*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 6. maj 1987

om statsstoette i form af en reduktion af socialsikringsbidragene for ansaettelse af saesonarbejdere og arbejdssoegende i seks landbrugssektorer i Frankrig

(Kun den franske udgave er autentisk)

(88/39/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den faelles markedsordning for frugt og groensager (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 1351/86 (2), saerlig artikel 31, samt de tilsvarende bestemmelser i de andre forordninger om oprettelse af faelles markedsordninger for landbrugsprodukter,

efter i henhold til Traktatens artikel 93, stk. 2, at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger (3), og

ud fra foelgende betragtninger:

I

1. Som foelge af oplysninger, Kommissionen havde modtaget, anmodede dens tjenestegrene den 26. september 1985 de franske myndigheder om oplysninger vedroerende forekomsten af en stoette i gartneriet.

Ved meddelelse nr. 1338 meddelte Frankrigs faste repraesentation ved De Europaeiske Faellesskaber den 5. november 1985 Kommissionen en raekke oplysninger om en foranstaltning med henblik paa at styrke sektoren for frugt og groensager paa grund af Spaniens og Portugals tiltraedelse.

Der blev modtaget yderligere oplysninger ved meddelelse af 14. februar 1986 og ved telexmeddelelse af 17. april 1986 og 28. april 1986 som svar paa telexmeddelelser fra Kommissionens tjenestegrene af 23. december 1985 og 16. april 1986. Endvidere blev der meddelt oplysninger under et tosidet moede den 14. maj 1986 mellem en repraesentant for det franske landbrugsministerium og Kommissionens tjenestegrene samt ved en meddelelse fra Frankrigs faste repraesentation af 2. juni 1986.

2. Foranstaltningen indebaerer foelgende:

- reduktion fra 8 til 4 SMIC (minimumsloen med indbygget realloensforbedring) for saa vidt angaar det daglige beregningsgrundlag for socialsikringsbidragene for saesonarbejdere; forlaengelse af anvendelsesperioden for dette reducerede beregningsgrundlag fra 10 til 21 fortloebende arbejdsdage

- bedre definition af »saesonarbejder«; det drejer sig om personer, der normalt ikke er beskaeftiget som loenmodtagere i landbruget, men som er daekket af en sygesikringsordning, enten personligt eller paa grund af tilhoersforhold, der giver ret til daekning

- forlaengelse af den periode, hvor arbejdsgiveren kan udnytte det reducerede beregningsgrundlag for socialsikringsbidragene paa grund af ansaettelse af saesonarbejdere, til indtil fire maaneder

- reduktion af socialsikringsbidraget til 0,5 SMIC i de foerste 21 beskaeftigelsesdage ved ansaettelse af en arbejdssoegende, der er registreret hos ANPE (den nationale arbejdsmarkedsmyndighed), for saa vidt denne ansaettelse svarer til et tidsrum paa mindst 40 arbejdsdage

- forudgaaende erklaering fra arbejdsgiveren ved aarets begyndelse eller inden perioden for saesonbeskaeftigelse; dette er en betingelse, hvis vedkommende oensker at udnytte denne faste reduktion af beregningsgrundlaget for socialsikringsbidragene.

3. Foranstaltningen gaelder hele landet og er omhandlet i landbrugsministeriets bekendtgoerelse af 9. maj 1985 om fastsaettelse af et fast beregningsgrundlag for socialsikringsbidraget for visse saesonarbejdere, der allerede er omfattet af en socialsikringsordning uden for deres saesonarbejde.

Ifoelge artikel 1 i naevnte bekendtgoerelse er foelgende sektorer omfattet: ikke-specialiseret planteavl og opdraet, vindyrkning, dyrkning af specialafgroeder, kooperativer for fremstilling af konserves undtagen koedkonserves, kooperativer for oplagring og emballering af blomster og groensager, samt vinkooperativer.

II

1. Ved skrivelse af 25. juli 1986 til den franske regering meddelte Kommissionen, at den havde besluttet at indlede proceduren i Traktatens artikel 93, stk. 2, vedroerende den paagaeldende stoette.

2. Kommissionens findet, at stoetten, som ikke omfatter alle landbrugssektorer, gaelder produkter, hvis hoest i udpraeget grad er saesonbestemt, og for hvilke omkostningerne i forbindelse med arbejdskraften indgaar i kostprisen som en vigtig produktionsomkostningsfaktor. Det foelger heraf, at den paagaeldende foranstaltning ikke er berettiget ved det sociale forsorgssystems iboende kriterier. Foranstaltningens formaal er saaledes at udligne de virkninger, Spaniens og Portugals tiltraedelse navnlig vil faa for konkurrencesituationen for produkterne fra de paagaeldende sektorer. Dette foelger bl.a. af, at foranstaltningen kun gaelder seks sektorer ud af de 36, for hvilke den franske landbrugsminister er kompetent med hensyn til socialsikring.

Da reduktionen af socialsikringsbidragene er begraenset til visse oekonomiske sektorer, maa den anses at vaere et specifikt indkomstinstrument til fordel for visse landbrugere.

Kommissionen finder derfor, at foranstaltningen er uforenelig med Faellesmarkedet efter Traktatens artikel 92, stk. 1, da der er fare for, at den fordrejer konkurrencen og paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne ved at begunstige visse virksomheder. Ingen af de i Traktatens artikel 92 fastsatte undtagelser, der giver mulighed for at tillade stoette, som principielt henhoerer under stk. 1 i samme artikel, kan paaberaabes.

3. Som led i proceduren har Kommissionen opfordret den franske regering til at fremsaette sine bemaerkninger.

Kommissionen har ligeledes givet de andre medlemsstater og andre interesserede parter end medlemsstaterne lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger.

III

Ved skrivelse af 29. september 1986 besvarede den franske regering Kommissionens aabningsskrivelse og fremsatte foelgende bemaerkninger:

1. Selv om bekendtgoerelsen af 9. maj 1985 indgaar blandt alle de foranstaltninger, der er truffet for at goere Spaniens og Portugals tiltraedelse af Faellesmarkedet lettere for frugt-, blomster- og groensagsproducenterne, udgoer bidragslettelsen i virkeligheden isaer en social foranstaltning inden for en mere generel ordning, som den franske regering har indfoert for at fremme beskaeftigelsen og bekaempe hemmeligt arbejde; bekendtgoerelsen er kun en enkelt blandt de foranstaltninger, der vedroerer landbruget.

2. Landbrugsministeren oenskede ved bekendtgoerelse af 9. maj 1985 at bekaempe saakaldt sort arbejde i sektorer, hvor saesonarbejdere, der allerede er daekket af en socialsikringsordning, ofte er enige med arbejdsgiverne i ikke at blive registreret (unge, skoleelever eller studerende, som der er stadig flere af i skoleferierne; kvinder, som er omfattet af deres aegtefaellers sikringsordninger, og som bor i naerheden, men ikke soeger fuldtidsbeskaeftigelse; pensionerede, hvis antal er stigende paa grund af den fremrykkede pensionsalder, og industriarbejdere i deres fem ferieuger med loen).

3. De arbejdsgivere, der kan anvende det faste beregningsgrundlag for bidragene, er underkastet den ved bekendtgoerelsen af 9. maj 1985 fastsatte forpligtelse til at deklarere saesonarbejderne senest 48 timer efter ansaettelsen, hvorimod alle andre arbejdsgivere foerst skal goere det ved udgangen af hvert kvartal.

4. Foranstaltningen skulle saaledes ikke tjene til at fordreje konkurrencen mellem medlemsstaterne, men snarere at genskabe betingelserne for en normal konkurrence mellem de arbejdsgivere, der overholder forpligtelserne, og de oevrige, samt at sikre arbejdstagerne de ydelser, de har ret til i tilfaelde af arbejdsulykker.

5. At bekendtgoerelsen af 9. maj 1985 er begraenset til seks produktionssektorer, skyldes ikke, at der herved skal tilvejebringes et specifikt indkomstinstrument og skabes konkurrencefordrejning i forhold til producenter i andre lande, men at det hovedsagelig er i disse seks sektorer, hvor der er behov for en betydelig saesonarbejdskraft, at hemmeligt arbejde er mest udbredt. IV

1. Traktatens artikel 92 til 94 gaelder for produktionen og handelen med de produkter, der er beroert af reduktionen af socialsikringsbidragene i forbindelse med ansaettelse af saesonarbejdskraft.

2. Ifoelge de franske myndigheder vedroerer den ministerielle bekendtgoerelse af 9. maj 1985 90 % af saesonarbejdere, der arbejder under 40 dage i landbruget; 87 % af dem er knyttet til foelgende sektorer: kooperativer for fremstilling af konserves undtagen koedkonserves, kooperativer for oplagring og emballering af blomster, frugt og groensager samt vinkooperativer.

Det drejer sig om produkter, hvis hoest i udpraeget grad er saesonbestemt, og for hvilke omkostningerne i forbindelse med arbejdskraften indgaar i kostprisen som en vigtig produktionsomkostningsfaktor (den egentlige loen samt de paagaeldende socialsikringsbidrag).

Ifoelge de franske myndigheders skoen for 1985 er antallet af de af foranstaltningen begunstigede personer foelgende:

- saesonarbejdere:

- antal beroerte virksomheder: 11 478

- antal beroerte loenmodtagere: 101 268

- samlet antal arbejdsdage: 807 855

- fordeling af loenmodtagerne pr. sektor kan stort set saettes til foelgende: ca. 50 000 for vinavl, naeste 30 000 for specialafgroeder og 21 000 for ikke-specialiserede afgroeder og opdraet.

- arbejdsledige:

- antal beroerte virksomheder: 974

- antal beroerte arbejdsledige: 40 000

- antal arbejdsdage: 125 000.

Foranstaltningen omfatter saaledes ca. 100 000 loenmodtagere og 40 000 arbejdsledige, dvs. 140 000 personer.

3. De produkter, der er beroert af reduktionen af socialsikringsbidragene for saesonarbejderne og de arbejdssoegende, er ikke alle landbrugsprodukterne, men kun produkterne fra seks landbrugssektorer ud af ca. 30 sektorer, der er omfattet af den franske lovgivning om socialsikringsydelser i landbruget.

De sektorer, som er beroert af reduktionen af socialsikringsbidragene, er dem, der er saerlig beroert af konkurrencen fra tilsvarende produkter fra Spanien og Portugal. Det fremgaar i oevrigt klart af den begrundelse for foranstaltningen, som de franske myndigheder har meddelt: at styrke sektoren for frugt og groensager paa grund af Spaniens og Portugals forventede tiltraedelse.

De paagaeldende produkter repraesenterer over 27 % af landbrugets samlede produktionsvaerdi i Frankrig.

4. Foranstaltningen har form af en stoette i forbindelse med socialsikringsydelserne i landbruget; i realiteten formindsker den direkte eller indirekte de bidrag, arbejdsgiverne skal betale for erhvervsaktive saesonarbejdere i visse landbrugssektorer, uden at der sker en tilsvarende reduktion af de ydelser, de paagaeldende forsikrede drager fordel af.

Ifoelge Domstolens retspraksis (dom af 2. juli 1974 i sag 173/73) anvendes artikel 92 til 94 paa »en foranstaltning, som delvis skal fritage virksomhederne inden for en saerlig industrisektor for de pekuniaere byrder, som foelger af en normal anvendelse af det almindelige sociale forsorgssystem, uden at denne fritagelse berettiges ved dette systems karakter eller forvaltning.«

Det foelger heraf, at den paagaeldende foranstaltnings reduktion af socialsikringsbidragene for kun seks landbrugssektorer ikke er berettiget ved det sociale forsorgssystems iboende kriterier. AEndringen af den eksisterende ordning fremstaar tvaertimod som et specifikt indkomstinstrument til stoette for visse landbrugssektorer.

5. Sigtet med de franske myndigheders argumenter i det brev, der besvarer Kommissionens aabningsskrivelse, er hovedsagelig at bevise, at bestemmelserne i bekendtgoerelsen af 9. maj 1985 ikke er at betragte som statsstoette efter Traktatens artikel 92, men som en social foranstaltning, hvis faktiske formaal er at bekaempe hemmelig arbejdskraft i de paagaeldende delsektorer.

Der er her grund til at understrege, at de franske myndigheder oprindelig praesenterede foranstaltningen som en bestraebelse for at styrke frugt- og groensagssektoren paa grund af Spaniens og Portugals forventede tiltraedelse af Faellesskabet.

Det afgoerende element i vurderingen af denne type foranstaltninger er under alle omstaendigheder ikke det tilstraebte maal, men de virkninger, foranstaltningerne eventuelt kan faa for samhandelen mellem medlemsstaterne. Ifoelge Domstolens retspraksis (dom af 2. juli 1974 i ovennaevnte sag 173/73) sondrer artikel 92 »saaledes ikke under hensyn til grundene til eller hensigten med de omhandlede interventioner, men definerer dem i kraft af deres virkninger, saaledes at hverken den eventuelle fiskale karakter eller sociale hensigt med den af medlemsstaten trufne foranstaltning er tilstraekkelig til at bringe den uden for anvendelsesomraadet for artikel 92«.

De franske myndigheders svar kan derfor ikke bringe Kommissionen til at aendre den vurdering af den paagaeldende stoette, der er anfoert i brevet af 25. juli 1986 til Frankrig.

Foranstaltningen maa derfor betragtes som statsstoette efter EOEF-Traktatens artikel 92 ff., fordi den giver en saerfordel til producenterne i de beroerte sektorer, som herved faar gunstigere produktions- og salgsbetingelser end de producenter, der ikke modtager stoette, eller som producerer andre landbrugsprodukter. 6. Stoetten, hvis finansielle virkning beregnes til 50 mio ffr., paavirker i hoej grad samhandelen mellem medlemsstaterne, idet Frankrig er blandt de medlemsstater, der er nettoeksportoerer og udfoerer hovedparten af de paagaeldende produkter til andre medlemsstater inden for Faellesskabet. Saaledes eksporterede Frankrig i 1985, som var foranstaltningens foerste anvendelsesaar, 1 035 939 tons frugt, 837 998 tons groensager og 7 817 000 hl vin til de ni andre medlemsstater og til Spanien og Portugal, der endnu ikke var medlemmer af Faellesskabet. I samme referenceperiode udgjorde eksporten fra alle medlemsstaterne til de oevrige partnere i Faellesskabet og til Spanien og Portugal 5 086 217 tons frugt, 3 828 532 tons groensager og 27 721 000 hl vin. Under saadanne forhold kan de fordele, foranstaltningen indebaerer, faa direkte virkninger for markedet, og konkurrencesituationen vil vaere gunstigere for de franske producenter end for producenterne i de andre medlemsstater.

V

1. Der er derfor fare for, at den franske foranstaltning fordrejer konkurrencen ved at paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Den modsvarer saaledes kriterierne i Traktatens artikel 92, stk. 1. Ingen af de i Traktatens artikel 92 anfoerte undtagelser, der giver mulighed for at tillade stoette, som principielt henhoerer under stk. 1 i samme artikel, kan goeres gaeldende.

Forbuddet kan ikke ophaeves i medfoer af Traktatens artikel 92, stk. 2, idet de deri anfoerte undtagelser klart ikke kan anvendes i den foreliggende sag. Ved de i stk. 3 i samme artikel fastsatte undtagelser praeciseres de maal, der skal forfoelges ved stoetteydelse, idet det fastsaettes, at de skal vaere af faelles interesse; en stoette kan saaledes kun ydes, hvis Kommissionen kan fastslaa, at stoetten er noedvendig for at naa et af de maal, der er omhandlet i disse bestemmelser. Indroemmes der saadanne undtagelser for stoette, uden at der kan fastslaas en saadan modydelse, er det ensbetydende med at tillade en begraensning af samhandelen mellem medlemsstaterne og en fordrejning af konkurrencen, der ikke er begrundet i en faelles interesse, og derigennem at indroemme visse medlemsstater uberettigede fordele.

Det er imidlertid klart, at den paagaeldende foranstaltning ikke skal fremme virkeliggoerelsen af et vigtigt projekt af faelles europaeisk interesse som omhandlet i artikel 92, stk. 3, litra b); der er heller ikke tale om foranstaltninger, der kan afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den paagaeldende medlemsstats oekonomi som omhandlet i samme bestemmelse.

For saa vidt angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedroerende stoette til fremme af udviklingen i visse regioner samt visse erhvervsgrene som omhandlet i naevnte litra c), kan det konstateres, at saadan stoette udelukkende ydes til fordel for visse producenter, uden at der gaelder kriterier med hensyn til tilpasning eller forbedring af deres produktionsstruktur. Stoetten maa derfor betragtes som en driftsstoette til fordel for producenter, og Kommissionen har altid taget forbehold over for denne form for stoette, da den ikke ydes paa betingelser, som goer det muligt at henfoere den under en af undtagelserne i stk. 3, litra a) og c), i artikel 92.

2. Da endvidere hver af de sektorer, hvor foranstaltningen anvendes, er omfattet af en faelles markedsordning, gaelder der visse begraensninger i medlemsstaternes befoejelser til at foretage direkte indgreb i naevnte faelles markedsordninger, som indeholder en ordning med faelles priser, idet Faellesskabet har enekompetence paa dette omraade. Det maa konstateres, at ydelsen af naevnte stoette er en underkendelse af det princip, hvorefter medlemsstaterne ikke laengere egenhaendigt kan bestemme landbrugernes indkomster under en faelles markedsordning ved at yde denne form for stoette.

Selv hvis det ellers havde vaeret muligt at indroemme en undtagelse i henhold til Traktatens artikel 92, stk. 3, ville den her undersoegte stoetteforanstaltning, i betragtning af at den er en overtraedelse af den paagaeldende markedsordning, udelukke anvendelsen af en saadan undtagelse.

3. Foranstaltningen i form af en reduktion af socialsikringsbidragene for ansaettelse af saesonarbejdere og arbejdssoegende i seks landbrugssektorer i Frankrig er derfor uforenelig med Faellesmarkedet i henhold til Traktatens artikel 92, stk. 1, og skal derfor ophaeves.

4. Denne beslutning foregriber ikke de konsekvenser, Kommissionen i givet fald vil drage med hensyn til finansiering af den faelles landbrugspolitik gennem Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette, der er indfoert ved ministeriel bekendtgoerelse af 9. maj 1985, og som bestaar i en reduktion af socialsikringsbidragene for ansaettelse af saesonarbejdere og arbejdssoegende i seks landbrugssektorer i Frankrig, er uforenelig med EOEF-Traktatens artikel 92 og skal ophaeves.

Artikel 2

Den franske regering underretter senest en maaned efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen. Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 6. maj 1987.

Paa Kommissionens vegne

Frans ANDRIESSEN

Naestformand

(1) EFT nr. L 118 af 20. 5. 1972, s. 1.

(2) EFT nr. L 119 af 8. 5. 1986, s. 46.

(3) EFT nr. C 312 af 6. 12. 1986, s. 3.