Kommissionens beslutning

af 10. oktober 2001

om en fusions uforenelighed med fællesmarkedet

Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89

(Sag COMP/M.2283 - Schneider/Legrand)

(meddelt under nummer K(2001) 3014)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2004/2/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, navnlig artikel 57,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(2), særlig artikel 8, stk. 3,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 30. marts 2001 om at indlede procedure i denne sag,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til Kommissionens indsigelser,

under henvisning til udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(3),

under henvisning til den endelige rapport fra høringskonsulenten i denne sag(4), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den 16. februar 2001 modtog Kommissionen en anmeldelse efter artikel 4 i forordning (EØF) nr. 4064/89 (i det følgende benævnt "fusionsforordningen") af en planlagt fusion, hvorved virksomheden SCHNEIDER ELECTRIC ville få kontrol i den i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), fastsatte betydning med hele virksomheden LEGRAND ved et offentligt ombytningstilbud, der blev bekendtgjort den 15. januar 2001.

I. PARTERNE

(2) SCHNEIDER ELECTRIC (i det følgende benævnt "Schneider") er et fransk aktieselskab, som er moderselskab i en koncern, der driver virksomhed med fremstilling og salg af produkter og systemer inden for elforsyning, kontrol og styring af industrimaskiner og automation. Selskabet opererer på verdensplan.

(3) LEGRAND (i det følgende benævnt "Legrand") er et fransk aktieselskab, som er moderselskab i en koncern, der har specialiseret sig i fremstilling og salg af elektrisk materiel til lavspænding. Selskabet opererer på verdensplan.

II. FUSIONEN

(4) Fusionen består i et offentligt ombytningstilbud fra Schneiders side omfattende alle de Legrand-aktier, der ejes af offentligheden. Fusionen indebærer derfor erhvervelse af enekontrol i den i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), fastsatte betydning. Ombytningstilbuddet blev afsluttet den 25. juli 2001, og Schneider har nu 98,1 % af aktierne i Legrand.

III. FÆLLESSKABSDIMENSION

(5) De berørte virksomheder har tilsammen en omsætning på verdensplan på over 5000 mio. EUR(5) (Schneider: 8750 mio. EUR, Legrand: 2791 mio. EUR). De har hver især en omsætning i EU på over 250 mio.EUR (Schneider: 4095 mio. EUR, Legrand: 1684 mio. EUR) og ingen af dem har over to tredjedele af deres omsætning i én og samme medlemsstat. Transaktionen har derfor fællesskabsdimension.

IV. SAGSFORLØB

(6) Efter at have gennemgået anmeldelsen konkluderede Kommissionen, at den anmeldte transaktion var omfattet af fusionsforordningen, og at det var meget tvivlsomt, om den var forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen. Kommissionen indledte derfor ved en beslutning af 30. marts 2001 en procedure i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i fusionsforordningen.

(7) For at få mulighed for at gennemgå den anmeldte transaktion grundigt fremsatte Kommissionen den 6. april 2001 med henvisning til artikel 11 i fusionsforordningen en begæring om oplysninger over for Schneider og Legrand. Fristen for besvarelse af denne henvendelse udløb den 18. april 2001, men Schneider og Legrand havde ikke meddelt alle de ønskede oplysninger inden denne frist.

(8) Kommissionen vedtog derfor to beslutninger stilet til henholdsvis Schneider og Legrand med henvisning til artikel 11, stk. 5, i fusionsforordningen. Fristen for vedtagelse af en beslutning med hjemmel i fusionsforordningens artikel 8 blev derfor med henvisning til artikel 10, stk. 4, i fusionsforordningen stillet i bero fra den 6. april 2001 og indtil den dato, Kommissionen havde modtaget alle de ønskede oplysninger, dvs. den 25. juni 2001.

(9) Den 3. august 2001 fremsendte Kommissionen en meddelelse med klagepunkter til Schneider. Parterne svarede på denne meddelelse med klagepunkter ved en skrivelse af 16. august 2001 (i det følgende benævnt "svarskrivelse").Den 21. august 2001 blev der afholdt en høring.

V. FORENELIGHED MED FÆLLESMARKEDET

A. SEKTOREN FOR LAVSPÆNDINGSMATERIEL

A.1 INDLEDNING

(10) Den anmeldte fusion vil primært få virkninger i sektoren for lavspændingsmateriel, hvor alt Legrands salg ligger og næsten halvdelen af Schneiders aktiviteter.

(11) Denne sektor omfatter det eludstyr i industri-, kontor- og boligejendomme, som er placeret efter tilslutningen til mellemspændingsnettet. Det omfatter alt det nødvendige materiel til elforsyningen og eltilslutningen i bygningen (såsom eltavler, kanalskinnesystemer, forgreningsdåser, stikkontakter og afbrydere), komponenter til kommunikationsnetværk og kontrolsystemer (til airconditionanlæg, belysning m.m.) og materiel til forskellige formål i bygningen, bl.a. sikkerhedssystemer, brandalarmer og tyverisikring.

(12) Den foreliggende fusion vil nærmere betegnet primært berøre følgende tre kategorier af udstyr:

a) Eltavler til lavspænding, som i det væsentlige skal forsyne de forskellige installationsniveauer med elektrisk energi (f.eks. en bygning, en etage eller en lejlighed) og beskytte disse og brugerne mod overspænding og kortslutninger.

Disse tavler, som hovedsagelig består af et skab og forskellige beskyttelseskomponenter (afbrydere, sikringer og fejlstrømsafbrydere), kan underinddeles i tre forskellige produktgrupper, som modsvarer de forskellige forsyningsniveauer: (i) hovedtavler (som forbinder store kontor- og industriejendomme til mellemspændingsnettet), (ii) fordelingstavler (som typisk dækker elforsyningen til en etage) og (iii) gruppetavler (som anvendes hos slutbrugere med et begrænset energibehov, f.eks. beboere i lejligheder).

b) Kabelføringsveje og præfabrikerede kanalskinnesystemer, til fremføring af elkabler under gulve, i installationskanaler og over loftsplader i en bygning.

c) Det elektriske materiel til tilslutning efter gruppetavlen, som kan inddeles i seks produktkategorier: (i) monteringsmateriel, som udgør den afsluttende del af den faste installation (stikkontakter, afbrydere m.m.), (ii) kontrolsystemer, som styrer en bestemt funktion (f.eks. varmeanlægget) i en bestemt del af bygningen, (iii) systemer til sikring af genstandes og personers sikkerhed (alarmsystemer, brandovervågningssystemer, nødbelysning m.m.), (iv) edb-stik til kommunikationssystemer (edb-stik, montageskabe m.m.), (v) fastgørelses- og forgreningsmateriel til brug ved forgrening, fastgørelse og kabelføring i forbindelse med installationer, som tilsluttes efter gruppetavlerne, og (vi) komponenter til integreret kabelføring (ledningskanaler, gulvstik eller standere).

(13) Den anmeldte fusion vil ligeledes få virkninger for andre produkttyper til industribrug, bl.a. hjælpemateriel til kontrol- og signalfunktioner, også kaldet "trykknapsystemer til industrien", samt strømforsyninger og transformere.

(14) Parterne foreslår at inddele denne sektor på den i tabellen nedenfor viste måde, som herefter danner udgangspunkt for afgrænsningen af de relevante markeder i den foreliggende beslutning:

Tabel 1

>TABELPOSITION>

A.2 BESKRIVELSE AF SEKTOREN

A.2.1 Aktørerne på markedet

(15) Udbuddet af og efterspørgslen efter de pågældende produkter hidrører fra seks forskellige grupper af markedsaktører: producenter, grossister, tavlemontører, installatører, projektledere (arkitekter, entreprenører m.fl.) og de endelige kunder.

A.2.2 Producenter af lavspændingsmateriel

(16) Elmaterielproducenterne er de industrikoncerner, som udvikler og fremstiller det pågældende materiel. Schneider opererer internt med en sondring(6) mellem tre forskellige typer aktører: "megaaktører", "dilemmaer" og "de modne".

(17) Schneider definerer primært de store internationale koncerner (eller "megaaktører") ud fra deres størrelse, et bredt produktsortiment og evne til at flytte og omlægge aktiviteter i større målestok. Ud over Schneider er de store koncerner på verdensplan i denne kategori ABB, Siemens, General Electric (i det følgende benævnt "GE"), Tyco, Matsushita og Emerson. Kun fire af disse koncerner har aktiviteter af betydning inden for lavspændingsmateriel i Europa. Det drejer sig om Schneider, ABB, Siemens og GE, som alle har et meget stort produktsortiment inden for lavspænding og omfattende aktiviteter inden for elmateriel til mellemspænding og højspænding. Man skal desuden være opmærksom på, at ABB, Siemens og GE i et vist omfang er vertikalt integreret og også beskæftiger sig med installation af elmateriel og/eller montering af tavler. Emerson er primært aktiv i USA, Matsushita er stort set fraværende fra det europæiske marked, og Tyco er kun aktiv i Europa på nogle bestemte nichemarkeder inden for monteringsmateriel og kabelføringsveje.

(18) Ifølge Schneider er "dilemmaerne"[...]*(7) mere specialiserede virksomheder, som primært opererer i de cykliske sektorer [...]* og lider under forbigående ringe vækst. Disse virksomheder er desuden karakteriseret ved omfattende ændringer i sammensætningen af deres aktiviteter og har ikke været i stand til at optræde som en samlet gruppe, hvilket har resulteret i et markant fald i deres aktiekurser på børsen.

(19) "De modne" [...]* er mindre virksomheder, som har specialiseret sig i lavspændingsmateriel. De har som oftest en fuldt udviklet aktivitetssammensætning, som ikke ændrer sig ret meget, men har samtidig en stigende omsætning, som de kan fastholde ved hjælp af eksterne overtagelser. Denne beskrivelse ville også passe på [...]*.

(20) Den ovennævnte inddeling er primært baseret på virksomhedernes størrelse og spredningen i deres produktsortiment, hvilket er i overensstemmelse med Schneiders forretningsmæssige og strategiske vision. Den gælder dog også for de pågældende virksomheders større eller mindre internationale spredning. "Megaaktørerne", navnlig Schneider, ABB og Siemens, opererer som hovedregel mange EØS-lande, medens flere af "de modne" som oftest har begrænset deres aktiviteter til nogle få lande. Således opererer [...]* primært i Frankrig, Tyskland, Nederlandene og Portugal, medens [...]* henter over halvdelen af sin omsætning i Tyskland, og [...]* hovedsagelig opererer i Italien.

(21) De største producenters aktiviteter kan opsummeres i nedenstående tabel (*** = stort produktsortiment, der sælges i de fleste EØS-lande, ** = mindre huller i produktsortiment eller geografisk dækning, * = store huller i produktsortiment og geografisk dækning):

Tabel 2

>TABELPOSITION>

A.2.3 Grossister

(22) Grossisterne er mere lokalt orienterede forhandlere, der kan tilbyde alle de former for materiel, installatørerne og tavlemontøren har brug for til at udføre en elektrisk installation. Som parterne anfører, fungerer de som en form for distributionscentraler for produkterne og varetager både en logistikfunktion og en samlefunktion og kan også for visse produkter og til visse kunder (navnlig mindre installatører) tilbyde finansiering af indkøb af produkter og endog yde teknisk rådgivning. Grossisterne køber direkte fra producenterne.

(23) Relationerne mellem grossister og producenter er styret af kontrakter, der normalt er af et års varighed, men som kan fornys. Kontrakterne forhandles på flere geografiske niveauer (primært lokalt og nationalt) og for forskellige produktkategorier. Som hovedregel opereres der i kontrakterne med rabatter for de enkelte produktlinjer i forhold til producenternes katalogpriser. Rabatterne afhænger af de solgte mængder af de pågældende produkter. Ud over denne generelle rabatordning opereres der i kontrakterne med grossisterne også med ekstra rabatter som et incitament (f.eks. ved at være progressive) til at udvikle en bestemt produktlinje eller øge det generelle salg af produkterne fra den pågældende producent. Disse rabatter beregnes ved kontraktens udløb. Det kan forekomme, at disse distributionsaftaler er underordnet aftaler på europæisk plan, men sådanne overordnede aftaler er som oftest af mere generelt tilsnit og indeholder ingen finansielle bestemmelser.

(24) Grossisternes funktioner og betydning i logistikkæden varierer ganske meget mellem de forskellige typer materiel. Det fremgår således af oplysninger fra parterne, som er blevet bekræftet ved Kommissionens undersøgelse, at der stort set ikke er involveret grossister i salget af materiel til hovedtavler, men at de sidder på næsten 80 % af salget af materiel til fordelingstavler og kabelføringsveje og på næsten hele salget (over 90 %) af udstyr til gruppetavler og monteringsmateriel.

(25) Disse forskelle skyldes tilsyneladende primært, at installatørerne generelt er tilbøjelige til at lægge hovedparten af deres indkøb hos grossisterne, medens omvendt de store industrikunder og større tavlemontører som oftest henvender sig direkte til producenterne. Hvad angår de produkter, der primært købes af installatører og små og mellemstore tavlemontører (komponenter til fordelingstavler og gruppetavler, kabelføringsveje, kanalskinnesystemer og monteringsmateriel), sælger producenterne altså normalt hovedparten af deres produktion gennem grossister. Til gengæld leveres de produkter, som primært indkøbes af de store industrikunder og større tavlemontører, f.eks. komponenter til hovedtavler, normalt direkte af producenterne.

(26) Det fremgår desuden af Kommissionens undersøgelse, at der er store forskelle mellem EØS-landene med hensyn til grossistvirksomhedernes størrelse og koncentrationsgrad. Distributionen i Frankrig er således stærkt koncentreret omkring koncernerne Rexel og Sonepar, men er tilsyneladende langt mere spredt i Spanien og Portugal. Ifølge interne dokumenter(8) fra parterne har disse strukturforskelle en vis indvirkning på grossisternes adfærd i de pågældende lande. Det ser således ud til, at konkurrencen mellem grossister i de lande, hvor distributionsleddet er kraftigst opdelt, f.eks. Portugal, resulterer i en priskrig, som virker tilbage på producenterne.

A.2.4 Tavlemontører

(27) Tavlemontører er fagfolk, som monterer de forskellige elementer til en eltavle i en bygning. I praksis udfører de fire funktioner: (i) undersøgelse af og tilpasning af tavlen til de særlige krav, den enkelte installation stiller, (ii) levering og montering af de dele, der udgør tavlen (skabselementer, afbrydere, sikringer m.m.), (iii) kabelføringen i forbindelse med tavlen og (iv) kontrol af, at den færdige tavle fungerer korrekt. Tavlemontørerne leverer derefter skabene klar til brug til installatøren, som foretager opsætningen hos den endelige kunde. I praksis beskæftiger tavlemontører sig hovedsagelig med hoved- og fordelingstavler. Gruppetavlerne, som er mindre komplicerede, tilpasses og monteres normalt direkte af installatørerne.

(28) Størrelsen og antallet af tavlemontørvirksomheder varierer afhængigt af effekten af de anlæg, de beskæftiger sig med (og dermed anlæggenes kompleksitet). Ifølge oplysninger fra parterne findes der således i Frankrig ca. 3000 tavlemontører, som kan montere tavler op til 630 ampere, men kun 300, der kan montere tavler på op til 1600 ampere. Nogle tavlemontørvirksomheder kan også være vertikalt integreret. F.eks. har visse producenter, f.eks. ABB og Siemens, egne tavlemontørvirksomheder i visse lande. Nogle tavlemontører fremstiller eller tilpasser desuden selv forskellige elementer i tilknytning til tavlen (f.eks. bærebeslag og beskyttelsesplader) eller medvirke direkte ved opsætningen.

(29) Man skal desuden være opmærksom på, at de større tavlemontører, som beskæftiger sig med mere komplicerede anlæg (f.eks. hovedtavler), oftest køber ind direkte hos producenterne, medens de små og mellemstore tavlemontører, som primært beskæftiger sig med fordelingstavler, normalt indkøber deres komponenter hos grossisterne. Af logistiske hensyn kan de indkøb, de større tavlemontører foretager direkte hos producenterne, i visse tilfælde gå via grossisterne (som i så fald kun står for logistikfunktionen).

(30) Endelig kan tavlemontørerne opnå autorisation fra producenterne. Ved en sådan autorisation attesterer producenten tavlemontørens tekniske ekspertise til at anvende de pågældende produkter. I de fleste tilfælde er en tavlemontør autoriseret af en enkelt producent, som derfor bliver hans hovedleverandør.

A.2.5 Installatører

(31) Installatører er fagfolk, som foretager opsætningen af lavspændingsmateriel hos den endelige kunde. Installatørerne vælger som oftest selv, hvilke typer og mærker af materiel der anvendes, med undtagelse af komponenterne til de store fordelingstavler, hvor materiellet vælges af tavlemontørerne eller er foreskrevet af projektlederne, og "synlige" komponenter (stikkontakter, afbrydere m.m.), der i større kontor- og boligbyggeri normalt bestemmes af projektlederen, og for mindre boligbyggeris vedkommende af projektlederen i samarbejde med den endelige kunde.

(32) Denne kategori er forholdsvis stærkt opdelt og meget heterogen, eftersom den omfatter et meget stort antal aktører (over 30000 i Frankrig), rækkende lige fra mindre håndværkere, der arbejder alene, og til virksomheder med over 10 ansatte og egen tegnestue. Parterne mener, at man i lighed med, hvad der gør sig gældende for tavlemontører, generelt kan se en sammenhæng mellem virksomhedens størrelse og installationsarbejdets kompleksitet. De mindre installatører arbejder normalt med gruppetavler og monteringsmateriel (stikkontakter, afbrydere m.m.) i mindre bygninger. F.eks. forklarer parterne, at hvad angår gruppetavler, som er mindre tekniske end fordelingstavler, "er håndværkerne i mange tilfælde små firmaer på to til tre personer - mester selv med en svend og/eller lærling; det er mesters kone, der bestiller materiellet hos distributøren. For at være sikker på at kunne skaffe det nødvendige udstyr og for at lette monteringsarbejdet køber de alt, [hvad der hører til tavlen, af samme mærke]*"(9). De mellemstore installatører (med tre til ti ansatte) vælges normalt til at udføre det arbejde, der omfatter fordelingstavlerne. De større installatører (ti ansatte og derover) koncentrerer deres virksomhed omkring hovedtavlerne. De større installatører kan i øvrigt sidestilles med tavlemontører.

(33) Som nævnt køber installatører næsten udelukkende ind hos de lokale grossister. Det skal i øvrigt bemærkes, at installatørerne normalt kun ligger inde med et meget begrænset lager af materiel. Grossisterne kan ud over deres typiske logistikfunktioner også tilbyde finansieringsfaciliteter (eftersom en håndværker normalt først får sine penge, når kunden har modtaget installationen). Det ser desuden ud til, at et stigende antal installatører anmoder deres grossister om teknisk rådgivning eller instruktioner, navnlig når det drejer sig om montering af komplekse systemer.

(34) Installatørerne anvender desuden i stigende grad software med instruktioner og forklaringer på de elektriske installationer; denne software leveres af producenterne enten gratis eller mod betaling. Med denne software kan installatørerne spare tid, når de skal sætte sig ind i detaljerne i installationen og vælge det relevante materiel, og softwaren er specifik for de enkelte producenter. Det fremgik af Kommissionens undersøgelse, at installatørerne i praksis kun anvender software fra en eller to forskellige producenter på grund af den tid og dermed penge, der skal investeres for at sætte sig ind i brugen. Leveringen af denne software har altså til formål og virkning at gøre installatørerne mere loyale over for produkterne fra en bestemt producent.

A.2.6 Projektledere

(35) Projektlederne (eller bygherrerne) er arkitekter, tegnestuer, offentlige boligselskaber og store entreprenørfirmaer, som står for projekteringen af det byggeri, hvori det elektriske udstyr skal installeres. De medvirker som oftest ved større byggeprojekter (både industri-, kontor- og boligbyggeri) og køber ikke selv materiellet, men de opstiller de tekniske specifikationer for installationen (og stiller i visse tilfælde også krav om bestemte mærker for produkterne) og kan derved komme til at virke som ordregivere.

A.2.7 Kunderne

(36) De endelige kunder er de personer eller virksomheder, der ejer den bygning, hvori det elektriske udstyr er installeret. I henhold til en traditionel opdeling (som også Schneider og Legrand følger) kan de endelige kunder inddeles i to hovedkategorier: industrikunderne på den ene side og byggeselskaberne på den anden side. Byggesektoren underinddeles ofte i en sektor for kontorbyggeri og en sektor for boligbyggeri.

(37) Med undtagelse af visse komponenter, som specielt er beregnet til industrien (f.eks. hjælpemateriel til kontrol- og signalfunktioner, transformere og strømforsyninger), vil lavspændingsmateriel (f.eks. en afbryder) normalt kunne anvendes på samme måde af de to kundekategorier. Det gælder navnlig for tavlekomponenter og kabelføringsveje og størsteparten af monteringsmateriellet.

(38) Der er dog visse markante forskelle mellem industribyggeri og andet byggeri. Hovedparten af installationsarbejdet i byggesektoren vedrører mindre anlæg, der er baseret på en forholdsvis begrænset elektrisk kapacitet (det gælder fordelingstavler og gruppetavler). I denne form for byggeri har den endelige kunde og ordregiverne desuden kun afgørende indflydelse på sortimentet og mærket, når det gælder det "synlige" materiel (stikkontakter, afbrydere, ledningskanaler til vægopsætning m.m.). Valget af mærke og sortiment for andet materiel (tavlekomponenter, kabelføringsveje m.m.) træffes snarere af installatøren eller i givet fald tavlemontøren.

(39) Til gengæld kræver industribyggeri som oftest større elektrisk kapacitet (af den type, der distribueres via hovedtavler). Denne form for anlæg er ikke begrænset til simpel fordeling af elektrisk energi, men kan også omfatte specifikt automationsudstyr, proceskontrolsystemer m.m. Her har den endelige kunde eller projektlederne også større indflydelse på valget af produktmærke.

(40) Det udstyr, der leveres til industrianlæg, kan således adskille sig ganske meget fra det, der anvendes i kontorbyggeri og boliger. Ordrerne fra industrikunderne (både med hensyn til elektrisk kapacitet og entreprisens størrelse) kan således være langt mere omfattende end en gennemsnitsentreprise i byggesektoren, hvor kun de største entrepriser kan sammenlignes med industrikundernes.

(41) Det medfører, at producenterne i forbindelse med størsteparten af industrientrepriserne og de største entrepriser inden for byggesektoren sælger det pågældende elektriske materiel enten direkte til den endelige kunde (det gælder de større industrianlæg) eller til de store tavlemontører. De traditionelle entrepriser i byggesektoren er noget anderledes, idet salget her normalt går via grossister. Entrepriserne med de store industrikunder er desuden mere forudsigelige, men samtidig færre (og ifølge interne dokumenter fra Schneider(10) [...]*) end i byggesektoren. Endelig kan specifikationerne være formuleret særdeles præcist og f.eks. indeholde flere krav om overholdelse af EU-standarder end de sædvanlige standarder eller normer for nationale installationer.

(42) Det betyder i praksis, at selv om alle producenterne i det store og hele er aktive inden for samtlige segmenter, vil deres renommé og konkurrencemæssige stilling kunne variere ganske betydeligt i forhold til de forskellige kundekategorier. Legrand er således specielt kendt for sine produkter til brug i boligbyggeri, medens Siemens og ABB tilsyneladende altid har satset mere på industrikunderne.

A.3 STANDARDERNES BETYDNING

(43) Når det drejer sig om produkter, som er beregnet til at komme i kontakt med elektricitet, er de forskellige kategorier af lavspændingsmateriel undergivet forskellige regler, der skal sikre, at de under brugen ikke bringer menneskers liv og helbred i fare eller beskadiger eller ødelægger genstande. Disse regler har indflydelse på produkternes udformning. I det omfang, der er forskel på de standarder, som er gældende inden for EØS, har reglerne desuden indvirkning på muligheden for at markedsføre produkterne i de forskellige medlemsstater.

(44) Der må sondres mellem forskellige kategorier af regler og standarder:

A.3.1 Lavspændingsdirektivet

(45) Der er for det første forskellige lovfæstede regler og standarder. Det drejer sig især om Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser(11) ("lavspændingsdirektivet"), senere direktiver om samme emne og hele den lovgivning, der er vedtaget i medlemsstaterne for at indarbejde direktiverne i national ret.

(46) Lavspændingsdirektivet indeholder ingen præcise bestemmelser om fremstillingen af materiellet, men foreskriver blot visse sikkerhedskrav for dette materiel ("væsentlige krav"), for at det kan forhandles frit inden for EØS. Det er overladt til de europæiske standardiseringsorganer såsom Den Europæiske Komité for Elektroteknisk Standardisering (Cenelec) efter mandat fra Kommissionen at fastsætte harmoniserede europæiske standarder, som ikke i sig selv har retskraft, men som ud fra en retsformodning garanterer producenterne og brugerne, at materiel, der opfylder disse standarder, også opfylder de lovfæstede krav.

A.3.2 Produktstandarder fastsat af standardiseringsorganer

(47) Ud over de harmoniserede europæiske standarder, som hænger sammen med EU-lovgivningen og definerer de væsentlige krav i direktiverne mere detaljeret, findes der andre standarder, som er vedtaget af de forskellige standardiseringsorganer på enten internationalt, europæisk eller nationalt plan, f.eks. Den Internationale Elektrotekniske Kommission (IEC), Cenelec, Union technique de l'électricité (UTE) i Frankrig, Deutsche Elektrotechnische Kommission im DIN und VDE (DKE) i Tyskland m.fl. Disse normer og standarder fastsætter også præcise regler for fremstillingen af de pågældende produkter, men heller ikke her er der tale om lovfæstede krav.

(48) De vigtigste berørte interesser (producenter, brugere m.fl.) er repræsenteret i standardiseringsorganerne. IEC er de nationale organers internationale sammenslutning, medens Cenelec repræsenterer dem på europæisk plan. Inden for disse to organer findes der er en række tekniske komitéer og underkomitéer for de forskellige kategorier af produkter; disse komitéer og underkomitéer består af delegationer fra de nationale organers tilsvarende strukturer. Det er kun formændene og sekretærerne for de enkelte komitéer og underkomitéer, der udpeges for en længere periode. Medlemmerne af de nationale organers delegationer udpeges ad hoc til et enkelt møde eller en møderække. Producenterne tilstræber normalt at være repræsenteret i de komitéer, som beskæftiger sig med de produkter, de fremstiller, for at få indflydelse på standardiseringsprocessen. Det er derfor en fordel at være en international virksomhed, fordi det giver mulighed for at være med på flere forskellige niveauer. Begge parter bruger ganske betydelige ressourcer på deltagelsen i standardiseringsarbejdet.

(49) Cenelec-standarderne vedtages normalt (i 80 % af tilfældene(12)), efter at IEC har udarbejdet en standard, og Cenelec-standarderne følger IEC-standarderne, dog måske med visse tilpasninger. Cenelec-standarderne er bindende for de nationale standardiseringsorganer. De skal vedtages som nationale standarder uden ændringer, og de nationale standarder, som ikke er i overensstemmelse med de relevante Cenelec-standarder, skal ophæves(13).

(50) Parterne bekræfter, at der findes harmoniserede europæiske standarder for langt størsteparten af de produkter, der indgår i elforsyningsmateriel. Der er dog stadig visse standarder i Europa, som endnu ikke er harmoniseret. En lang række produkter er i realiteten omfattet af europæiske standarder, som ikke resulterer i en fuld harmonisering af produkterne, f.eks. har man endnu ikke forsøgt at harmonisere benene i elstik.

A.3.3 Regler og normer for elinstallationer

(51) Reglerne og normerne for elinstallationer vedrører ikke selve fremstillingen af materiellet, men den måde, hvorpå det skal tilsluttes elnettet (det gælder f.eks. systemjordingen), hvilket i mange tilfælde har konsekvenser for udformningen af selve produktet. Det drejer sig normalt om regler, der er foreskrevet af standardiseringsorganerne (IEC, Cenelec eller nationale organer). De kan også være fastsat af myndighederne (f.eks. det franske "arrêté" af 2. oktober 1978 om offentligt tilgængelige rum, som indeholder visse regler om nødbelysning(14)). Det kan også dreje sig om bestemte vaner og traditioner, som installatørerne følger i et givet land eller en region. Disse installationsnormer, som ganske vist ikke på nogen måde er lovfæstede, tvinger i realiteten producenterne til at konstruere produkterne på en bestemt måde, hvis de vil gøre sig håb om at markedsføre deres produkter med succes i det pågældende land.

(52) Blandt sådanne regler og normer for elinstallationer skal også nævnes de krav, visse virksomheder stiller. F.eks. fastsætter elforsyningsselskaberne regler for det materiel, der skal tilsluttes det offentlige elnet. Disse regler, som ligeledes i realiteten er bindende for producenterne af elmateriel, kan være gældende i et helt land, som det er tilfældet med kravene fra Electricité de France (EDF), eller i en bestemt region eller et lokalområde, som det er tilfældet med de krav, der stilles af visse regionale elforsyningsselskaber i Tyskland og Østrig.

A.3.4 "CE"-mærket og nationale kvalitetsmærker

(53) Der findes to typer mærker: "CE"-mærket og de nationale kvalitetsmærker.

(54) "CE"-mærket skal i henhold til EU-direktiverne figurere på alle produkter, der er omfattet af bestemmelserne i lavspændingsdirektivet. Det anbringes på produktet udelukkende på producentens ansvar, som hermed erklærer, at produktet er i overensstemmelse med direktivets krav. Disse krav vedrører produkternes specifikationer samt procedurerne for den overensstemmelsesvurdering, der skal foretages, før produktet kan markedsføres. Producenterne kan henvise til såkaldte "harmoniserede" standarder for at dokumentere, at deres produkter er i overensstemmelse med de væsentlige krav i direktiverne, hvorimod procedurerne for overensstemmelsesvurderingen kan gøre det nødvendigt at inddrage et udenforstående organ. "CE"-mærket giver således en retlig garanti for, at produkterne kan cirkulere frit inden for EØS.

(55) Kvalitetsmærkerne (f.eks. "NF" i Frankrig, "VDE" i Tyskland og "CEBEC" i Belgien) gives af et uafhængigt certificeringsorgan efter anmodning fra producenten og efter, at et anerkendt laboratorium mod et gebyr har foretaget en række afprøvninger af produktet. Kvalitetsmærket attesterer, at produktet er i overensstemmelse med de gældende standarder (internationale, europæiske eller nationale).

(56) Det er normalt ikke et lovfæstet krav, at produkterne skal have et kvalitetsmærke. Der findes dog undtagelser: f.eks. kræves det i Frankrig, at nødbelysningssystemer er forsynet med det franske kvalitetsmærke. Selv om producenterne ikke er retligt forpligtet til at opnå et bestemt lands kvalitetsmærke for at kunne markedsføre deres produkter i landet, er det dog nødvendigt af forretningsmæssige hensyn. Installatørerne og de endelige kunder vil ofte forlange det, fordi det pågældende kvalitetsmærke giver dem vished for, at de produkter, der har det, er fuldstændigt sikre at anvende. Det er især vigtigt, hvor det drejer sig om elmateriel, som, hvis det viser sig at være fejlbehæftet, kan forårsage alvorlige ulykker. Tilliden til de nationale mærker underbygges i øvrigt yderligere af det forhold, at de, i modsætning til "CE"-mærket, udstedes af uafhængige organer.

(57) "CE"-mærket og kvalitetsmærkets relative betydning i installatørernes og forbrugernes øjne afspejles af deres placering og synlighed på elmateriellet. Når de to mærker figurerer på et produkt, fremhæver producenten kvalitetsmærket, medens "CE"-mærket som oftest er væsentligt mindre synligt. På f.eks. afbrydermateriel er kvalitetsmærket anbragt på forsiden af produktet og ofte markeret med stærke farver. "CE"-mærket er derimod anbragt på siden af produktet og har som oftest samme farve som produktet selv.

(58) De nationale kvalitetsmærkers betydning for forbrugerne opsummeres af Legrands datterselskab Arnould på følgende måde(15):

"NF-mærket er baseret på, at producenten frivilligt lader sine produkter underkaste en streng certificeringsprocedure. NF-mærket er bevis for, at produktet er i overensstemmelse med de franske og europæiske standarder. Det udstedes af et uafhængigt certificeringsorgan efter omfattende afprøvning af produkterne og inspektion og undersøgelser på produktionsstedet. Mærket kan kun bibeholdes, hvis de kontrolafprøvninger, der foretages med jævne mellemrum, falder tilfredsstillende ud. NF-mærket garanterer meget mere end sikkerheden. Det garanterer også det elektriske materiels pålidelighed og kvalitet. Rent konkret er NF-mærket på elektrisk materiel Deres garanti for, at elinstallationen fungerer korrekt og driftssikkert."

(59) Legrand giver i sit produktkatalog for 2000 følgende forklaringer på "CE"-mærket(16):

"CE-mærket figurerer på Legrands elektriske og/eller elektroniske produkter eller på produkternes emballage. Det er gjort lovpligtigt ved en række direktiver udstedt af Rådet for Den Europæiske Union. [...]* CE-mærket kan under ingen omstændigheder erstatte et kvalitetsmærke. I Frankrig betyder CE-mærket, at toldvæsenet og det særlige kontor for bekæmpelse af svig (DGCCRF) skal give tilladelse til, at de pågældende produkter kan cirkulere frit. Det er den enkelte producent, der er ansvarlig for CE-mærkningen af sine produkter eller deres emballage. Der er ingen udenforstående organer, der foretager nogen form for overensstemmelseskontrol af produktionen (overensstemmelse med nationale og internationale standarder for sikkerhed og ydeevne)."

(60) Det belgiske certificeringsorgan, CEBEC, forklarer på samme måde(17):

"Ifølge belgisk ret og EU-ret skal produkterne opfylde kravene i EU-direktiverne og dermed også kravene til CE-mærkning. Alle produkter skal være CE-mærkede, og produkter, som ikke er CE-mærkede, må ikke sælges frit. Selve CE-mærkningen betyder kun, at produkterne frit kan sælges, og giver ingen yderligere oplysninger om produktet [...]*.

Mange af de direktiver, der gælder for elektrisk materiel, anvender en formel for overensstemmelsesvurderingen, som ikke kræver et uafhængigt laboratoriums eller et anerkendt organs medvirken. CE-mærket er ikke andet end en producents erklæring om, at de væsentlige krav i direktiverne er opfyldt.

CEBEC-mærket, der tildeles af et uafhængigt og velrenommeret certificeringsorgan, garanterer, at produkterne løbende er i overensstemmelse med internationale sikkerhedsstandarder.

Forbrugerne vil fortsat efterspørge elektriske produkter, der er certificeret af et uafhængigt organ. Producenterne af eludstyr og elinstallationsmateriel er nødt til at sikre sig, at deres produkter hele tiden er i overensstemmelse med de internationale standarder. CE-mærket giver ingen garanti herfor, men det gør CEBEC-mærket."

(61) De nationale certificeringsorganer er desuden i de fleste medlemsstater samtidig ansvarlige for udarbejdelsen af produktstandarder. I nogle lande (f.eks. Tyskland og Det Forenede Kongerige) findes der flere certificeringsorganer.

(62) I henhold til en overenskomst mellem hovedparten af de organer, der er medlemmer af Cenelec, den såkaldte "Cenelec Certification Agreement (CCA)", skal alle produkter, der har fået et kvalitetsmærke fra et medlemsorgan, efter anmodning også have de kvalitetsmærker, der gives af alle de øvrige medlemsorganer, mod et lavere gebyr og uden krav om en ny række afprøvninger. Der findes ikke desto mindre særskilte kvalitetsmærker i samtlige EØS-lande, og elektriske produkter er forsynet med det nationale kvalitetsmærke i det land, hvori de markedsføres.

A.4 MEKANISMERNE I SEKTOREN

A.4.1 Beskrivelse af den vertikale kæde

(63) Den omsætningskæde, der forbinder alle disse aktører, kan opsummeres således: Bestillingen udgår fra den endelige kunde, som overlader det til enten en installatør eller, hvor det drejer sig om større byggeprojekter, til en projektleder at definere elinstallationen. Når der foreligger en færdig plan over elinstallationen, er det normalt installatøren, der vælger, indkøber og monterer elmateriellet; han køber oftest ind hos en lokal grossist, som kan være et datterselskab af en international grossistvirksomhed. Grossisten indkøber selv sine produkter hos de forskellige producenter af elmateriel (som f.eks. Schneider og Legrand).

(64) Når installationen omfatter eltavler, skal de tilpasses specielt til kundens behov. Denne tilpasning afhænger af typen, antallet og specifikationerne for de forskellige komponenter (afbrydermateriel, sikringer, fejlstrømsafbrydere), der indgår i tavlerne. Som nævnt foretages tilpasningen og monteringen af gruppetavler normalt direkte af installatøren, fordi dette materiel er forholdsvis enkelt. Til gengæld er arbejdet mere kompliceret, hvor det drejer sig om hovedtavler og fordelingstavler, og det skal derfor udføres af en specialist, dvs. en tavlemontør. I disse tilfælde er det derfor tavlemontørerne, der vælger og indkøber de forskellige komponenter enten hos grossister eller - det gælder de største af dem - direkte hos producenterne.

(65) Endelig skal det også med, at producenterne i visse tilfælde sælger deres produkter direkte til de endelige kunder (det kan f.eks. være producenter af maskiner eller apparatur, hvortil der anvendes lavspændingsmateriel, bl.a. kontakter eller hjælpemateriel til kontrol- og signalfunktioner). Desuden foretager visse endelige kunder selv monteringen af deres elmateriel og vælger det således også selv. De køber det som oftest i supermarkeder eller byggemarkeder. Dette salg er dog yderst begrænset og ændrer intet ved den generelle redegørelse i det foregående.

A.4.2 Installatørernes og tavlemontørernes betydning

(66) Som nævnt har den endelige kunde og projektlederne som oftest kun indflydelse på valget af "synligt" materiel (stikkontakter, afbrydere, ledningskanaler til vægopsætning m.m.), hvor de ifølge interne dokumenter fra Legrand(18) primært baserer sig på "æstetikken og funktionaliteten".

(67) Komponenterne til hovedtavler og fordelingstavler vælges og indkøbes normalt direkte af tavlemontøren. Det øvrige elmateriel (komponenter til gruppetavler, kabelføringsveje m.m.) vælges af installatøren.

(68) Heraf følger, at installatørerne (og i mindre grad tavlemontørerne) har meget stor indflydelse på valget af det elmateriel, der anvendes. Som Legrand oplyser(19): "Efterspørgslen efter Legrands produkter afhænger primært af, i hvilket omfang elektrikere og bygherrer efterspørger Legrand-produkterne hos grossisterne".

(69) At vinde disse faggruppers gunst er således en afgørende faktor i konkurrencen mellem producenterne af elmateriel. Det underbygges yderligere af, at installatører og de mindre tavlemontører normalt er loyale over for det mærke, de er vant til at anvende.

A.4.3 Grossisternes betydning

(70) Som nævnt køber installatører og små og mellemstore tavlemontører ind hos grossister forholdsvis tæt på det geografiske område, hvor de arbejder. Det er kun større industrikunder og store tavlemontører (som arbejder med hovedtavler), der har interesse i at købe deres produkter direkte hos producenterne.

(71) Der er således en skarp sondring mellem større byggeri (eller byggeri, hvor der er behov for stor elektrisk kapacitet), hvor producenterne sælger deres produkter direkte til de endelige kunder og til de større tavlemontører og installatører, og andre former for installationer, hvor grossisterne udgør et nødvendigt mellemled mellem producenter og installatører (eller tavlemontører). Som tidligere nævnt er grossisterne ikke involveret i salget af komponenter til hovedtavler, men tegner sig for mellem 80 % og 90 % af salget af de øvrige typer elmateriel, der er omhandlet her.

(72) Det betyder, at adgangen til grossisterne er en særdeles vigtig succesfaktor for de virksomheder, der producerer andet elmateriel end komponenter til hovedtavler. Det er således vigtigt at understrege, at ikke alle producenter ifølge parterne nødvendigvis har adgang til de samme grossister. Medens de største producenter fortrinsvis samarbejder med de store internationale koncerner (f.eks. Rexel, Sonepar og Hagemayer i Frankrig), driver de mindre konkurrenter i højere grad virksomhed på regionalt plan og samarbejder i højere grad med de mindre grossister.

A.4.4 Kriterier for valget af materiel

(73) Det følger af det foranstående, at de forskellige producenters konkurrencemæssige position bestemmes i høj grad af (i) deres evne til at sikre sig installatørernes og tavlemontørernes loyalitet og altså leve op til deres forventninger og (ii) deres adgang til grossisterne, i hvert fald i de medlemsstater, hvor grossisterne er tilstrækkeligt veletablerede.

(74) Det fremgår af rapporter fra forskellige analysefirmaer(20), som også bekræftes af forskellige dokumenter fra Legrand(21), at de vigtigste kriterier for installatørernes valg af materiel er (i) kvalitet og sikkerhed, (ii) at materiellet er let at montere (hvilket sparer tid for installatøren og dermed reducerer hans omkostninger), (iii) at materiellet er i overensstemmelse med lokale referencer og standarder, og (iv) at de samme produkter fortsat kan leveres i længere tid (så man let kan udskifte defekte komponenter og undgår at skulle finde nye producenter til hver ny opgave).

(75) Kommissionens undersøgelse bekræfter, at disse faktorer er vigtige. Den viser også, at kvaliteten af og sikkerheden ved produktet tilsyneladende er væsentlige krav, som en producent er nødsaget til at opfylde, hvis han skal gøre sig håb om at kunne sælge sine produkter. Endelig fremgår det af Kommissionens undersøgelse, at vægtningen af de forskellige kriterier for valget af materiel kan variere mellem installatører og tavlemontører. Mulighed for omgående levering vil således være afgørende for installatørerne, som ikke selv ligger inde med større lagre, men spiller en mindre rolle for tavlemontørerne. Tavlemontørerne tillægger det tilsyneladende også mindre vægt end installatørerne, hvilket mærke materiellet er af.

(76) Kommissionens undersøgelse bekræfter også, at prisen i de fleste EØS-lande tilsyneladende ikke er noget grundlæggende kriterium for installatørernes valg af materiel. Det skulle være begrundet i, (i) at elmateriellet kun udgør en forholdsvis beskeden del (normalt ca. 20 %) af installatørernes omkostninger ved udførelsen af en entreprise, medens resten primært er arbejdskraftomkostninger, (ii) at installatørerne (i lighed med projektlederne og tavlemontørerne) generelt vil være tilbøjelige til at lægge størst vægt på sikkerheden ved og kvaliteten af installationen (dels af hensyn til erstatningsansvaret, dels for at undgå at skulle vende tilbage og foretage udbedringer og reparationer m.m.), og (iii) at en prisforskel ofte rigeligt kan opvejes af andre faktorer, navnlig den tid, det tager at montere materiellet (i betragtning af arbejdskraftomkostningernes andel af det samlede entreprisebeløb vil en tidsbesparelse på 10 % i forbindelse med monteringen være mere fordelagtig for installatøren end en rabat på 10 % på materiellets pris).

(77) Disse kriterier for valg af materiel forklarer desuden i vidt omfang, hvorfor installatører og tavlemontører er utilbøjelige til at skifte mærke. Som en producent oplyser(22), "er holdningen hos de forskellige aktører i omsætningskæden meget konservativ. Behovet for kvalitet og sikkerhed og ønsket om at undgå erstatningssager er helt klart med til at motivere fagfolk til at indkøbe deres materiel blandt de kendte mærker". Desuden er installatører og tavlemontører stærkt tilskyndet til at anvende produkter af samme mærke eller af et begrænset antal forskellige mærker, fordi det gør dem mere fortrolige med disse produkter og i sidste ende giver dem mulighed for at spare ganske megen tid ved installationsarbejdet og dermed også spare arbejdskraft.

(78) Kriterierne for grossisternes valg af materiel må naturligvis følge kundernes, dvs. installatørernes og tavlemontørernes. Hertil kommer imidlertid en række faktorer, som er specielle for grossisterne. Parterne oplyser bl.a., at grossisterne tilstræber at begrænse antallet af leverandører og mærker inden for hver kategori af de produkter, de forhandler, af hensyn til omkostningerne, behovet for lagerplads, edb-krav, teknisk og forretningsmæssig uddannelse af medarbejderne m.m. Det vil normalt være til fordel for producenterne med de mest udbredte mærker på markedet og med et meget stort produktsortiment.

A.5 KONKLUSION

(79) Sammenfattende kan det siges, at lavspændingsmateriel anvendes til tre forskellige typer formål: i industrianlæg, i kontorbygninger og i boligbyggeri. I forbindelse med industribyggeri og større kontor- og boligbyggeri, hvor der opereres med stor elektrisk kapacitet, som kræver installering af hovedtavler, vælges udstyret normalt af en projektleder eller en større tavlemontør, som får det leveret direkte af producenterne. Til de øvrige former for byggeri vælges og indkøbes hovedparten af materiellet direkte af en installatør eller tavlemontør (via en lokal grossist), medens den endelige kunde normalt kun har indflydelse på de "synlige" produkter, som vælges ud fra æstetiske hensyn og eventuelt funktionalitet.

(80) Hvis man ser bort fra hovedtavlerne, er det vigtigste for producenterne således dels at opnå en tilstrækkelig stærk placering hos grossisterne, dels at overbevise installatørerne og tavlemontørerne om, at de skal vælge netop deres produkter, navnlig fordi der er tale om kendte og solide mærker, fordi de har et meget bredt produktsortiment, og fordi de kan tilbyde omgående levering.

(81) Installatørerne er meget opmærksomme på, at produkterne er tilstrækkeligt sikre og pålidelige, at de kan leveres hurtigt, og at de er lette at montere. Derfor er de normalt også utilbøjelige til at skifte mærke. Grossisterne følger kundernes ønsker (dvs. installatørernes og tavlemontørernes) og foretrækker desuden de leverandører, der har det bredest mulige produktsortiment.

(82) Konkurrencen mellem producenterne er således primært relateret til mærkerne, hvormed de forsøger at skille sig ud fra deres konkurrenter og sikre sig installatørernes og tavlemontørernes loyalitet. Producenterne arbejder ligeledes på at kunne tilbyde det bredest mulige produktsortiment, hvilket er helt nødvendigt, hvor det drejer sig om eltavler, og en stor fordel i relation til de øvrige former for komponenter.

(83) Disse karakteristika, som er fælles for alle de produktmarkeder, der berøres af fusionen, gør det ganske svært at komme ind på markedet (adgang til grossister, etablering af et mærke og et meget bredt sortiment), og spredningen sker som oftest via ekstern vækst (virksomhedsovertagelser). Markederne tenderer generelt mod at blive stadigt mere koncentrerede.

B. AFGRÆNSNING AF DE RELEVANTE MARKEDER

B.1 ELTAVLER

(84) I det følgende analyseres den anmeldte fusions virkninger på markedet for eltavler, dvs. lavspændingshovedtavler, -fordelingstavler og -gruppetavler. Schneider og Legrand opererer begge på markederne for fordelingstavler og gruppetavler, og Schneider opererer desuden på markedet for hovedtavler.

B.1.1 Elinstallationernes opbygning

(85) Elforsyningen i en bygning (boligbyggeri, kontorbyggeri, fabrik o.lign.) styres af installationer på forskellige successive niveauer, som gør det muligt at føre elektriciteten fra tilslutningspunktet til det eksterne elnet og ud til det forskellige elektriske udstyr, der anvendes i bygningen.

(86) Et lavspændingselforsyningssystem er således opbygget omkring forskellige niveauer af eltavler, der forgrener sig i vifteform fra hovedtavlen (eller i de mindste installationer en fordelingstavle) helt ud til gruppetavlerne. Efter gruppetavlerne ligger det såkaldte monteringsmateriel, dvs. almindelige stikkontakter og afbrydere, som er forbundet med tavlerne via kabler og forgreningsmateriel.

(87) Fordelingen af den elektriske energi og beskyttelsen af den elektriske installation og/eller af personer foregår i eltavlerne, som altså udgør nettets knudepunkter. To tavler, der hører til to på hinanden følgende niveauer i installationen, er indbyrdes forbundet med elkabler. Efterhånden som man fjerner sig fra tilslutningspunktet til det eksterne elnet, mindskes strømstyrken i disse kabler og i eltavlerne. Hovedtavlen er således det installationspunkt med de højeste strømstyrker. Den strøm, der går igennem fordelingstavlerne og derefter gruppetavlerne og til sidst når ud til almindelige stikkontakter og afbrydere, bliver stadigt svagere. Skemaet Tabellen i bilag 1 viser en typisk opbygning af en lavspændingselinstallation og placeringen af de forskellige former for materiel, der er beskrevet ovenfor.

B.1.2 Valget af komponenter

(88) For at sikre eltavlernes beskyttelsesfunktioner, er de opbygget af forskellige komponenter, der er integreret i et skab (med en stål- eller plastikafdækning). Disse komponenter omfatter afbrydermateriel, sikringer (til at beskytte installationerne), fejlstrømsafbrydere (til at beskytte personer) og forskellige andre komponenter.

(89) Karakteren og antallet af og dimensionerne på disse komponenter afhænger primært af det pågældende forsyningsniveau og hvilken type udstyr, der er installeret på de efterfølgende nivauer. Hovedtavlerne indeholder således først og fremmest stærkstrømsafbrydere og andet kraftigt afbrydermateriel. Fordelingstavlerne indeholder hovedsagelig kraftigt afbrydermateriel og miniafbrydere. Endelig indeholder gruppetavlerne miniafbrydere og fejlstrømsafbrydere.

(90) I praksis skal hver enkelt eltavle udformes specielt og afpasses efter de særlige behov i forbindelse med den installation, tavlen skal sikre (og som igen er dikteret af bygningens indretning og anvendelsesformål). Dimensioneringen afhænger af udformningen af den elektriske installation i de efterfølgende led (effekt, antal strømkredse, m.m.). Derfor skal hver enkelt tavle udformes specielt, og kombinationen af de komponenter, der indgår i tavlen, kan variere ganske betydeligt fra entreprise til entreprise. Det fremgår således af oplysninger fra Schneider(23), at en komponent i en bestemt gruppetavle (selv en af de mest solgte) normalt kun kan anvendes i mindre end hver femte tavle.

(91) Lavspændingshovedtavlerne ligger efter tilslutningspunktet til det elektriske mellemspændingsnet, normalt lige efter en transformerstation. Hovedtavlerne bruges primært til at kontrollere elforsyningen i større kontorbyggeri (over 5000 m2). Fordelingstavlerne er beregnet til at kontrollere elforsyningen på en hel etage i et kontorbyggeri og ligger således efter hovedtavlen i elforsyningssystemet. Gruppetavlerne er det sidste beskyttelses- og styringsniveau i et elforsyningssystem. Denne type tavle findes normalt i almindelige boliger eller en mindre samling af kontorer. I modsætning til tavlerne med stor ydeevne (hovedtavlerne og fordelingstavlerne) er gruppetavlerne normalt installeret i lokaler, som er tilgængelige for ikke-fagfolk, og skal derfor opfylde strengere beskyttelseskrav end de øvrige former for eltavler.

(92) Lavspændingshovedtavlerne består primært af (i) stærkstrømsafbrydere, dvs. til en nominel strømstyrke på mellem 630 og 6300 ampere, (ii) afbrydermateriel til en nominel strømstyrke på mellem 400 og 1600 ampere, (iii) sikringer (400 til 1600 ampere), (iv) skabe og skabselementer og (v) kabler.

(93) Lavspændingsfordelingstavlerne består primært af (i) afbrydermateriel, dvs. til en nominel strømstyrke på mellem 100 og 250 ampere, (ii) miniafbrydere til en nominel strømstyrke på op til 125 ampere, (iii) sikringer, (iv) skabe og skabselementer, normalt af metal, og (v) kabler.

(94) Endelig er der gruppetavlerne, som hovedsagelig består af (i) miniafbrydere, (ii) fejlstrømsafbrydere, (iii) sikringer og (iv) en afdækning (et såkaldt hus, normalt af plast) svarende til fordelingstavlernes skabe. Et af de særlige træk ved gruppetavlerne er, at de forskellige elementer kan tilsluttes tavlen blot ved at blive klikket fast på standardiserede DIN-skinner.

(95) Prisen (eksklusive montering og arbejdskraft) på de forskellige former for tavler omfatter af følgende elementer:

Tabel 3

>TABELPOSITION>

(96) Tabellen viser, at ikke alle elementerne indgår med samme vægt i prisen på en tavle. Navnlig vil afbryderne (og i givet fald også fejlstrømsafbryderne) i mange tilfælde have den største betydning for valget af mærke, fordi det er disse komponenter, som er næsten helt afgørende for tavlens ydeevne og for hovedparten (mellem 50 og 70 %) af den endelige pris.

(97) I det følgende redegøres der for de enkelte aktive komponenters betydning og funktioner (afbrydere, fejlstrømsbeskyttelse m.m.) og for de parametre, der er afgørende for valget af typen af komponenter og disse komponenters ydeevne, når de skal indgå i en eltavle.

To typer beskyttelse mod to forskellige typer risici

(98) Typen af anvendte produkter (afbrydere, sikringer, fejlstrømsafbrydere m.m.) vil først og fremmest afhænge af, hvilken form for beskyttelse tavlen skal give. I praksis sondrer man mellem to typer beskyttelse: dels beskyttelse af genstande, udstyr og selve den elektriske installation (navnlig mod antændelse og overophedning i tilfælde af overstrøm(24) eller kortslutning), dels beskyttelse af personer (mod elektrisk stød, som kan være dræbende, som følge af en lækstrøm, der opstår ved, at en bruger ved et uheld kommer i berøring med en spændingsførende leder).

Beskyttelse af nettet: Afbrydere eller sikringer

(99) Beskyttelsen mod overstrøm og kortslutning sker enten via afbrydere eller sikringer. Disse to former for komponenter afbryder strømmen i tilfælde af overstrøm eller kortslutning og har således samme beskyttelsesfunktion. De fungerer imidlertid ikke på samme måde. Afbryderne er elektromekaniske anordninger, der afbryder strømmen ved at udløse tiltemekanismen i en kontakt. Sikringerne afbryder strømmen ved brud på en leder som følge af overophedning, der skyldes en unormal stigning i den strømstyrke, der går igennem sikringen.

(100) Teknologien i afbrydere og sikringer er således forskellig. Desuden gælder det, at når årsagen til overstrømmen eller kortslutningen er fjernet, skal en sikring udskiftes (fordi den er smeltet for at kunne afbryde strømmen), medens en afbryder blot skal slås til igen (dvs. at afbryderkontakten skubbes tilbage til normal stilling).

Beskyttelse af personer: Fejlstrømsafbryder eller andet afbrydermateriel

(101) Risikoen for alvorligt elektrisk stød opstår enten, når en bruger kommer i direkte berøring med en spændingsførende leder (faseleder), eller ved indirekte berøring. Den indirekte berøring opstår, når brugeren berører en del af et elektrisk apparat, som selv ved et uheld er i kontakt med en spændingsførende leder.

(102) I tilfælde af direkte kontakt mellem en person og en spændingsførende leder, er der fare for, at strømmen vil gå gennem den pågældendes legeme. Risikoens alvor afhænger både af styrken af den strøm, den pågældende vil få gennem sig, og hvor lang tid personen udsættes for denne strøm. Jo stærkere strømmen er, jo kortere tid kan kroppen tåle den.

(103) For at beskytte brugeren mod risikoen for alvorlige elektriske stød benytter man anordninger, som kan registrere lækstrømmen (som svarer til den strøm, der vil gå gennem brugerens krop i tilfælde af direkte berøring med en spændingsførende leder), og som afbryder elforsyningen meget hurtigt (normalt på under 0,1 sekund). Sådanne anordninger kaldes fejlstrømsafbrydere. Princippet i disse afbrydere er, at de måler forskellen mellem den indgående og den udgående strømstyrke i en installation. Normalt vil der ikke være nogen forskel. Hvis en person ved et uheld kommer i berøring med en spændingsførende leder, vil der opstå en lækstrøm gennem personens krop. Det medfører, at der opstår en forskel mellem den indgående strøm og den udgående strøm fra installationen, og denne forskel registreres af fejlstrømsafbryderen, som automatisk afbryder elforsyningen for at beskytte personen.

(104) I en lavspændingsinstallation er højfølsomme fejlstrømsafbrydere de vigtigste midler til at beskytte personer mod følgerne af direkte kontakt med en spændingsførende leder, uanset hvilket nulledersystem der anvendes. Fejlstrømsafbryderen er således et vigtigt sikkerhedsudstyr i relation til personer. Det er dog ikke obligatorisk på samme vilkår i alle EØS-landene.

(105) Som nævnt kan der også opstå risiko for elektrisk stød ved indirekte kontakt. Det er det, der sker, når en spændingsførende tråd inden i et elektrisk apparat kommer i berøring med en udvendig del på apparatet, som brugeren normalt kan berøre uden fare. Når brugeren berører det elektriske apparat (f.eks. en ovn), kan vedkommende således komme i kontakt med den elektriske spænding, der indirekte ledes af apparatet.

(106) I det andet tilfælde (indirekte kontakt) er brugeren primært beskyttet via "jordforbindelsen" mellem visse dele af den elektriske installation og/eller visse elektriske apparater, hviket vil sige, at der er etableret elektrisk forbindelse mellem jord og det pågældende elektriske apparat.

(107) Den måde, hvorpå denne jordforbindelse er etableret, kræver, at der enten anvendes fejlstrømsafbrydere (som ved direkte kontakt) eller andet afbrydermateriel. Valget afhænger af "systemjordingen", dvs. hvordan de udsatte dele(25) og nullederen(26) er forbundet til jord.

Systemjordingens betydning

(108) Der sondres mellem tre systemjordinger afhængigt af, hvordan udsatte dele og nullederen er forbundet til jord. Systemerne betegnes med to bogstaver, hvoraf det første angiver, hvordan nullederen er forbundet til jord, medens det andet angiver, hvordan udsatte dele er forbundet til jord: "TT" (udsatte dele og nulleder direkte forbundet til jord), "TN" (udsatte dele forbundet til nulleder, som igen er forbundet direkte til jord) og "IT" (nulleder forbundet til jord gennem en impedans, medens udsatte dele er direkte forbundet til jord). Endelig skal man være opmærksom på, at der findes to varianter af TN-systemet: "TN-C" (hvor nulleder og beskyttelsesleder er kombineret i en enkelt leder, og "TN-S" (hvor nullederen er adskilt fra beskyttelseslederen).

(109) I tilfælde af lækstrøm (på grund af manglende isolation eller kontakt ved et uheld med en spændingsførende leder) har systemjordingen meget stor betydning, fordi den er afgørende for lækstrømmens styrke ("fejlstrøm") og dermed styrken af det elektriske stød, personen får. TT-systemet giver fejlstrømme på op til tocifrede ampere. TN-systemet kan give fejlstrømme på op til flere hundrede (endog tusinde) ampere, fordi en fejlstrøm i dette system omgående vil give kortslutning mellem en faseleder(27) og nullederen. I IT-systemet er fejlstrømmen svag (under 50 milliampere) fordi den begrænses af impedansen mellem nulleder og jord.

(110) Det har stor betydning for udformningen af hele elinstallationen.

(111) I TT-systemet giver en isolationsfejl eller utilsigtet kontakt mellem en faseleder og en udsat del i elinstallationen en lækstrøm gennem jordlederen og afbryder elforsyningen meget hurtigt. Det er den fejlstrømsafbryderfunktion, som er beskrevet i det foregående. TT-systemet kræver derfor en fejlstrømsafbryder til at beskytte personer mod risikoen for elektrisk stød ved indirekte kontakt. For at beskytte personer mod indirekte kontakt i et TT-system skal fejlstrømsafbryderens følsomhed normalt ligge mellem 30 milliampere (højfølsom) og 300 eller 500 milliampere (middelfølsom).

(112) I TN-systemet giver en isolationsfejl eller udtilsigtet kontakt mellem en faseleder og en udsat del i elinstallationen ikke en regulær "lækstrøm", men en kortslutning (mellem fase og nul). Der vil i så fald løbe en meget kraftig strøm gennem nullederen. I dette tilfælde er brugeren primært beskyttet mod risikoen for kraftigt elektrisk stød ved indirekte kontakt ved hjælp af afbrydermateriel (og ikke fejlstrømsafbrydere, medmindre der er tale om et TN-S-system) med meget lav udløsningstærskel (så afbrydelsen sker meget hurtigt).Man kan eventuelt også anvende sikringer i stedet for afbrydere.

(113) Endelig vil lækstrømmen i et IT-system i tilfælde af isolationsfejl eller utilsigtet kontakt mellem en faseleder og udsatte dele som tidligere nævnt være svag og vil ikke kræve afbrydelse af strømforsyningen. IT-systemet sikrer således kontinuerlig elforsyning ved den første fejl. Det er den foretrukne systemjording i anlæg (på hospitaler, i lufthavne o.lign.), hvor en sådan kontinuerlig drift er vigtig. Til gengæld er det også vigtigt at kunne spore denne første fejl for at afhjælpe den. Hvis der opstår en fejl igen, vil installationen med IT-jording fungere ligesom en installation med TN-jording (eller TT, hvis de udsatte dele ikke er indbyrdes forbundet), og der vil i så fald opstå en ganske kraftig kortslutningsstrøm (eller lækstrøm).

(114) I praksis kræver IT-systemet, at der anvendes to typer udstyr: dels en permanent isolationskontrolanordning, der registrerer den svage lækstrøm, som blev fremkaldt af den første fejl, der optræder, dels afbrydermateriel eller en fejlstrømsafbryder, der giver den fornødne beskyttelse mod den anden fejl.

Komponenternes ydeevne

(115) Derefter skal man vælge tavlernes dimensionering, dvs. komponenternes ydeevne. Det kan således dreje sig om at fastlægge den mest hensigtsmæssige afbryderteknologi (stærkstrømsafbryder, andet afbrydermateriel eller miniafbryder) og inden for denne teknologi vælge de mest velegnede specifikationer. Afbryderne adskiller sig indbyrdes primært ved (i) deres nominelle belastningsevne (dvs. den maksimale strømstyrke, de kan klare uden at udløses og afbryde den pågældende strømkreds), (ii) deres brydeevne (den maksimale strømstyrke, de kan tåle uden at blive beskadiget i tilfælde af kortslutning), (iii) antallet af poler (dvs. antallet af ledere, fra 1 til 4, der afbrydes samtidigt, hvis afbryderen aktiveres), og (iv) deres specifikke udløsningskurve (der viser udløsningstiden afhængigt af strømstyrken). Alle disse karakteristika hænger direkte sammen med systemjordingen, installationens effekt og det øvrige udstyr, der er placeret før og efter tavlen.

(116) Det fremgår af oplysninger fra parterne, at dette valg normalt bestemmes af installationen. Det vil med andre ord sige, at det tilsyneladende er bygningens eller industrianlæggets konfiguration, der betinger installatørens valg af elinstallationsplan, og at denne plan igen er bestemmende for ydeevnen i de komponenter, der indgår i tavlerne.

(117) Som Schneider f.eks. oplyser, kan "en stigning i prisen på en 16 ampere afbryder, der normalt ligger sidst i installationen [...]*, og som der derfor er mange af i gruppetavlerne, have stor betydning for tavlens pris og dermed i særlige tilfælde gøre det berettiget at tage hele installationens opbygning op til fornyet vurdering. Det er dog [...]* i højere grad installationens topografi og behovet for driftssikkerhed, der afgør brugerens og dermed installatørens endelige valg."

(118) Parterne oplyser således, at der generelt findes en optimal elinstallationsplan for enhver bygning, lejlighed eller industrianlæg. Selv om man teoretisk kan forestille sig et større antal forskellige elektriske installationer i samme bolig (med en separat afbryder til hvert rum eller en afbryder, der dækker to rum osv.), vil installatøren primært lægge vægt på sikkerheden og pålideligheden ved systemet, hvilket vil få ham til at gøre brug af flere forskellige typer beskyttelse (f.eks. isolering af hver enkelt strømkreds i tilfælde af fejl, så elforsyningen kan opretholdes på alle de strømkredse, som ikke er omfattet af fejlen). I praksis udarbejdes planen ofte ved hjælp af specielt software (f.eks. ECODIAL-systemet), som Schneider tilbyder, og som er udformet til at vejlede kunden til en løsning, der giver en optimal driftskvalitet og dermed ikke nødvendigvis den laveste pris på installationen. Parterne understreger desuden, at valget af mange forskellige sikringsanordninger også kan indebære en økonomisk fordel, fordi det gør det muligt at reducere diameteren (og dermed prisen) på elkablerne.

(119) Denne overordnede plan er derefter direkte afgørende for specifikationerne for hver enkelt strømkreds og dermed de forskellige komponenters forventede ydeevne.

(120) Disse parametre vil derefter være bestemmende for, hvilke komponenter der er mest velegnede, dvs. at de lever op til de stillede krav om ydeevne uden at være overdimensionerede (af hensyn til prisen). Selv om man rent teoretisk kan benytte komponenter med større ydeevne, indebærer valget ingen fordel for brugeren, men vil blot gøre installationen unødigt dyrere. Schneider oplyser, at man teoretisk også kan benytte de afbrydere med høj ydeevne, der er anvendt i segment 2, til segment 4 efter devisen, at kan man klare det svære, kan man også klare det nemme. Men prisen på dette materiel er prohibitiv.

(121) Eltavlerne kan indeholde følgende former for materiel:

Tabel 4

>TABELPOSITION>

B.1.3 Afgrænsning af produktmarkederne

(122) Der er tale om overlapning af parternes aktiviteter på området for lavspændingseltavler og komponenter til disse tavler.

Den af parterne foreslåede afgrænsning af produktmarkederne

(123) Parterne foreslår, at man sondrer mellem tre produktmarkeder blandt de systemer, der skal beskytte personer og udstyr i lavspændingsinstallationer. Parterne foreslår, at disse produktmarkeder defineres ud fra elforsyningsniveauet. Parterne sondrer således mellem et marked for lavspændingshovedtavler, et marked for lavspændingsfordelingstavler og et marked for lavspændingsgruppetavler.

Markeder for komplette elforsyningsløsninger

(124) Schneider mener primært, at konkurrencen mellem producenterne ikke er relateret til komponenterne i tavlerne (som producenterne sælger til grossisterne, der sælger dem videre til tavlemontører og installatører), men til de "komplette elforsyningsløsninger" (dvs. selve tavlerne), der samles og monteres med disse komponenter. De forskellige producenters løsninger vil være indbyrdes substituerbare, fordi de vil opfylde samme funktioner og være undergivet samme tekniske krav. Til gengæld vil de komponenter, de forskellige producenter kan tilbyde, ikke være indbyrdes substituerbare, dels fordi de rent teknisk ikke er altid er kompatible (det gælder hovedtavler og fordelingstavler), dels fordi installatørerne som hovedregel er loyale over for et bestemt mærke og derfor køber alle komponenterne fra samme producent (det gælder gruppetavlerne). Producenterne har for at dække denne efterspørgsel udviklet en række løsninger, som betyder, at de vil kunne levere samtlige komponenter i den pågældende løsning. Denne løsning bliver således produktet på det pågældende marked.

Tre særskilte markeder

(125) Schneider mener desuden, at hver enkelt type tavle (hovedtavle, fordelingstavle og gruppetavle) udgør et særskilt marked. For det første skulle hovedtavlerne adskille sig fra fordelings- og gruppetavlerne ved at have en helt anden teknisk ydeevne end disse (navnlig med hensyn til strømstyrke) og skulle i hvert fald delvis bestå af komponenter, som er helt specifikke for denne kategori af tavler (stærkstrømsafbrydere, såkaldte "åbne brydere"). Omvendt skulle hovedtavlerne ikke indeholde miniafbrydere, som der til gengæld er mange af i fordelings- og gruppetavler.

(126) For det andet skulle lavspændingsfordelingstavler adskille sig fra lavspændingsgruppetavler ved, at de sidstnævnte er kalibreret til lavere strømstyrker (under 125 ampere); desuden indeholder fordelingstavlerne specielle komponenter (navnlig fejlstrømsbeskyttelsessystemer), som ikke anvendes i gruppetavlerne.

Kommissionens analyse

(127) I det følgende gøres der rede for, efter hvilke parametre konkurrencen foregår på markederne i tilknytning til eltavlerne. Det fremgår af Kommissionens undersøgelse, at eltavler generelt er sammensat af produkter af samme mærke. Samtidig skal man dog være opmærksom på, at producenterne af elmateriel sælger komponenter til grossisterne, og at producenterne således også konkurrerer på salget af komponenter. Konklusionen vil være, at de relevante markeder, der skal tages som udgangspunkt for analysen af den anmeldte fusions konkurrencemæssige virkninger, er markedet for komponenter til montering i eltavler.

Tavlerne består som oftest af komponenter af samme mærke

(128) Det fremgår af Kommissionens undersøgelse, at eltavler som oftest kun indeholder komponenter af et enkelt mærke (navnlig når de er installeret). Det skyldes forskellige tekniske krav, primært for fordelingstavlernes vedkommende, og vaner og normer af forretningsmæssig karakter, som primært spiller ind for gruppetavlernes vedkommende.

Tekniske krav

(129) Konkurrencen mellem producenterne vedrører både den enkelte komponent og ydeevnen af de tavler, der samles ved at kombinere denne komponent med andre komponenter. F.eks. er afbrydermateriel ikke særligt anvendeligt, hvis det ikke er kompatibelt med det øvrige sikringsmateriel (andre afbrydere, miniafbrydere, sikringer osv.), der indgår i en tavle.

(130) Det fremgår dels af oplysninger fra parterne, dels af Kommissionens undersøgelse, at det for hovedtavlers og fordelingstavlers vedkommende ikke er økonomisk muligt at sikre kompatibilitet mellem visse komponenter af forskellige mærker. F.eks. oplyser parterne, at en kombination af komponenter af forskellige mærker i samme hovedtavle vil kræve, at tavlemontørerne foretager nye afprøvninger for at kontrollere, at den færdige tavle fungerer korrekt. Omkostningerne ved sådanne yderligere afprøvninger løber op i mellem 10000 og 25000 EUR afhængigt af, hvilke garantier der kræves, og det gør dem prohibitive for en enkelt tavle.

(131) På samme måde vil de skabe og visse skabselementer (afdækningsplader m.m.), en producent fremstiller og sælger til fordelingstavler, være specifikt udformet med henblik på den pågældende producents egne komponenter. Producenterne har således udviklet hver deres monteringssystemer, som skal gøre det lettere at montere tavlen.

(132) En fordelingstavle indeholder typisk en afbryder øverst på tavlen, som forsyner og beskytter en serie på flere afgange, som igen beskyttes og forsynes af en serie miniafbrydere. For at sikre, at en fejl på en afgang kun bevirker afbrydelse af den pågældende afgang, og ikke samtlige afgange fra tavlen, kræver det, at afgangen brydes af den specifikke sikringsanordning for den pågældende afgang og ikke af sikringsanordningen ved indgangen til tavlen. Det kaldes også "selektivitet".

(133) Det gælder tilsyneladende - i hvert fald for fordelingstavlernes vedkommende - at denne selektivitet sikres via ekstremt fintmærkende systemer (kontakternes åbningshastighed, den mængde energi, afbryderen lader passere ved brud), som hænger sammen med, hvordan produkterne er udformet og fremstillet. Schneider mener således, at to afbrydere, der er identiske med hensyn til gældende standarder, ikke desto mindre kan have forskellig ydeevne med hensyn til selektivitet, således at det er umuligt for de forskellige producenter indbyrdes at garantere selektivitetsfunktionen mellem produkter af forskellige mærker.

(134) Komponenternes kompatibilitet og selektivitet er afgørende for tavlemontøren og installatøren, fordi det er disse parametre, der giver dem mulighed for at garantere den færdige tavles ydeevne og dermed imødekomme kundens behov. Eftersom kompatibiliteten og selektiviteten kun kan garanteres inden for ét og samme mærke, vil tavlemontørerne naturligvis undgå at blande komponenter af forskellige mærker, men indkøbe alt det nødvendige elmateriel til en tavle fra én og samme producent. En tavlemontør(28) anfører, at det ikke kan lade sig gøre at blande produkter af forskellige mærker. [...]*. Installationsreglerne kræver, at man holder sig til samme mærke.

(135) Det følger heraf, at når det gælder hovedtavler og fordelingstavler, vil valget af en central komponents mærke, f.eks. afbrydermateriel til fordelingstavlerne, normalt gøre det nødvendigt at benytte samme mærke til alle de øvrige sikringskomponenter, der skal indgå i den pågældende tavle. Når en tavlemontør først har fastlagt, af hvilket mærke afbrydermateriellet på tavlen skal være, er han således i realiteten bundet af dette valg med hensyn til de øvrige komponenter (skab, miniafbrydere osv.) i tavlen, fordi han kun kan benytte mærker, der er garanteret kompatible med det valgte afbrydermateriel.

(136) Det ser dog ud til, at ikke alle elementerne i tavlen nødvendigvis skal indkøbes hos samme producent, og at der for visse komponenters vedkommende er tale om en vis blanding. Det synes specielt at være tilfældet for komponenter, der ikke har direkte sikringsfunktioner, f.eks. skabselementerne. Således varierer parternes salgsandele inden for samme geografiske område ganske betydeligt mellem de forskellige komponenter til fordelingstavler. Schneiders markedsandel i Frankrig for afbrydere til fordelingstavler skulle ifølge parterne ligge mellem [50-90]* %, men ikke overstige [30-40]* % for skabenes vedkommende. Parterne mener, at disse forskelle skyldes de mange forskellige løsningsmuligheder for samme type eltavle. Hvis det var tilfældet, skulle de nævnte tal betyde, at de fordelingstavler, Schneider sælger, i gennemsnit indeholder næsten to gange så mange afbrydere som de fordelingstavler, konkurrenterne sælger. Det forekommer lidet sandsynligt, navnlig i betragtning af den store spredning i Schneiders klientel i Frankrig. En mere sandsynlig forklaring kunne være, at det ganske vist er begrænset, hvor meget komponenterne blandes, når det gælder afbrydere (af hensyn til kompatibiliteten og selektiviteten), men det forekommer hyppigere for skabselementernes vedkommende, fordi de ikke er undergivet samme krav til selektivitet og kompatibilitet som afbryderne. Det samme gælder i fejlstrømsafbrydersystemerne, som ligeledes leveres af specialiserede firmaer. Det er f.eks. tilfældet med Legrands datterselskab, Baco, der sælger fejlstrømsafbrydersystemer af eget mærke. Endelig gælder det, at markedsandelene for de forskellige kategorier af komponenter til gruppetavler ifølge parterne varierer ganske betydeligt fra komponent til komponent.

Forretningsmæssige traditioner

(137) Det er tilsyneladende teknisk muligt at blande produkter af forskellige mærker i samme gruppetavle, og det sker da også. Men som parterne gør opmærksom på, bliver gruppetavler primært monteret og valgt af installatører, som generelt er loyale over for et bestemt mærke og indkøber det komplette sæt hos samme producent dels for at lette monteringen af tavlen, dels af hensyn til produkternes udseende, materiellets funktionalitet og driftssikkerhed og tilliden til den tekniske kvalitet af et bestemt mærke(29). Selv om der således ikke er tekniske hindringer for at blande komponenter til gruppetavler, vil installatørerne som oftest købe alle deres komponenter af ét og samme mærke.

(138) Det viser også, at det er en væsentlig konkurrencemæssig fordel i denne sektor at have et komplet produktsortiment inden for samme mærke. En producent(30) mener således, at der i betragtning af udviklingen på markedet, som går i retning af levering af komplette installationer og integrerede systemer, bliver stadigt mindre plads til de små producenter og producenter af enkeltstående komponenter.

(139) Kravet om et komplet produktsortiment er først og fremmest begrundet i, at installatører og tavlemontører primært vil gøre brug af de mærker, der giver dem garanti for sikkerheden og kompatibiliteten, uanset hvilken konfiguration der er valgt, og dermed uanset valget og samlingen af de forskellige komponenter i en tavle. Eftersom der kan indgå et meget stort antal forskellige komponenter i en hovedtavle eller fordelingstavle (Schneider opererer således med over 3000 varenumre til fordelingstavler), skal de enkelte producenter kunne levere hele sortimentet af sikringsmateriel til montering i disse tavler.

(140) Betydningen af et stort sortiment og det forhold, at man kun i begrænset omfang kombinerer produkter af forskellige mærker, forstærkes yderligere af andre karakteristiske træk ved sektoren. GE anfører, at tavlemontørerne og installatørerne normalt tilstræber at købe alle deres produkter hos samme leverandør eller af samme mærke. Det begrænser deres indkøbsomkostninger og giver dem bedre adgang til kurser og faciliteter vedrørende vedligeholdelse og sikrer samtidig, at de forskellige komponenter er teknisk kompatible. Visse tavlemontører og installatører har desuden oplyst, at der tilbydes rabatter eller uddannelseskurser i tilknytning til samlede indkøb eller opfyldelse af årlige mål for indkøb af produkter af samme mærke. Det ser således ud til - hvilket også fremgår af Kommissionens undersøgelse - at et bredt sortiment af produkter er en væsentlig fordel, når det gælder om at skaffe sig adgang til grossisterne.

(141) Parternes store konkurrenter, som ABB, Siemens og Hager, har alle komplette sortimenter af komponenter. De mellemstore producenter, som ikke selv fremstiller alle komponenterne, må normalt udfylde hullerne ved at indkøbe den manglende type komponent hos andre producenter og derefter indarbejde den i deres eget sortiment. Det gælder f.eks. Moeller (som indkøber stærkstrømsafbrydere hos Schneider), Gewiss (som har udviklet sine fordelingstavler omkring afbrydermateriel leveret af ABB) og Schneider (som indkøber lastafbrydere hos ABB og sikringer hos Holec og Harvey Bubble).

Producenterne konkurrerer også i relation til efterspørgslen efter komponenter

(142) Parternes argumentation for en afgrænsning af de relevante produktmarkeder baseret på den endelige kombination af komponenter i "komplette løsninger" holder dog ikke for en nærmere prøvelse. I det følgende redegøres der for, hvordan denne argumentation modsiges af de faktiske økonomiske forhold, og der konkurreres - som det også fremgår af dokumenter fra parterne selv - ligeledes i relation til komponenterne.

De faktiske økonomiske forhold viser, at markedet fungerer via salget af komponenter

(143) I sin beslutning af 30. marts 2001 baseret på artikel 6, stk. 1, litra c), i fusionsforordningen ("artikel 6-beslutningen") anførte Kommissionen, at den ikke ville udelukke, at hver enkelt kategori af komponenter i eltavler udgør et relevant produktmarked. I så fald skulle produktmarkederne snarere afgrænses ud fra kategorierne af komponenter end ud fra "komplette løsninger". Kommissionen noterede sig bl.a. i artikel 6-beslutningen, at en lang række tredjeparter havde oplyst, at de elektriske komponenter normalt netop sælges som komponenter af producenterne, der leverer dem til grossisterne eller til tavlemontørerne uden at integrere dem i en komplet løsning (eftersom denne opgave er overladt til tavlemontørerne og installatørerne).

(144) I beslutningen bemærkede Kommissionen desuden, at nogle af konkurrenterne tilsyneladende ikke selv er i stand til at fremstille alle de komponenter, der skal indgå i de "komplette løsninger" (eltavler), de kan tilbyde, og at parterne i deres kataloger tilsyneladende ikke opererer med en opdeling i hovedtavler, fordelingstavler og gruppetavler, som de så tilbyder kunderne, men at de tværtimod i disse kataloger præsenterer komponenterne efter sortiment eller kategori afhængigt af funktion og ydeevne.

(145) Kommissionens detaljerede undersøgelse bekræftede, at grossisterne, installatørerne og tavlemontørerne køber komponenter, og at producenterne sælger komponenter. Der sælges stort set ikke færdigmonterede tavler. Tavlemontørernes og installatørernes opgave er netop at fremstille en eltavle, som svarer til de tekniske specifikationer for den installation, den er beregnet til. En tavles udformning og sammensætning, dvs. navnlig sammensætningen af afbrydere (stærkstrømsafbrydere, andet afbrydermateriel og miniafbrydere), sikringer og fejlstrømsafbrydere, samt valget af disse komponenter afhænger først og fremmest af de tekniske specifikationer for denne installation.

(146) Der findes således ikke "standardtavler", eftersom hver enkelt tavle skal afspejle de normalt helt specielle specifikationer for den installation, hvori tavlen skal indgå. Legrand oplyser(31), at der er meget stor forskel på de konfigurationer, man kender til, og at det gør det meget vanskeligt at definere en standardtavle. Tavlen udformes og samles derfor først hos tavlemontøren eller installatøren og/eller på tegnestuen, som er i kontakt med den endelige bruger.

(147) Parterne anfægter ikke i deres svarskrivelse, at der stort set ikke findes standardtavler, men hævder, at der findes standardløsninger. Således understreger de dels, at en tavles sammensætning altid er baseret på, at det er de samme typer komponenter (afbrydere, fejlstrømsafbrydere, skabselementer m.m.), dels at kunderne har brug for standardløsninger, hvilket fremgår af, at der er udviklet software som en hjælp til at definere den efterspørgsel, producenterne skal imødekomme, dvs. efterspørgslen fra installatørerne.

(148) Kommissionen vil ikke bestride dette. Den mener dog, at det under ingen omstændigheder kan tolkes som bevis på, at der findes standardtavler. Det faktum, at samtlige tavler af en bestemt type normalt indeholder samme type komponenter, viser, at alle disse tavler opfylder samme funktion, men ikke nødvendigvis, at de er identiske. Særtrækkene ved hver enkelt tavle (og dermed beviset for, at der stort set ikke findes standardtavler) bekræftes i øvrigt af, at der kan leveres software til brug for dimensioneringen af tavlerne; formålet med dette software er at vise, hvilken sammensætning der bedst imødekommer den enkelte kundes behov. Kommissionen vil derfor fastholde, at med undtagelse af visse standardgruppetavler, som kun vedrører nogle specifikke konfigurationer og kun udgør en meget begrænset del af salget, findes der ikke standardtavler, medens det, som parterne betegner som standardløsninger, snarere er udtryk for tendensen til at anvende komponenter af samme mærke på de enkelte tavler.

(149) Det vil sige, at producenterne af elmateriel normalt hverken fremstiller eller sælger tavler, men blot (direkte eller indirekte via dristributionsleddet) til andre virksomheder (tavlemontører og installatører) sælger de komponenter, som de pågældende har brug for til at samle elinstallationen hos deres egne kunder. Parternes og deres konkurrenters kataloger er desuden opdelt efter kategorier af komponenter og ikke efter typer af tavler. Disse kataloger præsenterer således komponenter med en detaljeret teknisk beskrivelse, uden at der nødvendigvis refereres til de tavler, hvori komponenterne kan indgå.

(150) Parterne har desuden oplyst, at salget af lavspændingsmateriel til fordelings- og gruppetavler for mere end 80 % vedkommende går via grossister. Schneider anfører(32), at [hver grossist] hos parterne køber partier af komponenter eller nødvendige sæt af komponenter for at have et tilstrækkeligt lager til at kunne levere til de forskellige systemkonfigurationer, som deres egne kunder skal montere. Dette svar bekræfter, at ordrerne fra grossisterne i forbindelse med fordelings- og gruppetavler vedrører komponenter og ikke "komplette løsninger".

(151) Som svar på Kommissionens spørgsmål(33) fremsendte Schneider for hvert enkelt EØS-land kopi af de største ordrer på lavspændingsfordelings- og -gruppetavler med dertil hørende fakturaer. Det fremgår helt klart, at de ordrer, som Schneiders kunder har afgivet, stort set alle vedrører komponenter, der er anført med specifikke varenumre, og ikke "komplette løsninger". De få undtagelser drejer sig næsten alle om direkte salg til andre kunder end grossister og tavlemontører. Som nævnt er dette salg marginalt (under 50 % for fordelingstavlernes vedkommende og under 10 % for gruppetavlernes).

(152) Det fremgår tydeligt af det foranstående, at parternes salg inden for fordelings- og gruppetavler næsten udelukkende ligger på komponenter, og ikke på "komplette løsninger". Det samme gælder konkurrenterne.

Konkurrencebegrænsende faktorer på markedet for komponenter

(153) En gennemgang af årsagerne til, at der anvendes samme mærke for alle komponenterne i tavlerne (tekniske krav og forretningsmæssige vaner og normer) viser, at en producent, som råder over hele sortimentet af komponenter (en nødvendig forudsætning for at kunne gøre sig gældende på markedet), og som har en særlig stærk position inden for en bestemt kategori af disse komponenter, vil kunne præge markedet for disse komponenter.

(154) I forbindelse med gruppetavlerne er grunden til, at der anvendes komponenter af samme mærke, tilsyneladende udelukkende installatørernes mærkeloyalitet. Det fremgår dog af en undersøgelse af konkurrencevilkårene, at markedsandelene kan variere ganske meget fra komponent til komponent. F.eks. viser undersøgelsen, at visse producenters markedsandele kan variere med op til 100 % mellem forskellige typer komponenter. Det tyder på, at markedsvilkårene ikke er ensartede for alle kategorier af komponenter.

(155) For fordelingstavlernes vedkommende anfører parterne tekniske krav (kompatibilitet og selektivitet) som argument for udelukkende at afgrænse markederne på grundlag af "komplette løsninger". Parterne gør også i deres svarskrivelse opmærksom på, at tavlemontørerne ved at vælge en tavle med komponenter udelukkende af samme mærke kan spare ganske megen tid (fra 25 % til 50 %) ved monteringen af tavlen.

(156) Som nævnt forekommer det dog, at komponenter af forskellige mærker kombineres, i hvert fald for skabselementernes vedkommende. Det forhold, at man sjældent kombinerer forskellige mærker inden for afbrydermateriel, udelukker ikke, at der er tale om specifikke konkurrencevilkår i relation til afbrydere, som er de "nøglekomponenter", der er afgørende for valget af andre sikringskomponenter og de øvrige former for sikringsmateriel. Producenterne vil naturligt nok være tilbøjelige til at centrere hovedparten af deres F& U-indsats og markedsføring omkring disse nøglekomponenter frem for andet materiel. Det bekræftes også af de oplysninger, parterne har givet i deres svarskrivelse. Det fremgår af disse oplysninger, at i Italien (perioden 1998-2000) kunne forskellen mellem den laveste pris (en særlig tilbudspris) og den højeste pris (listeprisen) være op til [20-30]* % for afbrydermateriel, medens den ikke oversteg [10-20]* % for miniafbrydere. Det tyder på, at der i højere grad opereres med kampagne- og tilbudspriser for disse "nøgleafbrydere" end for andre former for afbrydere.

(157) Det forekommer så meget desto mere relevant at basere analysen af markederne på komponenterne, fordi det normalt er dette niveau, der ligger til grund for et bestemt mærkes værdi. Parterne baserer i øvrigt analysen af deres egen position på markedet for lavspændingseludstyr på deres salg af komponenter. Således er der i de "Plans Moyen Terme 2001-2005", som Legrand har udarbejdet for hovedparten af EØS-landene, gjort detaljeret rede for Legrands markedsandele i disse lande i relation til de enkelte kategorier af komponenter ("effektafbrydere", "afbrydere [til fordelingstavler]", "fejlstrømsafbrydere", "kapslinger"). Derimod opereres der i disse dokumenter ikke med nogen analyse baseret på "komplette løsninger" (dvs. baseret på de forskellige typer eltavler).

(158) Interne dokumenter fra parterne indeholder også analyser, der understreger komponenternes betydning i sig selv. Således oplyser Bticino(34), som er en del af Legrand-koncernen, at [...]*. Legrand(35) opererer ligeledes med specifikke og separate analyser for henholdsvis afbrydere til fordelingstavler og fejlstrømsafbrydere. Schneider fremhæver i sin treårsplan for [...]* de positive virkninger af udviklingen af et nyt sortiment af [...]* og den fremtidige brug af disse komponenter i forbindelse med salget af andre produkter. [...]*, satser Schneider på sit sortiment af [...]* til at styrke sin position over for industrikunderne, medens virksomheden omvendt tilskriver sit sortiment af [...]*, at man ikke er tilstrækkeligt konkurrencedygtig i forhold til kunder inden for boligområdet.

(159) Den måde, hvorpå en komponents (i dette tilfælde en [...]*) strategiske betydning understreges, viser, hvor vigtige disse komponenter er for de forskellige producenters konkurrencestrategier. Komponenternes betydning fremgår også af det reklamemateriale, producenterne har udarbejdet til installatører og tavlemontører. I dette reklamemateriale fremhæves således ydeevnen af de forskellige komponenter og ikke af de "komplette løsninger", der kan samles på grundlag af komponenterne.

(160) Endelig skal man være opmærksom på, at [...]*(36).

(161) Parterne benægter i deres svarskrivelse, at de skulle have indflydelse på markedet for komponenter. De mener navnlig, at man ikke kan efterprøve en teori om monopolstilling i relation til en bestemt type komponent, eftersom alle producenterne kan tilbyde hele sortimentet. En påstand om monopolstilling i relation til en bestemt type komponent ville således være i fuldstændig modstrid med de faktiske forhold på markedet.

(162) Kommissionen er ikke enig i dette synspunkt. Det er muligt, at påstanden om en teoretisk monopolstilling i relation til en bestemt type komponenter ikke er i overensstemmelse med de faktiske forhold på markedet, men det udelukker ikke, at der er tale om forskellige konkurrencevilkår (og dermed eventuel mulighed for at påvirke markedet) for de enkelte typer af komponenter. Årsagen til, at de forskellige producenters konkurrenceevne, strukturen i efterspørgslen og dermed fastsættelsen af priserne rent faktisk er ens for alle komponenterne, er ikke, at alle producenterne er nødsaget til at tilbyde - og installatørerne nødsaget til at købe - samtlige de komponenter, der indgår i fremstillingen af en tavle. Eller med andre ord: at det faktum, at påstanden om en teoretisk monopolstilling rent teknisk ikke kan efterprøves i relation til komponenter (fordi alle producenterne sælger alle typer komponenter), viser blot, at der formentlig ikke er tale om en monopolstilling i relation til en enkelt komponent uafhængigt af alle andre komponenter. Det udelukker dog ikke, at en producent kan have markedsstyrke i relation til komponenter.

(163) Det forhold (som ikke bestrides af parterne), at der findes "nøglekomponenter", viser, at visse komponenter er vigtigere end andre, og at konkurrencevilkårene for disse komponenter kan adskille sig fra de konkurrencevilkår, der gør sig gældende for de øvrige komponenter. Som nævnt forekommer det desuden, at visse komponenter af forskellige mærker kombineres, og det gælder navnlig skabselementer og huse.

(164) Det bekræftes i øvrigt klart af oplysninger fra Schneider, hvoraf det fremgår, at der er tale om betydelige forskelle i avancen på de forskellige typer komponenter.

Tabel over avancer

>TABELPOSITION>

Kilde:

Schneider, svar på spørgeskema af 6. april 2001.

Konklusion

(165) Som det fremgår af Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked(37), er "formålet med at afgrænse et marked [...] at fastslå, hvilke egentlige konkurrenter der er i stand til at begrænse de involverede virksomheders adfærd og forhindre dem i at handle uafhængigt af et effektivt konkurrencemæssigt pres." Formålet med afgrænsningen af det relevante marked er altså at finde frem til de områder, på hvilke en eventuel dominerende aktør vil kunne udnytte sin position til at påvirke markedet, og at fastlægge et begrebsmæssigt grundlag for en analyse af vilkårene for udbud og efterspørgsel på disse områder.

(166) Det fremgår af den ovenstående analyse, at producenterne kan udnytte deres markedsstyrke på to niveauer: dels i relation til mærkerne (og dermed kombinationen af alle komponenterne i en tavle), dels i relation til de forskellige kategorier af komponenter hver for sig.

(167) Det forhold, at kunderne som regel foretrækker samme mærke, tvinger producenterne til at tilbyde et komplet sortiment af produkter og garantere ydeevnen (både i teknisk og økonomisk henseende) af de tavler, der bliver resultatet af kombinationen af disse produkter. Det gælder desuden, at når først der er valgt en bestemt komponent (f.eks. en afbryder), vil resten af komponenterne i samme tavle normalt blive valgt inden for samme mærke. Det gælder især de øvrige afbrydere, der skal indgå i fordelingstavler, af hensyn til de tidligere nævnte krav om kompatibilitet og selektivitet. Der er således tale om et første konkurrenceniveau svarende til samtlige komponenter (eller i hvert fald samtlige sikringskomponenter).

(168) Det fremgår imidlertid også af det foregående, (i) at "mærkeeksklusiviteten" ikke er absolut, for så vidt angår både gruppetavlerne og fordelingstavlerne, (ii) at denne kombination af forskellige mærker synes at være mere udbredt i relation til skabselementer og huse end i relation til sikringselementerne, (iii) at valget af mærke i vidt omfang er dikteret af det mærke, der er valgt til visse "nøglekomponenter", og (iv) at de forskellige producenters konkurrencemæssige stilling kan variere ganske betydeligt fra komponent til komponent. Konkurrencevilkårene vil således ikke være de samme for alle typer af komponenter. Det bekræftes i øvrigt i vidt omfang af oplysninger fra parterne selv i deres svarskrivelse. Disse oplysninger viser, at der opereres med specifikke tilbudspriser på de enkelte typer komponenter (f.eks. et varenummer på en miniafbryder eller en type tavleskab), hvilket tyder stærkt på, at det konkurrencemæssige pres er forskelligt fra komponent til komponent. Det ser desuden ud til, at sådanne tilbudspriser i relation til fordelingstavler forekommer langt hyppigere for "nøglekomponenterne" (afbrydermateriel) og de komponenter, der kan kombineres (skabselementer), end for miniafbrydere.

(169) Parterne anfægter i deres svarskrivelse denne analyse og mener tværtimod, at den konkurrencemæssige vurdering udelukkende bør vedrøre tavlerne, dvs. samtlige komponenter, der indgår i en given eltavle. Parterne baserer sig navnlig (i) på tekniske hensyn (kompatibilitet, selektivitet m.m.) og økonomiske hensyn (monteringstid), der begrænser mulighederne for at kombinere produkter af forskellige mærker, (ii) installatørernes og tavlemontørernes tilbøjelighed til at foretrække ét bestemt mærke og (iii) det forhold, at samtlige producenter tilbyder og er nødsaget til at tilbyde alle de komponenter, der skal bruges til at fremstille en tavle. Parterne henviser desuden til resultaterne af en undersøgelse, de har bestilt hos konsulentfirmaet NERA, og hvoraf det ifølge parterne fremgår, at der er udpræget korrelation mellem de solgte mængder af hver enkelt type komponent. Parterne finder, at denne korrelation mellem solgte mængder er bevis på, at der findes et samlet marked for komponenter.

(170) Som nævnt vil Kommissionen ikke anfægte, at der i første omgang kan være tale om konkurrence i relation til samtlige de komponenter, der indgår i en given eltavle, eller at en sådan konkurrence kræver, at producenterne tilbyder et komplet sortiment af produkter og giver garanti for ydeevnen både i teknisk og økonomisk henseende af de tavler, der fremstilles ved at kombinere disse produkter. Det er dog Kommissionens opfattelse, at det ikke udelukkende er på dette niveau, der konkurreres, men at der også konkurreres i relation til de enkelte typer komponenter.

(171) Kommissionen mener desuden, at oplysningerne fra NERA-undersøgelsen snarere bekræfter end afkræfter, at det er relevant at analysere markedet for de enkelte komponenter. For det første ser det ud til, at producenterne gennemfører mange salgskampagner for udvalgte typer komponenter og ikke for alle de komponenter, der skal bruges til fremstillingen af en tavle. I juni og juli 2000 skulle Schneider således have tilbudt rabatter på [0-20]* % på visse [...]* og på [20-40]* % på visse [...]*. Legrand skulle ligeledes have opereret med specifikke tilbudspriser på visse typer [...]* til gruppetavler og på andre tidspunkter tilbudspriser på visse [...]*. Omfanget af disse salgskampagner og det faktum, at de tager sigte på ganske bestemte komponenter, viser, at der er tale om specifik konkurrence i relation til den enkelte type komponent.

(172) For det andet tyder oplysninger fra parterne også på, at disse kampagnetilbud har en betydelig indvirkning på salget af det materiel, tilbuddene omfatter, men at de kun har begrænset indvirkning på salget af de øvrige komponenter, der skal kombineres med de førstnævnte komponenter for at danne "komplette løsninger". Som eksempel kan nævnes, at da Bticino i januar (i Italien) tilbød en rabat på [0-20]* % på visse [...]*, steg salget af [...]* med [0-20]* % i forhold til december 1999, medens salget af [...]* kun steg med [0-20]* % i forhold til måneden før. Denne forskel er endnu mere markant, hvis man tager højde for sæsonbetingede udsving i salget, eftersom salget af [...]* skulle være faldet med [0-10]* % i forhold til måneden før (hvorimod salget af [...]* steg med [20-30]* %). Det tyder på, at de særlige tilbudspriser på komponenterne ikke har samme effekt på salget af alle de komponenter, der skal bruges til at fremstille en tavle, hvilket yderligere bekræfter, at der er tale om konkurrence i relation til de enkelte typer komponenter.

(173) For det tredje fremgår det af NERA-undersøgelsen, at der ikke er nogen signifikant korrelation mellem prisudsvingene på forskellige komponenter. Eftersom prisudsvingene afspejler udviklingen i udbud og efterspørgsel, understreger denne manglende korrelation, at udviklingen er forskellig for de enkelte typer komponenter, og den bekræfter, at priserne på de enkelte typer komponenter i vidt omfang fastsættes ud fra de specifikke forhold, der gør sig gældende for hver enkelt type (i stedet for som resultat af de konkurrencemæssige ændringer i relation til de tavler, hvori de indgår).

(174) Endelig mener Kommissionen, at korrelationen mellem de solgte mængder af komponenter, som NERA-konsulenterne har konstateret, ikke udelukker, at der er tale om specifik konkurrence i relation til komponenter. I korrelationsberegningen er der slet ikke taget hensyn til sæsonbetingede udsving. De kan være meget udtalte, navnlig i august måned, hvor salget i mængde kan falde med over 70 % i forhold til juli. Ved ikke at isolere dette fænomen overvurderer tallene i NERA-undersøgelsen således den reelle korrelation mellem de solgte mængder ganske betydeligt. For at måle den faktiske korrelation har Kommissionen foretaget sine egne beregninger på grundlag af de oplysninger, parterne har afgivet. Disse beregninger viser, at når der tages højde for sæsonbetingede udsving i salget, begrænses korrelationen ganske meget og kommer ned på værdier (på 0,7), som ikke giver mulighed for at drage konkrete konklusioner.

(175) Under alle omstændigheder synes det klart, at der er en vis sammenhæng mellem salget af de forskellige typer komponenter, eftersom det endelige salg vedrører de monterede tavler, og eftersom disse tavler fremstilles ved en kombination af de pågældende komponenter. Kommissionen mener dog, at en sådan sammenhæng ikke berettiger til at konkludere, at alle komponenterne tilhører samme produktmarked. Overfører man NERA-undersøgelsens ræsonnement på et andet område, kunne man så hævde, at eftersom der (formentlig) findes en sammenhæng mellem de solgte mængder af dæk og motorer til biler (eftersom salget af disse to former for udstyr hænger sammen med salget af biler), tilhører dæk og motore