*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 30. november 1988

om en national stoette til oksekoedssektoren i Italien

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(89/217/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 571/89 (2), saerlig artikel 24,

efter i overensstemmelse med EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger (3), og

ud fra foelgende betragtninger:

I

1. Efter at have modtaget oplysninger adspurgte Kommissionens tjenestegrene den 29. januar 1988 de italienske myndigheder om eksistensen af en stoette i oksekoedssektoren.

Den italienske regering har ikke svaret inden for den fastsatte frist.

2. Foranstaltningen kan beskrives saaledes:

Ifoelge cirkulaere nr. 226/C af 22. januar 1988 fra AIMA (Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolo) havde CIPE (Comitato Interministeriale per la Pianificazione Economica) med hensyn til oksekoed besluttet, at den bagfjerding, der hoerer sammen med en forfjerding leveret til intervention, efter frysning kunne leveres til det samme interventionsorgan i kommission.

Ifoelge naevnte cirkulaere skulle den udbetalte stoette paa 2 000 lire/kg (1,35 ECU) delvis daekke transportomkostningerne for produkter leveret i kommission og vaerdiforringelsen af koedet som foelge af nedfrysningen.

De nationale foranstaltninger traadte i kraft den 1. februar 1988 og omfattede en maengde paa hoejst 6 500 tons oksekoed i en periode paa fem uger. De forventede samlede udgifter til stoetten er paa 13 mia lire (8,125 mio ECU).

Foelgende betingelser skal opfyldes:

- bagfjerdingen skal fremlaegges samtidigt med en forfjerding, der tilbydes til EF-intervention

- det frosne koed kan ikke udlagres foer efter 72 timer og ikke senere end 150 dage efter indlagringen

- den erhvervsdrivende, der oplagrede koedet, kan anmode om, at bagfjerdingen udbenes under kontrol af AIA (Associazione Italiana Allevatori), og han kan derpaa oplagre det saaledes udbenede koed

- ansoegningen om oplagring af bagfjerdingen skal indgives samtidigt med ansoegningen om intervention for forfjerdingen

- stoetten udbetales 90 dage efter, at produktet er blevet indlagret, men dog foerst efter at betaling for forfjerdinger leveret til intervention har fundet sted.

II

1. Ved skrivelse af 8. februar 1988 meddelte Kommissionen den italienske regering, at den havde besluttet at indlede proceduren i Traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til denne stoette.

2. I skrivelsen meddelte Kommissionen de italienske myndigheder, at stoetten efter dens opfattelse er en driftsstoette, som ikke kan faa nogen varig indvirkning paa udviklingen i denne sektor. Foranstaltningens virkninger forsvinder samtidigt med foranstaltningen selv. Efter Kommissionens opfattelse er saadanne foranstaltninger principielt uforenelige med faellesmarkedet.

Faellesskabets forskrifter i oksekoedssektoren udgoer desuden et komplet og udtoemmende system, som udelukker enhver mulighed for medlemsstaterne til at traeffe supplerende foranstaltninger med henblik paa at stoette oksekoedproducenternes indkomster.

Den af den italienske regering vedtagne foranstaltning udgoer endvidere et supplement til de foranstaltninger, der allerede er truffet paa faellesskabsplan. Efter Kommissionens forordning (EOEF) nr. 828/87 af 23. marts 1987 om fastsaettelse af de produkter, der kan afsaettes til intervention i oksekoedssektoren (4), aendret ved forordning (EOEF) nr. 654/89 (5), er det kun bagfjerdinger af kategori A, klasse U, R og O, som kan tilbydes til intervention i Italien.

Formaalet med denne forordning er, at bagfjerdingerne straks bringes paa markedet. Den omstridte nationale foranstaltning udgoer en stoette til privat oplagring, som indebaerer, at de italienske erhvervsdrivende kan oplagre deres produkter, medens de erhvervsdrivende i andre medlemsstater er forpligtet til straks at afsaette produkterne eller eventuelt at baere omkostningerne ved oplagring af produkterne.

Stoetten er desuden med til at fremme oplagringen af bagfjerdinger, hvilket kan udgoere en supplerende tilskyndelse for de italienske erhvervsdrivende til at tilbyde koed til intervention (forfjerdinger) med den deraf foelgende risiko for forhoejelse af EUGFL's udgifter til den paagaeldende sektor. En saadan national foranstaltning er derfor i modstrid med den faelles interesse.

Stoetten udgoer derfor en overtraedelse af faellesskabsbestemmelserne.

3. Som led i denne procedure gav Kommissionen den italienske regering en frist til at fremsaette sine bemaerkninger.

Kommissionen gav ogsaa de oevrige medlemsstater samt andre interesserede parter end medlemsstaterne en frist til at fremsaette deres bemaerkninger.

III

I skrivelse af 12. februar 1988 besvarede den italienske regering Kommissionens aabningsskrivelse.

De italienske myndigheder bekraeftede stoettens eksistens og de af Kommissionen allerede kendte oplysninger.

Grunden til, at foranstaltningen ikke var blevet meddelt, var, at den var blevet vedtaget af CIPE for ganske nylig (21. januar 1988), samt at Kommissionens anmodninger om oplysninger siden havde gjort meddelelse af stoetten overfloedig, fordi Kommissionen allerede kendte alle aspekter af stoetten.

Desuden var det ikke muligt at overholde den frist, der var fastsat i Kommissionens skrivelse med anmodning om meddelelse, fordi fristen var for kort.

Ifoelge de italienske myndigheder

a) er der ikke tale om, at interventionsorganet har opkoebt bagfjerdinger, fordi produkterne forblev lagerholdernes ejendom

b) er der ikke tale om stoette til privat oplagring, fordi der ikke er en forpligtelse til at oplagre produkterne i mindst fire maaneder som forudsaetning for ydelse af stoetten. Stoetten er i realiteten en hjaelp til producenternes udgifter til nedfrysningen for at muliggoere en laengere opbevaring af produkterne. Formaalet med foranstaltningen er at undgaa et nyt pres paa markedet. Det endelige resultat er en nedskaering af maengden af forfjerdinger bestemt til intervention

c) er der ikke tale om produktionsstoette, men derimod intervention med henblik paa at genoprette mere hensigtsmaessige markedsvilkaar i alles interesse

d) kan stoetten ikke have nogen indflydelse paa samhandelen inden for Faellesskabet, fordi selvforsyningsgraden i Italien er paa knap 60 % for oksekoed og overskuddene fra medlemsstater afsaettes paa det italienske marked

e) blev stoetten vedtaget i en saerdeles alvorlig situation med store prisfald paa mere end 15 % (af priserne i ecu) i forhold til priserne i den samme periode aaret foer.

IV

1. De italienske myndigheder har misligholdt den forpligtelse, der paahviler dem i henhold til Traktatens artikel 93, stk. 3, for det foerste ved ikke at meddele denne foranstaltning i form af et udkast, og for det andet ved at anvende den siden den 1. februar 1988, uden at Kommissionen har haft lejlighed til at udtale sig om foranstaltningen.

Disse misligholdelser har skabt en saerligt alvorlig situation, fordi stoetten i hovedsagen udgoer en overtraedelse af den faelles markedsordning for oksekoed og er uforenelig med faellesmarkedet i henhold til Traktatens artikel 92.

2. For saa vidt angaar de italienske myndigheders argumenter, boer foelgende understreges:

a) Kommissionen har ikke paastaaet, at foranstaltningen omfatter opkoeb gennem interventionsorganerne, men snarere en national stoette med det formaal at fremme den private oplagring.

Da levering i kommission er en absolut forudsaetning for betaling af stoetten, skal denne efter Kommissionens opfattelse tilskynde til oplagring af produkterne, der traekkes tilbage fra markedet og nedfryses. Der er tale om en meget omfattende foranstaltning i oekonomisk henseende. Stoetten er paa 1 350 ECU/ton bagfjerdinger, medens den tilsvarende EF-foranstaltning for 1987 omfattede en stoette paa ca. 500 ECU/ton til privat oplagring af bagfjerdinger med en oplagringsperiode paa fire maaneder

b) Kommissionen har derimod taget hensyn til, at foranstaltningen til daekning af tab som foelge af nedfrysning af koedet og omkostninger ved transport til markedet foerte til, at en vis maengde koed blev trukket tilbage fra markedet, og at bagfjerdingerne blev oplagret. Kommissionen skoennede derfor, at foranstaltningen ville virke fremmende paa oplagringen af bagfjerdinger. Kommissionen konstaterer i oevrigt, at denne foranstaltning i stedet for at bidrage til en nedskaering af de maengder forfjerdinger, der tilbydes til intervention, som praeciseret i AIMA's beslutning af 22. januar 1988, vedroerer bagfjerdinger, der for at kunne modtage den nationale stoette skal fremlaegges samtidigt med de forfjerdinger, som leveres til intervention. Foranstaltningen kan altsaa ikke medfoere en nedskaering af de maengder, der leveres til intervention. Tvaertimod vil den gennem stoetten for bagfjerdinger tilskynde de erhvervsdrivende til at levere forfjerdinger til intervention

c) i modsaetning til, hvad de italienske myndigheder haevder, mener Kommissionen, at stoetten vil kunne fremme produktionen, fordi den har givet producenterne mulighed for at levere disse produkter og hurtigere begynde en ny produktionscyklus. Foranstaltningen har altsaa medfoert, at de i loebet af aaret producerede maengder er blevet oeget

d) foranstaltningen kan paavirke samhandelen, fordi den ensidige aendring af et vist element i de normale omkostninger for producenterne i denne sektor vil kunne forstyrre ligevaegten paa markedet. De italienske erhvervsdrivende vil som foelge af denne foranstaltning kunne tilbyde deres koed til mere fordelagtige priser end de erhvervsdrivende i andre medlemsstater, der leverer oksekoed til det italienske marked, men som ikke modtager den nationale italienske stoette. Stoetten kan derfor bevirke, at importen fra de andre medlemsstater falder, og dermed paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne

e) Kommissionen mener, at alle foranstaltninger med det formaal at afhjaelpe vanskeligheder paa markededet for oksekoed skal traeffes paa faellesskabsplan for at forhindre de endnu stoerre vanskeligheder, som indfoerelsen af ensidige nationale foranstaltninger kan medfoere, og som kan have negative indvirkninger paa markedssituationen i andre medlemsstater

f) paa denne baggrund maa de af de italienske myndigheder anfoerte begrundelser afvises.

V

1. Traktatens artikel 92-94 finder anvendelse paa produktion af og handel med de produkter, for hvilke stoetten ydes, i henhold til artikel 24 i forordning (EOEF) nr. 805/68.

Foranstaltningen indebaerer en saerlig fordel for de erhvervsdrivende inden for den paagaeldende sektor, som derved nyder godt af salgsbetingelser, der er mere fordelagtige end dem, der gaelder for erhvervsdrivende, som ikke modtager stoetten. Takket vaere denne stoette kan de erhvervsdrivende, der leverer til intervention, betale oksekoedsproducenterne en pris, der er hoejere end de normale priser paa markedet for oksekoed.

Foranstaltningen skaber derfor en fordrejning af konkurrencen mellem stoettemodtagere i Italien og andre medlemsstater.

2. Paa det italienske marked er der underskud af oksekoed. Ifoelge de statistiske oplysninger for 1986 er den nationale bruttoproduktion paa 919 000 tons og den samlede slagtemaengde paa 1 179 000 tons. Den interne anvendelse er paa 1 587 000 tons (et forbrug pr. indbygger paa 27,7 kg om aaret).

Efter disse oplysninger ligger selvforsyningsgraden paa 58 %, et ret lavt niveau. Forskellen mellem den samlede slagtemaengde og den interne anvendelse daekkes af indfoerslen fra andre medlemsstater og tredjelande (henholdsvis 570 920 tons og 144 448 tons). Udfoerslen til andre medlemsstater og tredjelande er paa henholdsvis 52 443 tons og 88 669 tons (1).

Importmaengden i den periode paa fem uger, hvor den italienske foranstaltning blev anvendt, kan anslaas til omkring 55 000 tons.

Den maengde oksekoed, der omfattes af stoetten, udgoer altsaa mere end 10 % af denne importmaengde.

3. Selv om der er underskud af oksekoed paa det italienske marked, anvendes offentlig intervention ofte. I 1986 blev der opkoebt 47 000 tons oksekoed til intervention.

For denne periode kan man i modsaetning til, hvad de italienske myndigheder haevder, konstatere en klar stigning i opkoeb af oksekoed (forfjerdinger) til EF-intervention. Dette er aabenlyst, hvis man sammenligner de maengder, der blev opkoebt til intervention i anvendelsesperioden for den paagaeldende foranstaltning, dvs. fra den 1. februar 1988 til den 6. marts 1988, og situationen foer og efter denne periode. Foer og efter denne periode blev der hver uge i gennemsnit opkoebt omkring 402 tons til intervention, medens der i selve perioden blev leveret omkring 1 100 tons oksekoed til intervention om ugen.

4. Som understregning af foranstaltningens oekonomiske betydning kan man naevne den tilsvarende EF-foranstaltning, der blev anvendt i seks uger i 1987. Den blev fastsat i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2437/87 af 12. august 1987 om ydelse af en skoensmaessigt forudfastsat stoette til privat oplagring af hele kroppe, halve kroppe og bag- og forfjerdinger af voksent kvaeg i oksekoedsektoren (2). Som led i denne foranstaltning, der blev vedtaget som foelge af de alvorlige markedsvanskeligheder for oksekoed (tredje betragtning), blev der indgaaet kontrakter om privat oplagring af ca. 12 000 tons oksekoed i Italien.

Kommissionen mener derfor, at maengden paa 6 500 tons, der udelukkende omfatter bagfjerdinger trukket tilbage fra markedet som foelge af den nationale foranstaltning, er meget stor, og at den har haft en direkte virkning saavel i den periode, hvor stoetten blev betalt, som i den periode, hvor koedet blev udlagret.

Den kan have en negativ virkning for de indfoerte maengder oksekoed og vil derfor kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne med dette produkt.

Foranstaltningen falder saaledes ind under kriterierne i Traktatens artikel 92, stk. 1, hvorefter stoette, der opfylder disse kriterier, er uforenelig med faellesmarkedet.

5. De undtagelser fra denne uforenelighed, der er omhandlet i artikel 92, stk. 2, finder ikke anvendelse paa stoetten. For at kunne betragtes som en undtagelse ifoelge stk. 3 i naevnte artikel skal stoetten vaere af faelleseuropaeisk interesse og ikke kun af interesse for en bestemt sektor i en medlemsstat. Disse undtagelsesbestemmelser skal fortolkes strengt ved undersoegelsen af enhver regional eller sektorbestemt stoetteordning eller hvert enkelt tilfaelde af anvendelse af generelle stoetteordninger.

Undtagelserne kan udelukkende indroemmes, saafremt Kommissionen kan fastslaa, at stoetten er noedvendig for gennemfoerelsen af et af de maal, der er anfoert i naevnte bestemmelser. Indroemmes der saadanne undtagelser for stoette, uden at et saadant modstykke kan fastslaas, vil det vaere ensbetydende med at give samtykke til begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne og til fordrejning af konkurrencen til skade for Faellesskabets interesse og derigennem indroemmes visse medlemsstater uberettigede fordele. Det har i det foreliggende tilfaelde ikke kunnet fastslaas, at et saadant modstykke foreligger. Den italienske regering har saaledes ikke kunnet give og Kommissionen ikke kunnet finde nogen begrundelse for, at den paagaeldende stoette opfylder betingelserne for anvendelse af en af undtagelserne i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3.

Der er ikke tale om foranstaltninger til fremme af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra b), da stoetten som foelge af dens mulige foelger for samhandelen er i modstrid med den faelles interesse.

Der er heller ikke tale om en foranstaltning, der skal afhjaelpe alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats oekonomi, jf. samme bestemmelse.

For saa vidt angaar undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedroerende stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i visse omraader samt inden for visse erhvervsgrene, jf. litra c), maa det konstateres, at foranstaltningen - ved sin karakter af stoette - ikke kan give en varig forbedring af de vilkaar, der gaelder for den stoettemodtagende oekonomiske sektor, fordi sektoren, naar stoetten ikke mere ydes, vil vaere i samme situation som foer denne statsintervention.

Stoetten maa derfor betragtes som en driftsstoette til de paagaeldende erhvervsdrivende, som Kommissionen principielt altid har modsat sig, fordi ydelsen heraf ikke er knyttet til betingelser, der bevirker, at den kan falde ind under en af undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c).

6. En medlemsstat kan i oevrigt ikke direkte gribe ind i de faelles markedsordningers funktion, idet disse omfatter en ordning med faelles priser, der henhoerer under Faellesskabets enekompetence.

Den omhandlede stoette er i strid med princippet om, at medlemsstaterne ikke, saafremt der gaelder en faelles markedsordning, ensidigt kan bestemme landbrugsindkomsterne ved ydelse af stoette af denne type. Den italienske stoette maa derfor betragtes som en overtraedelse af den faelles markedsordning for oksekoed.

Foranstaltningens karakter af en overtraedelse skaerpes derved, at den tilbagetraekning fra markedet, foranstaltningen tilskynder til, supplerer den gaeldende faellesskabsforanstaltning, som er fastsat i forordning (EOEF) nr. 828/87. Sidstnaevnte foranstaltning vedroerer interventionsopkoeb af forfjerdinger.

Da stoetteforanstaltningen kan medfoere en forhoejelse af leverancerne af forfjerdinger til intervention, kan den ogsaa medfoere en forhoejelse af udgifterne for Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget.

Den maa derfor anses for at vaere i modstrid med den faelles interesse. Selv hvis en undtagelse i henhold til Traktatens artikel 92, stk. 3, havde vaeret taenkelig for landbrugsprodukter, ville den paagaeldende stoetteforanstaltning, fordi den er en overtraedelse af den naevnte faelles markedsordning, udelukke, at en saadan undtagelse kunne gaelde for disse produkter.

7. Heraf foelger, at stoetten er uforenelig med faellesmarkedet efter Traktatens artikel 92.

8. Denne beslutning foregriber ikke de konsekvenser, som Kommissionen i givet fald vil drage med hensyn til Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbrugets finansiering af den faelles landbrugspolitik - VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den af CIPE (Comitato Interministeriale per la Pianificazione Economica) vedtagne stoette, der anvendes paa grundlag af cirkulaere nr. 226/C af 22. januar 1988 fra AIMA (Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolo) og omfatter betaling af et beloeb for bagfjerdinger af kvaeg, og som delvis skal daekke

- det friske produkts forringede vaerdi som foelge af nedfrysningen, og

- omkostningerne ved produkternes transport til markedet,

er ulovlig efter Traktatens artikel 93, stk. 3. Den er endvidere uforenelig med faellesmarkedet.

Artikel 2

Den italienske regering underretter inden for to maaneder fra meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, som den har truffet for at efterkomme beslutningen.

Kommissionen forbeholder sig ret til at drage konsekvenserne af ydelsen af denne ulovlige stoette med hensyn til EUGFL's finansiering af den faelles landbrugspolitik.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 30. november 1988.

Paa Kommissionens vegne

Frans ANDRIESSEN

Naestformand

(1) EFT nr. L 148 af 28. 6. 1968, s. 24.

(2) EFT nr. L 61 af 4. 3. 1989, s. 43.

(3) EFT nr. C 41 af 13. 2. 1988, s. 3.

(4) EFT nr. L 80 af 24. 3. 1987, s. 8.

(5) EFT nr. L 71 af 15. 3. 1989, s. 38.

(1) Alle tal gaelder for 1986. Kilde: Eurostat.

(2) EFT nr. L 225 af 13. 8. 1987, s. 13.