++++

BETAENKNING

om konventionen om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser ( 1 )

udarbejdet af Mario Giuliano

professor ved universitetet i Milano

( der har affattet indledningen og bemaerkningerne til artikel 1 , 3 til 8 , 10 , 12 og 13 )

og Paul Lagarde

professor ved Université de Paris I

( der har affattet bemaerkningerne til artikel 2 , 9 , 11 og 14 til 33 )

( 1 ) Teksten til konventionen om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser , er offentliggjort i EFT nr . L 266 af 9 . oktober 1980 .

Konventionen , som blev aabnet for undertegnelse i Rom den 19 . juni 1980 , undertegnedes samme dag af de befuldmaegtigede for foelgende syv medlemsstater : Belgien , Tyskland , Frankrig , Irland , Italien , Luxembourg og Nederlandene .

INDHOLDSFORTEGNELSE

INDLEDENDE BEMAERKNINGER

* Side *

1 . Benelux-landenes regeringers forslag til Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber * 4 *

2 . Kommissionens gennemgang af forslaget og opfoelgningen heraf * 4 *

3 . Medlemsstaternes positive holdning til spoergsmaalet om at finde frem til ensartede lovvalgsregler , foretagelse af prioritering under undersoegelsen og nedsaettelse af arbejdsgruppen til foretagelse af forarbejdelse og udarbejdelse af disse regler * 5 *

4 . Gruppearbejdets tilrettelaeggelse og forloeb og dets foerste resultater ved udgangen af 1972 * 6 *

5 . Fornyet gennemgang af gruppens forarbejder paa baggrund af bemaerkninger fremsat af regeringerne i saavel de oprindelige som de nye EF-medlemsstater og resultater opnaaet i februar 1979 * 6 *

6 . Endelig gennemgang af konventionen i Raadet for De europaeiske Faellesskaber * 7 *

7 . Oversigt over nationale kilder til og karakteren af de i EF-medlemsstaterne gaeldende regler om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser * 8 *

8 . De ensartede reglers universelle anvendelighed * 8 *

9 . Om konventionens ensartede reglers normalt almene karakter og om deres betydning inden for det arbejde med tilvejebringelse af ensartede retsregler , der allerede er begyndt paa den internationale privatrets omraade * 8 *

AFSNIT I : Konventionens anvendelsesomraade

Artikel 1 : Konventionens anvendelsesomraade * 10 *

Artikel 2 : Anvendelse af loven i en ikke-kontraherende stat * 13 *

AFSNIT II : Ensartede regler

Artikel 3 : Lovvalg ved aftale * 15 *

Artikel 4 : Lovvalget i mangel af aftale herom * 18 *

Artikel 5 : Visse forbrugeraftaler * 22 *

Artikel 6 : Individuelle arbejdsaftaler * 24 *

Artikel 7 : Ufravigelige regler * 25 *

Artikel 8 : Materiel gyldighed * 27 *

Artikel 9 : Gyldighed med hensyn til form * 28 *

Artikel 10 : Omraadet for den anvendelige lov * 31 *

Artikel 11 : Manglende handleevne * 33 *

Artikel 12 : Overdragelse af fordringer * 33 *

Artikel 13 : Subrogation * 34 *

Artikel 14 : Bevisbyrde m . v . * 35 *

Artikel 15 : Udelukkelse af renvoi * 36 *

Artikel 16 : Ordre public * 37 *

Artikel 17 : Ingen tilbagevirkende kraft * 37 *

Artikel 18 : Ensartet fortolkning * 37 *

* Side *

Artikel 19 : Stater med mere end ét retssystem * 38 *

Artikel 20 : Forrang for faellesskabsret * 38 *

Artikel 21 : Forholdet til andre konventioner * 38 *

Artikel 22 : Forbehold * 39 *

AFSNIT III : Afsluttende bestemmelser

Artikel 23 : En kontraherende stats ensidige vedtagelse af en ny lovvalgsregel * 40 *

Artikel 24 og 25 : Nye konventioner * 40 *

Artikel 26 : Revision * 41 *

Artikel 27 - 33 : Saedvanlige bestemmelser af protokolmaessig art * 41 *

Protokol vedroerende § 169 i den danske soelov

NOTER * 43 *

DELTAGERLISTE * 48 *

INDLEDENDE BEMAERKNINGER

1 . Benelux-landenes regeringers forslag til Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber

Den 8 . september 1967 opfordrede Belgiens faste repraesentant paa vegne af sin egen regering og Nederlandenes og storhertugdoemmet Luxembourgs regeringer Kommissionen til sammen med eksperter fra medlemslandene og paa grundlag af udkastet til den belgisk-nederlandsk-luxembourgske konvention , at fastsaette ensartede internationale privatretlige regler og kodificere reglerne om lovvalg inden for Faellesskabet .

Dette forslag udsprang af bestraebelserne paa at fjerne de ulemper , der foelger af de forskellige lovvalgsregler , saerlig paa kontraktrettens omraade . Hertil kom en " vis form for paatraengende noedvendighed " i betragtning af de reformer , der kunne forventes i visse medlemsstater , og foelgelig " risikoen for en yderligere fastlaasning af de eksisterende forskelle " .

I den aabningstale , som Kommissionens generaldirektoer for det interne marked og indbyrdes tilnaermelse af lovgivningerne , Th . Vogelaar , i sin egenskab af formand , holdt til regeringseksperterne , der var samlet den 26 . - 28 . februar 1969 , bemaerkede han : " Dette forslag boer , om alt forloeber normalt , foere til fuldstaendig harmonisering af lovvalgsreglerne . I saa tilfaelde vil der i hvert af vore seks lande i stedet for de nuvaerende lovvalgsregler , bortset fra tilfaelde , hvor der skal anvendes internationale aftaler , der er bindende for en medlemsstat , traede ensartede lovvalgsregler i kraft baade for forhold , der beroerer medlemsstaterne indbyrdes , og for forhold , som beroerer stater , der ikke tilhoerer Faellesskabet . Denne loesning vil foere til udfaerdigelse af et faelles saet ensartede retsregler for EF-medlemsstaternes territorier . Den store fordel ved dette forslag er uden tvivl , at man herved opnaar stoerre retssikkerhed , oeget tillid til stabiliteten i retsforhold , lettere adgang til valg af vaerneting i forhold til den anvendelige lov og bedre beskyttelse af erhvervede rettigheder inden for hele privatrettens omraade . I forhold til harmonisering af de materielle regler synes det at vaere lettere at gennemfoere ensartede lovvalgsregler , saerlig paa formuerettens omraade , eftersom lovvalgsreglerne kun vedroerer retsforhold , der rummer et internationalt element " ( 1 ) .

2 . Kommissionens gennemgang af forslaget og opfoelgningen heraf

Ved gennemgangen af det forslag , der var blevet fremsat af Benelux-landenes regeringer , kom Kommissionen til det resultat , at en harmonisering af lovvalgsreglerne , i det mindste paa visse saerlige omraader inden for den internationale privatret , kunne lette faellesmarkedets funktioner .

Hr . Vogelaars ovennaevnte tale giver et sammendrag af de betragtninger , der danner grundlaget for Kommissionens konklusion , og det er vaerd at gentage dem her .

" Efter EOEF-traktatens aand og bogstav har harmoniseringen faaet tillagt den funktion at muliggoere eller lette indfoerelsen af retstilstande paa det oekonomiske omraade , som svarer til dem , der er typiske for et indenlandsk marked . Jeg forstaar godt , at man kan vaere uenig med hensyn til den noejagtige afgraensning af de forskelle , der direkte indvirker paa faellesmarkedets funktioner , og dem , der kun goer det indirekte . Det er dog en kendsgerning , at der findes retsomraader , hvor forskellene mellem de nationale retsordener og mangelen paa ensartede lovvalgsregler haemmer den frie bevaegelighed mellem medlemsstaterne for personer , varer , tjenesteydelser og kapital .

Nogle vil foretraekke , at de materielle regler harmoniseres eller goeres ensartede fremfor en harmonisering af lovvalgsreglerne . Dette er som bekendt allerede sket paa forskellige omraader . Harmoniseringen af materiel ret kan dog ikke altid holde trit med afskaffelsen af de oekonomiske graenser . Foelgelig vil man , saa laenge den materielle ret ikke er gjort ensartet , stadig stoede paa problemet om , hvilke retsregler der skal finde anvendelse . Med vaeksten i de privatretlige forbindelser over graenserne tiltager antallet af tvister , i hvilke man maa loese spoergmaalet om , hvilket lands ret der skal finde anvendelse .

Samtidig vokser antallet af tilfaelde , hvor domstolene skal anvende fremmed ret . Den den 27 . september 1968 undertegnede konvention om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager , herunder handelssager , giver ensartede regler for den internationale kompetence hos retterne inden for Faellesskabet . Den vil lette og fremme afviklingen af mange civile retssager og fogedforretninger . Endvidere tillader den tillige paa mange omraader parterne at indgaa aftaler om vaerneting og at vaelge mellem flere retter . Dette kan medfoere , at man foretraekker retterne i en stat , hvis lovgivning synes at ville give et gunstigere udfald i sagen . For at forebygge denne " forum shopping " , oege retssikerheden og goere det lettere at forudse , hvilket lands ret der vil blive anvendt , vil det vaere oenskeligt , at lovvalgsreglerne goeres ensartede paa oekonomisk saerlig vigtige omraader , saaledes at samme ret finder anvendelse , uanset i hvilken stat afgoerelsen traeffes .

Det er kort sagt tre dominerende hensyn , der ligger til grund for vort forslag om at harmonisere lovvalgsreglerne i ganske bestemte retsforhold . Det foerste foelger af den internationale privatrets historie : at ville goere alt ensartet er et for dristigt og langvarigt forehavende . Det andet er noedvendigheden af hurtigt at styrke retssikkerheden inden for visse sektorer af stoerre oekonomisk betydning . Det tredje er bestraebelsen paa at forebygge en uddybelse af forskellene mellem de forskellige medlemsstaters internationale privatretlige regler " ( 2 ) .

Det var netop paa baggrund af disse hensyn , Kommissionen opfordrede medlemsstaterne til at deltage i et ekspertmoede , for at den kunne faa et fuldstaendigt indtryk af den nuvaerende retstilstand paa omraadet og afgoere , om og i hvilket omfang en harmonisering eller indfoerelse af ensartede regler inden for den internationale privatret i Faellesskabet burde paabegyndes . Med opfordringen fulgte et spoergeskema , der skulle lette droeftelserne ( 3 ) .

3 . Medlemsstaternes positive holdning til spoergsmaalet om at finde frem til ensartede lovvalgsregler , foretagelse af prioritering under undersoegelsen og nedsaettelse af arbejdsgruppen til foretagelse af forarbejdelse og udarbejdelse af disse regler

Det ovenfor omtalte moede blev afholdt den 26 . - 28 . februar 1969 . Det var ved denne lejlighed muligt at danne sig et foerste indtryk af situationen med hensyn til mulighederne for og den eventuelle interesse i at paabegynde udarbejdelsen af ensartede lovvalgsregler i EF-medlemsstaterne ( 4 ) .

Det var dog foerst paa det naeste moede den 20 . - 22 . oktober 1969 , regeringernes eksperter kunne udtale sig praecist om hensigtsmaessigheden af og omraadet for den harmonisering , der skulle ske , og om fremgangsmaaden ved og organiseringen af de arbejder , der skulle foretages .

For saa vidt angaar hensigtsmaessigheden erklaerede medlemsstaternes delegationer , med undtagelse af den tyske , sig principielt enige i , at arbejdet ville vaere nyttigt for styrkelsen af retssikkerheden inden for Faellesskabet . Den tyske delegation , der oplyste , at videnskabsmaend og erhvervskredse havde givet udtryk for visse betaenkeligheder herved , erklaerede , at denne forskel i synspunkter ikke var af en saadan art , at den i oejeblikket burde have nogen indvirkning paa det videre arbejde .

For saa vidt angaar harmoniseringsomraadet erkendte man , uden dog at foregribe den videre udvikling , at det var hensigtsmaessigt foerst at tage fat paa de omraader , som havde stoerst betydning for faellesmarkedets gode funktion , nemlig hvilken lov der skal anvendes paa :

1 . materielle og immaterielle formuegoder ,

2 . forpligtelser i og uden for kontraktforhold

3 . viljeserklaeringers form og bevisspoergsmaal ,

4 . almene spoergsmaal inden for ovennaevnte omraader ( renvoi , kvalifikation , anvendelse af fremmed ret , erhvervede rettigheder , ordre public , handleevne og fuldmagtsforhold ) .

For saa vidt angaar det retlige grundlag for arbejdet var delegationerne enige om , at den paataenkte harmonisering uden udtrykkelig at have tilknytning til art . 220 i EOEF-traktaten ville vaere en naturlig fortsaettelse af konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser .

Endelig fandt samtlige delegationer det nyttigt at foelge samme fremgangsmaade som ved forarbejderne til de konventioner i henhold til art . 220 , som allerede var undertegnet eller var under udarbejdelse , og soege at finde de mest hensigtsmaessige midler til at fremme arbejdet ( 5 ) .

De paa dette moede opnaaede resultater blev af generaldirektoratet for det interne marked og indbyrdes tilnaermelse af lovgivningerne forelagt Kommissionen med forslag om , at denne skulle soege at opnaa medlemsstaternes samtykke til fortsaettelse af arbejdet og udarbejdelse af et udkast til en konvention om ensartede regler paa visse omraader , der henhoerer under den internationale privatret .

Kommissionen efterkom dette forslag . De faste repraesentanters Komité gav paa sit moede den 15 . januar 1970 udtrykkeligt gruppen bemyndigelse til at fortsaette arbejdet med harmonisering af de internationale privatretlige regler , idet det blev tilkendegivet , at det eller de udkast , der skulle udarbejdes , foerst og fremmest skulle omhandle ovennaevnte fire omraader .

I henhold til De faste repraesentanters Komités ovennaevnte beslutning valgte gruppen paa sit moede den 2 . og 3 . februar 1970 departementchef i det belgiske udenrigs - og udenrigshandelsministerium P . Jenard til formand og dommer ved den italienske kassationsret , professor Miccio til naestformand .

Paa baggrund af den allerede paa det foregaaende moede trufne beslutning om at opdele de omraader , der foerst og fremmest skulle behandles i fire sektorer vedtog gruppen , at hver sektor principielt skulle have sin egen ordfoerer med henblik paa fremskyndelse af arbejdet , og at ordfoererne skulle udpeges saaledes :

1 . af den tyske delegation for saa vidt angaar retsreglerne om materielle og immaterielle formuegoder ,

2 . af den italienske delegation for saa vidt angaar retsreglerne om forpligtelser i og uden for kontraktforhold ,

3 . af den franske delegation for saa vidt angaar viljeserklaeringers form og bevisspoergsmaal ,

4 . af den nederlandske delegation i samraad med den belgiske og den luxembourgske delegation for saa vidt angaar de almene spoergsmaal . I medfoer af denne beslutning valgte gruppen herefter foelgende ordfoerere : Oberlandesgerichtspraesident a . D . , professor K . Arndt , professor ved Universitetet i Milano M . Giuliano , professor ved Université de Paris I , P . Lagarde og departementchef i det nederlandske justitsministerium Th . van Sasse van Ysselt .

Paa samme moede kom man tillige ind paa andre problemer . Saerligt droeftedes karakteren af den konvention , der skulle udarbejdes , og paa dette punkt gik det store flertal ind for en alment anvendelig konvention , som ikke var betinget af gensidighed ; endvidere droeftedes arbejdsmaaden og muligheden for at lade observatoerer for Haager-konferencen om international Privatret og for Benelux-kommissionen til fastsaettelse af ensartede retsregler deltage i arbejdet ( 6 ) .

4 . Gruppearbejdets tilrettelaeggelse og forloeb og dets foerste resultater ved udgangen af 1972

Gruppens arbejde tog sit udgangspunkt i en undersoegelse og droeftelse af de spoergeskemaer , som ordfoererne , hr . Giuliano , hr . Lagarde og hr . van Sasse Van Ysselt hver isaer havde udarbejdet paa deres omraade . Denne droeftelse fandt sted paa et moede mellem ordfoererne den 1 . - 4 . juni 1970 under forsaede af hr . Jenard . Paa dette moede blev de tre spoergeskemaer underkastet en ret vidtgaaende analyse , der angik ikke blot de i EF-medlemsstaterne gaeldende lovvalgsregler , nationale saavel som traktatretlige , men tillige de tendenser i udviklingen , som allerede havde vist sig i visse landes retspraksis og litteratur , eller som det ville vaere hensigtsmaessigt at tage i betragtning under hensyn til visse krav , som det internationale samkvem stiller i dag . I den netop omtalte mundtlige analyse blev i oevrigt de skriftlige besvarelser integreret , som hver af ordfoererne gav paa basis af sit eget lands lovgivning , retspraksis og litteratur ( for de tre Beneluxlande af hr . van Sasse van Ysselt ) paa de spoergeskemaer , der var udarbejdet af ham selv og hans kolleger ( 7 ) .

Paa basis af dette forberedende arbejde og det saaledes indsamlede materiale kunne hver af ordfoererne fremlaegge en foreloebig rapport med dertil hoerende forslag til artikler vedroerende sit eget omraade med det formaal at skabe et arbejdsgrundlag for moederne i gruppen . Det aftaltes , at man paa disse moeder skulle droefte hr . Giulianos rapport om retsreglerne vedroerende forpligtelser i og uden for kontraktforhold saavel som de spoergsmaal , der var behandlet i hr . Lagardes og hr . van Sasse van Ysselts rapporter , i det omfang disse havde tilknytning til det af hr . Giuliano behandlede omraade .

For saa vidt angaar hr . Arndts rapport om retsreglerne vedroerende materielle og immaterielle formuegoder aftaltes det at udskyde droeftelsen til et senere tidspunkt , idet hr . Arndt anfoerte , at der forud for hans rapport maatte foreligge en sammenlignende undersoegelse af de vigtigste former for sikringsrettigheder , og idet gruppen principielt anerkendte noedvendigheden af en saadan undersoegelse .

Naar der ses bort fra ordfoerernes moede i juni 1970 , er der medgaaet elleve plenarmoeder i gruppen , paa hvilke man alene har beskaeftiget sig intenst med arbejdet , og hvert moede har i gennemsnit varet fem dage ( 8 ) .

Paa sit moede i juni 1972 afsluttede gruppen udarbejdelsen af et foreloebigt udkast til en konvention om , hvilken lov der skal finde anvendelse paa forpligtelser i og uden for kontraktforhold , og gruppen besluttede at forelaegge konventionsudkastet saavel som de rapporter , der blev endeligt udarbejdet paa ordfoerernes moede den 27 . og 28 . september 1972 , for De faste repraesentanters Komité med henblik paa videresendelse til EF-medlemsstaternes regeringer ( 9 ) .

5 . Fornyet gennemgang af gruppens forarbejder paa baggrund af bemaerkninger fremsat af regeringerne i saavel de oprindelige som de nye EF-medlemsstater og resultater opnaaet i februar 1979

Som det fremgaar af ovenstaaende bemaerkninger , omfattede udkastet af 1972 ikke blot den lov , der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser , men tillige den lov , der skal anvendes paa forpligtelser uden for kontraktforhold . Den gav samtidig loesninger for saa vidt angaar den lov , der skal anvendes paa retshandlers form og i bevisspoergsmaal samt med hensyn til spoergsmaal om fortolkning af de ensartede regler og deres forhold til andre * ovvalgsregler af international oprindelse , selvsagt kun i det omfang , hvori disse spoergsmaal har forbindelse med udkastets formaal .

Efter Det forenede Kongeriges , Danmarks og Irlands tiltraedelse af De europaeiske Faellesskaber i 1973 udvidede Kommissionen arbejdsgruppen med regeringseksperter fra de nye medlemsstater , og De faste repraesentanters Komité bemyndigede den saaledes udvidede gruppe til paa ny at gennemgaa det foreloebige udkast til konventionen , som Kommissionen havde fremsendt til den i slutningen af 1972 , paa baggrund af bemaerkninger fremsat af regeringerne saavel i de oprindelige som de nye medlemsstater . Gruppen udpegede professor Philip til naestformand .

Den fornyede gennemgang af udkastet kunne dog ikke paabegyndes straks . Baade noedvendigheden af at give eksperterne fra de nye medlemsstater fornoeden tid til at raadfoere sig med deres regeringer og de beroerte kredse samt den usikkerhed , der var opstaaet i Det forenede Kongerige omkring dettes tilslutning til De europaeiske Faellesskaber ( som foerst bragtes til ophoer ved folkeafstemningen i 1975 ) medfoerte en vaesentlig nedgang i og endog suspension af gruppens aktiviteter i en periode paa ca . tre aar . Foerst i slutningen af 1975 kunne gruppen i praksis genoptage sit arbejde og give sig til at udarbejde konventionen om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser . Paa sit moede i marts 1978 besluttede gruppen nemlig at begraense den foreliggende konvention til alene at omfatte kontraktforhold og optage forhandlinger om yderligere udarbejdelse af en anden konvention om forpligtelser uden for kontraktforhold efter udarbejdelsen af den foerstnaevnte . Flertallet af delegationerne fandt det af tidsmaessige grunde bedst i foerste omfang at afslutte arbejdet med den del , der vedroerer kontraktlige forpligtelser .

Den fornyede gennemgang af det oprindelige foreloebige udkast med ovennaevnte begraensning er foregaaet paa fjorten plenarmoeder i gruppen samt paa tre moeder , der specielt var afsat til problemer vedroerende transport - og forsikringsaftaler , og hvert af disse plenarmoeder har varet fra to til fem dage ( 10 ) . Paa moedet i februar 1979 afsluttede gruppen udarbejdelsen af udkastet til konventionen , traf beslutning om , hvilken fremgangsmaade der skulle foelges ved udkastets fremsendelse til Raadet , som skulle ske inden udgangen af april maaned , og paalagde professor Giuliano og professor Lagarde at udarbejde denne betaenkning , som derefter blev endeligt udarbejdet paa ordfoerernes moede den 18 . - 20 . juni 1979 , som en ekspert fra hver delegation kunne deltage i , hvorefter udkastet blev fremsendt til Raadet og til regeringerne af gruppens formand , hr . Jenard .

6 . Endelig gennemgang af konventionen i Raadet for De europaeiske Faellesskaber

Ekspertgruppens formand , hr . Jenard , fremsendte den 18 . maj 1979 konventionsudkastet til formanden for Raadet for De europaeiske Faellesskaber med oensket om , at regeringerne inden aarets udgang ville meddele deres bemaerkninger til udkastet , saaledes at konventionen kunne indgaas inden slutningen af 1980 .

Den 20 . juli 1979 sendte hr . Jenard formanden for Raadet det udkast til betaenkning om konventionen , som gik forud for det foreliggende .

Generalsekretariatet for Raadet modtog skriftlige bemaerkninger fra den belgiske , nederlandske , danske , irske , tyske , luxembourgske og britiske regering . Endvidere vedtog Kommissionen den 17 . marts 1980 en udtalelse vedroerende udkastet til konventionen , som blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende , nr . L 94 af 11 . april 1980 .

Den 16 . januar 1980 oprettede De faste repraesentanters Komité en ad hoc-gruppe vedroerende international privatret , der skulle varetage foelgende to opgaver :

- gennemgaa konventionens endelige tekst under hensyntagen til bemaerkningerne fra medlemsstaternes regeringer ,

- behandle problemet vedroerende eventuel kompetence for De europaeiske Faellesskabers Domstol til at fortolke konventionen samt graenserne herfor .

Ad hoc-gruppen holdt to moeder , den 24 . - 28 . marts og den 21 . - 25 . april 1980 , under forsaede af hr . Brancaccio fra det italienske justitsministerium ( 11 ) . Gruppen naaede , paa grundlag af regeringernes skriftlige bemaerkninger og andre bemaerkninger , der fremsattes under droeftelserne , frem til en samlet aftale vedroerende konventionens vigtigste bestemmelser og en medfoelgende betaenkning .

De eneste problemer , som gruppen endnu ikke har loest , vedroerer konventionens stilling i forhold til faellesskabsretten . De viste sig isaer i forbindelse med fastsaettelsen af antallet af ratifikationer , der kraeves , for at konventionen kan traede i kraft , samt ved affattelsen af en erklaering fra medlemsstaternes regeringer om Domstolens kompetence .

Efter en raekke droeftelser i De faste repraesentanters Komité , hvorunder der skete en gradvis tilnaermelse af synspunkterne , fandt Raadets formandskab , at de politiske betingelser for , at justitsministrene med god udsigt til et positivt resultat kunne droefte de punkter , hvorom der endnu ikke var opnaaet enighed , paa en saerlig raadssamling i Rom den 19 . juni 1980 , var til stede .

Ved den lejlighed fandt en sidste forhandling sted , hvorunder man vedtog at fastsaette antallet af medlemsstater , hvis ratifikation er noedvendig , for at konventionen kan traede i kraft , til syv . Endvidere godkendtes en faelleserklaering vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen , der var helt identisk med den , som regeringerne for Faellesskabets seks oprindelige medlemsstater havde fremsat ved indgaaelsen af gennemfoerelseskonventionen i Bruxelles den 27 . september 1968 . Ved vedtagelsen af erklaeringen paalagde repraesentanterne for regeringerne , forsamlet i Raadet , endvidere ad hoc-gruppen vedroerende international privatret under Raadet at finde midler til at ivaerksaette punkt 1 i erklaeringen og at fremlaegge rapport herom inden den 30 . juni 1981 .

Efter afslutningen af disse droeftelser konstaterede formanden for Raadet , Italiens justitsminister Tommaso Morlino , at repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer , forsamlet i Raadet , var enige om foelgende :

- vedtagelse af konventionen og af de to dertil knyttede faelleserklaeringer ,

- aabning for undertegnelse af konventionen fra 19 . juni 1980 ,

- offenliggoerelse af konventionen og af den medfoelgende betaenkning i De Europaeiske Faellesskabers Tidende .

Konventionen blev allerede den 19 . juni 1980 undertegnet af de befuldmaegtigede for Belgien , Forbundsrepublikken Tyskland , Frankrig , Irland , Italien , Luxembourg og Nederlandene .

7 . Oversigt over nationale kilder til og karakteren af de i EF-medlemsstaterne gaeldende regler om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser

Det vaesentligste formaal med denne konvention er , i EF-medlemsstaternes nationale retssystemer at indfoere et saet ensartede regler om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser , samt om visse almene internationale privatretlige spoergsmaal , i det omfang disse har tilknytning til saadanne forpligtelser .

Uden at gaa i detaljer i positiv ret , som vi dog forbeholder os at komme tilbage til i kommentarerne til de ensartede regler , finder vi det nyttigt her at give en kort oversigt over de nationale kilder til og karakteren af de lovvalgsregler , der i oejeblikket er gaeldende i EF-medlemsstaterne paa det af konventionen omfattede omraade . Denne oversigt goer det muligt at danne sig et indtryk af baade den interesse og de vanskeligheder , der er forbundet med det harmoniseringsarbejde , som gruppen har paabegyndt , og hvoraf denne konvention kun er et foerste resultat .

Blandt de ni EF-medlemsstater er det kun i Italien , man finder et saet lovvalgsregler , der er fastsat af lovgiver , og som gaelder naesten hele det omraade , der omfattes af konventionen . Det drejer sig saerlig om artikel 17 , stk . 2 , artikel 25 , 26 , 30 og 31 i de indledende bestemmelser i Codice Civile fra 1942 , samt artikel 9 og 10 i soeloven af 1942 .

I alle de oevrige EF-medlemsstater hviler samtlige regler om valg af den lov , der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser derimod kun paa saedvaneretlige regler og regler , som stammer fra retspraksis , til hvis udvikling og indbyrdes harmonisering litteraturen har bidraget i vidt omfang .

Retstilstanden er paa dette punkt ikke blevet vaesentligt aendret , hverken ved det franske lovforslag om en supplering af Code civil paa det internationale privatretlige omraade ( fra 1967 ) eller Benelux-traktaten om ensartede internationale privatretlige regler , der blev underskrevet i Bruxelles den 3 . juli 1969 . Disse to retsakter er ubestrideligt udtryk for en interessant bestraebelse paa at kodificere lovvalgsreglerne , og for Benelux-landenes vedkommende tillige paa at harmonisere disse regler paa mellemstatligt plan , og gruppen har i sit arbejde ikke undladt at tage hensyn til resultatet af disse bestraebelser . Benelux-traktaten er dog endnu ikke traadt i kraft , og des franske forslag synes heller ikke at ville blive gennemfoert i naer fremtid .

8 . De ensartede reglers universelle anvendelighed

Allerede fra begyndelsen af sit arbejde erklaerede gruppen , at den gik ind for ensartede regler , der skulle finde anvendelse saavel paa statsborgere i medlemsstaterne og paa personer med bopael eller fast opholdssted i Faellesskabet , samt paa statsborgere fra tredjelande og paa personer , der har bopael eller fast opholdssted dér . Det er i artikel 2 fastlagt , at konventionen har denne universelle anvendelighed .

Gruppen var af den opfattelse , at formaalet med dens arbejde vaesentligst skulle vaere at opstille almene regler i lighed med dem , der findes i de gaeldende lovbestemmelser i Italien samt i Benelux-traktaten og i det franske forslag . Saaledes vil disse almene regler , der skal anvendes som almindelig gaeldende ret i hver enkelt medlemsstat i tilfaelde af lovkonflikt , ikke komme til at gribe ind i den detaljerede regulering af klart afgraensede spoergsmaal , der er omhandlet i andre arbejder , saerlig det arbejde , der er foretaget af Haager-konferencen om international privatret . Anvendelsen af disse saerlige konventioner har hjemmel i artikel 21 .

9 . Om konventionens ensartede reglers normalt almene karakter og om deres betydning inden for det arbejde med tilvejebringelse af ensartede retsregler , der allerede er begyndt paa den internationale privatrets omraade

Gruppen har i oevrigt allerede fra begyndelsen af sit arbejde maattet tage stilling til karakteren og raekkevidden af de ensartede lovvalgsregler , som den skulle udarbejde . Skulle disse regler vaere almene , altsaa bestemt til at finde anvendelse paa alle former for kontrakter uanset deres art , eller skulle der foretages en opdeling af reglerne om kontraktlige forpligtelser i en raekke saerlige regler for forskellige kontrakttyper , eller skulle man maaske hellere holde sig til en mellemloesning og vedtage almene regler og supplere dem med visse saerregler for visse kontrakttyper ?

Den loesning , som ordfoereren oprindeligt anbefalede , tog netop sit udgangspunkt i sidstnaevnte mulighed . Ifoelge denne loesning skulle kontrakter i mangel af parternes udtrykkelige eller stiltiende lovvalg vaere undergivet en og samme lov , idet der dog fastsattes visse undtagelsesbestemmelser for visse bestemte kontrakttyper .

Under gruppens behandling af spoergsmaalet om , hvorvidt det var hensigtsmaessigt at supplere de almene lovvalgsregler i kontraktforhold med saerregler for visse kontrakttyper , fremgik det klart , at spoergsmaalet ikke laengere fremboed den interesse , det havde haft inden for rammerne af ordfoererens oprindelige forslag . Formuleringen af artikel 4 i den af gruppen endelig vedtagne affattelse aabner nemlig , bl . a . paa grund af sin smidige udformning , mulighed for at naa tilfredsstillende loesninger for de fleste af de aftaler , for hvilke der var givet saerlige lovvalgsregler i ordfoererens forslag . Dette er grunden til , at gruppen kun har opstillet enkelte undtagelsesbestemmelser fra reglen i artikel 4 , saerlig i artikel 5 og 6 , som angaar den lov , der skal anvendes paa henholdsvis visse forbrugeraftaler og arbejdsaftaler , hvis parterne ikke har foretaget noget udtrykkeligt eller stiltiende lovvalg .

De ensartede reglers normalt almene karakter har gjort det noedvendigt at supplere dem med visse undtagelsesbestemmelser og overlade domstolene en vis skoensmargen med hensyn til anvendelsen af disse undtagelser i det enkelte tilfaelde . Vi skal komme tilbage til dette aspekt i kommentarerne til flere af artiklerne i kapitel III i denne betaenkning .

I praeamblen til denne konvention erklaeres det saaledes , at de hoeje kontraherende parter i traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab bestraeber sig paa , inden for den internationale privatrets omraade , at fortsaette det lovharmoniseringsarbejde , som allerede er gjort inden for Faellesskabet , saerlig verdroerende retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgoerelser . Spoergsmaalet om tredjelandes tiltraedelse af konventionen er ikke reguleret ved denne ( se side 41 ) .

AFSNIT I

KONVENTIONENS ANVENDELSESOMRAADE

Artikel 1

Konventionens anvendelsesomraade

1 . I henhold til artikel 1 , stk . 1 , finder de ensartede regler i denne konvention principielt anvendelse paa kontraktlige forpligtelser i alle situationer , hvor der skal foretages et valg mellem lovene i forskellige lande .

Det skal understreges , at konventionens ensartede regler kun finder anvendelse paa ovennaevnte forpligtelser i situationer , " hvor der skal foretages et valg mellem lovene i forskellige lande " . Formaalet med denne praecisering er at give en bedre definition af det egentlige formaal med konventionens ensartede regler . Som bekendt er den lov , der finder anvendelse paa kontrakter og de deraf foelgende forpligtelser , ikke altid loven i det land , hvor problemerne vedroerende deres fortolkning eller deres opfyldelse skal afgoeres . I visse tilfaelde betragter lovgiver eller domspraksis ikke denne lov som den bedst egnede til at finde anvendelse paa kontrakten og de deraf foelgende forpligtelser . Det drejer sig om situationer , hvor der foreligger et eller flere fremmede elementer i forhold til et lands interne samfundsforhold ( f . eks . at en af kontraktparterne eller de alle er udlaendinge eller bosat i et andet land ; at kontrakten er indgaaet i et andet land ; at en eller flere af parternes ydelser skal erlaegges i et andet land ) , og som har til foelge , at kontrakten kan falde ind under retssystemerne i flere lande . Det er netop paa saadanne tilfaelde , de ensartede regler skal finde anvendelse .

De ensartede reglers normalt almene karakter har gjort det noedvendigt at supplere dem med visse undtagelsesbestemmelser og overlade domstolene en vis skoensmargen med hensyn til anvendelsen af disse undtagelser i det enkelte tilfaelde . Vi skal komme tilbage til dette aspekt i kommentarerne til flere af artiklerne i kapitel III i denne betaenkning .

I preamblen til denne konvention erklaeres det saaledes , at de hoeje kontraherende parter i traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab bestraeber sig paa , inden for den internationale privatrets omraade , at fortsaette det lovharmoniseringsarbejde , som allerede er gjort inden for Faellesskabet , saerlig vedroerende retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgoerelser . Spoergsmaalet om tredjelandes tiltraedelse af konventionen er ikke reguleret ved denne ( se side 41 ) .

Desuden indebaerer den nuvaerende ordlyd af stk . 1 , at de ensartede regler skal anvendes , naar tvisten vil give anledning til et valg mellem et eller flere retssystemer . De ensartede regler finder ogsaa anvendelse i tilfaelde af , at disse retssystemer eksisterer side om side inden for én stat ( se artikel 19 , stk . 1 ) . Spoergsmaalet om , hvorvidt engelsk eller skotsk lov skal finde anvendelse paa en kontrakt , falder altsaa ind under konventionens omraade , dog med forbehold af artikel 19 , stk . 2 .

2 . Der gaelder dog en raekke begraensninger i det i stk . 1 omhandlede princip .

Da denne konvention kun gaelder den lov , der finder anvendelse paa kontraktlige forpligtelser , er det for det foerste klart , at tinglige rettigheder og immaterielle rettigheder ikke falder ind under konventionens bestemmelser . Dette var udtrykkeligt tilkendegivet i en artikel i det oprindelige udkast . Men gruppen skoennede , at det var overfloedigt at gentage denne praecisering i den nuvaerende tekst , saa meget mere som det ville have gjort det * dvendigt at naevne de forskelle , der findes mellem retssystemerne i de forskellige EF-medlemsstater .

3 . Der er endvidere de i artikel 1 , stk . 2 , omhandlede begraensninger .

Det drejer sig for det foerste ( litra a ) ) om fysiske personers rets - eller handleevne , dog med forbehold af artikel 11 . Dernaest drejer det sig ( litra b ) ) om kontraktlige forpligtelser vedroerende testamenter og arv , formueforholdet mellem aegtefaeller , rettigheder og forpligtelser , som udspringer af familieforhold , slaegtskab , aegteskab eller svogerskab , herunder underholdsforpligtelser over for boern foedt uden for aegteskab . Gruppen har med denne opregning villet udelukke hele familieretten fra konventionens anvendelsesomraade .

For saa vidt angaar underholdsforpligtelser i henhold til artikel 1 i Haager-konventionen om den lov , der finder anvendelse paa underholdsforpligtelser , skoennede gruppen , at konventionen ikke skulle finde anvendelse paa aftaler , som personer , der har en ved lov fastsat underholdsforpligtelse , indgaar til opfyldelse af denne forpligtelse . Alle andre kontraktlige forpligtelser , selv kontrakter vedroerende et familiemedlems underhold , over for hvem der ikke bestaar underholdsforpligtelse , falder derimod ind under konventionens anvendelsesomraade .

Modsat artikel 1 , stk . 2 , i det oprindelige udkast undtager det nuvaerende stk . 2 , litra b ) , ikke generelt gaver . Flertallet af delegationerne gik ind for , at konventionen skulle finde anvendelse paa gaver , som udspringer af en kontrakt , der falder ind under konventionens anvendelsesomraade , selv naar de gives inden for familiens kreds uden dog at falde ind under familieretten . Det er saaledes kun gaver , der falder ind under familieretten , reglerne om formueforholdet mellem aegetefaeller eller arvelovgivningen , der er undtaget fra de ensartede reglers anvendelsesomraade .

Der har i gruppen vaeret enighed om , at spoergsmaal vedroerende foraeldremyndighed ikke skal falde ind under konventionen , idet saadanne spoergsmaal vedroerer fysiske personers rets - og handleevne . Men gruppen fandt det hensigtsmaessigt ikke at naevne denne undtagelse i selve konventionens tekst , for at undgaa at konventionen af 27 . september 1968 bliver fortolket modsaetningsvis .

For at udelukke enhver mulighed for fejlagtig fortolkning anvendes der i litra a ) og b ) i den nuvaerende affattelse den samme terminologi som den , der er anvendt i konventionen af 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser .

4 . Stk . 2 , litra c ) , undtager i foerste raekke forpligtelser ifoelge veksler , checks og ordregaeldsbreve fra de ensartede reglers anvendelsesomraade .

Da gruppen har skoennet , at konventionens bestemmelser ikke var velegnede til at gaelde for saadanne forpligtelser , er denne undtagelse , som i oevrigt allerede fandtes i det oprindelige udkast , blevet bibeholdt . Inddragelse af disse forpligtelser under konventionens anvendelsesomraade ville i alle tilfaelde have noedvendiggjort udarbejdelse af saerlige ret komplicerede regler . Genevekonventionerne , som er tiltraadt af flere EF-medlemsstater , giver i oevrigt regler for de fleste af disse omraader . Endelig betragtes disse forpligtelser af visse EF-medlemsstater som ikke-kontraktlige .

Stk . 2 , litra c ) , undtager ligeledes andre omsaetningspapirer , i det omfang forpligtelserne ifoelge saadanne andre omsaetningspapirer udspringer af deres negotiable karakter . Naar en forpligtelse kan overdrages , men det dokument , hvori den er indeholdt , ikke betragtes som et omsaetningspapir , falder dette dokument ikke ind under undtagelsen . Heraf foelger , at dokumenter som konnossementer og lignende dokumenter , der er udstedt i forbindelse med en transportaftale , obligationer , kautionsbeviser , skadesloesbreve , indlaansbeviser og oplagsbeviser fra offentlige pakhuse kun er udelukket i henhold til litra c ) , saafremt de kan betragtes som omsaetningspapirer ; desuden gaelder undtagelsen selv i dette tilfaelde kun for forpligtelser , der udspringer af dokumentets negotiable karakter . Desuden er hverken kontrakter , paa basis af hvilke saadanne omsaetningspapirer er udstedt , eller kontrakter om koeb og salg deraf undtaget . Om et dokument kan betegnes som et omsaetningspapir fastsaettes ikke i denne konvention , men hoerer under vaernetingets lovgivning ( herunder dets bestemmelser om international privatret ) .

5 . Voldgifts - og vaernetingsaftaler er ligeledes undtaget fra konventionens anvendelsesomraade ( litra d ) ) .

Spoergsmaalet om , hvorvidt vaernetingsaftaler skulle undtages eller ikke , har vaeret genstand for livlig debat i gruppen . Flertallet endte med at gaa ind for at undtage dem af foelgende grunde : dette omraade hoerer ind under retsplejen og udgoer en del af reglerne om retternes virksomhed ( offentlig statsfunktion ) ; indfoerelse af regler paa dette omraade ville kunne bringe konventionens ratifikation i fare . Det blev ligeledes anfoert , at reglerne om domstolenes kompetence er offentligretlige , og at parternes autonomi her kun spiller en meget begraenset rolle . Den enkelte domstol skal bedoemme spoergsmaalet om en vaernetingsaftales gyldighed efter sine egne retsregler og ikke efter den valgte lov . I betragtning af arten af disse bestemmelser og de materielle forskelle heri kan ingen lovvalgsregel foere til en ensartet loesning . Desuden ville disse regler under alle omstaendigheder vaere doemt til at blive underkendt , hvis tvistemaalene indbragtes for en domstol i et tredjeland . Det er ligeledes blevet bemaerket , at der , for saa vidt angaar relationerne inden for EF , er givet regler for de vigtigste spoergsmaal ( klausulens gyldighed og form ) i artikel 17 i konventionen af 27 . september 1968 . De uloeste problemer , bl . a . vedroerende samtykke , opstaar praktisk taget ikke , da artikel 17 kraever , at saadanne aftaler skal vaere skriftlige . De delegationer , som mente , at vaernetingsaftaler skulle falde ind under konventionens anvendelsesomraade , understregede , at spoergsmaalet om saadanne aftalers gyldighed ofte ville blive afgjort ved anvendelse af den lov , der gaelder for resten af den kontrakt , som den paagaeldende aftale indgaar i , og at den derfor skal vaere underlagt den samme lov som kontrakten . I visse retssystemer betragtes vaernetingsaftalen som en kontrakt i sig selv , og man anvender de normale regler for lovkonflikter til at bestemme , hvilken lov der skal gaelde for denne kontrakt .

For saa vidt angaar voldgiftsaftaler havde visse delegationer , bl . a . den engelske , foreslaaet , at voldgiftsaftaler som saadan ikke skulle undtages fra konventionen . Det blev anfoert , at voldgiftsaftaler ikke er forskellige fra andre aftaler for saa vidt angaar de kontraktlige aspekter , og at visse internationale konventioner ikke afgoer problemerne om , hvilken lov der finder anvendelse paa voldgiftsaftaler , medens andre konventioner kun loeser dette problem paa utilstraekkelig maade . Endvidere har ikke alle EF-medlemsstaterne tiltraadt konventionerne , og selv om dette var tilfaeldet , ville problemet ikke vaere loest , da disse konventioner ikke finder anvendelse paa ikke-kontraherende stater . Det blev tilfoejet at der ikke vil vaere harmonisering inden for EF paa dette punkt , der er meget vigtigt for den internationale handel .

Andre delegationer , bl.a . tyske og den franske , erklaerede , at de var imod det britiske forslag , idet de navnlig anfoerte foelgende : man boer undgaa at foroege antallet af konventioner inden for dette omraade ; udkastet anerkender principielt opdeling , og voldgiftsaftalen som saadan udgoer en selvstaendig del ; det er vanskeligt at anvende begrebet " naermeste tilknytning " paa voldgiftsaftaler ; det er vanskeligt paa dette omraade at adskille de aspekter , der hoerer ind under retsplejen fra dem , der falder ind under kontraktretten ; forholdene er komplicerede inden for dette omraade , hvor eksperternes forslag afviger meget fra hinanden ; da retspleje - og voldgiftsspoergsmaal under alle omstaendigheder ville vaere undtaget , ville det eneste , der skulle afgoeres , vaere spoergsmaalet om samtykke ; Det internationale Handelskammer , hvis store erfaring paa omraadet er almindeligt kendt , mener ikke , at der er brug for yderligere lovgivning .

Under hensyntagen til , at de mulige og planlagte loesninger vedroerende voldgift er meget komplekse og meget forskelligartede , foreslog en af de delegerede , at dette omraade skulle behandles saerskilt , og at der skulle udarbejdes en protokol om de eventuelle resultater heraf . Gruppen godkendte dette forslag , og har derfor undtaget voldgiftsaftaler fra de ensartede reglers anvendelsesomraade , men har dog forbeholdt sig at komme tilbage til disse problemer samt til spoergsmaalet om vaernetingsaftaler , naar udarbejdelsen af konventionen er afsluttet .

Udelukkelsen af voldgiftsaftaler vedroerer ikke blot de retsplejemaessige aspekter , men ligeledes indgaaelse , gyldighed og retsvirkninger af saadanne aftaler . I tilfaelde af , at voldgiftsklausulen er en uadskillelig bestanddel af en kontrakt , gaelder undtagelsen kun denne klausul og ikke hele kontrakten . Denne undtagelse forhindrer ikke , at de paagaeldende klausuler tages i betragtning i forbindelse med artikel 3 , stk . 1 .

6 . Stk . 2 , litra e ) , bestemmer , at de ensartede regler ikke finder anvendelse paa spoergsmaal , der er omfattet af reglerne om selskaber , foreninger og andre juridiske personer , herunder spoergsmaal om disses stiftelse ved registrering eller paa anden maade , deres handleevne , interne organisation og oploesning samt om ledelsens eller deltagernes personlige ansvar i denne egenskab for selskabets , foreningens eller den juridiske persons forpligtelser .

Denne undtagelse er ingenlunde udtryk for , at man undervurderer dette omraades betydning for EF-medlemsstaternes erhvervsliv . Forholdet er det , at der her er tale om et emne , som i kraft af den rolle , det spiller for oekonomien , og den plads , det har faaet i flere af bestemmelserne i traktaten om oprettelse af De europaeiske Faellesskaber , synes at opfylde alle betingelser for at blive inddraget i det arbejde med harmonisering af den internationale privatret , der udfoeres i EF , bl . a . for saa vidt angaar lovkonflikter , der har forbindelse med oekonomiske relationer .

Uanset ovenstaaende betragtninger mente gruppen end ikke i det oprindelige udkast , at det var hensigtsmaessigt at inddrage selskaber , foreninger og andre juridiske personer under konventionens anvendelsesomraade , navnlig under hensyn til det arbejde , der udfoeres paa dette omraade inden for EF ( 12 ) .

Gruppen har ved bekraeftelsen af denne undtagelse fremhaevet , at den gaelder alle de komplekse handlinger ( kontraktlige , administrative , registrering ) , som er noedvendige ved stiftelse af et selskab , eller som vedroerer dets interne funktion eller dets oploesning , dvs . retshandler , som falder ind under selskabsretten .

Derimod er alle de indledende retshandler og aftaler , hvis formaal alene er at skabe forpligtelser mellem de paagaeldende parter ( initiativtagerne ) med henblik paa stiftelse af et selskab , ikke omfattet af undtagelsen .

Det kan dreje sig om et selskab eller en forening med eller uden status som juridisk person og med eller uden erhvervsmaessigt formaal . Paa grund af de forskelle , der findes inden for dette omraade , kan det vise sig , at visse relationer betragtes som hoerende ind under selskabsretten , eller at de eventuelt ligestilles med de relationer , der omfattes af selskabsretten ( f . eks . : société de droit civil , nicht rechtsfaehiger Verein , partnership , vennootenschap onder firma etc . ... ) i visse lande , medens dette ikke er tilfaeldet i andre lande . I betragtning af disse forskelle inden for medlemsstaternes nationale ret har man givet denne regel en vis fleksibilitet .

Ved " intern funktion " forstaas f . eks . indkaldelse af forsamlinger , stemmeret , beslutningsdygtigt antal deltagere , udnaevnelse af selskabets interne ledelse . " Oploesning " kan ske dels som foelge af en bestemmelse i vedtaegterne eller i medfoer af selskabsretten , dels ved fusion eller paa lignende maade .

Paa den tyske delegations anmodning udvidede gruppen den i litra e ) omhandlede undtagelse til ogsaa at omfatte deltagernes eller ledelsens personlige ansvar , samt selskabers handleevne . Forslaget om ligeledes udtrykkeligt at naevne fusioner og koncern-dannelser blev derimod ikke vedtaget af gruppen , da flertallet af delegationerne mente , at fusioner og koncerndannelser allerede var omfattet af den nuvaerende ordlyd .

Angaaende handleevnen , skal det understreges , at der her henvises til de begraensninger , som kan paalaegges selskaber ved lov , f . eks . for saa vidt angaar erhvervelse af fast ejendom . Det drejer sig ikke om , hvorvidt et organ for et selskab har overskredet sine befoejelser , hvilket spoergsmaal hoerer ind under litra f ) .

7 . Den vedtagne affattelse af stk . 2 , litra f ) , undtager fra de ensartede regler spoergsmaalet om , hvorvidt en mellemmand har bundet sin principal , eller hvorvidt et organ for et selskab , en forening eller en anden juridisk person kan binde denne over for tredjemand .

Undtagelsen omfatter udelukkende forholdet mellem den repraesenterede og tredjemand , naermere betegnet spoergsmaalet om , hvorvidt den repraesenterede over for tredjemand kunne bindes af de retshandler , som mellemmanden har foretaget i konkrete tilfaelde . Undtagelsen omfatter ikke de oevrige aspekter af det meget komplicerede repraesentationsforhold , som ligeledes omfatter dels forholdet mellem den repraesenterede og mellemmanden , dels forholdet mellem mellemmanden og tredjemand . Denne undtagelse begrundes med , at princippet om parternes autonomi vanskeligt kan anvendes i dette tilfaelde . Derimod er forholdet mellem den repraesenterede og mellemmanden og mellem mellemmanden og tredjemand ikke forskelligt fra andre forpligtelser og falder derfor ind under konventionens anvendelsesomraade , for saa vidt det er af kontraktmaessig karakter .

8 . Den i stk . 2 , litra g ) , omhandlede undtagelse omfatter " trusts " som defineret i de lande , hvor man har Common Law . Man har netop anvendt det engelske o * " trust " for at angive omfanget af undtagelsen . Derimod falder lignende institutioner efter kontinental ret ind under konventionen , da disse normalt er oprettet ved kontrakt . Domstolene har imidlertid mulighed for at sidestille dem med institutioner efter Common Law , naar de har samme karakteristika .

9 . Ifoelge stk . 2 , litra h ) , finder de ensartede regler ikke anvendelse paa bevisspoergsmaal og processuelle spoergsmaal , dog med forbehold af artikel 14 .

Denne undtagelse synes ikke at kraeve yderligere kommentarer . Omfanget af undtagelsen og de tilfaelde , hvor der gaelder begraensninger heri , er kommenteret under artikel 14 .

10 . Spoergsmaalet om , hvorvidt forsikringsaftaler skulle falde ind under de ensartede reglers anvendelsesomraade , har vaeret genstand for langvarig debat i gruppen . Den loesning , der til slut blev vedtaget , findes i stk . 3 . TEKSTEN FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 380Y1031(01).1

Ifoelge dette stykke finder konventionens bestemmelser ikke anvendelse paa forsikringsaftaler , som daekker risici beliggende i Det europaeiske oekonomiske Faellesskabs medlemsstater . Denne undtagelse er indfoejet af hensyn til det arbejde , der foregaar i EF inden for forsikringsretten . De ensartede regler finder saaledes anvendelse paa forsikringsaftaler , der daekker risici , uden for ovennaevnte omraade . Staterne kan dog frit anvende regler , der er udarbejdet paa grundlag af konventionen , selv paa risici beliggende inden for EF , dog med forbehold af de EF-retsregler , som maatte blive gennemfoert .

Forsikringsaftaler kan naturligvis , for saa vidt de daekker risici beliggende uden for EF , ligeledes eventuelt falde ind under artikel 5 i konventionen .

Ved afgoerelsen af , om en risiko er beliggende inden for EF , skal domstolen ifoelge sidste punktum i stk . 3 anvende sin egen interne ret . Dette skal efter artikel 15 forstaas som de i dette land gaeldende retsregler , med undtagelse af landets internationale privatretlige regler .

11 . I henhold til artikel 1 , stk . 4 , gaelder den i stk . 3 omhandlede undtagelse ikke for aftaler om genforsikring . Saadanne aftaler giver nemlig ikke de samme problemer som forsikringsaftaler , hvor der noedvendigvis maa tages hensyn til kravet om beskyttelse af forsikringstageren . De ensartede regler finder derfor anvendelse paa aftaler om genforsikring .

Artikel 2

Anvendelse af loven i en ikke-kontraherende stat

Af denne artikel fremgaar det , at de ensartede regler i denne konvention er universelle . Konventionen finder ikke blot anvendelse i situationer , hvor der er en vis tilknytning til en eller flere kontraherende stater . Den er universel i den forstand , at de konfliktregler , den indeholder , kan foere til anvendelse af loven i en ikke-kontraherende stat . Eksempelvis kan parterne i en kontrakt i medfoer af artikel 3 vaelge loven i et tredjeland , og i mangel af aftale om lovvalg vil den samme lov i medfoer af artikel 4 og 5 kunne finde anvendelse paa aftalen , saafremt aftalen har sin naermeste tilknytning til denne stat . Med andre ord er denne konvention en harmoniseret international privatretlig lov , som inden for det omraade , den daekker , og med forbehold af de andre konventioner , som de kontraherende parter er deltagere i ( jf . artikel 21 ) . traeder i stedet for alle gaeldende internationale privatretlige regler i alle de kontraherende stater .

Denne loesning er i overensstemmelse med den , der er anvendt i stoerstedelen af Haager-konventionerne om lovvalg ( stricto sensu ) . Affattelsen foelger den , der er anvendt i de Haager-konventioner , der blev udarbejdet paa det XIII . moede ( konventionerne af 14 . marts 1978 om formueforholdet mellem aegtefaeller , artikel 2 , og om fuldmagtsforhold , artikel 4 ) .

AFSNIT II

ENSARTEDE REGLER

Artikel 3

Lovvalg ved aftale

1 . Den i art . 3 , stk . 1 , omhandlede bestemmelse , hvorefter en aftale er underkastet den lov , som parterne har vedtaget , er kun en bekraeftelse af det , der nu er en fast regel i den internationale privatret i alle EF-medlemsstaterne , og for oevrigt ogsaa i stoerstedelen af de oevrige landes retssystemer .

I fransk ret er den regel , som giver parterne denne ret ( princippet om parternes autonomi , som dette normalt kaldes ) , fastlagt ved en retspraksis , der gaar tilbage til en dom afsagt af Cour de cassation den 5 . december 1910 i sagen American Trading Company mod Quebec Steamship Company Limited . Det franske lovforslag fra 1967 , som havde til formaal at supplere de internationale privatretlige regler i Code civil , bekraefter blot gaeldende fransk ret paa omraadet , naar det i artikel 2312 , stk . 1 , hedder : " For aftaler af international karakter og forpligtelser , som foelger deraf , gaelder den lov , som parterne har vedtaget at underkaste sig " .

Fastlaeggelsen af denne regel i fransk domspraksis har vaeret ledsaget af en tilsvarende udvikling inden for den juridiske litteratur .

De mest fremtraedende nutidige forfattere gaar fuldt ud ind for parternes autonomi med hensyn til , hvilken lov der skal anvendes paa aftalen , eller med hensyn til " placeringen " af aftalen i et bestemt retssystem ifoelge en del forfatteres mening ( 13 ) .

Det samme goer sig gaeldende i Forbundsrepublikken Tysklands lovgivning , hvor der ikke er givet regler for kontraktlige forpligtelser i den endelige affattelse af " ikrafttraedelsesloven " fra 1896 . Den regel , der giver parterne ret til at vedtage , hvilken lov der skal finde anvendelse paa deres kontrakt , er dog fastlagt ved en retspraksis , der har udviklet sig og er blevet styrket i loebet af de sidste aartier , paa trods af at hovedparten af den aeldre litteratur er modstander deraf . Den moderne litteratur gaar i alle tilfaelde fuldt ud ind for den loesning , der anvendes i retspraksis ( 14 ) .

Til forskel fra Frankrig og Tyskland har princippet om kontraktparternes autonomi siden 1865 udtrykkeligt vaeret lovfaestet i Italien i de indledende bestemmelser i Codice Civile . Hjemmelen er nu artikel 25 i de indledende bestemmelser i Codice Civile fra 1942 , hvor parternes autonomi med hensyn til , hvilken lov der skal anvendes , udtrykkeligt er fastslaaet , samt artikel 9 og 10 i soeloven , ifoelge hvilke parterne kan vedtage , hvilken lov der skal finde anvendelse baade paa soe - og luftfartspersonalets ansaettelseskontrakter og paa kontrakter om benyttelse af skibe , baade og luftfartoejer . Ifoelge den mest fremherskende mening inden for litteraturen samt ifoelge Corte di Cassaziones faste retspraksis , skal afgoerelsen af , hvilken lov der skal anvendes paa kontrakten , foerst og fremmest afhaenge af parternes udtrykte vilje i saa henseende . Kun hvis der ikke er foretaget et saadant lovvalg , afgoeres det ud fra de i ovennaevnte bestemmelser omhandlede tilknytningsforhold , hvilken lov der skal anvendes paa kontrakten ( 15 ) .

For saa vidt angaar Belgien , Luxembourg og Nederlandene er reglen om kontraktparternes valgfrihed med hensyn til , hvilken lov der skal finde anvendelse , ligeledes anerkendt baade i moderne retspraksis og litteratur .

Den belgiske Cour de cassation har i en dom afsagt den 24 . februar 1938 i sagen SA Antwerpia mod byen Antwerpen for foerste gang , i vendinger der tydeligt var inspireret af den franske dom af 5 . december 1910 , fastslaaet , at " den lov , der finder anvendelse paa kontrakter , med hensyn til indgaaelse , betingelser og retsvirkninger , er den , der er vedtaget af parterne " ( 16 ) . Flere belgiske forfattere har desuden bidraget til fastlaeggelsen af denne regel i teori og praksis ( 17 ) .

I Nederlandene har Hoge Raad med en dom afsagt den 13 . maj 1966 i sagen Alnati saa at sige givet udviklingen paa dette omraade den sidste afpudsning . De domme , der hidtil var afsagt af hoejesteret , samt de forskellige opfattelser inden for litteraturen med hensyn til det noejagtige omfang af princippet om parternes autonomi , havde endnu ikke gjort det muligt med tilstraekkelig stor sikkerhed at angive retstilstanden i Nederlandene paa dette omraade ( 18 ) .

I alle tilfaelde udgoer Benelux-traktaten af 1969 , hvorved der indfoeres ensartede internationale privatretlige regler , skoent den ikke er ratificeret af signatarstaterne , en betydningsfuld tilkendegivelse af disses holdning til spoergsmaalet . I art . 13 , stk . 1 , i den ensartede lov hedder det saaledes : " Aftaler er underkastet den lov , som parterne har vedtaget , baade for saa vidt angaar ufravigelige og fravigelige bestemmelser " .

I henhold til engelsk lov kan parterne i en aftale frit vaelge , hvilken lov denne aftale skal vaere underkastet ( " the proper law of the contract " ) . Dette princip om valgfrihed bygger paa retspraksis ( 19 ) . I sagen Vita Food Products Inc . mod Unus Shipping Co Ltd ( 20 ) anfoerte lord Wright , at parternes valg skal ske i god tro og i henhold til loven , og at en fravigelse er mulig af hensyn til ordre public . Paa visse omraader er parternes valgfrihed underlagt retlige begraensninger ( 20a ) , hvoraf de vigtigste vedroerer fritagelsesklausulerne ( 20b ) .

Skotsk ret gaar i samme retning ( 20c ) , og irsk ret bygger paa de samme principper som det engelske og det skotske retssystem .

Ifoelge engelsk ret ( og det samme gaelder ifoelge skotsk og irsk ret ) undersoeger domstolen , naar parterne ikke udtrykkeligt har angivet , hvilken lov deres aftale er underkastet ( 20d ) , om det kan udledes af aftalens formulering , hvilken lov parterne har valgt . Domstolen kan mere hyppigt vaere noedsaget til at udlede valget af den lov , som skal anvendes , i tilfaelde hvor kontrakten indeholder en voldgiftsklausul eller en kompetenceaftale , hvori der er angivet et bestemt land som hjemsted for voldgiften eller domstolen . En saadan klausul goer det muligt at goere gaeldende , at lovgivningen i det valgte land skal anvendes paa den paagaeldende kontrakt . Denne slutning er dog ikke endelig , og den kan underkendes paa grundlag af enhver modstridende fortolkning af kontraktens oevrige bestemmelser og af andre dertil knyttede relevante enkeltheder ( 20e ) .

I Danmark synes princippet om parternes autonomi med hensyn til valg af den lov , der skal anvendes paa deres aftale , allerede i dette aarhundrede at have ligget til grund for vota , der er afgivet af flere hoejesteretsdommere . I alt fald ligger dette princip i dag til grund for landets retspraksis , saaledes som det fremgaar af dommen fra 1957 i sagen Baltica mod M . J . Vermaas Scheepvaartbedrijf , hvor denne teori er anvendt fuldt ud ( 21 ) .

2 . Princippet om parternes autonomi med hensyn til den anvendelige lov er ligeledes fastlagt i retspraksis inden for voldgift og i internationale traktater , hvis formaal er harmonisering af visse lovvalgsregler inden for kontraktretten .

Denne regel , som allerede i 1929 blev bragt i anvendelse i en dom afsagt af Den internationale Domstol i sagen om de brasilianske laan ( 22 ) , har tydeligvis ligget til grund for den kendelse , der blev afsagt af voldgiftsretten den 29 . august 1958 i sagen Saudi Arabia mod Arabian American Oil Company ( Aramco ) , hvor det hedder : " de internationale privatretlige principper , hvori man skal soege den lov , der skal anvendes , er principperne , om parternes autonomi , i medfoer af hvilke der i en konvention af international karakter foerst og fremmest skal anvendes den lov , parterne udtrykkeligt har vedtaget ... ( 23 ) " . I en voldgiftskendelse afsagt den 15 . marts 1963 i sagen Sapphire International Petroleums Limited mod National Iranian Oil Company , erklaerede M . Cavin som enevoldgiftsmand ligeledes , at det er parternes valg , der afgoer , hvilken lov der skal anvendes inden for kontraktretten ( 24 ) . Denne regel er paa ny blevet bekraeftet af M . Dupuy , der som enevoldgiftsmand afsagde kendelse den 19 . januar 1977 i sagen Den arabiske Republik Libyen mod California Asiatic Oil Company og Texaco Overseas Petroleum Company ( 25 ) .

For saa vidt angaar internationale traktater , er princippet om parternes autonomi lagt til grund i konventionen om internationale loesoerekoeb , der blev afsluttet i Haag den 15 . juni 1955 og traadte i kraft den 1 . september 1964 . I artikel 2 i denne konvention , som gaelder for flere europaeiske lande , hedder det : " Koebet falder ind under den interne lovgivning i det land , som parterne har udpeget " .

I den europaeiske konvention om voldgift i internationale handelsforhold , der blev afsluttet i Genève den 21 . april 1961 og traadte i kraft den 7 . januar 1964 , hedder det i artikel VIII : " Parterne kan frit bestemme , hvilket retssystem der skal anvendes paa sagens materielle spoergsmaal " .

Konventionen fra 1965 om bilaeggelse af uoverensstemmelser vedroerende investeringer mellem stater og statsborgere i andre stater , der traadte i kraft den 14 . oktober 1966 , anvender ligeledes dette princip , naar det i artikel 42 hedder : " Domstolen afgoer stridsspoergsmaal efter de retsregler , som parterne har vedtaget at anvende " .

I Haager-konventionen af 14 . marts 1978 om fuldmagtsforhold , hedder det i artikel 5 : " Den interne lov , som parterne har valgt , finder anvendelse paa retsforholdet mellem fuldmagtsgiveren og fuldmaegtigen " ( 26 ) .

3 . Lovvalget skal vaere udtrykkeligt eller fremgaa med rimelig sikkerhed af kontraktens bestemmelser eller omstaendighederne i oevrigt . Denne praecision , som foelger af artikel 3 , stk . 1 , andet led , indebaerer en vigtig konsekvens .

Parternes lovvalg foelger ofte af en udtrykkelig bestemmelse i kontrakten , men konventionen aabner mulighed for , at dommeren under hensyntagen til alle sagens omstaendigheder kan konstatere , at parterne har foretaget et faktisk lovvalg , uden at dette udtrykkeligt er angivet i kontrakten . Det kan f . eks . dreje sig om en standardkontrakt , som falder ind under et saerligt retssystem , selv om dette ikke udtrykkeligt er angivet , f.eks . en soeforsikringspolice fra Lloyds . I andre tilfaelde kan det forhold , at en tidligere aftale mellem kontraktparterne har indeholdt et udtrykkeligt lovvalg , give dommeren mulighed for med sikkerhed at fastslaa , at kontrakten falder ind under den tidligere valgte lov , selv i tilfaelde af , at lovvalgsklausulen er udeladt , saafremt der ikke foreligger omstaendigheder , der tyder paa , at parterne har aendret dette valg . I visse andre tilfaelde kan den omstaendighed , at parterne har valgt vaerneting i et bestemt land klart angive , at parterne har oensket , at kontrakten skulle falde ind under loven i det paagaeldende land , forudsat at dette er foreneligt med de oevrige bestemmelser i kontrakten eller med alle de i sagen foreliggende omstaendigheder . Ligeledes kan henvisninger i en kontrakt til bestemte paragraffer i den franske Code civil indebaere , at domstolen med sikkerhed kan fastslaa , at parterne har villet vaelge fransk lov , selv om dette valg ikke udtrykkeligt er anfoert . Blandt de oevrige faktorer , som kan medfoere , at dommeren konkluderer , at der er foretaget et faktisk lovvalg , kan naevnes et udtrykkeligt lovvalg i tidligere forhold af samme art mellem de samme parter , eller valg af vaerneting til afgoerelse af uoverensstemmelser ved voldgift under omstaendigheder , der indebaerer , at voldgiftsretten anvender loven paa det paagaeldende sted .

Det er i alle tilfaelde klart , at det punktum i artiklen , der henvises til ovenfor , ikke paa nogen maade tillader dommeren at formode , at der er tale om et lovvalg , hvis parterne ikke med sikkerhed har haft til hensigt at traeffe et saadant valg . Foreligger der ikke saadan en hensigt , falder kontrakten ind under bestemmelserne i artikel 4 i denne konvention .

4 . Ifoelge artikel 3 , stk . 1 , sidste punktum , kan parternes lovvalg omfatte hele aftalen eller kun en del deraf . Vedroerende spoergsmaalet om opdeling har flere eksperter bemaerket , at en aftale principielt boer vaere underkastet én lov , medmindre den paagaeldende aftale - selv om den fremtraeder som en helhed - i virkeligheden bestaar af flere aftaler eller dele , som kan adskilles , og som er indbyrdes selvstaendige ud fra en juridisk og oekonomisk betragtning . Efter disse eksperters mening burde opdeling ikke omtales i selve konventionen . Efter andre eksperters mening er opdeling derimod direkte knyttet til princippet om parternes autonomi , og kan saaledes kun vanskeligt forbydes . I tilfaelde af opdeling skal valget dog vaere konsekvent , dvs . angaa de dele af kontrakten , som kan falde ind under forskellige love , uden at dette foerer til modstridende resultater . F . eks . kan en " klausul om indeksregulering " vaere underkastet forskellige love , hvorimod der for bestemmelser om ophaevelse af aftalen som foelge af misligholdelse utvivlsomt ikke vil kunne gaelde to forskellige love , en for saelger og en anden for koeber . Hvis de valgte love ikke kan forbindes paa en sammenhaengende maade , kommer artikel 4 i konventionen til anvendelse .

Faren for , at opdeling anvendes for at undgaa visse ufravigelige retsregler , kan efter eksperternes mening undgaas ved artikel 7 . De paagaeldende eksperter har ligeledes anfoert , at opdeling ikke burde begraenses til de tilfaelde , hvor der udtrykkeligt er foretaget et lovvalg .

Den loesning , der fremgaar af artikel 3 , stk . 1 , sidste punktum , tager netop sit udgangspunkt heri . Gruppen har ikke kunnet gaa ind for den tanke , at det skulle vaere muligt for dommeren paa grundlag af et delvist lovvalg at formode , at hele aftalen skulle falde ind under én og samme lov . Dette ville kunne foere til fejltagelser i tilfaelde af , at parterne alene havde vedtaget , hvilken lov der skulle finde anvendelse paa et saerligt punkt . I tilfaelde af delvist lovvalg kommer artikel 4 derimod til anvendelse .

5 . Artikel 3 , stk . 2 , foerste punktum , giver parterne en meget omfattende autonomi med hensyn til tidspunktet for lovvalget .

Lovvalget kan foretages ved aftalens indgaaelse , paa et tidligere eller paa et senere tidspunkt . Stk . 2 , andet punktum , giver ligeledes parterne stoerst mulig frihed med hensyn til aendring af et tidligere lovvalg .

Den loesning , som gruppen har vedtaget i stk . 2 , svarer kun delvis til det , der synes at vaere den faktiske retstilstand i EF-medlemsstaterne paa dette omraade .

Baade i Tyskland og i Frankrig synes parternes lovvalg nemlig at kunne foretages selv efter kontraktens indgaaelse , og domstolenes afgoerelse af , hvilken lov der skal finde anvendelse , udledes undertiden af parternes adfaerd under sagen , naar de efter aabenbar faelles overenskomst henviser til en bestemt lov . Kontraktparternes adgang til at aendre et tidligere valg , m . h . t . hvilken lov der skal finde anvendelse paa kontraktforholdet , synes ligeledes i vidt omfang at vaere anerkendt ( 27 ) .

Nederlandsk retspraksis er paa linie hermed ( 28 ) .

For saavidt angaar Italien , udtaler Corte di Cassazione ( in plenum ) i dom nr . 1680 af 28 . juni 1966 i sagen Assael Nissim mod Crespi derimod foelgende : " Parternes lovvalg kan ikke anerkendes , hvis det er foretaget efter aftalens indgaaelse " ( 29 ) .

Ifoelge denne konklusion , som ikke anerkendes overalt i den italienske retslitteratur ( 30 ) , kan parternes lovvalg kun foretages ved aftalens indgaaelse . Naar foerst parterne har vedtaget , hvilken lov der skal anvendes , kan de ikke senere efter faelles overenskomst vaelge en anden lov end den , der blev vedtaget ved aftalens indgaaelse .

I engelsk og walisisk , skotsk , nordirsk og irsk ret har man ingen ubestridt autoritativ tilkendegivelse af , efter hvilke retsregler det skal afgoeres , om parterne har mulighed for at aendre lovvalget .

6 . Den liberale loesning , gruppen saaledes har vedtaget , synes at efterkomme et krav om konsekvens . Naar princippet om parternes autonomi er vedtaget , og det anerkendes , at noedvendigheden af at parterne foretager et lovvalg , kan vise sig samtidig med eller efter aftalens indgaaelse , forekommer det ganske logisk , at parternes autonomi ikke er begraenset til tidspunktet for aftalens indgaaelse . Det samme er tilfaeldet med hensyn til aendring af et tidligere lovvalg ved en ny overenskomst mellem parterne .

Med hensyn til den maade , hvorpaa aendring af et tidligere lovvalg kan foregaa , er det naturligt at bestemme , at dette senere valg skal vaere underkastet samme regler som det oprindelige valg .

Hvis lovvalget eller aendringen af et tidligere lovvalg foretages under sagen , er spoergsmaalet , inden for hvilke rammer det er hensigtsmaessigt at tillade saadanne valg eller aendringer af valg . Dette spoergsmaal hoerer imidlertid ind under de nationale retsplejeregler og kan kun afgoeres paa grundlag af disse .

7 . I artikel 3 , stk . 2 , sidste punktum , bestemmes det , at parternes vedtagelse efter aftalens indgaaelse om at underkaste aftalen en anden lov ikke fratager aftalen dens gyldighed med hensyn til form ifoelge artikel 9 og ikke kan gribe ind i tredjemands rettigheder . Denne beskyttelse af kontraktens formelle gyldighed tilsigter at undgaa , at aftalen mellem parterne om at underkaste aftalen en anden lov end den , den tidligere var underkastet , skal medfoere tvivl om kontraktens gyldighed i perioden inden parternes aftale . Beskyttelsen af tredjemands rettigheder synes at vaere fuldt ud berettiget . Inden for visse retssystemer kan tredjemand have erhvervet rettigheder ifoelge en aftale mellem to andre personer . Saadanne rettigheder maa ikke kunne fortabes paa grund af en senere aendring af * valget .

8 . I artikel 3 , stk . 3 , hedder det : " Parternes aftale om anvendelse af loven i et fremmed land kan , uanset om de tillige har indgaaet aftale om vaerneting i et fremmed land , hvis alle andre omstaendigheder af betydning paa aftaletidspunktet kun har tilknytning til et enkelt land , ikke medfoere tilsidesaettelse af saadanne regler i dette lands lov , som ikke kan fraviges ved aftale , herefter benaevnt " ufravigelige regler " .

Denne loesning er resultatet af et kompromis mellem to retninger inden for gruppen , som var staerkt uenige : paa den ene side oenskede visse eksperter at begraense den autonomi for parterne , der hjemles i denne artikel , ved hjaelp af en aendring , der skulle understrege , at valg af et andet lands lov ikke i sig selv er tilstraekkeligt til at tillade , at denne lov anvendes , hvis omstaendighederne paa tidspunktet for valget ikke indebaerer en anden tilknytning til det andet land ; paa den anden side udtrykte andre eksperter , saerlig de britiske , bekymring for , at en saadan aendring ville kunne medfoere for store indskraenkninger i parternes autonomi , selv i situationer , hvor deres valg synes at vaere berettiget , redeligt og velegnet til at beskytte legitime interesser . Disse eksperter har isaer paapeget , at fravigelse af princippet om parternes autonomi kun burde tillades under saerlige omstaendigheder , f . eks . i tilfaelde af anvendelse af ufravigelige bestemmelser i en anden lov end den , der var vedtaget af parterne . De har ligeledes fremfoert flere eksempler , hvor parternes valg af loven i et andet land var fuldt ud berettiget , skoent der tilsyneladende ikke forelaa andre fremmede tilknytningsmomenter .

Gruppen har erkendt , at denne bekymring var berettiget , men fastholdt , at princippet om parternes vedtagelse om anvendelse af loven i et andet land , naar alle andre omstaendigheder af betydning for forholdet paa vedtagelsens tidspunkt alene har tilknytning til et enkelt land , ikke kan medfoere tilsidesaettelse af ufravigelige regler i det foerstnaevnte lands lov .

9 . Artikel 3 , stk . 4 , henviser blot til bestemmelserne i artikel 8 , 9 og 11 for saa vidt angaar spoergsmaal om , hvorvidt parterne har meddelt samtykke til , at en bestemt lov skal anvendes , og om gyldigheden af et saadant samtykke . Disse spoergsmaal vil derfor blive taget op i forbindelse med kommentarerne til de naevnte artikler .

Artikel 4

Lovvalget i mangel af aftale herom

1 . I mangel af parternes udtrykkelige eller stiltiende lovvalg sker bestemmelsen af , hvilken lov der skal anvendes paa kontrakten , for tiden ikke paa samme maade i de forskellige EF-medlemsstaters retssystemer ( 31 ) .

Fransk og belgisk ret skelner ikke mellem parternes stiltiende og deres hypotetiske ( formodede ) vilje . I mangel af udtrykkelig vedtagelse af , hvilken lov der skal finde anvendelse , soeger domstolen at finde de forskellige " indicier " , paa grundlag af hvilke kontrakten kan placeres i det ene eller det andet land . Denne placering sker dels subjektivt som svarende til , hvad der sandsynligvis ville have vaeret parternes vilje , hvis denne var kommet til udtryk , dels objektivt som svarende til det land , som transaktionen har sin naermeste tilknytning til ( 32 ) .

Det objektive princip synes at finde stadig stoerre udbredelse baade i litteraturen og i retspraksis . Det er med udgangspunkt heri , at Cour de Paris i sin dom af 27 . januar 1955 ( Soc . Jansen mod Soc . Heurtey ) har udtalt , at spoergsmaalet om , hvilken lov der skal anvendes i mangel af udtrykkelig tilkendegivelse af parternes vilje skal " afgoeres objektivt ud fra den omstaendighed , at kontrakten ifoelge sin art og sit indhold er placeret i et bestemt land , idet det land , som transaktionen har sin naermeste tilknytning til , er det land , hvor ydelsen ifoelge den paagaeldende kontrakt skal erlaegges til opfyldelse af den for aftalen karakteristiske forpligtelse " ( 33 ) .

Det er ligeledes denne opfattelse af kontraktens placering , som i vendinger , der tydeligt er inspireret af ovennaevnte dom , anfoeres i artikel 2313 , stk . 2 , i det franske udkast , hvor det siges , at aftalen i mangel af udtrykkelig tilkendegivelse af parternes vilje , " er underkastet den lov , som den ifoelge sit indhold og saerligt hovedopfyldelsesstedet har sin naermeste tilknytning til " .

I tysk ret er det princip , domstolene anvender ved afgoerelsen af , hvilken lov der skal anvendes paa en kontrakt , hvis parterne ikke har foretaget noget valg , ligeledes baseret paa at udfinde " indicier " , paa grundlag af hvilke parternes formodede vilje ( " hypotetischer Parteiwille " ) , fastslaas under hensyntagen til de almene interesser , der er involveret i hvert enkelt tilfaelde . Hvis denne undersoegelse ikke foerer til noget resultat , er ifoelge tysk retspraksis den lov , der skal anvendes paa aftalen , loven paa opfyldelsesstedet , naermere betegnet opfyldelsesstedet for hver af forpligtelserne ifoelge aftalen , idet de tyske domstole finder , at hvis de forskellige forpligtelser ifoelge en aftale skal opfyldes i forskellige lande , falder hver af disse forpligtelser ind under opfyldelseslandets lov ( 34 ) .

Ifoelge engelsk ret er den lov , der skal anvendes paa kontrakten , naar parterne ikke udtrykkeligt har valgt , hvilken lov der skal anvendes , eller der ikke kan udledes et valg , det retssystem , som aftalen har " den naermeste og mest konkrete tilknytning til " ( 35 ) . I saadanne tilfaelde soeger dommeren ikke med sikkerhed at fastslaa de kontraherende parters faktiske hensigter , idet disse hensigter ikke eksisterer , men boer bestraebe sig paa " for parterne at afgoere , hvilken ret en retfaerdig og fornuftig person burde have haft i tankerne , hvis han havde taenkt paa spoergsmaalet ved aftalens indgaaelse " ( 36 ) . Ved denne undersoegelse boer domstolen tage hensyn til alle sagens omstaendigheder . Ingen enkelthed er afgoerende i sig selv . Der skal derimod tages hensyn til en hel raekke enkeltheder som f.eks . parternes bopael eller arbejdssted , stedet for kontraktens opfyldelse , stedet for dens indgaaelse samt kontraktens art og genstand .

I skotsk ( 36a ) og i irsk ret gribes spoergsmaalet an paa lignende maade .

I italiensk ret , hvor parternes formodede vilje ikke spiller nogen rolle , har lovgiver direkte og udtrykkeligt loest det foreliggende problem . Har parterne ikke foretaget noget lovvalg , finder foelgende love anvendelse paa kontraktmaessige forpligtelser :

a ) kontrakter vedroerende arbejde ombord paa udenlandske skibe og luftfartoejer falder ind under skibets eller luftartoejets nationale lov ( soelovens artikel 9 ) ;

b ) kontrakter om leje og befragtning af soegaaende skibe , skibe , der seller paa indenlandske vandveje , samt luftfartoejer falder ind under skibets eller luftfartoejets nationale lov ( soelovens artikel 10 ) ;

c ) alle andre aftaler falder ind under kontrakt parternes nationale lov , hvis disse er undergivet samme lov , i modsat fald falder de ind under loven paa det sted hvor aftalen er indgaaet ( artikel 25 , stk . 1 , i de indledende bestemmelser i Codice Civile ) .

Ovennaevnte love finder kun anvendelse subsidiaert , dvs . i tilfaelde af at parterne ikke udtrykkeligt har vedtaget , hvilken lov der skal finde anvendelse . Italiensk retspraksis gaar netop i den retning , og det samme er tilfaeldet inden for retslitteraturen ( 37 ) .

Som sidste punkt i denne korte oversigt skal naevnes bestemmelserne i artikel 13 , stk . 3 og 4 , i Beneluxtraktaten af 1969 , som ikke er traadt i kraft . Har parterne ikke foretaget noget lovvalg , er kontrakten ifoelge stk . 3 " underkastet loven i det land , som den har sin naermeste tilknytning til " . I stk . 4 hedder det : " Naar dette land ikke kan bestemmes , falder aftalen ind under loven i det land , hvor den er indgaaet " . I nederlandsk retspraksis kan man konstatere en tendens til at fastsaette saerlige referenceregler for visse kontrakttyper ( jf . Journal du Droit Int . 1978 , s . 336 - 344 og Neth . Int . Law Rev . 1974 , s . 315 - 316 ) . Dette gaelder navnlig for arbejdskontrakter , fuldmagtskontrakter og transportkontrakter .

Ovenstaaende oversigt viser , at med undtagelse af Italien , hvor det en gang for alle ved faste og usmidige tilknytningsmomenter er afgjort , hvilken lov der subsidiaert skal finde anvendelse , har alle de oevrige EF-medlemsstater foretrukket og foretraekker stadig at anvende en mere smidig loesning , som i det enkelte tilfaelde overlader det til dommeren paa grundlag af kontraktens forskellige elementer og sagens omstaendigheder at naa frem til den naermeste og mest afgoerende tilknytning og afgoere , hvilken lov der skal finde anvendelse paa aftalen .

2 . Efter at gruppen havde undersoegt argumenterne for og imod de loesninger , der anvendes i EF-medlemsstaternes lovgivning og retspraksis , og efter at den havde analyseret alle de forskellige ideer og alternative formuleringer fremlagt baade af ordfoereren og af flere af de delegerede , blev der opnaaet enighed om den ensartede regel i artikel 4 .

Ifoelge artikel 4 , stk . 1 , er aftalen i mangel af parternes lovvalg underkastet loven i det land , som den har sin naermeste tilknytning til .

For at fastslaa , hvilket land kontrakten har sin naermeste tilknytning til , kan der ligeledes tages hensyn til de forhold , som er opstaaet efter kontraktens indgaaelse .

I virkeligheden taler stk . 1 ikke om parternes manglende lovvalg , men anvender formuleringen " i det omfang der ikke er foretaget et gyldigt lovvalg i henhold til artikel 3 " . Begrundelsen for anvendelsen af denne formulering er anfoert under punkt 4 i kommentaren til artikel 3 .

Dette smidige princip , som saaledes er opstillet i stk . 1 , indskraenkes dog betydeligt som foelge af de formodningsregler , der er fastsat i stk . 2 , 3 og 4 , og som foelge af en meget begraenset anerkendelse af opdeling ( stk . 1 , in fine ) .

3 . Ifoelge artikel 4 , stk . 2 , er der formodning om , at aftalen har sin naermeste tilknytning til det land , hvor den part , som skal praestere den for aftalen karakteristiske ydelse , paa tidspunktet for aftalens indgaaelse har sin bopael eller , hvis det drejer sig om et selskab , en forening eller en anden juridisk person , sit hovedsaede . Indgaas aftalen som led i denne parts erhvervsvirksomhed , gaelder formodningen dog det land , hvor hovedforretningsstedet er beliggende , eller , hvis ydelsen efter aftalen skal erlaegges fra et andet forretningssted end hovedforretningsstedet , det land , hvor dette andet forretningssted er beliggende " . Denne formodning i artikel 4 , stk . 2 , kan tilsidesaettes af stk . 5 i samme artikel .

Den tankegang , der ligger til grund for bestemmelsen i stk . 2 , er sikkert ikke fremmed for specialister . Den er resultatet af en tendens , som har vundet stadig stoerre udbredelse i en raekke landes litteratur og retspraksis i loebet af de sidste aartier ( 38 ) . Anvendelse af loven paa det sted , hvor den karakteristiske ydelse skal erlaegges , i tilfaelde af at parterne ikke har foretaget noget lovvalg , goer det muligt at konkretisere kontraktens tilknytning efter dens indhold og ikke efter ydre faktorer , som ikke staar i forbindelse med forpligtelsens vaesentligste karakteristika , som f.eks . kontraktparternes nationalitet eller stedet for indgaaelsen af aftalen .

Begrebet den karakteristiske ydelse kan i oevrigt angives endnu mere generelt , nemlig saaledes at denne ydelse defineres som den funktion , som det paagaeldende retsforhold har i et hvilket som helst lands sociale og oekonomiske liv . Begrebet den karakteristiske ydelse goer det kort sagt muligt at henfoere aftalen til de sociale og oekonomiske forhold , hvori den skal indgaa .

Bestemmelsen af en aftales karakteristiske ydelse volder naturligvis ingen vanskeligheder , naar det drejer sig om ensidigt bebyrdende aftaler . Naar det derimod drejer sig om gensidigt bebyrdende aftaler , hvorved begge parter gensidigt forpligter sig til at erlaegge en ydelse , vil den ene af parternes modydelse i moderne oekonomi som regel vaere penge . Denne ydelse er saaledes ikke karakteristisk for aftalen . Det er den ydelse , for hvilken der skal ydes betaling , dvs . , alt afhaengig af de forskellige kontrakttyper , f.eks . overdragelse af ejendomsret , levering af loesoeregenstande , overdragelse af brugsretten til en genstand , udfoerelse af en tjenesteydelse , transport , forsikring , bankforretning , sikkerhedsstillelse etc . ... , som er kontraktens tyngdepunkt og sociale og oekonomiske funktion .

For saa vidt angaar den geografiske placering af den for kontrakten karakteristiske ydelse , er det helt naturligt , at det land , hvor den part , som skal praestere den for aftalen karakteristiske ydelse , har sin bopael eller sit hovedsaede ( hvis det drejer sig om en juridisk person ) eller sit forretningssted - afhaengig af , om det drejer sig om en ydelse , der erlaegges som led i denne parts erhvervsvirksomhed eller ikke - er vigtigere end det land , hvor forpligtelsen opfyldes , hvis dette land vel at maerke ikke er det samme som det , hvor bopaelen , hovedsaedet eller forretningsstedet er beliggende . Efter det synspunkt , der ligger til grund for den af gruppen vedtagne loesning , er det nemlig kun det sted , hvor den part , som skal praestere den for aftalen karakteristiske ydelse , har sin bopael , sit hovedsaede eller sit forretningssted , der synes at vaere afgoerende for aftalens placering .

Naar det saaledes f.eks . drejer sig om en aftale med en bank , er det som regel loven i det land , hvor den bank , med hvilken bankforretningen udfoeres , har sit forretningssted , der anvendes paa aftalen . Ved aftaler om handelskoeb er det saaledes altid loven paa saelgers forretningssted , der anvendes paa kontrakten . Som et yderligere eksempel herpaa kan naevnes , at en agenturaftale indgaaet i Frankrig mellem en belgisk handelsagent og et fransk selskab , hvor det er agenten , der erlaegger den karakteristiske ydelse , falder ind under belgisk lov , hvis agenten har sit forretningssted i Belgien ( 39 ) .

Konklusionen heraf er , at bestemmelsen i artikel 4 , stk . 2 , konkretiserer og definerer det i sig selv for vage begreb " naermeste tilkytning " . Den forenkler samtidig i betydelig grad afgoerelsen af , hvilken lov der skal anvendes paa aftalen i mangel af parternes aftale herom . Stedet for aftalens indgaaelse bliver uden betydning . Det er ikke mere noedvendigt at afgoere , hvor aftalen er indgaaet , med alle de vanskeligheder og problemer vedroerende kvalifikation dette medfoerer i praksis . Det bliver overfloedigt at soege at fastlaegge opfyldelsesstedet eller de forskellige opfyldelsessteder , samt disses kvalifikationer .

For hver kategori aftaler er det principielt den karakteristiske ydelse , som alene er afgoerende , naar der skal opstilles en formodning om , hvilken lov der skal anvendes . Dette gaelder ligeledes for visse saerlige aftaler som f.eks . kautionsaftaler , hvor det altid er kautionisten , der erlaegger den karakteristiske ydelse , baade i forhold til hovedmanden og til kreditor .

For at forebygge eventuelle flydende lovkonflikter ( " conflits mobiles " ) ved anvendelsen af stk . 2 understreges det , at det land , hvor den part , der skal praestere den for aftalen karakteristiske ydelse , har sin bopael , sit hovedsaede eller sit hovedforretningssted , er det land , hvor denne part har henholdsvis sin bopael , sit hovedsaede eller sit forretningssted " paa tidspunktet for aftalens indgaaelse " .

Ifoelge stk . 2 , in fine , formodes det , i tilfaelde af at ydelsen efter aftalen skal erlaegges fra et andet forretningssted end hovedforretningsstedet , at aftalen har sin naermeste tilknytning til det land , hvor dette andet forretningssted er beliggende .

4 . I henhold til artikel 4 , stk . 3 , gaelder formodningen ifoelge stk . 2 ikke , i det omfang aftalens genstand er en ret over fast ejendom herunder en brugsret . I dette tilfaelde er der formodning om , at aftalen har sin naermeste tilknytning til det land , hvor den faste ejendom er beliggende .

Det skal understreges , at der ifoelge denne bestemmelse kun er en formodning om , at det er loven i det land , hvor ejendommen er beliggende , der finder anvendelse . Det drejer sig med andre ord om en formodning , der ligesom formodningen ifoelge stk . 2 kan bortfalde , hvis sagens omstaendigheder kraever det .

Ovennaevnte formodning kunne f.eks . bortfalde i det tilfaelde , hvor to personer , som er bosiddende i Belgien , indgaar en kontrakt om leje af et sommerhus beliggende paa Elba ( Italien ) . I dette tilfaelde kunne det taenkes , at aftalen ikke har sin naermeste tilknytning til Italien , men til det land , hvor de to kontraktparter har deres bopael .

Endelig skal det understreges , at bestemmelsen i stk . 3 ikke gaelder for aftaler om opfoerelse eller reparation af ejendomme . Forholdet er det , at saadanne kontrakters hovedformaal er opfoerelsen eller reparationen snarere end selve ejendommen .

5 . Efter at spoergsmaalet om transportaftaler havde vaeret genstand for en lang og livlig debat , besluttede gruppen at medtage dem under konventionens anvendelsesomraade . Gruppen fandt det dog ikke hensigtsmaessigt , af formodningen ifoelge stk . 2 skulle gaelde for aftaler om transport af gods i betragtning af denne transporttypes saerlige karakter . Aftaler om godstransport er saaledes blevet underkastet en saerlig formodningsregel i stk . 4 . Denne formodning kan tilsidesaettes af artikel 4 , stk . 5 .

Ifoelge stk . 4 er der for aftaler om transport af gods formodning om , at aftalen har sin naermeste tilknytning til det land , hvor transportoeren paa tidspunktet for aftalens indgaaelse har sit hovedforretningssted , hvis dette land tillige er det land , hvor laste - eller lossestedet eller afladerens hovedforretningssted er beliggende . Udtrykket " aflader " anvendes generelt om enhver person , der udfylder den funktion at levere gods til transportoeren ( afsender , expéditeur , Versender , mittente , caricatore , osv . ) .

Formodningen ifoelge stk . 4 er saaledes baseret paa en kombination af tilknytningskriterier . For at forebygge eventuelle flydende konflikter ved anvendelsen af dette stykke , praeciseres det ogsaa her , at henvisningen til det land , hvor transportoeren har sit hovedforretningssted , skal forstaas som hovedforretningsstedet " paa tidspunktet for aftalens indgaaelse " .

Ved anvendelsen af dette stykke , synes der ved laste - og lossested at skulle forstaas de steder , der er fastsat ved aftalens indgaaelse .

Paa den anden side er det ved transportaftaler almindeligt , at en person , som forpligter sig til at transportere gods for en anden , ikke selv udfoerer transporten , men lader tredjemand udfoere den . I artikel 4 , stk . 4 , betyder " transportoeren " den kontraktpart , som har forpligtet sig til at transportere godset , uanset om han selv udfoerer transporten eller lader en anden udfoere den .

I stk . 4 , tredje punktum , hedder det envidere : " Ved anvendelse af dette stykke skal certepartier for en enkelt rejse og andre aftaler , der har transport af gods som hovedformaal , anses for aftaler om transport af gods " . Denne affattelse af stk . 4 tager sigte paa at fastslaa , at et certeparti skal anses som en aftale om transport af gods , naar dette er certepartiets formaal .

6 . For aftaler om befordring af passagerer gaelder saaledes den generelle formodning , naermere betegnet formodningen ifoelge artikel 4 , stk . 2 .

Denne loesning blev vedtaget af flertallet af gruppens medlemmer . Visse delegationer udtalte dog , at den saerlige formodning ifoelge stk . 4 burde finde anvendelse og anfoerte , at ligesom for andre transportformer var en kombination af tilknytningskriterier noedvendigt her , da der var risiko for , at en henvisning alene til det sted , hvor transportoeren ( som erlaegger den karakteristiske ydelse ) , har sit hjemsted , kan vise sig ikke at vaere et tilstraekkeligt entydigt tilknytningskriterium . Som eksempel herpaa naenvtes befordring af franske eller engelske passagerer mellem London og Paris , som udfoeres af et amerikansk luftartsselskab . Det blev ligeledes naevnt , at dette - ved aftaler om transport af baade gods og passagerer - ville medfoere den ulempe , at aftalen ville falde ind under to forskellige love .

De oevrige delegationer var dog imod den saerlige formodning , bl . a . af foelgende grunde : anvendelse af flere love paa de samme passagerer ville medfoere alvorlige komplikationer ; stk . 4 ville paa grund af sin opbygning naesten aldrig finde anvendelse paa passagerbefordring , og det ville saaledes jaevnligt blive noedvendigt at anvende artikel 4 , stk . 1 , som ikke giver domstolene tilstraekkeligt praecise kriterier for at traeffe en afgoerelse ; transportaftaler indeholder normalt en bestemmelse , der som vaerneting vaelger domstolene paa det sted , hvor transportoeren har sit hjemsted , og stk . 2 ville netop foere til sammenfald mellem den anvendelige lov og de kompetente domstole .

Det skal i alle tilfaelde understreges , at domstolene ved undersoegelsen af , hvilket land aftalen har sin naermeste tilknytning til , ikke kan udelukke det land , hvor transportoeren har sit hjemsted .

Det er ikke uden betydning til slut at minde om , at gruppen i loebet af debatten om transportproblemer flere gange har fremhaevet de internationale konventioners forrang paa dette omraade .

7 . Saafremt den for kontrakten karakteristiske ydelse ikke kan bestemmes , finder artikel 4 , stk . 2 , ikke anvendelse . I dette tilfaelde gaelder stk . 1 , og kontrakten er herefter underkastet loven i det land , som den har sin naermeste tilknytning til .

Dette er udtrykkeligt angivet i artikel 4 , stk . 5 , foerste punktum .

Men dette stykke hjemler ligeledes mulighed for , at der ses bort fra formodningerne i stk . 2 , 3 og 4 , saafremt det under hensyn til samtlige omstaendigheder fremgaar , at aftalen har naermere tilknytning til et andet land .

Begrundelsen for sidstnaevnte bestemmelse er foelgende . Da lovvalgsreglen i artikel 4 er meget generel og kun kan fraviges for saa vidt angaar forbrugeraftaler og arbejdsaftaler , har det vist sig noedvendigt at aabne mulighed for , at der kan ses bort fra formodningerne i stk . 2 , 3 og 4 , saafremt det under hensyn til samtlige omstaendigheder fremgaar , at aftalen har naermere tilknytning til et andet land .

Bestemmelsen i artikel 4 , stk . 5 , overlader det tydeligvis i et vist omfang til dommeren i hvert enkelt tilfaelde at vurdere alle de omstaendigheder , der goer det berettiget at se bort fra formodningerne i stk . 2 , 3 og 4 . Der er her tale om et noedvendigt modstykke til en general konfliktregel , som skal finde anvendelse paa naesten alle kontrakttyper .

8 . Artikel 4 , stk . 1 , tillader under visse betingelser opdeling af aftalen . I stk . 1 , sidste punktum , hedder det nemlig : " Hvis en del af aftalen , som kan adskilles fra resten af aftalen , har naermere tilknytning til et andet land , kan loven i dette land dog undtagelsesvis bringes i anvendelse paa denne del af aftalen . "

Droeftelsen af dette spoergsmaal i gruppen viste , et ingen af delegationerne oenskede at fremme opdeling . Stoerstedelen af eksperterne gik dog ind for , at domstolene skulle have mulighed for undtagelsesvis at udskille en selvstaendig og saerskilt del , som - set i forhold til kontrakten og ikke til tvisten - har naermere tilknytning til et andet land ( f.eks . samarbejdskontrakter , komplicerede kontrakter ) .

Vedroerende spoergsmaalet om , hvorvidt muligheden for opdeling skulle medtages i selve konventions eksten eller ikke , gik flertallet af delegationerne ind for en saadan mulighed . Det blev isaer anfoert , at det ville vaere utilstraekkeligt alene at naevnte denne mulighed i betaenkningen , da det i nogle EF-medlemsstater ikke er saedvane at tage hensyn til betaenkninger . Desuden blev det anfoert , at hvis denne mulighed blev medtaget i konventionsteksten , ville det formindske risikoen for forskelligartet anvendelse af konventionen paa dette punkt , da teksten angiver betingelserne for at foretage opdeling .

Disse tanker er netop udtrykt i stk . 1 , sidste punktum . Vendingen " undtagelsesvis " skal herefter fortolkes saaledes , at domstolene skal foretage opdeling i saa faa tilfaelde som muligt .

9 . Det skal anfoeres , at de formodninger , som er omhandlet i artikel 4 , stk . 2 , 3 og 4 , kun er simple formodninger .

Artikel 5

Visse forbrugeraftaler

1 . Artikel 5 i konventionen indeholder en saerlig lovvalgsregel , der finder anvendelse paa visse forbrugeraftaler . Hovedparten af de eksperter , der har deltaget i gruppens arbejde siden 1973 , har nemlig skoennet , at forbrugerbeskyttelse - som i oejeblikket tilstraebes i flere medlemsstaters nationale lovgivning - enten vil medfoere en aendring i modsat retning af det i artikel 4 omhandlede tilknytningskriterium eller en indskraenkning i den i artikel 3 omhandlede valgfrihed . Paa den ene side maa parternes lovvalg ikke medfoere tilsidesaettelse af ufravigelige regler i det land , hvor forbrugeren har sin bopael . Paa den anden side boer loven i koebers land ( den svageste part ) ved saadanne kontrakttyper normalt anvendes fremfor loven i saelgers land .

2 . Definitionen af " forbrugeraftale " svarer til definitionen i artikel 13 i konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager , herunder handelssager . Den boer fortolkes paa baggrund af den fastsatte maalsaetning , som er at beskytte den svageste part , og i overensstemmelse med andre internationale dokumenter , som har samme maalsaetning som konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser . Flertallet af delegationerne mente saaledes , at den generelt kun vil finde anvendelse , naar en person , som leverer loesoeregenstande eller tjenesteydelser , eller som yder en kredit , handler som led i sin erhvervsmaessige virksomhed . Reglen finder heller ikke anvendelse paa aftaler , der er indgaaet af erhvervsdrivende inden for handel , industri eller liberale erhverv ( f . eks . laeger ) , som koeber apparatur eller modtager tjenesteydelser til anvendelse i deres erhvervsmaessige virksomhed . Saafremt en saadan person handler delvis som led i sin erhvervsmaessige virksomhed , delvis uden for denne , falder forholdet kun ind under anvendelsesomraadet for artikel 5 , saafremt han hovedsagelig handler uden for sin erhvervsmaessige virksomhed . Naar modtageren af en loesoeregenstand , en tjenesteydelse eller en kredit hovedsagelig har handlet uden for sin erhvervsmaessige virksomhed , men den anden part ikke har vist dette og under hensyn til alle enkeltheder ikke kunne vide det , er forholdet udelukket fra anvendelsesomraadet for artikel 5 . Hvis modtageren af loesoeregenstanden eller tjenesteydelsen saaledes fremtraeder som erhvervsdrivende og f.eks . paa brevpapir med firmahoved bestiller genstande , der kan taenkes virkelig at indgaa i udoevelsen af hans erhverv , beskyttes den anden parts gode tro , og sagen underkastes ikke artikel 5 .

Reglen daekker baade salg paa kredit og kontantsalg , medens salg af vaerdipapirer er undtaget . Gruppen har med vilje undgaaet at give en mere praecis definition af begrebet " forbrugeraftale " , for ikke at komme i konflikt med de forskellige definitioner , som allerede findes i de nationale love . Reglen finder ligeledes anvendelse paa levering af tjenesteydelser som forsikring samt levering af loesoeregenstande .

3 . I stk . 2 fastsaettes det princip , at lovvalget i en aftale , der er indgaaet af forbrugere , ikke kan medfoere , at forbrugeren beroeves den beskyttelse , der tilkommer ham i medfoer af loven i det land , hvor han har sin bopael . Dette princip anvendes dog kun under visse omstaendigheder , som er angivet i de tre led i stk . 2 .

I foerste led behandles de situationer , hvor den handlende har rettet henvendelser for at saelge sine loesoeregenstande eller tjenesteydelser i det land , hvor forbrugerne har sin bopael . Det kan bl.a . daekke postordresalg og agentsalg . Den handlende skal saaledes have foretaget visse handlinger saasom reklamering i pressen , i radio eller fjernsyn , i biograferne eller i kataloger specielt beregnet for dette land , eller han skal have givet individuelle salgstilbud gennem en agent eller kolportoer . Hvis en tysker f.eks . indgaar en kontrakt som svar paa en annonce fra et fransk selskab i en tysk avis , daekkes denne kontrakt af den saerlige regel . Hvis en tysker derimod reflekterer paa en annonce , som er indrykket i amerikanske aviser , gaelder den paagaeldende regel ikke , selv om aviserne saelges i Tyskland , medmindre annoncen findes i saerudgaver af denne avis