ÅRSBERETNING om EKSF for regnskabsåret 1996 (97/C 380/01)

Artikel 88 i finansforordningen af 21. december 1977, senest ændret ved Rådet forordning (EF, Euratom, EKSF) nr. 2335/95 af 18. september 1995

INDHOLD

PunktSide

KAPITEL 1 - EKSF's SOLVENS OG UDVIKLINGEN I DE VIGTIGSTE AKTIVITETER 1.1 - 1.13 2

Indledning 1.1 2

EKSF's solvens 1.2 - 1.7 2

Solvensnøgletal 1.2 - 1.3 2

Hensættelse til dækning af større risici 1.4 - 1.5 2

Specifikke værdireguleringer 1.6 - 1.7 3

Udviklingen i EKSF's udgifter og indtægter 1.8 - 1.9 3

Udviklingen i EKSF's balance 1.10 - 1.12 5

Konklusion 1.13 7

KAPITEL 2 - LÅNEAKTIVITETEN OG EKSF-RENTEGODTGØRELSER 2.1 - 2.46 8

Indledning 2.1 - 2.2 8

Lån i henhold til artikel 54, stk. 2 2.3 - 2.13 8

Bemærkninger om forvaltningen 2.6 - 2.10 8

Bemærkninger om effektiviteten 2.11 - 2.13 9

Lån med rentegodtgørelse i henhold til artikel 56, stk. 2, litra a) 2.14 - 2.40 9

Rettens revisionsbesøg 2.16 - 2.20 9

Foranstaltninger truffet af Kommissionen i 1996 2.21 - 2.23 10

Foranstaltninger planlagt af Kommissionen for 1997 2.24 - 2.25 10

Berettigelse til lån med rentegodtgørelse i forbindelse med genbeskæftigelse 2.26 - 2.27 10

Kumulering af EKSF-rentegodtgørelser og rentegodtgørelser inden for rammerne af »SMV-faciliteten« 2.28 - 2.33 11

Sovende forpligtelser 2.34 - 2.36 11

Tilbagesøgning af rentegodtgørelser 2.37 - 2.40 12

Konklusion 2.41 - 2.46 12

KAPITEL 3 - REVISIONSERKLÆRING VEDRØRENDE EKSF 3.1 - 3.6 13

Kommissionens svar 14

KAPITEL 1 EKSF's SOLVENS OG UDVIKLINGEN I DE VIGTIGSTE AKTIVITETER

Indledning

1.1. Dette kapitel omhandler EKSF's solvens pr. 31. december 1996 og udviklingen i de vigtigste budgetaktiviteter og finansielle aktiviteter i løbet af regnskabsåret. EKSF's solvens er af stor betydning navnlig af følgende grunde:

- Ud over udlån af egne midler i meget begrænset omfang finansieres EKSF-lån via banklån eller udstedelse af obligationer. Det er derfor vigtigt, at EKSF har den højeste kreditværdighed på finansmarkederne, hvilket kræver en særdeles god solvens.

- Langt de fleste EKSF-lån ydes over lån optaget direkte med henblik på udlån (som er bestemmende for rentesats, valuta og forfaldsdato). Den største bankrisiko er derfor risikoen for, at lånene ikke tilbagebetales. Der kan være andre risici i tilfælde af uligevægt mellem långivning og låntagning som følge af en debitors konkurs.

- Paris-traktaten udløber i år 2002, og derfor bør man være opmærksom på udviklingen i den egenkapital, der er nødvendig for at sikre EKSF's solvens helt til udløbstidspunktet og også efter udløbstidspunktet, hvor der stadig skal betales renter og afdrag på de resterende lån.

EKSF's solvens

Solvensnøgletal

1.2. Siden 1994 har Retten først og fremmest beregnet EKSF's solvens på grundlag af nøgletallet i Rådets direktiv 89/647/EØF (1). Dette nøgletals nævner udgøres af aktivposterne og posterne uden for balancen, vægtet ioverensstemmelse med retningslinjerne i direktivet. I tælleren medtager Kommissionen til gengæld kun garantifonden og det ikke-fordelte resultat, og ikke andre poster, der kunne anses for at være en del af EKSF's egenkapital (jf. punkt 1.8). Den definition af egenkapitalen, der anvendes til beregning af solvensnøgletallet, er en fortolkning af direktivet, der er udtryk for en tilstrækkelig forsigtig vurdering.

1.3. Pr. 31. december 1996 er EKSF's solvensnøgletal 21,07 % mod 15,99 % pr. 31. december 1995. Denne udvikling skyldes en stigning i garantifonden (+8 %) og navnlig den store formindskelse af de udestående lån, der skyldes faldet i EKSF's aktiviteter på grund af traktatens snarlige udløb.

Hensættelse til dækning af større risici

1.4. Paris-traktaten udløber i år 2002, og det influerer allerede væsentligt på EKSF's aktivitetsniveau. EKSF's samlede udlånsportefølje mindskes støt og omfatter stadig færre debitorer. Rådets direktiv om overvågning af og kontrol med kreditinstitutters store engagementer (2) vedrører denne form for risici forbundet med, at engagementer i for høj grad koncentreres på en enkelt kunde. I årsberetningerne om EKSF for regnskabsåret 1994 (punkt 1.5) og for regnskabsåret 1995 (punkt 1.6) (3) mindede Retten om de to grænser fastsat i dette direktiv.

1.5. For at forebygge den risiko, der er forbundet med en sådan koncentration, hensatte Kommissionen i 1995 et beløb til store engagementer. Denne hensættelse svarer til det beløb, man når frem til ved at beregne overskridelserne af de to ovennævnte grænser beregnet efter retningslinjerne i bilag VI til Rådets direktiv 93/6/EØF (4). Selv om dette direktiv egentlig ikke behøver at anvendes i forbindelse med EKSF, er der her brugt en metode, som resulterer i en tilstrækkelig forsigtig politik med hensyn til de overskridelser, der er en følge af tidligere transaktioner. Hensættelsen pr. 31. december 1995 var på 55 mio. ECU, men pr. 31. december 1996 kun 36 mio. ECU. Denne udvikling skyldes en formindskelse af disse aktiver på grund af tilbagebetalinger i 1996 samt en stigning i den specifikke værdiregulering vedrørende en af de største debitorer.

Specifikke værdireguleringer

1.6. I henhold til Rådets årsregnskabsdirektiver (5) (6) skal hver post på balancens aktivside værdiansættes særskilt, og der skal om nødvendigt foretages specifikke værdireguleringer. På balancen pr. 31. december 1995 var beløbet under specifikke værdireguleringer vedrørende udlån, herunder renter, 155 mio. ECU, mens det på balancen pr. 31. december 1996 var steget til 193 mio. ECU (7). Denne stigning på 24 % skyldtes udviklingen hos en enkelt misligholdende debitor, der allerede havde foranlediget en væsentlig værdiregulering i 1995 (punkt 1.9 i årsberetningen om EKSF for regnskabsåret 1995). Retten har i øvrigt allerede gjort opmærksom på, at selv om disse lån er i overensstemmelse med de gældende regler, blev de ydet ud fra betragtninger, der falder uden for de specifikke EKSF-interesser (jf. punkt 2.10 i samme beretning).

1.7. Kommissionen har foretaget analyser af den finansielle stilling for de øvrige risikodebitorer, dvs. hvor der ikke er stillet en førsteklassesgaranti for gælden til EKSF (8). Resultaterne af disse analyser viste ikke, at yderligere værdireguleringer skulle være nødvendige.

Udviklingen i EKSF's udgifter og indtægter

1.8. Forpligtelserne på EKSF's aktionsbudget faldt yderligere i 1996 (med 28 %, jf. tabel 1), mens indtægterne i regnskabsåret var på nogenlunde samme niveau som i 1995. Overskuddet var af en sådan størrelsesorden, at der kunne overføres yderligere 19 mio. ECU til garantifonden (ud over de 14,4 mio. ECU, der blev indbetalt som bidrag fra de nye medlemsstater), ligesom hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget (jf. tabel 2) kunne forhøjes væsentligt, hvilket styrkede EKSF's egenkapital væsentligt (jf. tabel 3). Denne hensættelse skal dække den fuldstændige afskaffelse af EKSF-afgiften, som finder sted senest i 1999.

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

1.9. I regnskabsåret 1995 blev der annulleret retlige forpligtelser for 70 mio. ECU, og for regnskabsåret 1996 var det tilsvarende beløb på 90 mio. ECU. Trods denne stigning andrager forpligtelserne pr. 31. december 1996 1 059 mio. ECU, hvilket forekommer at være et meget højt beløb i betragtning af, at EKSF's budgetaktiviteter sandsynligvis vil aftage frem til traktatens udløb. Man kan således forvente, at der i de kommende regnskabsår vil blive foretaget omfattende annulleringer (jf. punkt 2.34 2.36).

Udviklingen i EKSF's balance

1.10. EKSF's balancesum er fra 31. december 1995 til 31. december 1996 formindsket med 1 703 mio. ECU (eller 19,5 %) (jf. tabel 4). Denne formindskelse skyldes især, at aktiviteten på området lån ydet over lånte midler har været faldende. Mens tilbagebetalingerne stadig ligger på et meget højt niveau, har EKSF kun udbetalt 279,7 mio. ECU i nye lån i 1996, herunder et lån i henhold til artikel 95 på 15,6 mio. ECU til et rumænsk stålværk (jf. tabel 5). Dette lån indgår i et beløb på i alt 200 mio. ECU, som er ydet landene i Central- og Østeuropa.

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

1.11. De samlede udlån af lånte midler, der beløb sig til 4 500 mio. ECU pr. 31. december 1996, vil den 23. juli 2002 være faldet til ca. 750 mio. ECU (inden værdireguleringer). Ca. 90 % af dette beløb er ikke dækket af førsteklassesgarantier. Det sidste af disse lån forfalder i år 2019. Ovennævnte beløb er beregnet på grundlag af lån udbetalt inden den 31. december 1996. I henhold til en kommissionsbeslutning (jf. punkt 2.2) må der ikke bevilges nye lån, der medfører binding af reserver, og som udløber efter EKSF-traktatens udløb.

1.12. De likvide midler udgjorde 30 % af EKSF's aktiver pr. 31. december 1996 og er den næstvigtigste post efter udlån. De er formindsket lidt fra 1995 til 1996, hvilket afspejler udviklingen i de vigtigste modposteringer på passivsiden (jf. tabel 6).

>TABELPOSITION>

Konklusion

1.13. Regnskabsåret 1996 gav et stort overskud, og EKSF kunne derfor styrke sin solvens væsentligt og foretage de nødvendige hensættelser og værdireguleringer. Da traktaten snart udløber, skal de kumulerede reserver for det første dække perioden, indtil budgetaktiviteterne indstilles, selv om EKSF-afgiften senest 1999 bliver nedsat til 0, og for det andet efterhånden bringe garantifonden op på et niveau, der minus specifikke værdikorrektioner svarer til 100 % af det samlede udestående, der ikke er dækket af en medlemsstats garanti, og som endnu ikke er forfaldet pr. 23. juli 2002.

KAPITEL 2 LÅNEAKTIVITETEN OG EKSF-RENTEGODTGØRELSER

Indledning

2.1. Rettens seneste bemærkninger om EKSF's låneaktivitet er indeholdt i kapitel 2 i årsberetningen om EKSF for regnskabsåret 1993 (9) og i årsberetningen om EKSF for regnskabsåret 1995 (10), herefter kaldet »1993-beretningen« og »1995-beretningen«.

2.2. Med Paris-traktatens udløb for øje besluttede Kommissionen i 1994 at ændre retningslinjerne for sin EKSF-låne-/udlånspolitik (11). Målet er at nedsætte låneaktiviteten. Det præciseres navnlig, at »EKSF-lån, der træffes afgørelse om fra og med 1. juli 1994, ikke kan have en løbetid ud over den 23. juli 2002« (datoen for EKSF-traktatens udløb). Der vil dog kunne gøres en undtagelse for lån, der ikke medfører binding af reserver, dvs. lån der dækkes af en statsgaranti. I 1994 var der imidlertid allerede bevilget lån, som har en løbetid ud over datoen for EKSF-traktatens udløb, og som medfører binding af reserver (jf. punkt 1.11).

Lån i henhold til artikel 54, stk. 2

2.3. Sigtet med sådanne lån er at fremme forbruget af kul og stål af fællesskabsoprindelse ved at tilbyde virksomhederne lån på gunstige vilkår, nemlig den rentesats, der anvendes for kreditværdigheden »AAA«, og som de finansielle mellemled højst må forhøje med 1 % i tilfælde af globale lån. Modtageren forpligter sig til gengæld bl. a. til at forbruge mindst en bestemt mængde fællesskabskul eller -stål. Disse lån ydes inden for rammerne af en medfinansieringsordning og udgør højst 50 % af det investerede beløb.

2.4. På stålområdet, hvor der aldrig er ydet lån med rentegodtgørelse, blev der fra 1986 til 1996 ydet globale lån (dvs. at lånene blev videreformidlet af finansielle mellemled). I forbindelse med omlægningen af EKSF's låne- og udlånspolitik med henblik på traktatens udløb (den 23. juli 2002) vedtog Kommissionen, at den ikke ville efterkomme låneansøgninger efter den 30. juni 1994. Det sidste sublån blev udbetalt i november 1996, og sidste tilbagebetalingsfrist er år 2003.

2.5. I det følgende redegøres der for resultaterne af Rettens revision af globallån til forbrugere af stål i en medlemsstat (jf. punkt 2.12). Pr. 31. december 1996 var der udbetalt lån for i alt 284 mio. ECU. Retten har endvidere revideret edb-filer i Kommissionen vedrørende alle 139 sublånssager, dvs. samtlige sublån på revisionstidspunktet, og aflagt revisionsbesøg hos et finansielt mellemled og fem virksomheder, der har lånt i alt 27,8 mio. ECU.

Bemærkninger om forvaltningen

2.6. Kommissionen kontrollerer, at forpligtelsen til at forbruge fællesskabsstål overholdes, på grundlag af oplysninger om stålindkøb, der ikke nødvendigvis svarer til den faktisk forbrugte mængde, og som navnlig ikke viser eventuelle indkøb til andre selskaber (f. eks. i samme koncern). Kommissionen burde også ved besøg på stedet have kontrolleret forbruget i forbindelse med disse investeringer på grundlag af råvarebalancer og tekniske produktionsdata.

2.7. Under revisionsbesøgene hos de fem virksomheder nævnt i punkt 2.5 konstaterede Retten i et tilfælde, at det forbrug, der var angivet i de periodiske rapporter, var væsentligt højere end det faktiske forbrug. De banker, der havde fungeret som mellemled, havde tilsyneladende ikke foretaget nogen form for kontrol af de fem virksomheder. I hele perioden 1986 1996 har Kommissionen kun foretaget kontrol på stedet af tre modtagere.

2.8. I afsnit 1.1 (12) i de principielle retningslinjer for disse lån om betingelserne for ydelse af lån til industriprojekter er det fastsat, at udgifterne til stål, der indgår i det færdige produkt, skal udgøre mindst 50 % af de samlede udgifter til indkøb af basismaterialer, eller mindst 20 % af de samlede udgifter til indkøb af de dele, der indgår i det færdige produkt, eller mindst 5 % af salgsprisen for det færdige produkt. De forventede procentsatser for et givet projekt anføres i låneansøgningen. Ifølge aftalerne om ydelse af globale lån kan de finansielle mellemled kun yde sublån til virksomheder, der opfylder støtteberettigelseskriteriet om, at stålforbruget skal svaretil en bestemt procentdel af den samlede produktion. I de fem virksomheder, Retten reviderede, konstaterede den imidlertid, at de banker, der fungerede som finansielle mellemled, ikke havde foretaget denne kontrol. I Kommissionens sagsakter findes der stort set ikke dokumentation af en sådan art, at den selv kan foretage sådan kontrol.

2.9. Tre af de fem virksomheder, Retten reviderede, opfyldte ikke deres kontraktlige forpligtelser med hensyn til forbrug af stål, hverken i den fastsatte periode som helhed eller for hvert enkelt regnskabsår. I sådanne tilfælde har Kommissionen imidlertid aldrig krævet førtidig tilbagebetaling af lån, end ikke delvis tilbagebetaling, selv om den i henhold til kontrakterne havde denne mulighed. Kravet om et mindsteforbrug af stål, der er det centrale element i dette instrument, mister al troværdighed, eftersom det ikke får nogen følger for modtageren, at det ikke opfyldes.

2.10. Det fremgik af undersøgelsen af de 139 edb-filer vedrørende sublån ydet fra 1986 til juli 1996, at det i 38 tilfælde var angivet i modtagervirksomhedernes anmeldelser, at stålforbruget var mindre end i henhold til de kontraktlige forpligtelser. Kommissionen havde imidlertid ikke truffet foranstaltninger til at få afhjulpet denne uregelmæssighed.

Bemærkninger om effektiviteten

2.11. I de principielle retningslinjer for disse lån er det fastsat, at projekterne skal medvirke til en forøgelse (eller i forbindelse med en omstrukturering bidrage til opretholdelsen) af forbruget af stål. Der sættes ikke en nedre grænse for dette forbrug, hverken i absolut værdi eller i forhold til lånebeløbet. En af de besøgte virksomheder forbrugte med en investering på 3,2 mio. ECU (eller 1 600 ECU pr. ton) kun knapt 2 000 tons stål om året, og en anden virksomhed forbrugte med en investering på 11 mio. ECU (dvs. 35 ECU pr. ton) over 320 000 tons. Sidstnævnte investering er naturligvis den mest effektive i forhold til de anvendte finansielle ressourcer. Kommissionen burde have fastsat præcise kriterier for opnåelse af disse lån og et mindstemål for, hvornår et projekt kan anses for tilstrækkeligt effektivt i forhold til det lån, der ansøges om.

2.12. Kun italienske entreprenører har opnået disse lån. Samtidig med udbetalingen af lånene ydede det italienske finansministerium en støtte i form af delvis dækning af kursrisikoen. I de øvrige medlemsstater var disse lån, der ikke blev ydet med en tilsvarende statsgaranti, ikke tilstrækkeligt gunstige til, at potentielle låntagere blev interesseret.

2.13. Kommissionen har ikke målt effektiviteten af dette instrument, siden det blev indført i 1996. På grundlag af en sådan undersøgelse kunne man ellers afgøre, om instrumentet skulle opretholdes eller måske forbedres, og man ville uden tvivl kunne fastlægge parametre for, om instrumentet fungerer effektivt eller ej (afhængig af aktivitetssektorerne eller virksomhedsstørrelsen, medlemsstaterne, og af, om lånene var direkte osv.).

Lån med rentegodtgørelse i henhold til artikel 56, stk. 2, litra a)

2.14. Der ydes lån med rentegodtgørelse i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, stk. 2, litra a). Rentegodtgørelserne ydes i forhold til det antal arbejdspladser, der er oprettet tre år efter udbetalingen af sublånet, og som modtagervirksomhederne bevarer i yderligere to år. Hvis disse betingelser ikke opfyldes, bortfalder retten til rentegodtgørelse svarende til de ikke-oprettede arbejdspladser i hele perioden, og for meget udbetalte beløb skal tilbagesøges hos modtageren. Sanktionen for manglende overholdelse af de kontraktlige forpligtelser har således tilbagevirkende kraft.

2.15. Kommissionens kompetente tjenester fører tilsyn med, at betingelserne overholdes, på grundlag af gennemførelsesrapporter udarbejdet af modtagervirksomhederne og fremsendt gennem de banker, der fungerer som finansielle mellemled. Det er imidlertid modtagerne selv, der udarbejder sådanne rapporter, og de er ikke interesseret i at miste allerede modtagne rentegodtgørelser. Indtil 1. oktober 1996 blev der ikke indsendt fyldestgørende dokumentation med disse rapporter, som indsendes via bankerne, der fungerer som finansielle mellemled, og som ikke har interesse i at ødelægge forholdet til kunderne. Der er derfor risiko for, at disse anmeldelser ikke er i overensstemmelse med virkeligheden.

Rettens revisionsbesøg

2.16. I slutningen af 1995 og begyndelsen af 1996 aflagde Retten revisionsbesøg i Frankrig og Det Forenede Kongerige og konstaterede her, at en væsentlig procentdel af rentegodtgørelserne (henholdsvis 14 % og 35,5 %) i de sager, der var omfattet af revisionen, ikke var støtteberettigede (jf. punkt 2.16 og 2.17 i 1995-beretningen).

2.17. Siden udarbejdelsen af 1995-beretningen har Retten under revisionsbesøg i slutningen af 1996 og begyndelsen af 1997 i Tyskland og Italien også påvist uregelmæssigheder ved en væsentlig procentdel af rentegodtgørelserne. Som anført i 1995-beretningen, var der ikke umiddelbart nogen særlig risiko forbundet med de sager, der blev udvalgt med henblik på revision. I betragtning af de særlige forhold, der gælder for godtgørelsesordningen (spredning over fem år, betaling i tre trancher, sanktioner med tilbagevirkende kraft ved manglende opfyldelse) har Retten udvalgt bestemte sager blandt de sager, der havde løbet så længe, at den ene eller den anden betingelse skulle være opfyldt.

2.18. I Tyskland vedrørte revisionen et finansielt mellemled, otte modtagervirksomheder og rentegodtgørelser på i alt 1 284 499 ECU. Efter Rettens revision er EKSF-støtten blevet nedsat med 238 000 ECU, eller 18,5 % af det samlede beløb, revisionen vedrørte. Tre modtagervirksomheder havde uberettiget fået udbetalt rentegodtgørelser.

2.19. I Italien vedrørte revisionen to finansielle mellemled, 20 modtagervirksomheder og rentegodtgørelser på i alt 1 024 366 ECU. Her resulterede revisionen i, at beløbet blev nedsat med 262 666 ECU, eller 25,6 % af det samlede beløb, revisionen vedrørte. 12 modtagervirksomheder havde uberettiget fået udbetalt rentegodtgørelser.

2.20. Ved denne revision konstateredes det i adskillige tilfælde, at det antal oprettede arbejdspladser, der var anført i gennemførelsesrapporterne, ikke var realistisk. Disse resultater bekræfter systemets svagheder, som Retten allerede gjorde opmærksom på i 1993- og 1995-beretningerne, men de anførte procentsatser og satserne fra det foregående år kan ikke ekstrapoleres på de samlede rentegodtgørelser, da det antal sager, Retten har revideret, repræsenterer en for lille del af det samlede antal sager.

Foranstaltninger truffet af Kommissionen i 1996

2.21. I 1995-beretningen påpegede Retten med henvisning til risiciene ved dette instrument, at der omgående burde gøres noget ved sådanne forhold. Foranlediget heraf gik Kommissionen bort fra at foretage udbetalinger alene på grundlag af det af modtagervirksomhederne anmeldte antal oprettede arbejdspladser og foretog først nye betalinger, efter at den havde modtaget gennemførelsesrapporter, som var attesteret af modtagervirksomhedernes revisorer, eller andre dokumenter med tal, som kunne sammenholdes med de anmeldte tal.

2.22. Disse nye kontrolforanstaltninger blev iværksat i oktober 1996. Derfor er kun 7 mio. ECU eller 20 % af de 34 mio. ECU, der blev udbetalt i 1996, blevet underkastet denne kontrol. De 27 mio. ECU, der blev udbetalt i løbet af de første ni måneder af 1996, blev udbetalt på samme betingelser som i 1995 og er derfor behæftet med samme risiko for uregelmæssigheder. I 1997 har Kommissionen planlagt kontrol på stedet af ca. 150 betalinger, der blev afholdt mellem januar og september 1996, og som svarer til rentegodtgørelser på over 50 000 ECU alle trancher iberegnet.

2.23. Gennem den yderligere kontrol skulle det være muligt at påvise eventuelle uregelmæssigheder og foretage tilbagesøgning, men de vil blive opdaget for sent til at kunne tages med i denne beretning. Retten fastholder derfor det standpunkt, den gav udtryk for i en bemærkning i revisionserklæringen (DAS) for regnskabsåret 1995.

Foranstaltninger planlagt af Kommissionen for 1997

2.24. Kommissionen mener, at den systematiske kontrol af samtlige betalinger på grundlag af underliggende dokumentation, der omfatter sidste kvartal af 1996, stiller for strenge krav til modtagerne. De skal nemlig fremskaffe yderligere dokumentation, som der tidligere ikke blev stillet krav om, og det er undertiden forbundet med en uforholdsmæssig stor administrativ byrde, når der er tale om lave rentegodtgørelsesbeløb. Kommissionen har derfor besluttet, at den kun vil foretage sådan kontrol af dokumentationen, når der er ydet rentegodtgørelser på over 50 000 ECU. Der vil endvidere blive foretaget kontrol på stedet:

- af rentegodtgørelser på over 50 000 ECU, hvis den modtagne dokumentation er ufuldstændig eller indeholder modstridende oplysninger,

- af tilfældigt udvalgte rentegodtgørelser på under 50 000 ECU,

- når der er tale om vanskelige tilfælde,

- når det finansielle mellemled anmoder derom.

2.25. Retten synes, at den løsning, Kommissionen anbefaler, er rimelig i betragtning af, at det ville være uforholdsmæssigt omkostningskrævende at gennemføre mere omfattende kontrol. Man burde have taget højde for dette problem allerede i instrumentets forberedelsesfase. Betingelserne for støtteberettigelse bør være udformet på en sådan måde, at de kan kontrolleres med relativt små midler.

Berettigelse til lån med rentegodtgørelse i forbindelse med genbeskæftigelse

2.26. I henhold til de »operationelle bestemmelser« (13) kan der ydes rentegodtgørelse, når der oprettes varige arbejdspladser, eller i forbindelse med investeringsprojekter i kul- og stålsektoren, når der bevares eksisterende arbejdspladser, der er alvorligt truet af nedlæggelse. Der kan altså kun ydes rentegodtgørelse på lån i forbindelse med genbeskæftigelse af ansatte efter opkøb af virksomhed eller privatisering i kul- og stålsektoren.

2.27. Siden 1990 er der ydet rentegodtgørelser i det tidligere DDR for genbeskæftigelse i andre sektorer end kul- og stålsektoren. Der er imidlertid aldrig truffet beslutning om en sådan afvigelse fra reglerne, og derfor var det ikke berettiget i et eneste tilfælde at yde rentegodtgørelse på lån i forbindelse med genbeskæftigelse i de nye tyske delstater. Det er imidlertid ikke muligt at tilbagesøge midlerne hos modtagerne, eftersom de forvaltende tjenester i Kommissionen har godkendt låneansøgningerne og dermed anset det for berettiget at yde rentegodtgørelse.

Kumulering af EKSF-rentegodtgørelser og rentegodtgørelser inden for rammerne af »SMV-faciliteten«

2.28. I medfør af Rådets afgørelse 94/217/EF (14) yder Kommissionen rentegodtgørelser på lån fra Den Europæiske Investeringsbank (EIB) til små og mellemstore virksomheder (SMV) inden for rammerne af den midlertidige lånefacilitet. Det var Det Europæiske Råd i København, der opfordrede EIB til at anvende 1 mia. ECU til at styrke SMV's konkurrencedygtighed (SMV-faciliteten) (15).

2.29. Formålet med disse rentegodtgørelser, der ydes i en periode på fem år, er at nedsætte rentesatsen med 2 % om året for de lån, EIB yder inden for denne beløbsramme på 1 mia. ECU. Det lånebeløb, der kan ydes rentegodtgørelse for, må ikke overstige 30 000 ECU og må maksimalt svare til 3 000 ECU i rentegodtgørelser pr. oprettet arbejdsplads.

2.30. Dette instrument ligner på mange punkter de såkaldte EKSF-omstillingslån, både med hensyn til mål (oprettelse af arbejdspladser), art (rentegodtgørelser) og generelle betingelser for støtteberettigelse (arbejdspladserne skal være oprettet inden for en bestemt frist i forbindelse med investeringer medfinansieret af lån, og de skal bevares i en bestemt periode).

2.31. Rentegodtgørelserne på EIB-lån administreres af EIB på Fællesskabets vegne, og EIB sørger for at videreformidle dem til modtagerne gennem finansielle mellemled (banker) via nationale repræsentanter. EKSF-rentegodtgørelserne forvaltes af de kompetente tjenester i Kommissionen på grundlag af de oplysninger, de modtager fra de finansielle mellemled, der fordeler lånene.

2.32. I henhold til den aftale, der er indgået mellem Kommissionen og EIB i medfør af Rådets afgørelse om SMV-faciliteten, kan rentegodtgørelser ikke kombineres med rentegodtgørelser på andre lån, navnlig EKSF-lån. Sigtet er at undgå, at Den Europæiske Union yder rentegodtgørelse på lån til oprettelse af den samme arbejdsplads to gange. Hvis en virksomhed har opnået begge former for lån med rentegodtgørelse, kan det kun kontrolleres, om denne bestemmelse overholdes, hvis begge lån kontrolleres på det tidspunkt, hvor sagerne undersøges, f. eks. ved efterfølgende kontrol. Hvis de to lån ydes af to forskellige finansielle mellemled, er det ikke muligt at kontrollere på det niveau, da det kræver adgang til begge sager, hvilket er udelukket på grund af konkurrencen mellem bankerne og bankhemmeligheden. Retten påpegede allerede i 1995-beretningen (jf. punkt 2.21 og 2.24 i 1995-beretningen), og Kommissionen har også erkendt, at selv hvis der kun er et enkelt finansielt mellemled, er kontrollen ikke effektiv.

2.33. Det er nødvendigt at koordinere kontrollen af de to instrumenter for at sikre overholdelse af reglen om højst et lån med rentegodtgørelse, og det kan kun ske på fællesskabsplan. Da Kommissionen i begge tilfælde har det endelige ansvar, og den i princippet har adgang til alle nødvendige oplysninger om EKSF-lån, bør der indføres en ordning, så Kommissionen på samme måde får adgang til alle oplysninger om rentegodtgørelser ydet over SMV-faciliteten, så den kan sammenholde oplysningerne. Det bør ske hurtigst muligt, for ved udnyttelse af denne facilitet skal de pågældende arbejdspladser være oprettet inden den 31. december 1996, og modtagerne skal have indgivet anmodning om rentegodtgørelse senest den 30. juni 1997.

Sovende forpligtelser

2.34. Pr. 31. december 1996 henstod der 332 mio. ECU i forpligtelser vedrørende rentegodtgørelser. De omfattede »retlige« forpligtelser for 222 mio. ECU og »endelige« forpligtelser for 110 mio. ECU.

2.35. De retlige forpligtelser er indgået på grundlag af en kommissionsbeslutning, men er ikke uigenkaldelige kontraktlige forpligtelser over for tredjemand. De kan betragtes som en reserve af bevillinger til rentegodtgørelser, som der skal indgås endelige forpligtelser for i fremtiden. Der er først tale om endelige forpligtelser, når der er udbetalt sublån. Fra da af er de en gæld, som EKSF skal betale i løbet af de fem følgende år, forudsat at modtagerne opfylder betingelserne.

2.36. Kommissionen kan ikke længere yde nye rentegodtgørelser efter 1. juli 1997. Den har således kun haft det første halvår af 1997 til at indgå endelige forpligtelser for de 222 mio. ECU i retlige forpligtelser, som i henhold til budgettet for 1997 skal suppleres med 7 mio. ECU. Til sammenligning blev der i regnskabsåret 1996 indgået endelige forpligtelser for 21 mio. ECU i retlige forpligtelser.

Tilbagesøgning af rentegodtgørelser

2.37. Når Kommissionen konstaterer, at antallet af oprettede eller bevarede arbejdspladser er lavere end fastlagt i en låneaftale, nedsætter den rentegodtgørelserne tilsvarende. Det sker enten ved, at eventuelle senere betalinger beregnes på ny, eller i givet fald ved at alle eller en del af de allerede afholdte betalinger tilbagesøges. Anmodning om tilbagebetaling medfører konstatering af en fordring.

2.38. Disse fordringer udgjorde et kumuleret beløb på ca. 10 mio. ECU pr. 31. december 1996. Dette tal svarer til anmodninger om tilbagebetaling, hvor over halvdelen går tilbage til 1994 og 1995 og de ældste helt til 1991. Kommissionen bør forbedre sit overvågningssystem, så beløbene kan tilbagesøges hurtigere.

2.39. Retten konstaterede under et revisionsbesøg, at to fordringer fra 1994 stadig ikke var betalt i 1997, og at Kommissionen ikke havde rykket de berørte virksomheder for tilbagebetaling. I det ene tilfælde konstaterede Retten, at en debitor var gået konkurs i 1994. Det finansielle mellemled var bekendt dermed, men havde ikke underrettet Kommissionen, hvilket var i strid med dets kontraktlige forpligtelser. Dertil kommer, at nogle af fordringerne opført i EKSF'S balance er uerholdelige, bl. a. fordi debitorerne er gået konkurs.

2.40. Svaghederne ved overvågnings- og tilbagesøgningssystemet i forbindelse med rentegodtgørelser har også konsekvenser for regnskabsføringen. Kommissionen er meget forsigtig på dette område, for alle regnskabsførte fordringer er dækket 100 % af en hensættelse og opføres først som en indtægt, når det skyldige beløb er inkasseret. Men fungerer overvågningssystemet effektivt, skal Kommissionen, når den konstaterer, at en tilbagebetalingspligtig rentegodtgørelse aldrig vil blive tilbagebetalt, slette den tilsvarende fordring på EKSF's balance.

Konklusion

2.41. Det erklærede sigte med globale lån, der ydes i henhold til EKSF-traktatens artikel 54, stk. 2, er at fremme forbruget af fællesskabsstål. Der er imidlertid ikke fastsat præcise kriterier for anvendelsen af denne bestemmelse (jf. punkt 2.11). Kontrollen er sporadisk (jf. punkt 2.6) og omfatter kun de tal, modtagerne selv har anmeldt (jf. punkt 2.7 og 2.8). Men det væsentligste er, at det ikke får konsekvenser for støttemodtagerne, at de ikke opfylder kriteriet om forbrug af fællesskabsstål (jf. punkt 2.9).

2.42. Dertil kommer, at disse lån kun var af interesse for modtagere i Italien, fordi der blev ydet statsstøtte i forbindelse med lånene (jf. punkt 2.12). Kommissionen har ikke målt disse låns effektivitet (jf. punkt 2.13).

2.43. For så vidt angår lån med rentegodtgørelse i henhold til artikel 56, stk. 2, litra a), var forholdene i 1996 meget lig forholdene i 1995, som Retten kritiserede i 1995-beretningen (jf. punkt 2.20 og 2.23 i denne beretning). De kontrolforanstaltninger, der blev indført med virkning fra sidste kvartal af 1996 (jf. punkt 2.21), og de foranstaltninger, som er planlagt for 1997 (jf. punkt 2.24), er dog en forbedring.

2.44. Et andet problem i forbindelse med disse lån med rentegodtgørelse er spørgsmålet om, hvorvidt det i de konkrete tilfælde var berettiget at yde dem. I forbindelse med privatiseringer i de nye tyske delstater blev bevaring af arbejdspladser regnet som oprettelse af arbejdspladser. Kommissionen havde godtaget denne praksis, selv om der ikke var hjemmel hertil i de gældende bestemmelser (jf. punkt 2.26 2.27).

2.45. Den Europæiske Union yder rentegodtgørelse i forbindelse med »SMV-faciliteten«, der blev vedtaget i København. Denne facilitet ligner på mange punkter EKSF's omstillingslån. Formålet med begge instrumenter er at fremme oprettelsen af arbejdspladser, og selv om det ikke er tilladt at udbetale rentegodtgørelse to gange for oprettelsen af samme arbejdsplads, er der risiko for, at det sker. Kun med passende kontrol på kommissionsniveau kan det undgås, eller kan der træffes de nødvendige forholdsregler (jf. punkt 2.28 2.33).

2.46. De retlige forpligtelser i forbindelse med EKSF-rentegodtgørelserne er sandsynligvis ansat for højt, eftersom de efter den 1. juli 1997 ikke længere kan overføres til endelige forpligtelser (jf. punkt 2.34 2.36). Desuden bør der føres et langt strengere tilsyn med rentegodtgørelser, der skal tilbagesøges, og de tilsvarende fordringer bør slettes på balancen, når det konstateres, at de er uerholdelige (jf. punkt 2.37 2.40).

KAPITEL 3 REVISIONSERKLÆRING VEDRØRENDE EKSF

3.1. Retten har i henhold til artikel 45 C i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF) revideret EKSF's regnskaber med henblik på at afgive en erklæring til Europa-Parlamentet og Rådet om disse regnskabers rigtighed og om de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed.

3.2. EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1996 er opstillet på Kommissionens ansvar og offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (16).

3.3. I sin beretning om EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1996 (17), der svarer til revisionserklæringen om regnskabernes rigtighed, og som er offentliggjort sammen med årsregnskabet, konkluderer Retten, at årsregnskabet »giver et retvisende billede af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs aktiver og finansielle stilling pr. 31. december 1996 og af resultatet for det regnskabsår, der afsluttedes pr. 31. december 1996«.

3.4. Retten har endvidere efterprøvet lovligheden og den formelle rigtighed af de transaktioner, der ligger til grund for EKSF's regnskab for regnskabsåret 1996 i overensstemmelse med internationalt og almindeligt anerkendte revisionsprincipper og har i den forbindelse støttet sig til systemanalyser og tests.

3.5. Det er Rettens opfattelse, at der er tilstrækkelig sikkerhed for, at transaktionerne som helhed betragtet er lovlige og formelt rigtige.

3.6. Uagtet ovenstående revisionsudtalelse gør Retten opmærksom på, at systemerne for ydelse af rentegodtgørelser på lån i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, stk. 2, litra a), er forbundet med risici for, at kriterierne for støtteberettigelse ikke overholdes. Under stedlig revision af udgifterne afholdt i denne forbindelse i regnskabsåret 1996, konstateredes det, at disse risici var til stede, og at der var hyppig forkomst af substansfejl (18). Det samlede beløb for disse substansfejl har imidlertid ikke kunnet fastslås (jf. punkt 2.17 2.20).

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 12. 13. november 1997.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

(1) Rådets direktiv 89/647/EØF af 18. december 1989 om solvensnøgletal for kreditinstitutter, EFT L 386 af 30. 12. 1989, s. 14.

(2) Rådets direktiv 92/121/EØF af 21. december 1992 om overvågning af og kontrol med kreditinstitutters store engagementer, EFT L 29 af 5. 2. 1993, s. 1.

(3) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1994), EFT C 329 af 7. 12. 1995, s. 3.

Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1995) EFT C 377 af 13. 12. 1996, s. 3.

Grænserne gælder for omfanget af det engagement, EKSF kan have med samme tredjemand (kunde eller gruppe af kunder):

- EKSF's engagement med en enkelt tredjemand må ikke overstige 25 % af EKSF's egenkapital.

- EFSF's store engagementer må tilsammen ikke overstige 800 % af egenkapitalen. Et engagement med en enkelt kunde betragtes som stort, når det udgør 10 % eller mere af egenkapitalen.

(4) Rådets direktiv 93/6/EØF af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag, EFT L 141 af 11. 6. 1993, s. 1.

(5) Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer, EFT L 222 af 14. 8. 1978, s. 11.

(6) Rådets direktiv 86/635/EØF af 8. december 1986 om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber, EFT L 372 af 31. 12. 1986. s. 1.

(7) Jf. EKSF's regnskaber pr. 31. december 1996: specifikke værdireguleringer vedrørende udlån (134 mio. ECU, note 5.1) + specifikke værdireguleringer vedrørende udlån til misligholdende debitorer (47 mio. ECU, note 8) + værdireguleringer vedrørende påløbne og endnu ikke forfaldne renter (12 mio. ECU, note 9).

(8) Garantier stillet af medlemsstaterne i Den Europæiske Union og tilsvarende (offentligretlige foretagender og statsejede industrivirksomheder i medlemsstaterne) og bankgarantier anses for at være førsteklassesgarantier.

(9) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1993), EFT C 346 af 7. 12. 1994.

(10) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1995), EFT C 377 af 13. 12. 1996.

(11) Fastlæggelse af låne-/udlånspolitikken med henblik på traktatens udløb, EFT C 175 af 28. 6. 1994.

(12) Industrilån, som i henhold til artikel 54, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab kan bevilges til investeringer med henblik på fremme af forbruget af stål produceret i Fællesskabet, principielle retningslinjer, EFT C 291 af 31. 10. 1987, s. 3.

(13) Retningslinjer og operationelle bestemmelser for ydelse af omstillingslån i henhold til artikel 56 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF), EFT C 188 af 28. 7. 1990, s. 9.

(14) Rådets afgørelse 94/217/EF af 19. april 1994 om rentegodtgørelser fra Fællesskabet på lån ydet til små og mellemstore virksomheder af Den Europæiske Investeringsbank som led i dennes midlertidige lånefacilitet, EFT L 107 af 28. 4. 1994.

(15) De 1 mia. ECU afsat til SMV-faciliteten indgår i de 3 mia. ECU, som EIB på opfordring af Det Europæiske Råd i København lagde oven i de 5 mia. ECU, der var afsat til den midlertidige lånefacilitet, som EIB oprettede den 10. februar 1993 på opfordring af Det Europæiske Råd i Edinburgh.

(16) EKSF's regnskaber pr. 31. december 1996, EFT C 242 af 8. 8. 1997

(17) Revisionsrettens beretning om EKSF's regnskaber pr. 31. december 1996, EFT C 242 af 8. 8. 1997.

(18) I Revisionsrettens sprogbrug er substansfejl sådanne fejl vedrørende lovligheden/den formelle rigtighed, som indvirker direkte på beløbet for de underliggende transaktioner.

KOMMISSIONENS SVAR

KAPITEL 2 LÅNEAKTIVITETEN OG EKSF-RENTEGODTGØRELSER

Lån i henhold til artikel 54, stk. 2

Bemærkninger om forvaltningen

2.6. Når kontrollen foretages på grundlag af stålindkøbene, er det forholdsvis enkelt samtidig at kontrollere mængderne, og om der er tale om fællesskabsstål, hvilket ikke altid er muligt, hvis der er tale om stål fra lagrene.

Virksomheder, som ikke selv producerer stål, kan kun få stål ved at købe det, og ved et løbende forbrug antages forskellen mellem lagrene og forbruget at blive udlignet i tidens løb. Det skal også bemærkes, at anmodninger om sublån til hovedsagelig kommercielle aktiviteter altid er blevet afvist på forhånd, og at sublånene i henhold til artikel 54, stk. 2, følgelig udelukkende har tjent til at finansiere industrielle aktiviteter.

For disse sidstnævnte aktiviteters vedkommende spiller salg af stål i råvareform (dvs. indkøbt og videresolgt uden forarbejdning) generelt kun en meget beskeden rolle. Ved kontrollen er der i øvrigt ikke konstateret videresalg i væsentligt omfang.

Kommissionen vil dog ved kommende kontrolbesøg bestræbe sig på at sammenholde de tekniske produktionstal med købstallene.

2.7. Kontrolbesøgene har drejet sig om 16 sublån ud af i alt 147. I et enkelt tilfælde, som Retten har gjort opmærksom på, viste kontrollen betydelig uoverensstemmelse mellem det forbrug, som var oplyst i de periodiske rapporter, og det faktiske forbrug.

Dette finansielle instrument har ikke nogen budgetmæssig virkning, idet der ikke gives rentegodtgørelse til lånene, og de finansielle mellemled, der har optaget globallån hos EKSF, har hidtil opfyldt deres forpligtelser.

2.8. For størstedelen af låntagernes vedkommende er stål næsten den eneste råvare i produktionen, og i disse tilfælde er det ikke nødvendigt med en særlig analyse for at vurdere, om det nævnte kriterium er opfyldt. Ved kontrolbesøgene er det aldrig konstateret, at kravet ikke er opfyldt.

2.9. I to af de pågældende virksomheder konstateredes en væsentlig stigning i det årlige forbrug af fællesskabsstål i forhold til situationen før gennemførelsen af projektet, og målsætningen i forbindelse med lånet blev derfor i hovedsagen opfyldt. For den tredje virksomhed var det pr. 31. december 1996 ikke lykkedes at opnå en stigning i stålforbruget i forhold til situationen før projektet, og Kommissionen har derfor efter at have vurderet denne virksomheds særlige forhold truffet beslutning om at kræve førtidig tilbagebetaling af sublånet.

2.9. og 2.10. Den i kontrakterne indeholdte bestemmelse om forbruget er et vurderingskriterium, der skal gøre det muligt at afgøre, i hvilket omfang virksomheden har opfyldt sine vækstmål. Hvis det fastsatte kriterium ikke opfyldes, betyder det imidlertid ikke, at den generelle målsætning for sublånet ikke er opfyldt. Hvis der er sket en betydelig og varig stigning i forbruget af fællesskabsstål i virksomheden, anser Kommissionen den generelle målsætning for at være opfyldt, også selv om forbruget ligger under, hvad der er fastsat i kontrakten.

Efter Kommissionens oplysninger har virksomhederne i langt størstedelen af tilfældene øget deres forbrug af fællesskabsstål betragteligt takket være de projekter, som er medfinansieret af EKSF-lånene. Kommissionen har konstateret en halv snes tilfælde af sublån, hvor der ikke har været nogen forbrugsstigning. Der foretages nu en nærmere undersøgelse af de pågældende virksomheder, hvorefter Kommissionen vil vurdere, om der skal iværksættes sanktioner.

Førtidig tilbagebetaling af sublånet (og eventuelt erstatning) er den eneste mulige sanktion over for virksomheder, som ikke opfylder deres forpligtelser. En sådan foranstaltning kan være destabiliserende for virksomhedens økonomi og bør derfor kun anvendes i tilfælde af særlig alvorlig karakter. Kommissionen har indtil nu ikke fundet det begrundet at anvende denne drastiske foranstaltning i tilfælde, hvor den manglende opfyldelse af forbrugsmålet skyldes omstændigheder uden for virksomhedens kontrol (f. eks. manglende afsætningsmuligheder for produkterne).

Kommissionen har imidlertid fra begyndelsen af 1997 som sanktion anvendt førtidig tilbagebetaling, når den pågældende virksomhed ikke havde øget sit forbrug af fællesskabsstål, men forøget indkøbene af ikke-fællesskabsstål. Denne sanktion har også været anvendt, når det i forbindelse med den virksomhed, som ikke havde øget sit forbrug af fællesskabsstål, har måttet konstateres, at den finansierede investering ikke var af en sådan art, at den kunne øge virksomhedens stålforarbejdningskapacitet.

Bemærkninger om effektiviteten

2.11. Kommissionen erkender, at indførelsen af et mindstemål for forbrugsstigningen (i absolut værdi eller i forhold til lånebeløbet) i forbindelse med dette instrument ville have kunnet forbedre dets effektivitet. Da der er tale om et finansielt instrument, som ikke finder anvendelse mere, er Rettens forslag ikke længere relevant.

2.12. 2.13. Selv om der ikke har været foretaget en formel evaluering, er instrumentet dog blevet evalueret løbende. Fra 1993 har Kommissionen været opmærksom på, at den tekniske karakter af dette instrument og mangelen på rentegodtgørelse eller andre fordele gjorde en bred anvendelse af denne form for lån vanskelig i andre lande end i Italien. Kommissionen har på ingen måde tilskyndet til en anvendelse af dette instrument senere.

Lån med rentegodtgørelse i henhold til artikel 56, stk. 2, litra a)

Rettens kontrolbesøg

2.16. 2.20. Som Retten understreger i punkt 2.20, kan dens konklusioner ikke ekstrapoleres på de samlede rentegodtgørelser.

I overensstemmelse med de bemærkninger, som Retten allerede fremsatte i sin 1995-beretning, har Kommissionen kontrolleret en tilfældig stikprøve på 208 rentegodtgørelsesbetalinger, som er repræsentative for samtlige rentegodtgørelsesbetalinger mellem den 7. juli 1995 og den 30. juni 1996. Stikprøvemetoden (variable sampling), resultaterne af Kommissionens kontrol og ekstrapoleringen til samtlige betalinger er blevet gennemgået og godkendt af et internationalt revisionsfirma.

I forhold til betalingerne i stikprøven har kontrollen vist en fejlprocent på 5,8. Ved at ekstrapolere dette tal kan det skønnes med en pålidelighedsgrad på 95 %, at fejlprocenten for samtlige rentegodtgørelser betalt mellem 1. juli 1995 og 30. juni 1996 ligger på mellem 2,2 og 9,4. Selv om resultatet af denne repræsentative stikprøve er mindre betænkeligt end Rettens konstateringer, har Kommissionen alligevel strammet sit interne kontrolsystem op for at nedbringe den procentdel af rentegodtgørelserne, hvor der forekommer uregelmæssigheder.

Foranstaltninger truffet af Kommissionen i 1996

2.22. På grundlag af resultaterne af den repræsentative stikprøve, som Kommissionen har kontrolleret, skønnes der at have været uregelmæssigheder i forbindelse med 5,8 % af betalingerne fra januar til september 1996. Dette tal vil blive nedbragt yderligere som følge af Kommissionens kontrol i 1997.

Berettigelse til lån med rentegodtgørelse i forbindelse med genbeskæftigelse

2.26. 2.27. Kommissionen finder, at de privatiseringer i de nye tyske delstater, som det statsejede Treuhandanstalt har gennemført, ikke kan sammenlignes med privatiseringer i vestlige markedsøkonomier. De skulle i stedet bidrage til overgangen fra en centralt styret planøkonomi, som var kendetegnet ved en kraftig vertikal integration, systematisk dækken over skjult arbejdsløshed og overbebyrdelse af virksomheder med offentlige opgaver, bl. a. sociale og sundhedsmæssige, til en decentraliseret markedsøkonomi. Bibeholdelse af beskæftigelsesniveauet ved hjælp af privatisering blev derfor økonomisk betragtet som ligestillet med jobskabelse under markedsøkonomiske betingelser.

Ordningen blev kun anvendt på primære Treuhand-privatiseringer, og købsprisen indgik ikke, men overtagelse af personale fra det tidligere Treuhand-selskab blev betragtet som oprettelse af nye arbejdspladser. For at fremskynde en hurtig modernisering af produktionsanlæggene blev investeringsudgifter kun betragtet som berettigede til lån med rentegodtgørelse, hvis de var højere end den købspris, investoren havde betalt Treuhand.

Beslutningen om at anvende denne ordning på alle primære Treuhand-privatiseringer, som investorerne indgav låneansøgninger om i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, krævede ikke en kommissionsbeslutning og blev derfor truffet af de kompetente tjenestegrene i Kommissionen. Kommissionen erkender, at denne aftale tjenestegrenene imellem ikke var fuldt ud dokumenteret.

Kumulering af EKSF-rentegodtgørelser og rentegodtgørelser inden for rammerne af »SMV-faciliteten«

2.28. 2.33. Kommissionen har anmodet EIB om at få meddelt tallene for rentegodtgørelse inden for rammerne af SMV-faciliteten, som der blev truffet beslutning om på topmødet i København. Når disse oplysninger er modtaget, vil Kommissionen kontrollere, at der ikke er ydet dobbelt rentegodtgørelse til disse jobskabende foranstaltninger.

Sovende forpligtelser

2.34. 2.36. Forpligtelserne på 220 mio. ECU er fordelt på omkring 70 globallån og udgør potentielle forpligtelser for Kommissionen. Det nøjagtige beløb vil naturligvis først være kendt ved udgangen af den periode, der er nødvendig til udbetalingen af sublånene, dvs. i begyndelsen af 1998.

Kommissionen har i øvrigt nøje fulgt problemets udvikling, idet den i sit forslag til ændringsaktionsbudget for 1997 og forslag til aktionsbudget for 1998 (SEK(97) 933 endelig udg. af 29. maj 1997) har taget hensyn til de yderligere annulleringer af forpligtelser, som skyldes indstillingen af EKSF's omstillingspolitik.

Kommissionen har skønnet (SEK(97) 933 endelig udg., s. 10, nr. 2), at forpligtelser på mindst 140 mio. ECU i form af omstillingsgloballån skal annulleres i perioden 1997 1998. I første omgang foretages der en annullering på 100 mio. ECU for 1997.

Tilbagesøgning af rentegodtgørelser

2.38. Fra 1994 til juli 1997 er der blevet udstedt anmodninger om tilbagebetaling af rentegodtgørelser på i alt 34,3 mio. ECU. Heraf er der modtaget 16,2 mio. ECU, mens anmodninger vedrørende i alt 4,2 mio. ECU senere er trukket tilbage, fordi der er modtaget tilfredsstillende dokumentation. Yderligere 1 mio. ECU betales af i rater.

Af de resterende 12,9 mio. ECU vedrører 2,5 mio. ECU rentegodtgørelsesmodtagere, som er under likvidation (jf. punkt 2.40).

Kommissionen er ved at indføre en ordning for regelmæssig udsendelse af rykkere vedrørende udestående fordringer.

2.40. Kommissionen påser, at uerholdelige fordringer tages ud af balancen, når det er behørigt konstateret, at de ikke kan inddrives.

Konklusion

2.41. Kommissionen medgiver, at det ville have været muligt at præcisere kriterierne, hvis der var fastsat et krav til stigningen i forbruget af fællesskabsstål i forbindelse med ydelsen af lån. Kommissionen finder imidlertid, at en forenklet kontrol på grundlag af stålindkøbene var tilstrækkelig, jf. punkt 2.6. Den er af den opfattelse, at den indtil nu gennemførte kontrol, som har vedrørt 11 % af sublånene, ikke har rokket ved den generelle pålidelighed af de oplysninger, som virksomhederne har meddelt. Siden begyndelsen af 1997 har Kommissionen indført sanktioner over for visse virksomheder ved at kræve førtidig tilbagebetaling af de pågældende sublån. Denne sanktion har kun været anvendt i de mest alvorlige tilfælde og har drejet sig om tre sublån og et direkte lån. Af de grunde, der er anført i svaret på punkt 2.9 og 2.10, er foranstaltningen ikke blevet anvendt generelt på alle tilfælde, hvor der er brugt for lidt fællesskabsstål.

2.44. Kommissionen regnede bevaring af arbejdspladser ved hjælp af privatiseringer, som blev gennemført i forbindelse med overgangen fra planøkonomi til markedsøkonomi, som oprettelse af arbejdspladser.

2.45. Kommissionen har anmodet EIB om at få oplyst tallene for godtgørelser inden for rammerne af SMV-faciliteten og vil, når disse oplysninger er modtaget, kontrollere, at der ikke er blevet ydet dobbelt godtgørelse til de samme nye arbejdspladser.

2.46. Der vil fortsat blive indgået endelige forpligtelser indtil begyndelsen af 1998, efterhånden som der indgives ansøgninger om udbetaling af sublån. Ikke-udnyttede retlige forpligtelser vil blive slettet ad to omgange - første gang i slutningen af 1997 og anden gang i begyndelsen af 1998.

Der er ved at blive udarbejdet en procedure til regelmæssig udsendelse af rykkere vedrørende tilbagebetaling af rentegodtgørelser.

KAPITEL 3 REVISIONSERKLÆRING VEDRØRENDE EKSF

3.6. Kommissionen har indført passende kontrolprocedurer og -instrumenter, og en analyse af den statistiske stikprøve viser, at fejlrisikoen er begrænset. Kommissionen fortsætter dog arbejdet med at forbedre sin forvaltning (jf. det mere udtømmende svar under punkt 2.16. 2.20).