KOMMISSIONENS BESLUTNING af 13. maj 1998 om de i lov nr. 549/95 omhandlede statsstøtteforanstaltninger i form af skattelettelser for virksomheder i sektoren for automobiler, skibsbygning, kunstfibre samt virksomheder, der er omfattet af EKSF-traktaten (meddelt under nummer K(1998) 1434) (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (1999/148/EF, EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 92 og 93,

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab,

under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (1), særlig artikel 6, stk. 5,

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger, under hensyn til disse bemærkninger (2), og

ud fra følgende betragtninger:

I

Ved skrivelse fra Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union af 5. marts 1996 anmeldte de italienske myndigheder til Kommissionen lov nr. 549 af 28. december 1995 (herefter benævnt »loven«), der bl.a. omhandler skattelettelser til fordel for visse virksomheder.

Loven omhandler investeringsstøtte i form af skattefritagelser for geninvesteret overskud. Ordningen finder anvendelse på alle virksomheder i områder under mål 1, 2 og 5b samt på meget små virksomheder på resten af det nationale område. Disse defineres som virksomheder, der i skatteperioden efter den, der løb pr. 12. juni 1994, havde en omsætning på under 5 mia. ITL og ikke havde over 20 ansatte.

Loven indeholder navnlig bestemmelse om, at 50 % af det geninvesterede overskud fritages for indkomstskat. Berettigede til denne støtte er udelukkende overskud, der er beregnet til finansiering af investeringer i 1996, som overstiger de gennemsnitlige årlige investeringer i de foregående fem år. Investeringer, der er berettigede til denne støtte, skal vedrøre nyanlæg, udvidelse og modernisering af bestående anlæg, samt erhvervelse af nye udstyrsgoder, også gennem leasingaftaler.

I ministerielt cirkulære af 14. februar 1997 gennemgås lovens bestemmelser om, hvorledes støttemodtagende virksomheder defineres, hvilke intensiteter der kan tillades, og hvorledes støttens beregning skal foretages, samt hvilke udgifter der kan være berettigede.

I bestemmelserne står der følgende:

- såvel små og mellemstore virksomheder, der svarer til EF-bestemmelserne om statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (3) (herefter benævnt »SMV«, som andre virksomheder i områder under mål 1, 2 og 5b, der er omfattet af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), kan nyde godt af den støtte, hvorom sagen drejer sig

- kun SMV i områder under mål 1, 2 og 5b, der ikke er omfattet af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), kan nyde godt af den støtte, hvorom sagen drejer sig

- i de øvrige områder, hvor loven finder anvendelse, kan mindre virksomheder som omhandlet i loven, samt SMV nyde godt af den støtte, hvorom sagen drejer sig.

Efter at have taget til efterretning, at loven kun udelukkede banker og forsikringsselskaber fra sit anvendelsesområde, måtte Kommissionen konstatere, at den ikke indeholdt nogen bestemmelser om tilfælde af støtte til følsomme sektorer.

Oven i købet havde de italienske myndigheder i skrivelse af 13. februar 1997 erklæret, at de ikke i forbindelse med anvendelsen af loven agtede at efterkomme EF-bestemmelserne om sektoren for automobiler, kunstfibre samt jern- og stålværker, der er omfattet af EKSF-traktaten. Der forelå intet om sektoren for skibsbygning. De italienske myndigheder syntes nemlig at anlægge den betragtning, at disse bestemmelser ikke finder anvendelse, idet den ordning, hvorom sagen drejer sig, er af tværgående art. De mente nemlig, at EF-bestemmelserne udelukkende finder anvendelse på ordninger med sektorformål.

Under hensyn hertil underrettede Kommissionen, der dog i almindelighed godkendte den pågældende lov i lyset af EF-bestemmelserne om regionalstøtte, ved skrivelse af 21. maj 1997 Italien om, at have besluttet at indlede de i artikel 6, stk. 5, i beslutning nr. 2496/96/EKSF samt i EF-traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedurer over for anvendelse af de pågældende støtteforanstaltninger i følsomme sektorer, heriblandt stålsektoren, automobilsektoren, skibsbygningssektoren og kunstfibersektoren.

II

Som led i procedurerne opfordrede Kommissionen den italienske regering til at fremsætte sine bemærkninger; de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter, blev underrettet ved offentliggørelse af beslutningen om procedurens iværksættelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (4).

I forlængelse af offentliggørelsen fremsatte andre interesserede parter samt én medlemsstat deres bemærkninger for Kommissionen. Det drejer sig om Det Internationale Udvalg for Rayon og Kunstfibre, ved skrivelse af 12. september 1997, British Steel, ved skrivelse af 15. september 1997, UK Steel Association, ved skrivelse af 16. september 1997, Wirtschaftsvereinigung Stahl, ved skrivelse af 25. september 1997, samt Danmark, ved skrivelse af 2. oktober 1997.

Med disse bemærkninger viste andre interesserede parter samt Danmark, at de fandt, at Kommissionens beslutning om at indlede proceduren var velbegrundet.

Ved skrivelse af 24. oktober 1997 videregav Kommissionen de pågældende bemærkninger til Italien. Den 20. april 1998 havde de italienske myndigheder ikke afgivet formelt svar på denne skrivelse og heller ikke på den foregående af 21. maj 1997, hvori Kommissionen meddelte, at den havde besluttet at indlede proceduren.

III

De pågældende foranstaltninger udgør støtte til fordel for virksomhederne, fordi de bevirker, at udgifter, der almindeligvis afholdes over de konkurrerende virksomheders budgetter, nedsættes til fordel for udvalgte støttemodtagere. Desuden kan kun nogle virksomheder nyde godt af disse nedsættelser, nemlig de, der ligger i områder under mål 1, 2 og 5b, samt mindre virksomheder som omhandlet i loven og SMV.

Disse støtteforanstaltninger, der indrømmes i form af skattenedsættelser, forvrider derfor konkurrencen mellem virksomheder og kan påvirke samhandelen mellem medlemsstater.

For så vidt angår anvendelsen af jern- og stålværker, der er omfattet af EKSF-traktaten, skal det erindres, at der i nævnte traktats artikel 4, litra c), står, at tilskud eller anden støtte ydet af staterne eller særlige byrder pålagt dem, i hvilken som helst form dette sker, ophæves og forbydes inden for Fællesskabet som uforenelige med fællesmarkedet for kul og stål. I beslutning nr. 2496/96/EKSF anføres på udtømmende vis de eneste undtagelsesbestemmelser, der kan gøres gældende over nævnte almindelige forbud. I henhold til disse kan der nemlig på visse betingelser tillades støtte til fordel for forskning og udvikling (artikel 2), til miljøbeskyttelse (artikel 3) samt til lukning af stålværker (artikel 4).

Det må konstateres, at de italienske myndigheder ikke har påberåbt sig nogen af disse undtagelsesbestemmelser for at begrunde, at de støtteforanstaltninger, stålværkerne har nydt godt af, skulle være forenelige med fællesmarkedet for kul og stål. I øvrigt fremgår det klart af sagens akter, at den pågældende offentlige støtteforanstaltning ikke kan være omfattet af nogen af de nævnte undtagelsesbestemmelser.

Endelig skal det anføres, at loven ikke indeholder nærmere bestemmelser om arten af eller formålet med de investeringer, der kan indrømmes skattelettelser.

Nævnte skattelettelsers anvendelse på stålværker, der er omfattet af EKSF-traktaten må derfor betragtes som ulovlig, idet den ikke forinden er blevet tilladt af Kommissionen. Endvidere er den uforenelig med fællesmarkedet for kul og stål, da den ikke kan være omfattet af nogen af de i beslutning nr. 2496/96/EKSF fastsatte undtagelsesbestemmelser.

IV

For så vidt angår den pågældende støtteordnings anvendelse på skibsbygnings- og skibsreparationsvirksomheder, skal det understreges, at disse virksomheder er omfattet af særlige statsstøtteregler, der er fastsat i Rådets direktiv 90/684/EØF af 21. december 1990 om støtte til skibsbygningsindustrien (5), som forlænget ved Rådets forordning (EF) nr. 2600/97 (6). I nævnte direktivs artikel 11, stk. 2, litra b), står der, at medlemsstaterne på forhånd til Kommissionen skal anmelde beslutninger og undlade uden dennes tilladelse af iværksætte beslutninger om at anvende en støtteordning, hvad enten den er generel eller regional, på de af dette direktiv omfattede virksomheder.

Det er derfor nødvendigt, at lovens anvendelse på skibsbygnings- og skibsreparationsvirksomheder anmeldes til Kommissionen, der alene vil undersøge, om støtten er i overensstemmelse med bestemmelserne i ovennævnte direktivs artikel 6.

Med hensyn til lovens anvendelse på virksomheder i sektoren for kunstfibre, skal det erindres, at Kommissionen i 1977 som følge af den lave udnyttelsesgrad for produktionskapaciteten for kunstfibre og -garner, den deraf følgende nedgang i beskæftigelsen samt faren for, at ny støtte skulle forværre forholdene og forvride konkurrencen, havde vedtaget bestemmelser om støtte i sektoren for kunstfibre med henblik på at underkaste medlemsstaternes ydelse af støtte til fabrikanterne af kunstfibre og -garner en yderligere kontrol.

De nævnte EF-bestemmelser er blevet revideret jævnligt. Den nuværende udgave (7), der træder i stedet for den foregående udgave (8), der udløb den 31. marts 1996, finder anvendelse fra 1. april 1996 til 31. marts 1999. Denne sektor har derfor været omfattet af EF-bestemmelserne i hele 1996; Italien var således forpligtet til at anmelde foreslået støtte til fordel for denne sektor i overensstemmelse med nævnte EF-bestemmelser.

For så vidt angår endelig lovens anvendelse på automobilindustrien, havde Kommissionen i 1989 vedtaget EF-bestemmelserne for statsstøtte til automobilindustrien (9). Som følge af den stadig hårdere konkurrence i automobilsektoren skal ydelse af støtte ifølge bestemmelserne underkastes strengere betingelser, således at det sikres, at EF-industriens konkurrenceevne ikke forvrides på grund af illoyal konkurrence. Navnlig pålægger bestemmelserne medlemsstaterne på forhånd i overensstemmelse med strenge regler at anmelde de vigtigste tilfælde af støtte til automobilsektoren.

Siden 1989 er bestemmelserne blevet fornyet flere gange efter hinanden, i 1991 (10), 1992 (11), 1995 (12) og 1997 (13). I forhold til lovens bestemmelser fandt EF-bestemmelser derfor anvendelse på denne sektor i hele 1996; medlemsstaten var forpligtet til i overensstemmelse med EF-bestemmelserne at anmelde al støtte til fordel for påtænkte investeringer i automobilsektoren på over 17. mio. ECU.

Uanset om de pågældende skattelettelser kunne betragtes som forenelige med fællesmarkedet og som værende i overensstemmelse med betingelserne i de forskellige sektorbestemmelser, må de støtteforanstaltninger, der er indrømmet i de nævnte følsomme sektorer, erklæres ulovlige, eftersom de er indrømmet uden forhåndsgodkendelse fra Kommissionen, der alene har beføjelse til at vurdere, om de er forenelige med fællesmarkedet.

De italienske myndigheder skal derfor underrette Kommissionen om hvert enkelt tilfælde af anvendelse af loven til fordel for virksomheder i de ovennævnte følsomme sektorer og ligeledes give alle nyttige oplysninger så betids, at Kommissionen kan vurdere, om de i de pågældende sektorer indrømmede støtteforanstaltninger er forenelige med fællesmarkedet. Skulle Kommissionen ikke modtage de krævede oplysninger fra de italienske myndigheder med henblik på at kunne påvise, om de indrømmede støtteforanstaltninger er forenelige med fællesmarkedet, må den tage stilling på grundlag af de oplysninger, den er i besiddelse af på tidspunktet for den endelige beslutning. I betragtning af den tvivl vedrørende støtteforanstaltningerne i de pågældende sektorer, som Kommissionen gav udtryk for ved procedurens iværksættelse, kan en negativ endelig beslutning på dette tidspunkt af proceduren ikke udelukkes.

V

På baggrund af ovenstående betragtninger, særlig de i afsnit III og IV anførte, må det konkluderes, at de af Italien i henhold til loven indrømmede støtteforanstaltninger i form af skattelettelser i året 1996 til jern- og stålvirksomheder samt virksomheder i andre følsomme sektorer, der er anført i nærværende beslutning, er ulovlige, da de hverken er anmeldte eller endnu mindre godkendte af Kommissionen inden indrømmelsen. Støtteforanstaltningerne til fordel for jern- og stålvirksomheder, der er omfattet af EKSF-traktaten, er desuden uforenelige med fællesmarkedet, idet de ikke kan være omfattet af nogen af de i beslutning nr. 2496/96/EKSF fastsatte undtagelsesbestemmelser. Med hensyn til, om støtten i de andre følsomme sektorer er forenelig med fællesmarkedet, forbeholder Kommissionen sig ret til at tage stilling, når engang de oplysninger, Italien er blevet pålagt at fremsende, er kommet -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

De af Italien i henhold til lov nr. 549/95 indrømmede støtteforanstaltninger i form af skattelettelser til fordel for jern- og stålvirksomheder, der er omfattet af EKSF-traktaten, er ulovlige, da de er indrømmet i strid med artikel 6, stk. 1, i beslutning nr. 2496/96/EKSF.

De er uforenelige med fællesmarkedet for kul og stål i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c).

Artikel 2

Italien tilbagesøger den i artikel 1 omhandlede støtte ifølge bestemmelserne i national ret om tilbagesøgning af statens udeståender. Med henblik på at ophæve virkningerne af nævnte støtte forhøjes beløbet med renter, der beregnes fra tidspunktet for ydelsen af støtten indtil datoen for tilbagebetalingen. Der anvendes den samme rentesats som den, Kommissionen anvender ved beregning af den tilsvarende nettosubventionsækvivalent i forbindelse med støtte med regionalt sigte i løbet af det pågældende tidsrum.

Artikel 3

Det pålægges Italien senest en måned efter meddelelsen af nærværende beslutning af give Kommissionen alle nyttige oplysninger, således at den kan vurdere, om de i henhold til lov nr. 549/95 indrømmede støtteforanstaltninger til fordel for virksomheder i skibsbygningssektoren, automobilsektoren og sektoren for kunstfibre, er forenelige med fællesmarkedet.

Disse statsstøtteforanstaltninger er ulovlige, da de er indrømmet i strid med den i EF-traktatens artikel 93, stk. 3, omhandlede forpligtelse til at anmelde disse på forhånd.

Artikel 4

Italien underretter senest to måneder efter meddelelsen af nærværende beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger det har vedtaget for at efterkomme beslutningen.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 13. maj 1998.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 338 af 28. 12. 1996, s. 42.

(2) EFT C 268 af 4. 9. 1997, s. 4.

(3) EFT C 213 af 13. 7. 1996, s. 4.

(4) Jf. fodnote 2.

(5) EFT L 380 af 31. 12. 1990, s. 27.

(6) EFT L 351 af 23. 12. 1997, s. 18.

(7) EFT C 94 af 30. 3. 1996, s. 11.

(8) EFT C 142 af 8. 6. 1995, s. 4.

(9) EFT C 123 af 18. 5. 1989, s. 3.

(10) EFT C 81 af 26. 3. 1991, s. 4.

(11) EFT C 36 af 10. 2. 1993, s. 17.

(12) EFT C 284 af 28. 10. 1995, s. 3.

(13) EFT C 279 af 15. 9. 1997, s. 1.