DA Den Europæiske Unions Tidende C 447/6

KOMMISSIONENS AFGØRELSE

af 12. december 2014

om underretning af et tredjeland, som efter Kommissionens opfattelse muligvis kan identificeres som et ikkesamarbejdende tredjeland i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1005/2008 om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri

(2014/C 447/09)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1005/2008 af 29. september 2008 om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1936/2001 og (EF) nr. 601/2004 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1093/94 og (EF) nr. 1447/1999 (1), særlig artikel 32, og

ud fra følgende betragtninger:

1. INDLEDNING

(1) Ved forordning (EF) nr. 1005/2008 (»IUU-forordningen«) fastsættes en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri).

(2) I IUU-forordningens kapitel VI fastsættes den procedure, der skal følges ved identifikation af ikkesamarbejdende tredjelande, det fastsættes, hvilke foranstaltninger der kan træffes over for sådanne lande, der fastsættes bestemmelser om opstilling af en liste over sådanne tredjelande, om fjernelse fra listen og om offentliggørelse af nævnte liste, og der fastsættes bestemmelser om hasteforanstaltninger.

(3) I henhold til artikel 32 i IUU-forordningen skal Kommissionen underrette tredjelandene om, at de muligvis kan identificeres som ikkesamarbejdende tredjelande. En sådan underretning er foreløbig. Underretningen skal baseres på kriterierne i IUU-forordningens artikel 31. Kommissionen skal ligeledes træffe alle de foranstaltninger, som er anført i artikel 32 i den pågældende forordning, med hensyn til disse lande. I meddelelsen skal Kommissionen især underrette tredjelandene om de vigtige kendsgerninger og overvejelser, som ligger bag identifikationen, landenes mulighed for at reagere og for at fremsende bevismateriale, der modbeviser en sådan identifikation, eller en eventuel handlingsplan for forbedringer og oplysninger om, hvilke foranstaltninger der er truffet til afhjælpning af situationen. Kommissionen skal give det pågældende tredjeland tilstrækkelig tid til at besvare meddelelsen og en rimelig frist til at afhjælpe situationen.

(4) Europa-Kommissionen skal i henhold til IUU-forordningens artikel 31 identificere tredjelande, som den betragter som ikkesamarbejdende lande, for så vidt angår bekæmpelse af IUU-fiskeri. Et tredjeland skal identificeres som ikkesamarbejdende, hvis det ikke opfylder de forpligtelser, det som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat har til at træffe foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri.

(5) Identifikationen af ikkesamarbejdende tredjelande skal baseres på en undersøgelse af alle oplysninger som anført i IUU-forordningens artikel 31, stk. 2.

(6) I henhold til IUU-forordningens artikel 33 skal Rådet opstille en liste over ikkesamarbejdende tredjelande. Over for sådanne lande kan der bl.a. træffes de foranstaltninger, der er fastsat i IUU-forordningens artikel 38.

(7) I henhold til IUU-forordningens artikel 20, stk. 1, skal tredjelandsflagstaten for at få godkendt validerede fangstattester meddele Kommissionen, hvilke ordninger den har iværksat med henblik på at gennemføre, kontrollere og håndhæve de love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som de pågældende tredjelandes fiskerfartøjer skal overholde.

(8) I henhold til IUU-forordningens artikel 20, stk. 4, skal Kommissionen samarbejde administrativt med tredjelande på områder, der vedrører gennemførelsen af forordningen.

2. PROCEDURE VEDRØRENDE SALOMONØERNE

(9) Meddelelsen om Salomonøerne som flagstat blev godkendt af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 20 i IUU-forordningen pr. 1. januar 2010.

(10) Fra den 11. til den 14. februar 2014 gennemførte Kommissionen med støtte fra EU-Fiskerikontrolagenturet (EFCA) et kontrolbesøg i Salomonøerne i forbindelse med det administrative samarbejde, der er fastlagt i artikel 20, stk. 4, i IUU-forordningen

(11) Formålet med besøget var at verificere oplysninger om Salomonøernes ordninger for gennemførelse, kontrol og håndhævelse af love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som landets fiskerfartøjer skal overholde, foranstaltninger truffet af Salomonøerne med henblik på at gennemføre landets forpligtelse til at bekæmpe IUU-fiskeri og opfylde kravene samt nogle punkter vedrørende gennemførelsen af Unionens ordning for fangstattester.

(12) Den endelige rapport om besøget blev sendt til Salomonøerne den 28. februar 2014.

(13) Salomonøernes foreløbige bemærkninger til den endelige rapport blev modtaget den 6. maj 2014 og den 20. maj 2014. Et formelt svar på bemærkningerne om de retlige og administrative rammer blev indsendt den 1. oktober 2014 og den 6. oktober 2014.

(14) Yderligere oplysninger om anvendelsen af EU's ordning for fangstattester blev på Kommissionens anmodning af 19. marts 2014 indsendt af Salomonøerne den 28. marts 2014 og den 7. juni 2014.

(15) Der blev afholdt et møde mellem Salomonøerne og Kommissionen den 20. maj 2014.

(16) Salomonøerne er medlem af Fiskerikommissionen for det Vestlige og Centrale Stillehav (WCPFC). Salomonøerne har ratificeret De Forenede Nationers havretskonvention (UNCLOS) af 1982 og aftalen af 1995 om gennemførelsen af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskebestande (UNFSA). Salomonøerne er part i konventionen om oprettelse af Fiskeriagenturet for det Sydlige Stillehav (2) (FFA) og i Nauru-aftalen (PNA) om samarbejde om forvaltningen af fiskeri af fælles interesse (3).

(17) For at vurdere, om Salomonøerne opfylder sine internationale forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat, som er fastsat i de internationale aftaler, jf. betragtning (16), og fastlagt af de relevante regionale fiskeriforvaltningsorganisationer (i det følgende benævnt »RFFO'er«), jf. betragtning (16), søgte og analyserede Kommissionen alle de oplysninger, den anså for at være nødvendige.

(18) Kommissionen benyttede også oplysninger fra tilgængelige data offentliggjort af WCPFC samt offentligt tilgængelige data.

3. MULIGHEDEN FOR AT SALOMONØERNE KAN IDENTIFICERES SOM ET IKKESAMARBEJDENDE TREDJELAND

(19) I overensstemmelse med artikel 31, stk. 3, i IUU-forordningen analyserede Kommissionen Salomonøernes forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat. Med henblik på denne undersøgelse tog Kommissionen højde for kriterierne i IUU-forordningens artikel 31, stk. 4-7.

3.1. Gentagne tilfælde af IUU-fiskeri og IUU-handelsstrømme (IUU-forordningens artikel 31, stk. 4)

(20) Med hensyn til IUU-fartøjer, der fører Salomonøernes flag, bemærkes det, at der på grundlag af oplysningerne fra RFFO'ernes lister over fartøjer ikke er opført sådanne fartøjer på de foreløbige eller endelige lister over IUU-fartøjer, og der findes ingen dokumentation for tidligere tilfælde af IUU-fartøjer, der fører Salomonøernes flag, som gør det muligt for Kommissionen at analysere Salomonøernes præstation med hensyn til gentagne tilfælde af IUU-fiskeri i henhold til IUU-forordningens artikel 31, stk. 4, litra a).

(21) I henhold til artikel 31, stk. 4, litra b), undersøgte Kommissionen ligeledes, hvilke foranstaltninger Salomonøerne havde truffet for at hindre adgangen til dets marked for fiskevarer, der stammer fra IUU-fiskeri.

(22) Kommissionen mener på grundlag af en vurdering af alle de oplysninger, som den råder over, at Salomonøerne ikke kan sikre, at fiskevarer, der indføres i Salomonøerne eller til forarbejdningsvirksomheder med base i Salomonøerne, ikke stammer fra IUU-fiskeri. Dette skyldes systemiske problemer, der underminerer Salomonøernes myndigheders mulighed for at spore fangsterne på grund af manglende officielle oplysninger om de fisk, der landes, importeres og/eller forarbejdes. Hovedpunkterne i grundlaget for Kommissionens vurdering er sammenfattet i betragtning 23-39.

(23) De vigtigste fiskeriaktiviteter i farvande under Salomonøernes jurisdiktion udføres ikke af fartøjer, der fører Salomonøernes flag, men af fartøjer under fremmed flag, som i nogle tilfælde benytter lokale havne. I rapporten til den niende samling i WCPFC's videnskabelige udvalg (4), som blev afholdt i 2013, oplyser Salomonøerne, at der i 2012 var i alt 434 fartøjer, der fiskede i Salomonøernes farvande, nemlig 214 notfartøjer, 200 langlinefartøjer og 20 stangfartøjer. Kun 6 notfartøjer, 2 langlinefartøjer og 2 stangfartøjer førte Salomonøernes flag. Under Kommissionens besøg i februar 2014 bekræftede Salomonøernes myndigheder, at 401 industrifiskerfartøjer havde licens til at fiske i Salomonøernes farvande. Nedgangen i antallet af fartøjer med licens fra 2012 skyldes nedskæringen i bevillingen af licenser til fartøjer, der driver fiskeri som led i en charteraftale. Ikke desto mindre er der stadig 143 langlinefartøjer og 2 notfartøjer, som er chartret af fem lokalt baserede selskaber. Størrelsen af den pågældende flåde gør det endnu mere nødvendigt med foranstaltninger, der sikrer, at fiskevarer, som stammer fra IUU-fiskeri, ikke får adgang til Salomonøernes marked.

(24) Ifølge udkastet til forvaltnings- og udviklingsplan for tun, som Salomonøerne fremlagde i november 2013, var de samlede fangster i Salomonøernes eksklusive økonomiske zone (EEZ) 93 000 ton i 2012. Det udgør omkring halvdelen af fangsterne de foregående år (185 000 ton i 2010 og 177 000 ton i 2011).

(25) Salomonøernes tunforarbejdningsindustri er under ekspansion. Udenlandske investorer arbejder med flere projekter om oprettelse af nye fabrikker i et joint venture med Salomonøerne. Derfor har Kommissionen undersøgt denne industris aktiviteter og deres potentielle betydning for IUU-fiskevarers adgang til Salomonøernes marked.

(26) I FAO's internationale handlingsplan for forebyggelse, afværgelse og bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-handlingsplanen) (5) findes der en række retningslinjer for internationalt godkendte markedsforanstaltninger, som kan hjælpe med til at reducere eller standse handelen med fisk og fiskevarer, der stammer fra IUU-fiskeri. I handlingsplanens punkt 71 foreslås det, at landene tager skridt til at gøre deres marked mere gennemsigtigt, således at det er muligt at spore fisk og fiskevarer. Der findes ligeledes i artikel 11 i den adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri, som er udarbejdet af De Forenede Nationers Fødevare- og Landbrugsorganisation (FAO), en beskrivelse af god praksis for ansvarlig international samhandel og for de foranstaltninger, der træffes, når fiskene først er fanget. Det bør efter artikel 11.1.11 (6) sikres, at den internationale samhandel og handelen på hjemmemarkedet med fisk og fiskevarer foregår i overensstemmelse med forsvarlig bevarelses- og forvaltningspraksis, ved at det gøres lettere at identificere fisks og fiskevarers oprindelse.

(27) Under sit kontrolbesøg i Salomonøerne i februar 2014 besøgte Kommissionen et tunforarbejdningsanlæg, hvis varer eksporteres til EU.

(28) Ifølge den driftsansvarlige får den pågældende forarbejdningsvirksomhed udelukkende forsyninger fra notfartøjer, der fører Salomonøernes flag, for så vidt angår produktion af kogt tunfiskefilet eller -flager til EU-markedet. Resten stammer fra langlinefartøjer og eksporteres hovedsagelig til USA eller det regionale marked (Fiji, Vanuatu, Papua Ny Guinea). Forarbejdningsvirksomheden vil kun få leveret indenlandske varer uden import af råvarer. Det skal dog i den forbindelse fremhæves, at alle fangster, der tages i Salomonøernes eksklusive økonomiske zoner (EEZ), ifølge de kompetente myndigheders opfattelse anses for at stamme fra Salomonøerne uanset fiskerfartøjets flag i modsætning til EU-rettens grundlæggende oprindelsesregler (7). Det var også tydeligt, at Salomonøernes myndigheder ikke havde indført særlige foranstaltninger til at kontrollere fiskeråvarers oprindelse, og der blev ikke påvist nogen særlige foranstaltninger til at overvåge IUU-fiskevarers adgang til Salomonøerne. I den forbindelse er der risiko for, at råvarer fanget af fiskerfartøjer, der fører andet flag end Salomonøernes, bl.a. lande, som ikke har lov til at eksportere til EU i henhold til IUU-forordningen, anvendes i forarbejdningsindustrien uden tilstrækkelig kontrol med varernes sporbarhed.

(29) Under sit besøg mødtes Kommissionen også med andre operatører. Kommissionen bestræbte sig på at verificere de grundlæggende principper og politikker, operatørerne anvender for sporbarheden af handelsstrømme af fiskevarer fra båd til bord. Operatørerne kunne ikke svare klart på spørgsmålene om sporbarhedskæden og om, hvilke mængder der var solgt og forarbejdet. Med hensyn til råvarer solgt til forarbejdningsvirksomheder i Salomonøerne og andre tredjelande er forarbejdningsvirksomhederne helt afhængige af skøn over vægt og af de fakturaer, de modtager fra deres kunder, uden at foretage yderligere kontrol vedrørende varerne. Der sker på intet tidspunkt en egentlig kontrol eller efterprøvning. Lederen af forarbejdningsvirksomheden tildeler hvert parti råvarer en kode ved modtagelsen, men herefter følger man ikke varerne systematisk gennem produktionskæden, og der kan ikke sikres en pålidelig forbindelse mellem slutproduktet og den underliggende fangst.

(30) Endvidere blev det konstateret, at vidensniveauet hos toldembedsmændene i Salomonøerne var meget basalt. Toldembedsmænd henholder sig til de erklæringer, operatørerne foretager på udførselsangivelsen, uden yderligere kontrol af mængder, og der er ingen sporbarhedsordning, der kan forbinde sendingen med toldangivelserne. Dermed har myndighederne ingen kontrol med de råvarer, der anvendes til forarbejdning af fiskevarer, og de kan ikke knytte de råvarer, som findes på Salomonøernes marked, sammen med de eksporterede fiskevarer.

(31) Med hensyn til de ordninger, der er indført for at sikre sporbarhed, konkluderede Kommissionen, at Salomonøerne var ude af stand til at sikre en systematisk kontrol af landingerne. Selv om lokale myndigheder erklærede, at 100 % af landingerne i de to godkendte havne var dækket, kunne de ikke bevise, hvordan de ansatte inspektører varetager denne dækning. Kommissionen konstaterede, at der kun var en enkelt inspektør i den havn, hvor de fleste landinger finder sted, mens de øvrige inspektører efter hver landing skulle tage til den anden havn (som ikke ligger på hovedøen, hvor myndighederne har deres vigtigste administrative base og ressourcer). Salomonøerne erkendte, at det var nødvendigt at stramme op på landets kontrol- og overvågningssystem, herunder sporbarhedsordningen for fiskevarer, at indføre krav om landingsopgørelser og systematisk kontrol og at styrke samarbejdet med toldmyndighederne.

(32) En grundig analyse af validerede fangstattester fra Salomonøernes myndigheder med henblik på eksport til EU afslørede en række svagheder i valideringsprocessen. Kommissionens kontrolbesøg i februar 2014 bekræftede denne analyse. Det blev især konkluderet, at der manglede en systematisk kontrol af oplysningerne i fangstattesterne. Der var ikke indført en sporbarhedsordning, og de mængder, som var anført i fangstattesterne, var fastsat af operatøren. Det er de kompetente myndigheder helt afhængige af. Fangstattesterne for direkte import af forarbejdede produkter valideres systematisk, efter at sendingen allerede har forladt Salomonøerne. Salomonøerne er ikke i stand til at sikre nogen kontrol eller sporbarhed for varer, som de aldrig fysisk inspicerer.

(33) Endvidere har Salomonøernes eneste valideringsmedarbejder ikke direkte adgang til kontroldata såsom fartøjsovervågningssystemet (FOS), information om licenser eller logbøger. Hvis der finder kontrol eller krydstjek sted før valideringen, skal dette ske via telefonopringninger til hovedkvarteret i ministeriet for fiskeri og marine ressourcer, hvor de relevante oplysninger er samlet. Der var ingen dokumentation tilgængelig om en sådan kontrol.

(34) Den kendsgerning, at valideringen konsekvent sker samme dag som eksportørens erklæring (med meget få undtagelser), viser, at forudgående kontrol og krydstjek af data er begrænset for ikke at sige ikkeeksisterende. Under alle omstændigheder blev der ikke fremlagt dokumentation for krydstjek.

(35) Desuden blev der konstateret en række mangler i fangstattesterne vedrørende manglende sammenhæng i nummereringssystemet, utilstrækkelige oplysninger om gældende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, fangstområdet samt alvorlige uoverensstemmelser mellem datoer, f.eks. at den anførte valideringsdato lå forud for eksportørens erklæring, eller landingsopgørelsen lå før fangstdatoen. Sådanne basale fejl sætter hele valideringsprocedurens troværdighed på spil.

(36) Kommissionen afdækkede også eksempler på praksis, hvor der ikke fandtes oplysninger om landinger af fisk (ingen landingsopgørelser), og Salomonøerne alternativt benyttede oplysninger fra omladningstilladelser i havn til at angive mængder i fangstattester. Det blev ligeledes bemærket, at operatørerne bruger skabeloner til fangstattester, hvor oplysninger om fartøjer, arter, produktkoder osv. var udfyldt på forhånd. Der blev fundet prøver, hvor fangstattesten var valideret med tomme linjer til storøjet tun og gulfinnet tun uden mængdeangivelser. Det giver risiko for manipulation med fangstattesten efter validering.

(37) Endvidere blev der fundet flere eksempler på fangstattester, hvor der blev fremlagt forskellige udgaver med forskellige mængder ved import af produkterne til EU. Salomonøerne forklarede, at operatørerne anmoder om at få udstedt ekstra fangstattester for det samme parti, uden at myndighederne spørger om årsagen til anmodningen eller får den oprindelige original tilbage for at undgå misbrug. Den praksis fører sammen med andre afdækkede mangler til en betydelig risiko for hvidvask af IUU-fiskeri eller i det mindste for, at ikkegodkendte fisk eksporteres til EU. Især kunne lande i regionen, som ikke er godkendt til at eksportere fiskevarer til EU udnytte svaghederne i Salomonøernes valideringsordning til at dække over indirekte import af deres fisk til EU. Igen udviste Salomonøerne manglende forståelse for og bevidsthed om den risiko, man skaber ved at fordoble eller tredoble antallet af fangstattester for de samme varer.

(38) Salomonøerne accepterede alle manglerne i fangstattestordningen, som er anført i betragtning (32)-(37), og forklarede, at fejlene skyldtes de ansvarlige embedsmænds inkompetence. De forklarede, at de arbejdede på at forbedre fangstattesteringsprocessen. I den forbindelse er der udarbejdet en række operative standardprocedurer, og personalet er ved at blive uddannet for at fremme implementeringen heraf. Alligevel omhandlede alle de oplysninger, der blev givet, fremtidige planer uden nogen konkrete håndgribelige resultater. Endvidere bestræbte Kommissionen sig på at kontrollere, om valideringen af fangstattester blev bedre efter Kommissionens kontrolbesøg i februar 2014 og Salomonøernes indførelse af beskyttelsesforanstaltninger. På grundlag af den information, som Kommissionen har til rådighed, har den dog ikke konstateret nogen forbedring.

(39) I lyset af den konstaterede mangel på sporbarhed og den kendsgerning, at Salomonøerne ikke råder over tilstrækkelige oplysninger om mængden af landede fisk, må det konkluderes, at Salomonøerne ikke er i stand til at sikre, at fiskevarer, der leveres til Salomonøerne eller til forarbejdningsanlæg i Salomonøerne, ikke stammer fra IUU-fiskeri, jf. betragtning 28-37. Muligheden for at kontrollere, om IUU-fiskevarer får adgang til Salomonøerne og efterfølgende eksporteres, vanskeliggøres også af den tvetydige anvendelse af oprindelsesreglerne, jf. betragtning 28 og manglen på klare bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, jf. betragtning 63-68.

(40) På grundlag af alle de faktiske oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt Salomonøernes udtalelser, kunne det med henvisning til artikel 31, stk. 3, og artikel 31, stk. 4, litra b), i IUU-forordningen derfor fastslås, at Salomonøerne ikke har opfyldt sine folkeretlige forpligtelser som kyst- og afsætningsstat, når det gælder om at hindre, at fiskevarer fra IUU-fiskeri får adgang til landets marked.

3.2. Manglende samarbejde og håndhævelse (IUU-forordningens artikel 31, stk. 5)

(41) Kommissionen har undersøgt, om Salomonøerne har samarbejdet effektivt med Kommissionen ved at reagere på anmodninger fra Kommissionen om at undersøge forskellige spørgsmål og give feedback og følge op på IUU-fiskeri og dertil knyttede aktiviteter.

(42) Selv om de myndigheder i Salomonøerne, der er involveret i gennemførelsen af den fangstattesteringsordning, der er fastsat i IUU-forordningen, generelt er samarbejdsvillige og reagerer på anmodninger om oplysninger eller verifikation og giver feedback, undermineres pålideligheden og korrektheden af deres svar af den manglende gennemsigtighed og den kendsgerning, at det — som beskrevet i del 3.1 i denne afgørelse — stort set er umuligt at sikre sporbarheden af fiskevarer.

(43) Kommissionen har i forbindelse med den overordnede vurdering af, om Salomonøerne opfylder sine forpligtelser som flag-, havne- og kyststat, også undersøgt, om Salomonøerne samarbejder med andre flagstater om bekæmpelsen af IUU-fiskeri.

(44) Det blev i forbindelse med Kommissionens kontrolbesøg i februar 2014 konstateret, at Salomonøerne udviste en vis modvilje mod at samarbejde med de flagstater, hvis fartøjer udøver deres aktiviteter i farvande under Salomonøernes jurisdiktion i henhold til forskellige fiskeriaftaler, idet landet ikke var villigt til at give flagstaterne fartøjsoplysninger. Det viser tydeligt, at Salomonøerne ikke opfylder sine folkeretlige forpligtelser (navnlig artikel 7, stk. 1, litra a), i UNFSA), når det gælder om at sikre en effektiv bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande, der befinder sig i landets farvande, og effektiv forebyggelse af IUU-fiskeri. Denne mangel på samarbejde er også i strid med punkt 40 i FAO's vejledende retningslinjer om flagstatspræstationer (8), ifølge hvilke flag- og kyststater kun bør indgå fiskeriaftaler, når begge parter er overbevist om, at sådanne aktiviteter ikke vil undergrave bæredygtigheden af levende marine ressourcer under kyststatens jurisdiktion.

(45) Til trods for det store antal omladninger fra fartøjer under udenlandsk flag, der finder sted i Salomonøerne, har landet ikke etableret et samarbejde med disse fartøjers flagstater. Derfor vil Salomonøerne ikke kunne opfylde sine forpligtelser som havnestat i henhold til punkt 52-64 i IUU-handlingsplanen. Navnlig opfylder Salomonøerne ikke sine forpligtelser som havnestat over for fartøjer under udenlandsk flag, der benytter landets havne, eftersom landet ikke samarbejder med flagstaterne om grundlæggende spørgsmål som udveksling af oplysninger om landinger, omladninger og afslag på at benytte en havn. I deres brev af 6. maj 2014 anførte Salomonøernes myndigheder, at de ville skrive til de berørte flagstater for at styrke samarbejdet om udfyldelse af de nødvendige omladningsoplysninger på fangstattester til eksport til EU, men der er indtil nu ikke indgået nogen konkrete aftaler med tredjelande om udveksling af oplysninger og data om omladninger.

(46) Med hensyn til samarbejdet med EU-medlemsstaterne om kontrol af fangstattester valideret af Salomonøerne har landet modtaget kontrolanmodninger fra tre EU-medlemsstater. Anmodningerne blev behandlet af de kompetente myndigheder og besvaret rettidigt. Svarene bekræftede dog i de fleste tilfælde blot fangstattestens ægthed uden yderligere forklaring. På stedet var der ingen tilgængelig dokumentation for disse kontrolanmodninger.

(47) Kommissionen undersøgte, om Salomonøerne havde truffet effektive håndhævelsesforanstaltninger over for de aktører, der er ansvarlige for IUU-fiskeri, og især om der er idømt tilstrækkeligt hårde sanktioner, så overtræderne mister den økonomiske gevinst fra IUU-fiskeriet.

(48) Med hensyn til overholdelse og håndhævelse blev det under Kommissionens kontrolbesøg konstateret, at Salomonøerne ikke har en specifik lovgivning mod IUU-fiskeri. En sådan undladelse viser, at Salomonøerne ikke sørger for flagstatskontrol med fiskefartøjer som krævet i artikel 94 i UNCLOS. Endvidere er Salomonøernes resultater, når det gælder overholdelse og håndhævelse, ikke i overensstemmelse med punkt 21 i FN's internationale handlingsplan mod IUU-fiskeri, ifølge hvilken staterne skal sørge for, at de sanktioner, der idømmes fartøjer, der hører under landets jurisdiktion, og som udøver IUU-fiskeri, er tilstrækkeligt strenge til virkelig at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri og til at fratage overtræderne den gevinst, de har opnået ved det ulovlige fiskeri.

(49) Faktisk anførte Salomonøernes rigsrevisor i en revisionsrapport, der blev offentliggjort i 2012 (9), at den gældende fiskerilov var forældet og ikke sikrede opfyldelse af landets forpligtelser i henhold til internationale, regionale og subregionale aftaler. Den konklusion erklærede de myndigheder, Kommissionen mødtes med under sit kontrolbesøg i februar 2014, sig enige i. Et nyt udkast til fiskerilov blev fremlagt før kontrolbesøget. Sanktionerne i lovforslaget er imidlertid ikke strenge nok til effektivt at sikre overholdelse og modvirke overtrædelser, hvor de måtte opstå, og fratage overtræderne den gevinst, de har opnået ved det ulovlige fiskeri som påkrævet i artikel 25, stk. 7, i WCPFC-konventionen (10). Især bygger sanktionsordningen på et strafenhedssystem, som stadig mangler et retsgrundlag. Salomonøerne erkendte, at ordningen, som ikke er blevet anvendt, var forældet, og forklarede, at de var ved at revidere den. Der blev indsendt et ajourført udkast til fiskerilov den 6. oktober 2014. Situationen er dog fortsat problematisk på grund af de uklare definitioner af alvorlige overtrædelser, strafpoint, gentagne overtrædelser og strafniveau og på grund af deres uklare retlige følger.

(50) Med hensyn til Salomonøernes eksisterende kapacitet bør det bemærkes, at Salomonøerne ifølge De Forenede Nationers indeks over menneskelig udvikling (11) anses for at være et land med et lavt niveau af menneskelig udvikling (nr. 143 ud af 186 lande i 2013). Dette bekræftes ligeledes af bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1905/2006 (12), hvor Salomonøerne er opført i kategorien af mindst udviklede lande. I listen over officielle modtagere af udviklingsbistand, som Komitéen for Udviklingsbistand (OECD/DAC) under Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling har opstillet pr. 1. januar 2013 for 2012 (13), defineres Salomonøerne som et mindst udviklet land. I denne henseende kan de kompetente myndigheders finansielle og administrative kapacitetsbegrænsninger til en vis grad anses for at være til hinder for, at Salomonøerne kan opfylde sine samarbejds- og håndhævelsesforpligtelser. Det skal dog erindres, at manglerne med hensyn til samarbejde og håndhævelse hænger sammen med, at der mangler dækkende retsregler til at sikre de rette opfølgende foranstaltninger, snarere end med Salomonøernes eksisterende kapacitet til at overholde sine internationale forpligtelser. På grundlag af de oplysninger, der er indhentet i forbindelse med Kommissionens kontrolbesøg i februar 2014, mener Kommissionen derfor ikke, at Salomonøerne kan anses for at mangle finansielle ressourcer, men snarere mangler de retlige og administrative værktøjer og beføjelser, der er nødvendige for at kunne varetage sine opgaver som flag-, kyst-, havne- og afsætningsstat effektivt.

(51) Endvidere bør det fremhæves, at Unionen i overensstemmelse med henstillingerne i punkt 85 og 86 i IUU-handlingsplanen vedrørende særlige krav til udviklingslande allerede har bistået Salomonøerne med anvendelsen af IUU-forordningen gennem et særligt program for teknisk bistand finansieret af Kommissionen (14).

(52) I lyset af den situation, som er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af alle de faktiske oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt Salomonøernes udtalelser, kunne det med henvisning til artikel 31, stk. 3 og 5, i IUU-forordningen fastslås, at Salomonøerne ikke har opfyldt sine folkeretlige forpligtelser som kyst- og afsætningsstat, når det gælder samarbejds- og håndhævelsesforanstaltninger.

3.3. Manglende gennemførelse af internationale regler (IUU-forordningens artikel 31, stk. 6)

(53) Salomonøerne har ratificeret UNCLOS og UNFSA. Salomonøerne er kontraherende part i WCPFC. Salomonøerne er part i konventionen om oprettelse af Fiskeriagenturet for det Sydlige Stillehav (FFA) og i Nauru-aftalen (PNA) om samarbejde om forvaltningen af fiskeri af fælles interesse.

(54) Kommissionen har nøje gennemgået de oplysninger, den finder relevante for Salomonøernes status som kontraherende medlem af WCPFC.

(55) Kommissionen har også gennemgået de oplysninger, som den finder relevante for den kendsgerning, at Salomonøerne har erklæret sig villig til at anvende de bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, der er vedtaget af WCPFC.

(56) Det fremgår af de oplysninger, Salomonøerne har fremlagt om tunfiskeriet i landets farvande, at fangster fra tunbestandene i Salomonøernes EEZ i 2012 udgjorde 3,5 % af fangsten i det vestlige og centrale Stillehav (15), dvs. et fald på 50 % fra 2010 og 2011.

(57) Det fremgår af tallene i betragtning 56, at Salomonøerne forvalter vigtige globale tunbestande og derfor i sin egenskab af kyststat har pligt til at sikre ansvarlig og bæredygtig forvaltning af denne ressource på lang sigt. Artikel 61-64 i UNCLOS og artikel 7 og 8 i UNFSA regulerer kyststaters udnyttelse af de levende ressourcer, og de foreskriver, at kyststaterne bør fremme målet om optimal udnyttelse af de levende ressourcer i deres EEZ og sikre, at statsborgere fra andre lande, som fisker i deres EEZ, overholder de gældende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, og de foreskriver ligeledes, at kyststater bør samarbejde med de stater og regionale organisationer, der er involveret i det pågældende fiskeri.

(58) I den forbindelse skal det bemærkes, at Salomonøernes retsregler i strid med disse forpligtelser og henstillinger ikke sikrer en effektiv forvaltning af fartøjer, der fisker i farvande under Salomonøernes jurisdiktion. Retsreglerne indeholder heller ikke klare og gennemsigtige bestemmelser vedrørende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger for alle farvandene under Salomonøernes jurisdiktion og, hvis sådanne findes, er der ikke fastlagt klare og gennemsigtige procedurer for, hvordan det skal sikres at foranstaltningerne gennemføres. Disse aspekter gennemgås i detaljer i betragtning 59-75.

(59) Et klart bevis på Salomonøernes utilstrækkelige retsregler kan ses i den måde, hvorpå landet forvalter tunressourcerne. Salomonøerne forklarede, at den eksisterende nationale forvaltnings- og udviklingsplan for tun kun er blevet delvis gennemført og derfor skal erstattes af en ny plan.

(60) Udkastet til den nye forvaltningsplan for tun, som blev sendt til Kommissionen i november 2013, indeholder regler for forvaltning af tunressourcer og gælder for alle Salomonøernes farvande fra 3 sømil, herunder arkipelagfarvande. Dette er imidlertid blot et dokument om generelle principper. Under Kommissionens kontrolbesøg i februar 2014 accepterede Salomonøerne at revidere udkastet, så det afspejlede de faktiske forhold i fiskeriet og forarbejdningsindustrien. Salomonøerne erklærede, at den nye plan ville omfatte subregionale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, licensordninger og -betingelser, TAC-begrænsninger, forvaltningen af henholdsvis arkipelagfarvande og eksklusive økonomiske zoner, referencepunkter og fangstbegrænsninger.

(61) Under alle omstændigheder er det en kendsgerning, at den eksisterende plan er forældet og dermed er i strid med forpligtelserne i artikel 61, stk. 2-5, artikel 62, stk. 1, og artikel 64 i UNCLOS, når det gælder optimal udnyttelse af ressourcerne ved hjælp af passende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.

(62) En anden svaghed i lovgivningen er, at Salomonøerne ikke har indført klare bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger på grundlag af den bedste videnskabelige rådgivning og i overensstemmelse med sine forpligtelser i henhold til UNCLOS, UNFSA og WCPFC for alle farvande under landets jurisdiktion, dvs. også arkipelagfarvandene. Faktisk blev det i februar 2014 konstateret, at bevarelses- og forvaltningsreglerne er uklare og upræcise (som beskrevet i betragtning (63)-(68)) og tilsyneladende hverken er i overensstemmelse med eller baseret på videnskabelig rådgivning (som beskrevet i betragtning 69-75).

(63) Farvandene under Salomonøernes jurisdiktion omtales som henholdsvis territorialfarvande, arkipelagfarvande og den eksklusive økonomiske zone (EEZ). Ifølge WCPFC-konventionens artikel 3 omfatter konventionens kompetenceområde i princippet alle farvande i Stillehavet, dvs. også farvandene under Salomonøernes jurisdiktion.

(64) Salomonøernes myndigheder har imidlertid meddelt Kommissionen, at farvandene under landets jurisdiktion (territorial- og arkipelagfarvandene og EEZ) ikke er omfattet af WCPFC-konventionen, heller ikke selv om WCPFC har uddelegeret gennemførelsen af sine bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger til de kontraherende parter. Selv om fiskeriindsatsen i henhold til Nauru-aftalen (PNA) begrænses ved hjælp af en havdageordning, som gælder for alle aftaleparters eksklusive økonomiske zoner (EEZ), gælder denne begrænsning ikke for Salomonøernes territorial- og arkipelagfarvande.

(65) I henhold til artikel 61-64 i UNCLOS, artikel 5, 7, 8, 9 og 10 i UNFSA og WCPFC-konventionens overordnede mål og relevante regler (særlig artikel 2, 5, 7 og 8), har kyststater en klar forpligtelse til at vedtage foranstaltninger, der er i overensstemmelse med dem, der gælder for selve regionen og for det åbne hav, således at der kan sikres en bæredygtig udnyttelse på lang sigt af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter og for at fremme målet om at udnytte disse fiskeressourcer på optimal vis. FAO's adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri, særlig artikel 7.1-7.3 og artikel 8.1, indeholder også en række eksempler på god praksis, som kan bidrage til opfyldelsen af disse forpligtelser.

(66) De særlige betingelser for fiskefartøjer, der fisker i Salomonøernes farvande er anført i fiskerilicensen, dvs. fangstperiode, arter, der må fanges, fiskeområder og øvrige betingelser. Fartøjer, der fører Salomonøernes flag, har adgang til arkipelagfarvande, hvorimod fartøjer, der fører befragterens flag og flag i henhold til bilaterale/multilaterale aftaler, har adgang til notfiskeri i Salomonøernes EEZ, således som det er reguleret og begrænset på regionalt plan i henhold til fartøjssporingssystemet (VDS). For langlinefartøjer eller fartøjer, som fisker i arkipelagfarvande er bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger anført i fiskerilicensen. For stangfartøjer er bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger anført i fiskerilicensen.

(67) Den manglende klarhed og gennemsigtighed i de gældende bevarelses- og forvaltningsregler og den faktiske fiskeriindsats under VDS ud over de mange eksisterende ordninger med hensyn til adgang til fiskeri, jf. betragtning 66, vanskeliggør og undergraver muligheden for en effektiv gennemførelse af en effektiv bevarelse og forvaltning af Salomonøernes fiskeressourcer.

(68) Det kan således konkluderes, at der ikke findes klare, gennemsigtige og kompatible bevarelses- og forvaltningsregler for Salomonøernes arkipelagfarvande, hvilket er i strid med de forpligtelser, der er nævnt i betragtning 65.

(69) Kyststaterne er i henhold til artikel 61 i UNCLOS, artikel 5 og 6 i UNFSA og artikel 5 og 6 i WCPFC-konventionen forpligtede til at fastsætte tilladte fangstmængder for de levende ressourcer i deres EEZ på grundlag af den bedste foreliggende videnskabelige dokumentation og på grundlag af forsigtighedsprincippet; kyststaterne skal også ved hjælp af passende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger sikre, at de levende ressourcer og bestande i deres EEZ og andre farvande under deres jurisdiktion ikke bringes i fare som følge af overudnyttelse. FAO's adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri, særlig artikel 7.3-7.5, indeholder også en række eksempler på god praksis, som kan bidrage til opfyldelsen af disse forpligtelser.

(70) Eftersom WCPFC-reglerne ifølge Salomonøernes myndigheder ikke gælder for farvandene under landets jurisdiktion, er det ikke helt klart, hvilke data der indsamles og videresendes til WCPFC; dataene omfatter ikke nødvendigvis skøn for alle Salomonøernes fiskerifarvande. I rapporterne fra WCPFC's videnskabelige udvalg rejses spørgsmålet om manglende data med jævne mellemrum. I rapporten fra den 7. samling i WCPFC's videnskabelige udvalg i 2011 er det f.eks. under punkt 89 nævnt, at der er konstateret uoverensstemmelser i visse flåders registrering af data, f.eks. i notfartøjernes logbogsdata om bugstribet bonit, gulfinnet tun og storøjet tun; det videnskabelige udvalg anbefaler, at dette problem henvises til udvalget for tekniske spørgsmål og overholdelse, eftersom det af videnskabelige hensyn er yderst vigtigt at få oplyst nøjagtige data om notfartøjers fangstsammensætning (16). Under punkt 37 fremhæver udvalget den usikkerhed, der er forbundet med oplysninger om artssammensætningen af notfartøjernes fangst, og opfordrede indtrængende Salomonøerne til fortsat at forbedre skønnene over notfartøjernes fangstsammensætning. På den 8. samling rejste WCPFC's videnskabelige udvalg igen spørgsmålet om manglende data og uoverensstemmelser (17) i rapporteringen af fangster og disses sammensætning, og det fremsatte bemærkninger om rapporteringsforpligtelserne i henhold til charteraftaler og udstedte henstillinger, hvori der opfordres til en styrkelse af forvaltningen (18). Udvalget behandlede også spørgsmålet om visse kontraherende parters manglende fremsendelse af oplysninger eller fremsendelse af mangelfulde oplysninger; nogle af disse kontraherende parter udøver deres aktiviteter i farvande under Salomonøernes jurisdiktion.

(71) I rapporterne anføres det ligeledes, at der endnu ikke er opnået en observatørdækning på 100 % som krævet i henhold til WCPFC-reglerne, og kravet er for Salomonøernes vedkommende ikke opfyldt endnu, hvilket fremgår af den seneste årsrapport, som landet har fremsendt til det videnskabelige udvalg i 2012 (19).

(72) Ifølge den rådgivning, der blev fremlagt på den 7. samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, vil fangstraterne sandsynligvis falde og bestandene blive nedfisket, hvis det nuværende fiskeritryk på bugstribet bonit opretholdes, og fangsterne bør derfor reduceres til et niveau svarende til det maksimalt bæredygtige udbytte. En eventuel intensivering af fiskeriindsatsen bør derfor overvåges (20).

(73) Salomonøernes myndigheder anvender ikke WCPFC's bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger i landets arkipelagfarvande og har kun indført begrænsede foranstaltninger, der er i overensstemmelse hermed. Eftersom tunfisk er en fælles bestand og en stærkt vandrende art, der udgør en vigtig ressource, som er genstand for omfattende fiskeri i Salomonøernes arkipelagfarvande — et geografisk vigtigt gydeområde for tunarter — er denne situation til hinder for enhver overordnet bestræbelse på at bevare tunbestanden i Stillehavsregionen. Salomonøernes myndigheder sørger således ikke for, at der anvendes bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger i alle farvande under landets jurisdiktion på en måde, som er i overensstemmelse med WCPFC's krav og med landets forpligtelse til at sikre, at arter, der befinder sig i farvande under en kyststats jurisdiktion, ikke skades som følge af overudnyttelse.

(74) Kommissionen har også vurderet enhver handling eller undladelse fra Salomonøernes side, der kan have gjort de gældende love, administrative bestemmelser eller internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger mindre effektive.

(75) I den forbindelse indeholder hverken den gældende forvaltningsplan for tun eller »Salomonøernes forvaltnings- og udviklingsplan for tun« klare mål for en begrænsning af antallet af licenser og den samlede tilladte fangstmængde. Kommissionen mener derfor, at de manglende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger hindrer Salomonøerne i at overholde deres internationale forpligtelser. Eftersom tun er en fælles og stærkt vandrende fiskebestand, skal bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne være konsekvente og kompatible i hele det område, bestanden vandrer i, hvis sådanne foranstaltninger skal kunne opretholdes og være effektive, hvilket også er det overordnede mål for WCPFC-konventionen.

(76) I lyset af den situation, som er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af de faktiske oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt alle Salomonøernes udtalelser, kan det i henhold til artikel 31, stk. 3 og 6, i IUU-forordningen fastslås, at Salomonøerne ikke har opfyldt sine internationale forpligtelser, når det gælder internationale regler, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.

3.4. Specifikke begrænsninger i udviklingslande

(77) Under hensyntagen til Salomonøernes placering som et land med et lavt niveau af menneskelig udvikling, eftersom det er opført i kategorien af mindst udviklede lande (som anført i betragtning (50)), undersøgte Kommissionen, om de oplysninger, den havde indsamlet, kunne hænge sammen med landets specifikke begrænsninger som udviklingsland.

(78) Det skal bemærkes, at meddelelsen om Salomonøerne som flagstat blev godkendt af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 20 i IUU-forordningen pr. 1. januar 2010. Salomonøerne bekræftede som krævet i artikel 20, stk. 1, i IUU-forordningen, at der findes nationale ordninger til gennemførelse, kontrol og håndhævelse af de love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som landets fiskerfartøjer skal overholde.

(79) Selv om der kan være specifikke kapacitetsmæssige begrænsninger med hensyn til kontrol og overvågning, kan Salomonøernes specifikke begrænsninger som følge af landets udviklingsniveau ikke bruges som begrundelse for, at den nationale lovgivning ikke indeholder specifikke bestemmelser, der henviser til internationale instrumenter, som tager sigte på at bekæmpe, afværge og standse IUU-fiskeriaktiviteter. Disse begrænsninger kan heller ikke bruges som begrundelse for, at Salomonøerne ikke har oprettet et sanktionssystem for overtrædelser af internationale forvaltnings- og bevarelsesforanstaltninger.

(80) Det skal også bemærkes, at Unionen allerede har finansieret et særligt program for teknisk bistand for Salomonøerne med henblik på at bekæmpe IUU-fiskeri (21) og fortsat yder teknisk bistand til landet gennem et særligt kapacitetsopbygningsprogram.

(81) I lyset af den situation, som er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af alle de faktuelle oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt Salomonøernes udtalelser kunne det i henhold til artikel 31, stk. 7, i IUU-forordningen konstateres, at Salomonøernes fiskeriforvaltning kan være hæmmet af landets udviklingsniveau. Hvis man imidlertid tager hensyn til, hvilken type mangler der er konstateret i Salomonøerne, den bistand, som Unionen har ydet, og de foranstaltninger, der er truffet for at rette op på situationen, kan landets udviklingsniveau ikke undskylde eller på anden vis forklare Salomonøernes overordnede præstationer på fiskeriområdet som flag- eller kyststat og de utilstrækkelige foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeriet.

4. KONKLUSION OM MULIGHEDEN FOR IDENTIFIKATION SOM ET IKKE-SAMARBEJDENDE TREDJELAND

(82) På baggrund af ovenstående konklusioner om Salomonøernes manglende opfyldelse af sine folkeretlige forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat til at træffe foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri bør dette land i henhold til IUU-forordningens artikel 32 underrettes om, at det muligvis kan blive identificeret som et land, Kommissionen betragter som et ikke-samarbejdende tredjeland, for så vidt angår bekæmpelse af IUU-fiskeri.

(83) I overensstemmelse med artikel 32, stk. 1, i IUU-forordningen bør Kommissionen underrette Salomonøerne om, at det muligvis kan identificeres som et ikkesamarbejdende tredjeland. Kommissionen bør ligeledes træffe alle de foranstaltninger, som er anført i artikel 32 i IUU-forordningen, over for Salomonøerne. For at sikre en forsvarlig forvaltning bør der fastsættes en frist, inden for hvilken det pågældende land kan svare skriftligt på meddelelsen og afhjælpe situationen.

(84) Underretningen af Salomonøerne om, at landet muligvis kan blive identificeret som et land, som Kommissionen i forbindelse med denne afgørelse betragter som ikkesamarbejdende, udelukker ikke og fører heller ikke automatisk til, at Kommissionen eller Rådet efterfølgende tager skridt til at identificere ikkesamarbejdende lande og opstille en liste over dem —

BESTEMT FØLGENDE:

Eneste artikel

Salomonøerne underrettes hermed om muligheden for, at landet bliver identificeret som et tredjeland, der af Kommissionen betragtes som et ikkesamarbejdende tredjeland med hensyn til bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri.

Udfærdiget i Bruxelles, den 12. december 2014. For Kommissionen Karmenu VELLA Medlem af Kommissionen

(1) EUT L 286 af 29.10.2008, s. 1.

(2) http://www.ffa.int/

(3) Nauru-aftalen (http://www.ffa.int/node/93#attachments).

(4) WCPFC's videnskabelige udvalgs niende ordinære samling, den 6.-14. august 2013, Pohnpei, Mikronesiens Forenede Stater, Annual Report to the Commission Part 1: Information on Fisheries Research and Statistics, Solomon Islands, WCPFC-SC9-AR/CCM-21 (http://www.wcpfc.int/system/files/AR-CCM-21-Solomon-Islands-AR-Part-1.pdf).

(5) International Plan of Action to prevent, deter and eliminate illegal, unreported and unregulated fishing, Food and Agriculture Organization of the United Nations, 2001.

(6) Code of Conduct for responsible fisheries, Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1995.

(7) Artikel 22-27 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1), artikel 67, stk. 1, litra a), og artikel 72 og 75 i Kommissionens forordning (EU) nr. 1063/2010 af 18. november 2010 om ændring af forordning (EØF) nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (EUT L 307 af 23.11.2010, s. 1).

(8) Voluntary guidelines on flag state performance, Food and Agriculture Organization of the United Nations, 2014.

(9) http://www.pmc.gov.sb/content/fisheries-act-outdated

(10) Konventionen om bevarelse og forvaltning af stærkt vandrende fiskebestande i det vestlige og centrale Stillehav, åbnet for undertegnelse den 5. september 2000 i Honolulu (http://www.wcpfc.int/doc/convention-conservation-and-management-highly-migratory-fish-stocks-western-and-central-pacific).

(11) Oplysninger fra http://hdr.undp.org/en/statistics.

(12) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1905/2006 af 18. december 2006 om oprettelse af et instrument til finansiering af udviklingssamarbejde (EUT L 378 af 27.12.2006, s. 41).

(13) http://www.oecd.org/dac/stats/daclistofodarecipients.htm

(14) Accompanying developing countries in complying with the Implementation of Regulation (EC) No 1005/2008 on Illegal, Unreported and Unregulated (IUU) Fishing, EuropeAid/129609/C/SER/Multi.

(15) Den 8. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, WCPFC SC8-AR/CCM-21.

(16) Sammenfattende rapport fra den 7. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, afholdt den 9.-17. august 2011 i Pohnpei, Sammenslutningen af Mikronesiske Stater (http://www.wcpfc.int/node/2896).

(17) Del 3.1. i den sammenfattende rapport fra den 8. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, afholdt den 7.-15. august 2012 (http://www.wcpfc.int/node/4587).

(18) Punkt 69-71 i den sammenfattende rapport fra den 8. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg.

(19) Den 8. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, WCPFC-SC8-AR/CCM-21.

(20) Punkt 35-36 i den sammenfattende rapport fra den 7. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg.

(21) Se fodnote 14.