++++

KOMMISSIONENS UDTALELSE

af 17 . marts 1980

vedroerende udkast til konvention om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktslige forpligtelser

( 80/383/EOEF )

I

Konventionen om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktslige forpligtelser ( kontraktskonventionen ) , er efter faelles overenskomst mellem Kommissionen og Raadet blevet udarbejdet af sagkyndige fra medlemsstaternes regeringer og Kommissionen i perioden fra 1969 til 1979 . Den skal undertegnes i loebet af aaret 1980 paa et moede i Raadet , hvor medlemsstaternes befuldmaegtigede samles .

Udkastet er det skridt henimod harmonisering og kodifikation af de almindelig lovvalgsregler paa det privatretlige omraade inden for Faellesskabet . Formaalet med denne harmonisering er at goere det lettere af fastlaegge hvilken lov , der skal finde anvendelse , og at oege retssikkerheden . Den skal desuden sikre , at alle retsinstanser inden for Faellesskabet , naar tvistens genstand er den samme mellem de samme parter , altid anvender samme materielle ret . Saafremt parterne kan vaelge mellem domstole i forskellige medlemsstater , maa dette valg ikke have indflydelse paa den ret , som skal anvendes paa tvisten , idet den saadaldte " forum shopping " herved undgaas . Kontraktskonventionen er et logisk supplement til konventionen af 27 . september 1968 om retternes kompetence og som fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager , herunder handelssager ( domskonventionen ) ( 1 ) , samt til konventionen af 9 . oktober 1978 ( 2 ) om kongeriget Danmarks , Irlands og Det forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltraedelse af konventionen af 27 . september 1968 .

II

Kontraktskonventionen har et meget stort anvendelsesomraade , idet den altid skal anvendes af de kontraherende staters domstole , naar de skal fastlaegge hvilken materiel ret , der skal finde anvendelse i det enkelte tilfaelde , hvad enten der er tale om valg mellem flere kontraherende staters lovgivning eller mellem flere ikke-kontraherende staters lovgivning , eller endelig mellem kontraherende staters og ikke-kontraherende staters lovgivning .

De ensartede lovvalgsregler , som er fastlagt i kontraktskonventionen , omfatter principielt alle former for kontrakter . De suppleres af saerlige lovvalgsregler , der skal gaelde for visse arter af kontrakter , og som enten allerede er fastlagt i kontraktskonventionen , f.eks . transportaftaler , eller som er fastlagt i Faellesskabets retsakter eller i internationale bilaterale eller multilaterale overenskomster , eller som indfoeres paa et senere tidspunkt .

Kontraktskonventionens indhold tager vidtgaaende hensyn til de fremherskende retsprincipper i medlemsstaterne . Desuden tages den udvikling i betragtning , som har fundet sted i retspraksis , retsteori og reformer , herunder ogsaa i ikke-medlemsstater .

Den grundlaeggende regel er , at parterne selv kan bestemme , hvilken materiel ret en kontrakt skal underkastes , medmindre alle momenter i sagen alene har tilknytning til et enkelt land . I dette tilfaelde kan valget af fremmed ret ikke medfoere tilsidesaettelse af ufravigelige regler i dette lands lovgivning .

Saafremt parterne ikke har foretaget lovvalg , er kontrakten principielt underkastet loven i det land , hvortil den har sin staerkeste tilknytning . Der gaelder en ubeviselig formodning om , at dette er det land , hvor den part , som skal praestere den for kontrakten karakteristiske ydelse , paa tidspunktet for kontraktens indgaaelse har sin saedvanlige bopael , eller , hvis det drejer sig om en juridisk person , sit hovedsaede .

III

Kommissionen hilser det velkomment , at der nu paataenkes tilvejebragt ensartede retsregler inden for den internationale privatret , og kan tilslutte sig de principper der er lagt til grund i kontraktskonventionen . Den beklager imidlertid , at det ikke har vaeret muligt samtidig ogsaa at lade denne foerste kontraktskonvention omfatte forpligtelser uden for kontraktsforhold . Det vil nemlig hyppigt forekomme , at krav , der udspringer af et kontraktsforhold , og krav , der ikke udspringer af at kontraktsforhold , omfattes af samme retstvist . I atter andre tilfaelde vil det vaere et kvalifikationsspoergsmaal , om et krav skal anses for et krav , der udspringer af et kontraktsforhold , eller et krav , der ikke udspringer af et kontraktsforhold ( ved retsbrud og andre erstatningspaadragende handlinger ( kvasidelikter ) ) . Anvendelsen af kontraktskonventionen kan derfor , saaledes som den nu er affattet , foere til , at en retvist i det ene kontraherende land afgoeres paa grundlag af kontraktskonventionen og i et andet efter endnu ikke harmoniserede lovvalgsregler i domstolslandets lovgivning . Denne ulempe er imidlertid ikke saa tungtvejende , at Kommissionen vil modsaette sig undertegnelsen af kontraktskonventionen i dens nuvaerende affattelse .

IV

Langt mere alvorlig er imidlertid den omstaendighed , at kontraktskonventionen paa flere punkter ikke har karakter af faelles retsregler , der gaelder for alle medlemsstater :

1 . Man har ikke sikret sig , at konventionen traeder i kraft i samtlige medlemsstater . Naar blot fem stater har ratificeret den , traeder den nemlig i kraft ( artikel 28 ) .

2 . Dens gyldighedsperiode er ikke ubegraenset ; den kan , hvis den opsiges , begraenses til ti aar ( artikel 29 ) .

3 . Der er heller ikke sikret en ensartet fortolkning af kontraktskonventionen , da medlemsstaterne indtil nu hverken har kunnet enes om i konventionen at indfoeje en bestemmelse med EOEF-traktatens artikel 177 som forbillede eller tilfoeje en protokol svarende til protokollen af 3 . juni 1971 om fortolkning af domskonventionen ( 3 ) . Indfoejes der saadanne bestemmelser , ville De europaeiske Faellesskabers Domstol tillaegges kompetence til at traeffe en praejudiciel afgoerelse om fortolkningen af konventionen .

De under punkt 1 og 2 naevnte ulemper kan vaere til hinder for , at der skabes og opretholdes et ensartet retsomraade i Faellesskabet . Begge mangler er meget vaesentlige , da konventionen saa ikke , eller i hvert fald kun midlertidigt , kan bidrage til faellesmarkedets funktion . Dette bevirker , at rettigheder og pligter for medlemsstaternes statsborgere fortsat vil vaere forskellige i handels - og retsforhold , saavel paa faellesskabsplan som paa internationalt plan . " Forum shopping " er fortsat mulig . Konventionen mister sin karakter af " faellesskabskonvention " . Ogsaa den naere forbindelse med domskonventionen kraever , at det territoriale anvendelsesomraade er ens for begge konventioner .

For at sikre en ensartet fortolkning af kontraktskonventionen ved De Europaeiske Faellesskabers Domstol er det ligeledes noedvendigt , at kontraktskonventionen gaelder i alle medlemsstater . Det er ganske vist ikke utaenkeligt , ej heller umuligt , at Faellesskabets Domstol fortolker retsakter , som kun er gyldige i enkelte medlemsstater . Faellesskabets oeverste retsinstans boer imidlertid ved fortolkningen af en retsregel kunne tage hensyn til retstilstanden i alle medlemsstater . Man kan stille spoergsmaal , om dette stadig er muligt , naar en retsregel ikke gaelder i alle medlemsstater .

Frem for alt er det i hvert fald helt uacceptabelt , at der i et retssystem - hvis sigte ogsaa er at gennemfoere en ensartet anvendelse og udvikling af de en gang fastlagte ensartede regler - ikke findes bestemmelser , som sikrer en ensartet fortolkning , og som tillaegger De europaeiske Faellesskabers Domstol kompetence hertil . Netop kontraktskonventionen indeholder mange rammebestemmelser og mange ikke naermere definerede retsbegreber , hvorfor en ensartet fortolkning er noedvendig . Erfaringerne med andre konventioner har vist , at samme regler inden for kort tid uvaergerligt vil blive anvendt forskelligt af domstolene i de enkelte kontraherende stater , dersom EF-Domstolen ikke inddrages .

Kommissionen har derfor gentagne gange gennem sine repraesentanter givet udtryk for , at den ansaa indfoejelsen af en bestemmelse svarende til EOEF-traktatens artikel 177 for paakraevet for at sikre en ensartet fortolkning og anvendelse af konventionen fra det tidspunkt , hvor den traeder i kraft .

Kommissionen kan i givet fald tilslutte sig en fortolkningsprotokol svarende til protokollen af 3 . juni 1971 , for herved i det mindste at give visse nationale domstole mulighed for eller pligt til at anmode De europaeiske Faellesskabers Domstol om en praejudiciel afgoerelse af et fortolkningsspoergsmaal .

Derimod anser Kommissionen det for utilstraekkeligt at der end ikke er forelaeggelsespligt for de nationale domstole , hvis afgoerelser ifoelge de nationale retsregler ikke kan appelleres , og at det i stedet overlades til den enkelte nationale domstol selv at bedoemme , om den vil forelaegge et fortolkningsspoergsmaal for De europaeiske Faellesskabers Domstol . Ensartet retspraksis og retsanvendelse i alle de kontraherende stater kan kun sikres , dersom de nationale domstole har pligt til at forelaegge sagen for De europaeiske Faellesskabers Domstol . Det er den eneste maade , hvorpaa man kan forhindre , at de nationale domstole skaber splittelse i den faelles ret paa grund af forskellig fortolkning .

Kommissionen anser det for fuldstaendig utilstraekkeligt at begraense De europaeiske Faellesskabers Domstols kompetence til den fortolkning , der alene gaar ud paa afklaring af et retsspoergsmaal , og som er uden virkning for afgoerelsen i de sager , der har givet anledning til forelaeggelse for Domstolen .

V

Med hjemmel i traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , saerlig artikel 155 , andet afsnit og ud fra de naevnte betragtninger afgiver Kommissionen foelgende udtalelse :

1 . Kommissionen anbefaler samtlige medlemsstater af De europaeiske Faellesskaber at undertegne og ratificere konventionen om , hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser , for saa vidt medlemsstaternes regeringer samtidig med konventionens undertegnelse i en faelles erklaering i det mindste giver udtryk for at vaere rede til straks at forhandle om en protokol , hvori der tillaegges de europaeiske Faellesskabers Domstol kompetence , som sikrer en ensartet fortolkning og anvendelse af konventionen i alle medlemsstaterne .

2 . I modsat fald forbeholder Kommissionen sig at foreslaa Raadet , at der udstedes en retsakt med hjemmel i EOEF-traktaten til virkeliggoerelse af den tilstraebte harmonisering af den internationale privatret , for derved af fjerne de i afsnit IV paaviste ulemper .

3 . Denne udtalelse er rettet til medlemsstaterne .

Udfaerdiget i Bruxelles , den 17 . marts 1980 .

Paa Kommissionens vegne

Etienne DAVIGNON

Medlem af Kommissionen

( 1 ) EFT nr . L 304 af 30 . 10 . 1978 , s . 77 ( som aendret ved tiltraedelseskonventionen ) .

( 2 ) EFT nr . L 304 af 30 . 10 . 1978 , s . 1 .

( 3 ) EFT nr . L 304 af 30 . 10 . 1978 , s . 97 ( som aendret ved tiltraedelseskonventionen ) .