KOMMISSIONENS BESLUTNING af 30. november 1998 om afklaring af bilag A til Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Det Europæiske Fællesskab for så vidt angår principperne for måling af priser og mængder (meddelt under nummer K(1998) 3685) (EØS-relevant tekst) (98/715/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 af 25. juni 1996 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Det Europæiske Fællesskab (1), ændret ved forordning (EF) nr. 448/98 (2), særlig artikel 2, stk. 2, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Med henblik på anvendelse af artikel 2 i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 af 7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (3) og Det Europæiske Råds resolution om stabilitets- og vækstpagten (Amsterdam, den 17. juni 1997) (4) samt af hensyn til den multilaterale overvågning i almindelighed er det nødvendigt at forbedre sammenligneligheden af medlemsstaternes data vedrørende ændringer i bruttonationalproduktet i faste priser;

(2) gennemførelsen og overvågningen af Den Økonomiske og Monetære Union kræver sammenlignelige, aktuelle og pålidelige oplysninger om strukturen og udviklingen i den enkelte medlemsstats økonomi;

(3) Kommissionen skal deltage i forvaltningen af Den Økonomiske og Monetære Union og navnlig indberette oplysninger til Rådet om budgetsituationen og den offentlige gæld i medlemsstaterne;

(4) et nationalregnskab i faste priser, dvs. korrigeret for prisændringer, er et vigtigt redskab til analyse af et lands økonomiske og budgetmæssige situation, såfremt regnskabet er udarbejdet på grundlag af entydige principper, som ikke giver mulighed for fortolkning på flere måder: med henblik herpå uddybes og præciseres de i Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 fastsatte retningslinjer for beregning af data i faste priser;

(5) til brug for Fællesskabets politikker og i særdeleshed til overvågning af stabilitets og vækstpagten skal Kommissionen anvende nationalregnskabsaggregater i faste priser;

(6) til vurdering af hvorvidt et økonomisk tilbageslag er alvorligt, anvender medlemsstaterne normalt som referenceværdi et fald i BNP i faste priser på mindst 0,75 % på årsbasis; overskridelse af referenceværdien som følge af et økonomisk tilbageslag anses for at være exceptionel, hvis der kan registreres et årligt fald i BNP i faste priser på mindst 2 %;

(7) samtlige medlemsstaters nationalregnskabsdata i faste priser, der er opstillet efter de i nærværende beslutning fastsatte bestemmelser, stiller Kommissionen til rådighed for brugerne på nærmere bestemte tidspunkter, navnlig med henblik på overvågning af den økonomiske og monetære konvergens;

(8) bestemmelserne i denne beslutning er det første skridt på vej mod fælles regnskabsregler for medlemmsstaternes nationalregnskaber i faste priser til fællesskabsformål, hvorved det bliver muligt at udarbejde resultater, som er sammenlignelige mellem medlemsstaterne, og som er af tilstrækkelig god kvalitet;

(9) nationalregnskabsdataene i faste priser til fællesskabsformål skal bearbejdes statistisk og indberettes til Kommissionen på de tidspunkter, som er fastsat i forordning (EF) nr. 2223/96 og i Rådets forordning (EF) nr. 3605/93 af 22. november 1993 om gennemførelse af protokollen om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (5);

(10) i betragtning af disse regnskabers betydning og detaljeringsgrad samt medlemsstaternes statistikkapacitet fastsættes der ekstraordinært og midlertidigt yderligere tidsfrister for indførelse af disse bestemmelser for de medlemsstater, som objektivt set ikke vil være i stand til at overholde reglerne i denne beslutning ved gennemførelsen af forordning (EF) nr. 2223/96;

(11) de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelsen fra Udvalget for De Europæiske Fællesskabers Statistiske Program der blev nedsat ved Rådets afgørelse 89/382/EØF, Euratom (6) og fra Udvalget for Penge-, Kreditmarkeds, og Betalingsbalancestatistik, der blev nedsat ved afgørelse 91/115/EØF (7) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Formål

Hensigten med denne beslutning er at afklare principperne for måling af priser og mængder, som er omhandlet i kapitel 10 i bilag A til forordning (EF) nr. 2223/96 med henblik på en yderligere harmonisering af opgørelsen af priser og mængder.

Præciseringerne i nærværende beslutning anvendes ved udarbejdelsen af de data, som indberettes til Eurostat, fra og med den første indberetning af data i henhold til forordning (EF) nr. 2223/96, i det mindste for data vedrørende 1995 og efterfølgende år.

Artikel 2

Afklaring af de generelle principper for måling af priser og mængder

Del I i bilag I til nærværende beslutning indeholder oplysninger til afklaring af de generelle principper for måling af priser og mængder, som er omhandlet i kapitel 10 i bilag A til forordning (EF) nr. 2223/96, navnlig hvad angår det elementære aggregeringsniveau, valget af indekstyper og valget af basisår.

Artikel 3

Klassifikation af metoder efter produkt

Del II og III i bilag I til nærværende beslutning indeholder en klassifikation af metoder for visse typer produkter opdelt efter de bedst egnede metoder, alternative metoder, som kan anvendes, hvis de bedst egnede metoder ikke kan anvendes, og metoder, som ikke må anvendes fra den første indberetning af data til Eurostat i henhold til forordning (EF) nr. 2223/96.

Artikel 4

Forskningsprogram

For de produkter for hvilke bilag I til nærværende beslutning ikke indeholder den i artikel 3 nævnte klassifikation af metoder, vil klassifikationen blive fastlagt i overensstemmelse med resultaterne af et forskningsprogram, som skal være afsluttet inden udgangen af år 2 000 og efter beslutning truffet af Udvalget for Det Statistiske Program.

Artikel 5

Overgangsperioder

I bilag II til nærværende beslutning er der for hver medlemsstat fastlagt overgangsperioder for anvendelsen af de i artikel 2 præciserede principper.

Medlemsstaterne kan endvidere anmode om, at der fastsættes overgangsperioder for anvendelsen af de i artikel 3 nævnte metoder: afgørelse herom vil blive truffet senest ved udgangen af 1998.

Hvis en medlemsstat, som har fået tildelt en overgangsperiode, og som i et givet år registrerer et fald i BNP i faste priser beregnet på grundlag af de gældende nationale metoder i størst mulig udstrækning bistå Eurostat med at vurdere følgerne af enhver afvigelse fra principperne i nærværende beslutning.

Artikel 6

Oversigt

Inden udgangen af år 2002 sender medlemsstaterne Eurostat en samlet oversigt over de procedurer og basisdata, som har været anvendt ved opgørelsen af BNP i faste priser og dets bestanddele. Oversigten skal mindst omfatte de metoder, der er anvendt i de endelige regnskaber.

Artikel 7

Adressater

Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i Bruxelles, den 30. november 1998.

På Kommissionens vegne

Yves-Thibault DE SILGUY

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 310 af 30. 11. 1996, s. 1.

(2) EFT L 58 af 27. 2. 1998, s. 1.

(3) EFT L 209 af 2. 8. 1997, s. 6.

(4) EFT L 236 af 2. 8. 1997, s. 1.

(5) EFT L 332 af 31. 12. 1993, s. 7.

(6) EFT L 181 af 28. 6. 1989, s. 47.

(7) EFT L 59 af 6. 3. 1991, s. 19.

BILAG I

DEL I

GENERELLE PRINCIPPER FOR MÅLING AF PRISER OG MÆNGDER

I.1. Indledning

Beregninger i faste priser afviger på en række væsentlige punkter fra beregninger i løbende priser. Lidt forenklet udtrykt kan regnskaber i løbende priser betragtes som en aggregering af transaktioner, som har fundet sted, og som kan dokumenteres. Regnskaber i faste priser beskriver derimod den økonomiske situation i et givet år ved hjælp af et andet års priser. I virkeligheden ville transaktionerne i det løbende år ikke have fundet sted på samme måde, hvis det andet års priser havde været gældende.

Transaktionsværdierne skal opsplittes i pris- og mængdekomponenter. Principielt bør priskomponenterne afspejle ændringer, som udelukkende skyldes prisændringer, mens alle andre ændringer skal indgå i mængdekomponenterne (ENS 95, punkt 10.01). For mange produkters vedkommende er det imidlertid vanskeligt at foretage denne opdeling i praksis (ENS 95, punkt 10.06). Der bør derfor indføres et sæt regler til måling af priser- og mængder, som vil gøre det muligt at nærme sig den teoretiske ideale pris/mængdeopdeling, og som skal anvendes på samme måde i alle medlemsstaterne.

I nærværende del I beskrives de generelle principper, mens der i del II og III foretages en mere detaljeret gennemgang af beregningerne i forbindelse med henholdsvis produktions- og udgiftsmetoden.

Principperne i denne beslutning gælder for årlige data. Som grundregel bør kvartalsregnskaberne imidlertid være konsistente med årsregnskabet, således at det på grundlag af kvartalsregnskaberne er muligt at forudsige de endelige resultater så nøjagtigt som muligt. Specifikke spørgsmål i tilknytning til kvartalsregnskaberne i faste priser vil blive taget op i den kommende håndbog om kvartalsregnskaber.

I kapitel 10 i ENS 95 er det nævnt, at nationalregnskabet fortrinsvis bør anvendes som grundlag for fastprisberegninger (ENS 95, punkt 10.04 og 10.08). Ved denne metode kan produktions- og anvendelsessiden af BNP i faste priser afstemmes på et detaljeret produktniveau ved hjælp af tilgangs- og anvendelsestabeller. Anvendelse af detaljerede tilgangs- og anvendelsestabeller sikrer konsistente indeks. Endvidere kan deflatorer fra forskellige kilder, f.eks. uafhængigt udarbejdede forbrugerprisindeks og produktionsprisindeks, sammenlignes og afstemmes efter hinanden. I et system, som er baseret på tilgangs- og anvendelsestabeller, kan de bedste elementer fra begge sider (dvs. produktions- og udgiftsmetoden) kombineres, både ved måling af løbende og faste priser.

I ENS 95, punkt 10.12-10.23, er det specificeret, hvilke elementer der skal indgå i henholdsvis pris- og mængdekomponenten. I mængdekomponenten skal være indarbejdet virkningen af ændringer i produkternes kvalitet. Det indebærer, at de pris- og mængdeindikatorer, som anvendes til beregning af nationalregnskabsdata, skal korrigeres for sådanne kvalitetsændringer.

Der føres nøje kontrol med konsistensen i kvalitetsjusteringerne i de forskellige indikatorer. Hvis der mellem de forskellige prisindeks for samme produkt optræder store afvigelser, kan dette skyldes, at der anvendes forskellige kvalitetsjusteringsmetoder.

Mængdeindikatorer beregnes som minimum på et niveau, som er tilstrækkelig detaljeret til at kunne tage højde for strukturændringer. Eksempelvis bør antallet af personkilometer inden for jernbanetransport mindst opdeles i passagerer på henholdsvis første og anden klasse. Derved er det muligt at lade virkningerne af ændringer i andelene af henholdsvis første- og andenklassesbilletter indgå i mængdekomponenterne frem for i priskomponenten.

Deflatering af det løbende års værdier med et egnet prisindeks er almindeligvis at foretrække frem for en ekstrapolering af basisårets værdier ved hjælp af et mængde- eller kvantumsindeks (ENS 95, punkt 10.32), da man på denne måde bedre kan tage højde for kvalitetsændringer. Hertil kommer, at prisindekstal almindeligvis udviser mindre varians end mængdeindekstal og dermed medfører lavere stikprøvefejl.

Hvis værdierne beregnes ved hjælp af en pris/mængde-metode, kan de tilgrundliggende pris- og mængdedata anvendes til fastprisberegninger (ENS 95, punkt 10.33). I sådanne tilfælde er det nødvendigt at foretage eksplicitte korrektioner for kvalitetsændringer.

I resten af dette bilags del I gennemgås de principper i ENS, som kræver yderligere præcisering.

I.2. Det elementære aggregeringsniveau

Ved måling af priser og mængder tages der udgangspunkt i en detaljeret opdeling af produkterne i de forskellige transaktionskategorier. For hvert produkt i hver transaktionskategori vælges et prisindeks, hvormed værdien i løbende priser kan deflateres, eller der vælges en mængdeindikator til ekstrapolering af en basisårsværdi. Idealt skal der kunne sondres mellem de enkelte produkter, og det skal være muligt at beregne rene pris- og mængdeændringer for dette produkt.

I praksis er det imidlertid nødvendigt at aggregere produkter, hvilket betyder, at pris- og mængdeændringer for forskellige produkter skal vægtes sammen. De statistiske kilder, hvoraf prisindeksene og mængdeindikatorerne er afledt, kan eventuelt anvende forskellige vægtningsmetoder (dvs. forskellige indekstyper og forskellige basisår). I nationalregnskaber skal der imidlertid anvendes en konsistent vægtningsmetode for alle variabler (jf. afsnittene nedenfor). Hvis der i nationalregnskaber anvendes indeks med en vægtning, der afviger fra nationalregnskabernes vægtning, antages det implicit, at der er tale om elementære indeks, således at den tilgrundliggende vægtning er irrelevant. Således kan et fastvægtet Laspeyres indeks for eksempel antages at svare til et Paasche indeks, eller et Laspeyres indeks med det foregående års vægte. Den implicitte formodning om, at de anvendte indeks er elementære indeks er selvsagt mest holdbar, hvis det pågældende niveau er meget detaljeret.

Det følger heraf, at jo mere detaljeret produktopdelingen er, jo mere nøjagtige kan resultaterne forventes at være. På et detaljeret niveau må produkterne antages at være mere homogene, således at der kan udarbejdes indeks, som ligger tættere op ad elementære indeks og mere detaljerede vægte.

Det nøjagtige aggregeringsniveau for hvilket i nationalregnskaber gælder den antagelse, at de anvendte indeks er elementære indeks, kaldes i denne fremstilling det elementære aggregeringsniveau. Det svarer ofte til de produkter, som er opført i tilgangs- og anvendelsestabellerne, der anvendes til afstemning af konti.

Medlemsstaterne bør bestræbe sig på at foretage en detaljeret opdeling af de produkter, som skal anvendes til deflatering. Det elementære aggregeringsniveau både for produktionen og for alle anvendelseskategorier (forbrug i produktionen og endelig anvendelse) skal være mindst lige så detaljeret som P60-niveauet i ENS 95, der anvendes ved indsendelse af tilgangs- og anvendelsestabeller til Eurostat. I del II i dette bilag (om produktionsmetoden) vil der for nogle produktkategorier blive specificeret yderligere minimumsinddelinger, som skal anvendes til beregning af deflatorer eller mængdeindikatorer.

Princip nr. 1:

Ved måling af priser og mængder anvendes et detaljeret aggregeringsniveau for produkterne. Dette aggregeringsniveau, kaldet det elementære aggregeringsniveau, skal både for produktionen og for alle anvendelseskategorier (forbrug i produktionen og endelig anvendelse) være mindst lige så detaljeret som P60-niveauet i ENS 95.

Såfremt der med hjemmel i forordningen om ENS 95 kan dispenseres fra kravet om levering af data på P60-niveau, anvendes de mest detaljerede nationale data, der foreligger.

I.3. Valg af indekstype

Når det elementære aggregeringsniveau er fastlagt, vægtes dette niveaus pris- og mængdeindeks, således at det bliver muligt at opgøre priser og mængder for samtlige nationalregnskabsaggregater.

Til dette formål vælges først indekstype. I ENS 95, punkt 10.62-10.64 anbefales Fishers pris- og mængdeindeks, medens Laspeyres mængdeindeks og Paasches prisindeks betragtes som acceptable alternativer. I praksis er der en del ulemper forbundet med et Fisher indeks, bl.a. kan nævnes større datakrav, mængdedataenes manglende additivitet og større behov for forklaring i brugen af tallene.

Derfor foretrækkes det i praksis at anvende Laspeyres mængdeindeks og Paasches prisindeks til aggregering af pris- og mængdemålinger på det elementære aggregeringsniveau.

Princip nr. 2:

Mængdemålinger af alle nationalregnskabsaggregater foretages på grundlag af mængdemålinger på det elementære aggregeringsniveau, der aggregeres ved hjælp af Laspeyres formel. Prismålinger af alle nationalregnskabsaggregater foretages på grundlag af prismålinger på det elementære aggregeringsniveau, der aggregeres ved hjælp af Paasches formel.

Det bør imidlertid nævnes, at ENS 95 også tillader anvendelsen af Fishers indeks. Endvidere understreges det, at dette princip ikke gælder for kilderne til de pris- og mængdedata, der anvendes i nationalregnskaber. Det er ikke nødvendigt, at data under det elementære aggregeringsniveau beregnes efter dette princip.

I.4. Valg af basisår

I Laspeyres mængdeindeks anvendes værdierne fra et bestemt år til vægtning af mængdeændringerne i et aggregats komponenter. Det er nu nødvendigt at fastlægge, hvilket år der skal lægges til grund for beregningen af disse vægte.

Med henblik herpå vil det være hensigtsmæssigt først at definere begreberne basisår og referenceår.

Definitioner:

- basisåret er det år, hvis løbende priser anvendes til vægtning af pris- og mængdemålingerne på det elementære aggregeringsniveau

- referenceåret er det år, som danner grundlag for fremsendelse og præsentation af data i faste priser. I en indeksserie er det det år, som sættes til værdien 100.

Som eksempel anføres følgende indekstal:

>TABELPOSITION>

Lad os gå ud fra at disse tal blev beregnet ved hjælp af vægte fra året 1990, som hermed er basisåret. Det er også referenceåret da 1990 = 100. Referenceåret kan let ændres til f.eks. 1993 (alle tal divideres med 112/100 for at 1993=100):

>TABELPOSITION>

Dette ændrer ikke basisåret, da år-til-år ændringerne stadig beregnes ved hjælp af vægte fra 1990.

I stedet for at have faste vægte som i eksemplet ovenfor, kan man hvert år vælge det foregående års vægte. Dette kunne eksempelvis medføre følgende år-til-år ændringer:

>TABELPOSITION>

For hvert af disse indeks gælder, at t-1=100, således at referenceåret er identisk med basisåret, men ændres hvert år. Det er uden videre muligt at angive indeksserien ud fra et enkelt referenceår:

>TABELPOSITION>

Det er vigtigt at en ændring af referenceåret ikke kommer til at påvirke de årlige indeks. Dette er oplagt for en enkeltserie som i dette eksempel, men ikke når en variabel består af flere delvariabler. For at sikre, at alle årlige vækstrater for hver variabel forbliver uændret, når referenceåret ændres, omregnes hver enkelt variabel til det nye referenceår, uanset om der er tale om et elementært indeks, en subtotal eller et hovedaggregat som BNP. Dette medfører, at der i dataene i faste priser for et fast referenceår, vil optræde uoverensstemmelse mellem de enkelte elementer og deres totaler. Det er det velkendte problem omkring manglende additivitet. Disse uoverensstemmelser bør ikke fjernes (ENS 95, punkt 10.67), da dette igen ville forvanske vækstraterne. Til yderligere uddybning heraf henvises til slutningen af dette afsnit.

Valget af basisår og valget af referenceår kan i princippet foretages uafhængigt af hinanden. I denne kommissionsbeslutning, som omhandler en præcisering af principper for måling af priser og mængder, er det kun valget af basisår, som er relevant.

For at sikre bedre sammenlignelighed i målingen af priser og mængder mellem landene, bør de selvsagt anvende samme basisår. For at vækstraterne kan beregnes så nøjagtigt som muligt, anvendes endvidere det senest mulige basisår, eftersom vægtene i dette tilfælde er de nyeste, og problemerne omkring produkter, som udgår, og nye som dukker op, dermed reduceres til et minimum. Disse overvejelser mundede ud i den metode, som består i at anvende det foregående års vægte.

Princip nr. 3:

Mængdemålinger på det elementære aggregeringsniveau aggregeres ved hjælp af vægte fra året før.

Hvis en medlemsstat har fået bevilget en overgangsperiode for princip nr. 3, skal det i overgangsperioden ændre sit basisår hvert femte år at regne fra 1995.

Eksempel: Nyt referenceår for aggregater og deres bestanddele

Lad os betragte produkt A og B og deres total. Lad os antage, at produkterne er homogene, således at vi kan beregne pris- og mængdeindeks for disse produkter, som ikke er baseret på noget vægtningsskema, altså er elementære indeks.

Mængde- og prisindekset for A og B's total afhænger dog af A og B's vægtning.

I nedenstående skema vil mængdeændringerne for totalen mellem T-1 og T blive vægtet med de løbende priser i år T-1.

Da disse er de seneste vægte, må disse vækstrater betragtes som de mest nøjagtige.

>TABELPOSITION>

Lad os nu antage, at disse tal skal udtrykkes i et fast referenceår, f.eks. 1990. Den eneste måde dette kan gøres uden at ændre vækstraterne, er ved at omregne hver enkelt serie til det nye referenceår. I indeksform (1990=100) ser det sådan ud:

>TABELPOSITION>

I mængde med 1990 som referenceår:

>TABELPOSITION>

Summen af A og B vil selvsagt ikke længere være lig totalen. Dette er det berømte additivitetsproblem. På trods heraf er den »korrekte« mængde for 1993 395 og ikke 392,5 eftersom det er det eneste tal, der er konsistent med de før beregnede vækstrater for totalen.

Desuden vil år-til-år vækstrater derved ikke blive ændret i takt med referenceåret. Afvigelserne mellem A og B og deres total må ikke elimineres, men skal forklares for brugerne. Disse afvigelser kan ikke betragtes som indikator for resultaternes pålidelighed.

DEL II

MÅLING AF PRISER OG MÆNGDER EFTER PRODUKTIONSMETODEN

II.1. Klassifikation af metoder

Følgende klassifikation af metoder vil blive anvendt i resten af dette bilag:

>TABELPOSITION>

II.2. Markedsmæssig produktion og produktion til eget brug

Dette afsnit omhandler beregninger til brug for markedsmæssig produktion og produktion til eget brug. Der nævnes først en række principper om de forskellige metoder til beregning af værditilvækst i faste priser. Ved hjælp af disse principper kan der opstilles generelle kriterier for klassificering af beregningsmetoderne i A-, B- og C-metoder. Disse principper skal imidlertid først anvendes på de enkelte produkter for alle former for markedsmæssig produktion, for at der kan fastlægges specifikke retningslinjer for de metoder, der skal anvendes i hvert enkelt tilfælde.

I forbindelse med valget mellem metoder med dobbelt indikator og enkelt indikator kan der foretages følgende klassifikation:

A-metode: Det fremgår klart af ENS 95 (punkt 10.28), at dobbelt deflatering teoretisk er den korrekte metode, da værditilvæksten i løbende priser også beregnes som forskellen mellem produktion og forbrug i produktionen. Dette argument gælder for alle metoder med dobbelt indikator (f.eks. ekstrapolering af produktionen ved hjælp af en mængdeindikator og deflatering af forbrug i produktionen). Der kan fremføres yderligere grunde til fordel for metoder med dobbelt indikator:

- De indikatorer, som anvendes er output- eller inputindikatorer. Ved metoder med enkelt indikator anvendes sådanne indikatorer direkte på værditilvæksten, hvilket er mindre hensigtsmæssigt

- Metoder med dobbelt indikator giver mulighed for en uafhængig vurdering af produktivitetsændringer.

B-metode: I praksis kan det være nødvendigt at anvende metoder med enkelt indikator, f.eks. fordi der ikke foreligger tilstrækkelige data om forbrug i produktionen, eller fordi dataene ikke er tilstrækkeligt pålidelige.

Ved vurderingen af egnetheden af de indikatorer, som skal anvendes til deflatering af det løbende års værdier eller ekstrapolering af basisårets værdier, kan følgende kriterier anvendes:

- indikatorens dækning af den pågældende kategori af produkter. Dækker indikatoren samtlige produkter inden for kategorien eller kun en del af dem f.eks. produkter, som kun sælges til husholdninger

- indikatorens værdiansættelsesgrundlag. For den markedsmæssige produktion bør dette være basisprisen frem for eksempelvis køberpriser eller omkostninger

- indikatoren skal tage højde for kvalitetsændringer, således at de indgår i mængdeberegningerne

- der skal være begrebsmæssig konsistens mellem indikatoren og nationalregnskabsbegreberne.

Disse kriterier resulterer i følgende generelle konklusioner om indikatorernes egnethed, men som nævnt ovenfor skal disse generelle konklusioner anvendes på hver enkelt produkt og alle former for markedsmæssig produktion, for at der kan gives specifikke retningslinjer for de metoder, der skal anvendes i hvert enkelt tilfælde. Følgende kriterier til sondring mellem A-, B- og C-metoder er absolutte kriterier, dvs. de kan anvendes uanset om der foreligger data eller ej. I praksis kan det imidlertid forekomme, at A-metoder ikke kan gennemføres, og der må derfor fastlægges konventioner for B-metoder.

A-metode: Ved produktionsmetoden vil A-metoden i princippet bestå i at anvende egnede prisindeks for produktionen, normalt kaldet producentprisindeks. Hvert produkt deflateres hver for sig med et egnet producentprisindeks. For at være egnet skal producentprisindekset opfylde følgende kriterier:

- Det er et indeks (hjemmemarkeds- og eksport-) prisen/erne for netop denne/disse produktkategori/er.

- Det tager højde for kvalitetsændringer i produktet/erne.

- Det er opgjort i basispriser.

- Dets begreber er konsistente med nationalregnskabsbegreberne.

Enhver anden metode vil kunne betragtes som A-metode, såfremt det kan påvises, at den fuldt ud kan sidestilles med anvendelsen af producentprisindeks.

B-metode: Hvis der ikke foreligger et egnet producentprisindeks, findes der flere alternative typer indikatorer. Eksempelvis vil følgende normalt være B-metoder:

- et mindre egnet producentprisindeks, f.eks. indeks, hvori der ikke korrigeres for kvalitetsændringer, eller hvis dækningsområde er mindre eller større end den pågældende produktkategori

- et forbrugerprisindeks. Her gælder de samme kriterier som for producentprisindeks (forbrugerprisindeks vil normalt skulle korrigeres for skatter, subsidier og avancer, for at man kan bestemme basisprisen). Desuden skal vægtningen være passende, og begreberne skal svare til nationalregnskabsbegreberne

- mængdeindikatorer for produktionen. Mængdeindikatorer skal også tage højde for kvalitetsændringer. Dette kan i et vist omfang opnås ved at anvende mængdeindikatorer på et niveau, der er tilstrækkelig detaljeret til at tage højde for strukturændringer.

Sådanne indikatorer opfylder almindeligvis ikke alle fire nævnte kriterier.

C-metode: Anvendelse af en række andre mulige indikatorer som i det følgende nævnte vil almindeligvis være C-metoder.

- input-metoder (for markedsmæssig produktion)

- sekundære indikatorer, dvs. indikatorer, som ikke har direkte relation til produktionen

- producentprisindeks, forbrugerprisindeks eller mængdeindikatorer, som slet ikke svarer til det/de pågældende produkt/er, f.eks. generelle forbrugerprisindeks.

Sådanne indikatorer vil almindeligvis i langt mindre grad en B-metoderne kunne opfylde de fire kriterier.

Disse kriterier vil nu blive anvendt på produkterne i hver af nedenstående CPA-positioner. Markedsmæssig produktion og produktion til eget brug vil blive bedhandlet under et. Det fremgår af ENS 95, punkt 3,49, at »produktion til eget brug opgøres i basispriser for tilsvarende produkter på markedet«. Principperne for deflatering af produktion til eget brug er derfor de samme som for markedsmæssig produktion.

For hver type produkt fastlægges A-, B- og C-metoder. Hvis der ikke er problemer forbundet med at tilvejebringe et egnet producentprisindeks (dvs. at A-metoden kan anvendes), vil det ikke blive omtalt, i hvor høj grad andre indikatorer opfylder kriterierne. I mange tilfælde er det endnu ikke muligt at fastlægge A-, B- og C-metoder. Dette vil ske inden for rammerne af forskningsprogrammet. Som led heri vil man eventuelt undersøge mulighederne for at forbedre nedenstående foreløbige klassifikation af disse produkter.

Nærværende dokument omhandler primært opgørelsen af produktionen i faste priser. For metoder med dobbelt indikator er det også nødvendigt at deflatere forbrug i produktionen. Forbrug i produktionen bør fortrinsvis deflateres for hvert enkelt produkt på grundlag af egentlige prisoplysninger om forbrug i produktionen, som er indsamlet hos køberne. I praksis vil sådanne oplysninger imidlertid ofte ikke foreligge. Forbrug i produktionen af produkter fremstillet i hjemlandet kan derfor deflateres efter samme metode som beskrevet nedenfor i forbindelse med produktionen af produktet, når der tages højde for, at der her anvendes et andet værdiansættelsesgrundlag (forbrug i produktionen opgøres i køberpriser). Man bør være særlig opmærksom på deflatering af forbrug i produktionen af importerede produkter. Endvidere bør der tages højde for de forskelle, der kan forekomme mellem de priser, der betales af de forskellige brugere. Et eksempel herpå er elektricitet, hvor priserne kan variere betydeligt mellem de forskellige brugerkategorier.

I forbindelse med beregningen af forbrug i produktionen i faste priser er det vigtigt at finde en løsning på, hvordan virkningen af usikre beregninger af produktion i faste priser (f.eks. forskellige former for forretningsservice) kan afbødes ved opgørelsen af det samlede BNP i faste priser. Ved produktionsmetoden er det muligt at minimere virkningen af usikre deflatorer eller implicitte deflatorer for visse produkter på beregningen af det samlede BNP i faste priser, hvis:

- regnskaber i faste priser udarbejdes ved hjælp af tilgangs- og anvendelsestabeller

- metoder med dobbelt indikator anvendes i hele regnskabet

- eventuelle usikre deflatorer for produktionen også anvendes ved deflatering af forbrug i produktionen.

Anvendelsen af tilgangs- og anvendelsestabeller i forbindelse med beregningerne kombineret med dobbelt deflatering er derfor en vigtig faktor ved minimering af unøjagtighederne i det samlede BNP i faste priser.

CPA A: Produkter fra landbrug, jagt og skovbrug

CPA B: Fisk

De fleste beregninger i løbende priser er baseret på pris og mængdedata. Disse oplysninger kan og bør derfor også anvendes til beregning af produktionen i faste priser. Mængdedata korrigeres i givet fald for kvalitetsændringer. I nogle tilfælde udarbejdes der også ægte producentprisindeks. Alle disse metoder er A-metoder.

CPA C: Produkter fra råstofudvinding

CPA D: Færdigvarer

CPA E: Elektricitet, gas, damp og varmt vand

For disse tre produktgrupper sender medlemsstaterne allerede mange producentprisindeks til Eurostat. Anvendelsen af producentprisindeks - hvis ovennævnte kriterier er opfyldt - betragtes som A-metode for disse produkter. Disse data bør herefter anvendes ved fastprisberegninger.

For visse produkter er der store problemer forbundet med pris- og mængdemålinger. Dette gælder især:

- computere og andet edb-udstyr

- store transportmidler, som f.eks. fly og skibe.

For disse produkter er prismålinger normalt meget vanskelige, samtidig med at de har stor økonomisk betydning. Som led i forskningsprogrammet skal det undersøges, hvordan målemetoderne for disse produkter kan forbedres.

CPA F: Bygge og anlægsarbejder

Det er ofte kompliceret at foretage pris- og mængdemålinger inden for bygge- og anlægssektoren bl.a. på grund af mange af disse produkters enkeltstående karakter. De metodologiske problemer omkring beregningen af bygge- og anlægssektorens produktion i faste priser skal undersøges nærmere som led i forskningsprogrammet.

CPA G: Engroshandel og detailhandel, reparation af motorkøretøjer, motorcykler og varer til personlig brug eller til husholdningsbrug.

50: Handel med, vedligeholdelse og reparation af motorkøretøjer og motorcykler; detailhandel med motorbrændstof

Denne gruppe omfatter to typer produkter:

- produktion af tjenesteydelser i forbindelse med vedligeholdelse og reparation af motorkøretøjer og motorcykler

- produktion af handelsavancer ved salg af motorkøretøjer, motorcykler og motorbrændstof.

For den første type produktion vil der i nogle tilfælde foreligge producentprisindeks, og de vil da udgøre A-metoden. Er det ikke tilfældet, kan produkterne deflateres med forbrugerprisindeks (korrigeret for skatter og subsidier), som vil blive betragtet som B-metode, da virksomhedernes udgifter sandsynligvis ikke vil være tilstrækkelig dækket.

Til deflatering af handelsavancer anvendes samme fremgangsmåder som beskrevet nedenfor under engroshandel.

51: Engroshandel og agenturhandel undtagen med motorkøretøjer og motorcykler

Denne gruppes hovedproduktion består af engroshandelsavancer, for hvilke gælder følgende regler:

A-metode: A-metoden for produktion af handelsavancer er en metode, som tager højde for ændringer i kvaliteten af handelstjenesteydelser. Dette kan opnås ved særskilt deflatering af de handlendes køb og salg (når der samtidig tages højde for lagerændringer). Dertil kræves prisindeks af meget høj kvalitet.

B-metode: som B-metode gås ud fra den antagelse, at bevægelser i mængden af avancer følger bevægelserne i omsætningens mængde. Man antager således, at denne fortjenstmargen er konstant målt i faste priser.

Den enkleste måde at anvende dette princip på er at ekstrapolere den samlede produktion af avancer med et mængdeindeks for omsætningen. Et mængdeindeks for omsætningen kan beregnes ved at deflatere omsætningen med et prisindeks for omsætningen.

Denne simple metode vil kunne forbedres ved at anføre mere detaljerede oplysninger om produkterne, fortrinsvis ved at beregne avancerne i faste priser i forbindelse med de detaljerede tilgangs- og anvendelsestabeller. Fortjenstmargenen beregnet for en bestemt transaktion i et bestemt basisår kan da ganges med transaktionsmængden i det løbende år. Dermed vokser avancemængden i takt med mængden af denne varestrøm.

Metoden vil også kunne forbedres ved at tage højde for ændringer i afsætningskanalerne (f.eks. overgang fra små nærbutikker til store lavprisvarehuse). Dermed ville en del af kvalitetsændringerne i handelstjenesteydelserne være indbefattet i mængdekomponenten.

Sådanne metoder betragtes som B-metoder, da der ikke kan tages højde for kvalitetsændringer i handelstjenesteydelserne.

C-metode: Enhver anden metode, f.eks. deflatering af produktionen af avancer med et prisindeks for omsætningen.

52: Detailhandel undtagen med motorkøretøjer og motorcykler: reparation af varer til personlig brug og husholdningsbrug

For produktionen af detailhandelsavancer anvendes samme antagelse som ovenfor beskrevet under engroshandel. Det er her en fordel, at der findes et godt prisindeks for detailomsætningen, nemlig forbrugerprisindekset. Et mængdeindeks for detailomsætningen af et bestemt produkt kan beregnes ved deflatering med det tilsvarende produkt i forbrugerprisindekset.

For produktionen af reparation af varer til personlig brug og husholdningsbrug kan forbrugerprisindekset anvendes. Da virksomhederne kun vil have ubetydelige udgifter til disse tjenesteydelser, vil forbrugerprisindekset være velegnet og vil kunne betragtes som A-metode. Det vil være nødvendigt at anvende flere forskellige poster i forbrugerprisindekset, da der indgår mange forskellige produkter i denne kategori. Deflatering skal derfor ske på et detaljeret niveau, for at de forskellige detaljerede poster i det pågældende forbrugerprisindeks kan anvendes.

CPA H: Hotel- og restaurationsvirksomhed

A-metoden for hotel- og restaurationsvirksomhed består i deflatering med et egnet producentprisindeks. Såfremt der ikke foreligger et producentprisindeks kan forbrugerprisindeks anvendes som tilnærmet løsning. Dette vil være en B-metode, da virksomhedernes udgifter ikke er indbefattet.

CPA I: Transport, oplagringsvirksomhed og kommunikation

60, 61 og 62: Landtransport, skibsfart og lufttransport

Persontransport og godstransport deflateres hver for sig.

For persontransport består A-metoden i anvendelse af egnede producentprisindeks. Såfremt sådanne ikke foreligger, er følgende at betragte som B-metoder:

- deflatering med et forbrugerprisindeks, såfremt det i tilstrækkelig grad tager højde for kvalitetsændringer;

- ekstrapolering ved hjælp af en indikator for antallet af personkilometer, såfremt denne indikator findes for et tilstrækkeligt antal transportkategorier. I det mindste bør der skelnes mellem de forskellige klasser (f.eks. første og anden klasse ved jernbanetransport, business class og økonomiklasse ved lufttransport osv.).

Disse metoder anvendes selvstændigt for hver af følgende kategorier af (person-) transport, for så vidt de er signifikante i medlemsstaterne:

- jernbanetransport

- anden landtransport

- skibsfart

- lufttransport.

Hvis det ikke er muligt at foretage disse opdelinger, betragtes metoderne som C-metoder. Alle andre metoder (f.eks. anvendelse af passagerantal som mængdeindikator) er også C-metoder.

For godstransport består A-metoden også i anvendelse af egnede producentprisindeks. Såfremt sådanne ikke foreligger, betragtes følgende som B-metode:

- det må antages, at mængden af transporttjenester følger mængden af det transporterede gods. Hertil vil en indikator som tonkilometer være egnet, selv om der selvsagt ikke kan tages højde for kvalitetsændringer i transporttjenesteydelsen. Jo mere detaljerede de foreliggende oplysninger om tonkilometer for forskellige transportformer, jo bedre bliver resultatet.

Denne metode anvendes selvstændigt for hver af følgende kategorier af (gods-) transport, for så vidt de er signifikante i medlemsstaterne:

- jernbanetransport

- anden landtransport

- rørtransport

- sø- og kysttransport

- transport med ikke-søgående skibe

- lufttransport.

Hvis det ikke er muligt at foretage disse opdelinger, betragtes metoderne som C-metoder. Alle andre metoder (f.eks. anvendelse af tonkilometer som mængdeindikator) er også C-metoder.

For både person- og godstransportens vedkommende vil en korrekt deflatering normalt kræve data om løbende priser i ovennævnte inddelinger som vægte. Hvis de løbende priser ikke er tilstrækkeligt detaljerede, vil andre vægte kunne benyttes til at vægte indikatorerne for hver af de anførte transportformer. Disse andre vægte skal være tilnærmet de løbende værdier mest muligt.

63: Hjælpevirksomhed i forbindelse med transport: rejsebureauvirksomhed og transportformidling

Denne gruppe omfatter en lang række forskellige tjenesteydelser, og det er derfor ikke muligt at angive nogen bestemt metode eller indikator. Det henvises derfor til den generelle klassifikation af metoder og indikatorer.

ENS 95 angiver særlige regningslinjer for rejsebureauer (jf. punkt 10.39).

64: Post og telekommunikation

Beregning af post- og telekommunikationstjenesteydelser i faste priser vanskeliggøres af det stadig stigende omfang af forskellige tjenesteydelser og takster. Derfor vil der som led i forskningsprogrammet blive fastsat retningslinjer for de metoder, der skal benyttes for disse produkters vedkommende.

CPA J: Pengeinstitutter, finansierings- og forsikringsvirksomhed

Ved produkter som indirekte målte finansielle formidlingstjenester (FISIM), handelsavancer ved værdipapir- og valutahandel samt forsikringstjenesteydelser defineres produktionen i løbende priser som forskellen mellem de forskellige transaktioner. Der skal fastlægges en harmoniseret definition og målestok for produktionen i faste priser.

At tage højde for kvalitetsændringer inden for finans- og forsikringsvæsen er et andet spørgsmål, som kræver yderligere overvejelser, hvilket også gælder for beregninger til finansielle tjenesteydelser, for hvilke der opkræves eksplicitte priser.

Der vil i forskningsprogrammet blive fastsat særlige retningslinjer for den praksis, der skal følges for disse produkters vedkommende.

CPA K: Fast ejendom, udlejning og forretningsservice

Boligtjenester

Til beregning af produktionen af boligtjenester i løbende priser indfører alle medlemsstaterne i 1998 eller 1999 (1) den såkaldte stratifikationsmetode til måling af produktionen til brug for opgørelse af BNP.

Metoden går i hovedtræk ud på at foretage en objektiv beregning af produktionen i løbende priser på grundlag af kvantitative og kvalitative data om boliger og de priser, der betales for deres benyttelse. Pr. definition vil de nødvendige produktionsprisdata således være til rådighed til deflatering. De samme pris-, kvalitets- og mængdedata anvendes til beregninger i faste priser. Ovennævnte fremgangsmåde kan betragtes som A-metoden. Den giver mulighed for at tage til højde for kvalitetsændringer i boligtjenesterne.

Anden udlejnings virksomhed i forbindelse med fast ejendom og forretningsservice

For disse tjenesteydelser kan det være vanskeligt at indsamle producentprisdata, bl.a. fordi nogle af disse produkter har karakter af enkeltstående fænomener. I stedet kan der anvendes mange forskellige alternative målinger af pris- og mængdeændringer - ofte vil der være tale om indirekte eller sekundære målinger.

Disse indirekte målingers egnethed skal vurderes for hver enkelt tjenesteydelse i denne kategori. Der vil i forskningsprogrammet blive fastlagt særlige retningslinjer herfor. I forskningsprogrammet bør der specielt lægges vægt på deflateringen af produktionen af software, som også er indbefattet i denne produktkategori.

CPA M: Undervisning

CPA N: Sundhedsvæsen og sociale foranstaltninger

I nogle medlemsstater registreres hovedparten af sundheds- og undervisningssektorens tjenesteydelser som markedsmæssig produktion, mens de i andre lande registreres som ikke-markedsmæssig produktion. Metoderne til måling af produktionen i faste priser bør være udformet på en sådan måde, at der kan udarbejdes, sammenlignelige statistikker for begge grupper af lande.

Prisstatistikker til deflatering af den markedsmæssige produktion skal afspejle produktets samlede pris og ikke kun forbrugerens bidrag eller en konventionel tarif. Kvalitetsændringer i sundheds- og undervisningsprodukterne bør også være indarbejdet i prisstatistikkerne.

Der vil i forskningsprogrammet blive fastsat særlige retningslinjer for den praksis, der på grundlag af prisstatistikker og andre metoder, skal følges i forbindelse med disse produkter. Programmet vil komme til at omfatte både den markedsmæssige og som beskrevet nedenfor, den ikke-markedsmæssige produktion.

CPA O: Andre kollektive, sociale og personlige tjenesteydelser

For disse tjenesteydelser foreligger der ofte ikke producentprisdata, hvorfor der almindeligvis anvendes alternative indikatorer. Ligesom inden for sundhed og undervisning kan produktionen af nogle af aktiviteterne i denne kategori være både markedsmæssig og ikke-markedsmæssig, hvilket der bør tages hensyn til i de statistiske metoder.

Der vil i forskningsprogrammet blive fastsat særlige retningslinjer for den praksis, der bør anvendes for disse produkter.

CPA P: Private husholdninger med ansat medhjælp

Denne produktion, som er produktion til eget brug, opgøres pr. konvention som aflønning af ansatte, herunder eventuel indkomst i naturalier.

Ved opgørelser i faste priser anvendes almindeligvis forbrugerprisindeks eller løndata til deflatering, eller der anvendes mængdefremskrivning (ved hjælp af antallet af ansatte). Principielt bør det undersøges, om indkomst i naturalier er korrekt indarbejdet i de benyttede deflatorer (forbrugerprisindeks eller løndata).

Disse metoder tager ikke højde for produktivitetsændringer, men dette vil kun få i mindre grad indvirkning på BNP. Sådanne metoder er B-metoder, medmindre de tager højde for produktivitetsændringer (i så fald vil det være A-metoder).

Skatter og subsidier på produkter og import; moms

ENS 95, punkt 10.47-10.52, indeholder tilstrækkelig detaljerede oplysninger om principperne for beregning af skatter og subsidier på produkter og import samt moms i faste priser. Disse principper betragtes som A-metoden.

II.3. Ikke-markedsmæssig produktion

Som tidligere nævnt skal det ved hjælp af statistiske metoder til måling af produktionen i faste priser være muligt at udarbejde sammenlignelige statistikker for både markedsmæssig og ikke-markedsmæssig produktion, i særdeleshed hvad angår tjenesteydelser inden for undervisning og sundhed.

For ikke-markedsmæssige tjenesteydelser kan produktionen i faste priser beregnes ved hjælp af enten mængdeindikatorer for produktionen eller input-metoder (f.eks. deflatering af arbejdskraft og andre former for input, eller ekstrapolering af mængden af forbruget af arbejdskraft i basisåret). I nogle tilfælde vil eventuelle prisangivelser også kunne anvendes.

A-, B- og C-metoderne for ikke-markedsmæssige tjenesteydelser og sondringen mellem dem vil blive fastlagt i forskningsprogrammet.

II.3.1. CPA M: Undervisning

Ikke-markedsmæssig produktion af undervisningstjenesteydelser i faste priser beregnes ved hjælp af enten mængdeindikatorer for produktionen eller input-metoder.

Der vil i forskningsprogrammet blive fastsat særlige retningslinjer for beregning af undervisningstjenesteydelser (hvad enten det sker ved hjælp af mængdeindikatorer for produktionen, input-metoder, eller, for så vidt angår den markedsmæssige produktion, prisdata). I programmet vil der også blive foretaget en vurdering af, hvordan der er taget højde for kvalitetsændringer.

II.3.2 CPA N (delvis): Sundhedsvæsen)

Ikke-markedsmæssig produktion af sundhedstjenesteydelser i faste priser beregnes også ved hjælp af enten mængdeindikatorer for produktionen eller input-metoder.

Der vil i forskningsprogrammet blive fastsat særlige retningslinjer for beregning af sundhedstjenesteydelser (hvad enten det sker ved hjælp af mængdeindikatorer for produktionen, input-metoder, eller, for så vidt angår den markedsmæssige produktion, prisdata) I programmet vil der også blive foretaget en vurdering af, hvordan der er taget højde for kvalitetsændringer, hvilket er af særlig betydning for produktionen af sundhedstjenesteydelser.

II.3.3. Anden ikke-markedsmæssig produktion

Anden ikke-markedsmæssig produktion kan antage mange forskellige former. I nogle tilfælde ydes tjenesterne individuelt (f.eks. socialsikringsydelser), mens andre tjenester ydes kollektivt (f.eks. forsvarets tjenesteydelser). Andre igen kan have både et individuelt og et kollektivt element (f.eks. politiets tjenesteydelser - i ENS 95 er de pr. konvention klassificeret som kollektive tjenesteydelser).

Mængdeindiaktorer for produktionen kan anvendes til beregning af produktionen af tjenester, der er ydet individuelt og måske i nogle tilfælde, tjenester, der er ydet kollektivt. Input-metoder kan anvendes til alle disse tjenesteydelser. For at opnå sammenlignelige resultater vil det i et vist omfang være nødvendigt at harmonisere anvendelsen af de to metoder.

Der vil i forskningsprogrammet blive fastsat særlige retningslinjer for de metoder, de skal anvendes til disse produkter (mængdeindikatorer for produktionen eller input-metoder).

DEL III

MÅLING AF PRISER OG MÆNGDER EFTER UDGIFTSMETODEN

Efter udgiftsmetoden beregnes BNP i faste priser som summen af konsumet, bruttoinvesteringerne og nettoeksporten.

Ved vurderingen af egnetheden af de indikatorer, som skal anvendes til deflatering af det løbende års værdier eller ekstrapolering af basisårets værdier, kan følgende kriterier anvendes:

- indikatorens dækning af produktkategorien. Dækker indikatoren samtlige produkter inden for kategorien eller kun en del af dem?

- indikatorens værdiansættelsesgrundlag. For konsum og bruttoinvesteringer bør dette være køberpriser frem for eksempelvis producentpriser

- indikatoren skal tage højde for kvalitetsændringer, således at de indgår i mængdeopgørelserne frem for prisopgørelserne

- der skal være begrebsmæssig konsistens mellem indikatoren og nationalregnskaberne.

Ud fra disse kriterier kan der drages følgende generelle konklusioner om metoderne til måling af priser og mængder inden for de forskellige kategorier af udgiftsmetoden.

Husholdningernes konsum

Husholdningernes konsum bør så vidt muligt deflateres med data fra forbrugerprisindekset, såfremt det er egnet hertil.

Forbrugerprisindekset kan siges at være egnet, hvis det opfylder følgende kriterier:

- Indekset dækker nøjagtigt produktet/produktgruppen.

- Det tager passende højde for ændringer i kvaliteten af produktet/produkterne.

- Det opgøres i køberpriser inklusive moms.

- Forbrugerprisindeksets begreber svarer til nationalregnskabsbegreberne.

Hvis der ikke foreligger et forbrugerprisindeks for et bestemt produkt, må andre - mere tilnærmede - indikatorer, anvendes. Disse kan være producentprisindeks, eksport- eller importprisindeks eller i nogle tilfælde mængdeindikatorer. Sådanne metoder er B-metoder.

C-metoder omfatter indeks, som slet ikke svarer til det/de pågældende produkt/produkter.

Den offentlige forvaltning og service's og NPIH'ernes konsum

For disse konsumkategorier gælder samme bemærkninger, som for beregningen af den ikke-markedsmæssige produktion i forbindelse med produktionsmetoden (afsnit II.3 ovenfor), da værdien af de varer og tjenesteydelser, som produceres af offentlig forvaltning og service og NPIH'erne er hovedkomponenterne i disse kategorier (ENS 95, punkt 3.78 og 3.79).

Den offentlige forvaltning og service's køb af varer og tjenesteydelser, som er produceret af markedsmæssige producenter, og som uden omdannelse leveres til husholdningerne som sociale overførsler i naturalier, der også indgår i den offentlige forvaltning og service's konsum (ENS 95, punkt 3.79), deflateres med egnede prisindeks for disse (markedsmæssige) varer og tjenesteydelser.

I ENS 95, punkt 3.85, gøres rede for sondringen mellem individuelle og kollektive varer og tjenesteydelser, der leveres af offentlige enheder. Når denne sondring er foretaget, kan størrelsen faktisk konsum uden videre beregnes. Denne opgørelse medfører ikke specifikke problemer med beregningen i faste priser.

Faste bruttoinvesteringer

For faste bruttoinvesteringer består A-metoden af ægte prisindeks for investeringsgoder. Et sådant prisindeks skal opfylde følgende kriterier:

- Indekset dækker nøjagtigt produktet/produktgruppen.

- Det tager passende højde for ændringer i produktets/produkternes kvalitet.

- Det opgøres i køberpriser inklusive ikke-fradragsberettiget moms.

- Indeksets begreber svarer til nationalregnskabsbegreberne.

I praksis anvendes ofte producentprisindeks, som er B-metoder, hvis de ikke omregnes til køberpriser. For producentprisindeks for bestemte produkter gælder samme bemærkninger som under afsnit II.2, herunder også bemærkningerne angående forskningsprogrammet.

Lagerændringer

Det er vigtigt, at lagrene deflateres separat og uafhængigt og ikke beregnes residualt ved fastprisberegningerne.

Det fremgår af ENS 95, punkt 10.56, at lagerændringer i faste priser kan beregnes ved at deflatere lagertilgang og lagerafgang hver for sig med egnede prisindeks. Når lagrenes mængde- og prisændringer ikke er for store, vil direkte deflatering af lagerændringerne med et gennemsnitsprisindeks for det løbende år være en alternativ løsning.

Der findes følgende fire kategorier af lagerbeholdninger (ENS 95, punkt 3.119):

- materialer: de samme principper gælder her som for deflatering af forbrug i produktionen i afsnit II.2

- produkter under fremstilling: denne kategori vil blive taget op i forbindelse med forskningsprogrammet

- færdigvarer: disse kan deflateres ved hjælp af producentprisindeks i basispriser

- handelsvarer: disse opgøres på grundlag af anskaffelsesprisen; producentprisindeks vil ofte være en god indikator til dette formål.

Problemerne omkring kapitalgevinster vil også blive behandlet i forskningsprogrammet.

Anskaffelser minus afhændelser af værdigenstande

Denne kategori vil blive behandlet i forskningsprogrammet.

Eksport og import af varer og tjenesteydelser

Denne kategori vil blive behandlet i forskningsprogrammet.

(1) Kommissionens beslutning 95/309/EF, Euratom (EFT L 186 af 5. 8. 1995, s. 59) og Kommissionens beslutning 97/619/EF, Euratom (EFT L 252 af 16. 9. 1997, s. 33).

BILAG II

>TABELPOSITION>