*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 20. december 1989

om ydelse af kurérservice i Nederlandene

(Kun den nederlandske udgave er autentisk)

(90/16/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Opettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 90, stk. 1 og 3,

efter at have givet de nederlandske myndigheder lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger til de klagepunkter, Kommissionen har fremfoert med hensyn til § 2 og 12 i forslaget til ny postlov, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

Beskrivelse af den statslige foranstaltning

(1) Ved § 2 og § 12, stk. 2, i lov af 26. oktober 1988 om postbesoergelse (postloven) har Nederlandene indfoert forbud mod, at andre virksomheder end PTT-Post BV, som har koncession paa postbefordring, indsamler befordrer og omdeler breve paa hoejst 500 gram, medmindre disse virksomheder opfylder alle de tre nedennaevnte betingelser:

- virksomheden skal forinden vaere registreret

- den skal yde en service af vaesentligt hoejere kvalitet end postvaesenet med hensyn til befordringstid og sikring af forsendelserne under befordringen

- den skal tilbyde disse ydelser til en pris, der ikke ligger under en bestemt mindstetakst, der fastsaettes i en bekendtgoerelse (algemene maatregel van bestuur).

Den nederlandske regering fastsatte ved bekendtgoerelse af 19. december 1988 (Besluit minimumtarieven koeriersdiensten) (1) denne mindstetakst til 11,90 hfl for indenlandske forsendelser eller forsendelser til lande uden for EF.

Disse mindstetakster gaelder ikke for PTT-Post BV's saakaldte EMS-service. De takster, der blev fastsat i bekendtgoerelsen, er hoejere end visse af de takster, der hidtil var blevet anvendt af internationale kurérservicevirksomheder, som opererer i Nederlandene, baade for indenlandske og for forsendelser til andre medlemsstater.

I oevrigt er det i henhold til bekendtgoerelsen af 12. maj 1989 (2), der indeholder naermere bestemmelser om registreringen, kun de private kurérservicevirksomheder, der skal anmelde deres takster hvert aar inden den 1. marts. Denne bestemmelse har til formaal at udelukke enhver mulighed for fleksibilitet i disse virksomheders takstforhandlinger med stoerre kunder. Den rammer hovedsagelig virksomheder etableret uden for Nederlandene, som hvert aar skal anmelde alle deres takster til registreret i Haag, uanset hvor mange forsendelser de indsamler i Nederlandene.

Den hidtidige situation

(2) Foer loven af 26. oktober 1988 traadte i kraft, var postbesoergelse reguleret ved postloven fra 1954. Ogsaa denne lov gav det nederlandske postvaesen eneret paa at indsamle og omdele breve. I praksis

modsatte de nederlandske myndigheder sig imidlertid ikke, at internationale kurérservicevirksomheder udfoerte kurérservice i Nederlandene til takster, der laa under de i den nye lov fastsatte mindstetakster. Denne kurérservice daekkede behov, som postvaesenet ikke kunne imoedekomme. Postvaesenets monopol var i realiteten begraenset til almindelige ydelser i forbindelse med befordring af breve. Kurérservice blev ydet i konkurrence mellem postvaesenets EMS-tjeneste og de internationale kurérvirksomheder.

Pr. 1. januar 1989 beskaeftigede de private kurérvirksomheder i alt ca. 4 000 ansatte inden for kurérservice hovedsagelig inden for Nederlandene, men ogsaa til andre medlemsstater som led i international kurérbefordring, og som den nye nederlandske lovgivning vil traenge ud af markedet til fordel for PTT-post BV.

De paagaeldende ydelser

(3) Der findes to markeder for postbesoergelse: dels markedet for almindelig postbefordring og dels markedet for kurérservice. Da der er tale om markeder for tjenesteydelser og ikke for almindelige varer, kan sondringen mellem de to markeder ikke udelukkende foretages paa grundlag af arten af de befordrede genstande. Den vaesentligste forskel ligger derimod i den vaerditilvaekst, der tilfoeres ydelsen i forhold til den ydelse, der blot bestaar i at befordre de paagaeldende genstande.

Almindelig postbefordring bestaar i at befordre forsendelser fra postkasser og postkontorer spredt over et helt omraade, som efter en central sortering afleveres i modtagernes brevkasser under regelmaessige postomdelinger. Eksprespostbefordring kan betragtes som et led i den almindelige postbefordring. Eksprespostbefordring er en standardiseret ydelse, som indgaar i den grundlaeggende ydelse, blot med den forskel, at forsendelserne mod et fast gebyr befordres hurtigere end ellers inden for den nederlandske graenser.

Kurérservice kendetegnes ikke alene ved at vaere hurtigere og mere sikker end almidnelig postbefordring, men ogsaa ved alle eller nogle af de supplerende ydelser, der tilbydes, alt efter de paagaeldende virksomheders forretningspolitik, saasom:

- afhentning hos afsender

- direkte overbringelse til modtager

- mulighed for at aendre bestemmelsessted eller modtager under befordringen

- kvittering for modtagelsen

- konstant opsyn med forsendelserne

- personlig kundebetjening og mulighed for at variere den ydede service efter den enkelte kundes behov.

Den nederlandske myndigheders paastand om, at kurérservice indgaar som en integreret del af postvaesenets almindelige virksomhed, er uden betydning i denne henseende. Det nederlandske postvaesen har mulighed for at tilbyde begge former for ydelser. Dette aendrer dog intet ved den kendsgerning, at ydelse af kurérservice kraever andre aktiviteter ud over dem, der udfoeres ved almindelig postbesoergelse. Den omstaendighed, at en og samme virksomhed tilbyder flere forskellige slags ydelser, er ikke bevis, for at der kun er tale om ét marked.

(4) Markedet for almindelig postbesoergelse adskiller sig desuden fra markedet for kurérservice i kraft af, at de to former for postbefordring daekker forskellige behov. Disse ydelser er ikke indbyrdes substituerbare. Kurérservice er rettet mod erhvervskunder, for hvem det er vaesentligt, at modtageren faar forsendelsen inden for en garanteret frist. Den almindelige postbesoergelse er der imod rettet mod den brede offentlighed, for hvem ydelsens pris har mindst lige saa stor betydning som hurtigheden. De merydelser, der tilbydes ved kurérservice, afspejles ogsaa i prisen paa denne befordring. Den hoejeste takst for almindelig postbesoergelse - dvs. for et brev paa op til 500 gram - ligger paa 4,5 hfl. Derimod ligger taksterne for de private virksomheders kurérservice naesten altid over 4,5 hfl selv under hensyntagen til de rabatter, der indtil ikrafttraedelsen af bekendtgoerelsen af 19. december 1988 blev ydet til store kunder. Det skal bemaerkes, at paa EF-plan befordres 95 % af alle forsendelser som almindelig post, medens kurérservice kun tegner sig for 5 %. Omsaetningen inden for almindelig postbefordring er imidlertid kun dobbelt saa hoej som inden for kurérservice. Dette haenger sammen med, at almindelig postbefordring er en masseydelse med lav vaerditilvaekst, medens kurérservice er en ydelse med meget hoej vaerditilvaekst. I praksis konkurrerer disse to former for postbefordring ikke indbyrdes.

Sagens hidtidige forloeb

(5) Ved skrivelse af 7. november 1988 fremsatte Kommissionen forbehold over for bestemmelserne i § 12, stk. 1, og 2, i forslaget til ny postlov, fordi den fandt, at disse bestemmelser kunne skade de private kurérvirksomheder. Efter at denne lov var blevet vedtaget, anmodede Kommissionen ved telex af 29. november 1988 om yderligere oplysninger og opfordrede de nederlandske myndigheder til at fremsende deres bemaerkninger til spoergsmaalet om denne lovs eventuelle uforenelighed med EF-retten. I denne telex bebudede Kommissionen desuden, at hvis det viste sig, at den havde ret i sin antagelse, af, at de nye foranstaltninger ville traenge postvaesenets konkurrenter ud af en vaesentlig del af markedet for kurérservice, ville Kommissionen muligvis vedtage en beslutning med hjemmel i artikel 90, stk. 3. Ved skrivelse af 13. december 1988 fremsendte de nederlandske myndigheder den endelige tekst til loven sammen med referater af parlamentsdebatterne om den nye lov.

Ved skrivelse af 16. januar 1989 besvarede de nederlandske myndigheder i oevrigt hovedpunkterne i Kommissionens spoergsmaal. De gjorde gaeldende, at det lovmaessige monopol ikke var mere omfattende, end hvad der var noedvendigt af hensyn til varetagelsen af en universel postbefordring at ekspresbefordring ogsaa maatte sikres beskyttelse, samt at monopolet havde eksisteret siden 1807. Den foerste af disse paastande gennemgaas naermere under betragtning nr. 16 og 17. Den anden er irrelevant, eftersom postvaesenet selv, inden for rammerne af EMS-tjenesten, tilbyder mere gunstige takstbetingelser end de private kurérvirksomheder. Postvaesenet konkurrer altsaa selv med denne tjeneste. Heller ikke den tredje paastand kan tages til foelge, eftersom den tidligere lovgivning stammer fra tiden foer de private kurérvirksomheders fremkomst, samt at den aldrig havde vaeret anvendt over for disse.

II. RETLIG VURDERING

Virksomheden

(6) Det nederlandske postvaesen - PTT-Post BV - er en privatretlig virksomhed, hvis kapital ejes 100 % af PTT Nederland NV, som ogsaa er en privatretlig virksomhed, men har den nederlandske stat som eneaktionaer. Virksomheden har indgaaet en aftale med andre medlemsstaters postvaesen om kurérpostbefordring til og fra disse lande under handelsnavnet »EMS«.

»EMS« er helt klart rettet mod samme kundekreds som de private virksomheders kurérservice. I oevrigt varetager PTT-Post BV fortsat traditionel eksprespostbefordring.

(7) Virksomheden PTT-Post BV er en offentlig virksomhed efter EOEF-Traktatens artikel 90, stk. 1, og den nederlandske postlovs § 2 og 12 samt bekendtgoerelsen af 19. december 1988, i henhold til hvilken denne virksomhed skal have eneret paa at indsamle, befordre og omdele breve paa hoejst 500 gram, udgoer foranstaltninger som omhandlet i naevnte artikel.

EOEF-Traktatens artikel 86

(8) Af Traktatens artikel 90 foelger, at virksomheder, der har faaet indroemmet ekslusive rettigheder som omhandlet i denne artikel, fortsat er underkastet konkurrencereglerne i Traktatens artikel 86. De er saaledes omfattet af artikel 86, medmindre det i henhold til artikel 90, stk. 2, kan godtgoeres, at anvendelsen af disse bestemmelser retligt eller faktisk ville hindre dem i at opfylde de saerlige opgaver, der er betroet dem.

Det geografiske marked og de omhandlede

tjenesteydelser

(9) De markeder, der beroeres af den her omhandlede statslige foranstaltning, er markedet for befordring af breve af en vaegt paa hoejst 500 gram fra nederlandsk omraade og det dermed beslaegtede, men dog selvstaendige, marked for kurérbefordring af breve fra dette omraade.

Dette omraade opfylder vaesentlighedskriteriet i artikel 86 i kraft af det nederlandske markeds oekonomiske betydning i forhold til hele Faellesskabet.

Paa dette marked udfoeres kurérservice - som det fremgaar af betragtning nr. 3 og 4 - paa konkurrencevilkaar, der i henseende til ydelsens pris og vilkaar samt de behov, den daekker paa dette marked, er tilstraekkeligt homogene til, at denne ydelse derved adskiller sig fra andre ydelser.

Dominerende stilling

(10) I kraft af eneretten til at indsamle, befordre og omdele alle breve paa hoejst 500 gram fra Nederlandene og til at opstille postkasser og udstede frimaerker indtager virksomheder PTT-Post BV - ligesom postvaesenet siden 1954 har gjort det - en dominerende stilling paa markedet for almindelig postbefordring.

Disse enerettigheder, som udelukker enhver konkurrence paa dette marked, giver virksomheden PTT-Post BV mulighed for at foere en helt uafhaengig forretningspolitik over for sine konkurrenter, der udelukkes fra at operere paa dette marked, og over for forbrugerne, der med hensyn til almindelig postbefordring er henvist til kun at benytte denne virksomhed.

Misbrug af dominerende stilling

a) Udvidelse af en dominerende stilling

(11) Der foreligger misbrug af en dominerende stilling, jf. artikel 86, naar en virksomhed, som har en dominerende stilling paa et bestemt marked, forbeholder sig selv eller en virksomhed i samme koncern forberedende arbejdsopgaver, som kan udfoeres af en tredje virksomhed inden for dennes erhvervsomraade paa at beslaegtet, men selvstaendigt marked, med fare for, at enhver konkurrence fra denne virksomheds side bliver udelukket (3). Og den nye postlov indebaerer netop, at PTT-post BV forbeholdes den del af markedet for kurérforsendelser, der besoerges for en takst paa under 11,9 hfl. hvor virksomheden indtil denne lovs ikrafttraedelse maatte konkurrere med de private kurérvirksomheder.

Loven af 26. oktober 1988 og bekendtgoerelsen af 19. december 1988 udvider saaledes PTT-Post BV's hidtidige dominerende stilling til ogsaa at omfatte markedet for kurérservice, som ikke er det samme som markedet for almindelig postbefordring. Paa dette marked besidder PTT-Post BV herefter ikke alene en dominerende stilling i kraft af, at virksomhedens infrastruktur omfatter hele Nederlandene, men ogsaa i kraft af, at loven forbyder dens konkurrenter paa dette marked at yde kurérservice for under 11,9 hfl, hvorved hele dette marked eller en del deraf forbeholdes PTT-Post BV. Konkurrencen paa den resterende del af dette marked udelukker ikke, at PTT-post BV besidder en dominerende stilling. Virksomheden kan saaledes tilrettelaegge sin forretningspolitik uden at maatte tage hensyn til nogen konkurrence og uden af den grund at maatte baere de normale konsekvenser heraf. PTT-Post BV vil saaledes helt uafhaengigt kunne fastlaegge sin forretningspolitik over for sine store kunder inden for kurérservice, eftersom virksomhedens konkurrenter ikke vil kunne yde rabatter, saa taksterne kommer ned under den lovmaessige mindstetakst.

b) Paatvingelse af urimelige priser og betingelser

(12) Foer den nye lovs ikrafttraedelse vare der mange virksomheder i erhvervslivet, der benyttede sig af de private kurérvirksomheder. De fandt, at deres behov i mindre grad blev tilgodeset af postvaesenet, enten paa grund af ydelsernes pris eller kvalitet. Disse virksomheder er nu beroevet muligheden for at vaelge, om de oensker at benytte postvaesenet eller de private kurérvirksomheder til befordring af kurérpost paa hoejst 500 gram i takstkategorien paa op til 11,9 hfl i henhold til loven skal de nu benytte PTT-Post BV's kurérservice paa de af denne virksomhed fastsatte vilkaar, uanset om dette tilgodeser deres behov eller ej.

c) Begraensning af udbuddet

(13) Den nye lov vil begraense antallet af tjenesteydere og forringe servicekvaliteten. Efter at de private kurérvirksomheder nu ikke mere kan tilbyde disse ydelser til en tarif paa under 11,9 hfl, har deres kunder ikke laengere adgang til ydelser af samme kvalitet, eftersom det nederlandske postvaesen og EMS-tjenesten endnu ikke kan tilbyde en lige saa hurtig og paalidelig kurérservice. Derved paafoeres disse kunder helt klart skade, eftersom de - hvis de fortsat vil benytte sig af kurérservice - maa betale mindst 11,9 hfl. pr. forsendelse i stedet for den hidtidige, lavere takst.

(14) Denne foranstaltning afskaerer desuden postvaesenets konkurrenter paa markedet for kurérforsendelser paa over 500 gram fra at tilbyde et komplet udbud af kurérserviceydelser og stiller dem derved ringere i konkurrencen over for postvaesenet. Det nederlandske postvaesen kan jo drage fordel af at vaere den eneste virksomhed, der kan tilbyde disse ydelser til en pris, der ligger under mindstetaksten, saaledes at den kan tilbyde sine kunder de oevrige ydelser til en pris, der ligger taet op ad marginalomkostningerne, medens konkurrenterne maa indregne alle omkostninger ved at indsamle og befordre post i prisen paa de ydelser, de kan tilbyde uden om monopolet. Nederlandene har ved at indroemme postvaesenet eneret paa at yde kurérservice til en pris under den lovmaessige mindstetakst indfoert en forskelsbehandling selv inden for de ydelser, der ikke er forbeholdt postvaesenet.

Den anden betingelse, der stilles, for at postvaesenets konkurrenter fortsat skal kunne tilbyde kurérservice, nemlig at deres ydelser skal vaere af hoejere kvalitet end den, der tilbydes af PTT-Post BV indebaerer ikke alene en forskelsbehandling af disse konkurrenter, men skaber desuden manglende retssikkerhed for disse virksomheder. Selv om de ydelser, der tilbydes af de private kurérvirksomheder, for oejeblikket rent kvalitativt adskiller sig fra postvaesenets ydelser, er det muligt, at den posttjeneste, der varetager kurérservice nemlig EMS, i fremtiden vil naa op paa et tilsvarende kvalitetsniveau. I henhold til den nye lov ville det til den tid vaere forbudt for private kurérvirksomheder at tilbyde kurérservice fra Nederlandene, undtagen for forsendelser paa over 500 gram.

Paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater

(15) For at en foranstaltning kan anses at paavirke samhandelen mellem medlemsstater, skal der ikke noedvendigvis foeres bevis for, at den rent faktisk paavirker handelsstroemmene; i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 og 86 er det tilstraekkeligt at paavise, at den kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater. Og det kan ikke bestrides, at den nederlandske regering ved at forbeholde en enkelt virksomhed retten til at yde kurérservice for forsendelser paa hoejst 500 gram til en pris paa under 11,9 hfl. til andre medlemsstater har truffet foranstaltninger, der vil kunne paavirke ydelsen af kurérservice mellem medlemsstater. I oevrigt ville denne foranstaltning, ogsaa selv om den kun beroerte kurérservice inden for Nederlandene, paavirke konkurrenter i andre medlemsstater, der tilbyder disse ydelser i nederlandene. Forbuddet mod, at virksomheder fra andre medlemsstater, der besoerger forsendelser til Nederlandene, ogsaa befordrer forsendelser, som nu er forbeholdt PTT-Post BV, mellem deres nederlandske kunder, begraenser deres muligheder for at faa daekket nogle af deres omkostninger ved at indsamle og omdele post til Nederlandene ved hjaelp af de indtaegter, der stammer fra deres befordring af post mellem deres kunder i Nederlandene. Dette forbud afskaerer dem desuden fra fortsat at benytte sig af nederlandske virksomheder til at varetage indsamlingen og omdelingen af breve i Nederlandene, eller bevirker i det mindste, at det bliver dyrere for dem at benytte nederlandske virksomheder. Forbuddet kan forhindre, at der tilbydes kurérservice fra nabolande, eller det kan goere disse ydelser dyrere.

Artikel 90, stk. 2, i EOEF-Traktaten

(16) Den nederlandske lovgivnings sondring mellem de ydelser, der er forbeholdt postvaesenet, og de oevrige postydelser, haevdes at vaere indfoert for at sikre kvaliteten af den almindelige postbefordring. Med denne sondring har den nederlandske regering oensket at praecisere, hvad den betragter som vaerende tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse, og hvilke ydelser der ikke betragtes som saadanne. I henhold til EOEF-Traktaten skal Kommissionen i sin vurdering af denne sondring laegge artikel 90, stk. 2, til grund. Ifoelge denne artikel finder Traktatens bestemmelser, og i saerdeleshed konkurrencereglerne, anvendelse paa postydelser, medmindre disse bestemmelser faktisk eller retligt hindrer opfyldelsen af de saerlige opgaver, som er betroet den paagaeldende virksomhed. Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt anvendelsen af Traktatens bestemmelser vil have denne virkning, paahviler bevisbyrden vedkommende medlemsstat.

(17) I denne sag har Nederlandene som argument for udvidelsen af postvaesenets dominerende stilling fremfoert, at det er noedvendigt at sikre postvaesenet tilstraekkelige indtaegter til, at det kan opfylde de saerlige opgaver, det har faaet betroet.

Det anfoeres, at der i kraft af konkurrencen fra de private kurérvirksomheder var risiko for, at postvaesenets kurérservice kun ville faa overladt de i oekonomisk henseende mindst interessante forsendelser. Der nederlandske postvaesen har imidlertid fra 1986 til 1987 oeget sit overskud fra 9 til 130 mio hfl. til trods for denne konkurrence. Postvaesenet havde tidligere en omsaetning inden for kurérservice paa ca. 40 mio hfl. om aaret til trods for konkurrencen fra de private kurérvirksomheder. Hvad den traditionelle ekspresbefordring angaar, forhindrede denne konkurrence ikke en stigning i antallet af forsendelser fra 3,5 millioner i 1983 til 4,7 millioner i 1987.

Det er saaledes ikke godtgjort, at en opretholdelse af den konkurrencesituation, der fandtes forud for den nye lovs ikrafttraedelse, skadede den almindelige postbefordring, og at den her omhandlede foranstaltning var af afgoerende betydning for at skabe balance i postvaesenets oekonomi. Noedvendigheden af at udvide postvaesenets dominerende stilling til ogsaa at omfatte markedet for kurérservice, som var af sekundaer betydning for postvaesenet, var ikke nogen objektiv noedvendighed, der kunne goere det berettiget at udelukke konkurrencen paa markedet.

Postvaesenet raader i realiteten allerede over ikke ubetydelige fordele ved udoevelsen af sit hverv. Det har eneret paa at opstille postkasser og udstede frimaerker. Det er fritaget fra de forpligtelser, der foelger af loven om landevejstransport (wet autovervoer goederen) og forordningen om koeretid (rijtijden besluit). Postvaesenet kan opnaa stordriftsfordele ved at benytte eget personale og egen infrastruktur til de forskellige ydelser og kan indregne disse fordele i sine takster, bl.a. ved at yde rabatter paa EMS-ydelser.

I oevrigt klarer PTT-Post BV, sig for oejeblikket udmaerket i konkurrencen med de private virksomheder. Denne virksomhed har ikke pligt til at tilbyde sine ydelser i hele Nederlandene til samme takster. Den yder betydelige rabatter, hvis forenelighed med artikel 86 i visse tilfaelde forekommer tvivlsom (1). PTT-Post BV kan saaledes, ligesom virksomhedens konkurrenter i det private erhvervsliv, tage hensyn til omkostningsforskelle ved fastsaettelsen af sine takster. Det er saaledes ikke godtgjort, at dens karakter af en virksomhed, der har faaet overdraget at opfylde opgaver af almindelig oekonomisk interesse, giver sig et saadant udslag i takststrukturen (2), at dette kan bevirke, at den inden for kurérservice ikke skulle falde ind under konkurrencereglerne.

(18) I betragtning af det ovenstaaende vil bevarelsen af den konkurrencesituation, der fandtes foer den nye lovs ikrafttraedelse, ikke kunne hindre postvaesenet i at opfylde de almennyttige opgaver, det har faaet betroet af den nederlandske regering. PTT-Post BV's monopol paa almindelig postbefordring, som ikke anfaegtes i denne beslutning, er paa indevaerende tidspunkt fuldt ud tilstraekkeligt til at sikre, at virksomheden fortsat kan opfylde sine forpligtelser som offentlig tjeneste, uden at samhandelen paavirkes paa en maade, der er i strid med Faellesskabets interesse -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Bestemmelserne i § 2 og 12 i den nederlandske postlov i forbindelse med bestemmelserne i bekendtgoerelsen af 19. december 1988, forbeholder postvaesenet retten til at yde kurérservice med indsamling, befordring og omdeling af breve paa hoejst 500 gram til en pris paa under 11,9 hfl. for forsendelser til andre EF-lande og en pris paa 17,5 hfl. for forsendelser til lande uden for EF, og de bestemmelser om, at alle takster forinden skal registreres, som er indeholdt i bekendtgoerelsen af 12. maj 1989, er uforenelige med EOEF-Traktatens artikel 90, stk. 1, sammenholdt med samme Traktats artikel 86.

Artikel 2

Den nederlandske regering skal senest to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning underrette Kommis

sionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme den.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Nederlandene.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 20. december 1989.

Paa Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Naestformand

(1) Staatsblad 1988, s. 605.

(2) Staatscourant 8. juni 1989, nr. 109.

(1) Dom af 3. oktober 1985, sag 311/84, CBEM/CLT og IPB, Sml. 1985, s. 3278, praemis nr. 27.

(1) Jf. dom af 13. februar 1979, sag 85/76, Hoffmann Laroche/Kommissonen, Sml. 1979, s. 461 (praemis nr. 49 og 102 ff.).

(2) Jf. dom af 11. april 1989, sag. 66/86, Ahmed Saeed Flugreisen/Zbow, endnu ikke offentliggjort.