(34)

De danske myndigheder anfører følgende vedrørende nedsættelsen af afgiften og loftet over beregningsgrundlaget på 25 000 m3 i § 24 b: — denne foranstaltning gjaldt for alle virksomheder uanset størrelse, beliggenhed og sektor — afgiften blev nedsat med to tredjedele på grundlag af antagelser på tidspunktet for indførelsen af afgiften, hvor man gik ud fra, at der effektivt ville blive udnyttet en tredjedel af den mængde, der er givet tilladelse til at indvinde. Disse antagelser blev siden bekræftet af data, der er indsamlet efter afgiftens indførelse, og som viser, at landbrugsbedrifterne i primærsektoren i perioden 2009-2011 havde en udnyttelsesgrad på 34 % (for virksomheder, der beskæftiger sig med forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, var udnyttelsesgraden 48 % i samme periode, men eftersom landbrugsbedrifterne i primærsektoren tegner sig for over 90 % af de udstedte tilladelser, blev det besluttet at anvende satsen på 34 % for alle støttemodtagere af hensyn til en god administrativ forvaltning af systemet) — hvis loftet ikke var indført, havde afgiften i § 24 b givet et provenu på 60 mio. DKK, dvs. mere end det dobbelte af det beløb, som afgiften i denne paragraf havde til formål at generere til at finansiere indsatsplanlægningen, og afgiften ville have været mindre godt fordelt mellem landbrugerne (et interval mellem 80 og 335 EUR med loftet og mellem 40 og 35 000 EUR uden loftet). Hvis landbrugsbedrifterne havde skullet betale den fulde afgift, i stedet for en tredjedel, ville det samlede provenu alene fra den primære landbrugsproduktion have været 138 mio. DKK — loftet giver mulighed for at fastholde en vis ligebehandling mellem de virksomheder, der benytter (afgiftsfrit) overfladevand, med dem, der benytter grundvand — eftersom afgiften beregnes på basis af den mængde, der må indvindes, og ikke af det effektive forbrug, ville nogle virksomheder uden et loft have skullet betale uforholdsmæssigt store beløb — loftet gør det muligt at indføre et fast beløb, som skal betales af virksomheder med tilladelser til indvinding af mere end 25 000 m3, der udgør 61 % af landbrugsbedrifterne, og fordelen berører således de 39 % af virksomhederne med tilladelse til indvinding af mindre end 25 000 m3, som kun har betalt en del af standardafgiften, og hvor fordelen beløber sig til højst 250 EUR om året, dvs. langt under de minimis-tærsklen — loftet giver mulighed for at mindske naturforholdenes indvirkning på virksomheder, der producerer de samme produkter (f.eks. vejrforhold, der påvirker behovet for kunstvanding forskelligt fra det ene område til det andet). — i det foreliggende tilfælde udgør vandet en produktionsfaktor og ikke et produkt i sig selv. Kommissionen konkluderede i sag N 472/2002 (14) om et permanent loft over grundskyldspromillen, at loftet var berettiget ved skattesystemets indre logik, navnlig på grund af jordens centrale betydning som produktionsfaktor i landbrugssektoren — loftet er hverken materielt eller regionalt selektivt, da det anvendtes for alle virksomheder i alle sektorer uanset størrelse eller vandforbrug, det afhang ikke af særlige kriterier (bl.a. geografiske), der kunne udelukke visse virksomheder, og myndighederne besad ingen skønsmæssige beføjelser til at fravige reglerne for beregning af afgiften (der henvises i den forbindelse til Kommissionens afgørelser i sag N 159/2009 og N 480/2007 — hvis Kommissionen alligevel måtte finde, at loftet er selektivt, er dette begrundet i skattesystemets indre logik, eftersom 61 % af indehaverne af tilladelse til privat vandindvinding betalte den højeste afgift efter § 24 b, og dette beløb således bør anses for at være normen. Målet med afgiften var at opnå et provenu til at finansiere fælles tiltag til beskyttelse af vandet, og loftet var blevet indført for at undgå, at sektoren blev pålagt en urimelig økonomisk byrde og samtidig sikre en ligelig fordeling af byrden mellem producenter af samme typer produkter, men hvis vandingsbehov påvirkes af naturforholdene (jordbeskaffenhed, nedbør) — loftet kan berettiges på grundlag af bestemmelserne i Kommissionens meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne (15), eftersom det følger en omfordelingslogik (punkt 24 i Kommissionens meddelelse), ikke indeholder nogen skønsmæssige elementer og er relateret til en særlig vigtig produktionsfaktor (punkt 27 i Kommissionens meddelelse), alle forhold, der kan berettige afgiften ud fra skattesystemets karakter eller indre logik. De danske myndigheder henviser i den forbindelse igen til Kommissionens afgørelse i sag N 472/2002 og understreger vandets betydning som produktionsfaktor.