Europa-Parlamentets afgørelse

af 25. april 2002

(2002/453/EF)

om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2000 - sektion II - Rådet, sektion IV - Domstolen, sektion V - Revisionsretten, sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg, sektion VII - Regionsudvalget, sektion VIII - Ombudsmanden, og om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsårene 1996-1999 - sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg

EUROPA-PARLAMENTET,

- der henviser til forvaltningsregnskab og balance for regnskabsåret 2000 (SEK(2001) 530 - C5-0240/2001, C5-0241/2001, C5-0242/2001, C5-0243/2001, C5-0244/2001),

- der henviser til Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 2000 med institutionernes svar (C5-0617/2001)(1),

- der henviser til Revisionsrettens revisionserklæring om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. EF-traktatens artikel 248 (C5-0617/2001),

- der henviser til Rådets henstilling af 5. marts 2002 (C5-0124/2002),

- der henviser til EF-traktatens artikel 272, stk. 10, og artikel 275,

- der henviser til finansforordningens artikel 22, stk. 2 og 3,

- der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget (A5-0094/2002),

- der henviser til anden betænkning fra Budgetkontroludvalget (A5-0113/2002),

A. der henviser til, at det påhviler Parlamentet at kontrollere, at Den Europæiske Unions budget udnyttes effektivt på grundlag af Revisionsrettens beretninger, og til, at denne kontrol bør omfatte en evaluering af den måde, skatteydernes penge bruges på, samt en vurdering af, hvor effektivt og i hvilket omfang EU-budgettet bidrager til gennemførelsen af de politikker og mål, der er fastlagt i traktaterne og den afledte ret,

B. der henviser til, at begrebet valuta for pengene er af afgørende betydning i forbindelse med en evaluering af alle EU-institutionernes virke,

C. der henviser til, at dets beslutning af 4. april 2001 om udsættelse af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999, sektion VI - del A: Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2) i lighed med tilsvarende udsættelser for regnskabsårene 1996, 1997 og 1998,

D. der henviser til, at der i Nice-traktaten er foretaget en ændring i beskrivelsen af medlemmerne af Det Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU), således at dette, såfremt traktaten ratificeres, fremover vil bestå af "repræsentanter for de forskellige økonomiske og sociale grupper i det organiserede civilsamfund" (EF-traktatens artikel 257), og at det i samme traktat for Regionsudvalgets vedkommende udtrykkeligt anføres, at medlemmerne heraf skal være enten valgt til en regional eller lokal myndighed eller politisk ansvarlige over for en valgt forsamling (EF-traktatens artikel 263),

E. der henviser til, at det i sin beslutning af 31. maj 2001 om Nice-traktaten og Den Europæiske Unions fremtid(3) (punkt 24), bifalder bestemmelserne om Det Økonomiske og Sociale Udvalg, som styrker dettes repræsentativitet i forhold til de forskellige samfundssektorer, og om Regionsudvalget, som styrker dets medlemmers demokratiske legitimitet,

F. der henviser til, at Rådets forordning (EF, EKSF, Euratom) nr. 2673/1999 af 13. december 1999 om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget(4), som skulle træde i kraft den 1. januar 2000, og i henhold til hvilken Ombudsmandens budget fremover skulle udgøre en særskilt sektion (sektion VIII) i Den Europæiske Unions almindelige budget,

G. der henviser til, at Ombudsmanden i henhold til finansforordningens artikel 22, stk. 5, ligestilles med EU-institutionerne, når det drejer sig om anvendelse af finansforordningen,

H. der henviser til, at selv om Ombudsmanden udpeges af Europa-Parlamentet, varetager han sine opgaver fuldstændig uafhængigt og har siden 2000 haft en budgetmæssig selvstændighed, som berettiger til en særskilt afgørelse om decharge i forhold til afgørelsen vedrørende Parlamentets generalsekretær,

Generelle spørgsmål vedrørende samtlige institutioner

1. mærker sig Rettens bemærkninger (punkt 7.3 i årsberetningen) om, at institutionerne har valgt en metode til analyse af budgetforvaltningen, der ikke giver læserne oplysninger om de vigtigste aspekter ved årets udgifter; er enig med Revisionsretten i, at det ville være hensigtsmæssigt, om institutionerne fremover udarbejdede en mere generel analyse med en redegørelse for de væsentligste tendenser inden for udgifterne, for de største kapitalposter og for institutionernes væsentligste foranstaltninger med henblik på udgiftsbesparelser og produktivitet;

2. bifalder Rettens henstilling (punkt 7.66) om, at institutionerne i Bruxelles undersøger mulighederne for at oprette en fælles struktur til varetagelse af de forskellige tekniske og finansielle aspekter ved byggeprojekter; henstiller til institutionerne at fortsætte deres bestræbelser på at etablere en fælles struktur i Luxembourg;

3. opfordrer alle institutioner til at følge Rettens henstilling (punkt 7.13), for så vidt angår ændring af budgetkontoplanen, således at der kan skelnes mellem leje, udgifter til erhvervelse af fast ejendom og de øvrige former for udgifter, såsom leasingafgifter med henblik på forkøbsret;

4. minder om, at den enkelte finansinspektør i henhold til finansforordningens artikel 24, afsnit 2, er forpligtet til hvert år at udarbejde en beretning om sin virksomhed; anmoder om, at disse særskilte, årlige beretninger for de enkelte institutioner hurtigst muligt fremsendes til Europa-Parlamentets Budgetkontroludvalg, så der kan tages hensyn til dem i forbindelse med forberedelsen af den kommende dechargeafgørelse;

5. minder om, at den enkelte interne revisor i henhold til finansforordningens artikel 24a, stk. 4, er forpligtet til hvert år at udarbejde en intern revisionsberetning om sin virksomhed til sin institution; anmoder om, at disse beretninger fremsendes til Europa-Parlamentets Budgetkontroludvalg som støtte for udvalget ved dets evalueringer i dechargesammenhæng;

6. bemærker, at finansforordningens artikel 24, afsnit 8, for så vidt angår finansinspektører, foreskriver, at "foranstaltninger angående deres udnævnelse og avancement samt disciplinære sanktioner eller forflyttelser og forskellige bestemmelser om afbrydelse eller ophør af hvervene skal træffes ved begrundede afgørelser, der meddeles Parlamentet, Rådet, Kommissionen og Revisionsretten til orientering"; insisterer på, at denne dokumentation fremsendes til Parlamentets Budgetkontroludvalg som led i dettes dechargebeføjelser;

Sektion II - Rådet

7. mærker sig svaret fra formanden for De Faste Repræsentanters Komité af 25. januar 2002 på det spørgeskema, Budgetkontroludvalget fremsendte den 6. december 2001 og de supplerende oplysninger, der fremsendtes efterfølgende;

8. er taknemmelig for Rådets svar vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiks budgetmæssige aspekter; konstaterer, at en betydelig del af Rådets budget nu går til aktiviteter på områderne udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik samt retlige og indre anliggender, og at udgifterne på disse områder på nuværende tidspunkt ikke er underkastet den samme strenge kontrol, som de øvrige institutioners administrations- og aktionsudgifter;

9. erkender, at Parlamentet og Rådet ikke tidligere har foretaget en kritisk gennemgang af gennemførelsen af deres respektive sektioner i budgettet; henviser til, at de udgifter, der finansieres over Rådets driftsbudget på det udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitiske område og på området retlige og indre anliggender, i stadig stigende grad antager form af aktionsudgifter, og mener, at de pågældende bestemmelser derfor bør afklares med henblik på at sondre mellem traditionelle driftsudgifter og udgifter til aktioner på disse nye politikområder;

Sektion IV - Domstolen

10. påskønner, at værdien af de bygninger, som Domstolen har leaset med henblik på forkøbsret, for første gang er opført på balancen;

11. glæder sig over Domstolens svar, hvorefter der i forbindelse med udarbejdelsen af balancen for regnskabsåret 2001 vil blive foretaget en korrektion af den regnskabsmæssige nettoværdi med henblik på at tage højde for, at værdien af bygningerne, som påpeget af Revisionsretten (punkt 7.14), er sat for højt (ukorrekt beregning af afskrivning);

12. bemærker Rettens bemærkninger (punkt 7.14) om, at der ikke er sikkerhed for, at de øvrige materielle anlægsaktiver, i alt EUR 9,8 millioner, er ansat til den rigtige værdi; bemærker, at Domstolen kommer ind på dette punkt i sit svar;

13. henleder opmærksomheden på, at der tilsyneladende er uoverensstemmelse mellem dels Rettens bemærkning (punkt 7.14) om, at Domstolen stadig ikke har indført det nye edb-system til inventarforvaltning og heller ikke har foretaget en fuldstændig fysisk opgørelse af inventarlisten, og dels Domstolens svar på Rettens bemærkninger i årsberetningen for 2000 og på spørgeskemaet fra Budgetkontroludvalget;

14. konstaterer imidlertid, at der i Domstolens svar faktisk henvises til uoverensstemmelser mellem det fysiske inventar og de data, som er registreret i det nye edb-system;

15. opfordrer af hensyn til gennemskueligheden Domstolen til inden 1. juli 2002 at forelægge Budgetkontroludvalget en fuldstændig beretning om de faktiske forhold omkring inventarforvaltningssystemet;

16. henviser til, at det i forbindelse med dechargeproceduren for regnskabsåret 1999 behandlede Revisionsrettens særberetning nr. 5/2000(5) om Domstolens udgifter til lokaler og bygninger (punkt 20 i særberetningen) og anmodede om at blive holdt orienteret om de konklusioner, som den ekspert, der blevet udpeget af Domstolen og de luxembourgske myndigheder i fællesskab, nåede frem til, inden førstebehandlingen af budgetforslaget for 2002;

17. konstaterer, at undersøgelserne af de usædvanlige forhold omkring faktureringen i henhold til punkt 7.67 i Rettens årsberetning først lige var påbegyndt i juni 2001, og at Domstolen(6) forventer disse undersøgelser afsluttet i løbet af første halvår 2002;

18. anmoder Domstolen om snarest muligt at fremsende ekspertens beretning om de usædvanlige forhold omkring faktureringen til Budgetkontroludvalget sammen med samme eksperts særskilte beretning om beregning af de udgifter, der ikke kommer til at indgå i den endelige afregning;

19. bemærker, at Revisionsretten (punkt 7.27 i årsberetningen) har konstateret fem tilfælde, hvor det var tvivlsomt, om der var grundlag for at anmode om dispensation fra udbudsprocedurerne, og at fire af disse tilfælde vedrørte Domstolen, og at et tilfælde (som også vedrørte Domstolen) drejede sig om opsplitning af et indkøbsbehov på flere kontrakter; bemærker Domstolens svar, der argumenterer for de procedurer, der er fulgt i alle fem tilfælde; godkender Revisionsrettens henstilling (punkt 7.30) om, at "alle institutionerne bør anvende samme tærskelværdier, når de skal beslutte, om et foreslået udbud vedrørende tjenesteydelser eller indkøb er omfattet af direktiv 92/50/EØF og direktiv 93/36/EØF om offentlige indkøb";

20. konstaterer, at afviklingen af domsarbejdet i Domstolen og mængden af verserende sager kræver stadig mere tid; opfordrer Domstolen og Revisionsretten til at redegøre for grundene til dette fænomen, navnlig for at kunne sondre mellem det, der skyldes domsprocedurer i henhold til traktaten, administrative funktionsforstyrrelser, der kan afhjælpes, eller utilstrækkelige ressourcer i form af personale eller faciliteter;

Sektion V - Revisionsretten

21. henviser til beretningen fra den eksterne revisor (KPMG Audit, Luxembourg) om Revisionsrettens årsregnskab for regnskabsåret 2000(7);

22. understreger, at Revisionsretten afgiver en enkelt revisionserklæring på grundlag af de konsoliderede regnskaber over samtlige Fællesskabets indtægter og udgifter, jf. EF-traktatens artikel 248, stk. 1, men at denne revisionserklæring alligevel indeholder bemærkninger vedrørende de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed i de enkelte institutioner (punkt 7.6); anmoder Revisionsretten om, at den af hensyn til øget gennemskuelighed undersøger mulighederne for at afgive en særskilt revisionserklæring for hver institution i næste årsberetning;

23. bifalder, at Nice-traktaten tilføjer en bestemmelse til artikel 248, stk. 1, hvorefter revisionserklæringen "kan suppleres med specifikke vurderinger for hvert enkelt af Fællesskabets større aktivitetsområder";

24. opfordrer Revisionsretten til at gøre revisionserklæringen til et middel, decharge- og budgetmyndigheden kan bruge til at sammenligne og overvåge fremskridt i den økonomiske forvaltning og kontrol over en periode og fortrinsvis på en kvantificeret måde;

25. henstiller til Retten at nå til enighed med Kommissionen om en fælles metode til beregning af fejlkvoter efter generaldirektorat eller udgiftsområde; foreslår, at Retten anvender data fra medlemsstaterne, der er indkommet ved obligatorisk kontrol på landbrugs- og strukturfondsområdet for at øge prøvemængden; forventer, at Retten offentliggør en samlet fejlkvote og fejlkvoter for de enkelte generaldirektorater eller udgiftsområder i forbindelse med decharge for 2001;

26. glæder sig over, at Parlamentets krav om, at medlemsstater, der har eller mistænkes for at have gjort sig skyldige i forsømmelser vedrørende beskyttelse af EU's finansielle interesser, skal identificeres offentligt, er slået igennem i årsberetningen for 2000 og i særberetningerne offentliggjort i årets løb, idet disse allerede indeholder henvisninger til konkrete medlemsstater; beklager, at Retten(8) ikke finder det hensigtsmæssigt i et bilag til årsberetningen at opføre de forsømmelser, som de enkelte medlemsstater har gjort sig skyldige i, på en let læselig måde;

27. påskønner, at Retten tillægger det stor betydning at forbedre præsentationen af sine revisionsbemærkninger i de forskellige beretninger med henblik på at gøre dem mere brugervenlige gennem anvendelse af mere informative overskrifter og fremhævelse af anbefalingerne, men afventer den videre udvikling inden det udtaler sig om resultatet;

Anmodninger til Revisionsretten

28. henviser til, at Rettens medlemmer ved indsættelsen i deres hverv i overensstemmelse med den gældende adfærdskodeks afgiver en erklæring med oplysninger om deres finansielle interesser og aktiver, som fremsendes til Rettens formand; er af den opfattelse, at disse erklæringer i lighed med erklæringerne fra Europa-Parlamentets og Kommissionens medlemmer bør offentliggøres på internettet, således som Parlamentet anmodede om i punkt 18 i Parlamentets afgørelse af 4. april 2001 om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999: sektion IV - Domstolen, sektion V - Revisionsretten, sektion VI, del B - Regionsudvalget(9); opfordrer Retten i dens nye sammensætning efter de udnævnelser, der trådte i kraft pr. 1. januar 2002, til at træffe formel afgørelse om dette spørgsmål og skriftligt meddele Budgetkontroludvalget resultatet heraf inden den 1. juli 2002;

29. anmoder Retten om i sit arbejdsprogram for 2003 at indføje en oversigt over, hvornår Rettens særberetninger forventes færdiggjort;

30. henviser til punkt 19 i ovennævnte beslutning af 4. april 2001, hvori det anmoder Retten om at udvide sine revisioner til også at omfatte Rådet, således at Parlamentet i givet fald får mulighed for at fremsætte bemærkninger til gennemførelsen af denne institutions budget som led i decharge-proceduren;

31. bemærker med glæde, at årsberetningen for 2000 indeholder bemærkninger vedrørende Rådet (udgifter til tjenesterejser, opførelse af afskrivning af bygninger), som Rådet venligt har svaret på;

Sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU)

Valuta for pengene

32. understreger, at det påhviler Parlamentet at sikre, at de europæiske skatteydere betjenes godt, samt at det har pligt til at sørge for, at de får valuta for pengene;

33. påpeger, at holdningerne hos nogle af organisationerne repræsenteret i ØSU i stigende grad er blevet kanaliseret gennem Parlamentet i de senere år;

34. henviser til, at den sociale protokol, der blev omtalt første gang i Maastricht-traktaten og senere medtaget i kapitlet om sociale bestemmelser i Amsterdam-traktaten (artikel 138), danner grundlag for konsultation af arbejdsmarkedets parter i forbindelse med fastlæggelse af de relevante politikker;

35. påpeger, at ØSU kun kan høres om fastlæggelse af de forskellige politikker samt kan komme med anbefalinger, hvorimod dialogen med arbejdsmarkedets parter kan føre til bindende lovgivning;

36. er på den ene side foruroliget over, at arbejdsmarkedets parter er utilfredse med de få ressourcer, de har til rådighed til den sociale dialog; fastslår på den anden side, at ØSU's endelige budget i 2000 androg 80976436 EUR; henviser til, at udvidelsen forventes at bringe de årlige udgifter op på 99,6 mio. EUR inden 2004(10) (selv om dette delvis omfatter fælles udgifter med Regionsudvalget);

37. henviser til, at det er første gang, siden Amsterdam-traktaten trådte i kraft og den sociale dialog blev indført, at Parlamentet har haft mulighed for at tage stilling til, i hvilket omfang ØSU giver valuta for pengene;

38. erkender, at ØSU kan være forum for interessegrupper, der ellers ikke ville kunne blive hørt i EU-sammenhæng;

39. mener, at der reelt set kan stilles spørgsmålstegn ved, hvorvidt det giver valuta for pengene at opretholde både ØSU og den sociale dialog;

40. understreger, at det er medlemsstaternes ansvar at udpege medlemmerne af ØSU; henstiller til medlemsstaterne nøje at undersøge deres repræsentation i ØSU i forbindelse med den kommende fornyelse af medlemskabet;

41. er af den opfattelse, at ØSU's medlemmer må gøre sig større anstrengelser for at sikre, at information om ØSU's aktiviteter når frem til græsrødderne, dvs. fagforeningsmedlemmer i medlemsstaterne;

42. henstiller til ØSU at fortsætte sine moderniseringsbestræbelser;

43. opfordrer ØSU til at øge bestræbelserne på at høre et så bredt netværk af nationale kontakter som muligt for at øge sin synlighed;

44. opfordrer Kommissionen til at overveje ØSU's effektivitet og relation til de ca. 300 rådgivende organer og udvalg, der er grupperet omkring Kommissionen, for at undgå overlapninger og dobbeltarbejde;

OLAF-beretningen

45. henviser til, at Parlamentet i forbindelse med de foregående års dechargeprocedurer vedtog at udsætte meddelelsen af decharge for ØSU for regnskabsårene 1996, 1997, 1998 og 1999, indtil der forelå en afklaring på uregelmæssigheder vedrørende udbetaling af medlemmernes rejsegodtgørelser for perioden 1995-1996;

46. henleder opmærksomheden på punkt 2 i sin beslutning af 7. oktober 1998 med orientering af Det Økonomiske og Sociale Udvalg om begrundelsen for at udsætte meddelelsen af decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1996 - sektion VI - del A: Det Økonomiske og Sociale Udvalg(11), i forbindelse med hvilken Parlamentet opfordrede til, at spørgsmålet blev forelagt både for Revisionsretten og UCLAF:

i) med henblik på at kontrollere pålideligheden af den nye godtgørelsesordning, som Revisionsretten anbefaler, og vilkårene for inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb; og

ii) for at konstatere enhver form for medvirken i eller administrativt ansvar for kontering, forpligtelse, anvisning og betaling af udgifter;

47. fastslår på baggrund af Parlamentets ovennævnte beslutning af 7. oktober 1998, at:

- Revisionsretten i årsberetningen for 1999 bekræftede, at ØSU i perioden fra udgangen af 1998 og frem til begyndelsen af 2000 gradvis har efterkommet anbefalingerne i udtalelse nr. 7/98(12), for så vidt angår reformen af ØSU's bestemmelser og det nye system for udbetaling af godtgørelser til medlemmerne

- OLAF(13) den 30. juli 2001 færdiggjorde sin endelige rapport med konklusioner og anbefalinger vedrørende godtgørelse af ØSU-medlemmernes rejseudgifter i 1995 og 1996;

48. beklager imidlertid, at OLAF ikke var særlig villig til at udlevere den endelige rapport til Budgetkontroludvalgets formand;

49. bemærker, at OLAF i overensstemmelse med normal praksis afleverede sin rapport til ØSU ud fra den betragtning, at det var ØSU's ansvar at videregive den til Europa-Parlamentet;

50. tager OLAF-Overvågningsudvalgets konstateringer (protokol fra OLAF-Overvågningsudvalgets møde den 15. og 16. januar 2002) til efterretning, hvori det påpeges, at OLAF ikke havde været i stand til at behandle denne sag på behørig vis, og at hele denne undersøgelse havde været en eklatant fiasko;

51. tilslutter sig Overvågningsudvalgets krav om, at grundene til denne fiasko skal klarlægges totalt, og konstaterer, at der hidtil ikke er fremkommet nogen troværdig forklaring på, at

a) undersøgerne åbenbart af deres foresatte er blevet hindret i at sende et spørgeskema til alle berørte medlemmer af ØSU

b) selv de 60 mest implicerede medlemmer af ØSU ikke er blevet afhørt af OLAF

c) heller ikke de på det pågældende tidspunkt ansvarlige generaldirektører og generalsekretærer for ØSU er blevet afhørt af OLAF, selv om det blev hævdet, at de i årevis havde dækket over bedrageriet i forbindelse med godtgørelsen af rejseudgifter

d) de belgiske justitsmyndigheder ikke rettidigt var blevet inddraget, mens OLAF-undersøgerne vidste, at justitsmyndighederne ikke ville have andet valg end at henlægge sagen som forældet;

52. anmoder OLAF-Overvågningsudvalget om at underrette Budgetkontroludvalget om resultatet af de videre undersøgelser; forventer, at der indledes disciplinærprocedurer, såfremt mistanken om, at hierarkiet i OLAF har handlet groft uagtsomt i denne sag, og at visse tjenestemænd ved deres handlinger har sat spørgsmålstegn ved deres kompetence som undersøgere, bliver bekræftet;

53. finder, at der må fastlægges procedurer, som giver Parlamentets kompetente udvalg, via OLAF, adgang til beretninger, som direkte vedrører dechargeproceduren; erkender, at sådanne oplysninger skal behandles fortroligt i de tilfælde, hvor eventuelle retslige eller tilsvarende undersøgelser endnu ikke er afsluttet; opfordrer OLAF til at forelægge forslag til, hvordan sådanne oplysninger fremover kan videreformidles under forudsætning af, at der - om nødvendigt - træffes hensigtsmæssige sikkerhedsforanstaltninger;

54. påskønner, at ØSU's nuværende formand og generalsekretær har været villige til at forelægge et eksemplar af OLAF's beretning - om end konfidentielt - samt al anden dokumentation, som Budgetkontroludvalgets formand og ordfører har anmodet om;

55. beklager, at OLAF-rapporten var så forsinket, og at det, fordi den forelå alt for sent, nu ikke er muligt at gennemføre henstillingerne heri, og dette gælder både inddrivelse af yderligere beløb fra medlemmerne og disciplinærsager mod tjenestemænd;

56. henviser til, at de belgiske retlige myndigheder i august 2001 besluttede at henlægge sagen, bl.a. med den begrundelse, at de afslørede forhold nu lå så langt tilbage i tiden, at de faldt for forældelsesfristen i henhold til belgisk lovgivning;

57. konstaterer alvorlige mangler i beretningen, f.eks. at OLAF i sin egenskab af anvisningsberettiget har undladt at afhøre ØSU's siddende generalsekretærer på tidspunkterne for de pågældende forhold, og umiddelbart herefter; beklager, at beretningen, for så vidt angår de dokumenterede forhold, ikke gør det muligt fuldt ud at fastslå omfanget af det administrative ansvar;

58. påpeger, at det ville have været muligt for ØSU selv at henvise sagen til UCLAF eller de belgiske retlige myndigheder, da udvalget i første omgang blev informeret om resultaterne af finansinspektørens undersøgelser i 1996, men at det undlod at gøre dette;

59. beklager, at der fik lov at gå så lang tid, og at de ansvarlige i ØSU tilsyneladende ikke gjorde reelle forsøg på at træffe modforholdsregler på det pågældende tidspunkt, selv om de var velunderrettede om de alvorlige uregelmæssigheder i forbindelse med godtgørelsen af rejseudgifter i 1995-1996;

60. beklager endvidere, at OLAF's undersøgelser blev vanskeliggjort af, at visse luftfartsselskaber var tilbageholdende med at bekræfte, at bestemte rejser, som ØSU-medlemmer havde påstået at have foretaget, rent faktisk havde fundet sted; finder det uacceptabelt, at der på denne måde lægges hindringer i vejen for OLAF's legitime efterforskning; opfordrer OLAF til at forelægge forslag til, hvorledes sådanne situationer kan løses på en mere stringent måde i fremtiden, hvis sådanne måtte opstå;

61. erkender, at medlemmerne af ØSU ikke modtager vederlag fra denne institution for det arbejde, de udfører på dennes vegne, ud over godtgørelse af rejseudgifter og dagpenge;

62. konstaterer, at ØSU, for så vidt angår regnskabsåret 2000 og perioden frem til i dag, har påbegyndt et betydeligt moderniseringsprogram(14) omfattende:

- omstrukturering af de beslutningstagende organer, herunder nedsættelse af antallet af præsidiemedlemmer

- flere administrative tjek i forbindelse med godtgørelse af medlemmernes udgifter

- udbetaling ved bankoverførsler som generel regel

- forberedelse af udkast til en medlemsstatut

og forventer af ØSU, at det fortsætter dette arbejde i de kommende år;

63. fastslår, at ØSU har undladt at gøre sit yderste for at begrænse og så vidt muligt råde bod på de tab, skatteyderne er blevet påført; henviser i den forbindelse til,

a) at ØSU i betragtning af de mange år, bedragerierne har stået på, lige fra begyndelsen vurderede disse skader alt for lavt, og at der burde have været krævet et beløb på 830185,77 EUR tilbagebetalt alene for 1995 og 1996

b) at der rent faktisk kun er blevet tilbagebetalt et beløb på 167432,39 EUR, og at ØSU tilsyneladende har opgivet at kræve det resterende beløb tilbagebetalt;

Sektion VII - Regionsudvalget

64. konstaterer på baggrund af Regionsudvalgets svar på Revisionsrettens årsberetning (punkt 7.22), at udvalget ofte er ude af stand til at gøre brug af resultaterne af de andre institutioners udbud, enten af formelle grunde, eller fordi der ikke er taget hensyn til Regionsudvalgets specifikke behov;

65. opfordrer af økonomiske og effektivitetsmæssige hensyn de større institutioner til i højere grad at gøre brug af interinstitutionelle udbud og til i de indledende faser så vidt muligt at sikre, at der tages behørigt hensyn til de mindre institutioners specifikke behov; henstiller til samtlige institutioner at undersøge muligheden for at benytte sig af andre institutioners udbud på grundlag af "gensidig anerkendelse";

66. fastslår, at den Fælles Organisationsstruktur sammen med ØSU pr. 1. januar 2000 blev afløst af en samarbejdsaftale mellem de to udvalg, som indebærer opretholdelse af fælles aktioner i de fleste afdelinger, men skaber grundlag for uafhængige finans- og personaleafdelinger; anmoder Regionsudvalget om inden den 1. juli 2002 at forelægge Budgetkontroludvalget og Budgetudvalget en beretning med en evaluering af de budgetmæssige fordele ved opretholdelse af særskilte finans- og personaleafdelinger i de to udvalg;

Bygningspolitik (ØSU og Regionsudvalget)

67. konstaterer, at ØSU og Regionsudvalget den 15. december 2000 undertegnede lejekontrakter for en periode på 27 år med forkøbsret for henholdsvis Belliard- og Montoyer-Bygningen;

68. glæder sig over svaret på punkt 7.33 fra ØSU og Regionsudvalget, hvori de anfører, at værdien af Montoyer- og Belliard-bygningen vil blive opført på balancerne for 2001 sammen med forskuddet på 26 mio. EUR, der allerede er betalt;

69. henviser til Revisionsrettens konklusioner (punkt 7.68), hvori det hedder, at udvalgene (ØSU og Regionsudvalget), da de "overtog og genforhandlede kontrakten om Belliard-Bygningen, som Parlamentet tidligere havde til huse i, blev (...) stillet i en vanskelig situation, fordi Parlamentet forpligtede dem til at overtage denne ejendom, som Parlamentet havde underskrevet en lejekontrakt om indtil 2007";

70. henviser til, at det i punkt 9 i sin ovennævnte beslutning af 4. april 2001 fremførte, at det agtede "at behandle betingelserne for denne aftale som led i næste års dechargeprocedure";

71. fastslår, at de væsentlige aspekter ved hele denne sag var som følger:

- Parlamentet blev løst fra sin forpligtelse til at fortsætte lejemålet af Belliard-Bygningen, som løb frem til 2007

- ejerne ville tilbagebetale Parlamentets lejeindbetalinger for perioden 1. januar-31. marts 2001

- de to udvalg ville godtgøre Parlamentet den leje, det havde indbetalt i løbet af 2000

- Parlamentet ville blive løst fra sin forpligtelse til at bringe bygningen tilbage til den oprindelige stand ved lejemålets ophør

- de to udvalg ville i slutningen af 2003 eller begyndelsen af 2004 overtage en bygning, som dækkede deres behov med moderne tekniske faciliteter og opfyldte høje økologiske krav

- betingelserne indebar betaling af et forskud på 26 mio. EUR, der skulle finansiere de to udvalgs særlige behov i en bygning, som var blevet fuldt istandsat af ejerne, og af et indeksreguleret årligt beløb på 8,28 mio. EUR (nedsat til 6709288 EUR i den periode, istandsættelsen stod på)

- udvalgene ville få mulighed for at overtage bygningen som ejendom for 1 EUR;

72. henviser til, at Budgetudvalgets formand og ordfører med skrivelse af 17. oktober 2000 meddelte ØSU og Regionsudvalget, at undertegnelsen af kontrakten var i tråd med de principper, Parlamentet havde fastlagt den 28. marts 2000, da det godkendte overførslen på 26 mio. EUR til finansiering af de to udvalgs specifikke funktionelle behov; Budgetudvalget havde derfor intet at indvende mod de to udvalgs undertegnelse af lejekontrakterne for henholdsvis Belliard- og Montoyer-Bygningen for en 27-årig periode;

73. henleder imidlertid opmærksomheden på Revisionsrettens bemærkning [punkt 7.27 c)] om, at lejekontrakten også omfattede istandsættelsesarbejder, der ikke var blevet udbudt; konstaterer, at de to udvalgs svar ikke kommer ind på dette punkt;

74. bemærker, at de to udvalg har reageret på Revisionsrettens forslag (punkt 7.68) om, at kontrakten allerede nu bør genforhandles, så der eventuelt kan foretages førtidig indfrielse på rimelige økonomiske vilkår; konstaterer imidlertid, at ejerne ikke har været villige til at tilbyde acceptable betingelser, og at de to udvalg derfor har suspenderet forhandlingerne;

75. henviser til, at kontrakterne undertegnet den 15. december 2000 har den fordel, at de i) forsyner de to udvalg med tidssvarende lokalefaciliteter, som dækker deres behov, og som de i sidste ende selv vil komme til at eje, og at de ii) eliminerer den budgetmæssige byrde fra Parlamentets budget, der er forbundet med en bygning, som der ikke længere er behov for efter åbningen af D3 (Spinelli-Bygningen), hvorimod Belliard-Bygningen vil have stået tom og ubenyttet i omkring seks år, og at der i perioden fra september 1997 til slutningen af 2003 eller begyndelsen af 2004 stadig vil skulle betales leje herfor over EU-budgettet;

76. konstaterer endvidere, at en flytning til Belliard-Bygningen vil få yderligere finansielle følger, nemlig:

- omkostninger ved flytning fra ØSU's og Regionsudvalgets nuværende lokaler i Ravenstein-Bygningen

- omkostninger til istandsættelse af Ravenstein-Bygningen, inden den gives tilbage til ejerne, efter at have været benyttet i 40 år

- yderligere stillinger på udvalgenes stillingsfortegnelser med henblik på forvaltning af Belliard-projektet;

77. henviser til, at ejerne som følge af ØSU's overtagelse af Belliard-Bygningen har undgået en situation, hvor de i 2007 ville have generhvervet ejendomsretten til en umoderne bygning, der i et vist omfang er forurenet med asbest(15), og som derfor ville kræve en fuldstændig istandsættelse for egen regning, hvis den skulle kunne genudlejes;

78. tilslutter sig Revisionsrettens forslag (punkt 7.66) om at oprette en fælles struktur til varetagelse af de forskellige tekniske og finansielle aspekter ved institutionernes byggeprojekter i Bruxelles og Luxembourg, som institutionerne giver udtryk for bred enighed om i deres svar;

Sektion VIII - Ombudsmanden

79. henviser til, at Parlamentet i punkt 41 i sin afgørelse af 4. april 2001 om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999 - sektion I - Europa-Parlamentet/Ombudsmanden(16) understregede nødvendigheden af at undgå annullering af en betydelig del af de bevillinger, der var afsat til Ombudsmanden;

80. konstaterer i forbindelse med gennemførelsen af Ombudsmandens budget for 2000, at andelen af bortfaldne bevillinger i forhold til de oprindelige bevillinger beløb sig til 17,52 % (i 1999 lå tallet på 14,46 % og i 1998 på 8,58 %), dvs. at der er tale om en opadgående tendens; gentager sin opfordring til Ombudsmanden om at forbedre udnyttelsen af de midler, som Budgetmyndigheden stiller til hans rådighed;

Dechargeafgørelser

81. meddeler Det Økonomiske og Sociale Udvalgs generalsekretær decharge for gennemførelsen af budgettet for regnskabsårene 1996 og 1997;

82. meddeler Det Økonomiske og Sociale Udvalgs generalsekretær decharge for gennemførelsen af budgettet for regnskabsårene 1998 og 1999;

83. meddeler decharge til Domstolens justitssekretær, til Revisionsrettens, Det Økonomiske og Sociale Udvalgs og Regionsudvalgets generalsekretærer og til Ombudsmanden for gennemførelsen af deres budgetter for regnskabsåret 2000;

84. pålægger sin formand at sende denne afgørelse til Rådet, Kommissionen, Domstolen, Revisionsretten, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og Ombudsmanden og at sørge for, at den offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende (L-udgaven).

Julian Priestley

Generalsekretær

Pat Cox

Formand

(1) EFT C 359 af 15.12.2001.

(2) EFT C 21 E af 24.1.2002, s. 236.

(3) EFT C 47 E af 21.2.2002, s. 108.

(4) EFT L 326 af 18.12.1999, s. 1.

(5) EFT C 109 af 14.4.2000.

(6) Svar på spørgeskema, punkt 4.3.

(7) EFT C 312 af 7.11.2001.

(8) Svar på spørgeskema, punkt 6.1.

(9) EFT L 160 af 15.6.2001, s. 38.

(10) ØSU's beretning til budgetmyndigheden, oktober 2001.

(11) EFT C 328 af 26.10.1998, s. 115.

(12) Udtalelse nr. 7/98 om effektiviteten af ØSU's metoder til inkassering af uretmæssigt udbetalte beløb og det nye system til forvaltning og godtgørelse af rejseudgifter.

(13) Det undersøgelsesorgan, som erstattede UCLAF pr. 1. juli 1999 (http://europa.eu.int/comm/dgs/olaf/mission/en.htm).

(14) "ØSU på moderniseringens vej", oktober 2000.

(15) Situationsrapporter fra ØSU og Regionsudvalget til Budgetudvalget af 6.10.2000 og 14.6.2001.

(16) EFT L 160 af 15.6.2001, s. 25.