KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 8. juli 1999

om Tysklands anmodning om en overgangsordning i henhold til artikel 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF om fælles regler for det indre marked for elektricitet

(meddelt under nummer K(1999) 1551/4)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(1999/794/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet(1), særlig artikel 24,

efter at have underrettet medlemsstaterne om Tysklands anmodning, og

ud fra følgende betragtninger:

I. BAGGRUND

1. Procedure

(1) I skrivelse af 30. juli 1997 anmodede Tysklands Bundesministerium für Wirtschaft (Økonomiministerium) om Kommissionens bemærkninger til blandt andet indførelsen af en beskyttelsesklausul for brunkulsbaseret elektricitetsproduktion i Tysklands "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts" (energilov).

(2) I skrivelse af 22. september 1997 svarede Kommissionen, at en beskyttelsesklausul, som giver mulighed for afslag på anmodninger om systemadgang, ville være en undtagelse fra adgangsretten i henhold til direktivets artikel 17 og ville derfor ikke være dækket af direktivets artikel 8, stk. 4. Derimod kræves der en anmodning ifølge proceduren i direktivets artikel 24 (overgangsordning).

(3) I skrivelse af 12. februar 1998 anmodede Tysklands Bundesministerium für Wirtschaft om en overgangsordning i henhold til direktivets artikel 24 hvad angår bestemmelsen i artikel 4, § 3 (Neue Länder) i Tysklands "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts", offentliggjort i Bundesgesetzblatt den 28. april 1998(2) og trådt i kraft den næstfølgende dag.

(4) Den 14. juli 1998 sendte Kommissionen en delegation til Bundesministerium für Wirtschaft i Bonn for at indhente oplysninger. Ministeriet bekræftede, at man betragter anmodningen af 12. februar 1998 som endelig, og at regeringen ikke har planer om støtte til andre overgangsordninger ud over beskyttelsesklausulen for brunkul omfattet af anmodningen. Kommissionen anmodede om yderligere oplysninger om udviklingen af brunkulssektoren i de nye delstater samt de aftalemæssige forhold mellem de involverede parter, som danner grundlag for de forpligtelser, der er omtalt i artikel 24, stk. 1, i direktiv 96/92/EF.

(5) I skrivelse af 11. september 1998 forelagde Bundesministerium für Wirtschaft disse yderligere oplysninger.

(6) Endvidere har der, efter aftale med Bundesministerium für Wirtschaft, været direkte kontakt mellem Kommissionen og den virksomhed, der er særligt berørt, Vereinigte Energiewerke AG (VEAG). VEAG gav udtryk for sin holdning i en skrivelse til Kommissionen af 28. januar 1999. Den 12. februar mødtes VEAG og Kommissionen i Bruxelles. I en telefax af 23. marts 1999 fremsendte VEAG en rapport, "zur Beurteilung der Notwendigkeit der Braunkohleschutzklausel" ("vurdering af nødvendigheden af brunkulsbeskyttelsesklausulen"), som er udarbejdet af statsautoriserede revisorer.

2. Elektricitetssektorens struktur og udvikling i de nye delstater

(7) Elektricitetstransmissionen i de nye delstater varetages af VEAG. VEAG er desuden den største elektricitetsproducent i de nye delstater med en andel på omkring 60 % af den samlede produktion. 92 % af VEAG's elektricitet produceres på grundlag af brunkul. Elektricitetsdistributionen udføres af 15 regionale distributionsselskaber (ofte delvist ejet af VEAG eller af VEAG-aktionærer). Desuden ejer flere kommuner lokale elektricitetsdistributionsselskaber , som også råder over produktionsanlæg. Elektricitetsystemet i de nye delstater har således en struktur med op til tre niveauer i lighed med systemet i andre dele af Tyskland: 1) VEAG's højspændingsnet, 2) de regionale distributionsselskabers mellem/højspændingsnet og 3) kommunale distributionsselskabers lav/mellemspændingsnet.

(8) "Stromvertrag" blev indgået i tidsrummet mellem den tyske økonomiske og monetære union (1. juli 1990) og den politiske genforening (3. oktober 1990). Det skete den 22. august 1990. De kontraherende parter var den daværende Tyske Demokratiske Republik og Treuhandanstalt (statsinstitution oprettet med henblik på privatisering af østtysk ejendom i henhold til lov af 17. juni 1990) på den ene side og Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG på den anden side. Aftalen angav strukturen for elektricitetssektoren i de nye delstater efter genforeningen. Den indeholdt bestemmelser om salget af tidligere østtyske kraftværker og transmissionslinjer til VEAG, et joint ventureselskab stiftet den 12. december 1990 af Treuhandanstalt. 75 % af VEAG ejedes af de tre største østtyske elektricitetsselskaber, RWE Energie AG (26,25 %), PreussenElektra AG (26,25 %) og Bayernwerke AG (22,5 %). De resterende 25 % ejedes af fire andre tyske transmissionssystemoperatører via holdingselskabet EBH GmbH.

(9) I den købsaftale, VEAG indgik med Treuhandanstalt, indgik bestemmelser om, at VEAG (eller i 1990 dets tre hovedaktionærer) forpligtede sig til at opretholde en brunkulsbaseret elektricitetsproduktion og investere store beløb i modernisering af denne og tilpasning til højere miljøkrav. Disse forpligtelser blev beskyttet i en anden aftale af 27. august 1990 mellem konsortiet bestående af Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG (VEAG-aktionærer) og de regionale elektricitetsselskaber. Denne aftale blev senere stadfæstet i en række 20-årige bilaterale aftaler mellem VEAG og de regionale elektricitetsselskaber. Ifølge disse kontrakter skal de regionale distributører aftage 70 % af deres elektricitetsforbrug (dvs. salg) fra VEAG til fuld omkostningsbestemt pris over et tidsrum på 20 år. Distributørerne skal føre alle heraf følgende omkostningsstigninger videre til de endelige kunder.

3. Brunkulsudvindingsindustriens udvikling

(10) I 1997 producerede VEAG 46,6 TWh elektricitet af brunkul, hvilket svarer til omkring 60 % af den samlede elektricitetsproduktion i de nye delstater på 77,5 TWh. De resterende 40 % af elektricitetsproduktionen i de nye delstater kommer fra kommunale generatorer, egenproduktion og produktion via uafhængige producenter (IPP). Brunkulsminerne havde i 1997 en samlet produktion på 73,8 mio. tons, hvoraf VEAG aftog 54,3 mio. tons til elektricitetsproduktion. Før genforeningen, i 1989, producerede østtyske brunkulsminer 300 mio. tons. Derefter skete et jævnt fald i produktionskapaciteten til det nuværende niveau.

(11) Brunkulsudvindingen i de nye delstater varetages af to større virksomheder. Mibrag (Mitteldeutsche Braunkohle) privatiseredes i 1993, hvor det blev solgt til et engelsk-amerikansk konsortium (PowerGen, NRJ Energy og Morrison Knudsen). Laubag (Lausitzer Braunkohle) blev solgt til et tysk konsortium, hvoraf 55 % ejes af RheinbraunAG/RWE, 30 % af PreussenElektra AG og 15 % af Bayernwerke AG. Laubag og VEAG er således tilknyttet hinanden via fælles aktionærer.

(12) I 1989 var 138800 beskæftiget i brunkulsudvindingssektoren, og 30499 arbejdede i elektricitetsproduktionssektoren. Siden da er beskæftigelsen faldet drastisk til det nuværende niveau med 16400 ansatte i brunkulsudvindingssektoren og 8163 i VEAG's elektricitetsproduktion. Sammen med de 5000 arbejdstagere, der er indirekte afhængige af brunkulsudvindingen og elektricitetsproduktionen, er i dag i alt ca. 30000 arbejdstagere afhængige af brunkulssektoren.

(13) Siden 1990 har VEAG investeret 13 mia. DEM i moderniseringen af brunkulskraftværkerne. Der er investeret 2 mia. DEM i brunkulsudvinding. VEAG's samlede investeringsplan beløber sig til i alt 20 mia. DEM og vil være afsluttet i 2001.

(14) På informationsmødet den 14. juli 1998 erklærede det tyske økonomiministerium følgende på grundlag af ovenstående tal:

- En yderligere nedgang i anvendelsen af brunkul til elektricitetsproduktion vil bringe samtlige brunkulsudvindingsaktiviteter i fare.

- En vigtig faktor, der taler for beskyttelse af brunkul i Tysklands energipolitik, er forsyningssikkerheden på længere sigt. Tysklands energipolitik må veje en voksende afhængighed af importeret naturgas op imod ulemperne ved eksisterende, indenlandske brændstoffer som brunkul.

4. Åbning af det tyske elektricitetsmarked for konkurrence: implementering af direktiv 96/92/EF

(15) Tysklands "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts" trådte i kraft den 29. april 1998. Loven implementerer direktiv 96/92/EF. I loven er der valgt en ordning, hvor tredjepart har adgang til systemet på grundlag af en kontrakt, med en sideløbende eneaftagermulighed for distributører indtil 2005. Loven giver en øjeblikkelig total markedsåbning: der er ingen privilegietærskel, alle endelige kunder og distributører er de jure privilegerede kunder.

(16) Under den nye tyske lovs liberaliserede system kan alle privilegerede kunder i de nye delstater (alle endelige kunder og alle distributører) indgå aftale om forsyning uden om VEAG's system. For at imødegå den situation, der ville opstå, hvis mange kunder flyttede efterspørgslen over til konkurrerende leverandører, hvorved det ville blive vanskeligere for ikke at sige umuligt for VEAG at sælge sin brunkulsbaserede elektricitet, indfører loven en overgangsordning i artikel 4, § 3.

5. Overgangsordningen meddelt af den tyske regering

(17) Meddelelsen af 12. februar 1998 og den supplerende information af 11. september 1998 definerer følgende overgangsordning.

(18) Grundlaget for overgangsordningen er "VEAG's investeringsprogram for den nye opbygning og modernisering af brunkulsbaserede kraftværker af et finansielt omfang på 20 mia. DEM, som vil være afsluttet omkring 2000". VEAG's investeringsprogram indgår i VEAG's forpligtelser i henhold til aftalen indgået den 22. august 1990 mellem den daværende Tyske Demokratiske Republik og Treuhandanstalt på den ene side og Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG (det senere VEAG) på den anden side. VEAG's investeringsprogram skal også ses i lyset af den 20-årige købsforpligtelse i aftalen af 27. august 1990 mellem konsortiet bestående af Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG (det senere VEAG) og de regionale elektricitetsselskaber samt den hertil hørende række af efterfølgende bilaterale aftaler mellem VEAG og de regionale elektricitetsselskaber.

(19) Overgangsordningens forslag til foranstaltning giver mulighed for at nægte privilegerede kunder adgang til nettet, hvis de i artikel 4, § 3, i "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts" fastlagte forudsætninger er opfyldt: "1) Ved vurderingen af, hvorvidt et afslag på en anmodning om adgang til systemet, hvorigennem kunder i Berlin, Brandenburg, Mecklenburg-Vorpommern, Sachsen, Sachsen-Anhalt og Thüringen forsynes med elektricitet, i henhold til artikel 1, § 6 og 7, er ulovlig eller er udtryk for misbrug, diskrimination eller urimelig hindring i henhold til definitionen i § 22, stk. 4, og § 26, stk. 2, i loven mod konkurrencebegrænsninger, skal der tages særligt hensyn til nødvendigheden af et tilstrækkeligt stort niveau af energiproduktion af brunkul fra disse delstater.

2) Det tyske økonomiministerium aflægger beretning til Forbundsdagen i 2002 om virkningen af denne bestemmelse på den brunkulsbaserede elektricitetsproduktion og om elektricitetsprisudviklingen i delstaterne som angivet i stk. 1. Såfremt denne beretning ikke danner grundlag for en udvidelse af ordningen frem til 31. december 2005, udløber overgangsordningen den 31. december 2003."

(20) I princippet er alle kunder altså privilegerede i de nye delstater som i det øvrige Tyskland. Hvis et større antal kunder imidlertid vælger at aftage elektricitet fra nye leverandører, kan de distributører, der er forpligtet til at aftage 70 % fra VEAG, lide salgstab, hvorved de aftager mindre elektricitet fra VEAG. I så fald mister VEAG selv en markedsandel, hvilket gør det vanskeligt at opretholde brunkulskøbet og elektricitetsproduktionen heraf. Hvis dette sker, kan VEAG, og i henhold til lovens ordlyd også distributørerne, beslutte at nægte privilegerede kunder adgang til nettet og i realiteten kræve, at kunderne aftager dyrere, brunkulsbaseret elektricitet, leveret af VEAG. Alle sådanne afslag kan underkastes kontrol af Bundeskartellamt, som afgør, hvorvidt afslaget var rimeligt og nødvendigt for at opfylde kravet om opretholdelse af brunkulsproduktionen.

II. JURIDISK ANALYSE

1. Retsgrundlaget: artikel 24 i direktiv 96/92/EF

(21) Tysklands meddelelse af 12. februar indeholder en klar anmodning om en overgangsordning i henhold til direktivets artikel 24. Meddelelsen indeholder imidlertid også en erklæring om, at Tysklands regering anser ordningen i den tyske lovs artikel 4, § 3, for dækket af artikel 8, stk. 4, i direktiv 96/92/EF. I sit memorandum til lovforslaget af marts 1997 begrundede regeringen oprindeligt denne bestemmelse i direktivets artikel 8, stk. 4 (lastfordelingsforrang på op til 15 % indenlandske energikilder). Denne holdning gik igen i den officielle anmodning af 12. februar 1998 om en overgangsordning i henhold til direktivets artikel 24.

(22) Direktivets artikel 8, stk. 4, kan imidlertid ikke anvendes på den meddelte ordning.

(23) Direktivets artikel 8, stk. 4, lyder således: "En medlemsstat kan af hensyn til forsyningssikkerheden bestemme, at produktionsanlæg, der anvender indenlandske primære energikilder som brændsel, skal gives forrang, dog højst i et omfang pr. kalenderår på 15 % af den totale mængde primærenergi, der er nødvendig for at producere den elektricitet, der forbruges i den pågældende medlemsstat."

(24) Skønt elektriciteten produceret af brunkul fra de nye delstater udgør under 15 % af den samlede elektricitetsproduktion i hele Tyskland, udgør den ca. 60-70 % af elektricitetsproduktionen i de nye delstater. Denne høje procentdel spredes ikke over hele Tyskland med en lastfordelingsforpligtelse i henhold til direktivets artikel 8, stk. 4, men beskyttes lokalt af muligheden for at nægte kunder adgang, der ønsker at gøre brug af muligheden for at købe elektricitet andetsteds via systemadgang, et af direktivets hovedkrav formuleret i kapitel VII.

(25) Forrangsbestemmelsen i artikel 8, stk. 4, giver under ingen omstændigheder hjemmel for et afslag på en adgangs- eller transmissionsanmodning. I ordningen, der er omtalt i artikel 8, stk. 4, tales der udelukkende, om, at det kan fastsættes, at der skal aftages et kvantum på højst 15 % fra produktionsanlæg, hvor der anvendes indenlandske energikilder. Artikel 8, stk. 4, skal sammen med artikel 8, stk. 3, ses som specifikke forrangsbestemmelser i sammenhæng med det generelle princip om økonomisk rangfølge, som er nedlagt i artikel 8, stk. 2. Den nuværende fremgangsmåde - hvor der kan nægtes systemadgang for bilaterale købskontrakter mellem privilegerede kunder og producenter - falder klart uden for denne bestemmelses rækkevidde.

2. Forudsætningerne anført i artikel 24

(26) I artikel 24, stk. 1 og 2 i direktiv 96/92/EF står, at Kommissionen på grundlag af EF-traktaten undersøger følgende elementer, når den skal tage stilling til en anmodning om overgangsordning:

2.1. Forudsætninger med hensyn til arten af de relevante forpligtelser eller driftsgarantier

(27) 1) Der skal foreligge dokumentation for, at der er tale om en forpligtelse eller driftsgaranti

2) Forpligtelsen eller driftsgarantien skal være givet inden 20. februar 1997.

3) Der skal gøres rede for årsagssammenhængen mellem direktivets ikrafttræden og den manglende evne til at opfylde forpligtelsen.

2.2. Forudsætninger med hensyn til de foreslåede foranstaltninger med henblik på at nå de pågældende mål

(28) 1) Foranstaltningerne i overgangsordningen skal ligge inden for rammerne af undtagelserne fra direktivets kapitel IV, VI og VII.

2) Overgangsordningen skal være tidsbegrænset og skal være kædet sammen med gyldighedsperioden for de pågældende forpligtelser og driftsgarantier.

3) Overgangsordningen skal gøre brug af de mindst restriktive foranstaltninger af rimelig nødvendighed for at opnå de pågældende mål. Kommissionen må under sin stillingtagen til disse spørgsmål tage blandt andet det berørte systems størrelse, systemets sammenkoblingsgrad og den berørte elektricitetsindustris struktur i betragtning.

3. Vurdering af Tysklands overgangsordning

3.1. Forudsætninger med hensyn til arten af de pågældende forpligtelser eller driftsgarantier

(29) Oplysningerne indeholdt i denne beslutning om den retlige og aftalemæssige situation ved Tysklands genforening i 1990 er baseret på den beskrivelse af de pågældende aftaler, som det økonomiministeriet gav i sin skrivelse af 11. september 1998. Der nævnes to grupper af aftaler:

i) Aftalen af 22. august 1990 mellem Den Tyske Demokratiske Republik og Treuhandanstalt på den ene side og Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG på den anden side.

ii) Aftalen af 27. august 1990 mellem konsortiet Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG (det senere VEAG) og de regionale elektricitetsselskaber samt den hertil hørende række af efterfølgende bilaterale aftaler mellem VEAG og de regionale elektricitetsselskaber.

(30) Den centrale forpligtelse inden for rammerne af artikel 24, stk. 1, er den investeringsforpligtelse, som Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG, repræsenteret i VEAG, har indgået på grundlag af Stromvertrag af 22. august 1990. VEAG overtog ikke alene produktions- og transmissionsaktiverne, men forpligtede sig som en del af aftalepakken til at gennemføre et investeringsprogram på 20 mia. DEM med henblik på moderniseringen af brunkulssektoren.

(31) Denne investeringsforpligtelse var baseret på en situation med en garanteret minimumsafsætning på lang sigt og som følge heraf amortisering af investeringen. Derfor er hovedaftalen, Stromvertrag, suppleret af de 20-årige energikøbsaftaler i næste led, indgået med distributørerne.

(32) Da VEAG indgik investeringsforpligtelsen i 1990, skete det på grundlag af aftalerne med garanti for 20 års køb af elektricitet, som selv var baseret på, eller sikret af, monopolforsyningen til tvungne forbrugere, som var den gældende situation inden liberaliseringen af Tysklands elektricitetsmarked i april 1998.

(33) Det er den tyske regerings opfattelse, at denne investeringsforpligtelse muligvis ikke kan opfyldes under det liberaliserede system, hvis den ikke er beskyttet af klausulen, der giver mulighed for afslag på anmodninger om adgang frem til 2003. Dette skyldes en vis bekymring for, at brunkulsbaseret elektricitet vil være dyrere end elektricitet baseret på andre energikilder, navnlig på grund af VEAG's omfattende investeringsforpligtelser, som er nødvendige for at opfylde moderniseringskravene. Hvis dette er korrekt, og VEAG er ude af stand til at foretage de nødvendige effektivitetsforbedringer til at kunne konkurrere på markedspriserne, vil de distributører, der er knyttet til VEAG via forpligtelsen til at aftage 70 %, aftage mindre, eftersom privilegerede kunder vil købe elektriciteten andetsteds, og VEAG's salg vil blive reduceret. Under disse omstændigheder synes det korrekt, at der for VEAG's vedkommende var indgået en forpligtelse eller driftsgaranti før direktivets ikrafttræden, og at opfyldelsen af denne forpligtelse bringes i fare af direktivets ikrafttræden.

(34) Kommissionen mener derfor:

1) at der eksisterer en forpligtelse eller garanti som defineret i direktivets artikel 24, stk. 1

2) at disse forpligtelser eller driftsgarantier blev givet inden direktivets ikrafttræden

3) at kravet om en årsagssammenhæng mellem den manglende evne til at opfylde forpligtelsen og direktivets ikrafttræden er opfyldt, hvad angår VEAG's forpligtelse med hensyn til investering i brunkulsproduktionskapaciteten. Det må formodes, at Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG ikke ville have indgået forpligtelsen til investering i brunkulssektoren i 1990, hvis der ikke havde fandtes en sikkerhed for salget, som på dette tidspunkt i sidste instans byggede på et kontrolleret marked. Det må endvidere formodes, at den totale liberalisering, der definerer alle kundekategorier som privilegerede kunder i direktivets betydning, nemt kan føre til en situation, hvor VEAG måske ikke er i stand til at fuldføre sit investeringsprogram på 20 mia. DEM, som så ikke vil blive afsluttet som planlagt før 2000, hvis der ikke indføres en overgangsordning.

3.2. Forudsætninger med hensyn til de foreslåede foranstaltninger med henblik på at nå de pågældende mål

(35) 1. De pågældende foranstaltninger falder inden for rammerne af undtagelserne i kapitel IV, VI og VII i direktiv 96/92/EF

(36) Den tyske overgangsordning henviser udelukkende til beskyttelsesklausulen i artikel 4, § 3, i "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts". Den giver transmissionssystemoperatørerne ret til at nægte systemadgang fra sag til sag med henblik på beskyttelsen af et tilstrækkeligt salg af elektricitet fra brunkulsbaserede kraftværker. Afslag på adgang grundet i beskyttelse af salget af elektricitet fra brunkulsbaserede kraftværker er ikke omfattet af artikel 17, stk. 5, i direktiv 96/92/EF, som kun omtaler manglende rådighed over den fornødne transmissions- eller distributionskapacitet samt behørig begrundelse, navnlig i pålæggelse af forpligtelser til offentlig tjeneste, defineret i direktivets artikel 3. Tyskland har ikke pålagt forpligtelser til offentlig tjeneste i henhold til direktivets artikel 3.

(37) Tysklands overgangsordning er således en undtagelse fra artikel 17, stk. 5, under direktivets kapitel VII. En sådan undtagelse hører under foranstaltninger omtalt i artikel 24, stk. 2. Artikel 24 finder således anvendelse på dette tilfælde.

(38) 2. Overgangsordningen er tidsbegrænset og er kædet sammen med gyldighedsperioden for de pågældende forpligtelser og driftsgarantier

(39) Den tyske overgangsordning er tidsbegrænset, idet den gælder til den 31. december 2003. Loven giver mulighed for forlængelse frem til 31. december 2005, afhængigt af konklusionerne af en rapport, som skal udarbejdes af det tyske ministerium til Tysklands Bundestag i 2002, vedrørende overgangsordningens virkning på elektricitetsproduktionen af brunkul og elektricitetsprisudviklingen i de nye delstater.

(40) Kommissionen mener derfor, at nærværende beslutning giver hjemmel for en overgangsordning frem til 31. december 2003. Hvis Tyskland i 2002 skulle beslutte at forlænge overgangsordningen til 31. december 2005, skal der fremsendes en supplerende anmodning til Kommissionen på det pågældende tidspunkt om en forlængelse af overgangsordningen.

(41) Selv om Kommissionen på nuværende tidspunkt ikke overvejer at forlænge den undtagelse fra direktivet, som tilstås i denne beslutning, kan en sådan mulighed ikke helt udelukkes. Det er svært at forestille sig, at en sådan forlængelse ville være forenelig med direktivet, hvis den var af længere varighed og f.eks. gjaldt ud over 2005. Der er dog ingen grund til at beskæftige sig med dette spørgsmål på nuværende tidspunkt.

(42) 3. Overgangsordningen skal gøre brug af de mindst restriktive foranstaltninger af rimelig nødvendighed for at opnå de berettigede mål, idet der blandt andet tages hensyn til det berørte systems størrelse, systemets sammenkoblingsgrad og den berørte elektricitetsindustris struktur.

3.1. Berettigede mål:

(43) Målet for den pågældende ordning er at give VEAG mulighed for at opfylde de forpligtelser med hensyn til investering i brunkulssektoren, som er indgået, og opfylde de berettigede forventninger knyttet til disse forpligtelser. Tyskland begrundede målet for overgangsordningen med yderligere to argumenter, som forklarede baggrunden. For det første de nye delstaters særlige økonomiske situation og nødvendigheden af en social og miljømæssig acceptabel restrukturering af energisektoren i området. En yderligere nedgang i anvendelsen af brunkul til elektricitetsproduktion ville sætte spørgsmålstegn ved brunkulsudvindingen i det hele taget. For det andet hævder Tyskland, at foranstaltningerne er nødvendige af hensyn til forsyningssikkerheden på lang sigt. En fortsat anvendelse af brunkulsproduceret elektricitet indgår i Tysklands generelle energipolitik, som forsøger at veje en øget afhængighed af importeret naturgas op imod de miljømæssige og omkostningsmæssige ulemper ved eksisterende indenlandske energikilder som brunkul.

(44) På grundlag af ovenstående tre betragtninger mener Kommissionen, at de af Tyskland opstillede mål er berettigede.

3.2. De mindste restriktive foranstaltninger, idet der blandt andet tages hensyn til det berørte systems størrelse, systemets sammenkoblingsgrad og den berørte elektricitetsindustris struktur i den pågældende medlemsstat:

(45) Under Tysklands nye energilov kan alle privilegerede kunder (alle endelige forbrugere og alle distributører) indgå aftale om at aftage elektricitet fra leverandører uden for VEAG's system. Artikel 4, § 3, i den tyske lov er formuleret, så der er mulighed for at begrænse køb af elektricitet uden for VEAG's system, som ville gøre en fortsat drift af brunkulsbaserede kraftværker meget vanskelig.

(46) Denne situation kan ikke udelukkes i praksis. Ifølge den tyske regering er elektricitet produceret af VEAG på grundlag af brunkul ikke alene dyrere end elektricitet produceret på grundlag af andre energikilder såsom naturgas, men også dyrere end brunkulsbaseret elektricitet i de vesttyske delstater. Man har forklaret den østtyske brunkuls dårlige konkurrenceevne med amortisering af de store moderniseringsinvesteringer. Da de fleste af disse omkostninger er faste, vil en væsentlig nedgang i VEAG's elektricitetssalg øge udgifterne for de resterende kunder.

(47) Hvis VEAG mister en større del af salget, fordi privilegerede kunder køber elektricitet andetsteds, vil dette som nævnt bringe den brunkulsbaserede, elektricitet i fare samt VEAG's mulighed for at opfylde sine investerings- og moderniseringsforpligtelser. Overgangsordningen vil give det mulighed for at nægte privilegerede kunder adgang til transmissionssystemet, så de privilegerede kunder vil være tvunget til fortsat at aftage den dyrere, brunkulsbaserede elektricitet fra VEAG.

(48) Kommissionen mener, at Tyskland i tilstrækkelig grad har påvist, at overgangsordningen er en foranstaltning, der gør det muligt at nå de pågældende mål. Praksis i andre medlemsstater viser imidlertid, at der er andre løsninger på fastlåste omkostningsproblemer. Spørgsmålet, hvorvidt Tysklands overgangsordning er den mindst restriktive foranstaltning med henblik på at nå det pågældende mål, bør derfor overvejes nøje.

(49) Det er den tyske regerings opfattelse, at nærværende løsning, set i lyset af de særlige omstændigheder, er mindre restriktiv set ud fra en handels- og konkurrencemæssig synsvinkel end alternativet, som er lovbestemte, faste kvoter for brunkul, sandsynligvis finansieret via en afgift på hele Tysklands elektricitetsforbrug. Baggrunden herfor er støtteordningens midlertidige karakter samt den kendsgerning, at man ikke kan vurdere, om en beskyttelse reelt bliver nødvendig. Forslaget giver kun mulighed for, at Bundeskartellamt, når der skal træffes afgørelse i en tvist vedrørende afslag på systemadgang, tager brunkulsspørgsmålet i betragtning sammen med andre argumenter, især kapacitetsbegrænsninger. Ifølge regeringen vil det kun i sjældne tilfælde føre til afslag på adgang, og muligheden vil i princippet kun eksistere frem til 2003. Denne løsning har endvidere den fordel, at den ikke vil gribe ind i aftalerne mellem VEAG og de regionale distributører. Under disse omstændigheder, lyder argumentet, vil den løsningsmodel, som den tyske regering har valgt, sikre, at man kun får en markedsforvridning, hvis en sådan er nødvendig, og kun i det nødvendige omfang.

(50) På baggrund af de særlige omstændigheder ved denne sag, og navnlig i) det begrænsede område, der er berørt, set i forhold til størrelsen af hele det tyske system, ii) usikkerheden med hensyn til, om det reelt er nødvendigt med beskyttelse, iii) det stærkt begrænsede tidsforløb, mener Kommissionen, at en sådan ordning reelt er en rimelig metode til at opnå de pågældende mål. Det kan ikke påvises, at andre ordninger, f.eks. ordninger baseret på afgifter, på baggrund af de helt specielle omstændigheder, der skal tages i betragtning i dette tilfælde, ville være mindre restriktive for handel og konkurrence end den overgangsordning, der her er meddelt.

(51) Der er imidlertid to ting, man skal være opmærksom på i denne forbindelse vedrørende visse detaljer i overgangsordningen: For det første de regionale transmissions-/distributionssystemoperatørers mulighed for at nægte adgang til systemet på grundlag af denne ordning, og for det andet nødvendigheden af at sikre klart definerede, ikke-diskriminerende, gennemsigtige og kontrollerbare kriterier for retten til at nægte adgang.

3.2.1. De regionale transmissions- og distributionssystemoperatørers mulighed for at nægte systemadgang

(52) Ordlyden af den tyske lovs artikel 4, § 3, begrænser ikke retten til at nægte systemadgang til specifikt at gælde for VEAG. Den vil også, med en efterfølgende godkendelse i Bundeskartellamt, give regionale transmissions- og distributionssystemoperatører mulighed for at anvende klausulen og nægte adgang til deres systemer. Reelt er VEAG imidlertid den eneste faktisk berørte i denne sag på grund af dets forpligtelse til investering i elektricitetsproduktionen. De regionale elektricitetsselskaber producerer ikke brunkulsbaseret elektricitet og er heller ikke forpligtede til at aftage en fast mængde fra VEAG. ([...] %(3), kun en forpligtelse til at erhverve 70 % af deres salg fra VEAG). Under disse omstændigheder synes der ikke at være grundlag for at give de regionale transmissions- og distributionsselskaber mulighed for at nægte systemadgang på grundlag af kravet om en passende beskyttelse af brunkul.

(53) For det første er de regionale distributions- og transmissionsselskaber ikke i stand til at afgøre, om et dalende salg af elektricitet fra deres kunder og et heraf følgende reduceret køb fra VEAG reelt vil betyde en risiko for VEAG's samlede brunkulsbaserede elektricitetsproduktion. Dette kan kun vurderes af VEAG, som kan tage køb fra alle distributører og enkelte privilegerede kunder i betragtning. For det andet har distributørerne ingen direkte eller kommercielle interesser i brunkulsproduktionen, hvorfor ethvert behov, de måtte have for at begrænse systemadgangen, sandsynligvis vil være af mere kommerciel karakter end baseret på kravet om opretholdelse af brunkulsproduktionen. Dette, sammen med de regionale distributions- og transmissonsselskabers manglende evne til i praksis at vurdere, om en salgsnedgang for deres vedkommende vil skade VEAG's samlede brunkulsbaserede produktion, gør det ikke hensigtsmæssigt at give regionale distributions- og transmissionsselskaber ret til at nægte adgang på dette grundlag. Derfor bør VEAG som den eneste kunne påberåbe sig beskyttelsesklausulen på grundlag af en forpligtelse i henhold til definition i direktivets artikel 24, stk. 1.

(54) Endvidere ville det bringe privilegerede kunder i en vanskelig position, hvis de skulle håndtere ikke bare en enkelt tvistbilæggelse med transmissionssystemoperatøren om adgang til dette system, men eventuelt to tvistbilæggelser, en på distributionsplan og en på transmissionsplan.

(55) Et spørgsmål, Tyskland rejste i denne forbindelse, drejer sig om køb fra distributører af elektricitet, der er produceret uden for de nye delstater og kun går gennem lav- og mellemspændingsnettet. VEAG ville ikke få noget at vide om denne "import" og ville derfor ikke være i stand til at tage hensyn hertil i forbindelse med planlægningen af den fremtidige produktionsmængde af brunkulsbaseret elektricitet, der afhænger af den "indenlandske" efterspørgsel. Hvis en sådan "indførsel" gennem lav-/mellemspændingsnettet fik en tilstrækkelig stor betydning, ville distributørernes salg mindskes. Som følge heraf ville disse distributørers køb af elektricitet fra VEAG gå ned og således virke bremsende på VEAG's afsætning. Kommissionen har undersøgt dette argument, men anser det ikke i sig selv som begrundelse for at give transmissions- og distributionsselskaberne mulighed for i en længere periode at nægte adgang til systemet under påberåbelse af, at det er nødvendigt for at beskytte brunkulssektoren. For det første kan man ikke anse det for bevist, at sådanne strømmængder ville være af afgørende kvantitativ betydning, kun fordi en sådan "indførsel" udelukkende ville kunne ske gennem lav-/mellemspændingsnettet. For det andet kan problemet løses på en måde, der er mindre handels- og konkurrencemæssigt restriktiv end ved at give mulighed for at nægte systemadgang på regionalt plan.

(56) Tyskland kan for eksempel indføre en procedure, der kræver, at regionale selskaber underretter VEAG om transmissionsaftaler, som er indgået på det plan, hvor de regionale systemoperatører virker, og som indirekte kunne påvirke VEAG's brunkulsbaserede elektricitetsproduktion. Det ville give VEAG mulighed for at inddrage disse tilfælde i sin generelle planlægning og i sin egen dokumentation, når det vil gøre brug af retten til at nægte adgang. For imidlertid at give Tyskland mulighed for at undersøge, om det er nødvendigt med sådanne supplerende foranstaltninger for at give VEAG mulighed for at overholde sine forpligtelser med hensyn til brunkulsbaseret elektricitetsproduktion og for at give de regionale distributionsvirksomheder en rimelig frist til en tilpasning inden indførelsen af dette ekstra konkurrencepres, mener Kommisisonen, at det er rimeligt at denne forpligtelse sættes i kraft efter en vis frist (jf. 3.2.3).

3.2.2. Klart definerede, ikke-diskriminerende, gennemsigtige og kontrollerbare kriterier

(57) Kommissionen betragter afslag på anmodninger om adgang som en alvorlig foranstaltning, der er i direkte modstrid med et af direktivets vigtigste mål, nemlig at muliggøre konkurrence inden for elektricitetsforsyning ved at indføre systemadgang. På denne baggrund er det vigtigt, at der sker en begrænset anvendelse af brunkulsbeskyttelsesklausulen, og at dette altid sker ud fra klart definerede, ikke-diskriminerende, gennemsigtige og kontrollerbare kriterier. Kommissionen mener ikke, at ordlyden i den tyske lovs artikel 4, § 3, opfylder disse kriterier i tilstrækkeligt omfang, og finder det nødvendigt at sikre, at visse betingelser opfyldes i forbindelse med de relevante lovgivningsmæssige procedurer og tvistbilæggelsesprocedurer. Disse betingelser er:

(58) 1) Afslag på ansøgninger om adgang må kun gives ud fra en vurdering af den enkelte sag; der må således ikke systematisk eller principielt gives afslag, og VEAG skal ved hvert enkelt afslag give en detaljeret begrundelse, som forklarer, hvorfor det er nødvendigt at nægte en transmission for at sikre et passende niveau af brunkulsbaseret produktion.

(59) 2) Der bør sikres en minimal åbning af markedet også i de nye delstater, så udviklingen af praksis med hensyn til systemadgang kan påbegyndes, selv om det på grund af overgangsordningen sker i en hastighed, der ligger under direktivets krav med hensyn til markedsåbning. Det bør således sikres, at en lille gruppe af privilegerede kunder får ubegrænset ret til at skifte leverandør på trods af VEAG's berettigede interesser.

(60) Hvis ikke man er opmærksom på spørgsmålet, er der risiko for, at konkurrencen i de nye delstater ikke udvikler sig tilstrækkeligt i det pågældende tidsrum, og at VEAG måske ikke presses tilstrækkeligt af konkurrencen til at øge sin effektivitet og sænke priserne. På nuværende tidspunkt består elektricitetsproduktionen af 60 % VEAG-produktion og 40 % kommunal/egenproduktion. Så hvis selv et mindre antal privilegerede kunder beslutter sig for at købe elektricitet andetsteds, vil det uundgåeligt, og sandsynligvis øjeblikkeligt, lægge et pres - om end begrænset - på VEAG's brunkulsbaserede produktion. For at imødekomme denne udfordring vil VEAG blive nødsaget til at øge effektiviteten og konkurrenceevnen, hvis det ikke vil risikere at miste markedsandel. I stedet for at begrænse omkostningerne og sænke priserne vil VEAG, når et antal ubestrideligt privilegerede kunder forlader det, måske snarere indlede en praksis med systematisk at give afslag på alle ansøgninger om tredjeparts adgang for at bevare sin markedsandel og hermed brunkulsproduktionen. At en sådan politik fra VEAG's side udgør en mulighed, understøttes af konklusionerne i rapporten "zur Beurteilung der Notwendigkeit der Braunkohleschutzklausel" ("vurdering af nødvendigheden af brunkulsbeskyttelsesklausulen"), som VEAG har fået udarbejdet af statsautoriserede revisorer i PWC Deutsche Revision (se nedenfor).

(61) 3) Skønt det af den tyske regering hævdes, at en minimal markedsåbning og markedspraksis vil være sikret via den fremgangsmåde, der er nedlagt i den tyske brunkulsklausul i artikel 4, § 3, som foreskriver, at hvert enkelt tilfælde skal vurderes for sig, er det Kommissionens opfattelse, at artikel 4, § 3, for det første ikke giver tilstrækkelig sikkerhed i denne henseende, og for det andet ikke opfylder kravet om de klare og kontrollerbare kriterier. Det er nødvendigt med sådanne kriterier for at man på forhånd kan adskille de ansøgninger om systemadgang, der kan imødekommes, fra dem, der bør afvises. Dette problem har Kommissionen gjort opmærksom på i en skrivelse til det tyske økonomiministerium af 22. september 1997. Sådanne klare og kontrollerbare kriterier bør præciseres nærmere, så kunderne kan forudsige, om de vil kunne gøre brug af deres ret til systemadgang og undgå en eventuel forskelsbehandling som følge af den store handlefrihed, når der træffes afgørelse om afslag fra sag til sag.

(62) Det forekommer rimeligt, at der, når begrundelsen for et afslag på en anmodning om systemadgang skal vejes op imod privilegerede kunders ret til at vælge leverandør, tages hensyn til, hvorvidt den privilegerede kunde selv har indgået langsigtede købsforpligtelser, som det f.eks. er tilfældet med distributører, som er forpligtet til at aftage 70 % fra VEAG, hvor der kan lægges særlig vægt på behovet for at sikre tilstrækkelig afsætning af brunkulsbaseret elektricitet, eller hvorvidt den privilegerede kunde er en endelig kunde uden særlige langsigtede købsforpligtelser, hvor der bør lægges mest vægt på adgangen til konkurrencedygtige elektricitetspriser. I denne sammenhæng bør det bemærkes, at VEAG og de regionale distributionsselskaber ofte er søsterselskaber, associerede selskaber eller tilhører de samme aktionærer. Da det er vigtigt, at et stort antal endelige industrikunder har adgang til konkurrencedygtige elektricitetspriser, og selv om medlemsstaterne har en vis frihed til at definere kundegrupper med henblik på at opnå den minimale markedsåbning, fastslår direktivets artikel 19, stk. 3, at "alle endelige kunder med et årligt forbrug på over 100 GWh (pr. forbrugssted og inklusive egenproduktion) skal indbefattes i kategorien" privilegerede kunder. Kommissionen overvejer derfor, om i hvert fald denne kundegruppe(4) bør have en klar garanti for, at en eventuel anmodning om markedsadgang ikke afvises på grundlag af artikel 4, § 3 i den tyske lov.

(63) Dette ville være gennemsigtigt og hindre en eventuel forskelsbehandling. På denne måde kan der skabes en passende ligevægt mellem kravet om at give den tyske brunkulsproduktion en rimelig og effektiv beskyttelse og kravet om at sikre, at konkurrencen og markedskræfterne - direktivets grundlæggende mål - alligevel spiller en vigtig rolle ved at sikre, at alle selskaber øger effektiviteten og sænker priserne.

3.2.3. Denne beslutnings ikrafttrædelse

(64) Det synes rimeligt, at der fastsættes en passende frist, inden de føromtalte forpligtelser 3.2.1 og 3.2.2, 3) træder i kraft for at give mulighed for

- at der træffes forberedelse, hvis dette skønnes nødvendigt, til gennemførelse af egnede og passende foranstaltninger for at sikre, at salg til privilegerede kunder af elektricitet, som kun føres gennem de regionale distributørers lav-/mellemspændingsnet, ikke virker undergravende på VEAG's forpligtelse til at producere elektricitet på basis af brunkul, og for at give de regionale distributører mulighed for at forberede sig på indførelsen af en sådan konkurrence, og

- at VEAG kan tilpasse sig den nye situation med hensyn til kunder, der har et årligt forbrug på mere end 100 GWh.

(65) Det skal bemærkes, at de omstændigheder, der ligger til grund for den tyske regerings valg af denne overgangsordning, samt de mål, der forfølges hermed, er af særlig karakter og ikke karakteristiske for de øvrige ordninger, som er meddelt Kommissionen i henhold til direktivets artikel 24. Baggrunden for disse ordninger er hovedsagelig den omfattende omlægning af energisektoren i de nye delstater som følge af genforeningen og de meget store, lokalt afgrænsede regionale problemer og beskæftigelsesproblemer som følge heraf. Under disse omstændigheder er det særlig vigtigt at opnå ligevægt mellem kravet om, at VEAG udsættes for et konkurrencemæssigt pres af rimeligt omfang, og kravet om at sikre, at VEAG kan opfylde sine forpligtelser med hensyn til investering og køb af brunkul. Denne beslutning er derfor med hensyn til type og mål yderst specifik i sammenligning med de vedtagne eller netop undersøgte overgangsbestemmelser i andre medlemsstater. De andre ordninger vedrører nødvendigheden af eller ønsket om at sikre, at enkelte eksisterende virksomheder forbliver leve- og konkurrencedygtige, og ikke genopbygningen eller en omfattende modernisering af en samlet regional elektricitetssektor.

(66) På denne baggrund finder Kommissionen det rimeligt at fastsætte en overgangsperiode på to år fra denne beslutnings vedtagelse, til kravene i henhold til artikel 2, nr. 2 og 3, træder i kraft. Denne periode vil give VEAG og de regionale distributører den nødvendige tid til at træffe passende foranstaltninger til at imødegå et yderligere pres, der måtte følge af denne beslutning.

3.2.4. Yderligere overvejelser

(67) 1) For at begrænse en eventuel indvirkning af denne beslutning, især de i 3.2.1 og 3.2.2, 3) anførte forpligtelser, på VEAG's konkurrence- og overlevelsesevne, vil denne beslutning blive revideret to år efter vedtagelsen. Revisionen baseres på en rapport udarbejdet af den tyske regering om erfaringerne med anvendelsen af den tyske lovs artikel 4, § 3, og anvendelsen af denne beslutnings betingelse nr. 3. Hvis andelen af endelige kunder, der er gået over til en elektricitetsleverandør, hvis produktion ikke er baseret på brunkul fra de nye delstater, er af større omfang og bringer VEAG's overlevelsesmuligheder i fare, vil Kommissionen om nødvendigt revidere denne beslutning og især betingelse nr. 3.

(68) 6) For at sikre en tilstrækkelig grad af gennemsigtighed finder Kommissionen det ligeledes nødvendigt med en nøje overvågning af anvendelsen og tolkningen af artikel 4, § 3, i den tyske lov. Enhver afgørelse af en tysk tvistbilæggelse eller truffet af en myndighed, som betinget eller ubetinget godkender et afslag på en ansøgning om adgang på grundlag af artikel 4, § 3, i den tyske lov, skal meddeles Kommissionen.

3.2.5. Bedømmelse af argumenterne fra VEAG

(69) For at underbygge sine argumenter formuleret i skrivelse af 28. januar 1999 forelagde VEAG på et møde mellem VEAG og Kommissionen den 12. februar i Bruxelles en rapport, "Stellungnahme zur Beurteilung der Notwendigkeit der Braunkohleschutzklausel" ("evaluering af brunkulsbeskyttelsesklausulens nødvendighed"), som var rekvireret fra PWC Deutsche Revision, statsautoriserede revisorer.

(70) I sin skrivelse af 28. januar 1999 hævder VEAG, at "VEAG ikke vil kunne tåle en salgsnedgang, uanset dennes omfang" ("Absatzverluste jeglicher Höhe könnte VEAG jedoch nicht verkraften"). Det anføres derfor, at beskyttelsesklausulen i artikel 4, § 3, i den tyske lov bør anvendtes fuldt ud uden begrænsninger.

(71) I revisorernes rapport er der beregnet mængdemål for elektricitetssalget, hvor VEAG's samlede omkostninger dækkes (s. 24). Beregningen er baseret på tal fra VEAG's omkostningsplan på mellemlang sigt og kan ikke direkte sammenlignes med tallene fra det offentliggjorte årsregnskab. Omkostningsgrundlaget for beregningen af mængdemålene består i kapitalomkostninger på [...] %(5) og en fortjeneste i form af forretning af egenkapital på [...] %(6) p.a. ([...] %(7) statslig forpligtelse plus [...] %(8) risikopræmie), idet egenkapitalen er fastsat til [...] %(9).

(72) Når de beregnede mængdemål for elektricitetssalget sammenlignes med det aktuelle elektricitetssalg for 1998 og med det skønnede elektricitetssalg, som indgår i VEAG's planlægning for 2003, fås følgende resultater. I 1998 er det beregnede mængdemål overgået af det aktuelle salg med [...] %(10). I 2003 er mængdemålet imidlertid [...] %(11) højere end salget i henhold til planlægningen. Heraf konkluderes, at aktiviteterne ikke giver fuld dækning for omkostningerne i fremtiden (s. 27).

(73) Derefter undersøger rapporten to scenarier frem til 2003. Scenario 1 antager fuld anvendelse af brunkulsbeskyttelsesklausulen i den tyske lovs artikel 4, § 3 til fordel for VEAG. Her er konklusionen, at alle år, bortset fra 2000, vil vise et overskud, som topper i 2002 med en salgsfortjeneste på [...] %(12), som bliver til en forrentning af egenkapitalen på [...] %(13). Det fremgår således, at ovenstående beregnede mængdeunderskud på [...] %(14) (i 2003) resulterer i et fald i forretningen af egenkapitalen fra de forventede [...] %(15) til [...] %(16) (i 2002, da der ikke foreligger et sammenligneligt tal for 2003).

(74) Rapporten undersøger også et scenario 2, der antager, at en kundeandel på [...] %(17) af VEAG's salg går over til en anden leverandør. Tallet [...] %(18) er udledt af et udsnit på [...] %(19) af den samlede elektricitetsproduktion i de nye delstater ([...] %(20) TWh), som VEAG-salget antages at miste. Ved denne scenario konkluderes det, at VEAG's overlevelsesmuligheder vil være truet, idet der dog ikke er foretaget en detaljeret analyse af en realistisk tilpasning af driften af værkerne, og beregningerne heller ikke har medtaget indtjening fra salg til andre kunder eller spotmarkeder.

(75) Kommissionen konkluderer, at

(76) a) Rapporten ikke indeholder en detaljeret analyse af VEAG's omkostningsstruktur ifølge faste og variable omkostninger med henblik på at vurdere grænseomkostningerne på mellemlang sigt og heller ikke indeholder en finansieringsanalyse med henblik på vurdering af VEAG's likviditet. I henhold til de foreliggende data kan VEAG's overlevelse derfor ikke anses for at være direkte i fare.

(77) b) Rapportens konklusioner bygger på målet om at bevare fuld omkostningsdækning inklusive en avance ([...] %(21) forrentning af egenkapital). Da dette mål ikke nås selv med fuld anvendelse af brunkulsbeskyttelsesklausulen ([...] %(22) forrentning af egenkapital), konkluderes det, temmelig pragmatisk, at ingen form for begrænsning af anvendelsen af brunkulsbeskyttelsesklausulen vil være holdbar.

(78) c) Det fremgår af de foreliggende tal, at den regnskabsmetode, der er valgt, og som bygger på de fulde omkostninger inklusive avance, indeholder flere stødpuder, før VEAG's overlevelse er alvorligt i fare:

- [...] %(23) avance indgår i beregningerne

- skjult avancemulighed indlagt i indkøbsprisen for brunkul fra det associerede selskab Laubag(24)

- [...] %(29) egenkapital

- indtægt fra ekstra elektricitetssalg til andre kunder eller spotmarkeder skal gøres op, når effekten af kundetabet beregnes.

(79) d) Scenario 2, som antager et salgstab på [...] %(30), er baseret på formodninger, som ikke kan sammenholdes med de mulige virkninger af de betingelser, der omtales i 3.2.2 i betragtningerne.

(80) e) I modsætning til den holdning, der er givet udtryk for fra tysk regeringsside, nemlig at det vurderes fra sag til sag, om brunkulsbeskyttelsesklausulen skal anvendes, hvorved der gives mulighed for en vis grad af markedsåbning, antyder den holdning, som VEAG giver udtryk for, og som understøttes af revisorrapporten, at VEAG vil tilstræbe et systematisk afslag på anmodninger om adgang fra alle direkte og indirekte VEAG-kunder og i hele gyldighedsperioden.

(81) Alt i alt har Kommissionen anerkendt VEAG's berettigede interesse i at opretholde et tilstrækkeligt salgsniveau for at sikre de særlige stordriftsfordele ved den brunkulsbaserede elektricitetsproduktion. Derfor har Kommissionen udformet de betingelser, der er angivet i 3.2.2 i betragtningerne, under hensyntagen til de bekymringer, som VEAG har givet udtryk for, men vejet op imod elektricitetsforbrugernes lige så legitime behov. Ovennævnte revisionsmuligheder er en ekstra sikkerhed for VEAG's konkurrenceevne og overlevelse.

4. Konklusion

(82) Anmodningen om overgangsordningen er fremsendt i en skrivelse af 12. februar 1998. Fristen for indgivelse af anmodning i henhold til artikel 24, stk. 2, er således overholdt.

(83) Baggrunden for den tyske overgangsordning er investeringsforpligtelser som følge af en række aftaler mellem den tidligere Tyske Demokratiske Republik, Treuhandanstalt, Bayernwerk AG, PreussenElektra AG, RWE Energie AG og de regionale elektricitetsselskaber i 1990. Arten af VEAG's investeringsforpligtelse opfylder alle kriterierne i direktivets artikel 24, stk. 1.

(84) Med hensyn til de foreslåede foranstaltninger er overgangsordningen en undtagelse fra direktivets kapitel VII, nemlig afslag på anmodning om systemadgang, hvilket i princippet falder inden for artikel 24, stk. 2, i direktiv 96/92/EF. Den foreslåede overgangsordning er tidsbegrænset og er kædet sammen med gyldighedsperioden for de pågældende forpligtelser eller driftsgarantier. Hvad angår kravet om, at man inden for rammerne af overgangsordningen skal anvende de mindst restriktive foranstaltninger af passende nødvendighed for at nå de berettigede mål, er dette i princippet opfyldt, men med to begrænsninger, idet der kræves en præcisering af anvendelsesområdet, som skal begrænses til det brunkulsbaserede elektricitetsproducerende selskabs system, og en mere præcis ordlyd af den tyske overgangsordning, hvor der kræves større klarhed for at sikre en ikke-diskriminerende, gennemsigtig og kontrollerbar anvendelse.

(85) Kommissionen konkluderer derfor, at en række betingelser skal være opfyldt med henblik på at sikre en passende forudsigelighed og gennemsigtighed, for så vidt angår den tyske overgangsordning. Disse betingelser kan opfyldes enten ved en lovændring, ved hensigtsmæssige retningslinjer for anvendelsen eller ved de for gennemførelsen af den tyske lovs artikel 4, § 3's, ansvarlige myndigheders praksis -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Artikel 4, § 3, ("Neue Länder") i Tysklands "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts", offentliggjort i Bundesgesetzblatt den 28. april 1998, side 730, som er eneste genstand i anmodningen om en overgangsordning i henhold til artikel 24 i direktiv 96/92/EF, meddelt Kommissionen den 12. februar 1998, betragtes som værende begrundet i en forpligtelse eller driftsgaranti som defineret i direktivets artikel 24, stk. 1.

I det foreliggende tilfælde er forpligtelsen, som defineret i artikel 24, stk. 1, i direktiv 96/92/EF, aftalen af 22. august 1990 mellem den daværende Tyske Demokratiske Republik og Treuhandanstalt på den ene side og Bayernwerk AG, PreussenElektra AG og RWE Energie AG på den anden side.

Artikel 2

Ifølge artikel 24, stk. 2, i direktiv 96/92/EF har Tyskland lov til fravige direktivets artikel 17 og således direktivets kapitel VII ved at anvende bestemmelsen i artikel 4, § 3, ("Neue Länder") i den tyske lov, "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts", som overgangsordning af begrænset varighed indtil 31. december 2003. I den forbindelse skal Tyskland overholde følgende betingelser og forpligtelser:

1) Tyskland sikrer, at retten til systemadgang fortsat er gældende regel også i de nye delstater, og at ethvert afslag på anmodning om systemadgang betragtes som en undtagelse, der i hvert enkelt tilfælde skal begrundes behørigt.

2) Et eventuelt afslag på systemadgang kan udelukkende anvendes på anmodninger om adgang, der vedrører VEAG's (Vereinigte Energiewerke AG) system. Regionale transmissions- og distributionssystemoperatører kan ikke anvende overgangsordningens foranstaltning. Denne forpligtelse finder anvendelse senest to år efter offentliggørelsen af denne beslutning.

3) En minimumandel af det endelige elektricitetsforbrug skal holdes åben for konkurrence også i de nye delstater. Derfor kan i hvert fald endelige forbrugere med et årligt forbrug på mere end 100 GWh pr. forbrugersted inklusive egenproduktion i henhold til artikel 19, stk. 3, i direktiv 96/92/EF ikke nægtes adgang til systemet på grundlag af artikel 4, § 3, i loven "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts". Denne forpligtelse gælder i mindst to år efter offentliggørelsen af denne beslutning.

Artikel 3

1. Inden tre år efter offentliggørelsen af denne beslutning forelægger Tyskland Kommissionen en rapport om det reelle omfang af den adgang, som endelige forbrugere med hjemsted i de nye delstater har haft til markedet. Kommissionen tager nærværende beslutning op til fornyet behandling på grundlag af denne rapport, såfremt andelen af endelige kunder, der er gået over til en elektricitetsleverandør, hvis produktion ikke er baseret på brunkul fra de nye delstater, er af væsentligt omfang og udgør en risiko for VEAG's overlevelsesmuligheder.

2. Tyskland giver Kommissionen meddelelse om alle afslag på anmodning om systemadgang baseret på artikel 4, § 3, i loven "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts" umiddelbart efter en ubetinget eller betinget godkendelse i første instans (Landeskartellbehörde eller Bundeskartellamt).

3. Tyskland giver Kommissionen meddelelse om alle ændringer vedrørende "Gesetz zur Neuregelung des Energiewirtschaftsrechts", som direkte eller indirekte kan påvirke anvendelsen af nærværende overgangsordning.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juli 1999.

På Kommissionens vegne

Christos PAPOUTSIS

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 27 af 30.1.1997, s. 20.

(2) BGBl. I, S. 730.

(3) Forretningshemmelighed.

(4) Selv om der ikke foreligger officielle data, er Kommissionen blevet mundtligt informeret af både VEAG og elektricitetforbrugere (VIK) om, at kategorien endelige forbrugere med et årligt forbrug på over 100 GWh i de nye delstater består af 15-20 virksomheder med en forbrugsandel på ca. 15-16 %. Når tallet ikke kan angives helt nøjagtigt, skyldes det navnlig vanskeligheder med at fastsætte egenproduktionen og definere forbrugsstedet.

(5) Forretningshemmelighed.

(6) Forretningshemmelighed.

(7) Forretningshemmelighed.

(8) Forretningshemmelighed.

(9) Forretningshemmelighed.

(10) Forretningshemmelighed.

(11) Forretningshemmelighed.

(12) Forretningshemmelighed.

(13) Forretningshemmelighed.

(14) Forretningshemmelighed.

(15) Forretningshemmelighed.

(16) Forretningshemmelighed.

(17) Forretningshemmelighed.

(18) Forretningshemmelighed.

(19) Forretningshemmelighed.

(20) Forretningshemmelighed.

(21) Forretningshemmelighed.

(22) Forretningshemmelighed.

(23) Forretningshemmelighed.

(24) Ifølge rapporten (s. 17) har VEAG hovedsagelig aftaget brunkul fra Laubag, som er et associeret selskab via fælles aktionærer, frem til [...](25)(25) Forretningshemmelighed.

til[...](26)(26) Forretningshemmelighed.,

efter [...](27)(27) Forretningshemmelighed.

i henhold til en pris-/mængdetabel [...](28)(28) Forretningshemmelighed..

Hverken Laubag's omkostningsstruktur eller den aktuelle avance er oplyst eller analyseret.

(29) Forretningshemmelighed.

(30) Forretningshemmelighed.