INITIATIV

fra Forbundsrepublikken Tyskland og Republikken Finland med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om konkurs, forelagt Rådet den 26. maj 1999

(1999/C 221/06)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 61, litra c), og artikel 67, stk. 1,

under henvisning til Tysklands og Finlands initiativ,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(1),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den Europæiske Union har sat sig som mål at indføre et område med frihed sikkerhed og retfærdighet;

(2) det er en forudsætning for et velfungerende indre marked, at der indføres forbedrede og hurtigere procedurer for behandling af konkurser med grænseoverskridende virkninger; vedtagelsen af denne forordning er nødvendig for at virkeliggøre dette mål;

(3) der er tale om et mål, der henhører under det civilretlige samarbejde som omhandlet i traktatens artikel 65;

(4) virksomhedernes aktiviteter har i stadigt stigende grad grænseoverskridende virkninger og er derfor i stadigt større omfang underlagt Fællesskabets retsregler. Eftersom virksomheders fallit har betydning for det indre markeds funktion, er der behov for en fællesskabsretsakt, som gør det muligt at samordne de foranstaltninger, der skal træffes vedrørende en insolvent skyldners aktiver;

(5) det er en forudsætning for et velfungerende indre marked, at parterne ikke tilskyndes til at overføre formuegenstande eller tvister fra en medlemsstat til en anden for at forbedre deres retsstilling ("forum shopping");

(6) disse mål vil følgelig ikke kunne virkeliggøres i tilstrækkelig grad på nationalt plan, og det er derfor berettiget at gennemføre en foranstaltning på fællesskabsplan;

(7) i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet indeholder forordningen kun bestemmelser, der fastlægger kompetencen for insolvensbehandlingens indledning og for de afgørelser, der følger direkte af insolvensbehandlingen, og som træffes i snæver forbindelse hermed. Endvidere indeholder forordningen bestemmelser om anerkendelse af sådanne afgørelser og om den lovgivning, der finder anvendelse, og disse bestemmelser er ligeledes i overensstemmelse med ovennævnte princip;

(8) konkurs, akkord og andre lignende ordninger er undtaget fra anvendelsesområdet for Bruxelles-konventionen af 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager(3), som ændret ved konventionerne om tiltrædelse af nævnte konvention(4);

(9) for at virkeliggøre målsætningen om at forbedre og fremskynde procedurerne for behandling af konkurser med grænseoverskridende virkninger er det nødvendigt og hensigtsmæssigt, at bestemmelserne om domstolskompetence, anerkendelse samt den lovgivning, der skal finde anvendelse på dette område, fastlægges i en fællesskabsretsakt, der er bindende, og som gælder umiddelbart i medlemsstaterne;

(10) denne forordning finder anvendelse på alle bobehandlinger uden forskel, uanset om skyldneren er en fysisk person eller juridisk person, en forretningsdrivende eller en privatperson. Insolvensbehandling af forsikringsselskaber og kreditinstitutter, investeringsselskaber, der præsterer tjenesteydelser, som indebærer, at de ligger inde med tredjemands kapital eller værdipapirer, samt investeringsinstitutter er undtaget fra denne forordnings anvendelsesområde. Sådanne virksomheder er ikke omfattet af forordningen, dels fordi de er underlagt særlige ordninger, dels fordi de nationale tilsynsmyndigheder har meget vidtgående udøvende beføjelser;

(11) forordningen beror på en accept af det forhold, at det under vidt forskellige omstændigheder næppe er muligt at indføre en fælles procedure for insolvensbehandling med generel gyldighed for Fællesskabet som helhed. På denne baggrund ville det ofte give anledning til problemer, såfremt lovgivningen i den stat, hvor insolvensbehandlingen indledes, skulle anvendes uden undtagelse. Dette gælder eksempelvis for de meget forskelligt udformede sikringsrettigheder, der findes i Fællesskabet. Men også de fortrinsrettigheder, som enkelte kreditorer påberåber sig under insolvensbehandlingen, er til dels udformet meget forskelligt. Med forordningen tages der hensyn hertil i to henseender. Dels fastlægges der særlige bestemmelser i tilknytning til særligt betydningsfulde rettigheder og retlige forhold (f.eks. tingslige rettigheder og arbejdsaftaler). Dels åbnes der parallelt med en hovedinsolvensbehandling med universel gyldighed mulighed for anvendelse af nationale procedurer, som kun vedrører de aktiver, der befinder sig i den stat, hvor insolvensbehandlingen indledes;

(12) i kraft af paralleliteten mellem en hovedinsolvensbehandling - der anerkendes i de andre medlemsstater - og en sekundær insolvensbehandling, som giver kreditorer i en anden medlemsstat mulighed for at anvende et lokalt retsmiddel med henblik på at varetage deres interesser, undgås en alt for usmidig centralisering. Præceptive regler om samordning med hovedinsolvensbehandlingen sikrer behovet for ensartethed i Fællesskabet;

(13) der kan indledes en insolvensbehandling i den medlemsstat, hvor centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig. Hovedinsolvensbehandlingens anvendelsesområde er universelt. Den tager sigte på at omfatte alle skyldnerens aktiver på verdensplan og berøre alle kreditorer, uanset hvor de befinder sig. Ved centret for skyldnerens hovedinteresser forstås det sted, med hvilket han regelmæssigt har meget tætte forbindelser, hvor hans forskelligartede forretningsforbindelser er koncentreret, og hvor hovedparten af skyldnerens formue for det meste befinder sig. Det er også det sted, som kreditorerne kender bedst;

(14) forordningens kompetenceregler fastsætter kun den internationale kompetence, dvs. de udpeger den medlemsstat, hvis retter kan indlede insolvensbehandling. Den stedlige kompetence inden for denne medlemsstat skal afgøres efter den pågældende medlemsstats nationale lovgivning;

(15) med bestemmelsen om international kompetence i artikel 3, stk. 1, gives der den ret, som har kompetence til at indlede hovedinsolvensbehandlingen, bemyndigelse til at træffe afgørelse om anvendelse af sikrede retsmidler fra det øjeblik, hvor der anmodes om indledning af insolvensbehandling. Det er meget vigtigt for at sikre insolvensbehandlingens effektivitet, at der anvendes sikrende retsmidler både forud for og efter insolvensbehandlingens indledning. Med forordningen gives der to muligheder herfor. For det første kan den ret, som har kompetence til at indlede hovedinsolvensbehandlingen, træffe afgørelse om anvendelse af sikrende retsmidler over for aktiver, som befinder sig i udlandet. Sådanne afgørelser fuldbyrdes i henhold til artikel 25, stk. 1, tredje afsnit. For det andet kan en midlertidig kurator, der er udpeget inden indledningen af hovedinsolvensbehandlingen, anmode om, at der i de stater, hvor skyldneren har et forretningssted, og i hvilke han ønsker at indlede en sekundær insolvensbehandling, træffes de sikrende retsmidler, som er mulige i henhold til den pågældende stats lovgivning (artikel 38);

(16) retten til at indgive begæring om selvstændig territorial insolvensbehandling er begrænset til lokale kreditorer og til det lokale forretningssteds kreditorer eller til tilfælde, hvor hovedinsolvensbehandlingen ikke kan indledes i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig. Grunden til denne begrænsning af selvstændige stedlige insolvensbehandlinger er, at sådanne insolvensbehandlinger skal begrænses til det strengt nødvendige;

(17) der kan forekomme tilfælde, hvor skyldnerens bo er for kompliceret til at blive administreret under ét, eller hvor forskellene i de pågældende retssystemer er meget omfattende, således at der kan opstå vanskeligheder i forbindelse med udvidelsen af virkningerne efter lovgivningen i den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt, til de øvrige stater, hvor aktiverne befinder sig. Af denne grund kan kurator for hovedinsolvensbehandlingen indgive begæring om indledning af sekundær insolvensbehandling, når hensynet til en effektiv forvaltning af boet nødvendiggør det;

(18) hovedinsolvensbehandlingen og selvstændige stedlige insolvensbehandlinger vil dog kun kunne medvirke til en effektiv realisering af konkursmassen, hvis der foretages en samordning af de parallelt indledte insolvensbehandlinger. En væsentlig forudsætning herfor er et tæt samarbejde mellem de forskellige kuratorer, der navnlig bør indebære en fyldestgørende udveksling af oplysninger. For at sikre hovedinsolvensbehandlingens forrang gives kuratoren for denne insolvensbehandling flere muligheder for at udøve indflydelse på de samtidige sekundære insolvensbehandlinger. Han kan f.eks. indgive begæring om indledning af en sådan insolvensbehandling, fremsætte forslag om en saneringsplan eller tvangsakkord eller begære udsættelse af likvidationen af aktiverne under den sekundære insolvensbehandling;

(19) enhver kreditor har, uanset hvor i Fællesskabet han er bosiddende, ret til at anmelde sine fordringer imod skyldners bo i enhver insolvensbehandling, der er indledt i Fællesskabet. Dette gælder også for skattemyndighederne og socialsikringsorganerne. For at sikre kreditorerne en ensartet behandling bør udlodningen af provenuet imidlertid samordnes. Hver kreditor må ganske vist beholde, hvad han har opnået i forbindelse med en insolvensbehandling, men kan først tage del i udlodningen fra boet under en anden insolvensbehandling, når kreditorer med samme plads i konkursordenen har opnået en tilsvarende procentvis dividende. Der skal således udarbejdes en samlet udlodningsoversigt for Fællesskabet som helhed;

(20) forordningen indebærer umiddelbar anerkendelse af afgørelser vedrørende indledning, afvikling og afslutning af insolvensbehandlinger, som falder inden for forordningens anvendelsesområde, og af afgørelser, der er truffet i umiddelbar tilknytning til sådanne insolvensbehandlinger. Den automatiske anerkendelse medfører således, at de virkninger, som en insolvensbehandling tillægges i den stat, hvor insolvensbehandlingen indledes, udvides til alle øvrige medlemsstater. Anerkendelsen af de retsafgørelser, der træffes af medlemsstaternes domstole, bør bygge på princippet om gensidig tillid; med henblik herpå begrænses begrundelserne for ikke-anerkendelse til det strengt nødvendige. Dette princip bør også lægges til grund ved bilæggelsen af den konflikt, der opstår, når domstolene i to medlemsstater anser sig for kompetente til at indlede en hovedinsolvensbehandling. Den afgørelse, som træffes af den domstol, som først indleder insolvensbehandlingen, skal anerkendes i de øvrige medlemsstater, uden at disse har beføjelse til at underkaste denne domstols afgørelse en retlig kontrol;

(21) forordningen fastlægger i konkursforhold ensartede lovvalgsregler, som træder i stedet for de nationale regler, der gælder på den internationale privatrets område. Når der i denne forordning tales om "den lovgivning, der finder anvendelse", henvises der til medlemsstatens nationale lovgivning, idet der herved ses bort fra denne stats internationale privatretlige regler. Medmindre andet er fastsat, anvendes loven i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen indledes (lex concursus). Denne lovvalgsregel gælder både for hovedinsolvensbehandlingen og for stedlige insolvensbehandlinger. Lex concursus fastsætter alle insolvensbehandlingens virkninger, såvel de processuelle som de materielle for de berørte personer og retlige forhold; den fastsætter alle betingelserne for en insolvensbehandlings indledning, forløb og afslutning;

(22) den automatiske anerkendelse af en insolvensbehandling, som er underlagt lovgivningen i den stat, hvor insolvensbehandlingen indledes, kan kollidere med de regler, som gælder for transaktioner, der foretages i de pågældende medlemsstater. Til beskyttelse af berettigede forventninger og omsætningssikkerheden i andre medlemsstater end den, hvor insolvensbehandlingen er indledt, fastsættes der i forordningens artikel 5-15 en række undtagelser fra denne almindelige regel;

(23) i forbindelse med tingslige rettigheder er der et særligt behov for en særbestemmelse, der afviger fra lovgivningen i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen indledes, da disse rettigheder er af stor betydning for långivningen. Stiftelsen, gyldigheden og omfanget af tingslige rettigheder reguleres derfor af lovgivningen på det sted, hvor aktiverne befinder sig, og berøres ikke af indledningen af insolvensbehandlingen. Indehaveren af den tingslige ret kan således fortsat gøre sin ret gældende til at udskille sikkerheden fra boet. Hvis en insolvensbehandling også kan omfatte tingslige rettigheder i henhold til lovgivningen i den stat, hvor aktiverne befinder sig, kan kurator indgive begæring om indledning af en sekundær insolvensbehandling, såfremt skyldner har et forretningssted der. Hvis der ikke indledes en sådan territorial insolvensbehandling, falder det pågældende aktiv på ind under hovedinsolvensbehandlingen universelle virkning, således at et overskydende provenu i tilfælde af salg af sikkerheden skal tilbageføres til boet;

(24) selv om modregning ikke er tilladt i henhold til lovgivningen i den stat, hvor insolvensbehandlingen indledes, er en kreditor alligevel berettiget til modregning, såfremt modregning er mulig efter den lovgivning, der gælder for den insolvent skyldners fordring. Modregning bliver således reelt en form for garanti baseret på retsforskrifter, som den pågældende kreditor kan sætte sin lid til, når der indgås aftale om fordringen, eller fordringen opstår;

(25) der er endvidere et særligt behov for beskyttelse i forbindelse med betalingssystemer og finansielle markeder. Dette gælder f.eks. for mekanismer som close-out-netting og netting, der forekommer i disse systemer, samt for salg af værdipapirer og for de garantier, der stilles til sikring af sådanne transaktioner, jf. navnlig Rådets direktiv 98/26/EF af 19. maj 1998 om endelig afregning i betalingssystemer og vædipapirafviklingssystemer(5). For sådanne transaktioner skal derfor alene gælde den lovgivning, som finder anvendelse på det pågældende system eller marked. Formålet med denne bestemmelse er at undgå, at de mekanismer, for betaling og afvikling af transaktioner, der omfattes af betalings- og afregningssystemer, eller som anvendes på medlemsstaternes organiserede finansielle markeder, kan ændres i tilfælde af en forretningspartners konkurs. For så vidt angår en del af de her omtalte forhold indeholder direktiv 98/26/EF særbestemmelser, der har forrang frem for de generelle bestemmelser i denne forordning;

(26) til beskyttelse af arbejdstagere og arbejdsmarkedsforhold skal spørgsmålet om virkningerne af en insolvensbehandling for videreførelsen eller afslutningen af et ansættelsesforhold og for de rettigheder og pligter, som parterne i et sådant arbejdsforhold har, afgøres efter den lovgivning, som finder anvendelse på aftalen i henhold til de almene lovvalgsregler. Andre konkursretlige spørgsmål, som f.eks. om arbejdstagernes fordringer er beskyttet som privilegerede fordringer, samt om disse eventuelle privilegerede fordringers placering i konkursordenen, skal afgøres efter lovgivningen i den stat, hvor insolvensbehandlingen indledes;

(27) af hensyn til omsætningen skal hovedindholdet i afgørelsen om indledning af insolvensbehandlingen på kurators anmodning bekendtgøres i de øvrige medlemsstater. En medlemsstat kan dog foreskrive obligatorisk bekendtgørelse, hvis der befinder sig et forretingssted på dens område. Bekendtgørelsen er dog i intet af tilfældene en forudsætning for anerkendelsen af den udenlandske insolvensbehandling;

(28) det kan forekomme, at nogle af de berørte personer er uvidende om, at der er indledt insolvensbehandling, og i god tro handler i strid med de nye omstændigheder. Med henblik på at beskytte sådanne personer, der som følge af ukendskab til den udenlandske insolvensbehandling opfylder en forpligtelse over for skyldner, selv om den skulle have været opfyldt over for den udenlandske kurator, fastsættes det i forordningen, at en sådan opfyldelse eller betaling frigør den pågældende person;

(29) til forordningen er der knyttet bilag, der vedrører insolvensbehandlingens organisation i henhold til medlemsstaternes nationale ret. Rådet forbeholder sig retten til at ændre disse bilag, så der kan tages hensyn til eventuelle ændringer af medlemsstaternes nationale ret;

(30) i henhold til artikel 1 og 2 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet til Amsterdam-traktaten, til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager disse medlemsstater ikke vedtagelsen af denne forordning; forordningen er derfor ikke bindende for og finder ikke anvendelse i Det Forenede Kongerige eller Irland, medmindre disse medlemsstater gør brug af deres rettigheder i henhold til artikel 3 og 4 i nævnte protokol;

(31) i henhold til artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet til Amsterdamtraktaten, til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager denne medlemsstat ikke i vedtagelsen af denne forordning; forordningen er derfor ikke bindende for og finder ikke anvendelse i Danmark, medmindre denne medlemsstat i henhold til artikel 7 i nævnte protokol meddeler Rådet, at Danmark ikke længere vil påberåbe sig hele eller en relevant del af protokollen -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

KAPITEL I

ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Artikel 1

Anvendelsesområde

1. Denne forordning finder anvendelse på kollektive bobehandlinger som følge af skyldnerens insolvens, der medfører, at skyldneren helt eller delvis mister rådigheden over sine aktiver, og at der udpeges en kurator.

2. Denne forordning finder ikke anvendelse på insolvensbehandling af forsikringsselskaber og kreditinstittuter, investeringsselskaber, der præsterer tjenesteydelser, som indebærer, at de ligger inde med tredjemands kapital eller værdipapirer, samt investeringsinstitutter.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

a) "insolvensbehandling": de i artikel 1, stk. 1, nævnte kollektive bobehandlinger. Listen over disse procedurer er opført i bilag A, som udgør en integrerende del af denne forordning

b) "kurator": en person eller et organ der har til opgave at forvalte eller realisere massen eller at føre tilsyn med forvaltningen af skyldnerens forretninger. Listen over disse personer og organer er opført i bilag C, der udgør en integrerende del af denne forordning

c) "likvidation": en insolvensbehandling som defineret i litra a), der medfører, at skyldnerens aktiver realiseres, herunder også de tilfælde, hvor insolvensbehandlingen afsluttes enten som følge af en tvangsakkord eller andre foranstaltninger, der bringer skyldnerens insolvens til ophør, eller fordi aktiverne ikke er tilstrækkelige. Listen over disse bobehandlinger er opført i bilag B, der udgør en integrerende del af denne forordning

d) "ret": en retsinstans eller anden myndighed, som i en medlemsstat har kompetence til at indlede insolvensbehandling eller træffe afgørelser under insolvensbehandlingen

e) "afgørelse": i forbindelse med indledning af insolvensbehandling eller udpegelse af en kurator en beslutning truffet af en ret, der er kompetent til at indlede en sådan behandling eller til at udpege en kurator

f) "tidspunktet for insolvensbehandlingens indleding": det tidspunkt, på hvilket afgørelsen herom få virkning, uanset om afgørelsen er endelig

g) "medlemsstat, i hvilken en formuegenstand befinder sig":

- fysiske genstande: den medlemsstat, på hvis område genstanden befinder sig

- formuegenstande og rettigheder, hvortil ejendomsretten eller adkomsten skal noteres i et offentligt register: den medlemsstat, i hvilken registret føres

- fordringer: den medlemsstat, på hvis område fordringens debitor har centret for sine hovedinteresser som fastsat i artikel 3, stk. 1

h) "forretningssted": ethvert sted, hvorfra skyldneren ikke-forbigående udøver enhver økonomisk eller erhvervsmæssig aktivitet under anvendelse af menneskelige midler og reelle produktionsfaktorer.

Artikel 3

International kompetence

1. Retterne i den medlemsstat, på hvis område centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig, har kompetence til at indlede insolvensbehandling. For selskabers og juridiske personers vedkommende anses det vedtægtsmæssige hjemsted for at være centret for skyldnerens hovedinteresser, medmindre andet godtgøres.

2. Befinder centret for skyldnerens hovedinteresser sig på en medlemsstats område, har retterne i en anden medlemsstat kun kompetence til at indlede insolvensbehandling, hvis skyldneren har et forretningssted på denne anden medlemsstats område. Denne insolvensbehandling kan kun omfatte den del af skyldnerens aktiver, der befinder sig på sidstnævnte område.

3. Er der indledt insolvensbehandling i henhold til stk. 1, bliver en insolvensbehandling, der senere indledes i henhold til stk. 2, en sekundær insolvensbehandling. Denne insolvensbehandling skal være en likvidation.

4. En territorial insolvensbehandling som omhandlet i stk. 2 kan kun indledes, inden en hovedinsolvensbehandling i henhold til stk. 1 er indledt, såfremt:

a) der ikke kan indledes hovedinsolvensbehandling i henhold til stk. 1 på grund af bestemmelserne i lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig, eller

b) anmodningen om territorial insolvensbehandling er indgivet af en kreditor, der har sin bopæl, sit sædvanlige opholdssted eller sit hjemsted i den medlemsstat, hvor det pågældende forretningssted befinder sig, eller hvis fordring er opstået i forbindelse med forretningsstedets drift.

Artikel 4

Den lovgivning, der finder anvendelse

1. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, er det konkurslovgivningen i den medlemsstat, på hvis område insolvensbehandlingen indledes, der gælder for insolvensbehandlingen og dens virkninger.

2. Lovgivningen i den stat, hvor insolvensbehandlingen indledes, bestemmer betingelserne for insolvensbehandlingens indledning og afslutning samt bestemmer dens forløb. Lovgivningen bestemmer navnlig:

a) hvilke skyldnere der kan gøres til genstand for en insolvensbehandling under hensyn til deres status

b) hvilke aktiver der indgår i konkursmassen, og hvordan der skal forholdes med hensyn til aktiver, som skyldneren erhverver efter insolvensbehandlingens indledning

c) skyldnerens og kurators respektive beføjelser

d) på hvilke betingelser der kan foretages gyldig modregning

e) insolvensbehandlingens virkning for ikke opfyldte aftaler, som skyldneren er part i

f) hvorledes insolvensbehandlingen virker på individualforfølgningsforanstaltninger bortset fra verserende retssager

g) hvilke fordringer der skal anmeldes som krav mod skyldnerens bo, og hvordan der skal forholdes med hensyn til fordringer, som er opstået efter insolvensbehandlingens indledning

h) reglerne for anmeldelse, prøvelse og anerkendelse af fordringer

i) reglerne for udlodning af provenuet ved realisering af aktiverne, konkursordenen samt hvilke rettigheder de kreditorer har, der har opnået delvis fyldestgørelse efter insolvensbehandlingens indledning på grundlag af en tinglig rettighed eller ved modregning

j) betingelserne for og virkningerne af insolvensbehandlingens afslutning, navnlig ved tvangsakkord

k) hvilke rettigheder kreditorerne har efter insolvensbehandlingens afslutning

l) hvem der skal betale omkostningerne og udgifterne i forbindelse med insolvensbehandlingen

m) reglerne for, at retshandler, der kan skade alle kreditorerne, er ugyldige i sig selv, kan omstødes eller kan anfægtes af kreditorerne.

Artikel 5

Tredjemands tinglige rettigheder

1. Indledningen af insolvensbehandlingen berører ikke en kreditors eller en tredjemands ret til fysiske eller immaterielle formuegenstande, løsre eller fast ejendom, som tilhører skyldneren, og som på tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning befinder sig på en anden medlemsstats område.

2. Rettigheder efter stk. 1 er navnlig:

a) retten til at realisere aktivet eller lade det realisere og til at lade sig fyldestgøre af provenuet eller udbyttet heraf, navnlig ved pant, herunder pant i fast ejendom

b) eneretten til at inddrive en fordring, navnlig en ret sikret ved pant i fordringen eller ved overdragelse til sikkerhed

c) retten til at forlange aktivet udleveret og/eller kræve erstatning af enhver, som besidder eller anvender det mod rettighedshaverens vilje

d) den tinglige ret til at oppebære afkastet af et aktiv.

3. Retten til at opnå en tinglig rettighed som nævnt i stk. 1, som er noteret i et offentligt register, og som kan gøres gældende over for tredjemand, er sidestillet med en tinglig rettighed.

4. Stk. 1, forhindrer ikke søgsmål om omstødelse, ugyldighed i forhold til kreditorerne eller ugyldighed i sig selv i henhold til artikel 4, stk. 2, litra m).

Artikel 6

Modregning

1. Indledningen af insolvensbehandlingen berører ikke en kreditors ret til at kræve sin fordring modregnet med skyldnerens, når den lovgivning, der gælder for den insolvente skyldners fordring, tillader modregningen.

2. Reglen i stk. 1 forhindrer ikke søgsmål om omstødelse, ugyldighed i forhold til kreditorerne eller ugyldighed i sig selv i henhold til artikel 4, stk. 2, litra m).

Artikel 7

Ejendomsforbehold

1. Indledningen af en insolvensbehandling mod køberen af et aktiv berører ikke sælgerens rettigheder på grundlag af et ejendomsforbehold, når genstanden på tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning befinder sig i en anden medlemsstat end den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt.

2. Indledning af insolvensbehandling mod sælgeren af et aktiv efter levering af aktivet berettiger ikke til ophævelse eller annullering af salget og forhindrer ikke køberen i at erhverve ejendomsretten til det solgte aktiv, når det på tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning befinder sig i en anden medlemsstat end den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt.

3. Stk. 1 og 2 forhindrer ikke søgsmål om omstødelse, ugyldighed i forhold til kreditorerne eller ugyldighed i sig selv i henhold til artikel 4, stk. 2, litra m).

Artikel 8

Aftaler vedrørende fast ejendom

Insolvensbehandlingens virkninger for aftaler, der giver ret til at erhverve en fast ejendom eller brugsret hertil, afgøres udelukkende efter lovgivningen i den meldlemsstat, hvor den faste ejendom er beliggende.

Artikel 9

Betalingssystemer og finansielle markeder

1. Insolvensbehandlingens virkninger for rettigheder og forpligtelser for deltagere i et betalings- eller afregningssystem eller i et finansielt marked afgøres udelukkende efter den medlemsstats lovgivning, som gælder for det pågældende system eller marked, jf. dog artikel 5.

2. Stk. 1 forhindrer ikke søgsmål om ugyldighed i sig, ugyldighed og omstødelse af betalinger eller transaktioner i henhold til de bestemmelser, der gælder for det pågældende betalingssystem eller finansielle marked.

Artikel 10

Arbejdsaftaler

Insolvensbehandlingens indvirkning på arbejdsaftaler og arbejdsrelationer afgøres udelukkende efter den medlemsstats lovgivning, der gælder for arbejdsaftalen.

Artikel 11

Insolvensbehandlingens virkninger for rettigheder, som kræves noteret i et offentligt register

Insolvensbehandlingens virkninger for skyldnerens rettigheder til fast ejendom, et skib eller et luftfartøj, som kræves noteret i et offentligt register, afgøres efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor registret føres.

Artikel 12

EF-patenter og EF-varemærker

I forbindelse med denne forordning kan et EF-patent, et EF-varemærke eller enhver anden ved fællesskabsbestemmelserne stiftet tilsvarende rettighed kun indgå i en insolvensbehandling, som er indledt i henhold til artikel 3, stk. 1.

Artikel 13

Skadelige retshandler

Artikel 2, stk. 2, litra m), finder ikke anvendelse, når den, der har nydt godt af en retshandel, der er til skade for alle kreditorerne, kan godtgøre:

- at denne handling er undergivet lovgivningen i en anden medlemsstat end den, hvor insolvensbehandlingen er indledt, og

- at denne lovgivning på ingen måde i det pågældende tilfælde åbner mulighed for at anfægte handlingen.

Artikel 14

Beskyttelse af en erhvervende tredjemand

Hvis skyldneren ved en retshandel efter insolvensbehandlingens indledning mod vederlag råder over

- fast ejendom

- et skib eller et luftfartøj, som kræves noteret i et offentligt register, eller

- værdipapirer, hvis eksistens forudsætter notering i et register, der er reguleret ved lov,

afgøres retshandelens gyldighed efter lovgivningen i den stat, hvor registret føres, eller på hvis område den faste ejendom befinder sig.

Artikel 15

Insolvensbehandlingens virkninger for verserende retssager

Insolvensbehandlingens virkninger for en verserende retssag om et aktiv eller en rettighed i massen afgøres udelukkende efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor retssagen verserer.

KAPITEL II

ANERKENDELSE AF INSOLVENSBEHANDLINGENS VIRKNINGER

Artikel 16

Princip

1. Enhver afgørelse om indledning af insolvensbehandling, der træffes af en ret i en medlemsstat, som har kompetence i henhold til artikel 3, anerkendes i alle øvrige medlemsstater, så snart den får virkning i den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt.

Dette gælder tilsvarende, hvis skyldneren på grund af sin status ikke kan gøres til genstand for insolvensbehandling i de øvrige medlemsstater.

2. Anerkendelsen af en insolvensbehandling, der er indledt i henhold til artikel 3, stk. 1, er ikke til hinder for, at en anden medlemsstats ret, som har kompetence i henhold til artikel 3, stk. 2, indleder en anden insolvensbehandling. Denne insolvensbehandling er en sekundær insolvensbehandling i henhold til kapitel III.

Artikel 17

Anerkendelsens virkninger

1. En afgørelse om indledning af insolvensbehandling, der træffes af en kompetent ret i henhold til artikel 3, stk. 1, har umiddelbart de virkninger i de andre medlemsstater, som den tillægges efter lovgivningen i den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt, medmindre andet er fastsat i forordningen, og så længe en kompetent ret ikke i denne anden medlemsstat indleder en insolvensbehandling i henhold til artikel 3, stk. 2.

2. Virkningerne af en insolvensbehandling, der er indledt af en kompetent ret i henhold til artikel 3, stk. 2, kan ikke anfægtes i de andre medlemsstater. Begrænsninger i kreditorernes rettigheder, navnlig henstand eller gældseftergivelse i forbindelse med insolvensbehandlingen, kan med hensyn til formuegenstande, der befinder sig på en anden medlemsstats område, kun gøres gældende over for de kreditorer, som har givet deres samtykke hertil.

Artikel 18

Kurators beføjelser

1. En kurator, der er udpeget af en kompetent ret i henhold til artikel 3, stk. 1, kan på en anden medlemsstats område udøve alle de beføjelser, som er tillaget ham efter lovgivningen i den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt, så længe der hverken i denne anden stat er indledt en anden insolvensbehandling eller er truffet afgørelse om anvendelse af sikrende retsmidler som følge af begæring om indledning af insolvensbehandling. Han kan navnlig fjerne skyldnerens formuegenstande fra den medlemsstats område, hvor de befinder sig. jf. dog artikel 5 og 7.

2. En kurator, der er udpeget af en kompetent ret i henhold til artikel 3, stk. 2, kan i enhver anden medlemsstat inden- og udenretsligt gøre gældende, at løsøregenstande er blevet overført fra den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt, til denne anden medlemsstats område efter indledningen af insolvensbehandlingen. Han kan ligeledes tage skridt til omstødelse, når det er i kreditorernes interesse.

3. Ved udøvelsen af sine beføjelser skal kurator overholde lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område han har til hensigt at handle, navnlig hvad angår bestemmelserne om realisering af formuegenstande. Disse beføjelser omfatter ikke anvendelse af tvangsmidler eller ret til at bilægge tvister.

Artikel 19

Bevis for kurators udpegelse

Kurators udpegelse godtgøres ved en bekræftet kopi af den afgørelse, hvorved kurator er udpeget, eller ved enhver anden attest udstedt af den kompetente ret.

Der kan kræves en oversættelse til det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, på hvis område kurator har til hensigt at handle. Der kræves ingen legalisering eller anden lignende formalitet.

Artikel 20

Tilbagelevering og fradag

1. En kreditor, der efter indledning af en insolvensbehandling i henhold til artikel 3, stk. 1, på en eller anden måde, navnlig ved tvangsfuldbyrdelse, opnår hel eller delvis fyldestgørelse for sin fordring i skyldnerens formue, som befinder sig på en anden medlemsstats område, skal levere det, han har opnået, tilbage til kurator, jf. dog artikel 5 og 7.

2. Med henblik på at sikre lige behandling af kreditorerne deltager en kreditor, der i forbindelse med en insolvensbehandling har opnået dividende af sin fordring, først i den udlodning, der foretages ved en anden insolvensbehandling, når kreditorerne med samme plads i konkursordenen eller i samme kategori har opnået en tilsvarende dividende.

Artikel 21

Bekendtgørelse

1. Kurator kan kræve, at hovedindholdet af afgørelsen om indledning af insolvensbehandling og, hvor der er behov for det, af afgørelsen om hans udpegelse bekendtgøres i de andre medlemsstater efter disse staters regler om bekendtgørelse. Bekendtgørelsen indeholder desuden nærmere oplysning om, hvem der er udpeget til kurator, og om der foreligger kompetence i henhold til artikel 3, stk. 1, eller artikel 3, stk. 2.

2. En medlemsstat kan dog foreskrive obligatorisk bekendtgørelse, hvis skyldner har et forretningssted på dens område. I så fald træffer kurator eller enhver anden myndighed, der har beføjelse hertil i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen er indledt i henhold til artikel 3, stk. 1, de nødvendige foranstaltninger til, at bekendtgørelsen finder sted.

Artikel 22

Notering i et offentligt register

1. Kurator kan kræve, at en afgørelse om indledning af insolvensbehandling i henhold til artikel 3, stk. 1, tinglyses i tingbogen og registreres i handelsregisteret og alle andre offentlige registre, der føres i de øvrige medlemsstater.

2. En meldlemsstat kan dog foreskrive obligatorisk registrering mv. I så fald træffer kurator eller enhver anden myndighed, der har beføjelse hertil i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen er indledt i henhold til artikel 3, stk. 1, de nødvendige foranstaltninger til, at tinglysningen eller registreringen finder sted.

Artikel 23

Omkostninger

Omkostningerne i forbindelse med bekendtgørelse og notering i henhold til artikel 21 og 22 betragtes som omkostninger og udgifter i forbindelse med insolvensbehandlingen.

Artikel 24

Opfyldelse af en forpligtelse over for skyldneren

1. En person, som i en medlemsstat opfylder en forpligtelse over for skyldneren i en insolvensbehandling, som er indledt i en anden medlemsstat, selv om han skulle have gjort det over for kurator for denne insolvensbehandling, frigøres, hvis han ikke havde kendskab til, at insolvensbehandlingen var indledt.

2. En person, som har opfyldt en sådan forpligtelse inden bekendtgørelsen i henhold til artikel 21, formodes ikke at have haft kendskab til, at insolvensbehandlingen var indledt, medmindre andet godtgøres; en person, der har foretaget ovennævnte handling, efter at den i artikel 21 omhandlede bekendtgørelse har fundet sted, formodes at have haft kendskab til, at insolvensbehandlingen var indledt, medmindre andet godtgøres.

Artikel 25

Anerkendelse af andre retsafgørelser og deres eksigibilitet

1. Retsafgørelser, der træffes af den ret, hvis afgørelse om indledning af insolvensbehandling anerkendes i overensstemmelse med artikel 16, og som vedrører gennemførelsen og afslutningen af insolvensbehandlingen, samt en af denne ret stadfæstet tvangsakkord anerkendes umiddelbart. Sådanne afgørelser fuldbyrdes efter artikel 31-51 (bortset fra artikel 34, stk. 2) i Bruxelles-konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager som ændret ved konventionerne om tiltrædelse af nævnte konvention.

Første afsnit gælder tilsvarende for retsafgørelser, der følger direkte af insolvensbehandlingen, og som træffes i snæver forbindelse hermed, også når de er truffet af en anden ret.

Første afsnit gælder tilsvarende for retsafgørelser om sikrende retsmidler, som er truffet efter begæringen om indledning af insolvensbehandling.

2. Den i stk. 1 omhandlede konvention gælder for anerkendelsen og fuldbyrdelsen af andre end de i stk. 1 omhandlede retsafgørelser, for så vidt den finder anvendelse herpå.

3. Medlemsstaterne er ikke forpligtet til at anerkende og fuldbyrde en i stk. 1 omhandlet afgørelse, som kan medføre indskrænkninger i den personlige frihed eller krænkelse af brevhemmeligheden.

Artikel 26

Ordre public

En medlemsstat kan nægte at anerkende en insolvensbehandling, der er indledt i en anden medlemsstat, eller at fuldbyrde en afgørelse, der er truffet som led i en sådan insolvensbehandling, hvis anerkendelsen eller fuldbyrdelsen vil få virkninger, som klart strider mod grundlæggende principper i denne stat, herunder navnlig de forfatningssikrede individuelle rettigheder og friheder.

KAPITEL III

SEKUNDÆRE INSOLVENSBEHANDLINGER

Artikel 27

Indledning af insolvensbehandlinger

Har en medlemsstats ret in henhold til artikel 3, stk. 1, indledt en insolvensbehandling, som er anerkendt i en anden medlemsstat (hovedinsolvensbehandling), kan der i denne anden medlemsstat, hvor en ret måtte have kompetence i henhold til artikel 3, stk. 2, indledes en sekundær insolvensbehandling, uden at der i denne anden stat tages stilling til, som skyldneren er insolvent. Denne insolvensbehandling skal være en af de insolvensbehandlinger, der er nævnt i bilag B til denne forordning. Insolvensbehandlingen kan kun vedrøre de af skyldnerens formuegenstande, der befinder sig på denne anden medlemsstats område.

Artikel 28

Den lovgivning, der finder anvendelse

Medmindre andet er bestemt i denne forordning, er det lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område den sekundære insolvensbehandling er indledt, der finder anvendelse på den sekundære insolvensbehandling.

Artikel 29

Ret til at indgive begæring om insolvensbehandling

Begæring om sekundar insolvensbehandling kan indgives af:

a) kurator for en hovedinsolvensbehandling

b) enhver anden person eller myndighed, som har ret til at indgive begæring om insolvensbehandling efter lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område begæring om sekundær insolvensbehandling ønskes indgivet.

Artikel 30

Forudbetaling til dækning af omkostninger

Hvis lovgivningen i den medlemsstat, hvor der er begæret sekundær insolvensbehandling, kræver, at massen er tilstrækkelig til helt eller delvis at dække omkostningerne i forbindelse med insolvensbehandlingen, kan den ret, der har modtaget begæringen, af rekvirenten kræve en forudbetaling til dækning af omkostningerne eller en passende sikkerhedsstillelse.

Artikel 31

Samarbejds- og oplysningspligt

1. Med forbehold af reglerne om begrænsninger i videregivelsen af oplysninger har kurator for hovedinsolvensbehandlingen og kuratorerne for de sekundære insolvensbehandlinger en gensidig oplysningspligt. De skal straks give hinanden oplysninger om alle forhold, som kan være nyttige for den anden insolvensbehandling, navnlig om, hvor langt man er nået med anmeldelsen og prøvelsen af fordringerne, og om foranstaltninger, der sigter mod at afslutte insolvensbehandlingen.

2. Med forbehold af de bestemmelser, der gælder for hver enkelt insolvensbehandling, har kurator for hovedinsolvensbehandlingen og kuratorerne for de sekundære insolvensbehandlinger pligt til at samarbejde med hinanden.

3. Kurator for en sekundær insolvensbehandling skal tidligt give kurator for hovedinsolvensbehandlingen lejlighed til at fremsætte forslag vedrørende realisering eller anvendelse af aktiverne i den sekundære insolvensbehandling.

Artikel 32

Udøvelse af kreditorernes rettigheder

1. En kreditor kan anmelde sine fordringer i hovedinsolvensbehandlingen og i alle sekundære insolvensbehandlinger.

2. Kurator for hovedinsolvensbehandlingen og kurator for en sekundær insolvensbehandling anmelder i andre insolvensbehandlinger fordringer, der allerede er anmeldt i den insolvensbehandling, som de er udpeget til kuratorer for, hvis dette tjener kreditorerne i sidstnævnte insolvensbehandling, idet kreditorerne dog, såfremt den lov, der finder anvendelse, giver hjemmel hertil, har ret til at modsætte sig dette eller til at trække deres fordringer tilbage.

3. Kurator for en hovedinsolvensbehandling eller en sekundær insolvensbehandling har ret til at deltage i en anden insolvensbehandling på samme måde som en kreditor, navnlig ved at deltage i en skiftesamling.

Artikel 33

Udsættelse af likvidationen

1. Den ret, der har indledt den sekundære insolvensbehandling, udsætter helt eller delvis likvidationen efter anmodning fra kurator for hovedinsolvensbehandlingen, dog således at retten kan kræve, at kurator for hovedinsolvensbehandlingen i så fald træffer alle passende foranstaltninger for at sikre kreditorernes interesser i den sekundære insolvensbehandling og enkelte kreditorgruppers interesser. Anmodningen fra kurator i hovedinsolvensbehandlingen kan i øvrigt kun afvises, hvis den helt klart er uden interesse for kreditorerne i hovedinsolvensbehandlingen. Udsættelsen af likvidationen kan kræves for højst tre måneder. Den kan forlænges for tidsrum af samme længde.

2. Den i stk. 1 omhandlede ret ophæver udsættelsen af likvidationen

- på anmodning af kurator for hovedinsolvensbehandlingen

- på eget initiativ, på anmodning af en kreditor eller på anmodning af kurator for den sekundære insolvensbehandling, hvis denne foranstaltning ikke længere forekommer berettiget, navnlig i henseende til den interesse, som kreditorerne i hovedinsolvensbehandlingen eller i den sekundære insolvensbehandling har heri.

Artikel 34

Foranstaltninger, som bringer den sekundære insolvensbehandling til ophør

1. Hvis den lovgivning, der finder anvendelse på den sekundære insolvensbehandling, åbner mulighed for at afslutte insolvensbehandlingen uden likvidation ved hjælp af en saneringsplan, en tvangsakkord eller tilsvarende foranstaltning, har kurator for hovedinsolvensbehandlingen beføjelse til selv at foreslå en sådan foranstaltning.

Afslutningen af den sekundære insolvensbehandling ved en i første afsnit omhandlet foranstaltning kan kun finde sted med samtykke fra kurator for hovedinsolvensbehandlingen eller, hvis denne ikke giver sit samtykke, hvis foranstaltningen ikke berører de økonomiske interesser, som kreditorerne i hovedinsolvensbehandlingen har.

2. Begrænsninger i kreditorernes rettigheder, såsom henstand eller gældseftergivelse i forbindelse med en foranstaltning som omhandlet i stk. 1, der foreslås i forbindelse med en sekundær insolvensbehandling, kan kun få virkning over for den del af skyldnerens aktiver, som ikke er omfattet af denne insolvensbehandling, hvis alle berørte kreditorer giver deres samtykke.

3. Under udsættelsen af likvidationen i henhold til artikel 33 kan kun kurator for hovedinsolvensbehandlingen eller skyldneren med kurators samtykke foreslå foranstaltninger som omhandlet i stk. 1 i forbindelse med den sekundære insolvensbehandling; ingen andre forslag til en sådan foranstaltning kan sættes under afstemning eller godkendes.

Artikel 35

Overskud fra den sekundære insolvensbehandling

Hvis det ved realiseringen af aktiver i den sekundære insolvensbehandling er muligt at betale samtlige fordringer, som er anerkendt under denne insolvensbehandling, skal den kurator, der er udpeget for denne insolvensbehandling, omgående overføre overskydende aktiver til kurator for hovedinsolvensbehandlingen.

Artikel 36

Efterfølgende indledning af hovedinsolvensbehandlingen

Hvis der indledes insolvensbehandling i henhold til artikel 3, stk. 1, efter at der er indledt en anden insolvensbehandling i en anden medlemsstat i henhold til artikel 3, stk. 2, finder artikel 31-35 anvendelse på den først indledte insolvensbehandling, i det omfang gennemførelsen af denne insolvensbehandling tillader det.

Artikel 37

Ophør og ændring af en tidligere indledt insolvensbehandling

Kurator for hovedinsolvensbehandlingen kan anmode om, at en i bilag A nævnt insolvensbehandling, der tidligere er indledt i en anden medlemsstat, ændres til en likvidation, hvis dette gavner hovedkonkurskreditorernes interesser.

Den kompetente ret i henhold til artikel 3, stk. 2, træffer afgørelse om denne ændring til en af de bilag B nævnte insolvensbehandlinger.

Artikel 38

Sikrende retsmidler

Når retten i en medlemsstat, som har kompetence i henhold til artikel 3, stk. 1, udpeger en midlertidig kurator for at sikre skyldnerens aktiver, kan denne midlertidige kurator anmode om, at der træffes alle foranstaltninger til bevarelse eller sikring af den del af skyldnerens aktiver, som befinder sig i en anden medlemsstat i overensstemmelse med denne anden stats lovgivning, i tidsrummet mellem indgivelsen af begæringen om insolvensbehandling og afgørelsen om indledning af insolvensbehandling.

KAPITEL IV

UNDERRETNING AF KREDITORER OG ANMELDELSE AF FORDRINGER

Artikel 39

Ret til at anmelde fordringer

Kreditorer, der har deres sædvanlige opholdssted, bopæl eller hjemsted i en anden medlemsstat end den, hvor insolvensbehandlingen er indledt, herunder medlemsstaternes skattemyndigheder og socialsikringsorganer, har ret til at anmelde deres fordringer skriftligt i forbindelse med insolvensbehandlingen.

Artikel 40

Pligt til at underrette kreditorerne

1. Så snart der indledes en insolvensbehandling i en medlemsstat, underretter retten i denne stat eller den af retten udpegede kurator straks alle kendte kreditorer, som har deres sædvanlige opholdssted, deres bopæl eller deres hjemsted i de øvrige medlemsstater.

2. Denne underretning, der foretages ved fremsendelse af en meddelelse til hver enkelt kreditor, skal bl.a. indeholde oplysninger om de frister, der skal overholdes, sanktionerne i tilknytning til disse frister, det organ eller den myndighed, der har beføjelse til at modtage anmeldelse af fordringer og de øvrige foranstaltninger. Det skal ligeledes fremgå af denne meddelelse, om kreditorer med privilegerede krav eller tinglig sikkerhed behøver at anmelde deres fordring.

Artikel 41

Oplysninger ved anmeldelse af fordringer

Kreditorerne sender kopi af eventuel dokumentation og anfører fordringens art, hvornår den er opstået, dens størrelse, samt hvorvidt der påberåber sig, at der er tale om en privilegeret fordring, en tinglig sikkerhed eller et ejendomsforbehold, og hvilke formuegenstande den pågældende sikkerhed omfatter.

Artikel 42

Sprog

1. Underretningen i henhold til artikel 40 finder sted på det eller de officielle sprog i den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt. Til dette formål benyttes en formular med overskriften "Opfordring til anmeldelse af fordringer. Vær opmærksom på angivne frister" på alle Den Europæiske Unions officielle sprog.

2. Kreditorer, der har deres sædvanlige opholdssted, deres bopæl elles deres hjemsted i en anden medlemsstat end den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt, kan anmelde deres fordringer på det eller de officielle sprog i denne stat. I så fald skal anmeldelsen dog være forsynet med overskriften "Anmeldelse af fordring" på det eller de officielle sprog i den stat, hvor insolvensbehandlingen er indledt. Desuden kan der kræves en oversættelse af anmeldelsen til dette sprog.

KAPITEL V

OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 43

Tidsmæssig anvendelse

Bestemmelserne i denne forordning finder kun anvendelse på insolvensbehandlinger, som indledes efter forordningens ikrafttræden. Retshandler foretaget af skyldneren inden forordningens ikrafttræden er fortsat underlagt den lovgivning, som var gældende for dem på det tidspunkt, hvor de blev foretaget.

Artikel 44

Forholdet til konventioner

1. Efter denne forordnings ikrafttræden træder den på de sagsområder, den vedrører i forholdet mellem medlemsstaterne, i stedet for følgende konventioner, som er indgået mellem to eller flere medlemsstater, herunder især:

- konventionen mellem Belgien og Frankrig om retternes kompetence samt om gyldighed og fuldbyrdelse af retsafgørelser, voldgiftskendelser og officielt bekræftede dokumenter, undertegnet i Paris den 8. juli 1899

- konventionen mellem Belgien og Østrig om konkurs akkord og betalingshenstand (med tillægsprotokol af 13. juni 1973), undertegnet i Bruxelles den 16. juli 1969

- konventionen mellem Belgien og Nederlandene om retternes stedlige kompetence, om konkurs samt om gyldighed og fuldbyrdelse af retsafgørelser, voldgiftskendelser og officielt bekræftede dokumenter, undertegnet i Bruxelles den 28. marts 1925

- traktaten mellem Tyskland og Østrig om konkurs og akkord, undertegnet i Wien den 25. maj 1979

- konventionen mellem Frankrig og Østrig om domstolskompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser om konkurs, undertegnet i Wien den 27. februar 1979

- konventionen mellem Frankrig og Italien om fuldbyrdelse af domme i civile og kommercielle sager, undertegnet i Rom den 3. juni 1930

- konventionen mellem Italien og Østrig om konkurs og akkord, undertegnet i Rom den 12. juli 1977

- konventionen mellem Nederlandene og Tyskland om gensidig anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser og andre eksigible dokumenter i civile og kommercielle sager, undertegnet i Haag den 30. august 1962

- konventionen mellem Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige om konkurs, undertegnet i København den 11. november 1933

- den europæiske konvention om visse internationale aspekter af konkurs, undertegnet i Istanbul den 5. juni 1990.

2. De konventioner, der er nævnt i stk. 1, bevarer deres gyldighed på de retlige områder, der er omfattet af denne forordning, for så vidt de vedrører bobehandlinger, som er indledt før denne forordnings ikrafttræden.

3. Denne forordning finder ikke anvendelse i en medlemsstat i det omfang, den er uforenelig med forpligtelser på det konkursretlige område, som måtte følge af en konvention, som denne stat har indgået med et eller flere tredjelande før denne forordnings ikrafttræden.

Artikel 45

Ændring af bilag

Bilagene til denne forordning kan ændres ved afgørelse af Rådet.

Artikel 46

Ikrafttræden

Denne forordning træder i kraft den ...

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

Udfærdiget i Bruxelles, den ...

På Rådets vegne

Formand

(1) Udtalelse afgivet den ... (endnu ikke offentliggjort i EFT).

(2) Udtalelse afgivet den ... (endu ikke offentliggjort i EFT).

(3) EFT L 299 af 31.12.1972, s. 32.

(4) EFT L 204 af 2.8.1975, s. 28.

EFT L 304 af 30.10.1978, s. 1.

EFT L 388 af 31.12.1982, s. 1.

EFT L 285 af 3.10.1989, s. 1.

EFT C 15 af 15.1.1997, s. 1.

(5) EFT L 166 af 11.6.1998, s. 45.

BILAG A

BELGIQUE/BELGIË

- La faillite/Het faillissement

- Concordat judiciaire/Het gerechtelijk akkoord

DEUTSCHLAND

- Das Konkursverfahren

- Das gerichtliche Vergleichsverfahren

- Das Gesamtvollstreckungsverfahren

- Das Insolvenzverfahren

ELLAS

- Πτώχευση

- Η ειδική εκκαθάριση

- Η προσωρινή διαχείριση εταιρίας. Η διοίκηση και η διαχείριση των πιστωτών

- Η υπαγωγή επιχείρησης υπό επίτροπο με σκοπό τη σύναψη συμφωνίας με τους πιστωτές

ESPAÑA

- Concurso de acreedores

- Quiebra

- Suspensión de pagos

FRANCE

- Liquidation judiciaire

- Redressement judiciaire avec nomination d'un administrateur

ITALIA

- Fallimento

- Concordato preventivo

- Liquidazione coatta amministrativa

- Amministrazione straordinaria

- Amministrazione controllata

LUXEMBOURG

- Faillite

- Gestion contrôlée

- Concordat préventif de faillite (par abandon d'actif)

- Régime spécial de liquidation du notariat

NEDERLAND

- Het faillissement

- De surséance van betaling

ÖSTERREICH

- Das Konkursverfahren

- Das Ausgleichsverfahren

- Das Vorverfahren

PORTUGAL

- O processo de falência

- Os processos especiais de recuperação de empresa, ou seja:

- A concordata

- O acordo de credores

- A reestruturação financeira

- A gestão controlada

SUOMI/FINLAND

- Konkurssi/konkurs

- Yrityssaneeraus/företagssanering

SVERIGE

- Konkurs

- Offentligt ackord

- Företagsrekonstruktion

BILAG B

BELGIQUE/BELGIË

- La faillite/Het faillissement

DEUTSCHLAND

- Das Konkursverfahren

- Das Gesamtvollstreckungsverfahren

- Das Insolvenzverfahren

ELLAS

- Πτώχευση

- Η ειδική εκκαθάριση

ESPAÑA

- Concurso de acreedores

- Quiebra

- Suspensión de pagos basada en la insolvencia definitiva

FRANCE

- Liquidation judiciaire

ITALIA

- Fallimento

- Liquidazione coatta amministrativa

LUXEMBOURG

- Faillite

- Régime spécial de liquidation du notariat

NEDERLAND

- Het faillissement

ÖSTERREICH

- Das Konkursverfahren

PORTUGAL

- O processo de falência

SUOMI/FINLAND

- Konkurssi/konkurs

SVERIGE

- Konkurs

BILAG C

BELGIQUE/BELGIË

- Le curateur/de curator

- Le juge délégué/de rechter-commissaris

DEUTSCHLAND

- Konkursverwalter

- Vergleichsverwalter

- Sachwalter (nach der Vergleichsordnung)

- Verwalter

- Insolvenzverwalter

- Sachwalter (nach der Insolvenzordnung)

- Treuhänder

ELLAS

- Σύνδικος

- Ο προσωρινός διαχειριστής. Η διοικούσα επιτροπή των πιστωτών

- Ο ειδικός εκκαθαριστής

- Ο επίτροπος

ESPAÑA

- Depositario-administrador

- Interventor o interventores

- Síndicos

- Comisario

FRANCE

- Représentant des créanciers

- Mandataire liquidateur

- Administrateur judiciaire

- Commissaire à l'exécution de plan

ITALIA

- Curatore

- Commissario liquidatore

LUXEMBOURG

- Le curateur

- Le commissaire

- Le liquidateur

- Le conseil de gérance de la section d'assainissement du notariat

NEDERLAND

- De curator in het faillissement

- De bewindvoerder in de surséance van betaling

ÖSTERREICH

- Masseverwalter

- Ausgleichsverwalter

- Sachwalter

- Treuhänder

- Besonderer Verwalter

- Vorläufiger Verwalter

- das Konkursgericht

PORTUGAL

- Gestor judicial

- Liquidatário judicial

- Comissão de Credores

SUOMI/FINLAND

- Pesänhoitaja/boförvaltare

- Selvittäjä/utredare

SVERIGE

- Förvaltare

- God man

- Rekonstruktör