoersler andrage 15 mio ECU. Kommissionen modtog i forbindelse med ovennaevnte 300 000 t eksportlicensansoegninger, som i alt omfattede 5,01 mio t. Ansoegningerne var indsendt af de to virksomheder, som dominerer eksportmarkedet for fine gryn fra Italien til Algeriet. Virksomhederne havde indsendt ansoegningerne vel vidende, at Kommissionen aldrig ville antage saa store maengder. Raadet har tidligere naegtet at tillade licitation i forbindelse med foraedlede produkter, hvorved der ellers kunne have vaeret sikret en vis konkurrence.

Licitation

Det frie marked

2.67. Kommissionen ivaerksaetter licitation med henblik paa at afsaette overskydende produkter fra det loebende aars hoest for derved at reducere eller fjerne behovet for interventionsopkoeb senere i hoestaaret. Der afholdes normalt kun én licitation om aaret for de enkelte kornsorter, medmindre den foerste foranstaltning ikke foerer til afsaetning af den oenskede maengde. De kornmaengder, der udbydes til salg ved licitation, kan vaere paa fra 100 000 t til flere millioner tons. Kommissionen laegger normalt vaegt paa licitation foerst i produktionsaaret og prioriterer denne foranstaltning fremfor salg fra interventionslager til udfoersel. Licitationer afholdes paa ugebasis. Bud kan indgives til de ansvarlige organer i hver medlemsstat, og disse organer videregiver dem i anonym form til Kommissionen. Forvaltningskomitéen for Korn holder moede hver torsdag eftermiddag for at vurdere buddene, og Kommissionen afgoer derefter, om der skal saettes loft over den restitutionssats, som den er villig til at betale, og i givet fald paa hvilket niveau.

2.68. Samtlige bud svarende til eller under denne sats antages inden for graenserne af de disponible maengder. Ligger eksportoerens bud under maksimalsatsen, er han kun berettiget til den sats, han har budt. I 1987/88 forsoegte Kommissionen at saelge i alt 11,3 mio t korn ved licitation fra det frie marked og naaede op paa 8,5 mio t eller 75 %.

2.69. Kommissionen krydskontrollerer resultaterne af licitation vedroerende produkter fra det frie marked ved at beregne en vejledende restitution, der er baseret paa de restitutionsbeloeb, der teoretisk set er noedvendige for at udfoere hvede og byg fra franske og britiske havne. Beregningen er baseret paa den seneste fob-pris, der er justeret med henblik paa at naa frem til en endelig pris ab havn. Denne pris sammenholdes med den gaeldende verdensmarkedspris, og differencen svarer efter justering med valutakoefficienten til den vejledende restitution. Kommissionen kan imidlertid og har ofte valgt at fastsaette hoejere maksimalsatser, normalt med henblik paa en tilpasning til den stoette, USA yder i henhold til programmet til fremme af eksporten.

Salg fra interventionslager

2.70. Produkter udbydes til salg enten paa foranledning af Kommissionen eller efter anmodning fra en medlemsstat. Udbud offentliggoeres i form af forordninger i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, og de oplagrede produkter angives ved depot/lager. Eksportoererne skal i deres bud paa disse maengder angive en pris for produkterne leveret, men ikke losset i en naermere angivet havn (ECU/t). Licitationsprocedurerne er med de fornoedne aendringer de samme, som dem, der finder anvendelse paa licitation i forbindelse med produkter fra det frie marked. Den offentliggjorte sats betales til samtlige eksportoerer, hvis bud antages, dvs. som har indgivet bud, der svarer til eller ligger over den minimumspris, Kommissionen har fastsat. I 1987/88 blev der udbudt produkter svarende til i alt 7,2 mio t, og i den forbindelse registrerede Kommissionen »salg« af 6,1 mio t.

Bud

2.71. I Kommissionen gennemgik Retten en stikproeve af bud, der var indgivet i forbindelse med licitation vedroerende afsaetning af produkter fra det frie marked og fra interventionslager, og analyserede disse og andre bud indgivet til de tre interventionsorganer BALM (Forbundsrepublikken Tyskland), ONIC (Frankrig) og IBAP (Det Forenede Kongerige). Retten skal fremsaette foelgende bemaerkninger:

(a)Frister: Forordningerne fastsaetter frister for indgivelse af bud til det udbetalende organ - torsdag kl. 10.00 (Bruxelles-tid) i forbindelse med salg af produkter fra det frie marked og onsdag kl. 13.00 i forbindelse med salg fra interventionslager. I adskillige tilfaelde kunne Rettens medarbejdere ikke efterproeve tidspunktet for buddenes modtagelse, fordi der ikke var anfoert tid eller dato paa telexerne, eller der var anfoert forkert tid eller dato. Hertil kom, at de udbetalende organer fortolkede fristen forskelligt. Man havde saaledes tilsidesat et af hovedprincipperne ved licitation (lige behandling af tilbudsgivere), og Retten kunne ikke konstatere, om buddene var indgaaet til tiden, og om de kunne komme i betragtning.

(b)Afvisning af bud: Tre eksportoerer indgav i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2735/87 () (salg af bageegnet hvede fra interventionslager) bud til BALM med henblik paa en dellicitation den 9. december 1987. Det laveste af disse bud (53,25 ECU/t) blev antaget, mens hoejere bud (55,13 ECU/t og 56,33 ECU/t) blev afvist. Det laveste bud vedroerte destinationen Sovjetunionen, for de oevrige var destinationen andre tredjelande. Kommissionen er ikke retligt forpligtet til at antage det bedste bud og valgte ikke at goere det i dette tilfaelde. Kommissionen valgte tilsyneladende at yde tilskud til udfoersel til Sovjetunionen, dels fordi landet er en vigtig kunde, dels under hensyntagen til de amerikanske foranstaltninger i forbindelse med programmet til fremme af eksporten.

(c)Overdragelse af licenser: Selv om overdragelser finder sted i et vist omfang inden for oksekoedssektoren, er handlen med licenser inden for denne sektor begraenset i forhold til handlen inden for kornsektoren, hvor eksportlicenser efterhaanden betragtes som en »vare« i sig selv. De stoerre enheder fungerer ofte som »maeglere«. De udfoerer ikke selv (og er maaske ikke i besiddelse af) det korn, for hvilket de er berettiget til restitution. Naar enhederne har faaet ret til at ansoege om eksportlicenser efter at have faaet antaget bud paa korn udbudt i licitation, kan de overdrage rettighederne til delmaengder til andre i form af dellicenser. Virksomheder kan derfor indgive bud paa hoeje eksportrestitutionssatser, som sandsynligvis ikke vil kunne antages, ud fra den formodning, at de vil kunne faa dellicenser til en pris, der aftales med tilslagsmodtager. Retten har konstateret, at delmaengderne ofte overdrages til virksomheder, hvis bud er blevet afvist i forbindelse med licitation.

2.72. Manglen paa egentlig konkurrence inden for dette marked indebaerer tillige en risiko for, at en eksportoer ikke vil foele sig specielt tilskyndet til at opnaa den bedste pris fra kunden. Han ved nemlig, at dersom Kommissionen oensker kornet udfoert, maa den noedvendigvis betale en saa stor restitution, at det er en god forretning for ham at udfoere kornet. Som forholdene er, betaler koeberen i et tredjeland mindre, end det ellers ville have vaeret tilfaeldet, og eksportoerens fortjenstmargen daekkes ved, at der ydes et stoerre restitutionsbeloeb end noedvendigt under almindelige konkurrencevilkaar.

Saerlige salg

2.73. I 1987 gennemfoerte Faellesskabet to saerlige udfoerselsforanstaltninger med henblik paa at undgaa intervention. Den ene foranstaltning vedroerte 200 000 t majs og den anden 1,2 mio t byg, og i begge tilfaelde hidroerte produkterne fra Spanien. I 1988 blev der ivaerksat fire foranstaltninger:

(a)Udfoersel fra Forbundsrepublikken Tyskland af 100 000 t bageegnet hvede [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 633/88] (). Foranstaltningen var oprindelig begraenset til Polen som bestemmelsessted. Forordningen blev senere aendret til at omfatte samtlige zoner. Der blev derefter afsat hvede med restitutioner paa 112,50 ECU/t og 109,89 ECU/t paa et tidspunkt, hvor der blev ydet 104 ECU/t i forbindelse med salg af produkter fra det frie marked. Hele den udbudte maengde blev solgt.

(b)Udfoersel til Algeriet og/eller Tunesien [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2191/88] () af 200 000 t hvede. Foranstaltningen vakte ingen interesse og blev opgivet.

(c)Udfoersel af 1 mio t byg dyrket i Spanien [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2444/88] (). I henhold til forordningen skulle byggen vaere dyrket i Spanien for at berettige til restitution, og der blev afsat 407 300 t.

(d)Udfoersel af 600 000 t haard hvede fra Graekenland [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2751/88] (). I forbindelse med denne foranstaltning blev der afsat 300 000 t, heraf 250 000 t med en maksimal restitution paa 130 ECU/t paa et tidspunkt, hvor der blev solgt haard hvede fra det frie marked til 122-123 ECU/t. Det er uvist, om denne ekstraudgift var berettiget.

2.74. I loebet af 1989 har Kommissionen ivaerksat tre saerlige foranstaltninger. Der er paa ny aabnet en licitation med henblik paa afsaetning af byg dyrket i Spanien (300 000 t). De andre to foranstaltninger vedroerer hver isaer 900 000 t bloed hvede. Den ene foranstaltning beskrives i forordet til denne beretning. Den anden beskrives naermere i det foelgende.

Licitation over restitutionen ved udfoersel af bloed hvede til Sovjetunionen

2.75. I november 1988 indgik en raekke eksportoerer en kontrakt om udfoersel af 1,5 mio t hvede til Sovjetunionen til levering i januar-marts 1989. Kommissionen synes ikke at have deltaget i droeftelserne paa dette stadium. Paa dette tidspunkt var verdensmarkedspriserne relativt lave, og det afspejledes i kontrakten med Sovjetunionen, idet prisen antages at have ligget 5-10 USD/t under markedspriserne. Eksportoererne var af den opfattelse, at verdensmarkedspriserne fortsat ville falde. De opkoebte dog korn paa det interne marked i forventning om at erhverve eksportlicenser med hoejere restitutionssatser. Imod al forventning kom der gang i kornmarkedet, priserne paa verdensmarkedet begyndte at stige, og eksportoerernes bud paa eksportrestitutioner i forbindelse med licitationen over korn fra det frie marked [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2470/88] () var ikke konkurrencedygtige og blev forkastet. I december blev der udstedt licenser for ca. 2,2 mio t korn med en korrektionssats paa 4,5 ECU/t for Kina og Sovjetunionen. Disse licenser blev udstedt til tilslagsmodtagerne ved licitationen over eksportrestitutionerne i forbindelse med korn fra det frie marked, men disse tilslagsmodtagere var ikke identiske med de eksportoerer, som havde indgaaet kontrakt med Sovjetunionen, hvilket Kommissionen foerst erfarede senere. Eksportoererne kunne heller ikke koebe licenser paa markedet og kunne derfor ikke overholde leveringsbetingelserne i kontrakten med Sovjetunionen. Kornet forblev i siloer i visse stoerre havne og skabte oplagringsproblemer, fordi de ventende sovjetiske skibe ikke kunne lastes med kornet (nogle afsejlede uden last).

2.76. I januar 1989 var Kommissionen rede til at daekke »licensunderskuddet« ved en saerlig forordning. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 395/89 () blev offentliggjort den 16. februar, hvorved 900 000 t korn blev udbudt til udfoersel til Sovjetunionen. Samtidig blev Sovjetunionen slettet som muligt bestemmelsessted i forbindelse med licitation over korn fra det frie marked [Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2470/88].

2.77. De 900 000 t, der var udbudt, blev tildelt en enkelt tilbudsgiver ved licitationen fredag den 23. februar 1989. Den dag ydede Kommissionen et korrektionsbeloeb paa 30 ECU, og den effektive sats udgjorde derfor 71 ECU/t. Det saerlige korrektionsbeloeb blev offentliggjort den dag, licitationen fandt sted. Samtidig afviste Kommissionen et bud paa 61,9 ECU/t i forbindelse med licitationen over korn fra det frie marked (Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2470/88) med den begrundelse, at det var for hoejt.

2.78. Retten kunne ikke faa en tilfredsstillende forklaring paa det korrektionsbeloeb paa 30 ECU, Kommissionen ydede, og heller ikke faa kendskab til de naermere omstaendigheder ved aftalens indgaaelse. Kommissionen er af den opfattelse, at eksportoeren led tab ved denne handel trods den saerligt gunstige sats.

Planlaegning og kontrol af salg til udfoersel

2.79. Kommissionen opstiller i begyndelsen af hvert aar en forsyningsbalance. For hoestaaret 1988/89 for korn henvises til tabel 6. Denne tabel viser maengdemaessige totaler, som danner grundlag for beregningen af de anslaaede udgifter i forbindelse med de planlagte udfoersler. Med udgangspunkt i det almindelige eksportmoenster og de gaeldende restitutionssatser udarbejder Kommissionen et overslag over de forventede udgifter i form af restitutioner.

2.80. Kommissionen udarbejder hver uge de i pkt. 2.17 omtalte interne rapporter med oversigter over samtlige beslutninger truffet i og uden for forvaltningskomitéen. I rapporterne omtales ogsaa vaesentlige begivenheder paa de paagaeldende markeder. Medlemsstaterne indsender regelmaessigt opgoerelser over de maengder i ton, for hvilke der er ansoegt om/udstedt eksportlicenser.

>TABELPOSITION>

2.81. Kommissionen er afhaengig af medlemsstaterne med hensyn til den loebende orientering om udviklingen i salget. Hidtil har den ikke altid modtaget disse oplysninger. Kommissionen har gentagne gange maattet anmode om oplysninger, som ofte er givet mundtligt. Efter indfoerelsen af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 859/89 af 29. marts 1989 () vedroerende okse- og kalvekoedssektoren er situationen paa dette marked forbedret. Medlemsstaterne er nu forpligtet til at sende Kommissionen naermere oplysninger om de maengder, der er solgt fra interventionslager, opdelt efter salgsforordninger. I forbindelse med mini-udbud gives der ikke naermere oplysninger om fordelingen mellem salg ved licitation og salg til fast pris, og priserne oplyses ikke. I henhold til Kommissionens forordning

(EOEF) nr. 2377/80 af 4. september 1980 () (som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3988/87 af 22. december 1987 ()) skal medlemsstaterne hver uge meddele Kommissionen de maengder, for hvilke der er udstedt licenser. Disse oplysninger fordeles paa 14 grupper af koder fra Den Kombinerede Nomenklatur, og Kommissionen kan derfor ikke foelge udviklingen med hensyn til eksport af bestemte udskaeringer af koed inden for hver enkelt gruppe.

Beslutningsprocessen

2.82. Hidtil har Kommissionens forslag til forvaltningskomitéen ikke vaeret underbygget af fyldestgoerende oplysninger om de oekonomiske foelger, f.eks. indvirkningen paa budgettet af hoejere (eller lavere) restitutionssatser og tab ved salg som foelge af minimumspriser. Kommissionen er klar over denne mangel og har i en vis udstraekning forsoegt at loese problemet. Forslag, som forelaegges forvaltningskomitéen, vedlaegges nu en proforma erklaering om de oekonomiske foelger af den paagaeldende foranstaltning. Denne erklaering indeholder et afsnit om finansiering og konsekvenserne for det efterfoelgende regnskabsaar. Markedsafdelingen skal faerdiggoere denne erklaering tre dage, inden forvaltningskomitéen skal behandle foranstaltningen. Denne erklaering er foerst taget i anvendelse for nylig og har saaledes ingen relevans i forbindelse med de transaktioner gennemfoert i 1987 og 1988, som Retten har gennemgaaet.

2.83. Inden for Kommissionen paahviler det foerst og fremmest (men ikke udelukkende) de paagaeldende markedsafdelinger i GD VI at ivaerksaette og gennemfoere eksportstoetteforanstaltninger. Finansinspektoeren foelger og er repraesenteret paa forvaltningskomitéens moeder, og han har af og til stillet spoergsmaal vedroerende bestemte beslutninger, efter at de er blevet foert ud i livet. Forvaltningskomitéerne er i princippet det forum, hvor medlemsstaternes repraesentanter kan foretage en sagkyndig gennemgang af Kommissionens forslag, men det er vanskeligt at vurdere, hvor effektive komitéerne er. Der udarbejdes ingen omfattende moedereferater, kun et kort resumé af trufne beslutninger.

2.84. Kommissionen har til hensigt at anvende et computer-program med henblik paa at sikre opfoelgning af visse beslutninger (truffet efter samraad med forvaltningskomitéen) vedroerende kornmarkedet. Programmet er baseret paa en model for sukker. Programmet vil goere det muligt at vurdere resultaterne af ugentlige licitationer og sikre en fortsat opfoelgning af de oekonomiske forpligtelser, der er en foelge af de paagaeldende beslutninger. Da revisionen blev gennemfoert, fungerede systemet for korn ikke paa grund af programmeringsvanskeligheder.

Konklusioner

Udgifterne i forbindelse med denne politik

2.85. Ydelse af eksportrestitutioner er et af Kommissionens vigtigste midler til forvaltning af landbrugsmarkederne. Det er ogsaa et kompliceret og omkostningskraevende redskab, - ca. en tredjedel af Faellesskabernes samlede budget anvendes til eksportrestitutioner (dvs. restitutioner og salg til nedsat pris). Eksportrestitutionsordningen har i aarenes loeb udviklet sig til et kompliceret system og staar i skarp kontrast til retsgrundlaget. De tilsigtede maal med eksportrestitutioner er fastlagt i bredt formulerede hensigtserklaeringer i forordningerne. I Faellesskabets grundforordninger omtales anvendelsen af salg til nedsat pris ikke som et middel til eksportfremme.

2.86. I praksis har eksportrestitutionsordningen udviklet sig til det vigtigste middel til forvaltning af det interne marked. Derudover har eksportrestitutionsordningen udviklet sig til et fleksibelt instrument i handels- og udenrigspolitisk henseende. Begge forhold indebaerer risici for faelleskabsbudgettet. I foerstnaevnte tilfaelde (anskueliggjort ved saerforanstaltningen for hvede fra Forbundsrepublikken Tyskland og foranstaltningen vedroerende udfoersel af skummetmaelkspulver) er der risiko for, at der over budgettet finansieres udfoersel af produkter, som kunne vaere blevet afsat paa hjemmemarkedet. Der er derfor en tendens til, at eksportrestitutionsordningen faar faellesskabsprisniveauet til stige paa nogle markeder, og den er sammen med dollarens lave vaerdi en af de faktorer, der medvirker til at trykke priserne paa andre markeder, f.eks. oksekoedsmarkedet. Den kloeft, ordningen skulle slaa bro over, bliver derfor bredere, og dermed oeges udgifterne til afsaetning.

2.87. I det andet tilfaelde, hvor der stilles geografiske betingelser (f.eks. ved at anfoere et enkelt land som bestemmelsessted eller oprindelsesland) ved salg til udfoersel, er der risiko for, at Kommissionen mindsker eksportoerernes interesse og dermed oeger de udgifter, der skal finansieres over faellesskabsbudgettet. Det fremgaar af forordet og adskillige af de tilfaelde, der beskrives i dette kapitel, at der er tale om en reel risiko, jf. f.eks. pkt. 2.42, 2.73(a) og (b) samt 2.77.

2.88. Kommissionen forvalter eksportstoette til landbrugsprodukter og er dermed i realiteten ansvarlig for en handelstransaktion paa internationalt plan. Den er i mange tilfaelde ugunstigt stillet i forhold til de virksomheder, den indgaar aftaler med. En af ulemperne er, at den de seneste ti aar har vaeret tvunget til at saelge paa markeder, der ofte er domineret af et begraenset antal stoerre eksportoerer.

2.89. Kommissionen er imidlertid selv delvis skyld i nogle af sine problemer, f.eks. at den i mange tilfaelde hverken dokumenterer beslutninger, foelger gennemfoerelsen af dem eller evaluerer resultaterne. Kommissionens anvendelse af licitation og dens analyse af informationer om priser med henblik paa fastsaettelse af et passende stoetteniveau kan forbedres. Licitationer er blevet afholdt under ikke-optimale markedsforhold (dvs. med for faa eksportoerer til, at der har kunnet skabes reel konkurrence, eller med blot en enkelt eksportoer) eller under forhold, som kan betegnes som vaerende »uden konkurrenceelementer« (f.eks. paa grund af krav om bud paa store maengder, jf. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2415/89, hvor minimumsmaengden for bud var sat til 25 000 t oksekoed). Det er usikkert, om Kommissionens prisoplysninger er trovaerdige og fuldstaendige. Stoetteniveauet er steget betydeligt, men Kommissionen har ikke vaeret i stand til at fremlaegge bevis for berettigelsen af saadanne aendringer. Som det fremgaar af dette kapitel, kan udgifterne til eksportrestitutioner ofte blive stoerre end noedvendigt, for at Kommissionens maalsaetninger med hensyn til udfoersler kan opfyldes (jf. f.eks. pkt. 2.21, 2.33, 2.46 og 2.66).

Ansvar over for offentligheden og pligt til offentlig regnskabsaflaeggelse

2.90. Uanset hvordan Kommissionen indhenter de noedvendige oplysninger, er det som anfoert i pkt. 2.11 i sidste ende Kommissionen selv, der fastsaetter et passende stoetteniveau. Det burde ikke give anledning til betaenkeligheder, hvis der til enhver tid forelaa behoerig dokumentation for de faktiske forhold, for Kommissionens vurdering heraf, for trufne beslutninger og for resultaterne. Det er imidlertid ikke tilfaeldet, og det har alvorlige foelger for den uafhaengige kontrol fra tredjemands side og for forvaltningen. Retten har ud fra oplysningerne fra Kommissionens registreringer kun kunnet foretage en helt elementaer vurdering af mange af aspekterne ved eksportrestitutioner. Retten maa paa baggrund af revisionsresultaterne konstatere, at det ikke fremgaar klart, om forvaltningen har vaeret forsvarlig. Det er heller ikke klart, om de forskellige forvaltningskomitéer kan fungere som en effektiv kontrolinstans i forhold til Kommissionen.

Licitation

2.91. Stoetteniveauet svarer i teorien til forskellen mellem de gaeldende priser paa verdensmarkedet og faellesskabspriserne. I praksis er det ikke helt saa enkelt at saette lighedstegn mellem de to stoerrelser, fordi faktorer saasom eksportfremmende foranstaltninger fra USA's side, udgifter til transport og haandtering samt konkurrenters reaktion ikke i fuldt omfang afspejles i de foreliggende prisoplysninger. Under saadanne omstaendigheder synes licitationsproceduren at vaere den eneste mulighed, Kommissionen har for at fastsaette satser og priser ved hjaelp af et neutralt parameter, dvs. markedskraefterne, og samtidig sikre, at det fastlagte stoetteniveau ikke overstiger det minimum, der er noedvendigt for at sikre eksporten. I teorien har licitationsproceduren den yderligere fordel, at tilbudsgivere er sikret lige behandling.

2.92. Havde Kommissionen taget licitation i anvendelse i forbindelse med udfoersel af skummetmaelkspulver (2.30-2.33), var den blevet opmaerksom paa, hvor stor efterspoergslen var, og det ville muligvis have tilskyndet den til paa ny at overveje, om der var behov for faellesskabsstoette til salg af skummetmaelkspulver. Det er ligeledes ret sandsynligt, at det saaledes fastsatte stoetteniveau i hoejere grad ville have afspejlet markedsforholdene end det foreliggende stoetteniveau. Anvendelse af licitation ville endvidere have medfoert betydelige besparelser paa budgettet.

2.93. Retten henstiller til Kommissionen at overveje at anvende licitation i stoerre udstraekning, specielt i forbindelse med bulkvarer. Da der inden for bestemte markeder i realiteten ikke findes konkurrence, boer Kommissionen i hvert enkelt tilfaelde fastsaette en minimumspris, inden produkter udbydes i licitation. Alle saadanne beslutninger boer dokumenteres, men (i modsaetning til gaeldende praksis inden for oksekoedssektoren) boer minimumspriser eller »garantier« ikke offentliggoeres. Naar produkter til udfoersel til tredjelande saelges til én enkelt koeber, boer Kommissionen forhandle direkte med koeberen om prisen, mens andre priselementer boer fastsaettes ved licitation. I forbindelse med salg fra interventionslager ville det faktisk betyde, at Kommissionen udboed transport og haandtering i licitation, eftersom den selv har befoejelse til at fastsaette salgsprisen ab interventionslager.

3. Nationale kontrolforanstaltninger

Indledning

3.1. Det fastsaettes i de generelle ordninger for forvaltningen af udgifter i henhold til EUGFL, Garantisektionen, at hovedansvaret for at undersoege de udfoerte varer og for at kontrollere restitutionsansoegningerne ligger hos medlemsstaterne. Paa EF-plan er der imidlertid fastsat en raekke af de vigtigste krav, der skal efterkommes. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 () fastsaetter detaljerede faelles gennemfoerelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, herunder bestemmelser vedroerende de dokumenter, der kraeves vedlagt en restitutionsansoegning, samt det bevismateriale, der skal fremlaegges for udfoersel og for, at produktet er indfoert i destinationslandet med henblik paa fri omsaetning. Gennemfoerelsesbestemmelserne indeholder desuden regler for beregningen af restitutionssatser og for de saerlige ordninger vedroerende forhaandsfinansiering af restitutioner. I henhold til Raadets direktiv 77/435/EOEF af 27. juni 1977 () (erstattet af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 4045/89 af 21. december 1989 ()) skal medlemsstaterne foretage efterfoelgende kontrol af forretningspapirer i de virksomheder, der modtager udbetalinger i henhold til EUGFL, herunder eksportrestitutioner.

3.2. Dette kapitel indeholder et sammendrag af resultaterne af Rettens undersoegelse af medlemsstaternes kontrol med udgifter til eksportrestitutioner for de tre vigtigste sektorer, nemlig korn, mejeriprodukter og oksekoed. Undersoegelsen omfattede udbetalende organers kontrol og toldkontrol i Det Forenede Kongerige, Irland, Nederlandene, Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland, Italien og Danmark. I Belgien og Graekenland undersoegte Retten endvidere toldkontrollen af transaktioner, for hvilke der var udbetalt eksportrestitutioner. Retten efterproevede paa en raekke toldsteder, der saa vidt muligt var udvalgt i forhold til omfanget af transaktioner med eksportrestitutioner, de faktiske fysiske kontrolforanstaltninger i forbindelse med forsendelser, for hvilke der var ansoegt om eksportrestitutioner, hvilke kontrolforanstaltninger der burde have vaeret gennemfoert samt den efterfoelgende attestering af, at udfoersel faktisk havde fundet sted. Retten kontrollerede hos de udbetalende organer beviser for produkters udfoersel og beviser for produkters ankomst til endelig destination.

3.3. Retten efterproevede navnlig foelgende forhold:

(a)Var der fremlagt fyldestgoerende bevismateriale til underbygning af ansoegningerne om eksportrestitutioner?

(b)Var udbetalinger af eksportrestitutioner sket paa grundlag af den rigtige sats beregnet efter dato, beskrivelse, maengde og destination?

(c)Var der indfoert bestemmelser om, og blev der gennemfoert effektive kontrolforanstaltninger forud for attestering af dato, beskrivelse, maengde, kvalitet og udfoersel?

(d)Var den efterfoelgende kontrol af, om en transaktion faktisk havde fundet sted, effektiv for saa vidt angik baade omfang og hyppighed?

3.4. Samarbejdet med medlemsstaterne i forbindelse med gennemfoerelsen af denne undersoegelse var udmaerket. I visse medlemsstater kunne Retten imidlertid ikke faa adgang til samtlige rapporter og al dokumentation vedroerende kontrol i henhold til direktiv 77/435/EOEF (2). Retten stoedte paa dette problem i Irland og Det Forenede Kongerige i 1987 og i Frankrig i 1988. Hertil kom, at en medlemsstat (Det Forenede Kongerige) naegtede Retten direkte adgang til regnskabsmaessige registreringer vedroerende udgifter i forbindelse med eksportrestitutioner. De britiske myndigheder har sidenhen meddelt Retten, at de er villige til i hver enkelt sag at tage denne restriktive bestemmelse op til fornyet overvejelse. De politiske myndigheder i Irland har efter at vaere blevet gjort opmaerksom paa problemet paalagt de irske administrative myndigheder for fremtiden at give Retten alle oplysninger, den maatte udbede sig. Til gengaeld fik Retten i visse medlemsstater (navnlig Danmark og Nederlandene) adgang til oplysninger af hoej kvalitet til brug for forvaltningen. Forskellene med hensyn til omfanget af Rettens revision i de enkelte medlemsstater og den samarbejdsvilje, Retten blev moedt med, og omfanget af de oplysninger, den fik stillet til raadighed, afspejles naturligvis i bemaerkningerne i de foelgende punkter. Retten har fulgt sin normale praksis og formelt forelagt de konkrete forhold om medlemsstaterne, der beskrives i dette kapitel, for de paagaeldende ansvarlige nationale myndigheder, og der er taget hensyn til disse myndigheders bemaerkninger.

3.5. Ordningen med eksportrestitutioner er forbundet med store risici. Det skyldes frem for alt, at den gaeldende lovgivning er kompliceret, og at der kan vaere betydelige beloeb involveret i hver enkelt transaktion. De satser, der i december 1988 var gaeldende for visse ostetyper, illustrerer klart, hvor kompliceret lovgivningen er. Foelgende satser var gaeldende:

(a)Ost, Parmigiano Reggiano, ikke revet eller i pulverform, med et fedtindhold i ostemassen paa 40 % og derunder og med et vandindhold i den fedtfri ostemasse paa 47 vaegtprocent og derunder var berettiget til en restitutionssats paa 190 ECU pr. 100 kg ved eksport til Sverige, men en restitutionssats paa 0 ved eksport til Norge og Finland. Alle tre lande er medlemmer af Den Europaeiske Frihandelssammenslutning (EFTA).

(b)Den samme ost, ikke revet eller i pulverform, var berettiget til en restitutionssats paa 170 ECU pr. 100 kg ved udfoersel til USA, hvorimod den revne ost var berettiget til en maksimal restitutionssats paa 118,75 ved udfoersel til samme destination.

(c)For andre oste, som udfoeres til tredjelande, medfoerte en forskel i fedtindholdet i toerstoffet paa mellem 18,9 vaegtprocent og 19,1 vaegtprocent, at restitutionssatsen forhoejedes fra 100,50 ECU pr. 100 kg til 114,22 ECU pr. 100 kg.

3.6. Retten offentliggjorde i sin AArsberetning for 1987 () de foerste resultater af sin undersoegelse af medlemsstaternes kontrol af eksportrestitutioner. Retten finder, at mange af disse resultater underbygges af og faar yderligere relevans i en stoerre sammenhaeng, som der redegoeres for i denne saerberetning, og nogle af dem vil derfor blive taget op igen i det foelgende.

3.7. Retten har bemaerket, at der i de seneste uger er indfoert vaesentlige aendringer i forordningerne vedroerende kontrollen med eksportrestitutioner. I Bilag III findes en liste over de vaesentligste aendringer. De foelgende betragtninger boer derfor laeses med denne nye udvikling in mente. Retten har med tilfredshed bemaerket, at Kommissionen i udarbejdelsen af disse aendringer har fulgt forslag fra Rettens nuvaerende og tidligere beretninger, navnlig AArsberetningen for 1987.

Toldmyndighedernes kontrol

Raekkefoelgen i kontrolforanstaltningerne

3.8. Toldmyndighederne i samtlige medlemsstater skal soerge for, at produkter anbringes under toldkontrol, inden de udfoeres, og skal endvidere attestere, at udfoersel har fundet sted. Med henblik paa at opfylde denne forpligtelse kan toldmyndighederne paa et hvilket som helst tidspunkt ved fysisk kontrol efterproeve angivne produktmaengder og -kvaliteter, fra produkterne befinder sig paa eksportoerens omraade, og indtil de forlader Faellesskabets toldomraade.

3.9. Naar produkter anbringes under toldkontrol, paafoeres toldvaesenets underskrift og stempel i den dertil bestemte rubrik paa udfoerselsangivelsen, og den af eksportoeren fremlagte udfoerselsangivelse er dermed antaget. Hermed bekraeftes de grundlaeggende elementer, der er bestemmende for, om en ansoegning om eksportrestitution er berettiget og beregningen er korrekt, nemlig den fysiske tilstedevaerelse af produkter af en angiven maengde og kvalitet paa en bestemt dato.

3.10. Den foerste mulighed for at anbringe produkter under toldkontrol og foretage fysisk kontrol foreligger ved lastningen, som normalt finder sted paa virksomhedens omraade. Skal denne kontrol vaere effektiv, boer eksportoeren vaere forpligtet til paa forhaand at meddele de lokale toldmyndigheder, at han har til hensigt at laste, samt hvilken ladning der er tale om, og hvornaar lastning finder sted.

3.11. Nogle medlemsstater anvender en anden procedure. Her frembydes containeren fuldt lastet hos de ansvarlige lokale toldmyndigheder sammen med udfoerselsangivelsen, og toldmyndighederne kan da samtidig bekraefte tilstedevaerelsen af de paagaeldende produkter og foretage fysisk kontrol.

3.12. I begge tilfaelde vil containeren efter antagelse blive transporteret forseglet til toldmyndighederne i den havn, hvorfra produkterne forlader det nationale toldomraade, og hvor de afsluttende formaliteter i forbindelse med udfoerslen vil blive foretaget.

3.13. En tredje mulighed er, at produkterne anbringes under toldkontrol direkte paa det nationale udgangstoldsted. Ogsaa i dette tilfaelde frembydes containeren fuldt lastet for toldmyndighederne sammen med udfoerselsangivelsen. Tidspunktet for frembydelsen af containeren registreres, saaledes at angivelsen kan attesteres med datoen for containerens anbringelse under toldkontrol.

3.14. Containeren placeres derpaa paa et lageromraade, indtil den lastes ombord paa skibet. Fysisk kontrol af produkter i containere, som frembydes direkte paa udgangstoldstedet, kan foretages paa et hvilket som helst tidspunkt fra containerens ankomst og til den er lastet ombord paa skibet.

3.15. Eksportoeren skal for at opnaa ret til eksportrestitutioner under en af disse tre fremgangsmaader afslutte udfoerselsformaliteterne senest 60 dage fra den dag, hvor produkterne er anbragt under toldkontrol. Den sidste opgave, der paahviler toldmyndighederne, er derfor at attestere, at udfoersel har fundet sted inden for denne periode.

Risici

3.16. Udfoersel af landbrugsprodukter er forbundet med en raekke risici:

(a)Maengden af produkter kan vaere angivet for hoejt (i ekstreme tilfaelde kan det forekomme, at produktet overhovedet ikke eksisterer).

(b)Kvaliteten af pro