Kommissionens beslutning

af 11. december 2002

om den godkendte italienske støtteordning for Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste

(meddelt under nummer K(2002) 4829)

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2003/230/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler(1), og under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFORLØB

(1) I 1998 vedtog Kommissionen en meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne(2) (herefter benævnt "meddelelsen").

(2) I overensstemmelse med meddelelsens punkt 37 har Kommissionen taget de eksisterende skattemæssige støtteforanstaltninger i medlemsstaterne op til revurdering. Som led i sin revurdering anmodede Kommissionen i brev af 12. februar 1999 (D/50716) om oplysninger om skatteordningen for Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste. Denne ordning blev godkendt på visse betingelser i 1995(3).

(3) I brev af 2. juli 1999 (A/35043) underrettede de italienske myndigheder Kommissionen om, at støtteordningen aldrig var trådt i kraft, eftersom alle de nødvendige bestemmelser for gennemførelsen deraf ikke var blevet vedtaget. Kommissionen udbad sig supplerende oplysninger i breve af 1. december 1999 (D/64991), 21. marts 2000 (D/51237) og 27 juli 2000 (D/54024) for at efterprøve, om skatteordningens gennemførelsesbestemmelser var forenelige med Kommissionens betingede beslutning om at godkende den(4). De italienske myndigheder besvarede ikke anmodningerne om oplysninger.

(4) Ved brev af 27. juli 2000 (D/54024) underrettede Kommissionen de italienske myndigheder om, at den nærede tvivl om ordningens forenelighed med fællesmarkedet og opfordrede dem til at fremsætte bemærkninger i løbet af en måned efter afsendelsen af brevet, jf. artikel 17, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 656/1999(5). De italienske myndigheder fremsatte ingen bemærkninger inden fristens udløb. I brev af 22. september 2000 bekræftede de, at centeret ikke var i drift, og oplyste Kommissionen, at den italienske regering overvejede, hvilke foranstaltninger den skulle træffe.

(5) I brev af 11. juli 2001 foreslog Kommissionen Italien en række foranstaltninger og opfordrede de italienske myndigheder til:

- at ophæve ordningen for Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste inden den 1. januar 2002

- senest den 31. oktober 2001 at offentliggøre en meddelelse om vedtagelse af de nødvendige foranstaltninger for at ophæve ordningen for Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste.

(6) Da ingen af Kommissionens to ovennævnte anmodninger var blevet efterkommet den 1. januar 2002, og da Kommissionen ikke havde modtaget noget officielt svar, tog den til efterretning, at de italienske myndigheder afviste at gennemføre de foreslåede foranstaltninger. I brev af 27. februar 2002 underrettede Kommissionen Italien om, at den havde besluttet at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste. Italien besvarede brevet om indledningen af proceduren den 13. maj 2002.

(7) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(6). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger om foranstaltningen. Den modtog ingen bemærkninger.

II. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN

(8) Retsgrundlaget for oprettelsen af Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste er artikel 3 i lov nr. 19 af 9. januar 1991.

(9) I henhold til denne lov skal der oprettes et Center for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste (herefter benævnt "centeret i Trieste"), og loven giver skattelettelser til finansierings- og forsikringsselskaber samt kreditinstitutter (i ind- og udland), som arbejder på centeret ved hjælp af særlige driftsstrukturer (datterselskaber, filialer eller agenturer). Skattelettelserne består i:

- fritagelse for selskabsskatten (IRPEG) for fortjenester opnået på centret som følge af transaktioner i Central- og Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen eller ved handel med værdipapirer i forbindelse med sådanne transaktioner

- en nedsættelse af de indirekte erhvervsskatter (registreringsafgift, stempelafgifter og ejendomsskatter) med et fast beløb.

(10) Lettelserne gives for en periode på fem år fra åbningen af centeret i Trieste, og der gælder to lofter: det samlede støttebeløb må ikke overstige 65 mia. ITL (ca. 34. mio. EUR), og det samlede låne- og investeringsbeløb i Østeuropa, må ikke overstige 3,5 mio. EUR. Selskaber, der driver virksomhed på centeret i Trieste, er ikke forpligtet til at tilbageholde skat af deres aktiviteter (obblighi di sostituto d'imposta).

III. ITALIENS BEMÆRKNINGER

(11) I brev af 13. maj 2002 erklærede de italienske myndigheder, at de allerede havde afgivet alle relevante oplysninger i deres korrespondance med Kommissionen.

(12) De understregede især, at centeret i Trieste aldrig var taget i brug, og at man aldrig havde vedtaget de gennemførelsesbestemmelser, der var nødvendige for at starte aktiviteterne. I forbindelse med revisionen af adfærdskodeksen for erhvervsbeskatning(7) bekræftede den daværende finansminister i brev af 27. februar 2001 de italienske myndigheders tilsagn om ikke at åbne centeret i Trieste. Endelig henviste de italienske myndigheder til mødet den 19. marts 2002 i arbejdsgruppen vedrørende adfærdskodeksen, hvor den italienske repræsentant havde oplyst, at ordningen for centeret i Trieste ville blive ophævet inden for et tidsrum svarende til arbejdsprogrammet for adfærdskodeksen.

IV. VURDERING AF STØTTEN

(13) Kommissionen godkendte ordningen i 1995(8). Den indeholder de fire elementer, der er beskrevet i traktatens artikel 87, stk. 1.

(14) Den giver i første række en vedvarende fordel gennem fritagelsen for selskabsskatten og visse indirekte skatter, jf. punkt 9 ovenfor.

(15) For det andet finansieres foranstaltningen med statsmidler. Skattelettelserne finansieres med offentlige midler fra centralregeringen eller de lokale myndigheder, og denne myndighed mister i alle tilfælde indtægter.

(16) Foranstaltningen er selektiv, idet den er begrænset til aktiviteter, der vedrører finansielle serviceydelser i Central- og Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen.

(17) Endelig kan foranstaltningen fordreje samhandelen og konkurrencen for selskaber i finans- og forsikringssektoren. Der foregår i øjeblikket en intens samhandel mellem medlemsstaterne i disse to sektorer. At alle aktiviteterne i de selskaber, der driver virksomhed i centeret i Trieste, foregår uden for EU, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at udelukke en fordrejning af handelen mellem medlemsstaterne(9).

(18) I sin beslutning fra 1995 betegnede Kommissionen netop ordningen som driftsstøtte, men erklærede den for forenelig med fællesmarkedet i medfør af undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c) (nu artikel 87, stk. 3, litra c). Som allerede bemærket i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure(10), fandt Kommissionen ved sin vurdering af skatteordningens forenelighed i 1995 især:

- at Fællesskabets interesse i at skabe et incitament til at udvikle finansmarkederne i de østeuropæiske lande ved at mobilisere privat kapital var så stor, at det begrundede driftsstøtte på trods af den fordrejning af konkurrencevilkårene, den medførte

- at fordrejningen af konkurrencen ville blive begrænset og ikke tilstrækkelig til at ændre samhandelsvilkårene og således ikke stride mod den fælles interesse.

(19) På baggrund af sin meddelelse om skattestøtte og den ændrede situation i Central- og Østeuropa har Kommissionen taget sin vurdering af ordningens forenelighed op til fornyet overvejelse under hensyntagen til, at ordningen, som blev godkendt i 1995, endnu ikke er trådt i kraft.

(20) Kommissionen understreger først og fremmest, at støtteordningen udgør driftsstøtte, som principielt er uforenelig med fællesmarkedet og dermed forbudt. Driftsstøtte, der består af foranstaltninger uden forbindelse med iværksættelsen af specifikke projekter, men som mindsker virksomhedens løbende udgifter, er i princippet forbudt, fordi den fordrejer konkurrencevilkårene uden at bidrage til opfyldelsen af Fællesskabets mål. Derfor tillader Kommissionen, som anført i meddelelsens punkt 32, for øjeblikket kun driftsstøtte undtagelsesvis og på visse betingelser i områder, der er omfattet af undtagelsen i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), og i specifikke sektorer, som skibsbygningsindustrien, i forbindelse med miljøbeskyttelse samt i transportsektoren og søfartssektoren. Ordningen for centret i Trieste vedrører ikke en region, der er omfattet af undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra a), eller en sektor, som betragtes som berettiget til særbehandling.

(21) Endvidere mener Kommissionen, at ordningen i dag - i modsætning til for fem år siden - kan fordreje konkurrencen betydeligt på markedet for finansielle tjenesteydelser.

(22) I denne forbindelse skal det understreges, at Kommissionen fandt, at de støtteforanstaltninger, Italien havde planlagt, var nødvendige for at udvikle kapitalmarkederne i de central- og østeuropæiske lande, hvilket afgjort var i Fællesskabets interesse.

(23) Efter 1994/1995, hvor størstedelen af europaaftalerne med de østeuropæiske lande trådte i kraft, er udviklingen af disse markeder imidlertid steget gradvist.

(24) Europaaftalerne indeholder specifikke klausuler om liberalisering af markederne og handelen og om retten til at etablere sig, ikke mindst den gensidige ret for finansierings- og forsikringsselskaber i EU og i signatarstaterne til at iværksætte og udføre enhver økonomisk aktivitet gennem oprettelse og drift af datterselskaber, filialer og agenturer(11). Derfor ville ordningens foranstaltninger for centeret i Trieste i dag få alvorligere følger for konkurrencen, eftersom mange af de hindringer, der tidligere stod i vejen for de spirende kapitalmarkeder i en række lande i det område, det drejer sig om, nu er blevet mindre.

(25) Fra og med 1995 er der desuden taget nye finansielle instrumenter i brug til fordel for kandidatlandene for at lette tiltrædelsesprocessen. Iværksættelsen af specifikke initiativer og programmer i henhold til Agenda 2000 og konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Berlin(12) har dermed givet adgang til yderligere instrumenter, der kan motivere investorer og lette den økonomiske overgang i de central- og østeuropæiske lande(13). På baggrund heraf er der et mindre behov for en generel ordning, som gælder finansielle tjenesteydelser i alle lande i Central- og Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen uden at tage hensyn til den specifikke socioøkonomiske situation.

(26) Kommissionen understreger, at hverken Italien eller andre interesserede parter har fremsat bemærkninger til disse spørgsmål.

V. KONKLUSION

(13) Kommissionen fastholder, at statsstøtteordningen for Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste er uforenelig med fællesmarkedet. Eftersom ingen hidtil har modtaget støtte under ordningen, konkluderer Kommissionen, at ordningen skal ophæves snarest muligt -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den statsstøtte, som Italien fik tilladelse til at give til Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste, oprettet i henhold til artikel 3 i lov nr. 19 af 9. januar 1991, er uforenelig med fællesmarkedet.

Artikel 2

Fra og med datoen for meddelelsen af denne beslutning afholder Italien sig fra at vedtage nogen form for foranstaltning for Centret for Finansielle Ydelser og Forsikringsydelser i Trieste og ophæver artikel 3 i lov nr. 19 af 9. januar 1991 senest seks måneder efter vedtagelsen af denne beslutning.

Artikel 3

Italien underretter senest seks måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 11. december 2002.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 115 af 16.5.2002, s. 9.

(2) Kommissionens meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne (EFT C 384 af 10.12.1998).

(3) Beslutning 95/452/EF af 12. april 1995, EFT L 264 af 7.11.1995.

(4) Se fodnote side 3.

(5) EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1.

(6) Se fodnote side 1.

(7) EFT C 2 af 6.1.1998, s. 1.

(8) Se fodnote s. 3.

(9) Sag 142/87, præmis 35, Sml. 1990, s. I-959.

(10) Se fodnote s. 1.

(11) Se f.eks. artikel 45 i europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og medlemsstaterne på den ene side og Den Tjekkiske Republik på den anden side, EFT L 360 af 31. december 1994, som trådte i kraft den 1.2.1995.

(12) Det Europæiske Råds møde den 24. og 25. marts 1999.

(13) Rådets forordning (EF) nr. 1266/1999 af 21. juni 1999 om samordning af støtten til ansøgerlandene som led i førtiltrædelsesstrategien og Rådets forordning (EF) nr. 1267/1999 af 21. juni 1999 om oprettelse af et strukturpolitisk førtiltrædelsesinstrument, EFT L 161 af 26. juni 1999.