SÆRBERETNING Nr. 17/98 om støtte til vedvarende energikilder i Joule-Thermie-programmets aktioner med omkostningsdeling og i pilotaktionerne i Altener-programmet med Kommissionens svar (i henhold til artikel 188 C, stk. 4, andet afsnit, i EF-traktaten) (98/C 356/03)

1. REVISIONENS OMFANG

1.1. Inden for Joule-Thermie-programmet (1 039 mio. ECU) udgør aktionerne med omkostningsdeling (1) til vedvarende energikilder ca. 35 % af programmets budget. Altener-pilotprojekterne (28,8 mio. ECU), der tegner sig for ca. 66 % af programmets budget (44 mio. ECU), omfatter aktioner, der tilsvarer aktionerne i Joule-Thermie.

1.2. Formålet med Revisionsrettens revision var at få fastlagt, om målsætningerne som defineret i Rådets respektive beslutninger og afgørelser bliver opfyldt effektivt og hensigtsmæssigt. Det indebar en undersøgelse af programforvaltnings- og projektstyringsstrukturerne og -procedurerne i Kommissionens Generaldirektorat for Videnskab, Forskning og Udvikling (GD XII) og Generaldirektoratet for Energi (GD XVII). Der blev med henblik på revision udvalgt nitten kontrahenter i seks medlemslande (Belgien, Frankrig, Tyskland, Spanien, Sverige og Det Forenede Kongerige), der var inddraget i tredive ud af i alt ca. 300 projekter, med sigte på at undersøge gennemførelsen af Joule-Thermie-programmet. Ved udvælgelsen rettede man opmærksomheden mod projekter inden for solenergi og biomasse, selv om også projekter fra andre områder blev medtaget. Udvælgelsen af de reviderede organisationer og projekter var primært baseret på størrelsen af Fællesskabets bidrag, men skulle efter hensigten også omfatte forskellige former for støttemodtagere (universiteter, forskningsinstitutter og private virksomheder, herunder SMV'er). Revisionen af Altener-programmet byggede på gennemsyn af sagsakter i GD XVII.

2. SAMMENDRAG AF DE VIGTIGSTE REVISIONSBEMÆRKNINGER

2.1. Trods Rådets beslutning om at sammenlægge programmet for forskning og teknologisk udvikling, Joule, med demonstrationsprogrammet, Thermie, er hverken projektudvælgelsen eller projektstyringsprocedurerne i de to generaldirektorater, der forvalter programmerne, blevet harmoniseret. Den grundlæggende målsætning for sammenlægningen, nemlig at bygge bro mellem forskning og demonstration, er ikke blevet nået (jf. afsnit 3.4, 3.16, 3.24 og 3.29).

2.2. Hvor projektudvælgelsesprocessen i Thermie savner klarhed, har der i Joule-delen af programmet været fremskridt, siden den første indkaldelse af forslag (jf. afsnit 3.15 og 3.16).

2.3. Det konstateredes, at mange af Thermie-demonstrationsprojekterne manglede et væsentligt innovativt element; de havde kun en begrænset europæisk dimension, og finansieringen af disse opfyldte ikke kravet om partnernes afbalancerede deltagelse (jf. afsnit 3.22, 3.23 og 3.24).

2.4. Den videnskabelige og finansielle styring og overvågning af projekterne var svag på begge områder, selv om den omfattende brug af ekstern bistand i Thermie sikrer en nøjere overvågning, end det var tilfældet i Joule (jf. afsnit 3.26, 3.27, 3.28 og 3.29).

2.5. Der kunne opstå uforeneligheder på områderne projektudvælgelse, projektstyring og projektovervågning både i Joule og Thermie (jf. afsnit 3.17, 3.18, 3.30 og 3.31).

2.6. Kommissionen indsamler og evaluerer ikke information om omkostningerne til programforvaltningen eller omkostningerne til udvælgelsen og styringen af projekterne. I GD XII finansieres mere end 50 % af stillingerne over budgetbevillingerne til Joule-Thermie-programmet (jf. afsnit 3.21, 3.41, 3.42 3.43).

2.7. En lang række Thermie-projekter, navnlig på området biomasse, er væsentligt forsinket eller endog opgivet (jf. afsnit 3.56 3.58).

2.8. Der var talrige problemer i forbindelse med kontrahenternes omkostningskrav, og Kommissionens tjenestegrene førte utilstrækkelig kontrol med disse (jf. afsnit 3.32, 3.48 3.55).

2.9. Finansieringsafgørelserne vedrørende Altener-programmet er ikke truffet på et tilfredsstillende grundlag (jf. afsnit 4.11 4.12).

2.10. Uddelegeringen til medlemsstaterne af en del af udvælgelsesprocessen i Altener-programmet er hverken koordineret, styret eller overvåget af Kommissionen. Det indebærer, at processen er uigennemsigtig, og at der ikke er sikret en retfærdig udvælgelse (jf. afsnit 4.8 4.10).

2.11. Det store antal parallelle informationsnet og -punkter, som formidler information om de reviderede programmer, har negativ indvirkning på informationspolitikkens effektivitet og gennemslagskraft (jf. afsnit 5.1 5.2).

2.12. Manglen på en udtømmende opgørelse over alle fællesskabsstøttede projekter for vedvarende energikilder, navnlig inden for strukturfondene, er en hindring for en effektiv samordning mellem programmer og tjenestegrene (jf. afsnit 6.2 6.4).

3. JOULE-THERMIE-PROGRAMMET

Retsgrundlag og organisatoriske rammer

3.1. Forud for 1994 blev den form for støtte, som Joule-Thermie yder, ydet gennem to særskilte programmer. Joule-programmet, et af de specifikke programmer inden for det tredje rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (FTU), ydede støtte til forskningsaktionerne (GD XII), mens demonstrationsaktiviteterne blev finansieret via Thermie-programmet som led i energipolitikken (GD XVII).

3.2. I henhold til Maastricht-traktatens artikel 130 F, stk. 3, blev demonstrationsprojekter en del af afsnit XV, som var gældende for forskning og teknologisk udvikling. En logisk konsekvens heraf var, at demonstrationsprojekter blev medtaget i FTU-rammeprogrammet. Det indebar, at Thermie-demonstrationsdelen fra indledningen af det fjerde rammeprogram blev sammenlagt med Joule i Joule-Thermie.

3.3. Joule-Thermie (1994 1998) er underlagt bestemmelserne i afgørelsen om fjerde rammeprogram (2) og beslutningen om et særprogram for forskning og teknologisk udvikling, herunder demonstration, inden for ikke-nuklear energi (3).

3.4. Selv om Joule-Thermie er blevet ét program i forordningerne, forvaltes de to oprindelige dele (Joule og Thermie) inden for rammerne af Kommissionens organisationsplan fortsat af to GD'er, nemlig XII og XVII, under to kommissionsmedlemmers kompetence. I GD XII forvaltes programmet af direktorat F - Energi, hvor en særskilt enhed er ansvarlig for området vedvarende energi. I GD XVII forvaltes programmet af Direktorat D - Energiteknologi, hvor enhed D.3 har ansvaret for projekter med relation til vedvarende energi.

Programbeskrivelse og -målsætninger

3.5. De støttede aktioner med omkostningsdeling er generelt projekter, som gennemføres af et konsortium af kontrahenter fra flere medlemsstater med det formål at foretage videnskabelige undersøgelser af eller bygge et demonstrationsanlæg inden for ét af følgende områder:

a) integration af forskellige former for vedvarende energi (udelukkende forskning)

b) solcelleanlæg

c) vedvarende energi i bygninger

d) vindenergi

e) energi fra biomasse og affald

f) vandkraftværker (udelukkende demonstration)

g) geotermisk energi

h) energiopbevaring og andre løsninger (f. eks. brændselsceller, solvarmeenergi).

3.6. De generelle målsætninger for Joule-Thermie er at fremme energisikkerhed, bæredygtig udvikling, rene og effektive energiteknologier, industriel konkurrenceevne og social samhørighed. På området vedvarende energikilder (VEK) er hovedformålet at forbedre VEK's omkostningsmæssige konkurrenceevne og pålidelighed samt skabe tillid hos de pågældende operatører med det formål i et væsentligt omfang at indføre VEK i energiforsyningssystemet. Et yderligere formål er at fremme integrationen af VEK i erhvervslivet og dagligdagen.

3.7. Selv om disse målsætninger finder anvendelse på hele programmet, fastsættes der også i Rådets afgørelse særskilte målsætninger for alle komponenter i ovennævnte program. For Joule's vedkommende ligger hovedvægten på de mest avancerede teknologier, som med få undtagelser stadig befinder sig langt fra markedet. Formålet med Thermie-demonstrationsprojekterne er at påvise en ny teknologis tekniske levedygtighed i tillæg til dennes mulige økonomiske fordele, alt efter hensigtsmæssigheden.

3.8. Disse målsætninger er integreret i og omsat til konkrete opgaver i Kommissionens arbejdsprogram for Joule-Thermie, som er en del af den grundlæggende dokumentation, der udleveres til alle parter, der måtte være interesseret i at fremsende forslag til et projekt.

3.9. Målsætningerne for de enkelte områder og energikilder er relativt præcise og specifikke. De mere strategiske målsætninger, f. eks. forbedring af det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne eller forbedring af økonomisk og social samhørighed, er dog så vagt formulerede, at de ikke kan danne grundlag for en vurdering af det faktiske resultat af programmet.

Budgetgennemførelse

3.10. Tabel 1 viser, at selv om forpligtelsesbevillingerne for 1995 stort set blev anvendt i sin helhed i programmets første år, begyndte betalingerne kun at strømme langsomt. Dette var en følge af projektudvælgelses- og kontraktforhandlingsprocedurens varighed. Den første indkaldelse af forslag blev offentliggjort den 15. december 1994 med en frist for modtagelsen af forslag sat til den 24. marts 1995. De første kontrakter blev først indgået i december 1995, og derfor blev de fleste forskud først udbetalt i regnskabsåret 1996.

3.11. Rådets afgørelse, som er bestemmende for Joule-Thermie, viste den vejledende fordeling af programmets budget på henholdsvis Joule- og Thermie-delen, og inden for de enkelte dele på de vigtigste støttede områder. Ifølge afgørelsen var der ligeledes en del af budgettet, som var forbeholdt ledsageforanstaltninger og administrative udgifter. Tabel 2 viser, hvorvidt de faktiske forpligtelser frem til 31. december 1997 har fulgt den af Rådet angivne fordeling (4).

3.12. Den vejledende fordeling af budgettet på de forskellige områder (VEK, fossilt brændsel og rationel energiudnyttelse) kunne ikke umiddelbart gennemføres på grund af manglen på antagelige VEK-projekter i den første almindelige indkaldelse af forslag i 1995. Derfor blev der kraftigt støttet af Europa-Parlamentet ved udgangen af 1995 iværksat en yderligere indkaldelse af forslag, som kun var åben for VEK-projekter. Tabel 2 viser, at procentandelen, der er tildelt VEK som følge af denne indkaldelse, pr. 31. december 1997 er ved at være i overensstemmelse med Rådets vejledende målsætning. Dette er ikke tilfældet for specifikke SMV-støtteforanstaltninger, som med en beskeden andel på 1,28 % fortsat ligger langt under grænsen på 5 %.

3.13. Fordelingen af midlerne på de forskellige områder inden for Joule og Thermie fremgår af tabel 2, 3 og 4. En Joule-kontrakt til 4,5 mio. ECU, som blev udvalgt til revision, viste sig at være blevet omklassificeret i projektlisterne fra det fossile brændselsområde til VEK-området i november 1996, elleve måneder efter projektets start. Projektet omfattede kombineret forbrænding af kul og biomasse, der såvel i programmet som i Rådets beslutning udtrykkeligt står opført under fossilt brændsel (arbejdsprogrammet for 1994 1995, kapitel 4. Fossilt brændsel: 4.1.1.A.2. Brændselsblandinger: kombineret forbrænding af kulblandinger og kul med biomasse, restprodukter og/eller affald. Højeffektiv omdannelse af biomasse eller affald til elektricitet bør været målet (dvs. over 40 %) for anlæg i kommerciel målestok på økonomisk attraktive betingelser samt nedsat udslip af CO2 og andre luftformige eller faste arter og med neutrale eller anvendelige faste restprodukter. Rådets beslutning 94/806/EF: Fossilt brændsel: 3.1. F & U - Udvikling af processer til kombineret forgasning (eller forbrænding) af kul og biomasse. Omklassificeringen af dette ene projekt foranledigede et fald på 9 % i forpligtelserne inden for Joule-området for fossilt brændsel og en stigning på 3 % i forpligtelserne inden for Joule-området for VEK.

Programforvaltning og -kontrol

Projektudvælgelse

3.14. At udarbejde et projektforslag indebærer en betydelig investering for ansøgeren i såvel tid som penge. Informationen, som potentielle ansøgere modtager om, hvordan et forslag skal udarbejdes, er blevet bedre siden programmets start, navnlig inden for Joule, og kontrahenterne anførte, at det var nødvendigt at fremlægge et udtømmende forslag for at opnå en fair bedømmelse. Imidlertid vil etableringen af elektroniske standardformularer til forslag, således som de allerede eksisterer i andre programmer, kunne forbedre processens effektivitet.

3.15. Udvælgelsesproceduren i Joule, som beskrives nærmere i bilag 2, følger normerne i fjerde rammeprogram og er kraftigt afhængig af eksterne eksperters bedømmelse. Under den første indkaldelse af forslag til Joule i 1995 blev det i den oprindelige konsensusrapport for 143 ud af 563 forslag inden for VEK foreslået, at programforvaltningen foretog en omklassificering i nedadgående retning inden forelæggelsen for Joule-udvalget. Selv om ændringerne var begrundet i en harmonisering af dels klassifikationer, der tog udgangspunkt i individuelle eksperters individuelle kriterier, dels de endelige konsensusbedømmelser, indebærer behovet for denne harmonisering, at vejledningerne til evaluatorerne og til de tjenestemænd i Kommissionen, som ledede paneldiskussionerne, ikke har været tilstrækkeligt klart formuleret. For at undgå en gentagelse af problemerne under den første indkaldelse har Kommissionen tydeliggjort de skriftlige vejledninger for evaluatorer og tjenestemænd i Kommissionen.

3.16. Selv om Thermie er en del af fjerde rammeprogram, anvender det ikke de samme standardprocedurer. Udvælgelsesproceduren i programmet var mindre formaliseret, mindre dokumenteret og således mindre klar end i Joule. I stedet for seks eksterne eksperter, som evaluerer et Joule-forslag, undersøges Thermie-forslag af to eksterne eksperter, en eller to videnskabelige tjenestemænd i Kommissionen og teoretisk set af alle medlemmer af det pågældende tekniske Thermie-udvalg. Medlemmerne af Thermie-udvalgene er repræsentanter for medlemsstaterne. Deres deltagelse er ikke begrænset til en overvågningsfunktion som i Joule-udvalget, men indebærer en faktisk deltagelse i den tekniske evaluering af specifikke projekter. Som en udvælgelsesprocedure, der tager sigte på at evaluere forslag udelukkende på grundlag af forslagenes videnskabelige kvaliteter uden at være underlagt politisk pres, synes Joule-systemet at være at foretrække.

3.17. Både i Joule- og i Thermie-udvalgene var visse af medlemsstaterne repræsenteret af ansatte i offentlige eller halvoffentlige forskningsinstitutter, som også deltog som kontrahenter i programmet. Selv om disse eksperters praktiske videnskabelige viden klart er værdifuld i drøftelserne, kan en plads i udvalgene give deres respektive institutter en unfair »informationsfordel« i forhold til konkurrenterne.

3.18. En anden uforenelighed kan opstå i en kontrakt, hvor den eksterne ekspert, som evaluerede forslaget, også blev udpeget af Kommissionen til at varetage den videnskabelige overvågning af projektet som teknisk leder (TTM) under Thermie. Hvis en ekspert først evaluerer et forslag positivt, kan det være vanskeligt for samme ekspert at forholde sig kritisk til gennemførelsen af samme projekt.

3.19. Fra modtagelsen af forslag til Kommissionens afgørelse om at finansiere projekter går der i gennemsnit fire måneder. Forhandlingsfasen mellem afgørelsen og projektdeltagernes faktiske underskrift tager yderligere 4 5 måneder, hvorunder de specifikke vilkår og betingelser (hovedsagelig af finansiel karakter) forhandles. Selv om alle parter anser forhandlingsperioden for at være for lang, gav drøftelser inden for projektkonsortier eller de enkelte konsortialpartneres sene besvarelse af Kommissionens forespørgsler i mange tilfælde i sig selv anledning til forsinkelse. Der kan opnås en betydelig afkortning af forhandlingsperioden ved at revidere procedurerne, navnlig en afklaring og forenkling af standardkontrakten.

3.20. Et af de reviderede Joule-solvarmeprojekter var første fase af et meget større projekt, og de næste faser af dette projekt vil blive evalueret i forbindelse med efterfølgende indkaldelser af forslag, hvor de risikerer ikke at blive udvalgt. Da projektet kun kan give relevante resultater, hvis alle faser gennemføres, løber Kommissionen betydelig risiko for at spilde penge. I den information, der forelægges Joule-udvalget, omfatter prioriteringslisten ingen henvisning til det forhold, at projektet til 2 mio. ECU kun omfatter de første to år af et seksårigt projekt. Selv om sammendraget af forslaget nævner dette, forklarer det hverken, hvilken teknisk del der er omfattet af første fase eller, hvad den samlede finansielle værdi af hele projektet vil blive. Joule-udvalget bør informeres mere indgående om forslag til dele af projekter. Et solvarmeprojekt inden for Thermie var faseopdelt på lignende måde, men Thermie-udvalget var blevet tilstrækkeligt informeret.

3.21. De gennemsnitlige omkostninger til eksperter til evaluering af ét Joule-forslag lå på omkring 655 ECU, hvilket for hver enkelt kontrakt svarer til knap 2 600 ECU eller 3,2 % af det gennemsnitlige bidrag til projektet. De gennemsnitlige ekspertomkostninger pr. forslag for Thermie var højere end for Joule, selv om et Thermie-forslag kun gennemgås af to eksterne eksperter i stedet for maksimalt seks eksperter i Joule. Kommissionen overvågede eller evaluerede ikke omkostningerne til denne procedure. Der forelå ikke detaljerede oplysninger om dennes hermed forbundne interne omkostninger til personale og infrastruktur. Denne mangel på oplysninger om omkostningerne og manglende erkendelse heraf var ikke begrænset til udvælgelsesproceduren, men blev fundet i hele programforvaltningen, idet der ikke var gjort noget forsøg på at fastlægge bedste praksis.

3.22. Revisionen af 13 Thermie-projekter viste, at anvendelsen eller fortolkningen af adskillige udvælgelseskriterier rejste nogle grundlæggende spørgsmål. Seks ud af tretten projekter, både inden for solcelleenergi og biomasse, indeholdt kun i begrænset omfang innovative elementer. Selv om Thermie-informationsbrochuren for 1994 1995 definerer støtteberettigede omkostninger som omkostninger i forbindelse med projektets innovative del, havde Kommissionen også finansieret de ikke-innovative dele. Dette førte til den konklusion, at disse projekter mere havde karakter af at fremme forskningsprojekter eller investeringsprojekter inden for vedvarende energi end af egentlige demonstrationsprojekter som defineret i Rådets afgørelse og Thermie-arbejdsprogrammet. I to af de tretten projekter viste den eneste projektpartner, som ikke kom fra samme medlemsstat som de øvrige konsortialpartnere, sig at være et søsterselskab med en ubetydelig rolle i projektet. I andre seks projekter var den eneste »udenlandske« projektpartner blot en sædvanlig leverandør af standarddele, som ikke deltog i den innovative del af projektet, for så vidt der var tale om nogen innovation. Manglen på et egentligt nyt internationalt samarbejde viser, at disse projekter savner en europæisk værditilvækst. Det indebærer, at projekterne skulle have været støttet på nationalt plan.

3.23. Under kriterierne for støtteberettigelse, som der er redegjort for i Thermie's informationsbrochure fra 1996, forklares det under overskriften »tværnationalt samarbejde«, at samarbejdet skal være mere end symbolsk, og at forslaget skal udvise en væsentlig deltagelse af og afbalanceret fordeling mellem projektpartnerne. På det finansielle plan håndhæves denne regel ikke. Mens alle industrielle projektpartnere i Joule-projekterne bidrager med 50 % til deres egne omkostninger, var dette ikke tilfældet i Thermie. I samtlige projekter var finansieringsstrukturen udformet på en sådan måde, at den fremtidige ejer/bruger af anlægget betalte den fulde difference mellem de samlede projektomkostninger, herunder alle projektpartnernes omkostninger, og Kommissionens bidrag. Derfor blev omkostningerne for de partnere, som byggede anlæggene, godtgjort fuldt ud, og de bidrog ikke finansielt til projektet. I to projekter konstaterede man, at en partner endog havde beregnet sig salgspriser for udførelsen af sine opgaver i stedet for kostprisen.

3.24. Som anført ovenfor har seks af de 13 reviderede Thermie-projekter ikke en innovativ karakter og er derfor ikke støtteberettigede under Joule-Thermie-programmet. De ville have passet ind i programmet for støtte til fremme af energiteknologi, som Kommissionen foreslog Rådet under navnet Thermie-II (5), men som ikke blev godkendt. Selv formularerne til evalueringen af forslag viser, at de innovative aspekter i udvælgesesproceduren betragtes som mindre væsentlige, end det kunne forventes af et FTU-program. Selv om formularerne, der udfyldes af eksterne eksperter, kræver, at eksperten sammenfatter »målbeskrivelse og projektets innovative aspekter«, kræver formularens del vedrørende »projektvurdering« ikke, at eksperten vurderer de innovative aspekter. Kriterierne, som skal lægges til grund for vurderingen, er: tidligere aktiviteter, teknisk og finansiel risiko, mulighed for genanvendelighed som model, økonomisk levedygtighed, miljø- og sikkerhedsaspekter og formidlingskapacitet. Rådets mål med at sammenkæde Joule-Thermie - nemlig at integrere FTU- og demonstrationsfasen - er ikke opfyldt. Mens Joule har øget inddragelsen af industrielle projektpartnere, har Thermie ikke videreført egentlige innovative resultater af Joule-projekterne til demonstrationsfasen. Thermie støtter fortsat anlæg, som næppe er innovative, men som har behov for offentlig støtte, fordi de ikke er økonomisk levedygtige. Kun ét projekt var en opfølgning af et tidligere Joule II-projekt (tredje rammeprogram).

3.25. Anvendelsen af udvælgelseskriterier for solcelle(FV)-energiprojekter afslørede et specifikt problem. Et af de væsentligste kriterier under Thermie for at opnå støtte er økonomisk levedygtighed, idet et af formålene med Thermie er at påvise de økonomiske fordele ved ny teknologi. Standardformularerne til evaluering af projektforslag omfatter derfor et projekts tilbagebetalingsperiode. I alle FV-forslag redegjorde ansøgerne for tilbagebetalingsperioden eller for andre finansielle indikatorer, men FV-evalueringssammendragene omfattede ikke disse oplysninger. Visse FV-forslag havde tilbagebetalingsperioder på helt op til 77 eller endog 121 år, hvilket ligger langt over anlæggenes forventede levetid. Det forhold, at netværksforbundne FV-anlæg ikke er finansielt levedygtige, må ikke tilsidesættes. Det rejser spørgsmålet om, hvorvidt koncentrationen om solcelleenergiområdet ikke snarere bør fokusere på grundforskning end på demonstration af uøkonomiske anlæg, som har behov for massiv støtte.

Projektstyring og -kontrol

3.26. Fordelingen af projekter på de videnskabelige tjenestemænd, som er ansvarlige for den videnskabelige styring og overvågning af projekterne, er meget ujævn. Antallet af projekter, herunder løbende kontrakter fra de foregående programmer, som tildeles en enkelt videnskabelig tjenestemand, varierede i Joule fra fem til 90 og i Thermie fra seks til 41, mens det gennemsnitlige antal projekter, som styres pr. tjenestemand på begge områder lå omkring 30. Som en konsekvens heraf er den faktiske opfølgning foretaget af tjenestemænd, som er ansvarlige for mere end det gennemsnitlige antal projekter, meget begrænset, navnlig inden for Joule.

3.27. Det er meget sjældent, at videnskabelige tjenestemænd besøger kontrahenterne, og afdelingerne har ikke fastlagt mål for antallet eller procentandelen af kontrahenter, der skal besøges i løbet af et år. Ingen af de 19 kontrahenter, som Revisionsretten har revideret, havde modtaget besøg i relation til det udvalgte projekt. Kun 22 ud af 125 VEK-projekter under Joule, som var blevet undertegnet pr. 30. september 1997, havde modtaget besøg, og det samme gjaldt for kun 14 ud af 182 af VEK-projekterne under Thermie den 31. december 1997. Kontrahenterne møder de videnskabelige tjenestemænd i Bruxelles, primært under midtvejsevalueringerne, hvor repræsentanter for alle projekter inden for et givet område mødes. Den tid, der var afsat til at drøfte hvert enkelt projekt, betragtedes af kontrahenterne som urimeligt kort.

3.28. Selv om de videnskabelige tjenestemænd ikke besøgte mange projekter, er projektovervågningen i Thermie tættere end i Joule, idet de videnskabelige tjenestemænd i 257 projekter støttes af 16 tekniske Thermie-ledere (TTM). Det betyder ikke alene, at antallet af projekter, som styres af de videnskabelige tjenestemænd, er mindre, men TTM'erne besøger også deres projekter oftere og gennemfører dermed en bedre overvågning. Generelt påskønner både kontrahenterne og de videnskabelige tjenestemænd deres funktion, også selv om hver enkelt TTM skal modtage vejledning og overvåges af den videnskabelige tjenestemand, som har ansvaret for det pågældende teknologiske område.

3.29. Først i 1997 begyndte Joule-programforvaltningen at indføre ekstern støtte til de videnskabelige tjenestemænd. De første såkaldte »gruppeansvarlige« blev udvalgt efter en udbudsrunde, og hver enkelt skal have ansvaret for overvågningen af en række projekter inden for et teknisk område. Eftersom de gruppeansvarliges rolle er meget lig TTM'ernes, rejser der sig spørgsmålet om, hvorfor de to former for eksterne medarbejdere ikke er blevet samordnet eller sammenkædet. Hvis såvel Joule som Thermie ville anvende én gruppe af eksterne eksperter, ville det bidrage til at mindske kløften mellem forskning og demonstration.

3.30. I Joule og Thermie var der mindst tre videnskabelige tjenestemænd på midlertidige kontrakter, som var ansvarlige for projekter, hvori deres tidligere arbejdsgivere var inddraget. Selv om der ikke fandtes noget, der tydede på, at dette havde nogen indflydelse på styringen af og kontrollen med disse projekter, kunne det skabe interessekonflikter.

3.31. Hos én Thermie-kontrahent arbejdede et TTM-kontor (et halvoffentligt teknisk overvågningsorgan) ikke alene for Kommissionen, men varetog tillige teknisk overvågning af samme projekt for modtageren. I det i afsnit 3.17 og 3.18 nævnte tilfælde var projektforslaget blevet evalueret af samme TTM, som senere fik tildelt den opgave at overvåge projektet. Begge situationer kunne resultere i interessekonflikter og burde have været undgået.

3.32. Den finansielle kontrol begrænser sig til rimeligheden af kontrahenternes omkostningskrav og til undersøgelsen af projektetbudgettets gennemførelse. Det store antal problemer i de kontrollerede kontrahenters omkostningsopgørelser viser klart, at der ikke gennemføres en seriøs gennemgang af omkostningerne. Ingen af de af Revisionsretten udvalgte kontrahenter var blevet revideret af Kommissionen. Ifølge Kommissionen var det kun 5 % af kontrahenterne, som i det tidligere Joule II-program var blevet revideret. Det betyder, at chancen for at blive revideret (1:20) er meget lille for Joule-kontrahenter. I det tidligere Thermie-program blev et større antal kontrahenter kontrolleret end i Joule. Resultaterne af Revisionsrettens revision indebærer, at antallet af revisioner bør udvides i indeværende program, navnlig inden for Joule-området.

3.33. Informationssystemet Ampere-Aqua, som anvendes i Joule til overvågning af programmet og projekternes gennemførelse, er utilstrækkeligt som værktøj i den daglige ledelse. Da systemet ikke er »brugervenligt«, blev vigtige data såsom modtagelse af tekniske rapporter, der er nødvendige for at kontrollere projektets fremskridt og overholdelsen af de faktiske kontraktbetingelser, ikke registreret. Andre data til overvågning af Kommissionens egne resultater så som tidsforskellen mellem modtagelsen af et omkostningskrav og den faktiske betaling var ikke tilgængelige.

3.34. Det lokale informationssystem, som støtter forvaltningen af Thermie-delen af programmet og projekterne i GD XVII (Proman), er endnu svagere end Joule-systemet. Ofte fandtes der ingen tilgængelige data i systemet om gennemførelsen af individuelle projekter, og disse oplysninger måtte derfor søges i selve projektsagsmapperne. Hvor Joule-systemet i det mindste var i stand til at give oplysning om den faktiske fordeling af EF's bidrag til de enkelte partnere i en kontrakt, blev bidraget i Thermie kun opgjort som et samlet beløb for hele projektet. En af konsekvenserne heraf er, at Kommissionen inden for Thermie er ude af stand til at fremlægge pålidelige tal om det faktiske bidrag, som en given kontrahent har modtaget i forbindelse med alle de projekter, hvori han er inddraget. Systemet kan heller ikke vise bidraget til alle partnere i en given region eller medlemsstat.

3.35. I forlængelse af en pilotundersøgelse for GD XII vedrørende indførelsen af en kvalitetsstyringshåndbog for FTU-projekter er enheden med ansvar for Joule i færd med at registrere og revidere samtlige administrative og forvaltningsmæssige procedurer. Denne vidtrækkende opgave omfatter et projekt for forbedring og udvikling af informationsstøttesystemer. Kvalitetsstyringsmetoden er afgjort et vigtigt skridt i retning mod en forbedring af effektiviteten af programforvaltningen. Det er imidlertid utilfredsstillende, at det inden for Joule-Thermie kun er halvdelen af programmet, der er medtaget i denne udvikling. For at styre og overvåge hele Joule-Thermie-programmet på en fuldt harmoniseret måde skal de to dele af programmet nødvendigvis bevæge sig i samme retning.

3.36. Selv om både Joule og Thermie anvender samme mønsterkontrakt, er der fortsat en væsentlig forskel. I Joule-kontrakterne kræves årlige omkostningsopgørelser, mens der i Thermie-kontrakterne kræves halvårlige opgørelser. Kun syv ud af 13 reviderede Thermie-projekter overholdt rent faktisk denne betingelse, hvorfor man kan sætte spørgsmålstegn ved nytten af at have to opgørelser pr. år. Det viser også, at der ikke føres nøje kontrol med overholdelsen af de i kontrakterne fastsatte tidsfrister. En samordning mellem Thermie-kontrakten og Joule-standarden forekommer ønskelig.

3.37. I to ud af 13 reviderede Thermie-projekter indgav en af kontraktparterne konkursbegæring. Selv om dette ikke havde væsentlige konsekvenser for Fællesskabets budget, viste det den risiko, der er forbundet med projekter, hvor der ofte udbetales store forskud til relativt små selskaber. Disse sager afslørede også, at Kommissionen mangler en hurtig standardprocedure til at håndtere meddelelser om konkurser. Der bør etableres en standardprocedure, som inddrager den juridiske tjeneste, og som sikrer, at Kommissionen straks træffer de nødvendige foranstaltninger for at mindske risiciene for Fællesskabet og de øvrige projektpartnere i samme konsortium.

Programovervågning

3.38. Joule-Thermie overvåges årligt af et panel af eksterne eksperter som fastsat i Rådets afgørelse. Mens den første (1995) overvågningsrapport fokuserede på iværksættelsen af den første indkaldelse af forslag og på udvælgelsesproceduren, evaluerede rapporten for 1996 også Kommissionens projektstyrings- og projektovervågningsaktiviteter.

3.39. Der blev i medfør af artikel 4, stk. 2, i Rådets afgørelse iværksat en mere omfattende overvågningsindsats i den femårlige vurdering af de ikke-nukleare energiprogrammer, som blev offentliggjort i december 1996. Denne rapport indeholdt en evaluering af de tidligere Joule- og Thermie-programmer samt af det første år af indeværende Joule-Thermie-program. Det femårlige vurderingspanel og det årlige overvågningspanel havde forskellige medlemmer, men konklusionerne og henstillingerne vedrørende forvaltningen var stort set enslydende.

3.40. Bemærkningerne og henstillingerne i overvågningsrapporterne vedrørende gennemførelsen af programmet bekræfter Revisionsrettens bemærkninger. Henstillingerne kan være værdifulde i forbindelse med gennemførelsen af det femte rammeprogram.

3.41. Selv om analysen af programgennemførelsens omkostningseffektivitet klart nævnes som en af målsætningerne for overvågningsøvelserne, indeholder de årlige og femårlige rapporter kun bemærkninger af meget generel karakter. Under overskriften »omkostningseffektivitet i gennemførelsen af programmerne« fastslås det i den femårlige vurdering, at da antallet af tjenestemænd i Kommissionen, som skal styre alle projekterne, er relativt lille, og da den oprindelige budgetbevilling overholdes, anses programforvaltningen og -administrationen for at være omkostningseffektive. Ingen af de to rapporter indeholder et eneste omkostningstal.

Programforvaltningsomkostninger

3.42. Kontrollen med programforvaltningsomkostningerne afhænger af kendskabet til de enkelte omkostningselementer. De af Kommissionens afdelinger, der er ansvarlige for gennemførelsen af programmet, har ikke noget overblik over de administrative omkostninger til deres aktioner. De samlede omkostninger til forvaltning af programmet eller mere specifikke indikatorer såsom omkostninger pr. forslag, de samlede forvaltningsomkostninger pr. forslag eller udgifterne til tjenesterejser pr. projekt, som er væsentlige faktorer, når man skal vurdere, om omkostningerne ved den nuværende programforvaltningsstruktur står i rimeligt forhold til Fællesskabets samlede bidrag, har Kommissionen ikke foretaget nogen beregninger over. Dette mindsker dens muligheder for at optimere ressourceudnyttelsen.

3.43. Den årlige foreløbige fordeling af de administrative omkostninger i programmets budget (budgettets del B), mellem de forskellige omkostningskategorier (ikke-vedtægtsmæssigt personale, tjenesterejser og møder, informatik, publikationer, vedtægtsmæssigt personale) suppleres ikke af en passende fordeling af de hermed forbundne omkostninger i de samme kategorier, som er omfattet af budgettets del A. Selv om Kommissionen overvåger, at grænserne for personaleomkostninger (2,85 % af budgettet) og de administrative omkostninger (2,15 % af budgettet) overholdes således som defineret i bilag II til Rådets afgørelse vedrørende Joule-Thermie, er dette kun en budgetkontrolprocedure for del B uden noget element af omkostningseffektivitetsanalyse. Revisionsretten fandt også, at 26 ud af 48 stillinger i GD XII finansieret over budgetbevillingerne til Joule-Thermie pr. 31. december 1997 var besat med medarbejdere, som beskæftigede sig med opgaver, der lå uden for Joule-Thermie-programmet. Det kan konkluderes, at de samlede programadministrations- og programforvaltningsomkostninger som helhed forbliver ukendte.

Projektgennemførelse

Projektkoordinering ved Europæiske Økonomiske Firmagrupper (EØFG'er)

3.44. Kommissionen fremmer muligheden for at anvende Europæiske Økonomiske Firmagrupper (EØFG'er) som en mekanisme for deltagelse i FTU-programmer. Ifølge Kommissionen kan anvendelsen af en EØFG som koordinator, der indgiver projektforslag på vegne af konsortier, som består af medlemmer af EØFG, medvirke til en hurtigere behandling i de proceduremæssige faser forud for projektets start og bidrage til projektstyringen.

3.45. Af de 17 reviderede Joule-projekter blev de seks koordineret af tre forskellige EØFG'er. På trods af, at konsortiedeltagerne var tilfredse med, at de administrative opgaver var uddelegeret til en særskilt enhed, som i to tilfælde var placeret tæt på Kommissionen, resulterede anvendelsen af en EØFG i ingen af tilfældene i lettere eller hurtigere kontraktforhandlinger. Tværtimod opstod der adskillige yderligere problemer.

3.46. Kontrakter, som koordineres af en EØFG, underskrives af EØFG'en på alle medlemmernes vegne. De faktiske medlemmer nævnes kun i det tekniske bilag. Imidlertid gives der ikke i det tekniske bilag oplysninger om fordelingen af Fællesskabets bidrag mellem medlemmerne. Det betyder, at de eneste informationskilder vedrørende de enkelte medlemmers »budgetter« er kontraktforhandlingsformularerne. Eftersom disse formularer ikke indgår i den egentlige kontrakt, kunne medlemmerne eventuelt ændre fordelingen mellem sig uden Kommissionens godkendelse. Denne situation kan mindske Kommissionens beføjelser og forringer utvivlsomt kontrakternes gennemsigtighed. Kommissionen bør udvide tabellen »anslået fordeling af de tilladte omkostninger« i alle kontrakter med EØFG'er til at omfatte fordelingen af midlerne mellem de deltagende EØFG-medlemmer.

3.47. Kommissionens interne forhandlingsretningslinjer for EØFG'er viser, at den ikke accepterer, at nogle EØFG-medlemmer inden for en og samme kontrakt kommer til at arbejde under meromkostningsmodellen (6), mens andre anvender den fulde omkostningsmodel (7). Det giver ikke et universitet (som benytter meromkostningsmodellen) og et privat selskab (som er forpligtet til at bruge den fulde omkostningsmodel) mulighed for at deltage som medlemmer af samme EØFG. Såfremt kontrakten med EØFG viser den faktiske fordeling af bidraget på de deltagende medlemmer, forekommer denne regel at være overflødig.

Vanskeligheder ved at udarbejde korrekte omkostningsopgørelser

3.48. Systemet med kontrakter baseret på faktiske omkostninger kræver, at der føres analytiske konti, der skal gøre det muligt at supplere omkostningsopgørelserne og undgå misbrug af Fællesskabets midler. I de Joule- og Thermie-kontrakter, der blev revideret, var begrundelsen for de påberåbte omkostninger ofte utilfredsstillende. Disse konklusioner bekræftede tidligere beretninger fra Revisionsretten om FTU-programmer, som anvender den samme mønsterkontrakt.

3.49. Otte ud af 19 kontrahenter havde gjort krav på dækning af budgetterede i stedet for faktiske omkostninger til arbejdskraft og indirekte omkostninger. Generelt kan det tillades, at der anvendes de budgetterede satser i årets løb, så længe disse tilpasses de faktiske satser, når regnskabsåret afsluttes, og de faktiske satser er beregnet. Men i de fleste af de reviderede sager havde kontrahenterne ikke til hensigt at tilpasse deres tidligere krav, og i to tilfælde var de enten ikke i stand til eller ikke villige til at beregne deres indirekte omkostninger på grundlag af de faktiske omkostninger.

3.50. Et grundlæggende problem, man konstaterede, var beregningen af og begrundelserne for de indirekte omkostninger, som blev beregnet under en fuld omkostningskontrakt. For universiteter, som ikke har noget omkostningsregnskabssystem, bliver dette problem løst ved, at deres meromkostningskontrakter opererer med faste indirekte omkostninger på 20 % af de direkte omkostninger. Alle andre skal beregne den faktiske sats. Mønsterkontrakten giver kun begrænsede og vage retningslinjer for, hvilken metode der skal anvendes, og hvilke omkostninger der kan tillades eller ikke tillades medtaget under de indirekte omkostninger. De kontrollerede kontrahenter anvendte indirekte omkostninger på mellem 12 % og 210 % af personaleomkostningerne. Visse kontrahenter medtog omkostninger i deres indirekte omkostningsgrundlag, som i henhold til kontraktbetingelserne klart ikke var støtteberettigede såsom markedsføringsomkostninger, mens mange andre viste sig meget kreative ved at medtage omkostninger, der ikke i mønsterkontrakten specifikt var nævnt som ikke-støtteberettigede, men som pustede satserne op på et alt for højt niveau. Eksempler på sådanne omkostninger var ikke-projektrelaterede mandtimer og omkostninger til afskrivninger på produktionsudstyr, som også anvendes til FTU-projekter.

3.51. To kontrahenter havde ikke noget system til registrering af tidsforbruget på projekter overhovedet. Andre fem havde systemer, som opfyldte betingelserne i kontrakten, men som ikke var fuldt ud pålidelige. En kontrahent havde fremsat krav om et stort antal mandtimer, som lå uden for den af kontrakten omfattede periode, men blev brugt under forberedelsen af projektforslaget.

3.52. Fire kontrahenter havde utilstrækkelige regnskabssystemer, hvor fordelingen af omkostningselementer på de enkelte projekter ikke var gennemskuelig, og seks kontrahenter havde fremsat omkostningskrav, som der ikke fandtes nogen dokumentation for, eller som ikke havde nogen direkte relation til projektet.

3.53. I to tilfælde omfattede de påberåbte rejseomkostninger beløb til rejser til USA, hvortil der ikke var indhentet Kommissionens forhåndsgodkendelse.

3.54. Revisionsrettens revision afslørede fejl og unøjagtigheder hos ti ud af 19 kontrahenter for ca. 0,6 mio. ECU i omkostningskrav ud af i alt 4 mio. ECU.

3.55. Det store antal fejl, unøjagtigheder eller for store omkostningskrav samt det generelle problem med fortolkningen af mønsterkontrakten for så vidt angår støtteberettigede indirekte omkostninger leder frem til den konklusion, at der er behov for en større indsats på finanskontrolområdet, herunder revisioner på stedet, og for en tydeliggørelse og forenkling af mønsterkontrakten. Kommissionen bør enten indføre en fast sats for indirekte omkostninger for alle kontrahenter eller definere nøjagtigt, hvilken beregningsmetode for indirekte omkostninger den accepterer.

Risiko for opgivne projekter

3.56. På området biomasse, specielt i Thermie, forekom antallet af opgivne projekter at være for højt. Tre ud af seks projekter, der blev udvalgt i 1995, var blevet opgivet og endog fjernet fra projektlisterne, mens et fjerde projekt blev stærkt forsinket. Ud af seks projekter, der blev udvalgt i 1996, blev ét opgivet, et andet blev sat i bero, og to blev stærkt forsinket. Årsagerne til, at projekterne blev opgivet eller forsinket, var i de fleste tilfælde manglen på byggetilladelser eller vanskeligheder ved den private finansiering af anlæggene. Selv om biomasse som vedvarende energikilde fremmes som en miljøvenlig energikilde, havde nogle af byggetilladelsesproblemerne at gøre med problemer med emissioner fra anlæggene.

3.57. På solcelleenergiområdet i Thermie fandtes tilsvarende tilfælde, selv om procentandelen var mindre. Forsinkelserne var tilsyneladende forårsaget af private finansieringsproblemer, afslag på en byggetilladelse til installation af FV-moduler på en »fredet« facade eller forsinkelser i opførelsen af den struktur, hvorpå FV-modulerne skulle monteres.

3.58. Selv om den ansvarlige tjenestegren i Kommissionen normalt ikke kan gøre noget ved disse problemer, resulterer disse problemer dog i en unødvendig blokering af midler. Det er derfor nødvendigt med en tættere overvågning af forsinkelser i projekter og hurtigere beslutning om at afslutte projekter, der er »sat i bero«, så midlerne kan frigøres.

4. ALTENER-PROGRAMMET

Retsgrundlag og organisatoriske rammer

4.1. Mens Joule-Thermie i sin egenskab af et FTU-program er en del af fjerde rammeprogram, står Altener-programmet alene. Det er følgen af skiftet i 1980'erne fra en rent økonomiorienteret energipolitik til en politik, som giver plads for miljøspørgsmål. Formålet med dette program til 44 mio. ECU er at fremme vedvarende energikilder i Fællesskabet.

4.2. Rådets beslutning af 13. september 1993 (93/500/EØF) (8) var gældende for det første Altener-program (1993 97). Et opfølgningsprogram under navnet Altener II (1998 1999) er under vedtagelse i Rådet (9) med et budget på 22 mio. ECU for de første to år.

4.3. Altener administreres i GD XVII af en særskilt afdeling i enhed C.2, som er en del af Direktorat C - »Industri og Markeder II: Ikke-fossile Energiformer«.

Programbeskrivelse og -målsætninger

4.4. Altener-programmet er udformet med henblik på at støtte fire kategorier af aktioner for at fremme brug af vedvarende energikilder:

a) undersøgelser, markedsstrategier og tekniske vurderinger med det formål at fastlægge normer eller tekniske specifikationer

b) foranstaltninger til støtte for initiativer, der tages i medlemsstaterne med henblik på at udbygge eller skabe infrastrukturer, som omfatter uddannelses- og oplysningsaktiviteter, samt en række aktioner inden for forskellige sektorer (pilotprojekter)

c) foranstaltninger, der tager sigte på at tilskynde til oprettelse af et informationsnet delvis for at fremme en bedre samordning mellem aktiviteter på nationalt plan, fællesskabsplan og internationalt plan og en evaluering af de forskellige aktioners virkninger

d) undersøgelser, evalueringer og andre egnede foranstaltninger, der tager sigte på at vurdere de tekniske muligheder og de økonomiske og miljømæssige fordele, der knytter sig til industriel udnyttelse af biomasse til energiformål.

4.5. Fællesskabets bidrag til finansiering af aktionerne udgjorde generelt 100 % til undersøgelser, 60 % til informationsformidling og mellem 30 % og 50 % af projektomkostningerne til pilotaktioner. Det gennemsnitlige bidrag til et pilotprojekt ligger på ca. 95 000 ECU.

4.6. Revisionen fokuserede på kategori b) i støtteforanstaltningerne, nemlig pilotaktionerne. I Rådets beslutning omfattede definitionen af denne kategori uddannelses- og oplysningsaktiviteter samt aktioner inden for forskellige sektorer. Sidstnævnte inddeles i fire temaer; værktøjer, planlægning, information/uddannelse og finansiering. En undersøgelse af listen over projekttitler afslørede, at der ofte var tale om udarbejdelse af planer for gennemførelse af VEK eller strategi- eller feasibilityundersøgelser til brug for visse VEK-typer på specifikke områder, regioner eller industrier. Mange af disse titler kunne lige så godt være kommet ind under Joule-delen i Joule-Thermie på området for »integration af vedvarende energikilder«, eller som en type B-aktion i Thermie-komponenten. Der kunne opnås større gennemsigtighed og effektivitet ved at koncentrere støtten til en given type aktion om et enkelt program.

4.7. Fordelingen af Altener-midlerne mellem medlemsstaterne viser, at der ikke er nogen indbyrdes sammenhæng mellem størrelsen af bidrag fra Joule-Thermie og størrelsen af bidraget fra Altener. Det vil sige, at der findes medlemsstater, som næppe er involveret i noget Joule-Thermie-finansieret FTU- eller demonstrationsprojekt, men som alligevel modtager betydelig støtte fra Altener til fremme af VEK.

Programforvaltning og -kontrol

Projektudvælgelse

4.8. Udvælgelsesprocedurerne i Altener for pilotprojekterne, som udgør 66 % af alle bidrag, er helt forskellige fra procedurerne i Joule og Thermie. I stedet for at offentliggøre indkaldelser af forslag i De Europæiske Fællesskabers Tidende skal forslag under Altener forelægges af repræsentanter for medlemsstaterne i Altener's Forvaltningsudvalg. De kategorier eller typer af forslag, som kan indgives hvert år, er defineret i de årlige retningslinjer, som fastlægges af Kommissionen i samarbejde med udvalget. Disse retningslinjer indeholder ikke anvisninger på, hvordan medlemsstaterne skal indhente forslag, eller hvorvidt de skal forhåndsudvælge forslag eller ej. Kommissionens tjenestegrene var ikke i besiddelse af oplysninger om, hvordan de forskellige medlemsstater håndterede dette spørgsmål.

4.9. Hvert enkelt forslag evalueres efterfølgende af to tjenestemænd i Kommissionen, som udarbejder en detaljeret konsensusrapport. Programforvaltningen opstiller på grundlag af konsensusrapporterne en prioritets- og reserveliste, hvori den foreslår Altener-udvalget projekter med henblik på finansiering.

4.10. Udvælgelsesproceduren savner gennemsigtighed og sikrer ikke, at potentielle forslagsstillere fra forskellige medlemsstater får retfærdige og lige muligheder for adgang til støtte fra Kommissionen. Det er vigtigt, at der indføres offentliggørelse af indkaldelser af forslag, at forhåndsudvælgelsesprocedurerne harmoniseres i alle medlemsstater, og at Kommissionen gennemfører en nøje overvågning.

Formel beslutningsprocedure

4.11. I henhold til artikel 5 og 7 i Rådets beslutning afgiver Altener-udvalget en udtalelse om den foreslåede projektliste, og Kommissionen træffer beslutning om Fællesskabets bidrag. Når Altener-udvalget imidlertid har afgivet udtalelse, træffer GD XVII's generaldirektør afgørelse om finansieringen af de udvalgte projekter, uden at Kommissionen træffer en formel finansieringsafgørelse. Der var pr. 31. december 1996 indgået forpligtelser for 26,1 mio. ECU til pilotprojekter uden et tilstrækkeligt retsgrundlag.

4.12. I afsnit 13.53. i sin årsberetning for 1992 (10) og i afsnit 13.57.ff. i sin årsberetning for 1993 (11) henledte Revisionsretten opmærksomheden på denne uregelmæssighed og understregede, at Domstolen i afsnit 17 i sin dom i sag 16/88, Kommissionen mod Rådet, klart havde sondret mellem en institutions beføjelse til at træffe afgørelser og en anvisningsberettigets beføjelser.

Projektstyring

4.13. De 273 pilotaktioner (situation pr. 19. november 1997) styres af tre videnskabelige tjenestemænd, herunder programlederen. Projektfremskridt og -resultater overvåges på grundlag af foreløbige og endelige rapporter. Ingen kontrahenter er blevet besøgt under programforløbet.

4.14. Der blev afsløret betydelige svagheder i organiseringen af projektsagsmapperne og projektinformationssystemet. Anvendelsen af forskellige identifikationskoder for hvert enkelt projekt i de afdelinger, der beskæftiger sig med teknik, finanser og informationssystemer, gør det meget vanskeligt at opnå et overblik over et projekts baggrund og aktuelle stilling. De fleste pilotprojekter varetages af konsortier med flere partnere, men Altener-informationssystemet registrerer kun koordinatoren af det enkelte projekt. Kommissionen har derfor ikke noget overblik over alle de tilskud, som tildeles en kontrahent.

4.15. Selv om pilotaktionerne stort set svarede til Joule-projekterne, er standardkontrakten forskellig. Fællesskabets bidrag betales i tre trin: et forskud, en betaling ved godkendelse af den foreløbige rapport og den endelige betaling ved godkendelse af den endelige rapport ledsaget af en udgiftsopgørelse. Fastpriskontrakten indeholder ingen definition af støtteberettigede omkostninger eller tilladelige omkostningsfordelingsmetoder. Omkostningsopgørelserne ledsages ikke af nogen underbyggende dokumentation, og ingen af kontrahenternes krav blev kontrolleret af Kommissionen.

4.16. Det ville være mere hensigtsmæssigt for Altener at anvende Joule-Thermie-mønsterkontrakten, inklusive bilag 2, som redegør nærmere for de støtteberettigede omkostninger. Da kontrakterne er relativt små, kunne Kommissionen også overveje en forenkling ved at indføre faste satser for indirekte omkostninger.

5. INFORMATIONSFORMIDLING

5.1. Kommissionen har gjort en stor indsats for at formidle information om Joule-Thermie- og Altener-programmet. Potentielle støttemodtagere kan få oplysninger fra mange forskellige kilder; knudepunkter (specifikt for SMV'er), Euro-Infocentre, innovationsformidlingscentre, nationale Joule-kontaktpunkter, OPET-nettet (organisationer til fremme af energiteknologi), det europæiske energinetværks kontaktpunkter (Altener), og Cordis (Internet). Men bortset fra Cordis var de fleste af disse kilder enten ukendte for eller blev ikke udnyttet af de af Revisionsretten kontrollerede kontrahenter.

5.2. De fleste af de kontrollerede kontrahenter var velinformerede om programmet, men de benyttede sig af direkte kontakter i Kommissionen eller havde specielle afdelinger, som indsamlede information fra forskellige kilder. Det er årsagen til, at det store antal forskellige informationspunkter, som findes sideløbende med hinanden, ikke i væsentlig grad bidrager til en effektiv og funktionsdygtig informationspolitik (12). At mange af de forskellige »informationspunkter« befinder sig inden for de samme halvoffentlige energiorganer, gør kun situationen endnu mere forvirrende. Hvert program opretholder sit eget informationsnet i medlemsstaterne uden en harmoniseret og samordnet informationspolitik.

6. SAMORDNING AF JOULE-THERMIE OG ALTENER MED ANDRE EU- OG NATIONALE STØTTEFORANSTALTNINGER INDEN FOR OMRÅDET FOR VEDVARENDE ENERGIKILDER

6.1. Der var allerede henvisninger i Rådets afgørelse og i arbejdsprogrammet for Joule-Thermie til andre programmer såsom Altener eller Air (13), som viste, at der findes tilsvarende målsætninger og emner i adskillige programmer. Blandt de reviderede projekter viste det sig, at et Joule-projekt var en forlængelse af et tidligere Brite-Euram (14) -projekt, mens et andet efterfulgte et tidligere Air-projekt. Dertil kommer, at emnet biomasse inden for Joule forekommer både på VEK-området og på området for fossile brændsler. Selv om Kommissionens tværsektorielle høringsprocedure skulle fjerne risikoen for, at samme aktivitet finansieres af to programmer, er den upræcise definition af grænserne mellem programmerne fortsat en risikofaktor. Desuden skaber det forvirring blandt de potentielle kontrahenter og forøger forvaltningens ressourcebehov.

6.2. Selv om strukturfondene (primært EFRU og EUGFL) (15) i deres regionale støtte til energiinfrastrukturprojekter bidrager væsentligt til VEK-anlæg (f. eks. biomasse- og affaldsdrevne elkraftværker i mål nr. 1- og nr. 5b-regioner), var Kommissionen ikke i stand til at give et overblik over støttede VEK-projekter i de forskellige regioner i EU. Der fandtes kun samlede tal (16) for fem regioner i Italien, Spanien, Portugal, Grækenland og Irland, som modtager støtte gennem et specifikt program for energi. (For perioden (1992 1997) udgjorde den samlede VEK-støtte i medfør af specifikke programmer for energi i strukturfondene: 341,17 mio. ECU ud af i alt 3 000 mio. ECU til energi (11,4 %). I den foregående programmeringsperiode fra 1989 til 1993 bidrog Valoren-fællesskabsinitiativet (17) med 293,75 mio. ECU til fremme af eget energipotentiale ud af de i alt 2 331 mio. ECU, som blev bevilget på energiområdet (12,6 %)).

6.3. Da en hel kategori af aktioner inden for Altener-programmet tager sigte på at tilskynde til oprettelse af et informationsnet, der skal fremme samordningen mellem aktiviteter på nationalt plan, fællesskabsplan og internationalt plan, er det uacceptabelt, at der ikke ved udgangen af Altener I foreligger noget overblik over alle VEK-projekter, der modtager støtte via Kommissionens forskellige programmer, herunder strukturfondene.

6.4. Selv om de for strukturfondene ansvarlige GD'er høres af GD XVII, inden der træffes beslutning om at støtte Thermie-projekter, betyder manglen på detaljerede projektoplysninger i disse GD'er, at der ikke kan opnås fuld sikkerhed for, at et Thermie-demonstrationsprojekt ikke finansieres endnu engang over strukturfondene (18). Til dette formål ville en database indeholdende alle VEK-projekter, der støttes af strukturfondene, være uomgængelig.

6.5. I sit forslag til Rådets beslutning om et flerårigt rammeprogram for aktionerne i energisektoren (1998 2002) (19) foreslår Kommissionen, at opfølgningsprogrammet for Altener (Altener II) integreres i et rammeprogram for energi. Det skal indeholde de nuværende energipolitiske programmer som Synergy, Save og Altener II. Det skal ligeledes forbedre samordningen mellem alle andre energirelaterede programmer eller politikker, herunder Joule-Thermie, andre FTU-programmer, internationalt samarbejde (Phare, Tacis, Meda) og strukturfondene. Dette kommissionsinitiativ viser, at der påtænkes mere omfattende koordinering og harmonisering. En mere grundlæggende omstrukturering af programmerne, som skaber klare ansvarsområder, sætter klare grænser og bevirker, at overlapninger undgås, kunne mindske behovet for samordning og øge programmernes effektivitet og funktionsdygtighed.

6.6. Samordningen af programmerne med medlemsstaternes egne støtteforanstaltninger skulle efter hensigten være sikret gennem medlemsstaternes repræsentation i forvaltningsudvalgene og gennem arbejdet i ad hoc-udvalget for samordning af medlemsstaterne og Fællesskabets ikke-nukleare FTU-energiprogrammer, som rapporterer til Udvalget for Videnskabelig og Teknisk Forskning (CREST). Samordningsopgaven understøttes inden for Altener-programmet af vigtige undersøgelser så som den europæiske undersøgelse vedrørende vedvarende energi (Teres), som giver et overblik over den aktuelle situation for VEK og over de politikker, der påvirker udviklingen inden for VEK i 30 europæiske lande.

6.7. Selv om der er væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne og Kommissionen med hensyn til omfanget af, metoderne for eller prioriteringen af støtten til VEK, må disse forskelle nødvendigvis ikke indvirke på Kommissionens foranstaltninger. I de tilfælde, hvor en medlemsstats målsætninger er i modstrid med Kommissionens målsætninger, skal der imidlertid tages hensyn hertil. Med hensyn til Thermie-støtte til netværksforbundne solcelleanlæg afhænger disse anlægs succes i meget høj grad af den politiske vilje i medlemsstaterne til at tillade, at anlæggene tilsluttes elnettet, og til at tilbyde gunstige tilbagekøbspriser på el. I en af de besøgte medlemsstater gik den nationale politik imod netværksforbundne PV-anlæg. Det forekommer under disse forhold ikke hensigtsmæssigt, at Thermie støtter sådanne anlæg, da mulighederne for, at demonstrationen bliver genanvendt som model i stor målestok, er for små.

6.8. En stor forskel mellem Kommissionens og medlemsstaternes støtteforanstaltninger består i, at Thermie fortsat giver tilskud til demonstrationsprojekter, mens den nationale støtte i større og større omfang går over til finanspolitiske incitamenter, lavtforrentede og garanterede tilbagekøbspriser på el. Selv om disse incitamenter ofte ikke er begrænset til innovative anlæg, skaber de gunstige betingelser, som fremmer innovation. I betragtning af særordningernes succes såsom den garanterede tilbagekøbspris på vindenergi i flere medlemsstater, kunne man overveje muligheden af en harmonisering af vellykkede incitamentbaserede ordninger i hele Den Europæiske Union. Kommissionens rapport til Rådet og Europa-Parlamentet (20) om harmoniseringsbehovene for det indre marked for elektricitet med hensyn til incitamenterne for VEK er et første skridt i denne retning.

7. KONKLUSION OG HENSTILLINGER

7.1. Der kan ikke gives en generel konklusion på, om Altener og Joule-Thermie's VEK-komponent har været en succes eller fiasko, fordi de generelle målsætninger ikke var tilstrækkeligt præcise til at kunne anvendes som kriterier, i forhold til hvilke programmernes faktiske resultater kunne vurderes. Manglen på klare og kvantificerede målsætninger øger risikoen for, at et program videreføres i en forlænget periode uanset dets faktiske økonomiske værdi eller potentiale (jf. afsnit 3.9).

7.2. Sammenkædningen af Joule og Thermie, som havde til formål at integrere FTU- og demonstrationsfaserne i en kohærent strategi, der omfattede hele innovationsprocessen lige fra det videnskabelige gennembrud og hele vejen frem til spredningen, er ikke fuldt ud nået. Kløften mellem FTU og demonstration består fortsat, hovedsageligt fordi Thermie støtter opførelse af store produktionsenheder frem for egentlig innovative anlæg. Manglen på samordnede projektudvælgelses-, forvaltnings- og administrationsprocedurer inden for begge områder sætter problemet yderligere i relief (jf. afsnit 3.2, 3.16, 3.24, 3.29, 3.35 og 3.36).

7.3. Mange af Thermie-demonstrationsprojekterne viste sig at mangle et større innovativt aspekt; de havde kun en begrænset europæisk dimension, og deres finansieringsstruktur kunne ikke sikre alle kontrahenterne lige muligheder for deltagelse. Derfor ville det have været bedre at placere dem i programmet til fremme af energiteknologi (Thermie II), foreslået af Kommissionen i 1994, men forkastet af Rådet (jf. afsnit 3.22, 3.23 og 3.24).

7.4. Der er ikke sikret en tilfredsstillende videnskabelig og økonomisk forvaltning samt overvågning og kontrol af alle projekter under Joule, Thermie og Altener. GD XVII's omfattende brug af ekstern bistand har muliggjort en tættere overvågning end af Joule. Indførelsen af eksterne områdeansvarlige til at overvåge Joule-projekterne i 1997 kan forbedre situationen. Begge GD'er bør tilstræbe at samordne de eksterne medarbejderes rolle. Det er fortsat altafgørende, at Kommissionen sikrer passende overvågning af eksperterne (jf. afsnit 3.26 3.35, 4.14 4.17).

7.5. De årlige og femårlige eksterne evalueringer (21) af Joule-Thermie-programmet bekræfter mange af Revisionsrettens bemærkninger og bør med hensyn til forvaltningen følges nøje af Kommissionen under gennemførelsen af femte rammeprogram. Den tekniske og videnskabelige evaluering i rapporterne bør imidlertid styrkes (jf. afsnit 3.38 3.41).

7.6. Kommissionen bør undgå interessekonflikter med hensyn til projektudvælgelse, forvaltning og overvågning (jf. afsnit 3.17, 3.18, 3.30, 3.31).

7.7. De mange problemer med omkostningsopgørelser viser, at Kommissionen bliver nødt til at forøge antallet af revisioner hos kontrahenterne, det være sig revisioner foretaget af dens egne afdelinger eller af eksterne revisorer. Kommissionen skulle også overveje at indføre en politik, som forpligter kontrahenterne til at tilvejebringe en attestation fra et eksternt revisionsfirma, der bekræfter rigtigheden af omkostningsopgørelser, der overstiger et vist beløb. Revisionshonorarerne kunne i så fald godkendes som støtteberettigede projektomkostninger (jf. afsnit 3.48 3.55).

7.8. Især i forbindelse med mindre kontrakter, f. eks. under Altener, kunne Kommissionen overveje en anderledes finansieringsprocedure. Der kunne anvendes en forenklet kontrakt, f. eks. ved at indføre faste satser for indirekte omkostninger (22) (jf. afsnit 3.55, 4.17).

7.9. Samordningen mellem alle de af Kommissionens tjenestegrene, som er inddraget i finansieringen af FTU- og demonstrationsforanstaltninger på VEK-området, er utilstrækkelig og skal styrkes. Grænserne mellem de forskellige programmer bør trækkes klarere op for at undgå overlapninger, for at koncentrere og strømline EU's arbejde på dette område og for at undgå forvirring blandt de potentielle deltagere. Det gælder navnlig strukturfondene samt politikken for videreformidling af information (jf. afsnit 5.1 5.2, 6.1 6.8).

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 23. september 1998.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

(1) Aktioner med omkostningsdeling er FTU- eller demonstrationsprojekter, hvor Kommissionen godtgør en del af projektdeltagernes omkostninger.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1110/94/EF af 26. april 1994 om fjerde rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner (1994 1998), EFT nr. L 126 af 18.5.1994, s. 1.

(3) Rådets beslutning 94/806/EF af 23. november 1994 om et særprogram for forskning og teknologisk udvikling, herunder demonstration, inden for ikke-nuklear energi (1994 1998), EFT nr. L 334 af 22.12.1994, s. 87.

(4) Desværre tillader Kommissionens rapporter og finansielle system ikke, at det overvåges, om de af Rådet fastsatte grænser overholdes i tilstrækkeligt omfang, fordi ikke alle de af Rådet definerede kategorier har deres eget underkontonummer. Desuden giver klassificeringen af omkostningerne i kategorierne administration, videreformidling, SMV-støtte eller projekter, vide rammer for fortolkning. Selv om den procentsats på 2 %, der er nævnt for de administrative omkostninger, ligger under grænsen på 2,15 %, er dette tal ikke fuldstændigt. Den i tabellen under »Andet« klassificerede udgift på 2,07 %, som udgør et sammendrag af poster i Sincom under projekter, vedrører ligeledes primært administrative omkostninger. De to poster tilsammen overskrider grænsen på 2,15 %.

(5) EFT nr. C 158 af 9.6.1994, s. 6. Thermie II: artikel 2, stk. 1: I denne forordning forstås ved »projekter for fremme af energiteknologi«, i det følgende benævnt »projekter«, projekter, der ikke er valgbare til de specielle programmer inden for det fjerde rammeprogram, og som tager sigte på at udarbejde, anvende og/eller fremme avanceret energiteknologi af innovativ karakter, og hvis iværksættelse indebærer tekniske og økonomiske risici i et sådant omfang, at de højst sandsynligt ikke ville kunne gennemføres uden finansiel støtte fra Fællesskabet. Artikel 2, stk. 2: Fællesskabets finansielle støtte kan ydes til projekter, der tager sigte på at fremme innovative teknikker, processer eller produkter med henblik på større udnyttelse, enten under forskellige økonomiske eller geografiske forhold, eller med teknikker, som allerede har været udnyttet, men som på grund af bestående risici endnu ikke har slået igennem på markedet.

(6) Meromkostningsmodellen er et fastprissystem, hvorved Kommissionen godtgør 100 % af de »meromkostninger«, som er en direkte udløber af projektet, og som ikke dækkes af universitets egne løbende midler. Derudover betaler Kommissionen et beløb svarende til 20 % af de direkte omkostninger til dækning af de indirekte omkostninger. Denne model finder udelukkende anvendelse på universiteter, som ikke har noget omkostningsregnskabssystem.

(7) Den fulde omkostningsmodel er det normale fastprissystem, hvorved Kommissionen refunderer 50 % af de »fulde« omkostninger til projektet, herunder de faktiske indirekte omkostninger.

(8) EFT nr. L 235 af 18.9.1993, s. 41.

(9) Fælles holdning (EF) nr. 9/98 vedtaget af Rådet den 19. januar 1998 om vedtagelse af Rådets beslutning om et flerårigt program til fremme af vedvarende energikilder i Fællesskabet (Altener II) (EFT nr. C 62 af 26.2.1998, s. 31).

(10) EFT nr. C 309 af 16.11.1993.

(11) EFT nr. C 327 af 24.11.1994.

(12) Tilsvarende bemærkninger blev fremsat i Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 1996, afsnit 10.14.

(13) Rådets beslutning 94/805/EF af 23. november 1994 om et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration inden for landbrug og fiskeri (herunder agroindustri, levnedsmiddelteknologi, skovbrug, akvakultur og udvikling i landdistrikter), EFT nr. L 334 af 22.12.1994, s. 73.

(14) Rådets beslutning 94/571/EF af 27. juli 1994 om et særprogram for forskning og teknologisk udvikling, herunder demonstration, inden for industri- og materialeteknologi, EFT nr. L 222 af 26.8.1994, s. 19.

(15) Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget.

(16) Kilde: Svar på skriftlig forespørgsel fra Parlamentet nr. E-1996/97.

(17) Rådets forordning (EØF) nr. 3301/86 af 27. oktober 1986 om gennemførelse af et fællesskabsprogram til udvikling af visse ugunstigt stillede regioner i Fællesskabet gennem udnyttelse af deres eget energipotentiel (Valoren-programmet), EFT nr. L 305 af 31.10.1986, s. 6.

(18) Se tillige Revisionsrettens bemærkning i årsberetningen for regnskabsåret 1996, afsnit 10.12.

(19) KOM(97) 550 endelig udg. af 18. november 1997, s. 16.

(20) KOM(1998) 167 endelig udg. af 16. marts 1998.

(21) Kilde: Ekstern overvågningsrapport for særprogrammet ikke-nuklear energi (Joule-Thermie) omfattende perioden januar december 1995, december 1995; Ekstern overvågningsrapport for særprogrammet ikke-nuklear energi (Joule-Thermie) omfattende perioden januar december 1996, juli 1997; den femårige bedømmelse af de ikke-nukleare energiprogrammer, rapport fra bedømmelsespanelet, december 1996.

(22) Se tillige Revisionsrettens bemærkninger i: Årsberetningen for regnskabsåret 1996, afsnit 10.53

Årsberetningen for regnskabsåret 1995, afsnit 9.8

Årsberetningen for regnskabsåret 1993, afsnit 11.17

Årsberetningen for regnskabsåret 1990, afsnit 11.6.

BILAG 1

VEDVARENDE ENERGIKILDER OG DERES ROLLE I FÆLLESSKABETS POLITIKKER

Vedvarende energikilder (VEK) er det begreb, der anvendes til at beskrive de energiformer, hvis ressourcer er naturgivne og disponible i uendelige mængder; energi fra solen, vinden, havene og jorden samt fra planter og vandfald. Energi produceret på basis af affald anses også for at være vedvarende. Andelen af vedvarende energikilder i landenes bruttoforbrug varierer stærkt i Fællesskabet. Men den samlede andel i 1994 blev beregnet til 5,4 %. Med hensyn til el produceret af vedvarende energikilder udgjorde vandkraft 91,1 %, biomasse 6,8 % og vind 1,1 %. Andelen af andre kilder udgjorde blot 1 % (1).

Tilskyndelse til brug af VEK har i lang tid været en central målsætning i Fællesskabets energipolitik. Rådets resolution af 16. september 1986 (2) indplacerer tilskyndelsen til VEK blandt de centrale målsætninger for undersøgelsen af konvergens og kohærens i medlemsstaternes energipolitikker. Denne centrale målsætning blev bekræftet af Rådets henstilling af 9. juni 1988 (3) og Rådets beslutning af 13. september 1993 (4). En ambitiøs kvantificeret målsætning for VEK blev fastlagt af Europa-Kommissionen i dennes hvidbog af 1997 vedrørende en strategi- og handlingsplan på fællesskabsplan »Energi for fremtiden: vedvarende energikilder« (5), hvori den som vejledende målsætning fastlægger, at VEK inden år 2010 skal bidrage med 12 % til Den Europæiske Unions brutto-energiforbrug.

Betydningen af VEK i Kommissionens energipolitik afspejles også på forskningsområdet. I Rådets beslutning 94/806/EF af 23. november 1994 (6) om særprogrammet for forskning i ikke-nuklear energi inden for rammerne af det fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (FTU) (Joule-Thermie 1994 1998) er 45 % af midlerne (435 mio. ECU) afsat til vedvarende energi. De øvrige områder, der støttes af Joule-Thermie, er rationel udnyttelse af energi og fossilt brændsel.

Mens den primære målsætning i Kommissionens energipolitik var at nedbringe afhængigheden af energiimporten gennem en reduktion af forbruget af fossilt brændsel, er der i Konventionen fra Rio de Janeiro fra 1992 om nedbringelse af CO2-emissioner lagt større vægt på miljøbeskyttelse. I 1996 anfører Kommissionen i grønbogen »Fremtidens energi: vedvarende energi« jobskabelse, regionaludvikling og eksportfremme som yderligere målsætninger (7).

Inden for rammerne af Det Europæiske Fællesskab kan man finde vedvarende energi som tema på det energipolitiske område (GD XVII) samt på forskningsområdet (GD XII). Disse programmer omfatter forsknings-, udviklings-, demonstrations- og støtteaktioner. Andre områder i Kommissionen, hvor spørgsmål om vedvarende energi griber direkte eller indirekte ind, er strukturfondene, internationalt samarbejde, miljø, landbrug, og Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs aktioner.

(1) Fremtidens energi: vedvarende energi - Grønbog: Mod en fællesskabsstrategi, KOM(96) 576 af 20. november 1996, s. 12 og 49.

(2) EFT C 241 af 25.9.1986, s. 1.

(3) EFT L 160 af 28.6.1988, s. 46.

(4) EFT L 235 af 18.9.1993, s. 41.

(5) KOM(97) 599 endelig udgave af 26. november 1997.

(6) EFT L 334 af 22.12.1994, s. 87.

(7) KOM(96) 576 endelig udg. af 20. november 1996, s. 3.

BILAG 2

UDVÆLGELSESPROCEDURER I JOULE-DELEN AF JOULE-THERMIE-PROGRAMMET

Udvælgelsesproceduren i Joule er en stærkt centraliseret aktion, der lægger beslag på mange af Kommissionens ressourcer og mellem 90 (1997) og 170 (1995) eksterne eksperter pr. indkaldelse. Efter Kommissionens formelle kontrol af støtteberettigelsen forelægges hvert formelt antagelige forslag for mindst tre eksperter med henblik på teknisk og finansiel evaluering uden kendskab til forslagets ophavsmand. Efter de individuelle evalueringer danner eksperterne et panel i overensstemmelse med forskningstemaet ledet af Kommissionen i egenskab af ordstyrer, som laver et udkast til en »prækonsensus«-rapport. Forslag, som anses for at være af en tilstrækkelig teknologisk kvalitet, videregives til et udvidet panel af eksperter under ledelse af Kommissionen i egenskab af ordstyrer med henblik på en strategisk evaluering af de økonomiske, sociale og miljømæssige fordele. Formanden for hvert af de udvidede paneler færdiggør en konsensusrapport med den endelige prioritering (1). Resultaterne harmoniseres på tværs af alle programområderne, og mulighederne for samordning undersøges af en koordineringsgruppe sammensat af det pågældende programs direktør og kontorchefer.

Kommissionen kontrollerer dernæst partnernes finansielle kapacitet og fører et programinternt samråd, navnlig for at hindre eventuelle overlapninger mellem forslagene og de eksisterende projekter inden for andre programmer.

De endelige resultater af processen sammenfattes i en fyldestgørende oversigt over alle evalueringer og i en shortlist over forslag, som Kommissionen foreslår støttet. Joule-udvalget, som er sammensat af repræsentanter for alle medlemsstaterne, drøfter disse dokumenter og fremsætter en udtalelse, hvorefter Kommissionen træffer sin afgørelse.

(1) De anvendte point er A1, A, B eller C, hvor A1 er den højeste placering og C svarer til afvisning.

KOMMISSIONENS SVAR

INDLEDNING

JOULE

a) Det skal understreges, at Joule- og Thermie-delen af særprogrammet for ikke-nuklear energi under det fjerde rammeprogram har meget forskellig historisk baggrund, hvilket viser sig i deres forvaltningspraksis. Det understreges ligeledes, at Rådet med sin beslutning af 23. november 1994 oprettede to programudvalg med hver sit budget (punkt 2.1).

b) Angående samordningen med andre politikker minder Kommissionen om, at samrådene mellem tjenestegrenene og de nye overvågnings- og oplysningsforanstaltninger er vigtige værktøjer, som er fastsat i hvidbogen om vedvarende energikilder. Denne samordning skal styrkes i det femte rammeprogram (punkt 2.12).

c) Kommissionen er forpligtet til at følge udviklingen i de samlede omkostninger ved programmerne på nært hold. Kommissionen gennemfører omfattende kontroller for at sikre, at omkostningerne til forvaltning af programmerne ikke overstiger de procentsatser til administration, som Rådet har vedtaget. Revisionsrettens forslag om at begrænse administrationsomkostningerne til et fast beløb pr. projekt afspejler ikke den lovgivende myndigheds vilje. Kommissionen er på ingen måde forpligtet til at føre regnskab over hvert projekt, hvilket for øvrigt heller ikke er et egnet instrument til at måle, hvor effektivt et program administreres (punkt 2.6).

Kommissionen lægger også vægt på revision i sin forvaltningspraksis. Den har i overensstemmelse med de forpligtelser, den har indgået, øget antallet af revisioner - også undervejs i et projekt.

d) Overvågningen af kontrakternes videnskabelige aspekter foretages af medarbejdere med ekspertise på områderne. Lige fra ansættelsen, som foregår på grundlag af offentliggjorte, generelle udvælgelsesprøver, er Kommissionens sagsbehandlere forpligtet til at overholde alle vedtægtens bestemmelser om tavshedspligt og fortrolighed. Kommissionen bestræber sig på at undgå enhver interessekonflikt, og hertil træffer den alle fornødne, forebyggende foranstaltninger (punkt 2.5).

For at sikre, at generaldirektoraternes tværgående tjenester kan fungere tilfredsstillende, er et antal vedtægtsmæssigt ansatte, som aflønnes over konto B6-7151 (ikke-nuklear energi eller Joule-Thermie), tilknyttet disse tjenester i GD XII. Hertil kommer, at tjenestemænd, der som følge af omplacering og intern mobilitet arbejder for andre programmer, aflønnes over Joule, medens vedtægtsmæssigt ansatte aflønnet under andre programmer arbejder for Joule til erstatning herfor. Dette forhold bringes til ophør ved iværksættelsen af det femte rammeprogram i 1999 (punkt 2.6).

e) Vedrørende informationsnet ønsker Kommissionen at henlede opmærksomheden på, at generaldirektoraterne med ansvar for forskning og teknologisk udvikling (FTU) har til hensigt at udvikle et partnerskab med medlemsstaterne baseret på etablering af nationale kontaktpunkter for bedre at kunne koordinere de forskellige informationskilder (punkt 2.11).

f) Endelig vurderer Kommissionen, at Revisionsrettens væsentligste bemærkninger til Joule-Thermie eller Joule knytter sig til enkeltaspekter ved programmerne uden at anfægte kvaliteten af Kommissionens forvaltning generelt.

THERMIE

Under de forskellige rammeprogrammer har Kommissionen udviklet et sæt fælles procedurer, der skal anvendes ved kontraktforhandlinger, og når projekter udvælges. Som supplement til disse fælles procedurer beskriver specifikke manualer udførligt udvælgelses- og beslutningsprocedurerne og parternes rolle heri. Forslagsstillere og paneler af uafhængige eksperter, som hvert år har kontrolleret særprogrammerne, har anerkendt procedurernes gennemskuelighed, kvalitet og akkuratesse (punkt 2.1 og 2.2).

Blandt forskellige kriterier er forslagets innoverende karakter en forudsætning for at opnå støtte. Kommissionen betragter ikke desto mindre en innovativ anvendelse af bestående teknologier som lige så væsentlig som teknologisk udvikling i sig selv. Dette er begrundelsen for, at der er givet støtte til en række projekter, som viser, hvordan bestående energikomponenter kan anvendes sammen på nye måder i erhvervslivet og det offentlige (2.3).

I sin indsats på området tager Kommissionen hensyn til, hvordan projektresultaterne kan indvirke på markedet (dvs. hvordan de kan udnyttes fremover), og om det foreslåede partnerskab kan omsætte og udnytte resultaterne. Når Kommissionen evaluerer forslag, tager den også hensyn til EU-dimensionen og de behandlede tekniske problemers relevans, samt partnernes kapacitet og tekniske troværdighed med hensyn til at finde løsninger, der kan anvendes i hele EU (2.3).

Kommission erkender, at det er muligt at integrere forsknings- og demonstrationsfaserne yderligere. Kommissionen mener dog, at integrationsproblemet kræver nytænkning, som rækker langt videre end en eventuel omdefinering af begrebet innovative anlæg. I sine planer for det femte rammeprogram slår Kommissionen til lyd for denne nye fremgangsmåde, idet den samler tiltagene i to »nøgleaktioner«, hvor det mere teoretiske og det mere praktiske udviklingsarbejde sammenføjes med sigte på at løse et fælles problemsæt (2.1).

VEDVARENDE ENERGIKILDER UDEN FOR FORSKNINGSPROGRAMMERNE

Revisionsretten behandler i sin beretning en periode, hvor retsgrundlaget, det vil sige Rådets beslutning om Altener-programmet (1993 1997), først og fremmest fastsatte støtte til initiativer på medlemsstatsniveau, hvor der ikke blev lagt vægt på en egentlig koordinering på EU-plan. På daværende tidspunkt betragtedes koordinering ikke som hovedsagen.

Erfaringerne fra Altener-programmet og Europa-Parlamentets initiativer i den forbindelse førte i 1996 til vedtagelsen af grønbogen om vedvarende energikilder. Ved udgangen af 1997 blev hvidbogen om vedvarende energikilder vedtaget, og Kommissionen foreslår heri en fællesskabsstrategi og en handlingsplan frem til 2010, som understreger nødvendigheden af øget koordinering og overvågning af de aktiviteter og foranstaltninger, som gennemføres på EU- og medlemsstatsniveau.

Med Rådets beslutning om Altener II, som blev vedtaget den 18. maj 1998, blev der indført væsentlige ændringer: nye instrumenter til overvågning og koordinering, nye projektudvælgelsesprocedurer, målrettet informationsformidling osv. (2.10).

Kommissionen er af den opfattelse, at finansieringsbeslutningerne inden for Altener-programmet har fulgt reglerne.

Den igangværende revision af finansforordningen bør kunne klarlægge ansvarsfordelingen på området (2.9).

Kommissionen vil mangedoble sine bestræbelser på at undgå overlapning mellem Altener-programmets og Joule-Thermie-programmets informationsformidling og målrette den med hensyn til indhold og målgruppe. Ovennævnte målrettede informationsformidling er dog efter Kommissions mening fuldt ud forenelig med, at forskellige programmer kan benytte et fælles informationsnet. Anvendelsen af et fælles net er dermed ikke ensbetydende med overlapning (2.11).

DET FEMTE RAMMEPROGRAM

En lang række af de spørgsmål, Revisionsretten har taget op, har Kommissionen besluttet at behandle under forberedelsen af det femte rammeprogram: koordinering mellem Joule og Thermie, frister til at evaluere og forhandle projekter, forenkling af mønsterkontrakten, projekters personaleomkostninger og indirekte omkostninger, proceduren til at udvælge eksperter til overvågning og informationsnet.

a) Kommissionen fremmer integrationen mellem dimensionerne »FTU« og »Demonstration« med selve strukturen i sit forslag til det femte rammeprogram. Integrationen fremmes navnlig med indholdet af de to nøgleaktioner inden for ikke-nuklear energi, som er problemorienterede (»problem-solving approach«). Harmoniseringen af regler og procedurer på tværs af tjenestegrenene sikrer programmets ensartethed.

b) Med henblik på iværksættelsen af det femte rammeprogram undersøger Kommissionen alle muligheder for at afkorte fristerne til at evaluere og forhandle projekter. For kontrakternes vedkommende er Kommissionen i færd med at forenkle kontraktbestemmelserne under overholdelse af retsgrundlaget for kontrakterne. I forslagene til nye bestemmelser om deltagelse og informationsformidling gives der eksempelvis mulighed for at indføre en fast sats for indirekte omkostninger.

c) Kommissionen undersøger muligheden for, at eksperter med ansvar for den tekniske overvågning af projekter udvælges efter en fælles procedure inden for både FTU- og demonstrationsdelen af programmet. Den procedure alene mindsker imidlertid ikke den afstand mellem forskning og demonstration, som Revisionsretten nævner.

d) Generaldirektoraterne med ansvar for forskning og teknologisk udvikling (FTU) har til hensigt at udvikle et partnerskab med medlemsstaterne baseret på etablering af nationale kontaktpunkter for bedre at kunne koordinere de forskellige informationskilder. Medlemsstaterne skulle udpege denne organisme, som kunne få til opgave at formidle information som supplement til tjenester, der udspringer direkte af programmerne, som f. eks. »Help Desks«. Den skulle også påtage sig koordineringen i den pågældende medlemsstat, navnlig med regionale og lokale instanser, som bistår forslagsstillere fra især små og mellemstore virksomheder (SMV) med at udarbejde forslag til forskningsprojekter.

3. JOULE-/THERMIE-PROGRAMMET

Budgetgennemførelse

3.10. Anvendelsen af betalingsbevillingerne i 1995 er forskellig for de enkelte programområder. Anvendelsen af betalingsbevillingerne afhænger af flere faktorer. Partnerskaber bestående af meget forskellige parter kan f. eks. resultere i en længere kontraktforhandlingsfase. Der må også tages hensyn til vanskelighederne ved at opnå byggetilladelse.

3.12. De vejledende budgetbeløb, der er angivet i bilag II til Rådets beslutning, skal dække den samlede gennemførelse af programmet, og de skal ikke nås ved enhver indkaldelse af forslag.

Foranstaltningerne til støtte af SMV blev indledt med forundersøgelsespræmier, som der blev indgået forpligtelser om i 1995 og 1996, med reducerede beløb for de enkelte præmier. Kommissionen forventer, at den vejledende procentsats på 5 % for SMV vil blive nået ved programmets afslutning.

3.13. I betragtning af den tematiske kompleksitet og integrationen af kul- og biomasseområdet kunne Kommissionen først under projektgennemførelsen tage endelig stilling til indholdet af det projekt, som Revisionsretten henviser til.

Den ændrede indplacering af den kontrakt, som Revisionsretten har revideret, fra fossile brændsler til vedvarende energikilder begrundes med kontraktens hovedmål, som går ud på at løse problemerne med tilstopning, korrosion og forurenende emissioner, som opstår ved anvendelse af biomasse til medforbrænding med stenkul, for dermed at kunne bruge biomasse som primærbrændsel til energifremstilling.

Kommissionen minder om, at målet med underområdet »Biomasse« er at øge anvendelsen af biomasse til energifremstilling i EU, og forskning og udvikling skal sigte mod at udvikle en række nye teknologier, som gør det muligt at udnytte biomasse bedre.

Kommissionen ønsker at understrege, at den stigningstakt på 3 %, som Revisionsretten henviser til, udelukkende gælder forpligtelser indgået for vedvarende energikilder frem til den 31. december 1997 og ikke for hele programperioden.

Programforvaltning og -kontrol

Projektudvælgelse

3.14. Kommissionen deler Revisionsrettens holdning vedrørende brug af elektroniske formularer: denne praksis anvendes på nuværende tidspunkt i flere programmer, bl. a. Joule/Thermie.

3.16. Kommissionen har etableret et sæt fælles elementer, som anvendes i udvælgelsesprocessen til at konstatere, hvilke forslag der skal modtage støtte fra EU. Disse fælles elementer - som f. eks. at lade eksterne eksperter deltage i evalueringen af forslag, drøftelsen af resultaterne af hver enkelt vurdering på konsensusmøder og offentliggørelsen af, hvilke kriterier der anvendes til evaluering af forslagene - afspejler behovet for kvalitet og akkuratesse i udvælgelsesproceduren. I betragtning af FTU-programmernes mangfoldighed er det rimeligt at acceptere et vist mål af differentiering i udvælgelsesprocedurerne, så længe det ovennævnte sæt af fælles elementer overholdes, og de er officielle og tydeligt beskrevet i særprogrammernes evalueringshåndbøger. Thermie-programmet opfylder alle disse betingelser.

3.17. Programudvalgets medlemmer udnævnes på forslag af medlemsstaterne. Ifølge artikel 6, fodnote 4, i udvalgets forretningsorden må medlemmerne af EU-medlemsstaternes delegationer ikke have interesser i eller forbindelse med de involverede interessentskaber, når udvalget anmodes om at udtale sig. Denne regel fremhæves altid af udvalgets formandskab, som varetages af Kommissionen.

3.18. Medlemmerne udvælges på grundlag af deres dokumenterede teknisk ekspertise, og de arbejder under behørige fortrolighedsaftaler. Når et medlems uafhængighed og tekniske ekspertise er blevet konstateret, har Kommissionen ingen betænkeligheder ved at overdrage vedkommende den tekniske overvågning af projekter, som er relevante for hans ekspertise - navnlig hvis han har deltaget i evalueringen af det pågældende projekt.

3.19. Med henblik på iværksættelsen af det femte rammeprogram undersøger Kommissionen alle muligheder for at afkorte fristerne til at evaluere og forhandle projekter. Kommissionen ser med velvilje på at forenkle mønsterkontrakten.

3.20. Opdelingen af projektet i tre faser er videnskabeligt begrundet, den skaber ingen usikkerhed om resultatet, men derimod sikrer den EU's økonomiske interesser bedre.

Det drejer sig om et stort anlagt forskningsprojekt af høj kvalitet, hvis samlede omkostninger vurderes til cirka 12 mio. ECU. Tre forskningscentre, tre industrivirksomheder og tre industrielle brugere - alle hjemmehørende i EU - deltager i projektet.

Konsortiet har valgt at forelægge projektet i tre faser for at angive, hvorledes arbejdet retter sig mod Kommissionens forskellige støtteforanstaltninger. De to første faser retter sig hovedsageligt mod FTU, medens den sidste fase er meget lig demonstrationsaktiviteter.

Som følge af projektopdelingen kan Kommissionen udnytte den foregående fases resultater og fremskridt ved overgangen til den følgende fase. Kommissionen mindsker således de finansielle risici ved sit engagement.

EU-finansieringen tildeles på grundlag af forslagets kvalitet, og Kommissionen forpligter sig aldrig til at fortsætte sin støtte til et konsortium.

Joule-udvalget fik i øvrigt forelagt alle oplysninger om projektet, inklusive det forhold, at projektet udgjorde en første fase af et omfattende forskningsprojekt.

3.21. For hvert FTU-særprogram har den lovgivende myndighed vedtaget en vejledende procentsats for de administrative omkostninger. Kommissionen fører omfattende kontrol for at sikre, at de administrative omkostninger til programmerne ikke overstiger disse procentsatser. Eksterne eksperters undersøgelser har vist, at administrationsomkostningerne til FTU-særprogrammernes aktiviteter er lave sammenlignet med lignende aktiviteter i medlemsstaterne.

Kommissionen er forpligtet til at følge udviklingen i de samlede omkostninger ved programmerne på nært hold. Revisionsrettens forslag om at begrænse administrationsomkostningerne til et fast beløb pr. projekt afspejler ikke den lovgivende myndigheds vilje. Kommissionen er på ingen måde forpligtet til at føre regnskab over hvert projekt, hvilket for øvrigt heller ikke er et egnet instrument til at måle kvaliteten af et programs administration.

Kommissionen har udførlige oplysninger om, hvordan omkostningerne til evaluering er fordelt på enkeltposter. Revisionsretten sammenligner evalueringsomkostningerne med en omkostning pr. indgået kontrakt. Denne beregningsmetode er ikke velegnet, idet de evaluerende eksperters indsats ligger forud for undertegnelsen af en kontrakt. Deres opgave består i at undersøge alle forslag og bedømme dem ud fra udvælgelseskriterier, som er fastsat forinden, og det er kun de mest egnede forslag, der kan forventes at resultere i en kontrakt.

3.22. Revisionsretten antyder i sine kommentarer, at demonstrationsprojekter ikke kan betragtes som tilstrækkeligt innovative. Kommissionen ønsker at understrege, at der i oplysningsmaterialet stilles krav om en række innovative teknologiske aspekter, som ikke står i direkte forbindelse med selve udstyret. Kommissionen hilser afgjort innovationer i materialer, udstyr og komponenter velkommen, forudsat at de opfylder de øvrige krav, som er angivet i oplysningsmaterialet, bl. a. muligheden for besparelser, pålidelighed på lang sigt og miljøvenlighed. Den innovative integrering af modne teknologier i det samlede energisystem er dog lige så betydningsfuld for den fremtidige udvikling af de sektorer, der er under revision.

Kommissionen konkluderer, at et projekt kan betragtes som innovativt, hvis det samlede energisystem (energikilder, komponenter og deres integration) opfylder krav til innovation, som er angivet i indkaldelsens oplysningsmateriale, uanset om der er anvendt standardkomponenter eller ej.

Kommission anser ikke samarbejde og EU-merværdi for at være direkte proportionale med de forskellige medlemsstaters deltagelse. Kommissionen tager hensyn til, hvordan projektet kan indvirke på markedet (dvs. hvordan resultaterne udnyttes fremover), og om det foreslåede partnerskab kan omsætte og udnytte resultaterne. Ved bedømmelsen af et partnerskabs potentiel tager Kommissionen endvidere hensyn til, hvilke tekniske problemer projektet skal behandle, samt partnernes kapacitet og tekniske troværdighed med hensyn til finde løsninger, der kan anvendes på EU-plan.

3.23. Det, at der ud over Kommissionen kun findes én kontraherende finansiel bidragyder (f. eks. slutbrugeren), er hverken i modstrid med Rådets beslutning om det pågældende program eller med Rådets afgørelse af 21. november 1994 om reglerne for virksomheders, forskningscentres og universiteters deltagelse i Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner.

Det understreges ligeledes, at kontrahenterne ofte kan opdeles i:

- brugere, som udnytter anlægget fra det øjeblik, demonstrationen er afsluttet

- producenter, som under projektet har opnået en knowhow, som de efterfølgende får til opgave at formidle.

Sådanne kontrahenter er væsentlige, fordi de forpligter sig til at opfylde kontraktuelle bestemmelser om at udnytte og formidle projektets resultater, selv om de ikke bidrager direkte til at finansiere projektet.

Dette aspekt er et væsentligt element i alle forsknings- og demonstrationsprogrammer.

Kommissionen tager ikke desto mindre de forhold og navnlig faktureringsproblemerne til efterretning, som Revisionsretten har konstateret under sine revisioner hos kontrahenterne, og den vil tage de skridt, der måtte vise sig nødvendige.

3.24. Kommissionen deler ikke Revisionsrettens syn på den innovative karakter af seks ud af 13 reviderede Thermie-projekter. Kommissionen bistås i hele udvælgelsesfasen af uafhængige og teknisk kvalificerede eksperter, som rutinemæssigt rådgiver om hvert forslags innovative indhold og om dets opfyldelse af programmets generelle mål. For at blive udvalgt, skal projekterne opfylde ovennævnte udvælgelseskriterier. De eksterne eksperter, Kommissionens tekniske personale og alle programudvalgets medlemmer betragtede samtlige reviderede projekter som innovative og støtteberettigede.

Kommissionen tilbageviser også påstanden om, at Thermie ikke i tilstrækkeligt omfang udnytter teknologierne, som blev udviklet under Joule, eftersom forskellige, støttede projekter viser resultaterne af disse teknologiers innovative integration i erhvervslivet og det offentlige.

3.25. Kommissionen bruger ikke tilbagebetalingstid som udvælgelseskriterium inden for solcellesektoren, og derfor er den ikke angivet i sammendraget af evalueringsresultaterne. Beslutningstagere og eksperter på området er enige om, at tilbagebetalingstid ikke udgør et tilstrækkeligt præcist grundlag for vurdering af solcelleprojekter. Dette skyldes solcelleteknologiernes prækompetitive karakter, idet de indtil videre koster mere end konventionelle energikilder. Der tages dog hensyn til de enorme markedsmuligheder fremover, og dette afspejles i de væsentligste vurderingsparametre (bl. a. omkostninger til anlæg og ydede tjenester).

Angående Revisionsrettens spørgsmål om hovedsigtet på solcelleområdet, centreres Joule-forskningsaktiviteterne ifølge Kommissionens opfattelse om innovativ komponentudvikling, medens Thermie-demonstrationsaktiviteterne sigter mod at nedbringe de samlede omkostninger ved et integreret solcellesystem. Ved alene at koncentrere indsatsen om grundforskning ville man se bort fra mere end 50 % af mulighederne for at opnå besparelser ved innovativ integration af komponenter.

Projektstyring og -kontrol

3.26. I en periode steg arbejdsbyrden betydeligt for den afdeling af Joule, som står for kontrakterne om vedvarende energikilder. Derfor måtte der ansættes yderligere personale så hurtigt, som procedurerne gav mulighed for, og 11 »cluster coordinators« blev udvalgt hurtigst muligt gennem en udbudsprocedure. Takket være det nyansatte personale og bistanden fra »cluster coordinators« havde de videnskabelige sagsbehandlere medio 1998 højst ansvaret for 26 projekter.

3.27. For at optimere anvendelsen af menneskelige og finansielle ressourcer er det i Joule-programmets kvalitetsstyringshåndbog anført, at de videnskabelige sagsbehandlere normalt deltager i tre møder: opstart, midtvejsevaluering og projektafslutning. De kontraherende parter mødes hovedsagelig i Bruxelles, medmindre en inspektion af udstyr er nødvendig.

Inspektioner udgør ikke den eneste form for projektopfølgning. De kan anvendes i projektets kritiske faser, men de er ikke altid nødvendige, eller de kan være utilstrækkelige.

35 Joule-projekter er blevet inspiceret i alt, heraf 12 ved projektopstarten og 23 under projektudførelsen.

Møderne i forbindelse med projektopstarten bør tælles med, da de gør det lettere at planlægge en effektiv opfølgning på et senere tidspunkt. Dette gælder navnlig for komplekse projekter. Det samme gør sig gældende for projektopfølgningsmøder på konferencer, hvorved Kommissionen kan udnytte sine tjenesterejser bedre.

Pr. juni 1998 er 14 projekter under Thermie inspiceret, hvilket er en rimelig andel i betragtning af, at det første projekt blev indledt ved udgangen af 1995 og har en løbetid på fire eller fem år.

Til oplysning kan nævnes, at indtil videre er 37 % af de kontrakter, der er indgået siden 1990, (68 projekter) blevet inspiceret.

3.29. Kommissionen undersøger muligheden for, at eksperter med ansvar for den tekniske overvågning af projekter udvælges efter en fælles procedure. Den procedure alene mindsker imidlertid ikke den afstand mellem forskning og demonstration, som Revisionsretten nævner.

3.30. Kommissionen er opmærksom på de risici, som Revisionsretten nævner, og den har truffet de nødvendige forholdsregler. Overvågningen af kontrakternes videnskabelige aspekter er overladt til medarbejdere med ekspertise på områderne. Medarbejderne kan før deres ansættelse i Kommissionen have arbejdet for fysiske eller juridiske personer, som Kommissionen har indgået kontrakter med. Disse sagsbehandleres specialiserede erfaringer svarer i mange tilfælde til den jobprofil, som Kommissionen har brug for, og erfaringerne danner et væsentligt grundlag for den videnskabelige overvågning af projekterne. For øvrigt er Kommissionens sagsbehandlere lige fra ansættelsen, som foregår på grundlag af offentliggjorte, generelle udvælgelsesprøver, forpligtet til at overholde alle vedtægtens bestemmelser om tavshedspligt og fortrolighed.

3.31. Revisionsretten henviser i sin særberetning til et projekt, hvor afleveringsprøvningen af udstyr, der blev anvendt i projektet, blev udført af en virksomhed fra den koncern, som den eksterne ekspert arbejder i. Kommissionen ser imidlertid ingen interessekonflikt mellem ekspertens faktuelle, tekniske overvågning af projektet og prøvningen af udstyrets kvalitet, som blev udført af en virksomhed i samme koncern.

3.32. Kommissionens systematiske kontrol med omkostningsopgørelserne/-kravene går videre end en simpel efterprøvning af de anmeldte omkostninger og opdelingen af disse i forhold til det oprindelige budget. Efterprøvningen skal vise, om omkostningerne står i forhold til det udførte arbejde.

GD XII har styrket sin revisionsafdeling i overensstemmelse med de forpligtelser, den har indgået over for budgetmyndigheden. Udviklingen af en ny revisionsstrategi, som hviler på en analyse af risikoindikatorer, er næsten afsluttet, og denne vil effektivisere de kontroller, der udføres. I den sammenhæng er der iværksat et udbud den 27. maj 1998 med henblik på at udvælge eksterne revisorer.

Antallet af Thermie-kontrakter, der styres af den samme sagsbehandler, og tidsfristerne til at behandle dem gør det ikke muligt at øge kontrollen af omkostningsbilag nævneværdigt uden at risikere at blokere programmet.

Antallet af revisioner hos kontrahenterne forventes imidlertid at stige betydeligt med den afdeling til revision af kontrakter, der oprettes for øjeblikket.

3.33. GD XII's informationssystem AMPERE-AQUA er tilpasset den daglige ledelse af projekter. For øjeblikket evalueres nye ledelsesværktøjer som f. eks. situationsoversigter, der kan forbedre ledelsen.

Kommissionen har afgivet en betragtelig mængde oplysninger som grundlag for Revisionsrettens særberetning, og Kommissionen har udført ad hoc-arbejde for Revisionsretten, som har krævet betydelige personaleressourcer.

3.34. PROMAN-systemets svage sider er kendte.

Kommissionen undersøger allerede et nyt værktøj (Project Management System), som i højere grad opfylder behovet for en samlet overvågning af kontrakter og kontrahenter.

3.36. Det planlægges at harmonisere tidsintervallerne mellem omkostningsopgørelserne i det femte rammeprogram.

3.37. Et af hovedmålene med forsknings- og udviklingspolitikken er at fremme deltagelsen af SMV. Forskud er et centralt element i opfyldelsen af denne målsætning. Det er klart, at Kommissionen er særlig opmærksom på at beskytte sine finansielle interesser, når der ydes forskud. Dette er dog ikke nok til at sikre, at en konkurs opdages i tide.

Fra januar 1998 har Kommissionen anvendt et edb-baseret varslingssystem. Kontrahenter, der retsforfølges - hvilket er tilfældet ved konkurs - registreres umiddelbart i systemet, som alle generaldirektorater kan søge oplysninger i.

Programforvaltningsomkostninger

3.42. 3.43. FTU-programmerne har en integreret budgetstruktur. Rådet vedtager en maksimal procentsats til personaleomkostninger og administrative omkostninger for hvert særprogram. I bilag til budgettet vedtager budgetmyndigheden hvert år en sammenligningstabel, som opdeler hvert programs budget i interventionsomkostninger og fem kategorier af administrative omkostninger, bl. a. personaleomkostninger. Sammenligningstabellen udarbejdes under overholdelse af de lofter, som Rådet vedtager. Gennemførelsen af programmernes budgetter planlægges nøje under hensyn til principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning, og den overvåges løbende af Kommissionen.

Kommissionens driftsbudget (del A i budgettet) er ikke opdelt efter FTU-program, men efter generaldirektorat. Ifølge dette modtager GD XII og GD XVII ligeledes budgetmidler, som hovedsagelig anvendes til omkostninger til infrastruktur. Denne budgettildeling overvåges omhyggeligt af GD IX i samarbejde med alle Kommissionens tjenestegrene.

For at sikre, at generaldirektoraternes tværgående tjenester kan fungere tilfredsstillende er et antal vedtægtsmæssigt ansatte, som aflønnes over konto B6-7151 (ikke-nuklear energi eller Joule-Thermie), tilknyttet disse tjenester i GD XII. Hertil kommer, at tjenestemænd, der som følge af omplacering og intern mobilitet arbejder for andre programmer, aflønnes over Joule, medens vedtægtsmæssigt ansatte aflønnet under andre programmer arbejder for