<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

SAERBERETNING NR. 2/86

(Bemaerkninger, EOEF-traktatens artikel 206a, stk. 4)

om EFRU's saerlige faellesskabsaktioner med henblik paa regionaludvikling (kvotafrie aktioner)

med Kommissionens svar

(86/C 000/01)

>TABELPOSITION>

1. INDLEDNING

1.1. De saerlige faellesskabsaktioner med henblik paa regionaludvikling - ogsaa kaldet »kvotafrie aktioner« - blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 214/79 af 6. februar 1979 (*) (1) om aendring af Raadets forordning (EOEF) nr. 724/75 af 18. marts 1975 (2) om oprettelse af en europaeisk fond for regionaludvikling (EFRU). Formaalet med aendringen var at differentiere fondens virksomhed, saaledes at den ud over at stoette medlemsstaternes regionalpolitiske foranstaltninger (kvotabestemte aktioner) ogsaa kunne finansiere saerlige faellesskabsaktioner med henblik paa regionaludvikling.

1.2. De saerlige faellesskabsaktioner skal vaere knyttet til Faellesskabets politik samt til foranstaltninger truffet af Faellesskabet med henblik paa i hoejere grad at tage hensyn til den regionale betydning af denne politik og disse foranstaltninger eller daempe de regionale konsekvenser deraf. Undtagelsesvis kan aktionerne tage sigte paa at imoedegaa de strukturelle konsekvenser af saerlig alvorlige begivenheder i visse regioner eller omraader med henblik paa at erstatte nedlagte stillinger og oprette den noedvendige infrastruktur. Aktionerne maa ikke tage sigte paa intern omstrukturering af sektorer i tilbagegang, men kan ved oprettelse af nye oekonomiske aktiviteter fremme etablering af alternative former for beskaeftigelse i vanskeligt stillede regioner eller omraader.

1.3. Forordning (EOEF) nr. 214/79 indeholder ogsaa de generelle regler om vedtagelsen og ivaerksaettelsen af aktionerne. For hver enkelt aktion udsteder Raadet med enstemmighed - paa forslag af Kommissionen og efter hoering af Europa-Parlamentet - en saerlig forordning om de foranstaltninger, fonden kan deltage i, de omraader og regioner, hvor fonden kan intervenere, de nationale offentlige interventioner, der skal tages i betragtning ved tildelig af stoette fra fonden, fondens bidrag, modtagerne og finansieringsbestemmelserne.

1.4. Fondens stoettesatser varierer efter de foranstaltninger, der paataenkes gennemfoert. Fonden kan i almindelighed yde en stoette paa 50 % af de nationale udgifter, der kan tages i betragtning, naar der er tale om infrastrukturinvesteringer, mens der kan ydes et bidrag paa 70 % af de udgifter, som efter forordningernes ikrafttraeden er afholdt til stoette og serviceydelser til fordel for haandvaerksvirksomheder og mindre og mellemstore virksomheder. EF-stoetten udbetales til vedkommende medlemsstat eller til andre efter medlemsstatens naermere anvisninger. Forordningen indeholder ogsaa bestemmelser, som skal forhindre, at der paa samme tid modtages stoette fra EFRU til kvotabestemte og kvotafrie aktioner, og bestemmelser om samordning af EF's og medlemsstaternes stoetteordninger.

1.5. Faellesskabsaktionerne ivaerksaettes i form af saerlige programmer, som medlemsstaterne forelaegger til godkendelse i Kommissionen med henblik paa stoetteudbetaling. Programmerne finansieres af Faellesskabet og de paagaeldende medlemsstater i faellesskab, og det beloeb, der skal anvendes til aktionerne, udgoer 5 % af fondens midler.

1.6. I denne beretning gives der en redegoerelse for situationen med hensyn til de kvotafrie aktioner pr. 31. december 1985. Beretningen er opdelt i fire afsnit svarende til de vigtigste faser i udarbejdelsen og gennemfoerelsen af de kvotafrie aktioner, dvs. forordningerne om aktionerne, de saerlige programmer for gennemfoerelsen, den finansielle gennemfoerelse og de aarlige rapporter, medlemsstaterne fremsender om aktionernes gennemfoerelse.

2. FORORDNINGERNE OM AKTIONERNE

De tre forordningsserier

2.1. Indtil den 31. december 1985 har Raadet udstedt tre forordningsserier om kvotafrie aktioner. Siden udgangen af 1985 har der ikke vaeret hjemmel (3) til at ivaerksaette nye aktioner, men de tidligere vedtagne skal fuldfoeres eller ivaerksaettes i medfoer af de forordninger, som omtales i pkt. 2.2 - 2.6. I oevrigt findes der i den nye fondsforordning (EOEF) nr. 1787/84 regler om faellesskabsprogrammer, som skal traede i stedet for de kvotafrie aktioner.

Forordningerne af 7. oktober 1980

2.2. Paa grundlag af kommissionsforslag, der blev fremsat den 16. oktober 1979, vedtog Raadet den7. oktober 1980 den foerste serie paa fem forordninger ((EOEF) nr. 2615/80 - 2619/80) (4) om foelgende fem saerlige faellesskabsaktioner:

(a) udviklingen i visse franske og italienske regioner i forbindelse med udvidelsen af Faellesskabet,

(b) fjernelse af hindringerne for udviklingen af nye oekonomiske aktiviteter i visse omraader i Belgien, Italien og Det forenede Kongerige, der er beroert af strukturomlaegningen i jern- og staalindustrien,

(c) fjernelse af hindringerne for udviklingen af nye oekonomiske aktiviteter i visse omraader i Det forenede Kongerige, der er beroert af stukturomlaegningen i skibsbygningsindustrien,

(d) stoerre sikkerhed for energiforsyningen til visse regioner i Italien gennem en bedre udnyttelse af den nye teknologi i forbindelse med vandkraft og alternative energiformer,

(e) forbedring af den oekonomiske og sociale situation i graenseomraaderne mellem Irland og Nordirland.

2.3. Som foelge af, at aktionerne skulle gennemfoeres i flere forskellige medlemsstater, var der tale om i alt ni saerlige programmer; det anslaaede bidrag fra EF var paa i alt 220 mio ECU. Programmerne skulle straekke sig over fem aar regnet fra den tresindstyvende dag efter forordningernes ikrafttraeden, dvs. indtil den15. december 1985.

Forordningerne af 18. januar 1984

2.4. Paa grundlag af 6 nye forslag, som Kommissionen forelagde den 19. november 1982, vedtog Raadet den18. januar 1984 den anden serie forordninger ((EOEF)nr. 214/84 - 219/84) (5). Ved disse forordninger aendredes nogle af de tidligere forordninger, og der blev ogsaa indfoert nye aktioner:

(a) »udvidelses«-aktionen blev aendret med henblik paa at forstaerke og supplere den allerede vedtagne stoetteordning,

(b) der blev indfoert bestemmelser om en aktion, som skal bidrage til udviklingen i visse graeske regioner i forbindelse med udvidelsen,

(c) »jern- og staalindustri«-aktionen blev aendret med henblik paa at forstaerke og supplere stoetteordningen og udvide den til at omfatte nye omraader i Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Luxembourg og Det forenede Kongerige; der skal ogsaa kunne ydes stoette til andre, naermere bestemte omraader i forbindelse med strukturomlaegningsprogrammer for jern- og staalindustrien,

(d) »skibsbygnings«-aktionen blev aendret med henblik paa at forstaerke og supplere stoetteordningen og udvide den til nye omraader i Forbundsrepublikken Tyskland,

(e) »energiforsynings«-aktionen blev aendret med henblik paa at forstaerke og supplere stoetteordningen og udvide den til nye omraader i Graekenland,

(f) der blev indfoert bestemmelser om en aktion, som skal bidrage til at fjerne hindringerne for udviklingen af nye oekonomiske aktiviteter i visse omraader i Belgien, Frankrig, Irland, Italien, Nederlandene og Det forenede Kongerige, der er beroert af strukturomlaegningen i tekstil- og beklaedningsindustrien.

2.5. Faellesskabets bidrag til denne anden serie forordninger - som omfatter 25 saerlige programmer, der skal vaere gennemfoert den 1. april 1989 - anslaas til 724 mio ECU. Samtidig er ogsaa fristen for gennemfoerelsen af programmerne i henhold til de forudgaaende raadsforordninger af 7. oktober 1980 blevet udsat til den1. april 1989. Dette gaelder dog ikke forordningen om graenseomraaderne i Irland og Nordirland, som foerst blev aendret ved forordningerne af 17. december 1985. For denne ene forordnings vedkommende er fristen for gennemfoerelsen af programmerne blevet udsat til den 25. februar 1991.

Forordningerne af 17. december 1985

2.6. Kommissionen forelagde den tredje serie forslag for Raadet den 21. december 1984. Da der efter ikrafttraedelsen af den nye forordning (EOEF) nr. 1787/84 den1. januar 1985 ikke laengere var hjemmel for, at Raadet kunne vedtage denne tredje serie aktioner, fandt Raadets vedtagelse af forordningerne foerst sted den 17. december 1985 (6), efter at den nye fondsforordning var aendret. Forordningerne omfatter ti saerlige programmer, som skal vaere gennemfoert den 25. februar 1991. Faellesskabets bidrag anslaas til 144 mio ECU. Porgrammerne tager sigte paa:

(a) en udvidelse af »skibsbygnings«-aktionen til at omfatte nye omraader i Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Italien,

(b) en udvidelse af »tekstilindustri«-aktionen til nye omraader i Forbundsrepublikken Tyskland,

(c) en aendring af »graenseomraade«-aktionen med henblik paa at forstaerke og supplere stoetteordningen og udvide den til nye distrikter i Irland og Nordirland,

(d) gennemfoerelse af en aktion, som skal bidrage til at udvikle nye oekonomiske aktiviteter i visse omraader, der er beroert af ivaerksaettelsen af den faelles fiskeripolitik i Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Det forenede Kongerige.

(*) Fodnoterne er samlet sidst i beretningen.

Bemaerkninger

Forordningsbestemmelserne

2.7. De forskellige forordningsserier er som helhed karakteriseret ved, at der er sket en betydelig udvidelse af de omraader og foranstaltninger, der kan komme i betragtning, og af det tidsrum, der er afsat til gennemfoerelsen af de saerlige programmer.

2.8. »Jern- og staalindustri«-aktionen, som oprindelig omfattede visse omraader i Belgien, Italien og Det forenede Kongerige, er saaledes blevet udvidet til ogsaa at gaelde for andre omraader i Det forenede Kongerige, Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Luxembourg samt visse andre omraader, som skal fastlaegges i forbindelse med strukturomlaegningsprogrammerne for jern- og staalindustrien. Samtidig er de kategorier af foranstaltninger, som kan komme i betragtning, blevet udvidet fra seks til ni. En tilsvarende udvikling kan konstateres med hensyn til »skibsbygnings-« og »graenseomraade«-aktionerne. For de sidstnaevnte aktioner er antallet af kategorier foroeget fra syv til 15.

2.9. Samtidig har det vist sig vanskeligt at gennemfoere de oprindelig vedtagne aktioner. For de fleste aktioners vedkommende var der ved udgangen af 1985 gennemfoert en mindre del af programmerne end forudset (jf. naermere pkt. 4.1 - 4.9). Dette har foert til, at fristerne for gennemfoerelsen af programmerne i henhold til den foerste forordningsserie er blevet forlaenget ved aendringsforordningerne af 1984 og 1985. Hvor fristerne tidligere udloeb i 1985, er de nu fastsat til 1989, hhv. 1991.

De anslaaede faellesskabsbidrag

2.10. Faellesskabets anslaaede bidrag til hvert enkelt saerligt program og hver aktion eller aktionsserie er ikke udtrykkeligt anfoert i et saerligt dokument. For de aktioner, som blev vedtaget i 1984 og 1985, blev de af Kommissionen anslaaede beloeb i begrundelserne for forslagene senere aendret i forbindelse med Raadets vedtagelse af forordningerne, uden at de endelige overslag dog fremgaar af noget dokument. Da der her er tale om et forhold, som har vaesentlig betydning for den finansielle planlaegning, ville det vaere hensigtsmaessigt, at de anslaaede beloeb fremgik af et bestemt dokument.

Regnskabsfoering af forpligtelser

2.11. I Raadets foerste forordningsserie, som blev vedtaget den 7. oktober 1980, var det i artikel 5, stk. 5, bestemt, at der skulle traeffes afgoerelse om de budgetmaessige forpligtelser i forbindelse med gennemfoerelsen af de saerlige programmer for ét aar ad gangen, efterhaanden som programmerne foeres ud i livet. I den anden og tredje serie forordninger, der blev udstedt hhv. den 18. januar 1984 og den 17. december 1985, blev det bestemt - baade for de nye aktioner og for de tidligere, endnu ikke afsluttede aktioner - at der er indgaaet forpligtelser for den foerste tranche, saa snart Kommissionen har godkendt det saerlige program, og at indgaaelse af forpligtelser for de oevrige aarlige trancher sker under hensyntagen til de budgetmaessige muligheder og til programmets gennemfoerelse.

2.12. Kommissionens regnskabsfoering omfatter saaledes ikke samtlige anslaaede udgifter til gennemfoerelsen af de saerlige programmer, men kun de aarlige trancher, hvilket ikke er tilstraekkelig oplysende. Naar det - i form af en godkendelse af saerlige programmer - er besluttet at yde EF-stoette, skal hele det anslaaede udgiftsbeloeb fremgaa af regnskabsbilagene.

2.13. Behovet for at aendre reglerne er saa meget stoerre, som det i den nye fondsforordning bestemmes, at samme regler skal gaelde for hele programfinansieringen, herunder nationale programmer, som har betydning i EF-sammenhaeng. Der maa derfor forventes en stigning i antallet af programmer, som godkendes, uden at de anslaaede udgiftsbeloeb fremgaar af regnskabsbilagene.

Udbetalingen af stoetten

2.14. Forordningerne fra 1980 indeholdt en bestemmelse om, at »saafremt medlemsstaten dokumenterer, at det saerlige program allerede har medfoert udgifter, som skal daekkes af en aarlig tranche, kan fonden paa dennes anmodning udbetale et forskud paa 30 % af de bevillinger, der er til raadighed«. Naar forskuddet er opbrugt, og medlemsstaten har sendt Kommissionen en attest, hvori det bekraeftes, at foranstaltningerne faktisk er gennemfoert, og at der foreligger udfoerlig dokumentation (7), kan der udbetales nye forskud paa hver 30 % af de bevillinger, der er til raadighed for ét aar ad gangen.

2.15. I forordningerne af 1984 og 1985 blev reglerne aendret til, at der for nye aktioner og for tidligere, ikke afsluttede aktioner straks ved paabegyndelsen af foranstaltningerne kan udbetales et forskud paa 60 % af fondsstoetten vedroerende den foerste aarlige tranche, alt efter foranstaltningernes gennemfoerelsesstadium og de budgetmaessige muligheder. Naar medlemsstaten attesterer, at mindst halvdelen af dette foerste forskud er udbetalt, kan Kommissionen udbetale et yderligere forskud paa 25 %. For de foelgende aarlige trancher kan der udbetales forskud efter de samme regler, naar gennemfoerelsen af trancherne er paabegyndt. Restbeloebet for hver af de aarlige trancher »udbetales efter anmodning fra medlemsstaten, mod at denne godtgoer, at foranstaltningerne vedroerende den paagaeldende tranche kan betragtes som afsluttede, og mod angivelse af stoerrelsen af de afholdte offentlige udgifter«.

2.16. Udbetalingen af stoettebeloebene sker saaledes i vidt omfang i form af forskudsbeloeb og paa grundlag af generelle erklaeringer fra medlemsstaterne. Selv med henblik paa afregningen af restbeloebene er erklaeringerne i hoej grad upraecise.

2.17. Paa det nuvaerende stadium har udbetaling af store forskudsbeloeb ikke fremskyndet gennemfoerelsen af programmerne, idet gennemfoerelsesprocenten stadig er utilfredsstillende (jf. naermere i pkt. 4.1 - 4.9).

2.18. Hertil kommer, at det i forbindelse med saadanne generelle attestationer er saerdeles vigtigt, at Kommissionen i videst muligt omfang udnytter de oevrige muligheder, den har - f.eks. medlemsstaternes aarlige rapporter - for at foere et mere indgaaende tilsyn med programmernes gennemfoerelse. Som det vil blive omtalt i det foelgende, er der stadig lang vej igen.

2.19. Naar det tages i betragtning, hvor komplicerede aktionerne er, og hvor stor en rolle de nationale og lokale myndigheder spiller med hensyn til forvaltningen, burde de paagaeldende myndigheder have lagt stoerre vaegt paa at informere de potentielle stoettemodtagere og inddrage dem i problemstillingerne for at naa frem til en korrekt forstaaelse af forordningernes maal og metoder.

3. DE SAERLIGE PROGRAMMER UNDER DE KVOTAFRIE AKTIONER

Godkendte programmer

3.1. De kvotafrie aktioner ivaerksaettes i form af saerlige programmer, som medlemsstaterne forelaegger for Kommissionen. Kommissionens godkendelse af programmerne finder sted, efter at de er behandlet i fondsudvalget. Programmerne skal indeholde oplysning om den foreliggende situation og behovene i forhold til maalsaetningen for aktionen, en redegoerelse for de planlagte foranstaltninger, tidsplaner for deres gennemfoerelse samt mere generelt samtlige oplysninger til brug for vurderingen af det saerlige programs overensstemmelse med maalene for regionaludviklingen.

Programmerne under den foerste serie aktioner

3.2. Inden for rammerne af den foerste serie kvotafrie aktioner har Kommissionen godkendt otte saerlige programmer (jf. tabel 1).

>TABELPOSITION>

3.3. Et niende program i raekken - til en vaerdi af 4 mio ECU - tog sigte paa jern - og staalindustrien i Neapel-omraadet. Det blev forelagt Kommissionen af medlemsstaten i marts 1984, men den 31. december 1985 havde godkendelsen endnu ikke kunnet finde sted, idet programmet stadig var under behandling.

Programmerne under den anden serie aktioner

3.4. Under den anden serie aktioner har Kommissionen godkendt ti saerlige programmer (jf. tabel 2).

>TABELPOSITION>

3.5. En halv snes andre saerlige programmer for omraader i Belgien, Frankrig, Italien og Luxembourg var stadig under behandling den 31. december 1985. Paa samme tidspunkt havde Kommissionen endnu ikke truffet afgoerelse om at tilpasse de tidligere programmer, saaledes som det var bestemt i forordningerne af 18. januar 1984.

Bemaerkninger

3.6. Den revision, Revisionsretten har udfoert paa grundlag af bilag og besoeg paa stedet, giver Retten anledning til at fremsaette bemaerkningerne i det foelgende. De tre foerste er generelle, mens de oevrige vedroerer saerlige programmer.

Programmernes indhold

3.7. Bilagene til Raadets forordninger indeholder en oversigt over, hvilke oplysninger, programmerne skal indeholde. Trods denne oversigt, kraeves der saa omfattende oplysninger, at de indsendte dokumenter er for upraecise. De indeholder lange beskrivelser af de vanskelige forhold i de paagaeldende omraader og erhvervsgrene. Derimod savnes der ofte en klar afgraensning af de former for foranstaltninger, der skal ydes stoette til, og af forudsaetningerne for gennemfoerelsen, ligesom maalsaetningen - i form af et bidrag til udviklingen i omraadet eller erhvervsgrenen - sjaeldent er opgjort i tal. Hovedindholdet af ethvert program maa trods alt vaere, klart at afgraense de former for foranstaltninger, som skal gennemfoeres, og fastslaa forudsaetningerne for at gennemfoere dem set i forhold til de praecise maal, der skal opfyldes.

3.8. Der boer tilstraebes en forenkling, som kan foere til, at man fremhaever den praktiske gennemfoerelse af programmerne. Der boer saaledes laegges vaegt paa afgraensningen og gennemfoerelsen af de foreslaaede foranstaltninger og paa resultaterne eller de erfaringer, der kan drages i en udviklingssammenhaeng og paa baggrund af forordningernes maal.

3.9. I denne sammenhaeng er der kun gjort mindre fremskridt med programmerne under den anden serie. Dokumenterne er for forskellige fra program til program og selv fra omraade til omraade inden for samme program. F.eks. kan det med hensyn til »forbedring af omraader i forfald« i jern- og staalinsdustriomraader konstateres, at programmet for Det forenede Kongerige indeholder oplysninger om de enkelte bygninger eller bygningskomplekser, mens det tyske program, der blev godkendt samme dag, kun indeholder en generel beskrivelse af projekterne. For tekstilindustriomraaderne i Nederlandene gives der oplysninger om bygninger og bygningskomplekser i Twente-omraadet, men ikke i Helmond-omraadet. Disse forskelle viser, at programmerne eller dele af programmerne ikke er lige grundigt forberedt.

Konsekvenserne for beskaeftigelsen

3.10. I et ordvalg, som kan variere fra aktion til aktion, indeholder forordningerne om de kvotafrie aktioner en bestemmelse om, at et af hovedformaalene med de saerlige programmer er at skabe beskaeftigelse. I bilagene til forordningerne hedder det i oevrigt, at de saerlige programmer skal indeholde »en beskrivelse, saa vidt muligt med talangivelser, af maalsaetningerne for det saerlige program, isaer med hensyn til beskaeftigelsen«.

3.11. I programmerne findes der dog i almindelighed ikke en »beskrivelse med talangivelser af maalsaetningerne« med hensyn til beskaeftigelsen. I denne forbindelse kan saerlig naevnes »udvidelsesprogrammet« for Frankrig, hvori der goeres rede for de metode- og fortolkningsvanskeligheder, der er forbundet med udarbejdelsen af talangivelserne.

3.12. Selv i de tilfaelde, hvor talangivelserne findes, f.eks. i »udvidelsesprogrammet« for Italien, hvor det forventede antal nye arbejdspladser anslaas til »ca. 1 000 pr. aar«, er der tale om et skoen, som har vist sig ikke at vaere stoettet paa en egentlig undersoegelse. Det fremhaeves da ogsaa i selve dokumentet, at de beskaeftigelsesmaessige virkninger af foranstaltningerne kan vaere hoejst forskellige, baade med hensyn til arbejdspladsernes karakter og antal og med hensyn til den tid, det vil tage at faa dem oprettet.

3.13. I programmerne for Det forenede Kongerige (jern- og staalindustri, skibsbygning og tekstilindustri) anfoeres det, at antallet af arbejdspladser anslaas til 3 pr. 100 m2 nyindrettet bygning, og paa dette grundlagberegnes det forventede antal nye arbejdspladser. Der er i virkeligheden tale om et rent skoen, som forudsaetter en fuldstaendig udnyttelse af de nyindrettede industriomraader, og som i hoejere grad vedroerer den eventuelle fremtidige benyttelse af bygningerne end de reelle beskaeftigelsesudsigter.

Offentliggoerelse af programmerne

3.14. I Raadets forordninger af 7. oktober 1980 bestemmes det i artikel 3, stk. 8, at det saerlige program »efter Kommissionens godkendelse offentliggoeres til underretning i De Europaeiske Faellesskabers Tidende«.

3.15. En saadan offentliggoerelse i Tidende har imidlertid aldrig fundet sted, bl.a. paa grund af det store oversaettelsesarbejde til alle faellesskabssprogene og dokumenternes omfang (i alt 757 sider for programmerne under foerste serie plus 134 sider bilag).

3.16. Forordningerne af 18. januar 1984 giver imidlertid mulighed for en enklere form for offentliggoerelse, eventuelt i brochureform og kun paa nogle af sprogene. I 1984-forordningerne (bortset fra forordninger om »jern- og staalindustriaktionen«, der sandsynligvis paa grund af en forglemmelse ikke er aendret paa dette punkt) blev bestemmelsen i artikel 3, stk. 8, aendret til, at det saerlige program efter godkendelsen skal »offentliggoeres af Kommissionen til orientering«. Men heller ikke denne bestemmelse er blevet efterkommet, idet de saerlige programmer kun findes i form af interne dokumenter og ikke offentliggoeres i nogen form. Kommissionen - der med rette laegger vaegt paa at informere om fondens virksomhed - boer soerge for, at de saerlige programmer offentliggoeres paa hensigtsmaessig maade.

»Udvidelsesprogrammet« i Frankrig

3.17. I henhold til »udvidelsesprogrammet« for regionerne i Frankrig skal halvdelen af midlerne anvendes til stoette og faciliteter til mindre og mellemstore virksomheder, mens den anden halvdel skal benyttes til produkt - og teknologifornyelse samt fremme af haandvaerkssektoren og turismen i landbrugsomraaderne. I programbeskrivelsen gives der en indgaaende redegoerelse for den foreliggende situation, de tilsigtede virkninger og de eksisterende stoetteordninger paa de omraader, der indgaar i den kvotafrie aktion.

3.18. Programmet indeholder imidlertid ingen praecise talangivelser for, hvad der skal soeges opnaaet, og det giver intet grundlag for at individualisere de projekter, der skal ydes stoette til. Det bestaar i hovedsagen af en metodebeskrivelse for de paataenkte foranstaltninger, og en naermere fastlaeggelse af de foranstaltninger, der ydes stoette til, kan derfor kun ske ved hjaelp af vejledende stikproever paa stedet.

3.19. Det har derfor vaeret forbundet med vanskeligheder at stille de stoettebeloeb fra Faellesskabet, der er afsat til finansieringen af programmet, til raadighed, specielt med hensyn til dokumentationen for, hvad stoetten rent faktisk er anvendt til. I en rapport af 18. oktober 1985, som den franske revisionsret har fremsendt til EF-Revisionsretten, goeres der rede for disse vanskeligheder, idet det udtales, at der i Frankrig er oprettet saerlige budgetposter fra og med 1984, og at dette skulle kunne afhjaelpe nogle af ulemperne ved den hidtil fulgte praksis.

»Udvidelses- og energiforsyningsprogrammerne« i Italien

3.20. »Udvidelsesprogrammet« for regionerne i Italien har i praksis kun vaeret gaeldende for aaret 1981. Efter dette tidsrum er det udformet som et »rammeprogram«, idet det kun gaar ud paa, at den foreslaaede stoette fordeles paa de forskellige former for foranstaltninger, uden at det angives naermere, hvor foranstaltningerne gennemfoeres, eller hvilke foranstaltninger, det drejer sig om. Denne udformning af programmet blev valgt for at give regionerne stoerre muligheder for at deltage i de initiativer, som skulle tages efter 1981, men den er i strid med forordningens artikel 3, stk. 4, hvorefter programmet skal indeholde en beskrivelse af de projekterede foranstaltninger og tidsplanerne for deres gennemfoerelse. Denne udformning har desuden i hoej grad svaekket den praktiske gennemfoerlighed.

3.21. Programmet for »energiforsyningsaktionen« i Italien er mere fuldstaendigt udformet. Ca. 45 % af udgifterne skal anvendes til at gennemfoere 34 biogasprojekter, 26 % er afsat til opfoerelse eller ombygning af 11 mindre vandkraftvaerker, 22 % til vindkraftanlaeg og 7 % til mindre vandkraftressourcer.

3.22. Under et besoeg, som Retten aflagde paa stedet i 1984, konstateredes det imidlertid, at der internt var betydelige vanskeligheder paa grund af, at programmet i hovedsagen var vejledende og var udarbejdet, uden at alle forudsaetningerne for ivaerksaettelsen var til stede paa nationalt plan. For flere grupper af foranstaltninger havde den myndighed, der forvaltede programmet, saaledes endnu ikke truffet afgoerelse om de projekter, som kunne finansieres under aktionen. Nogle af projekterne er i oevrigt ikke stoetteberettigede, fordi de skal gennemfoeres uden for de bjergomraader, der omtales i forordningens artikel 2.

3.23. De foranstaltninger, der var ivaerksat, var saaledes endnu ikke tildelt stoette fra Faellesskabet, og baade for dette program og »udvidelsesprogrammet« var det forskud, medlemsstaten havde modtaget fra EFRU (hhv. 1,5 og 4,8 mio ECU), fortsat blokeret i statens finansforvaltning. Denne situation svaekker stoettens virkning som incitament for modtageren, som skal ivaerksaette projekterne uden at kunne raade over forskuddene og endog uden at have sikkerhed for at modtage EF-stoetten, idet der endnu ikke er truffet afgoerelse om stoetteberettigelsen.

»Graenseomraadeprogrammerne« i Irland og Nordirland

3.24. Den kvotafrie aktion til fordel for graenseomraaderne i Irland og Nordirland tager sigte paa at udvikle turismen, haandvaerksvirksomhederne og de mindre og mellemstore virksomheder. Begrundelsen for at gen-nemfoere den saerlige aktion var behovet for at udvikle samarbejdet mellem de to graenseomraader, men projekter af betydning for omraader paa begge sider af graensen naevnes hverken i forordningen eller programmet.

3.25. Under et revisionsbesoeg, som Retten aflagde i slutningen af 1983, kunne det konstateres, at der ud over EF-programmet var taget enkeltstaaende initiativer paa tvaers af graensen, f.eks. faelles udarbejdelse af landkort, fremstilling af turistbrochurer og afholdelse af konferencer. Der var generelt tale om initiativer, som allerede var taget, da den kvotafrie aktion blev ivaerksat, og EF-aktionen havde hoejst medvirket til, at de blev viderefoert, men ikke givet grundlag for, at de blev udvidet yderligere.

»Jern- og staalindustriprogrammet« i Belgien

3.26. For Belgiens vedkommende har foranstaltningerne under programmet for »jern- og staalindustriomraader« udelukkende vaeret koncentreret om produkt- og teknologifornyelse i mindre og mellemstore virksomheder. Der er tale om en ambitioes udvikling, som uden tvivl boer fremmes, og da programmet samtidig er vanskeligt at gennemfoere, ydes EF-stoetten med den hoejeste sats paa 70 % af udgifterne.

3.27. Det har dog hurtigt vist sig, at antallet af interesserede virksomheder paa trods af et omfattende opsoegende arbejde fra myndighedernes side har vaeret begraenset, og at programmet derfor ikke kunne gennemfoeres som planlagt.

»Udvidelses- og energiforsyningsprogrammerne« for de graeske oeer

3.28. For de to graeske programmer bestemmes det i forordningerne af 18. januar 1984 - i modsaetning til, hvad der gaelder for de oevrige kvotafrie aktioner, hvorunder der kun kan ydes stoette til udgifter, som afholdes efter forordningens ikrafttraeden - at EFRU kan yde stoette til udgifter, der er afholdt fra den tolvte maaned forud for forordningens ikrafttraeden.

3.29. Denne saerregel har vaeret avendt paa »energiforsyningsprogrammet«, som omfatter flere initiativer, der allerede var ivaerksat, da programmet blev udarbejdet. »Udvidelsesprogrammet« bestaar derimod hovedsagelig af hensigtserklaeringer. Selv med hensyn til infrastrukturerne omfatter dette program investeringer, som endnu kraever betydelige forberedelser, og dette indebaerer tillige en vis unoejagtighed med hensyn til noejagtig hvilke udgifter, det paataenkes at henfoere under programmet.

Konklusioner vedroerende de gennemgaaede saerlige programmer

3.30. Selv om det ligger i de saerlige aktioners karakter, at der maa foelges forskellige fremgangsmaader for de enkelte programmer, viser bemaerkningerne i det foregaaende, at programudformningen kan og skal forbedres. Foranstaltninger af samme art boer praesenteres paa ensartet maade. Tidsplanen for gennemfoerelsen boer indeholde oplysning om planen for selve foranstaltningerne og boer ikke alene bestaa af en anslaaet forfaldsplan for udgifterne, hvori det i oevrigt ikke praeciseres naermere, om der er tale om forpligtelser eller betalinger. De instanser, som inddrages i programgennemfoerelsen boer i hoejere grad deltage i udarbejdelsen af programmerne. Endelig boer der gives mere praecise oplysninger om, hvilke resultater der paaregnes af de forskellige former for foranstaltninger, og hvorledes de bidrager til at realisere de opstillede maal.

3.31. Som det fremgaar af bemaerkningerne i det foregaaende, bevirker disse mangler, at der opstaar forskellige forsinkelser. Der kan dels vaere tale om, at den administrative praksis, som foelges, er til hinder for en effektiv gennemfoerelse, dels om, at forudsaetningerne for gennemfoerelsen af projekterne ikke er til stede, eller at de paataenkte foranstaltninger er for upraecist beskrevet til, at de kan gennemfoeres tilstraekkelig hurtigt.

4. DEN FINANSIELLE GENNEMFOERELSE AF DE KVOTAFRIE AKTIONER

Forpligtelser, betalinger og bevillingsoverfoersler

Forpligtelser og betalinger

4.1. I tabel 3 og 4 gives der en oversigt over situationen pr. 31. december 1985 med hensyn til de forpligtelser og betalinger, der er regnskabsfoert under de enkelte programmer, hhv. under den foerste og anden serie aktioner. Der er endnu ikke regnskabsfoert beloeb i henhold til den tredje serie forordninger fra december 1985.

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

4.2. Redegoerelsen i det foelgende boer ogsaa sammenholdes med de detaljerede oplysninger i tabellen i bilag I, hvoraf det for hvert saerligt program fremgaar, hvilke forpligtelser der er indgaaet, og hvilke betalinger der er afholdt under hver af de aarlige trancher.

Bevillingsoverfoersler

4.3. I forordning (EOEF) nr. 214/79 bestemtes det, at det beloeb, som kunne anvendes til de saerlige aktioner, udgjorde 5 % af fondens midler. Paa grund af den tid det tager at forberede og vedtage forordningerne og at faa godkendt de dertil svarende programmer og paa grund af forsinkelserne ved gennemfoerelsen af programmerne, har Kommissionen ikke kunnet udnytte en betydelig del af de forpligtelses- og betalingsbevillinger, der siden 1978 har vaeret afsat til kvotafrie aktioner (jf. tabel 5). De uudnyttede bevillinger er normalt blevet overfoert til kvotabestemte aktioner. Dette gaelder dog ikke betalingsbevillinger paa 40 mio ECU, som bortfaldt i 1984.

>TABELPOSITION>

Bemaerkninger

4.4. AArsagen til den lave udnyttelsesgrad for bevillingerne og de deraf foelgende bevillingsoverfoersler er dels den tid, det tager at forberede vedtagelsen af forordningerne og godkendelsen af programmerne, dels forsinkelser ved selve programgennemfoerelsen.

Vedtagelsen af forordningerne og godkendelsen af de dertil svarende programmer

4.5. Det har vist sig, at det tager meget lang tid at forberede og faa vedtaget forordningerne og de dertil svarende programmer. AArsagen hertil er foerst og fremmest den tid det tager, foer der traeffes afgoerelse i Raadet. Dette har varet 12 maaneder for den foerste og tredje serie forordninger og 14 maaneder for den anden serie. Det tager ogsaa tid, foer medlemsstaterne forelaegger programmerne. For de forordninger, der blev vedtaget i januar 1984, var der saaledes fire programmer, som medlemsstaterne endnu ikke havde forelagt pr. 31. december 1985. Siden oprettelsen af den kvotafrie afdeling i 1979 er beslutningsprocessen for programmerne under de tre forordningsserier endnu ikke afsluttet, jf. oversigten i tabellen i bilag II. Disse forhold er i hvert fald til dels forklaringen paa den lave udnyttelsesgrad for bevillingerne, som er konstateret.

Forsinkelser ved gennemfoerelsen

4.6. Den finansielle gennemfoerelse af de »kvotafrie« forordninger er betydelig forsinket, navnlig som foelge af vanskeligheder med hensyn til programmerne. Under den foerste serie - hvor det oprindelig var forudsat, at programmerne skulle vaere gennemfoert ved udgangen af regnskabsaaret 1985 - er der stadig kun indgaaet forpligtelser for et beloeb, som svarer til godt halvdelen af Faellesskabets bidrag, mens der kun er afholdt betalinger svarende til en tredjedel af bidraget. Under den anden serie, som skal vaere afsluttet i april 1989, er forholdet ikke bedre, specielt ikke i betragtning af det store antal programmer, der endnu ikke er godkendt.

4.7. Disse forsinkelser betyder, at der sker en beklagelig udvanding af de finansierede aktioners gennemslagskraft og af deres effekt med henblik paa de i forordningerne opstillede maal. Samtidig sker der en maerkbar forringelse af den tilkendte stoettes vaerdi som foelge af inflationen. Hertil kommer, at det paa grund af de laengere frister maa befrygtes, at der er sket en udvikling med hensyn til de forhold, som var afgoerende for valget af foranstaltningerne.

4.8. Halvdelen af betalingerne paa i alt 70,4 mio ECU under den foerste serie er foretaget i form af forskud, eftersom betalingerne i henhold til de afsluttede aarlige trancher udgoer 35,6 mio ECU. Af de seks foerste aarlige trancher, som var paabegyndt i 1981, var tre endnu ikke afsluttet den 31. december 1985, nemlig »udvidelsesprogrammet« i Frankrig, »udvidelsesprogrammet« i Italien og »energiforsyningsprogrammet« i Italien.

4.9. Tidsplanen for fondens stoette til de saerlige programmer i aarene 1981-1985 var oprindelig opstillet som anfoert i tabel 6. Selv naar det tages i betragtning, at der er en tidsforskydning mellem programgennemfoerelsen i medlemsstaterne og Kommissionens bogfoering, maa det dog for flere af programmerne konstateres, at det regnskabsfoerte beloeb for trancherne ved femaarsperiodens udloeb er lavere end oprindelig planlagt for de foerste to aar.

>TABELPOSITION>

Endnu ikke gennemfoert finansiering

4.10. Den endnu ikke gennemfoerte finansiering inden for rammerne af de kvotafrie aktioner falder under foelgende tre kategorier:

(a) af indgaaede forpligtelser paa i alt 178 mio ECU i henhold til aarlige trancher er 97 mio ECU betalt, mens 81 mio ECU endnu ikke er betalt; det sidstnaevnte beloeb indgaar i, hvad der saedvanligvis kaldes »fortidens byrder«;

(b) i henhold til godkendte programmer, hvorefter der skal udbetales et stoettebeloeb paa i alt 490 mio ECU, er et forpligtelsesbeloeb paa 312 mio ECU - som ogsaa hoerer til fortidens byrder - endnu ikke regnskabsfoert som forpligtelser, og paa et senere tidspunkt skal beloebet betales;

(c) de aktioner, der er hjemmel for i raadsforordningerne, omfatter en raekke endnu ikke godkendte programmer til et samlet beloeb af 598 mio ECU; indgaaelsen af forpligtelserne og afholdelsen af betalingerne i denne forbindelse skal normalt ske i det tidsrum, som er afsat til gennemfoerelsen af aktionerne.

4.11. Som det fremgaar af tabel 7, skal der saaledes i tiden indtil 1991 gennemfoeres en finansiering af et samlet beloeb paa 991 mio ECU i betalinger og 910 mio ECU i forpligtelser, herunder 312 mio ECU, som der er indgaaet forpligtelse for, men som endnu ikke er regnskabsfoert.

>TABELPOSITION>

Nogle kategorier af foranstaltninger er ikke stoetteberettigede

4.12. Den dokumentation, som foreligger paa Faellesskabsniveau er som allerede naevnt generel, og den kan ikke benyttes til en kontrol af, om der kan ydes stoette til de af medlemsstaterne anmeldte udgifter. En saadan kontrol kan under de nuvaerende forhold kun foretages paa stedet.

4.13. Under Rettens revisionsbesoeg konstateredes det, at de kategorier af foranstaltninger, som omtales i de foelgende punkter, og som indgaar i medlemsstaternes udgiftsanmeldelser, ikke var i overensstemmelse med de gaeldende bestemmelser. Dette forhold boer foere til, at Kommissionen i hoejere grad foretager egne kontrolforanstaltninger paa omraadet, og at den drager de fornoedne konsekvenser med hensyn til godtgoerelsen af udgifterne.

4.14. I artikel 4, stk. 3, i Raadets forordning af7. oktober 1980 om »jern- og staalindustriaktionen« bestemmes det, at fonden kan bidrage til »oprettelse eller udvikling ved direkte eller indirekte stoette af raadgivningsvirksomheder eller raadgivningsorganer for administration eller planlaegning«. De foranstaltninger, som er finansieret i Det forenede Kongerige i henhold til denne bestemmelse, har ganske afgjort vedroert raadgivningsorganers eller tilsvarende firmaers tjenesteydelser. Der var imidlertid tale om organer eller firmaer, som fandtes paa en fortegnelse over virksomheder med offentlig godkendelse. Fortegnelsen omfatter de fleste af de specialiserede raadgivningsfirmaer, der er kendt paa internationalt plan. Under disse omstaendigheder opfylder fondsstoetten kun i ringe omfang forordningens krav om, at den skal tage sigte paa oprettelse eller udvikling af raadgivningsvirksomheder eller raadgivningsorganer.

4.15. I samme forordnings artikel 4, stk. 4, hedder det, at fonden kan yde stoette til »oprettelse eller udvikling af serviceorganer, der er faelles for flere virksomheder«, og i artikel 5, stk. 1, litra e), bestemmes det naermere, at stoetten »daekker en del af virksomhedernes udgifter i forbindelse med driften af disse serviceorganer«. De foranstaltninger, som i henhold til disse bestemmelser er finansieret i Det forenede Kongerige, har bestaaet i, at et revisionsfirma har faaet godtgjort udgifter til managementraadgivning for en snes erhvervsdrivende institutioner. Saadanne foranstaltninger er ikke omfattet af forordningens formaal, som er at bidrage til, at ogsaa mindre og mellemstore virksomheder - i faellesskab - kan raade over egne serviceorganer med hensyn til administration, efteruddannelse, forskning eller markedsfoering.

4.16. En tilsvarende bemaerkning maa fremsaettes om »oprettelse eller udvikling af serviceorganer, der er faelles for flere virksomheder« i Irland (artikel 4, stk. 7, litra c), i »graenseomraade«-forordningen). De udgifter, medlemsstaten har anmeldt under dette projekt, har hovedsagelig bestaaet af faste bidrag til driften af en offentlig institution, som virker til fremme af eksport (udstillinger, salgsrejser og salgsfremstoed). Der er risiko for, at denne stoette har den modsatte virkning end tilsigtet i forordningen, hvis formaal er at mindske mindre og mellemstore virksomheders afhaengighed af andre serviceorganer.

4.17. I et andet tilfaelde i Irland var udgifterne til udvikling af transportvirksomheder (forordningens artikel 4, stk. 5) i oevrigt i overensstemmelse med programmet gaaet til udbygning af Sligo-lufthavnen i amtet af samme navn. Sligo amt (»county«) hoerte ikke til de stoetteberettigede omraader, men tanken var, at lufthavnen skulle benyttes af turister, som vil besoege andre amter, der hoerer til graenseomraaderne. Desuden er Sligo amt blevet et regionaludviklingsomraade ved ikrafttraedelsen af forordningerne af 17. december 1985. Dette kan imidlertid ikke anfoeres som begrundelse for, at det skulle vaere korrekt at yde stoette til disse udgifter i henhold til artikel 2 i forordningen af 7. oktober 1980, som indeholdt en opregning af de »counties«, der var graenseomraader.

5. AARSRAPPORTER OM GENNEMFOERELSEN AF PROGRAMMERNE

Medlemsstaternes aarsrapporter

Rapporternes betydning

5.1. Ved udgangen af hvert aar skal den paagaeldende medlemsstat forelaegge Kommissionen en rapport, hvori det anfoeres, hvor langt gennemfoerelsen af det saerlige program er naaet. Rapporten skal ogsaa indeholde de oplysninger, der kraeves ifoelge bilagene til forordningerne om de kvotafrie aktioner. Rapporterne skal goere det muligt for Kommissionen at sikre sig, at det saerlige program gennemfoeres, kontrollere virkningerne heraf og kontrollere, om de forskellige foranstaltninger gennemfoeres paa indbyrdes sammenhaengende maade.

5.2. Rapporternes betydning for forvaltningen af de kvotafrie aktioner er allerede naevnt. Rapporterne er de eneste aktstykker, der, som ordningen er udformet, skal saette Kommissionen i stand til at overvaage gennemfoerelsen af de saerlige programmer, idet de oevrige dokumenter, medlemsstaterne skal fremsende om gennemfoerelsen, har karakter af generelle attestationer.

Indsendte aarsrapporter

5.3. I tabel 8 gives der en oversigt over de aarsrapporter, som medlemsstaterne indtil 31. december 1985 har fremsendt til Kommissionen, og som kun vedroerer de paabegyndte programmer under den foerste forordningsserie.

>TABELPOSITION>

Bemaerkninger

Overholdelsen af kravet om fremsendelse af aarsrapporter

5.4. Tabel 8 viser, at de gaeldende bestemmelser om indsendelse af aarsrapporter kunne vaere respekteret i videre omfang.

5.5. »Udvidelsesprogrammet« i Frankrig og »energiforsyningsprogrammet« i Italien blev godkendt i juni 1981, men den foerste rapport blev fremsendt ved udgangen af 1982. Den anden rapport fra Frankrig angik situationen pr. 1. maj 1984. For »udvidelsesprogrammet« og »energiforsyningsprogrammet« i Italien forelaa rapporterne for 1984 endnu ikke den 31. december 1985.

5.6. I denne sammenhaeng skal det bemaerkes, at forordningerne ikke foreskriver tidsfrister for fremsendelse af aarsrapporter.

AArsrapporternes indhold

5.7. Der er endnu stoerre forskel paa, hvordan aarsrapporterne om programgennemfoerelsen udarbejdes, end de forskelle, der maa konstateres med hensyn til programmerne. Nogle rapporter indeholder en opregning af de projekter, der er ydet stoette til, i det mindste for de vigtigste kategorier af foranstaltninger. Andre indeholder kun samlede udgiftsbeloeb eller samlede beloeb for, hvad bevillingerne er anvendt til. Oplysninger om virkningerne af programgennemfoerelsen gives kun lejlighedsvis, og selv da er oplysningerne ret upraecise.

5.8. I rapporterne sondres der ikke mellem udgiftsbeloeb, som er betalt, og beloeb, der endnu ikke er betalt. Nogle beloeb stoettes f.eks. paa »tilbudsskrivelser«. Sondringen mellem forpligtelser, betalinger og endnu ikke betalte beloeb, som har vaesentlig betydning for opfoelgningen af den finansielle gennemfoerelse af stoetten, fremgaar imidlertid ikke af rapporterne.

5.9. Ingen af rapporterne giver grundlag for at foelge den finansielle gennemfoerelse af de enkelte aarlige trancher eller for at afgoere, hvilke af trancherne der er afsluttet, og hvilke trancher der endnu ikke er afsluttet i medlemsstaterne. Kun i nogle tilfaelde foretages der en i oevrigt ikke saerlig indgaaende sammenligning med overslagene i programmerne.

5.10. I den sidste rapport om graenseomraaderne i Irland oplyses det for hver kategori af foranstaltninger og i nogle tilfaelde for hvert enkelt projekt, baade hvilke udgifter der er afholdt i aarets loeb, og hvilke udgifter der sammenlagt er afholdt fra paabegyndelsen af programmet. En sammenligning med tallene i rapporterne for de foregaaende aar viser imidlertid, at der er uoverensstemmelser mellem beloebene. Der findes maaske en forklaring paa, at tallene ikke stemmer overens, men den fremgaar ikke af rapporterne. En tilsvarende sammenligning kan ikke foretages ud fra rapporterne om graenseomraaderne i Nordirland eller de oevrige rapporter fra Det forenede Kongerige, idet de kun indeholder oplysning om de samlede udgiftsbeloeb. I rapporterne om »jern- og staalindustriprogrammet« og »skibsbygningsprogrammet« i Det forenede Kongerige og i »udvidelsesprogrammet« i Frankrig gives der overhovedet ikke oplysning om fordelingen af udgifterne paa de enkelte projekter.

5.11. Kommissionen boer paa grundlag af oplysningerne i bilagene til forordningerne om de kvotafrie aktioner udarbejde en skematisk oversigt for opstillingen af aarsrapporterne. Oversigten kan benyttes til at angive, hvilke naermere oplysninger der er noedvendige for at vurdere projektforloebene, dokumentationen for udgifterne og resultaterne af ivaerksaettelsen af programmerne.

5.12. Formaalet med aarsrapporterne er ikke at give i de vaesentlige generelle oplysninger, som kan benyttes til at aflaegge beretning om en bestemt faellesskabsaktivitet. AArsrapporterne er en del af dokumentationsmaterialet om programgennemfoerelsen, og de boer specielt kunne bruges til at foretage en sammenholdelse med medlemsstaternes anmodninger om udbetaling af restbeloebene af de aarlige trancher. Selv inden for et forvaltningssystem som det, der anvendes for de kvotafrie aktioner, hvor der afgives samlede erklaeringer om den finansielle gennemfoerelse, har Faellesskabet pligt til at kontrollere, at udgifterne har vaeret berettigede, og i denne forbindelse boer aarsrapporterne vaere et af de vigtigste led i dokumentationsmaterialet.

Gennemgang af aarsrapporterne og godkendelse af de saerlige programmer

5.13. Gennemgangen af aarsrapporterne boer tages som anledning til i tide at foreslaa og traeffe nye afgoerelser, som maatte forekomme hensigtsmaessige for at gennemfoere programmerne eller i givet fald hurtigt at aendre dem. Ogsaa paa dette punkt boer der ske forbedringer.

5.14. I rapporten pr. 30. november 1982 fra Italien om »udvidelses-« og »energiforsyningsprogrammet« og om det »jern- og staalindustriprogram«, som befandt sig paa forslagsstadiet, fremhaevedes vanskelighederne paa grund af de yderst forskelligartede aktioner, som skulle gennemfoeres, forskellene i retsreglerne for de organer, som skal gennemfoere aktionerne, og det forhold, at der paa nationalt eller regionalt plan ikke fandtes saerlige lovregler for enkelte af sektorerne.

5.15. Som omtalt i pkt. 3.27 viste det sig fra 1983 i Belgien, at programmet kunne have visse indirekte virkninger - udbredelse af nye opfattelser og synspunkter og nyt erfaringsmateriale - men at de egentlige fornyelsesbestraebelser (forskning og praktisk anvendelse) ville blive mindre omfattende end planlagt.

5.16. Det varede laenge, foer der som konsekvens af forholdene blev taget bestemte skridt, og selv om der er blevet udstedt nye raadsforordninger, havde forholdene omkring programmerne kun udviklet sig i ringe omfang pr. 31. december 1985.

Gennemgang af de trufne foranstaltninger

5.17. Den efterfoelgende gennemgang af foranstaltningerne kan i praksis kun udfoeres for de programmer, hvis gennemfoerelse er betydelig fremskreden. Med dette forbehold fremgaar det af nogle af medlemsstaternes aarsrapporter, at tendensen gaar i retning af, at man koncentrerer sig om udstyr og infrastrukturer. For »graenseomraadeprogrammet« i Irland og Nordirland var gennemfoerelsesprocenten for udgiftsoverslagene 90,1 ved udgangen af 1984 for foranstaltningerne i forordningens artikel 4, stk. 3, (anskaffelse af udstyr og anlaeg af infrastrukturer, der er direkte knyttet til udvikling af turismen, og til kulturelle og rekreative aktiviteter) i forhold til programmet for Irland indtil samme tidspunkt, mens gennemfoerelsesprocenten derimod var 70,1 for det samlede program. Specielt med hensyn til stoetten til haandvaerksvirksomheder har det vaeret vanskeligt at foelge overslagene (forordningens artikel 4, stk. 6: 63,3 % for Irland og 42,7 % for Nordirland), bl.a. som foelge af, at det har vaeret vanskeligt at finde egnede projekter.

5.18. Af andre rapporter, f.eks. fra Det forenede Kongerige om »jern- og staalindustriomraaderne« og »skibsbygningsaktionen«, fremgaar det, at gennemfoerelsesprocenten har vaeret den samme for infrastrukturer og stoette til mindre og mellemstore virksomheder. I denne sammenhaeng skal der dog henvises til bemaerkningerne i pkt. 4.17 - 4.18, hvoraf det fremgaar, at bestemmelserne om stoette til mindre og mellemstore virksomheder er blevet anvendt meget bredt, saaledes at forordningens formaal ikke er overholdt.

5.19. Af rapporterne om »graenseomraader« i Irland - som er de eneste rapporter, hvori udgifterne er opdelt paa enkeltprojekter - fremgaar det ogsaa, at der er sket en staerk opdeling af og spredning i de finansierede infrastrukturinvesteringer, hvilket har formindsket stoetteeffekten. Af et samlet udgiftsbeloeb (i henhold til forordningens artikel 4, stk. 3) paa 7,25 mio Ir.£ (ca. 5,2 mio ECU) blev der ydet stoette til 215 projekter, dvs. at de gennemsnitlige udgifter var paa 33 721 Ir.£ pr. projekt. Nogle af investeringerne beloeb sig til under 1 000 Ir.£.

5.20. Der er naerliggende fare for, at kvotafrie aktioner til dels benyttes til at finansiere investeringer, som der paa grund af beloebenes stoerrelse ikke kunne ydes stoette til fra fondens kvotabestemte afdeling, hvor der blev stillet krav om udgifter paa mindst 50 000 ECU pr. projekt.

6. KONKLUSIONER

6.1. De kvotafrie aktioner har opfyldt et behov for at lade fondens stoette komme flere forskellige omraader til gode; men da der er tale om nye aktionsformer, burde Kommissionen og medlemsstaterne have behandlet problemerne i forbindelse med ivaerksaettelsen af aktionerne mere indgaaende.

6.2. Gennemfoerelsen af aktionerne har imidlertid indtil nu vaeret praeget af betydelige forsinkelser, som i vaesentlig grad har svaekket stoetteeffekten. For det foerste har det taget meget lang tid at forberede og faa vedtaget forordningerne og at behandle og faa godkendt programmerne. For det andet er der opstaaet forskellige vanskeligheder i forbindelse med selve gennemfoerelsen af programmerne, dels fordi programmerne ofte har vaeret upraecise, dels fordi forudsaetningerne for gennemfoerelsen ikke altid har vaeret til stede.

6.3. Samtidig har den udvikling, forordningsbestemmelserne har gennemgaaet, vaeret karakteriseret ved, at der er givet mulighed for at yde stoette til stadig flere foranstaltninger og regioner, og ved, at der udbetales betydelige forskud til medlemsstaterne.

6.4. Under disse omstaendigheder boer Kommissionen foretage en grundigere behandling af de programmer, medlemsstaterne forelaegger den til godkendelse, og den boer udnytte sine befoejelser ifoelge de gaeldende regler til fuldt ud at forvalte og foere kontrol med aktionerne, bl.a. ved i stoerre omfang og systematisk at foretage kontrol paa stedet.

6.5. Kommissionen og medlemsstaterne boer tilstraebe, at der ved udformningen af programmerne i hoejere grad laegges vaegt paa de praktiske aspekter og paa de resultater, som skal opnaas i henhold til forordningerne. Det er ogsaa noedvendigt, at de lokale myndigheder, som har med programmerne at goere, faar flere oplysninger og i hoejere grad goeres opmaerksomme paa programudformningen, formaalene og fremgangsmaaderne i henhold til forordningerne. I for mange tilfaelde har programmet vist sig at vaere overvejende formelt, idet forudsaetningerne for at gennemfoere det ikke har vaeret til stede.

6.6. For Kommissionens finansielle forvaltning er der endnu ikke etableret et hensigtsmaessigt system med hensyn til dokumentation og regnskabsfoering, som kan vise omfanget af den igangvaerende finansiering, og de temmelig store beloeb, som endnu ikke er finansieret.

6.7. Det boer overvejes at aendre den nuvaerende fremgangsmaade, som gaar ud paa, at der indgaas forpligtelse for de aarlige trancher i henhold til forordningerne, idet den ikke giver grundlag for en fuldstaendig regnskabsfoering af forpligtelserne og medfoerer en fremfoersel af finansielle byrder, hvis noejagtige stoerrelse ikke fremgaar af regnskaberne, til fremtidige regnskabsaar.

6.8. Kommissionen boer ogsaa praecisere, hvad aarsrapporterne skal indeholde, med henblik paa at fastslaa hvilke oplysninger der er noedvendige for at vurdere projektforloebene, dokumentationen for udgifterne og resultaterne af ivaerksaettelsen af programmerne. Selv om ordningen for de kvotafrie aktioner gaar ud paa, at der udstedes samlede erklaeringer om den finansielle gennemfoerelse, har Kommissionen ansvaret for, at udgifterne har vaeret berettigede. I denne henseende boer aarsrapporterne tillaegges vaesentlig betydning, og det boer derfor praeciseres, hvad de skal indeholde, saaledes at de systematisk omfatter de oplysninger, som er noedvendige for at tage stilling til stoetteberettigelsen og for lettere at kunne foretage en eventuel kontrol paa stedet.

6.9. Bemaerkningerne i det foregaaende boer fra Kommissionens side tillaegges saa meget mere vaegt, eftersom programfinansiering spiller en stoerre rolle ifoelge den nye fondsforordning, og det derfor har betydning, at erfaringerne fra de kvotafrie aktioner udnyttes fuldt ud.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg den 10. juli 1986.

Paa Revisionsrettens vegne

Marcel MART

Formand

Kommissionens svar

I. Almindelige betragtninger

Revisionsrettens generelle bemaerkninger afspejler vanskelighederne ved gennemfoerelsen af de saerlige faellesskabsaktioner med henblik paa regionaludvikling; disse vanskeligheder haenger sammen med disse aktioners karakter af nyskabelse samt det forhold, at aktionerne vedroerer en lang raekke oekonomiske beslutningstagere i modtagerregionerne.

Til forskel fra industri- eller infrastrukturinvesteringer, hvis maalsaetning forholdsvis let lader sig opgoere talmaessigt i form af vaerdi eller produktion, vedroerer saerprogrammerne en raekke foranstaltninger, der skal stimulere til nye og mangeartede aktiviteter, hvis natur og oekonomiske og sociale virkninger er saa godt som ukendte paa det tidspunkt, hvor de ivaerksaettes (punkt 3.6.-3.31). Samme usikkerhed hviler over deres chancer for succes (punkt 5.1-5.20).

Oprettelsen af nye arbejdspladser var ved foerste oejekast det opgoerelseskriterium, som var lettest at bestemme (punkt 3.10-3.13). I virkeligheden er svarene paa de tilbud om stoette, som de nationale, regionale og lokale myndigheder udsender til virksomhederne med henblik paa at give programmerne et konkret indhold, temmelig uafhaengige af de offentlige myndigheder, men er bl.a. betinget af den oekonomiske struktur og de industrielle traditioner i de paagaeldende regioner. Man har eksempelvis konstateret, at der kun var smaa og mellemstore virksomheder til stede i overordentlig begraenset omfang i de omraader, som paavirkes af konjunkturnedgangen i vaerft- og staalindustrien. Hvad angaar prognoser for beskaeftigelsesudviklingen, er de smaa og mellemstore virksomheder, som deltager i saeraktionerne, praktisk talt ude af stand til at fastsaette noejagtige og realistiske maal. De er af helt legitime aarsager uvidende om, hvilken vaekst der kan taenkes at finde sted i deres produktion i loebet af de fem aar, det tager at gennemfoere saerprogrammerne.

Hvad angaar de raadgivningsaktiviteter, som er fastsat til fordel for de smaa og mellemstore virksomheder, har erfaringerne allerede vist, at raadgivernes virksomhed alt efter, hvilket tilfaelde der er tale om, enten kan virkestaerkt inspirerende paa virksomheden eller - efter en negativ diagnose - foere til, at virksomheden direkte afstaar fra at gennemfoere den paataenkte ekspansion eller endog overtages af en koncern i den paagaeldende industrisektor. Der er intet abnormt ved disse resultater, eftersom raadgivningsorganernes forvaltningsmaessige og organisatoriske opgave er at stille en diagnose og give gode raad efter at have foretaget en undersoegelse af virksomhedens kapacitet med hensyn til struktur og afsaetningsmuligheder. Hvorvidt det er muligt at goere de paagaeldende virksomhedslederes ambitioner til virkelighed, er og bliver et spoergsmaal om styringsfunktionernes loedighed og graden af overensstemmelse mellem markeder og produkter.

Hvad angaar aktiviteterne til fremme af innovation inden for industri og servicefag, har man kunnet paavise det graensetilfaelde, hvor en innovation ganske vist foroeger virksomhedens produktivitet, men i realiteten foerer til en nedgang i antallet af arbejdspladser. Til illustration af dette aspekt kan naevnes eksemplet med opfindelsen af en fugemaskine, som er ensbetydende med en halvering af murernes arbejdstid og derved mere bidrager til faldende end til stigende beskaeftigelse samtidig med, at den paagaeldende aktivitet goeres rentabel. Det er derfor i praksis urealistisk at foretage en maengdemaessig opgoerelse af innovationens indvirkning paa beskaeftigelsen, og saadanne opgoerelser er desuden under alle omstaendigheder intetsigende.

Skal en saadan undersoegelse f.eks. omfatte de ansatte i virksomheder, som er blevet bistaaet af raadgivningsfirmaer, uden fratraekning af de ansatte i virksomheder, som ikke har fundet det opportunt at foelge raadgivernes henstillinger? Kan man omvendt betragte eventuelle nyoprettede arbejdspladser i forbindelse med stiftelse af nye virksomheder, som producerer de apparater eller maskiner, der opfindes i et center til fremme af innovation, som en virkning af den af EFRU finansierede saeraktion, naar EFRU kun har finansieret omstillingen af den bygning, hvori centret er beliggende? Ved foerste oejekast maa svarene paa begge disse spoergsmaal vaere benaegtende.

De foregaaende betragtninger viser klart, hvor skroebeligt og vanskeligt et forehavende det er at opstille statistikker over foelgerne af de komplekse oekonomiske faenomener, som ledsager gennemfoerelsen af de saerprogrammer, der finansieres som led i de saerlige faellesskabsaktioner (punkt 5.17-5.20). Disse aktioner tager mere sigte paa oekonomiens »software« (initiativ, management, innovation og bedoemmelse af afsaetningsmuligheder) end paa dens »hardware« (infrastrukturer, fysisk miljoe, kollektive goder osv.), der kun udgoer det indre materielle grundlag for de aktiviteter, som skal skabes, og som isaer er betinget af noegen hjernevirksomhed.

Hvad angaar Revisionsrettens henstillinger i slutningen af rapporten (punkt 6.1-6.9), skal der henvises til de betingelser, hvorunder de saerlige faellesskabsaktioners forskellige planlaegnings- og styringsfaser afvikles.

Ved vurderingen af de frister, som kan tilskrives forordningernes vedtagelse og saerprogrammernes udarbejdelse (punkt 6.2), skal der tages hensyn til, at baade Kommissionen og medlemsstaterne har staaet over for en nyskabelse i form af en operationel approach, som de ikke var vant til: programmetoden. Desuden har en lang raekke af de af de saerlige faellesskabsaktioner omfattede transaktioner vaeret baseret paa regionernes eget potentiel, som der hidtil ikke har vaeret synderlig godt styr paa.

Det forhold, at forordningsbestemmelserne i mellemtiden har udviklet sig i retning af stoerre fleksibilitet (punkt 6.3), begrundes med erfaringerne fra den foerste raekke saerlige faellesskabsaktioner og har tendens til at oege aktionernes operationelle karakter, uden hvilken der ville vaere tale om en ren og skaer blokering af transaktionerne.

I finansiel henseende (punkt 6.6 og 6.7) er Kommissionen klar over, at der kan vaere et problem med overskueligheden over de oekonomiske konsekvenser af de politiske forpligtelser, Faellesskabet indgaar, naar det for hver enkelt af de saerlige faellesskabsaktioner fastsaetter et samlet indikativt rammebeloeb for en femaarig periode. Dette spoergsmaal behandles i en bredere sammenhaeng.

Hvad angaar saerprogrammernes forberedelse og opfoelgning i aarlige situationsrapporter (punkt 6.8), har Kommissionen ikke sparet paa kraefterne for at forbedre disse elementer. Selv om forordningsbestemmelserne ikke indeholder nogen principper om, at Kommissionen skal deltage i programmets planlaegning og udarbejdelse samt i dets ivaerksaettelse, naar foerst det er vedtaget, deltager Kommissionen aktivt heri med alle forhaandenvaerende ressourcer. Navnlig hvad angaar programmernes opfoelgning, stiller Kommissionen sig positivt til Revisionsrettens forslag om, at der udarbejdes en skematisk oversigt for opstillingen af aarsrapporterne.

Endelig er det indlysende, at Kommissionen ved gennemfoerelsen af den nye forordnings bestemmelser om programfinansiering drager de fornoedne konklusioner af det foerste ambitioese forsoeg, dvs. de saerlige faellesskabsaktioner (punkt 6.9), som - ogsaa efter Kommissionens opfattelse - havde en vanskelig start, isaer fordi regionaludviklingsproblematikken blev grebet an paa en helt ny maade.

II. Kommentarer vedroerende saerlige punkter

Kommissionen oensker at knytte nedenstaaende kommentarer eller praeciseringer til de anfoerte punkter i Revisionsrettens saerberetning:

Punkt 2.12-2.14

Kommission erkender, at der kan vaere et problem med overskueligheden over de oekonomiske konsekvenser af Faellesskabets politiske forpligtelser, og behandler dette spoergsmaal i en bredere sammenhaeng.

Punkt 3.5

Kommissionen maa noedvendigvis vente paa, at medlemsstaterne fremlaegger deres programmer.

Pr. 31. december 1985 havde Kommissionen endnu ikke godkendt 11 saerprogrammer, heraf syv nye programmer og fire aendringer af eksisterende programmer. Af disse 11 programmer er syv fremlagt af medlemsstaterne og er til bedoemmelse i Kommissionen, men nogle af disse programmer daekker endnu ikke samtlige fastsatte omraader.

Punkt 3.10-3.13

Vanskelighederne med at kvantificere maalene, bl.a. paa beskaeftigelsesomraadet, haenger noeje sammen med selve arten af de transaktioner, hvortil der skal ydes stoette (jf. de almindelige betragtninger), idet de fleste af disse transaktioner vedroerer »software«. Disse maal, som er angivet i saerprogrammerne, er derfor udtrykt i kvalitative stoerrelser eller baseret paa standardiserede kriterier saasom den normale og gennemsnitlige beskaeftigelsesgrad for industriomraader.

Punkt 3.14-3.16

Kommissionen vil soerge for, at de godkendte saerprogrammer offentliggoeres paa hensigtsmaessig maade.

Punkt 3.17-3.31

Kravene maa ikke saettes for hoejt og skal forblive realistiske, navnlig hvad angaar kvantificeringen af maalene og muligheden for at individualisere de projekter, der skal stoettes. Faktisk boer man i hoejere grad stile mod en mere fleksibel planlaegning, hvilket ogsaa implicit har vaeret tilfaeldet for saerprogrammernes vedkommende. En alt for ufleksibel indstilling fra Kommissionens side paa dette omraade ville udgoere en hindring for gennemfoerelsen af enhver saerlig faellesskabsaktion. I realiteten kunne en saadan holdning taenkes at blokere udarbejdelsen af saerprogrammer, saa meget mere som det drejer sig om foranstaltninger, der foerst og fremmest kommer smaa og mellemstore - eksisterende eller planlagte - virksomheder til gode, og netop disse virksomheders sporadiske administrationsstrukturer og usikre markedsforhold goer det umuligt at fremlaegge noejagtige data.

Faellesskabet har valgt at foelge en fleksibel fremgangsmaade, fordi dette er en betingelse for virksomhedens succes i oekonomisk henseende.

Vaerdien af de saerlige faellesskabsaktioner afhaenger af, om de kan benyttes til at stoette en bred vifte af aktioner, som inden for de i forordningerne fastsatte omraader kan goere det muligt at udvikle smaa og mellemstore virksomheder, skabe innovation eller fremme andre maal for de enkelte forordninger.

Det er en forudsaetning for at kunne benytte denne metode, at de forskellige mekanismer til stadighed anvendes paa en overordentlig fleksibel maade, og at der i vid udstraekning tages originale tiltag i anvendelse, idet det, det drejer sig om, er at aabne mulighed for en gennemfoerelse af de aktioner, der er bedst egnede til virkeliggoerelsen af de tilstraebte generelle resultater, og at opprioritere udviklingspotentiellet, som endnu kan forekomme diffust. En saadan metode - til tider ambitioes og alligevel fuldt forsvarlig, som det erkendes i rapporten for visse programmers vedkommende - er som regel temmelig uforenelig med muligheden for paa forhaand at angive og kvantificere transaktionernes resultater.

Hvad mere specielt angaar Revisionsrettens bemaerkning (punkt 3.24 og 3.25) om begrundelserne for »graenseomraadeprogrammerne« i Nordirland og Irland, skal Kommissionen minde om, at maalet med disse aktioner i henhold til forordningen hovedsagelig var at bidrage til udviklingen af oekonomiske aktiviteter i omraader, der maa anses for at vaere staerkt haemmede netop af deres karakter af graenseomraader. Et mere snaevert samarbejde paa tvaers af graensen betragtes naturligvis som et attraavaerdigt resultat af denne udvikling af distrikterne paa begge sider af graensen, f.eks. paa de af Revisionsretten fremhaevede omraader. Det kan tilfoejes, at den tilstraebte foroegelse af samarbejdet paa tvaers af graensen til dels haenger sammen med en gunstig udvikling af graenseproblematikkens politiske elementer, hvor Kommissionen ikke har nogen mulighed for at forbedre tingenes tilstand.

Endelig er der ikke nogen pligt til at praesentere transaktioner af samme art paa en ensartet maade i samtlige saerprogrammer (punkt 3.30). Selve programbegrebet indebaerer netop, at de forskellige former for transaktioner kan praesenteres og gennemfoeres paa den maade, som opfylder det paagaeldende omraades behov bedst under overholdelse af de almindelige betingelser, der fremgaar af forordningen om den saerlige faellesskabsaktion.

Punkt 4.5

Hvad angaar forsinkelserne med programmernes udarbejdelse, er det nyttigt at tage hensyn til foelgende elementer:

- saeraktionernes karakter af nyskabelse for medlemsstaterne,

- det forhold, at samme nyskabelse har gjort det noedvendigt for de nationale myndigheder at foretage en raekke oemtaalelige tilpasninger i forbindelse med saerprogrammernes udarbejdelse i den udstraekning, programmerne involverer forskellige offentlige myndigheder og private erhvervsfolk saasom smaa og mellemstore virksomheder, raadgivende ingenioerfirmaer osv.,

- det forhold, at Kommissionen for at kunne godkende programmerne gentagne gange har maattet anmode medlemsstaterne om at fremlaegge supplerende oplysninger og foretage aendringer i visse foranstaltninger, hvilket ofte kun har kunnet lade sig goere, efter at medlemsstaterne har indhentet oplysninger fra regionerne selv.

Punkt 4.6-4.9

En stor del af de af Revisionsretten paatalte forsinkelser kan tilskrives forsinkelser af forskellig art med medlemsstaternes gennemfoerelse af programmerne. I en raekke tilfaelde har det endog vaeret noedvendigt at tilpasse de nationale administrative strukturer for at oprette en planlaegnings- og gennemfoerelsesmyndighed, som opfylder de saerlige faellesskabsaktioners behov.

Punkt 4.12-4.17

Kommissionen har lagt stor vaegt paa, at den disponible dokumentation er i overensstemmelse med EFRU-forordningens krav. Det er ogsaa dens opfattelse, at kontrolforanstaltninger paa stedet har en reel betydning, idet de goer det muligt at belyse visse faktorer bedre.

Punkt 4.13

Kommissionen har ligeledes, bl.a. under et kontrolbesoeg vedroerende saerprogrammet for »skibsbygning« i Det forenede Kongerige, konstateret, at en raekke udgiftsposter, som ikke var berettiget til stoette i henhold til forordningens artikel 4, stk. 1, var medtaget i det anmeldte udgiftsbeloeb.

Kommissionen anmodede derfor - ogsaa ud fra en formodning om, at denne »brede» fortolkning af forordningen efter al sandsynlighed indebar, at der ogsaa var medtaget saadanne udgifter under andre projekter, som det havde vaeret fysisk umuligt at kontrollere - de britiske myndigheder om at foretage en systematisk revision at de udgiftsposter, som indgaar i alle de i forordningens artikel 4, stk. 1, omhandlede transaktioner.

Kommissionen meddelte tillige den paagaeldende medlemsstat, at den ikke kunne foretage nye udbetalinger i forbindelse med saerprogrammet vedroerende »skibsbygning«, foer den var orienteret om resultatet af de kraevede undersoegelser.

Punkt 4.14

Ved fortolkningen af artikel 4, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 2616/80 skal denne artikel sammenholdes med artikel 5, litra c) og d). I artikel 5, litra c), bemyndiges smaa og mellemstore virksomheder utvetydigt til at tage eksisterende raadgivningsorganers tjenesteydelser i anvendelse, hvorved der ogsaa ydes indirekte stoette til dem via brugen af disse organers tjenester.

Punkt 5.11 og 5.12

Kommissionen stiller sig positivt til Revisionsrettens forslag om udarbejdelse af en skematisk oversigt for opstillingen af aarsrapporterne, bl.a. af de af Revisionsretten under punkt 5.12 anfoerte grunde. Forslaget analyseres nu naermere.

Punkt 5.19 og 5.20

Anvendelsen af kvotafrie foranstaltninger til finansiering af mindre infrastrukturer forekommer fuldt ud forenelig med programmetoden. Der er nemlig ikke fastsat nogen nedre udgiftsgraense, og selve infrastrukturernes art indebaerer ofte et lavt udgiftsniveau. Oprettelsen af rekreative omraader i landdistrikter, hvor der ikke er udsigt til andre udviklingsmuligheder end dem, der foelger af oeget turisme af kort varighed, kan saaledes ofte udgoere en faktor, der har ganske stor betydning for lokalbefolkningernes muligheder for ekstra indtjening. Mange interesserede lokale myndigheder raader i realiteten kun over beskedne midler til finansiering af saadanne transaktioner.

(1) EFT L 35 af 9. 2. 1979, s. 1.

(2) EFT L 73 af 21. 3. 1975, s. 1.

(3) Jf. Raadets forordning (EOEF) nr. 1787/84 af 19. juni 1984 (EFT L 169 af 28. 6. 1984, s. 1) som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3634/85 af 17. december 1985 (EFT L 350 af 27. 12. 1985, s. 6).

(4) EFT L 271 af 15. 10. 1980, s. 1.

(5) EFT L 27 af 31. 1. 1984, s. 1.

(6) Raadets forordninger (EOEF) nr. 3635/85 - 3638/85 af17. december 1985 (EFT L 350 af 27. 12. 1985, s. 8).

(7) Attesten skal indeholde foelgende oplysninger:

(a) arten af de foranstaltninger, der omfattes af ansoegningen om udbetaling,

(b) omfanget og arten af de udgifter, som medlemsstaten har afholdt i forbindelse med de forskellige foranstaltninger i den periode, der omfattes af ansoegningen,

(c) bekraeftelse af, at de foranstaltninger, hvortil der ansoeges om udbetaling, er blevet indledt i overenstemmelse med det saerlige program.

<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

BILAG I

>TABELPOSITION>

<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

BILAG II

>TABELPOSITION>