12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1 
REVISIONSRETTEN 
I medfør af traktatbestemmelserne (EKSF-Traktatens artikel 78f, 
stk. 4, EØF-Traktatens artikel 206a, stk. 4, og 
Euratom-Traktatens artikel 180a, stk. 4) og artikel 83 i 
finansforordningen af 21. december 1977 samt de tilsvarende 
bestemmelser vedrørende De Europæiske Udviklingsfonde vedtog 
Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber på mødet den 
9. november 1989 sin 
ÅRSBERETNING 
for regnskabsåret 1988 
Beretningen med institutionernes svar på Rettens bemærkninger blev 
tilsendt de dechargegivende myndigheder og de øvrige institutioner 
inden den 30. november 1989 
Marcel MART 
(Formand) 
Aldo ANGIOI 
Pierre LELONG 
André J. MIDDELHOEK 
Lothar HAASE 
Stergios VALLAS 
John CAREY 
Josep SUBIRATS 
Carlos MORENO 
Richie RYAN 
Fernand HEBETTE 
Ole WARBERG 
2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
ORIENTERING TIL LÆSERNE 
1. Oversigten over anvendte tegn og forkortelser findes på side 2 i bilag II. 
2. Institutionernes svar findes efter bilagene til beretningen. Svarene er markeret med gråt 
i margenen. 
3. Rettens årsberetninger for de foregående år er offentliggjort i følgende numre af De 
Europæiske Fællesskabers Tidende : 
— Årsberetning for regnskabsåret 1977: EFT C 313 af 30.12.1978 
— Årsberetning for regnskabsåret 1978: EFT C 326 af 31.12.1979 
— Årsberetning for regnskabsåret 1979: EFT C 324 af 31.12.1980 
— Årsberetning for regnskabsåret 1980: EFT C 344 af 31.12.1981 
— Årsberetning for regnskabsåret 1981: EFT C 344 af 31.12.1982 
— Årsberetning for regnskabsåret 1982: EFT C 357 af 31.12.1983 
— Årsberetning for regnskabsåret 1983: EFT C 348 af 31.12.1984 
— Årsberetning for regnskabsåret 1984: EFT C 326 af 16.12.1985 
— Årsberetning for regnskabsåret 1985: EFT C 321 af 15.12.1986 
— Årsberetning for regnskabsåret 1986: EFT C 336 af 15.12.1987 
— Årsberetning for regnskabsåret 1987: EFT C 316 af 12.12.1988 
12. 12. 89 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3 
INDHOLD 
Revisionsrettens 
årsberetning  for regnskabsåret  1988 
Side 
Indledning  5 
Første  del 
De Europæiske  Fællesskabers  almindelige  budget  7 
Kapitel  1 — Generelle  bemærkninger  7 
Kapitel  2 — Budgetgennemførelsen  og regnskaberne  14 
Kapitel  3 — Det  interne  kontrolsystem  37 
Kapitel  4 — Indtægter  43 
Kapitel  5 — Den  Europæiske  Udviklings-  og Garantifond  for  Landbruget, 
Garantisektionen  (EUGFL,  Garantisektionen) 
Forvaltning  og bevillingskontrol  59 
Kapitel  6 — Den  Europæiske  Udviklings-  og Garantifond  for  Landbruget, 
Garantisektionen  (EUGFL,  Garantisektionen) 
Markedsordninger  og forvaltningen  heraf  67 
Kapitel  7 — Fællesskabsstøtte  til udvikling  af den portugisiske  økonomi  100 
Kapitel  8 — Den  Europæiske  Fond  for Regionaludvikling  (EFRU)  109 
Kapitel  9 — Den  Europæiske  Socialfond  121 
Kapitel  10 — Transport  137 
Kapitel  11 — Finansielt  og fagligt  samarbejde  med  tredjelande  144 
Kapitel  12 — Personale-  og driftsudgifter  155 
Kapitel  13 — Långivning,  lånoptagelse  og rentegodtgørelse  173 
Anden  del 
De Europæiske  Udviklingsfonde  181 
BILAG 
Bilag  I —  Beretninger  og udtalelser  vedtaget  af Revisionsretten  inden  for de sidste 
fem år 197 
Bilag  II —  Finansielle  oplysninger  om De Europæiske  Fællesskabers  almindelige 
budget  og De Europæiske  Udviklingsfonde  (1988)  205 
4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Institutionernes svar til Revisionsrettens 
bemærkninger vedrørende regnskabsåret 1988 
Første del Side 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 239 
Kapitel 1 — Generelle bema^rkninger 239 
Kapitel 2 — Budgetgennemførelsen og regnskaberne 247 
Kapitel 3 — Det interne kontrolsystem 257 
Kapitel 4 — Indtægter 264 
Kapitel 5 — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 
Forvaltning og bevillingskontrol 274 
Kapitel 6 — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 
Markedsordninger og forvaltningen heraf 280 
Kapitel 7 — Fællesskabsstøtte til udvikling af den portugisiske økonomi 296 
Kapitel 8 — Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 300 
Kapitel 9 — Den Europæiske Socialfond 305 
Kapitel 10 — Transport 311 
Kapitel 11 — Finansielt og fagligt samarbejde med tredjelande 314 
Kapitel 12 — Personale- og driftsudgifter 321 
Kapitel 13 — Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelse 330 
Anden del 
De Europæiske Udviklingsfonde 335 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
Revisionsrettens årsberetning 
for regnskabsåret 1988 5 
INDLEDNING 
SELVE PROCEDUREN 
1. Denne beretning er den tolvte årsberetning fra 
Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber, og den 
omhandler regnskaberne for regnskabsåret 1988 (1). 
2. I henhold til Traktaterne (2) og finansforordnin­
gen (3) udarbejder Kommissionen forvaltningsregnska­
bet, status over Fællesskabernes aktiver og passiver samt 
en analyse af den økonomiske forvaltning i det forløbne 
regnskabsår til forelæggelse for Parlamentet, Rådet og 
Revisionsretten senest den 1. juni. Retten sender inden 
den 15. juli alle de bemærkninger, den mener bør 
medtages i årsberetningen, til Kommissionen, og de 
øvrige institutioner får ligeledes tilsendt de bemærk­
ninger, der er relevante for dem. I henhold til finansfor­
ordningen sender hver institution sine svar til Retten 
senest den 31. oktober, og Retten udarbejder sin 
årsberetning inden den 30. november (4). I praksis finder 
der en kontradiktorisk procedure sted mellem institu­
tionerne og Retten, før de formelle svar udarbejdes. 
Denne procedure omfatter både Rettens bemærkninger 
og de uformelle svarudkast, og den har til formål i givet 
fald at tilpasse såvel bemærkningerne som svarene for at 
give læseren så objektiv en fremstilling af synspunkterne 
som muligt. 
(') Årsberetningen udarbejdes i henhold til 
EKSF-Traktatens artikel 78f, stk. 4, 
EØF-Traktatens artikel 206a, stk. 4, 
Euratom-Traktatens artikel 180a, stk. 4, 
artikel 83 i finansforordningen af 21. december 1977, EFT L 
356 af 31.12.1977, 
og de tilsvarende bestemmelser i finansforordningerne for 
henholdsvis Tredje, Fjerde, Femte og Sjette Europæiske 
Udviklingsfond: 
(i) Rådets afgørelse 71/68/EØF, EFT L 31 af 8.2.1971, 
(ii) Rådets afgørelse 76/647/EØF, EFT L 229 af 20.8.1976, 
(iii)Rådets afgørelse 81/215/EØF, EFT L 101 af 11.4.1981, 
(iv)Rådets afgørelse 86/548/EØF, EFT L 325 af 20.11.1986. 
(2) EKSF-Traktatens artikel 78d, 
EØF-Traktatens artikel 205a, 
Euratom-Traktatens artikel 179a. 
(3) Artikel 77. 
(4) Finansforordningens artikel 83 og 84. 3. På baggrund af bl.a. Rettens årsberetning udtaler 
Parlamentet sig efter henstilling fra Rådet om den 
decharge, der inden den 30. april i det efterfølgende 
regnskabsår skal meddeles Kommissionen for budget­
gennemførelsen. 
INDHOLDET AF ÅRSBERETNINGEN FOR 
REGNSKABSÅRET 1988 
4. Denne beretning består af to dele, to bilag og 
institutionernes svar. 
5. Kapitel 1 i beretningens første del indeholder Rettens 
generelle bemærkninger om Fællesskabernes økonomiske 
stilling. 
6. I kapitel 2 fremsætter Retten uden at komme ind på 
de enkelte budgetafsnit de bemærkninger, der er foranle­
diget af den tværgående revision af budgetgennemførel­
sen eller af undersøgelsen af lovligheden og den formelle 
rigtighed af transaktionerne i regnskabsåret. Dette 
kapitel omfatter ligeledes samtlige Rettens bemærkninger 
om regnskaberne. 
7. I kapitel 3 analyseres opbygningen af den interne 
kontrol i Kommissionen, som i medfør af EØF-
Traktatens artikel 205 gennemfører budgettet på eget 
ansvar. 
8. Kapitel 4 til 13 omhandler specielt de forhold, Retten 
har konstateret under efterprøvelsen af den økonomiske 
6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
forvaltning inden for udvalgte områder. Bemærkningerne 
i disse kapitler kan være særdeles vidtrækkende, og i 
modsætning til bemærkningerne i kapitel 2 kan de i visse 
tilfælde gå ud over rammerne for regnskaberne for 
regnskabsåret 1988. 
9. Beretningens anden del omhandler De Europæiske 
Udviklingsfonde. Disse fonde indgår ikke i Fællesskaber­
nes almindelige budget, men finansieres gennem særlige 
bidrag fra medlemsstaterne. 
10. Bilag I indeholder en fortegnelse over de beretninger 
og udtalelser, Retten har vedtaget i de sidste fem år. Bilag 
II indeholder oversigter over og detaljerede analyser af de 
regnskabsmæssige oplysninger i forbindelse med Fælles­
skabernes almindelige budget og De Europæiske Udvik­
lingsfonde. 
SÆRSKILTE ÅRSBERETNINGER 
11. Retten fremsender særskilte beretninger til de 
ansvarlige dechargemyndigheder vedrørende 1988-års-
regnskaberne for JET (Joint European Torus), Det 
Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse 
(Berlin), Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve-
og Arbejdsvilkårene (Dublin), Euratom's Forsynings­
agentur og Europaskolerne. I henhold til EKSF-
Traktatens artikel 78f, stk. 5, har Retten ligeledes 
udarbejdet en særskilt årsberetning om regnskabs­
føringen vedrørende EKSF's aktionsbevillinger og 
Kommissionens økonomiske forvaltning i denne forbin­
delse. 
UDTALELSER OG SÆRBERETNINGER 
12. Retten har siden sin sidste årsberetning vedtaget en 
udtalelse om generel revision af forslag til Rådets 
forordning (EKSF, EØF, Euratom) om amdring af 
finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De 
Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5). Retten 
har endvidere vedtaget følgende særberetninger: 
(a) særberetning om det agromonetære system (6), 
(5) Udtalelse nr. 1/89, EFT C 72 af 20.3.1989. 
(6) Særberetning nr. 1/89, EFT C 128 af 24.5.1989. (b) særberetning om markedsordningen for friske og 
forarbejdede frugter og grønsager (7). 
13. I denne forbindelse gør Retten dechargemyndig­
heden og læserne af årsberetningen opmærksom på, at 
disse særberetninger udgør et supplement til den forelig­
gende beretning, bl.a. på grund af de ekstra oplysninger, 
disse særberetninger indeholder. 
RETTENS BUDGET OG PERSONALE 
14. Rettens udgifter i 1988 (betalinger over bevillinger 
for 1988 og over fremførsler fra 1987) udgjorde 25,8 mio 
ECU. 
15. På budgetterne for 1987 og 1988 var der bevilget 
Retten følgende stillinger: 
Kategori 
Kategori A 
Kategori LA 
Kategori B 
Kategori C 
Kategori D 
lait 1987 
132 
46 
74 
86 
28 
366 1988 
134 
46 
77 
89 
29 
375(8) 
REVISION AF RETTENS REGNSKABER 
16. I henhold til Traktaterne reviderer Retten regnska­
berne over samtlige institutioners indtægter og udgifter, 
herunder sine egne. Ifølge den praksis, Retten indførte i 
1983 med hensyn til revisionen af sit eget regnskab, 
omfatter revisionen af et udvalgt område i de øvrige 
institutioner . ligeledes anvendelsen af de tilsvarende 
bevillinger på Rettens budget. Eventuelle bemærkninger i 
denne forbindelse er indføjet i det relevante kapitel i 
Rettens årsberetning. Desuden har Retten overdraget 
revisionen af sine regnskaber for regnskabsåret 1988 til et 
privat revisionsfirma. 
O Særberetning nr. 2/89, EFT C 128 af 24.5.1989. 
(8) Heraf 319 faste og 56 midlertidige stillinger. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7 
FØRSTE DEL 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
KAPITEL 1 
Generelle bemærkninger 
1.0. INDHOLD Punkt 
Fællesskabernes økonomiske stilling 1.1 — 1.5 
Bemærkninger vedrørende effektiviteten af budgetforvaltningen 1.6 — 1.15 
Indtægtsforvaltning 1.6 — 1.8 
Kontrol med landbrugsudgifterne 1.9 — 1.12 
Effektiviteten af interventioner inden for rammerne af strukturfondene 1.13 — 1.15 
Vanskeligheder med styringen og opfølgningen af den delte forvaltning mellem 
Kommissionen og medlemsstaterne 1.16 — 1.22 
Utilstrækkelige fællesskabsbestemmelser 1.17 — 1.18 
Svagheder ved beslutningsprocesserne 1.19 
Forvaltningerne foretager utilstrækkelig kontrol 1.20 — 1.22 
Intern kontrol 1.23 — 1.25 
Konklusion 1.26 
FÆLLESSKABERNES ØKONOMISKE 
STILLING henholdsvis 45 344,1 mio ECU og 43 820,4 mio ECU. 
Kapitel 2 i denne beretning indeholder en analyse af 
gennemførelsen af det almindelige budget for 1988. 
1.1. De Europæiske Fællesskabers Almindelige Budget 
for regnskabsåret 1988 (}) blev først vedtaget den 1. juni 
1988.1 dette budget androg bevillingerne til forpligtelser 
45 302,6 mio ECU, mens indtægterne og bevillingerne til 
betalinger androg 43 778,8 mio ECU. Den 6. juli 1988 
fastslog Europa-Parlamentets formand, at ændrings- og 
tillægsbudget nr. 1 for regnskabsåret 1988 (2) var endeligt 
vedtaget, hvorved de ovenfor anførte beløb forhøjedes til 1.2. Kommissionens regnskab for regnskabsåret 1988, 
som er opstillet i overensstemmelse med gældende regler, 
udviser et overskud på 1 140,0 mio ECU. Dette overskud 
ville have beløbet sig til 2 778,0 mio ECU, hvis Italien og 
Spanien havde indbetalt hele deres obligatoriske bidrag 
til det almindelige budget inden for den fastlagte frist. 
(i) EFTL 226 af 16.8.1988. 
(2) EFTL 265 af 26.9.1988. 1.3. Retten bemærker i øvrigt, at der over budgettet for 
1988 er afholdt udgifter på 2 184,4 mio ECU, som i 
De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
virkeligheden hidrører fra tidligere regnskabsår. Beløbet 
fordeler sig som følger: den gæld, som Fællesskabet har pådraget sig ved at 
forpligte sig til at finansiere udgifterne i forbindelse med 
salg af smør fra offentlige lagre; dette kunne være sket ved 
en ændring af omtalte forordning (EØF) nr. 801/87. 
(a) refusion til medlemsstaterne 
af udgifter til nedskrivning af 
landbrugslagrene 
(b) refusion til medlemsstaterne 
af omkostninger i forbindelse 
med opkrævningen af egne 
indtægter i 1987 
(c) tilbagebetaling i 1988 af for­
skud, som medlemsstaterne 
tidligere har ydet Fællesska­
berne til dækning af budget­
underskuddet i 1984 1 240,0 mio ECU 
442,7 mio ECU 
501,7 mio ECU 1.5. Retten må generelt bemærke, at Kommissionen 
trods gentagne henstillinger stadig ikke medtager en 
række væsentlige regnskabsmæssige oplysninger i det 
opstillede regnskab eller som et bilag hertil. Følgende 
oplysninger mangler således: 
(a) En fuldstændig og nøjagtig beskrivelse af Fællesska­
bets potentielle forpligtelser og udgifter. Retten 
bemærker i denne forbindelse, at de oplysninger om 
de potentielle udgifter, der fremgår af bind V af 
forvaltningsregnskabet for regnskabsåret 1988, ikke 
er nær så omfattende som i 1987. 
lait 2 184,4 mio ECU 
Retten skal dog gøre opmærksom på, at disse forhold 
ikke har haft indflydelse på den endelige saldo for 1988, 
for hvis disse udgifter var blevet medtaget i regnskaberne 
for 1987, ville det regnskabsmæssige underskud i 1987 
have været større, og dette underskud ville i sig selv have 
udgjort en udgift af samme størrelsesorden i 1988. (b) En forfaldsplan, eventuelt kun vejledende, for 
uindfriede forpligtelser og for øvrige potentielle 
forpligtelser og udgifter. 
(c) En analyse af de væsentligste årsager til underudnyt­
telsen af en række budgetposter. 
1.4. Retten skal endvidere understrege, at afholdelse af 
disse udgifter fra tidligere år over 1988-budgettet ikke har 
haft større budgetmæssige følger, dels fordi den økonomi­
ske situation på verdensplan medførte en nedbringelse af 
landbrugsudgifterne, dels fordi en række udgifter ikke har 
belastet budgettet. Det drejer sig om følgende udgifter: BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE 
EFFEKTIVITETEN AF 
BUDGETFORVALTNINGEN 
(a) i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2048/88 af 
24. juni 1988 (3) omfatter regnskabsåret for land­
brugsudgifter kun 111/2 måned (en »ikke-udgift« på 
ca. 1 150,0 mio ECU), 
(b) i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 801/87 af 
16. marts 1987 (4) er refusionen til medlemsstaterne af 
udgifter afholdt i 1987 og 1988 i forbindelse med 
afsætning af smør fra overskudslagre (3 177,8 mio 
ECU) udskudt til regnskabsåret 1989 og de følgende 
regnskabsår. Indtægtsforvaltning 
1.6. Reglerne for fastlæggelse, opkrævning og bogfø­
ring af Fællesskabets indtægter skal sikre, at alle skyldige 
indtægter opkræves og bogføres i fuldt omfang, og at alle 
medlemsstater behandles lige. Det påhviler Kommissio­
nen at sikre, at disse bestemmelser gennemføres for­
skriftsmæssigt og på et ensartet grundlag. Retten har 
imidlertid bemærket, at Kommissionen ikke udviser 
tilstrækkelig konsekvens, og at den ikke har udnyttet sine 
beføjelser fuldt ud. Det fremgår af kapitel 3, kapitel 4 og 
kapitel 6, punkt 6.157, at Kommissionens forvaltning og 
kontrol er behæftet med mangler. 
Retten bemærker, at det overskud, som omtaltes under 
punkt 1.2, ikke blev anvendt til helt eller delvis at afvikle 
(3) EFTL 185 af 15.7.1988, s. 
(4) EFTL 79 af 21.3.1987. 1.7. Retten skal således bemærke, at den forsinkede 
overførsel af en stor andel (27 %) af de indtægter, som 
skal overføres i henhold til den fælles regeringsaftale, 
kombineret med regnskabsårets indtægtsoverskud (jf. 
punkt 1.2) har ført til overdragelse af for store indtægter i 
forhold til de faktisk afholdte udgifter. Der er endvidere 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9 
herved skabt ulighed mellem medlemsstaterne med 
hensyn til deres finansielle forpligtelser over for Fælles­
skaberne. 
1.8. Retten er i øvrigt af den opfattelse, at Rådets 
forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 af 29. maj 
1989 (5) om gennemførelse af afgørelse 88/376/EØF, 
Euratom om ordningen for Fællesskabernes egne indtæg­
ter og Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1553/89 af 
29. maj 1989 (6) om den endelige ordning for ensartet 
opkrævning af egne indtægter hidrørende fra merværdiaf­
giften har styrket Kommissionens forvaltnings- og 
kontrolbeføjelser. I forordning (EØF, Euratom) nr. 
1552/89 gives Kommissionen direkte beføjelse til at 
foretage selvstændig kontrol vedrørende traditionelle 
egne indtægter. Kommissionen bør nu træffe de nødven­
dige foranstaltninger til at udnytte disse udvidede 
beføjelser effektivt. 
Kontrol med landbrugsudgifterne 
1.9. Retten påpegede i sin årsberetning for regnskabs­
året 1987 en række væsentlige svagheder ved medlemssta­
ternes kontrol af udgifter afholdt over EF-budgettet, hvis 
daglige forvaltning i stort omfang påhviler dem selv. 
Retten bemærkede især en række graverende forhold i 
forbindelse med EUGFL-udgifterne. Retten konkludere­
de på grundlag af sin undersøgelse af udgifterne til 
offentlig oplagring (7) og af udbetaling af eksportrestitu­
tioner inden for oksekødsektoren (8), at de konstaterede 
svagheder rejste alvorlig tvivl med hensyn til troværdig­
heden af regnskaberne over de nævnte udgifter. 
1.10. Retten har fortsat sine undersøgelser af eksportre­
stitutionerne. I punkt 6.108-6.159 i denne årsberetning 
fremsættes der bemærkninger om eksportrestitutioner 
inden for sukkersektoren. Resultaterne af Rettens 
undersøgelser inden for sektoren for mælk og mejeripro­
dukter og kornsektoren vil på et senere tidspunkt blive 
offentliggjort i en særberetning. I denne årsberetning 
fremlægger Retten endvidere resultaterne af revisionen af 
udvalgte foranstaltninger inden for den tredje hovedkate­
gori under landbrugsudgifterne, nemlig producent- og 
forbrugerstøtteordninger. Disse revisionsresultater viser 
endnu engang, hvilke vanskeligheder medlemsstaterne 
har med at foretage tilstrækkelig kontrol med udgifter 
afholdt over EF-budgettet. 
(5) EFTL 155 af 7.6.1989, s. 1. 
(6) EFT L 155 af 7.6.1989, s. 9. 
O Særberetning nr. 5/88, EFT C 274 af 24.10.1988. 
(8) Årsberetning for regnskabsåret 1987, punkt 4.20-4.59. 1.11. Svagheder i kontrollen på nationalt plan udlignes 
ikke af effektive kontrolforanstaltninger fra Kommissio­
nens side. Retten har undersøgt effektiviteten af procedu­
rerne i forbindelse med regnskabsafslutningen, som er 
den centrale, hvis ikke eneste kontrol, Kommissionen 
udfører af den formelle rigtighed af medlemsstaternes 
regnskaber over udgifter afholdt inden for rammerne af 
den fælles landbrugspolitik. Undersøgelsen viste, at selv 
om Retten i mange år har påtalt dette forhold, er 
procedurerne i forbindelse med regnskabsafslutningen 
stadig ikke fyldestgørende i forhold til denne opgaves 
formål. Dette skyldes hovedsagelig, at Kommissionen 
ikke har anvendt så mange midler på løsningen af denne 
opgave, at det sikres, at regnskabsafslutningen gennemfø­
res i overensstemmelse med tilfredsstillende revisions-
normer. 
1.12. Retten fremsætter endvidere bemærkninger om 
forvaltningen af mælkekvoterne (punkt 5.33-5.38). I løbet 
af regnskabsåret 1988 har Kommissionen og Rådet 
nemlig med tilbagevirkende kraft ændret den gældende 
ordning til fordel for Nederlandene, Frankrig, Forbunds­
republikken Tyskland, Italien, Belgien og Danmark. 
Retten anslår de finansielle følger af denne ændring til ca. 
520,0 mio ECU, selv om der ud over den oprindelige 
bevilling til dette kapitel var tilført bevillinger på 300,0 
mio ECU. Man har således på en for det almindelige 
budget belastende måde bragt en situation til ophør, der 
skyldtes bestemmelser, som ikke var tilstrækkeligt 
præcise, og som medlemsstaterne havde taget i anvendel­
se på en måde, der ikke var i overensstemmelse med de 
gældende forskrifter. Retten mener ikke, at en sådan 
ændring af en retsakt fremmer målsætningen om at styrke 
budgetdisciplinen og sikre en effektiv forvaltning af de 
disponible midler, men at den kun er blevet foretaget, 
fordi det var hensigtsmæssigt, og muligheden herfor 
forelå, fordi der var tilstrækkelige bevillinger til rådighed i 
løbet af regnskabsåret. 
Effektiviteten af interventioner indenfor 
rammerne af strukturfondene 
1.13. Retten bemærker med hensyn til Fællesskabernes 
udgifter til foranstaltninger inden for rammerne af 
strukturfondene, at udviklingen i de faktiske udgifter i 
forhold til det foregående regnskabsår (jf. tabel 1.1) viser, 
at man har indledt bestræbelser på at få korrigeret 
budgetuligevægte, hvilket blev sat som et mål af Det 
Europæiske Råd i Bruxelles. Retten påpeger imidlertid, at 
det af forvaltningen af disse midler fremgår, at der ikke 
foretages en effektiv opfølgning af projekterne (jf. 
punkt 9.18-9.24 og 10.33) eller evaluering af resultaterne 
(jf. punkt 8.64 og 9.25-9.31), ligesom princippet om, at 
EF-tilskud skal udgøre et supplement til nationale bidrag, 
stadig kun i begrænset omfang anvendes i praksis (jf. 
punkt 8.65-8.67, 9.15-9.17 og 10.15-10.16). 
1.14. Retten har allerede gentagne gange siden sin første 
årsberetning vedrørende regnskabsåret 1977 påpeget 
væsentlige svagheder ved iværksættelsen af de forskellige 
strukturpolitiske instrumenter, som forvaltes af Kommis­
sionen. Navnlig for så vidt angår de midler, der 
tilvejebringes med henblik på at nå mål, der er i 
10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 1.1 — Udviklingen i faktiske udgifter (') til strukturforanstaltninger mellem 1987 og 1988 
(mio ECU) 
Område 
3. Landbrugsstrukturer: 
— Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for 
Landbruget, Udviklingssektionen (kapitel 30 B og 
33 B) 
— udgifter til landbrugsområdet (kapitel 38 B) 
Subtotal 
5. Regionalpolitik og transportpolitik 
— Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (kapitel 
50 Bog 51 B) 
— andre regionale foranstaltninger (kapitel 54 B) 
— Middelhavsprogrammerne (kapitel 55 B) 
— Fællesskabets støtteprogrammer (kapitel 56 B) 
— udgifter på transportområdet (kapitel 58 B) 
Subtotal 
6. Socialpolitik 
— Den Europæiske Socialfond (kapitel 60 B og 61 B) 
— udgifter til miljø- og forbrugerbeskyttelse (kapitel 66 B) 
— støtte til katastroferamte befolkninger i Fællesskabet 
(kapitel 69 B) 
— forskellige udgifter til sociale foranstaltninger (kapitel 
63 B, 64 B, 67 B) 
Subtotal 
7. Forskning, energi og industri 
— udgifter til energipolitikken (kapitel 70 B) 
— udgifter til nuklear sikkerhedskontrol (kapitel 71 B) 
— forsknings- og investeringsudgifter (kapitel 73 B) 
— udgifter til informationsmarked og innovation (kapitel 
75 B) 
— udgifter til industrien og det interne marked (kapitel 
77 B) 
— udgifter til finansieringstekniske foranstaltninger (kapi­
tel 79 B) 
Subtotal 
Samlet total 1987 
790,3 
35,3 
825,6 
2 562,3 
12,9 
76,8 
27,0 
2 679,0 
2 542,2 
31,6 
37,8 
111,3 
2 722,9 
89,5 
4,1 
774,9 
23,7 
70,6 
2,0 
964,8 
7 192,3 1988 
1 140,9 
57,1 
1 198,0 
2 979,8 
55,7 
86,0 
5,0 
65,6 
3 192,1 
2 298,6 
25,5 
33,2 
163,0 
2 520,3 
131,2 
3,9 
872,2 
20,7 
62,0 
1,4 
1 091,4 
8 001,8 Udsving i 1988 i 
forhold til 1987 
Beløb 
+ 350,6 
+ 21,8 
+ 372,4 
+ 417,5 
+ 42,8 
+ 9,2 
+ 5,0 
+ 38,6 
+ 513,1 
- 243,6 
- 6,1 
- 4,6 
+ 51,7 
- 202,6 
+ 41,7 
- 0,2 
+ 97,3 
- 3,0 
- 8,6 
- 0,6 
+ 126,6 
+ 809,5 i % 
+ 44,4 
+ 61,8 
+ 45,1 
+ 16,3 
+ 331,8 
+ 12,0 
+ 143,0 
+ 19,2 
- 9,6 
- 19,3 
- 12,2 
+ 46,5 
- 7,4 
+ 46,6 
- 4,9 
+ 12,6 
- 12,7 
- 12,2 
- 30,0 
+ 13,1 
+ 11,3 
(') Betalinger over regnskabsårets bevillinger plus fremførsler af regnskabsårets bevillinger til efterfølgende regnskabsår. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11 
Fællesskabets interesse, er koordineringen af interventio­
ner, der samfinansieres af medlemsstaterne og Fællesska­
bet, ofte uhensigtsmæssig. I forbindelse med Den 
Europæiske Socialfond (ESF) har Retten også i år 
bemærket, at en række kriterier for tilskudsberettigede er 
upræcist defineret. Da der samtidig på dette område er 
meget store disponible bevillinger, medfører det, at der 
ydes tilskud til specifikke foranstaltninger, som i det 
mindste burde have været forelagt, dokumenteret og 
evalueret på en mere hensigtsmæssig måde af initiativta­
gerne i medlemsstaterne, inden de blev godkendt af 
Kommissionen (jf- punkt 9.7-9.12, 9.30-9.31 og 9.56). 
1.15. Disse bemærkninger gælder også de investeringer i 
industrisektoren, som foretages med midler under Den 
Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU). Da 
der reelt ikke er fastlagt udviklingspolitikker og -strate­
gier på dette område, bliver der i en lang række tilfælde 
ydet støtte fra fonden til projekter, som i visse henseender 
er dårligt afpasset efter behovene i de regioner, hvor 
projekterne iværksættes (jf. punkt 8.15-8.16, 8.18, 8.42, 
8.52 og 8.57). Kommissionen har på området transport­
politik ikke selv draget omsorg for tilstrækkelig koordi­
nation imellem fondens tjenestegrene og de tjenestegrene, 
der varetager gennemførelsen af fællesskabsprogrammet 
vedrørende transportinfrastruktur, uanset at den støtte, 
der ydes til disse projekter fra EFRU, udgør et 
supplement til nationale investeringer. Siden iværksættel­
sen af omtalte program i 1984 er der trods Kommissio­
nens henstillinger endnu ikke blevet udarbejdet en flerårig 
plan til udvikling af transportinfrastrukturer i samar­
bejde med de medlemsstater, som er omfattet af 
programmet. Der foretages således, normalt ved slut­
ningen af regnskabsåret, blot årlige overførsler af 
fællesskabsmidler til nationale projekter, hvis udform­
ning og gennemførelse ganske vist finder sted over flere 
år, men som ikke indgår i noget fællesskabsprogram. Det 
er derfor ikke overraskende at konstatere, at Fællesska­
bets støtte til nationale projekter, som allerede er ved at 
blive gennemført, ikke altid giver de forventede supple­
rende resultater af interesse for Fællesskabet (punkt 10.7-
10.10 og 10.17-10.20). 
VANSKELIGHEDER MED STYRINGEN OG 
OPFØLGNINGEN AF DEN DELTE FOR­
VALTNING MELLEM KOMMISSIONEN 
OG MEDLEMSSTATERNE 
1.16. I det følgende giver Retten en række eksempler på 
resultaterne af de undersøgelser, der omtales i de enkelte 
kapitler af denne beretning, og som afdækker foruroli­
gende mangler ved Kommissionens og medlemsstaternes 
forvaltningsmekanismer. Utilstrækkelige fællesskabsbestemmelser 
1.17. Som allerede påpeget i pkt. 6.13 ff. i årsberet­
ningen for regnskabsåret 1986 skal Retten understrege 
den uensartethed, der kendetegner EF-lovgivningen 
vedrørende de forskellige sektorer, hvortil der ydes 
budgetmidler. Der anvendes på disse områder så 
forskelligartede bestemmelser og mekanismer, alt efter 
hvilken fællesskabspolitik der er tale om, at der åbnes 
mulighed for afvigende fortolkninger, og Kommissionen 
vanskeligt kan varetage sin centrale opgave effektivt. 
Dette gør sig særlig gældende på områderne egne 
indtægter og EUGFL, Garantisektionen, hvor EF-
bestemmelserne vedrørende kontrol, alt efter de pågæl­
dende tekster, er ufuldstændige, alt for komplicerede, 
upræcise eller ikke indeholder bestemmelser vedrørende 
muligheder for sanktioner ved overtrædelser (jf. punkt 
4.37, 4.39, 4.57, 6.2(c), 6.141, 9.54-9.57 og 10.36). 
1.18. Retten bemærker endvidere, at svaghederne og 
utilstrækkelighederne ved en række EF-retsakter, specielt 
vedrørende kontrol, kan tilskrives den omstændighed, at 
Kommissionen, som er initiativtager til de pågældende 
forslag, ikke foretager tilstrækkelig kontrol af de 
nationale administrative strukturer og metoder (punkt 
6.39), eller at Kommissionens tjenestegrene ikke koordi­
nerer deres arbejde indbyrdes (punkt 6.101-6.102), eller at 
der ikke foretages koordination mellem Kommissionens 
tjenestegrene og de nationale myndigheder (jf. 
punkt 6.103-6.104 og 7.60-7.63). 
Svagheder ved beslutningsprocesserne 
1.19. Kvaliteten af beslutningsprocessen afhænger i stor 
udstrækning af, om forvaltningerne får præcise retnings­
linjer. Retten har i denne forbindelse bemærket, at det 
som følge af utilstrækkelige — eller i visse tilfælde mangel 
på — interne bestemmelser eller klare retningslinjer for de 
pågældende tjenestegrene under Kommissionen ofte er 
vanskeligt at foretage en effektiv forvaltning af fælles­
skabsmidlerne, og at Kommissionens rolle som tilsynsfø­
rende myndighed derfor vanskeliggøres. Kommissionen 
har således ikke fastlagt tilstrækkeligt udførlige retnings­
linjer for, hvilken fremgangsmåde der skal følges i tilfælde 
af uoverensstemmelser mellem Kommissionen og med­
lemsstaterne om opkrævning af egne indtægter (jf. 
punkt 4.20); de pågældende tjenestegrene har i øvrigt 
ikke modtaget nærmere instrukser om, hvorledes med­
lemsstaternes subsidiære ansvar inden for rammerne af 
den nuværende ESF skal udøves (jf. punkt 9.62). 
Tilsvarende indeholder de gældende bestemmelser vedrø­
rende ydelse af støtte til transportinfrastrukturer ikke 
regler for, hvorledes støttesatserne skal beregnes for de 
enkelte projekter inden for det fastlagte maksimale loft. 
Forvaltningsakterne indeholder således ikke oplysninger 
om baggrunden for de enkelte beslutninger, og det er 
derfor vanskeligt for Retten at kontrollere dem (jf. 
punkt 10.17-10.20). 
12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Forvaltningerne foretager utilstrækkelig 
kontrol 
1.20. Fællesskabsmyndighederne og de nationale myn­
digheder skal sikre nøjagtig og sammenhængende 
kontrol. Dette er af afgørende betydning for kvaliteten af 
Kommissionens tilsyn med den delte gennemførelse af 
budgettet. Ud over de bemærkninger, som Retten har 
fremsat vedrørende opbygningen af Kommissionens 
interne kontrol (jf. punkt 1.7-1.8 og kapitel 3), skal 
Retten for så vidt angår forvaltningernes kontrol med 
henblik på at efterprøve, i hvilket omfang Fællesskaber­
nes målsætninger er opfyldt, endvidere bemærke, at de 
unøjagtige metoder eller gennemførelsesbestemmelser, 
tillige med den omstændighed, at forvaltningerne ikke har 
kendskab til de nationale systemer eller eventuelt ikke i 
tilstrækkelig grad udnytter resultaterne af den gennem­
førte kontrol, hindrer en forsvarlig økonomisk forvalt­
ning af fællesskabsmidlerne (jf. punkt 4.9, 4.37, 5.16(c), 
6.158, 10.29-10.30 og 13.13). 
1.21. I kapitel 13 vedrørende Fællesskabets långivning 
og lånoptagelse analyserer Retten svaghederne ved den 
ordning, Kommissionen har indført med henblik på at 
kontrollere, om lånoptagelserne er nødvendige, samt 
hvorledes de gennemføres og bevilges. 
1.22. Retten bemærker med tilfredshed, at der i løbet af 
regnskabsåret 1989 er fundet en pragmatisk løsning på de 
problemer, som indtil udgangen af 1988 medførte, at 
Retten ikke kunne gennemføre revision på stedet af de 
lånoptagelses- og långivningstransaktioner, som forval­
tes på Fællesskabets vegne af EIB. 
INTERN KONTROL 
1.23. I den korte årrække, Retten har bestået, hår 
Fællesskabet stået over for presserende budgetproblemer, 
som Retten gentagne gange har gjort opmærksom på i 
sine tidligere årsberetninger. Samlingen i Det Europæiske 
Råd den 11. og 12. februar 1988 var imidlertid tilsynela­
dende et vendepunkt, og der blev her givet løfter om 
reformer af Fællesskabets finansiering, hvoraf den 
væsentligste var indførelsen af budgetdisciplin. Gennem­
føres disse reformer med held, vil det være muligt med 
større sikkerhed at forudsige Fællesskabets finansielle 
behov (et af hovedmålene med den interinstitutionnelle aftale), at sikre en mere effektiv forvaltning af budget­
bevillingerne og at sikre større gennemskuelighed i 
regnskaberne over Fællesskabets indtægter og udgifter. 
1.24. En afgørende betingelse for, at disse reformer 
gennemføres med held, er, at fællesskabsprocedurerne for 
intern kontrol forbedres. En forudsætning for den 
budgetforvaltning, som Det Europæiske Råd vedtog den 
11. og 12. februar 1988, er efter Rettens opfattelse, at der 
foretages en analyse af alle aspekter af hele tilsyns- og 
kontrolsystemet, der i vid udstrækning vil være afgørende 
for, om den omtalte forvaltning kan gennemføres eller 
slår fejl. Retten har allerede fremsat en række forslag 
hertil i udtalelse nr. 1/89 (9) om Kommissionens forslag 
om ændring af finansforordningen. (Den omtalte udtalel­
se er i vidt omfang baseret på tekster, Retten tidligere har 
offentliggjort). I kapitel 3 i denne beretning tager Retten 
dette spørgsmål op på ny og foretager en mere detaljeret 
analyse af den rolle, den anvisningsberettigede, regn­
skabsføreren og finansinspektøren — de tre centrale 
funktioner i Fællesskabets interne kontrolsystem — har. 
1.25. Det er væsentlige konklusioner, der drages, ikke 
mindst fordi budgettet vokser år for år, og fordi der nu 
afsættes større midler til strukturfondene. Skal der opnås 
resultater, er det nødvendigt med en forsvarlig forvalt­
ning af nye programmer. Retten har konstateret, at 
Kommissionens nuværende interne kontrolsystem ikke 
fuldt ud svarer til, hvad der med rette kan forventes af en 
effektiv organisation inden for den offentlige sektor. Der 
er væsentlige mangler bl.a. ved revisionen af statuspos­
terne og den årlige efterprøvelse af disse posters 
overensstemmelse med forvaltningsregnskabet. Med 
udgangspunkt i procedurer for forudgående påtegning 
har Kommissionen samtidig for finansinspektøren og de 
anvisningsberettigede indført en form for fælles forvalt­
ning af de løbende udgifter, hvilket er ulogisk og 
uhensigtsmæssigt. Et moderne internt kontrolsystem bør 
være udstyret med tilstrækkelige midler til at kunne 
medvirke til at sikre en forsvarlig forvaltning af 
Fællesskabets indtægter, dvs. ikke kun af de indtægter, 
som henhører direkte under institutionernes kompetence, 
men også af størstedelen af Fællesskabets indtægter, som 
dagligt forvaltes af medlemsstaterne. 
KONKLUSION 
1.26. Retten finder det absolut nødvendigt at henlede 
dechargemyndighedens opmærksomhed på en række 
svagheder, som beskrives mere detaljeret i de enkelte 
kapitler i denne beretning, og som betyder, at der i visse 
tilfælde må stilles spørgsmålstegn ved de betingelser, 
hvorunder Kommissionen fører tilsyn med den delte 
gennemførelse af budgettet. Denne analyse frembyder 
flere eksempler på, at Kommissionen bør gøre en mere 
aktiv indsats i forbindelse med varetagelsen af sit 
O EFT C 72 af 20.3.1989. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 13 
kontrolansvar, og dette bør ske på grundlag af klart 
definerede metoder og med henblik på opfyldelse af på 
forhånd fastlagte præcise forvaltningsmål. Retten er af 
den opfattelse, at Kommissionen bør: 
(a) tage hele opbygningen af sin interne kontrol op til 
revision, herunder navnlig finansinspektørens opga­
ver, og give finansinspektøren status som forvalt­
ningens interne revisor (jf. kapitel 3), 
(b) fortsætte sine bestræbelser på at omlægge proceduren 
for regnskabsafslutningen vedrørende EUGFL (jf. 
punkt 5.32), (c) drage omsorg for, at medlemsstaterne i fuldt omfang 
opfylder deres forpligtelser med hensyn til delt 
forvaltning og først og fremmest med hensyn til 
fastlæggelse, opkrævning og bogføring af indtægter 
(jf punkt 4.42 og 6.155), 
(d) tage initiativ til en reform af Fællesskabets retsakter, 
der tilsigter en sikring af Fællesskabernes økono­
miske interesser, dels gennem en udvidelse af 
Kommissionens kontrolbeføjelser i medlemsstaterne, 
navnlig med hensyn til indtægterne, dels med henblik 
på en fastlæggelse af sanktionsbeføjelser for Fælles­
skaberne såvel over for private organer, m.v. som 
over for medlemsstaterne. 
14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Punkt 
2.1 -
2.1 
2.2 -
2.8 -2.14 
-2.7 
-2.12 KAPITEL 2 
Budgetgennemførelsen og regnskaberne 
2.0. INDHOLD 
Analyse af gennemførelsen af det almindelige budget for 1988 
Generelle oplysninger 
Udnyttelsen af bevillinger 
Analyse af årsagerne til underudnyttelse af bevillingerne 
Fremførsler af opdelte bevillinger fra regnskabsåret 1988 til regnskabsåret 
1989 2.13 
Genopførelse på budgettet for 1989 af bevillinger svarende til frigørelser i 
1988 2.14 
Opfølgning af uindfriede forpligtelser i henhold til opdelte bevillinger 2.15 — 2.28 
Indledning 2.15—2.18 
Udviklingen i uindfriede forpligtelser 2.19 
Bemærkninger vedrørende ordningen for opfølgning af uindfriede 
forpligtelser 2.20 — 2.27 
Konklusion med hensyn til opfølgning af uindfriede forpligtelser 2.28 
Overholdelse af finansforordningen 2.29 — 2.35 
Budgetkontering af fødevarehjælp 2.30 — 2.33 
Opfølgning af forskud, der er opført som udgifter på budgettet 2.34 — 2.35 
Regnskabsaflæggelsen og Fællesskabernes status 2.36 — 2.58 
Indledning 2.36 
Bemærkninger om regnskabsaflæggelsen og status 2.37 — 2.45 
Parlamentet 2.37 
Kommissionen 2.38 — 2.39 
Domstolen 2.40 — 2.42 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 2.43 — 2.45 
Bemærkninger om likviditetsforvaltningen i forbindelse med gennemførelsen af 
det almindelige budget 2.46 — 2.54 
Bemærkninger om Fællesskabernes regnskabssystem 2.55 — 2.58 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 15 
ANALYSE AF GENNEMFØRELSEN AF 
DET ALMINDELIGE BUDGET FOR 1988 
Generelle oplysninger 
2.1. I henhold til artikel 77 i finansforordningen af 21. 
december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers 
almindelige budget (l) har Revisionsretten fra Kommis­
sionen modtaget De Europæiske Fællesskabers forvalt­
ningsregnskab, analysen af den økonomiske forvaltning 
og status for regnskabsåret 1988 (2). Retten har på 
grundlag af oplysningerne i disse dokumenter udarbejdet 
fire tabeller med finansielle oplysninger. Tabel 2.1 og 2.2 
viser for 1988 henholdsvis udviklingen i og udnyttelsen af 
de disponible bevillinger for hovedområderne under EF's 
virksomhed, mens tabel 2.3 for de samme områder viser 
udnyttelsen af bevillinger til betalinger fordelt (3) på 
obligatoriske udgifter (OU) og ikke-obligatoriske udgif­
ter (IOU). Yderligere finansielle oplysninger vedrørende 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Land­
bruget, Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 
findes i tabel 2.4, der viser fordelingen af udgifter efter 
kapitler og efter deres økonomiske art. Af tabel 2.5, der 
indeholder en oversigt over de indgåede indtægter i løbet 
af regnskabsåret, opdelt efter indtægtsart, fremgår det, 
hvorledes saldoen for regnskabsåret er beregnet af 
Kommissionen. Nærmere oplysninger om udviklingen i 
og udnyttelsen af disse bevillinger findes også i denne 
beretnings bilag II, tabel 6, 7 og 14. 
Udnyttelsen af bevillinger 
2.2. Iberegnet bevillinger fremført fra regnskabsåret 
1987 androg de disponible endelige bevillinger til 
forpligtelser og betalinger i 1988 hhv. 46 087,7 mio ECU 
og 45 205,4 mio ECU. Udnyttelsesgraden for disse 
bevillinger lå på 94,0 % for disponible bevillinger til 
forpligtelser (mod 95,0 % i 1986 og 96,7 % i 1987) og på 
91,3% for disponible bevillinger til betalinger (mod 
94,3 % i 1986 og 94,0 % i 1987). Den konstaterede 
nedgang i udnyttelsesgraden for såvel bevillinger til 
forpligtelser som for bevillinger til betalinger skyldes 
hovedsagelig, at et beløb på ca. 2 100 mio ECU, der 
oprindelig var afsat til Den Europæiske Udviklings- og 
Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, 
(EUGFL, Garantisektionen) og opført under afsnit Bl 
og B2 (i alt 1 100 mio ECU) samt afsnit 10 (1 000 mio 
ECU under »Den monetære reserve«) i budgettet, ikke 
skulle bruges til at dække de endelige udgifter i 
(i) EFTL 356 af 31.12.1977. 
(2) Dok. KOM(89) 229-233, endelig udg. 
(3) I henhold til den klassifikation, som Kommissionen har 
vedtaget for at skelne mellem »obligatoriske« og »ikke-
obligatoriske« udgifter i forvaltningsregnskabet. regnskabsåret på dette område. Disse udgifter, som 
fremdeles udgør ca. 2/3 af de samlede udgifter (jf. tabel 
2.6) bortfaldt derfor pr. 31. december 1988. For andre 
budgetposter end dem, der vedrører EUGFL, Garanti­
sektionen, og »Reserven« under afsnit 10, er udnyttelses­
graden steget væsentligt (jf. tabel 2.2), idet den ligger på 
96,4 % (mod 92,9 % i 1987) for bevillinger til forpligtelser 
og på 88,5 % (mod 85,3 % i 1987) for bevillinger til 
betalinger. 
2.3. For disse posters vedkommende, hvad angår 
obligatoriske udgifter, når udnyttelsesgraden for disponi­
ble bevillinger til betalinger op på 89,3 % (jf. tabel 2.3) 
mod 79,7 % i 1987. For så vidt angår ikke-obligatoriske 
udgifter er der anvendt 9 918,9 mio ECU af bevillinger til 
betalinger, mens et beløb på 1 324,8 mio ECU henstod 
uudnyttet. Udnyttelsesgraden for ikke-obligatoriske 
udgifter var således på 88,2 % i 1988 (jf. tabel 2.3) mod 
86,8 % i 1987. 
2.4. De disponible bevillinger til forpligtelser i 1988 — 
bortset fra bevillingerne til EUGFL, Garantisektionen, 
og bevillingerne til »Reserven« — der henstod uudnyttet 
pr. 31. december 1988 androg 579,3 mio ECU (mod 
1 186,3 mio ECU i 1987), hvoraf 168,0 mio ECU 
bortfaldt, og 411,3 mio ECU blev fremført til 1989. 
2.5. De disponible bevillinger til betalinger i 1988 — 
bortset fra bevillingerne til EUGFL, Garantisektionen, 
og bevillingerne til »Reserven« — der henstod uudnyttet 
pr. 31. december 1988, androg 1 765,3 mio ECU (mod 
2 129,7 mio ECU i 1987), hvoraf 955,5 mio ECU 
bortfaldt, og 809,8 mio ECU (dvs. 53,4 mio ECU i 
betalingsbevillinger og 756,4 mio ECU i ikke-opdelte 
bevillinger) blev fremført til 1989. 
2.6. De bevillinger, der blev opført som følge af Europa-
Parlamentets ændringer, svarede i alt til 725,1 mio ECU i 
bevillinger til forpligtelser under 190 budgetposter og 
471,4 mio ECU i bevillinger til betalinger under 185 
budgetposter. Det bør understreges, at det beløb, der 
henstod uudnyttet ved årets udgang i mange tilfælde 
oversteg selve ændringsbeløbet. Det fremgår af tabel 2.7, 
at dette forhold gjorde sig gældende i forbindelse med 32 
budgetposter, hvor ændringsbeløbet var på mindst 1 mio 
ECU, og vedrørte et beløb på 110,4 mio ECU i bevillinger 
til betalinger. 
2.7. Kvaliteten af forvaltningen eller gennemførelsen af 
budgettet bør ikke alene vurderes ud fra bevillingernes 
udnyttelsesgrad. Retten tillægger dog udnyttelsesgraden 
stor betydning, for så vidt som den er en objektiv 
målestok for Fællesskabernes økonomiske aktivitet og 
for budgetoverslagets pålidelighed. Oplysningerne i dette 
kapitel bør vurderes i lyset af Rettens bemærkninger om 
de emner, der er behandlet i de følgende kapitler i 
beretningen. 
16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
^ 
til 
l[ 
c 
£> 
l 
CQ 
u 
a 
£ 
S 
m 
Samlede 
isponible 
evillinger 
i 1988 
T3X> ndringe 
løbet af 
nskabså 
^ a rindelige 
villinger 
for 
iskabsåre 
1988 
o-° g" 
' 1- ^00 
^ 6*^°" u c 6 "" 
-O ^ fcOoo 
£ oS2: 
-T3X> dring 
ibet a 
skabs 
c .2 c ^ S5 indelige 
illinger 
for 
;kabsåre 
1988 
O* S? 
c <" t!'c^. 
;3 u O Q^ 
pa "o 
aende 
inger 
987 
) 
e'> g 
^X 
| 
00 + 
w+ 
II 
s 
5^-
^^T? 
^7+ 
s 
s o" 
fN 
Os 
OS 
+ 
Tf" 
OS 
SO 
O 
Tf 
Os Os 
Os 
OS 
+ 
Tf 
OS 
, 
i 
C 
<£ es 
1 i 
Q 3 
-1 o" 
o 
<N 
, 
O 
o" 
o 
<N 
O 
o 
o o IT) 
5N~ 
o 
o o s 
1 
1 
c 
£3 _o 
$4 
o 
J 
UH 
o w 
(N r-" 
fN 
^ 
1 
o^ 
Os" 
fN 
VO 
SO 
fN 
oo 
so fN 
1 
<N 
00 
O 
Os 
So 
-o 
C 
c3 
J 
m OS 
fN 
+ 
OS 
fN 
OS 
OO 
Tf 
m 
VO 
fN 
Os 
OS 
" 
O 
o 
uo 
SO 
J2 
E 
•<* oo" 
o Tf 
OS 
1 
Tf 
fN 
fN 
Os OS 
fN 
en 
Tf 
OS 
1 
fN 
fN 
O 
Tf 
(^ 
O 
r~ 
Os Tf 
J* 
"o 
o 
« RJ 
o 
M 
"o 
x> 
o '5b 
c2 
-o SO 
Tf 
Os 
fN 
^ 
fN 
fN 
fN 
fN 
co 
O 
so 
O 
O 
fN 
"o 
X> 
12 
C/3 
SO 00 
fN 
^ 
SO 
Tf 
+ 
00 
-
o 
Tf 
SO 
er, 
SO 
Tf 
t— 
OS 
+ 
fN 
Os <N 
m 
o 
o 
'5b 
00 
c 
'S 
o 
UH 
^ Os" 
fN 
vo 
Tf 
+ 
er, 
SO 
OS 
Os 
OS 
OS 
fN 
f~~ 
C, 
SO 
Tf 
+ 
SO 
, 
i 
O 
C 
S 
1 
T3 
S 
c o 
1 
(2 oo OS^ 
r—" Tf 
Tf 
r~ 
SO 
1 
00 
fN 
>o 
fN 
+ 
fN 
Tf 
O 
en 
t^ 
OS 
X5 
S 
cd 
So 
'> 
D 
OS o" 
o 
fN 
so" 
1 
en 
so" 
SO 
O 
Tf 
so" SO 
O 
1 
Os 
-
i 
, 
> 1 
O 
> •3 S 
X> -S 
O „ 
UH \3 
O Tf 
o fN 
ir> 
•* 
^ 
so VO 
+ 
00 
00 
1^ 
Tf 
"1 
O 
SO 
O 
t-^ 
r^ X o 
so 
"l 
ri t^ 
+ 
^ ri o 
Tf 
^ 
•* 
OS 
n 
in 
X 
•* 
s 
S 
E es 
H ^"os" 
^ r-
m oo 
fN ^ 
+ + 
un m 
fN so" 
S" 
r-H Tt 
Tt ^ 
00 OS 
Os — 
•* —< 
O fN 
+ + 
fN O 
Tf O 
1 Tf 
Os 
I •/-> 
^ 
00 
c sraf: 
:ke-opdelte bevill: 
pdelte bevillinger 
43S O 2J£ 
S2 o. 
?a-
W>^ Si 
-o °-g 
•* fe o 
:^ | 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17 
S" 
o 
s 
G 
Js 
åo 
G 
ffl 
"o. å 
ij 
G 
'> 
CO 00 c 
'S M 
O G £•— S'J 
c 
<L>^ 
o c 
sj 
fe 
C & 
"<2 
•S & 
o~ 
Q£ 
"S|M 
C & 
"«2 
3 & 
'S. s 
Q.o S 
fN 
O 
3 N° 
CN 
Os 
Os 
Os 
O 
<N 
^ 
N= 
Tf 
Os" 
Tf 
SO 
^ 
»O 
\° 
Tf 
Tf 
OS 
©_ 
Tf" 
Os 
s° 
r-^ 
©_ 
Os 
Os 
G 
<D to 
1 i ^ 
o 
so 
w 
SO 
OS 
SO 
r^ 
o o 
;N° 
°\ Os 
OS 
Os 
CN 
<N 
ro 
Tf 
^o Os 
CN 
N? 
©^ 
o o Tf 
so 
CN 
C^ 
o" 
Ol 
N° 
°\ 
o" 
Os 
CN 
00 
o 
Os 
CN 
C 
C 
3 
o 
ni 
UH 
O 
CN N? 
SO 
SO 
Os 
SO 
Tf 
Os 
r» 
CN 
N? 
Tf 
o\ 
SO 
o^ 
Os 
^ 
Os 
r-^ 
CN 
CN 
o^ 
t-^ 
CN 
os" 
Os 
00 
r^ 
o 
<D 
S) 
J3 
ro £ 
Os 
r» 
o 
o SO 
fN 
Os 
CN 
£ 
Os 
CN 
r-
r~ 
Tf 
so" 
fN 
o^ 
Tf 
Tf 
f> 
t— 
Tf 
CN 
Tf 
^ 
-
Tf 
ri 
n 
ro 
Os 
CN 
"1 
Tf £ 
CN 
Os 
Tf 
O Tf 
£ 
o 
(N 
w 
<N 
r-oo VO 
n 
(N 
fN 
Os 
n 
£ 
Tf 
Os 
w 
Tf 
SD 
ri 
Tf 
<N 
Tf 
£ 
Tf 
Os 
OS 
Os 
Tf 
Os 
Tf 
00 
o 
o £< 
'5b C >/-> s» 
OS 
Tf 
o 
fN 
c-» SO 
Tf 
Os 
n 
s» 
SO 
OS 
<N 
n 
Tf 
Os 
<N 
v= 
CO 
os" 
w 
n 
r~ o 
CN 
^ 
OS 
n 
Tf Os 
SO 
2°, 
"o 
."s 
o 
SO s° 
O OS 
Tf 
SO 
os 
fN 
N= 
O o Os 
Tf 
O 
x° 
Os 
Tf 
SO 
Tf 
s? 
fN 
ri OS 
n 
so" 
00 
Tf 
Tf 
O 
'5b 
e 
00 
C 
'S 
M 
O 
UH 
t~~" N? 
O 
O OS 
Tf 
r-Tf 
Tf 
tr> 
c--Os 
n 
N= 
Tf 
o 
Os 
o Tf 
fN 
00 
so Os 
Os 
fN 
^ 
OS 
SO 
Tf 
£T 
oC Os" 
fN 
^ 
<3 
°1 o" 
ri 
o 
OS 
SO 
n 
C 
•1 1 
od £ 
OS 
r~ 
Tf 
o 
OS 
r-Tf 
Tf 
^ 
OS 
OS 
r~ 
Os 
Tf 
£ 
Os 
n 
SO 
<N 
s? 
o\ 
Os 
Tf 
SO 
n 
n 
o 
Tf 
•S 
S 
Kl 
60 
.S '> •o 
OS i 
60 
o 
> 
<D 
l X) 
S o p-, 
o , 
1 
o 
o 
1 
n 
OS 
o 
1 
Tf 
so" SO 
O 
1 
1 
ri 
£ 
<3 
'5b 
t3 
•S 
> g 
f*5 
w 
OS 
00 
t-«s 
Tf 
TT 
vf O «s 
m •T}1 
£ 
o 
Tf 
OS 
Tf 
Tf 
»S o 
00 
V) r-IT) 
t-
o 
^s 
O 
Tf 
OS 
Tf 
fS 
Tf 
f^ 
Tf 
r-^ 
t-^ 
X o so Tf 
s« 
Os 
oT 
00 Tf 
X 
m 
IT) 
O 
00 
Os fi 
c 
I 
E 
C8 H ^ ^ 
Tf ^ 
OS OS 
r- n 
ro °° 
>o Os 
Tf f-
^ ^N 
O Tf 
r- r~-
<N 
<-< r-
— Tf 
ri 
^ ^ 
OS OS 
n n 
n — 
n Tf 
O OO 
Os ^ 
Tf ^ 
^ ^ 
r-"Tf" 
OS OS 
Tf —^ 
fN SO 
r~ o CN ~-i 
oo r-~ 
ro S 
,_; 
60 heraf: 
ikke-opdelte bevill 
opdelte bevillinger ni 
UH 
0 
w 
M 
O 
00 N= 
OS 
Tf 
SO 
£2, 
SO 
Tf 
Tf 
S° 
SO 
CN 
r-
CN 
ro 
ri o 
Tf 
s? 
Tf 
SO 
Os 
CN 
O 
£ 
TT 
n 
so 
s» 
Os 
ri 
Os 
fN 
Os" 
V) 
n 
Os" 
> 60 
o tS 
S'S 
C 3 
OS 3 
3 
o 
3 
c o 
3 s° 
<N 
Os 
(N 
Tf 
Os 
SO 
Tf 
OS 
SO 
O 
N» 
SO 
o 
fN 
O 
fN 
fN 
SO 
Os 
N° 
Os 
SO 
^ 
r-OS 
o^ 
SO^ 
Tf" 
os 
os" 
Tf 
SO 
Os 
O 
3 
C 
d 
cd 
O 
UH ^ 
o ° 
< WC ^ « S 
"I " 3 3 c c 
c g-s 
•§•!!! 
c 2 cO 
SJWDS 
2ft<2.2 t- o &g 
SWUT? 
.S o o „ oo 
De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
w 
C 
O 
éu 
— .S 
Æ| 
•J» 
.o 2 
"2 ^ 
E c 
oo~ 
S 
c 
<£ 
_c 
oa 
S g 
[i. 
i 
eu 
PQ 
^00 
M™ 
.jpIH 
W 
O 
c/: + 
II 
+ Ov oo oo 
VO N OO 
—i Ov — 
— (N 
O Tf O 
2 Koo" 
OV OO OO 
-^Oh 
—^ o^ q 
P 2^5 OO^ 
c 
o 
3 
c: c 
Is .2? 
S S ©^ 
VO 
o\ 
VO 
Os 
VO 
(N 
,-v 
O 
O 
t— 
<N 
Tf 
O 
r~ 
o 
o 
VO 
Os 
<N 
©^ 
P 
O 
c 
5 
0 
J 
UH 
O 
p 
w 
<N o\^ft 
©^ —i —^ 
r- (N </-> 
r— (N 
— <N 
^^^ 
^^^ °2~ 
s 
^ s 
00 
-o 
c 
* OO OO 00 
<N O ON 
OMM 
(N <N 
00 OO OO 
— CM 
o-s —^ Or 
=' ^-s OO* 
-<N 
Os 
Tf 
Tf 
O 
Tf 
o 
Ov 
Os 
Ov 
Tf 
ON 
Os 
ir, 
Ov" 
O 
<N 
P 
O 
60 
O 
M * 
o g-'5b c 
-OV 
Tf 
O 
<N 
VO 
Tf 
Os 
Tf 
so 
<N 
VO 
O 
O 
Tf 
Tf 
(N 
U~> 
P 
O 
"o 
CL, 
"3, 
' O 
CO 
so O 
Os 
VO 
Ov 
<N 
<N 
O 
Tf 
vO 
Os 
VO 
O 
VO 
O 
m 
Tf 
VO 
P 
O 
'5b 
<B 
60 
Cl 
'S 
o 
UH -O 
O 
Os 
Tf 
Tf 
Tf 
^-s 
Ov 
<N 
O 
O 
Os 
Os 
Os 
Os 
Os 
VO 
t^ 
Tf 
°l 
Os 
(N 
P 
O 
el 
•3 «J 
1 1 
(S a 
00 r-~ r- —' 
— <N Tf 
-H VO t~~ 
<N <N Tf 
(N (N Tf 
OS Tf U~> 
Tf Tf OO 
Os OO 0O 
-oo-n 
(NO\-
VO ^ ^H 
—' Tf V© 
Ol Tf VO 
^P^ 
°2~ 
il 
Ov Tf t~~ —' 
Tf IT) O 
O O 
Tf r^ — 
Tf u-T o' 
0 0 
•2 |l 
S^3 S " « 
x> 0 -0 
» H 3 
° O -S 
0 W N m 
ri 00 -H 
O Ov Ov 
0 00 00 
«H|^ 
r> Tf 
r- t~ Tf 
H W V) 
ve Tf © 
os r* M 
co i-n w 
rr> -H Tf 
•rToo 00 
<T> V© PH 
ov ve r-
fS 00 © 
ID -H t^ 
Ninh 
<S t^ Ov 
I^ 00 ID 
vito 
0 fs ve 
n -H m 
rnv© oT 
<S © PH 
r~ ri o\ 
Tf |^ pH 
« ve © 
PH PH r>> 
PH ON O 
m •* 
© 0^0^ 
ve" oe-rf Nrtrf 
hnoe 
f> 0 m 
n H Tf 
°2« 
13 rn 
oC 00 
Tf 
O 
m 1^ 
ro 
^^ 
ve 
ve 
r» 
•* 
ve1 
«r> Ov 
1^ 
Tf 
fS 
fS 
0 
«r> 
r^ fS 
ve" 
Ov 
t~ 
>T) 
Tf 
r-
Tf 
"i, 
00 
«T) 
P 
O 
^ 
O 
O 
•> p-
S w> 
U 0 
33 
— es 
OO •o "" § 
3CC 
c 3, c 
c §\n 
.0 c^ 
J°u, 
WD = 
•3-3 
"SUS .2 
0 CL, C 
P-lUTf 
S -2^ 
06" 00« ao 
M§T3 
~ —<i 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
c 
o, o 
c eb 2 
S MM 
S-lå rtT3 g> 
u DO -rt i . u, 
« .- 5 s-s 5f 
£*'J3 S i- S S 
p.* ><" M 2 II + +^ 
sX+ C5 Tf 
vo CN 
CM' VO O" 
I ~ I MD 
CN VO 
Tf VO o CN Os 01,0 
04,0 
m-H^oaNTfONTfrnoiooC.—T^c^-Tc-T 
CN CN 
oo hNoom 1 
1 m o o r<-> ' Tf *0 Tf ' o" 1 
r- oo r-^ vo 
Tf "" Tf Tf —( 
O Tf Tf 
VO <s~l rn CN O 
Cv Tf <^ rn >—i 
m ^ vo ^f 
v© O -H CN ON 
^- *© 
o r-CN Tf CN CN 
-H —i v© « 
Tf oo^ oo Tf oo rn Tf fN in rt oo^ r- oo vo vo —< Tf in o^ 
Tf CNT ~ o\ ~ OC Tf oo" in vo oC ON «o rn in •>* <N OC *© 
^DI^00c<->r^00inOTfv©inOt^0>>'-<0'\OV0'<3-CN OONONVOTft^-i/->0'\ O ^T (N (N — Æ i^ 
c 2 o -o o 
60 
S 2 
•>j -o js j2 s> u b0"o -o 
oO & o 
<u 0O73 oc'S tCT*^ 
M O » o S 3 
««i ^ ij 
c "o "c (50 -o 3 
-o 
OO-HiNMm-tinch 
20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 2.5 — Indtægter i og saldi for regnskabsåren«? 1987 og 1988 
(mio ECU) 
Indtægtsart 
Told (kap. 12) 
Landbrugsafgifter (kap. 10) 
Sukker- og isoglucoseafgifter (kap. 11) 
Momsindtægter (kap. 13) 
Finansielle bidrag (kap. 20) 
Regulering af momsindtægter og finansielle bidrag for foregående 
regnskabsår (kap. 31) 
Diverse indtægter (afsnit 4-9) 
Overskud fra det foregående regnskabsår (kap. 30) 
Medlemsstaternes udgifter til opkrævning af egne indtægter (kap. 19) 
Indtægter, der skal skabe balance på budgettet (kap. 21) 
Indtægter i alt 
Regulering: 
Bortfald af saldo af bevillinger til betalinger fremført fra det foregående 
regnskabsår 
Kursdifferencer 
Regulerede indtægter i alt 
Udgifter i regnskabsåret 
Regnskabsårets saldo 1987 
Faktiske 
indtægter 
(1) 
8 936,5 
1 626,1 
1 471,7 
23 463,5 
210,6 
-359,3 
434,2 
35 783,3 
189,5 
17,9 
35 990,7 
35 469,20) 
521,5 1988 
Budgetteret 
(efter 
tillægs-
og ændrings­
budget 
nr. 1) 
(2) 
9 550,2 
1 594,4 
1 539,9 
23 917,8 
211,6 
350,0 
311,3 
500,0 
- 1 268,5 
7 113,7 
43 820,4 Faktiske 
indtægter 
(3) 
10 344,7 
1 504,6 
1 390,7 
23 927,6 
211,4 
383,6 
460,0 
500,0 
-1 325,0 
4 445,8 
41 843,4 
381,5 
36,1 
42 261,0 
41 120,9 
1 140,1 
(') Inkl. det bogførte underskud i regnskabsåret 1986 (819,9 mio ECU), der er opført på budgettet for 1987. 
Analyse af årsagerne til underudnyttelse af 
bevillingerne 79,8 % (mod 72,9 % i 1987), socialpolitik: 84,9 % (mod 
95,6 % i 1987) og udviklingssamarbejde: 71,9 % (mod 
53,3 % i 1987) — (jf. tabel 2.2 og 2.3). 
2.8. Rettens analyse har hovedsagelig været koncentre­
ret om udnyttelsen af bevillingerne under de seks 
budgetafsnit vedrørende aktionsbevillinger, som ikke 
omfatter EUGFL, Garantisektionen. For bevillingerne 
til forpligtelser er der generelt en høj udnyttelsesgrad, fra 
94 % på fiskeriområdet og op til 99 % for regionalpolitik, 
transportpolitik og socialpolitik (jf- tabel 2.2). 
2.9. Selv om udnyttelsesgraden for bevillinger til 
betalinger under disse seks afsnit lå over udnyttelsesgra­
den for det foregående regnskabsår (89,2 % mod 86,1 % i 
1987), er der tre afsnit vedrørende aktionsudgifter i 
budgettet, hvor udnyttelsesgraden — uanset om der er 
tale om opdelte eller ikke-opdelte udgifter — for disse 
bevillinger lå under 90%. Det drejer sig om fiskeri: 2.10. Retten har inden for de seks udgiftsområder 
opstillet en oversigt (jf. tabel 2.8) over de budgetposter, 
hvorunder der for 1988 oprindelig var afsat over 5 mio 
ECU i bevillinger til betalinger og/eller forpligtelser, og 
hvor udnyttelsesgraden lå under 75 %. Af Rettens 
oversigt fremgår, hvilke poster — med beløbsangivelser 
— der er blevet ændret af Europa-Parlamentet. Retten 
skal bemærke følgende: 
(a) For 20 budgetposter (24 i 1987), hvorunder der var 
afsat over 5 mio ECU i bevillinger til forpligtelser, lå 
udnyttelsesgraden under 75 %. Disse budgetposter 
tegnede sig for et samlet beløb på 476,6 mio ECU 
(1 150,1 mio ECU i 1987), hvoraf 249,2 mio ECU 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21 
Tabel 2.6 — De årlige udgifter til EUGFL, Garantisektionen, i procent af de samlede årlige budgetudgifter (•) 
(1973-1988) 
Årlige budgetudgifter = 100 % 
% 
80 
70 
60 — 79,3 77,5 
75,2 
72,6 
72,6 73,6 70,9 % Årlige budgetudgifter til EUGFL, 
s Garantisektionen 
^ (Al, A2, kap. 81), i pet. 71,1 710 J^ ^— 
,69,4 .>rfW / \ V 67,1 ^ 
66,6 
64,7 65,0 64,9 
61,6 60,6 
1973 T 
74 75 76 77 78 79 80 82 83 84 85 86 87 
(') Årlige udgifter = betalinger i henhold til bevillinger for regnskabsåret samt betalinger i henhold til fremførsler fra det foregående regnskabsår. 
Note: Hvad angår regnskabsårene 1985, 1986, 1987 og 1988, er de 70,2 %, 64,7 %, 65,0 % og 64,9 % beregnet på grundlag af forvaltningsregnskabet. De 
71,1 %, 66,7 %, 71,0 % og 67,1 % (stiplede linjer) er beregnet af Retten, dels på grundlag af de faktiske udgifter til EUGFL over en periode på 12 
måneder, dels under hensyntagen til de såkaldte »negative« udgifter. For så vidt angår 1988 er omkostningerne i forbindelse med opkrævning af egne 
indtægter (1 325,0 mio ECU) fortsat blevet betragtet som budgetudgifter og ikke som negative indtægter. 
(547,9 mio ECU i 1987) ikke blev udnyttet til det 
oprindelige formål, dvs. at de blev overført, bortfaldt 
eller blev fremført. 
(b) For 63 budgetposter (62 i 1987), hvorunder der var 
afsat over 5 mio ECU i bevillinger til betalinger, lå 
udnyttelsesgraden under 75 %. Disse poster tegnede 
sig for et samlet beløb på 1 906,0 mio ECU (3 492,4 
mio ECU i 1987), hvoraf 949,4 mio ECU (1 971,6 mio 
ECU i 1987) heller ikke blev udnyttet til det 
oprindelige formål. 
2.11. Selv om der er sket en vis forbedring i forhold til 
1987, hvad angår omfanget af talmæssige oplysninger i 
forvaltningsregnskabet, finder Retten det beklageligt, at 
Kommissionen stadig ikke, selv om budgetmyndigheden 
har anmodet den herom, er i stand til at fremlægge en 
analyse af årsagerne til underudnyttelsen af bevillingerne. 
Retten mener stadig, at oplysningerne herom i bind I af 
forvaltningsregnskabet, der er forbeholdt »Analysen af 
den økonomiske forvaltning«, er utilstrækkelige. Retten 
har ved hjælp af de oplysninger, den har indsamlet under 
sit revisionsarbejde, men også på grundlag af oplysninger fra førnævnte bind I, ligesom sidste år bestræbt sig for at 
afhjælpe denne store mangel og forsøgt at kortlægge de 
væsentligste årsager til underudnyttelsen for så vidt angår 
de pågældende budgetposter. De forskellige årsagstyper, 
som Retten har identificeret, er anført i tabel 2.9 med 
angivelse af beløb for de enkelte typer. I de tilfælde, hvor 
der er flere årsager til underudnyttelsen, er det kun den 
væsentligste årsag, der er nævnt. Det fremgår af Rettens 
analyse, at alle de vigtigste forklaringer på den ringe 
udnyttelse af visse bevillinger, som Retten fandt sidste år, 
stadig har gyldighed, uanset at Kommissionen underti­
den henviser til det sene tidspunkt, nemlig den 1. juni 
1988, for vedtagelse af budgettet for regnskabsåret som 
årsagen til den underudnyttelse, der er registreret for en 
række poster. 
2.12. Når ovenstående bemærkninger, der ofte vedrører 
de samme aktivitetsområder, fremsættes på ny år efter år, 
bør det få Kommissionen til at overveje, hvad der er 
årsagerne til, at det forholder sig sådan, og drage 
konsekvenserne heraf allerede i forbindelse med opstil­
lingen af de kommende budgetoverslag. 
22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 2.7 — Bevillinger, der er opført, som følge af Parlamentets ændringer, under budgetposter, for hvilke beløbet for udnyttede bevillinger 
ved regnskabsårets afslutning oversteg ændringsbeløbet 
(mio ECU) 
Sektor 
Del A 
Drift 
Del B 
Landbrugsstrukturer 
Strukturpolitik og 
transportpolitik 
Socialpolitik 
Forskning, 
energi, etc. 
Udviklings­
samarbejde Budget­
post 
211 
2204 
382 
580 
5812 
631 
634 
6400 
6450 
6470 
6471 
6610 
6661 
6672 
6673 
6701 
6740 
og 
6741 
679 
7301 
7330 
7353 
7356 
7372 
7700 
925 
9281 
9300 
og 
9310 
9303 
og 
9313 
937 
9500 
954 
9900 Tekst 
Datanet 
Kontormateriel 
Kontrol i landbruget 
Finansiel støtte til transportinfrastrukturprojekter i Fællesskabet 
Finansiel støtte til transportinfrastrukturprojekter for at lette transittrafikken gennem 
Jugoslavien 
Samarbejde mellem universiteter og industrien samt uddannelse inden for nye 
teknologier (Comett) 
Foranstaltninger i forbindelse med erhvervsuddannelse og erhvervsvejledning 
Foranstaltninger og undersøgelser vedrørende beskæftigelse og det sociale Europa 
Foranstaltninger vedrørende handicappedes sociale integration 
Foranstaltninger til bekæmpelse af kræft 
Foranstaltninger til bekæmpelse af AIDS 
Beskyttelse og forvaltning af arealer, miljø og naturressourcer samt direkte aktioner i 
særligt truede områder 
Beskyttelse af skovene 
Kontrolforanstaltninger vedrørende produktsikkerhed 
Børns sikkerhed 
Foranstaltninger til fordel for den arkitektoniske arv 
Information — Centraliserede aktiviteter 
og 
Information — Decentraliserede aktiviteter 
Det Europæiske Film- og Fjernsynsår (1988) 
Tværgående aktioner: styrkelse af Fællesskabets videnskabelige og tekniske potentiel: 
forskernes Europa 
Forskning til fore el for udviklingslandene: videnskab og teknik i udviklingens tjeneste 
Forskningsprogram: automobilteknologi 
Bioteknologi 
Miljø 
Aktioner vedrørende godkendelse af telekommunikationsterminaler og forberedende 
aktioner på telekommunikationsområdet 
Transportudgifter i forbindelse med fødevarehjælp og anden hjælp 
Fællesskabsdeltagelse i oplagringsprogrammer og alarmeringsordninger 
Finansielt og fagligt samarbejde med udviklingslande i Asien og Latinamerika 
Samarbejde med asiatiske og latinamerikanske udviklingslande på energiområdet 
Kompensationsordning for tab af eksportindtægter i de mindst udviklede lande, der ikke 
har undertegnet Lomé-konventionen 
Bistand til katastroferamte befolkninger i udviklingslande og tredjelande 
Bekæmpelse af AIDS i udviklingslandene 
Foranstaltninger i forbindelse med handelsmæssige og økonomiske samarbejdsaftaler 
med tredjelande 
lait Bevillinger til 
betalinger opført 
som følge af 
Parlamentets 
ændringer 
1,4 
1,4 
5,0 
10,0 
5,0 
5,0 
4,2 
4,0 
1,0 
5,0 
1,0 
1,5 
1,5 
1,3 
1,2 
2,0 
1,4 
4,8 
5,0 
2,1 
1,0 
2,5 
1,0 
2,4 
1,7 
4,0 
20,0 
1,5 
5,0 
1,5 
3,5 
2,5 
110,4 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 
Tabel 2.8 — Budgetposter med bevillinger på over 5 mio ECU, hvor udnyttelsesgraden for de bevillinger 
til betalinger (BTB) og/eller til forpligtelser (BTF), som oprindelig var opført for regnskabsåret 1988 
(oprindelige bevillinger og henstående eller fremførte bevillinger fra 1987), ligger under 75 % 
(mio ECU) 
Sektor 
Landbrugs­
strukturer 
Fiskeri 
Regional­
politik og 
transport­
politik 
Social­
politik 
Forskning, 
energi, etc. Budget­
post 
3210 
3220 
3221 
323 
330 
333 
380 
(IOB) 
382 
(IOB) 
384 
385 
(IOB) 
411 
460 
4701 
4702 
5421 
550 
552 
580 
610 
630 
(IOB) 
631 
(IOB) 
634 
(IOB) 
6400 
(IOB) 
6470 
(IOB) 
6600 
6631 
6661 
6701 
(IOB) 
671 
(IOB) 
6740 
(IOB) 
og 
6741 
(IOB) 
679 
(IOB) 
7301 
7326 
7328 
7330 Tekst 
EUGFL, Udviklingssektionen — forbedring af infrastrukturen i visse 
ugunstigt stillede områder 
EUGFL, Udviklingssektionen — direkte regionaliserede aktioner 
EUGFL, Udviklingssektionen - indirekte regionaliserede aktioner 
EUGFL, Udviklingssektionen specifikke regionale foranstalt­
ninger som omhandlet i afsnit IV i forordning (EØF) nr. 797/85 
EUGFL, Udviklingssektionen, producentsammenslutninger 
EUGFL, Udviklingssektionen — oliven- og frugtsektoren 
Punktvise veterinæraktioner 
Kontrol i landbruget 
Landbrugsforskning 
Omstrukturering af systemerne for landbrugsundersøgelser 
Finansielle bidrag til kontrol og overvågning i visse medlemsstaters 
farvande 
EUGFL, Udviklingssektionen — fælles foranstaltninger til omstruk­
turering, modernisering og udvikling af fiskeriet og akvakulturen 
Omlægning af fiskeriet 
Tilpasning og modernisering 
Opførelse og indretning af samt udstyr til lægecentre for sundheds­
mæssig, faglig og social revalidering af mentalt handicappede 
Middelhavsprogrammer — forberedelse af integrerede programmer 
Integrerede Middelhavsprogrammer faglig bistand 
Finansiel støtte til transportinfrastrukturprojekter i Fællesskabet 
Den Europæiske Socialfond -- Særlige foranstaltninger 
Foranstaltninger vedrørende uddannelse 
Samarbejde mellem universiteter og industrien samt uddannelse 
inden for nye teknologier (COMETT) 
Foranstaltninger i forbindelse med erhvervsuddannelse og erhvervs­
vejledning 
Foranstaltninger og undersøgelser vedrørende beskæftigelse og det 
sociale Europa 
Foranstaltninger til bekæmpelse af kræft 
Fællesskabsforanstaltninger på miljøområdet 
Det Europæiske Miljøår 
Beskyttelse af skovene 
Foranstaltninger til fordel for den arkitektoniske arv 
Undersøgelses- og udviklingsprojekter inden for den audiovisuelle 
industri 
Information — Centraliserede aktiveteter og Decentraliserede 
aktiviteter 
Det Europæiske Film- og Fjernsynsår (1988) 
Tværgående aktioner: styrkelse af Fællesskabets videnskabelige og 
tekniske potentiel: forskernes Europa 
Sundhed og sikkerhed -- Biologi og sundhedsbeskyttelse; strålings­
beskyttelse 
Miljø 
Forskning til fordel for udviklingslandene: videnskab og teknik i 
udviklingens tjeneste Bevil-
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF delige 
mger 
6,8 
52,4 
60,9 
24,7 
84,0 
84,0 
20,0 
20,0 
7,4 
7,4 
30,7 
30,5 
6,1 
5,5 
39,2 
25,0 
4,3 
23,5 
8,1 
6,0 
10,5 
22,0 
57,2 
4,4 
13,2 
51,1 
131,4 
7,8 
12,4 
14,8 
4,0 
6,0 
61,4 
60,0 
147,1 
115,2 
13,4 
8,1 
31,4 
20,0 
16,9 
13,0 
8,4 
7,0 
8,6 
8,0 
5,0 
0,0 
5,9 
3,0 
9,0 
6,4 
6,7 
4,0 
5,5 
5,5 
23,1 
17,6 
7,0 
6,8 
26,4 
35,2 
20,4 
13,1 
28,2 
17,4 
18,3 
35,7 bevillinger 
Parla­
mentets 
ændringer 
5,0 
5,0 
13,5 
11,6 
37,0 
0,5 
0,5 
2,0 
4,0 
10,0 
60,0 
5,0 
5,0 
4,2 
4,2 
4,0 
4,0 
5,0 
5,0 
2,0 
2,0 
1,5 
1,5 
2,0 
2,0 
4,5 
4,5 
1,4 
1,4 
4,8 
4,8 
5,0 
10,0 
2,1 
2,0 Bevilling-
udnyttel­
sesgrad 
51 
38 
74 
2 
58 
58 
22 
22 
45 
45 
65 
65 
11 
1 
38 
94 
87 
15 
27 
57 
43 
77 
65 
100 
35 
40 
80 
35 
100 
15 
6 
16 
71 
100 
40 
94 
61 
100 
70 
100 
40 
83 
39 
100 
41 
100 
56 
100 
67 
100 
27 
98 
66 
100 
45 
99 
69 
100 
23 
100 
71 
100 
66 
100 
63 
97 
66 
100 Vigtigste 
årsager 
derudnyt-
tese 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(b) 
(b) 
(0 (0 
(a) 
(-) 
(_) 
(d) 
(a) 
(a) 
(a) 
(-) 
(a) 
(d) 
(d) 
(a) 
(-) 
(a) 
(a) 
(c) 
(e) 
(a) 
(a) 
(d) 
(e) 
(e) 
(a) 
(d) 
(e) 
(b) 
(e) 
(0 
(d) 
(c) 
(0 
(d) 
(d) 
24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
(Fortsat) 
Sektor 
Udviklings­
samarbejde Bud­
get­
post 
7350 
7372 
750 
751 
753 
7700 
7717 
774 
7750 
777 
9201 
923 
924 
925 
(IOB) 
927 
(IOB) 
9280 
9281 
929 
(IOB) 
9300 
og 
9310 
9301 
og 
9311 
9303 
og 
9313 
937 
946 
9500 
(IOB) 
951 
(IOB) 
958 
961 
9630 
9632 
9651 
982 
(IOB) 
9900 
(IOB) Tekst 
Industriel teknologi: anvendt metrologi og referencematerialer 
Miljø 
Fællesskabsaktioner på informationsområdet 
Fremme og udvikling af flersprogede aktioner 
Udbredelse og udnyttelse af resultaterne af Fællesskabets forsknings-, 
udviklings- og teknologiske demonstrationsaktiviteter 
Aktioner vedrørende godkendelse af telekommunikationsterminaler 
og forberedende aktioner på telekommunikationsområdet 
Standardisering — Informationsteknologi 
Kontrol med anvendelsen af visse foranstaltninger i jern- og 
stålsektoren 
Aktioner vedrørende gennemførelse af det indre marked 
Foranstaltninger vedrørende virksomhedsfremme (SMV) 
Fødevarehjælp i form af ris 
Fødevarehjælp i form af vegetabilsk olie/olivenolie 
Fødevarehjælp i form af andie produkter 
Transportudgifter i forbindelse med fødevarehjælp og anden hjælp 
Andre udgifter i forbindelse med fødevarehjælp 
Ekstraordinær reserve 
Fællesskabsdeltagelse i oplagringsprogrammer og alarmerings-
ordninger 
Aktioner på fødevareområdet, der træder i stedet for levering af 
fødevarehjælp 
Finansielt og fagligt samarbejde med udviklingslande i Asien og 
Latinamerika 
Fremme af asiatiske og latinamerikanske udviklingslandes handels­
forbindelser 
Samarbejde med asiatiske og latinamerikanske udviklingslande på 
energiområdet 
Kompensationsordning for tab af eksportindtægter i de mindst 
udviklede lande, der ikke har undertegnet Lomé-konventionen 
Økologi i udviklingslandene 
Bistand til katastroferamte befolkninger i udviklingslande og 
tredjelande 
Deltagelse i finansieringen af de ikke-statslige og internationale 
organisationers indkøb af fødevarer og frø 
Særligt program til bekæmpelse af sulten i verden 
Finansielt samarbejde med Malta 
Tredje finansprotokol med Tyrkiet 
Særhjælp til Tyrkiet 
Tredje finansprotokol med de sydlige og østlige Middelhavslande 
Kommissionens delegationer i AVS-landene og OLT 
Foranstaltninger i forbindelse med handelsmæssige og økonomiske 
samarbejdsaftaler med tredjelande Bevil-
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF delige 
mger 
6,7 
6,2 
6,9 
12,4 
8,9 
9,5 
7,8 
7,2 
5,8 
4,0 
11,8 
17,0 
6,3 
7,5 
15,6 
13,7 
12,2 
11,8 
18,1 
16,9 
34,7 
14,0 
49,7 
24,0 
64,5 
30,0 
175,8 
95,0 
5,9 
5,0 
74,0 
42,0 
13,3 
10,0 
15,6 
10,0 
352,1 
266,6 
15,9 
14,9 
9,0 
9,6 
15,4 
13,8 
6,0 
7,0 
27,3 
20,0 
10,0 
10,0 
7,9 
5,5 
8,0 
21,8 
0,0 
13,7 
27,1 
15,0 
100,0 
17,4 
17,4 
14,8 
10,0 bevillinger 
Parla­
mentets 
ændringer 
3,4 
0,0 
1,0 
2,0 
1,0 
3,5 
0,5 
2,2 
2,4 
4,0 
2,1 
1,0 
3,0 
2,0 
5,0 
1,7 
1,7 
2,5 
2,5 
30,0 
42,0 
4,0 
10,0 
10,0 
10,0 
20,0 
70,0 
-1,0 
7,1 
1,5 
2,0 
5,0 
3,8 
3.0 
3,0 
1,5 
1,5 
5,0 
5,0 
2,5 
2,5 Bevillin­
gernes 
udnyttel­
sesgrad 
77 
70 
60 
96 
71 
100 
72 
99 
65 
100 
66 
98 
60 
100 
55 
32 
71 
100 
66 
100 
33 
67 
44 
100 
37 
100 
65 
74 
66 
100 
51 
94 
63 
45 
38 
14 
46 
95 
48 
100 
38 
100 
59 
100 
52 
100 
30 
100 
4 
34 
29 
100 
33 
100 
3 
70 
72 
96 
6 
6 
41 
100 (mio ECU) 
Vigtigste 
årsager 
derudnyt-
tese 
(c) 
(c) 
(e) 
(e) 
(e) 
(e) 
(e) 
(0 (0 
(e) 
(0 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(d) 
(d) 
(0 
(d) 
(a) 
(0 
(d) 
(d) 
(d) 
(0 (0 
(b) 
IOB = ikke-opdelte bevillinger. 
Oprindelige bevillinger på budgettet og fremførte/henstående bevillinger pr. 31. december 1987. 
Angiver den årsagstype (som beskrevet i tabel 2.9), der udgør den væsentligste årsag til underudnyttelsen af bevillingerne under den pågældende 
budgetpost. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 25 
Tabel 2.9 — Analyse af de væsentligste årsager til underudnyttelse af bevillinger 
til forpligtelser og betalinger i 1988 
Årsagstype i forbindelse 
med underudnyttelse 
(a) Strukturbetingede forsinkelser, som har 
forbindelse med visse programmers ureali­
stiske karakter og den langsomme iværksæt­
telse af disse 
(b) De besværlige og i visse tilfælde komplicere­
de procedurer og mekanismer, der er for­
bundet med modtagerens adgang til Fælles­
skabets midler 
(c) Manglende retsgrundlag 
(d) Problemer i forbindelse med afvikling af 
afsluttede aktioner, indførelse af nye pro­
grammer eller iværksættelse af nye forord­
ninger 
(e) Den i en række tilfælde mindre tilfredsstil­
lende karakter af den forvaltning, som 
Kommissionen har mulighed for at varetage 
(f) Forskellige eller ikke klarlagte årsager 
lait Bevillings­
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF Antal 
budgetposter 
20 
7 
3 
1 
3 
1 
19 
7 
11 
7 
4 
63 
20 Oprindelige 
bevillinger 
770,4 
200,5 
52,2 
30,5 
94,7 
6,2 
634,8 
192,8 
231,4 
122,5 
46,6 
1906,0 
476,6 (mio ECU) 
Uudnyttede 
bevillinger 
382,8 
119,3 
21,9 
10,6 
28,7 
1,9 
321,5 
79,9 
125,6 
68,9 
37,5 
949,4 
249,2 
Fremførsler af opdelte bevillinger fra 
regnskabsåret 1988 til regnskabsåret 1989 Genopførelse på budgettet for 1989 af 
bevillinger svarende til frigørelser i 1988 
2.13. Retten bemærker med tilfredshed den konse­
kvens, hvormed Kommissionen første gang har anvendt 
de nye bestemmelser om fremførsel af opdelte bevillinger, 
der blev indsat i finansforordningens artikel 6, nr. 2, ved 
Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) nr. 2049/88 af 
24. juni 1988 (4). Således blev der af et disponibelt beløb 
på 141,4 mio ECU i forpligtelsesbevillinger kun fremført 
15,9 mio ECU, dvs. 11 %, til 1989 (mod de 418,5 mio 
ECU, der blev fremført fra 1987 til 1988, hvilket udgjorde 
100 % af de bevillinger, som Kommissionen mente at 
kunne fremføre). Af et disponibelt beløb på 563,5 mio 
ECU i betalingsbevillinger blev kun 48,0 mio ECU, dvs. 
9%, fremført til 1989 (mod de 815,1 mio ECU, der 
automatisk blev fremført fra 1987 til 1988, dvs. ligeledes 
100 % af de ikke-udnyttede bevillinger). 
(*) EFTL 185 af 15.7.1988, s. 3-5. 2.14. Der er i medfør af artikel 6, nr. 6, i finansforord­
ningen, som ændret ved ovennævnte forordning (EKSF, 
EØF, Euratom) nr. 2049/88, ligeledes indført nye 
bestemmelser om genopførelse af bevillinger svarende til 
frigørelser (dvs. svarende til bortfald i det indeværende 
regnskabsår af forpligtelser indgået i tidligere regn­
skabsår). Fra den 18. juli 1988, som var ikrafttrædelses­
datoen for denne ændring af finansforordningen, bevir­
ker frigørelser som hovedregel, at de tilsvarende bevil­
linger bortfalder, medmindre Kommissionen inden den 
15. februar i året efter frigørelsen udtrykkeligt træffer 
anden beslutning. Kommissionen besluttede den 15. 
februar 1989 at genopføre 400 mio ECU i forplig­
telsesbevillinger på budgettet for regnskabsåret 1989; 
disse bevillinger hidrørte fra frigørelser til et beløb af 
1 066,2 mio ECU, der var foretaget efter den 18. juli 1988. 
Retten forbeholder sig ret til at vurdere berettigelsen af 
denne beslutning i forbindelse med sin undersøgelse af 
forvaltningen for 1989. 
26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
OPFØLGNING AF UINDFRIEDE 
FORPLIGTELSER I HENHOLD TIL 
OPDELTE BEVILLINGER 
Indledning 
2.15. Retten er af den opfattelse, at opfølgningen af 
uindfriede forpligtelser er et af de vigtigste ansvarsområ­
der i forbindelse med forvaltningen af og kontrollen med 
udnyttelsen af budgetbevillingerne. Konstateres det ikke 
hurtigt, at fællesskabsforanstaltninger er indstillet, 
disponeres der unødigt over fællesskabsbevillinger, og 
man hindrer en eventuel genanvendelse af disse midler til 
andre foranstaltninger samt øger risikoen for, at det 
senere hen ikke vil være muligt at få inddrevet: udbetalte 
acontobeløb. 
2.16. De uindfriede forpligtelser på de områder, der er 
dækket af opdelte bevillinger, udgjorde pr. 31. december 1988 14 975,5 mio ECU, svarende til en stigning på 5,2 % 
i forhold til det tilsvarende beløb pr. 31. december 1987 
(jf. tabel 2.10). Efter fradrag af de tilsvarende betalings­
bevillinger, der er fremført til regnskabsåret 1989, dvs. 
50,7 mio ECU, henstår der et saldobeløb på 14 924,8 mio 
ECU svarende til uindfriede forpligtelser, som ikke er 
dækket af betalingsbevillinger. Dette saldobeløb, som i 
det væsentlige skal finansieres over Fællesskabets frem­
tidige budgetter, er opført under »forpligtelser, som ikke 
er medtaget i status« og omtales i en note til Fællesskaber­
nes konsoliderede status pr. 31. december 1988. 
2.17. Det fremgår af oversigten på side 35 i bind V af 
forvaltningsregnskabet, at der disponeres over meget 
store beløb i lange perioder, i nogle tilfælde endda i over ti 
år. Retten bemærkede i årsberetningen for regnskabsåret 
1986 (jf. punkt 2.54-2.58), at »når der ses bort fra 
forvaltningen af budgettets afsnit 6 (interventionsbevil-
linger vedrørende det sociale område), hvor der skete 
væsentlige forbedringer i 1986, har Kommissionens 
(interne) beslutning af 18. november 1985, som har til 
Tabel 2.10 — Oversigt over de samlede uindfriede forpligtelser (opdelte bevillinger) 
(mio ECU) 
Udviklingen i forpligtelserne 
Uindfriede forpligtelser i alt ved 
regnskabsårets begyndelse 
Bortfald og omvurdering af tidligere 
års forpligtelser 
Betalinger i henhold til tidligere års 
forpligtelser 
Tidligere års uindfriede forpligtelser i 
alt ved regnskabsårets udgang 
Forpligtelser indgået i regnskabsåret 
Betalinger i henhold til regnskabs­
årets forpligtelser 
Uindfriede forpligtelser i alt ved 
regnskabsårets udgang 
Forpligtelser fordelt på budgetafsnit 
— Landbrugsstrukturer (afsnit 3) 
— Fiskeri (afsnit 4) 
— Regional- og transportpolitik 
(afsnit 5) 
— Socialpolitik (afsnit 6) 
— Forskning, energi, etc. 
(afsnit 7) 
— Samarbejde med udviklingslande 
(afsnit 9) 1986 
11 805,1 
- 1 298,0 
-3 860,1 
6 647,0 
+ 9 121,2 
-3 310,1 
12 458,1 
1 259,8 
187,3 
6 049,0 
2 071,0 
1 278,1 
1 612,9 ( + 5,5%) 
( + 7,7%) 
( + 48,9%) 
(+13,4%) 
(-27,4%) 
(+19,8%) 
( + 28,4%) 1987 
12 458,1 
- 1 259,3 
-3 871,5 
7 327,3 
+ 10 866,1 
- 3 962,6 
14 230,8 
1 253,8 
255,3 
6 982,2 
2 182,7 
1 649,1 
1 907,7 (+14,2%) 
(-0,5%) 
( + 36,3%) 
(+15,4%) 
( + 5,4%) 
( + 29,0%) 
(+18,3%) 1988 
14 230,8 
-1 403,3 
-4 538,6 
8 288,9 
+11 034,2 
-4 347,6 
14 975,5 
1 236,4 
312,4 
7 381,0 
2 117,6 
1 839,5 
2 088,6 ( + 5,2%)(>) 
(-2,4%) 
( + 22,4%) 
( + 5,7%) 
(-3,0%) 
(+11,5%) 
( + 9,5%) 
(') Tallene i parentes angiver den procentvise stigning i forhold til det foregående regnskabsår. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27 
formål at indføre strengere procedurer vedrørende tilsyn 
med uindfriede forpligtelser, ikke haft den forventede 
virkning«, og at »det ved en gennemgang af en stikprøve 
af uindfriede forpligtelser inden for andre områder viste 
sig, at opfølgningen i Kommissionens kompetente 
tjenestegrene er utilstrækkelig«. Retten bemærkede 
videre, at »Generaldirektorat XIX (Budgetter) og XX 
(Finanskontrol) burde være i stand til at sikre, at de 
anvisningsberettigede afdelinger inden for Fællesskabets 
forskellige aktivitetsområder nøje overholder de frem­
gangsmåder, som er anført i Kommissionens beslutning 
af 18. november 1985«. 
2.18. Kommissionen understregede i sine svar til 
Rettens bemærkninger, »at der som følge af Kommissio­
nens beslutning af 18. november 1985 er iværksat 
forskellige aktioner af navnlig strukturfondenes anvis­
ningsberettigede med henblik på at overvåge og afslutte 
gamle sager. Revisionsretten nævner selv de — allerede 
meget synlige — resultater for Socialfonden. Lignende 
aktioner er iværksat for EFRU og EUGFL, Udviklings­
sektionen, men virkningerne er ikke så synlige, dels på 
grund af at varigheden af de aktioner, der finansieres,af de 
to fonde, er længere, og dels fordi lovbestemmelserne er 
mere fleksible«. Retten har med henblik på at få fastslået, 
om de ønskede forbedringer er blevet en realitet, under.sin 
gennemgang af regnskabsåret 1988 lagt særlig vægt på 
dette aspekt af forvaltningen i .de tjenestegrene i 
Kommissionen, som er ansvarlige for de pågældende 
større områder. 
Udviklingen i uindfriede forpligtelser 
2.19. Som det fremgår af tabel 2.10, er summen af 
uindfriede forpligtelser i henhold til opdelte bevillinger i 
konstant stigning. Da der hvert år opføres flere bevil­
linger på det almindelige budget, er denne stigning i sig 
selv ikke unormal. Retten har for hver enkelt sektor 
foretaget en analyse af situationen ved udgangen af de 
seneste tre regnskabsår (jf. tabel 2.11) og konstateret, at 
hvis man ser bort fra ESF, hvor der helt klart er sket en 
forbedring på dette område (de uindfriede forpligtelser er 
faldet fra 2 850,5 mio ECU ved udgangen af 1985 til 
2 117,5 mio ECU ved udgangen af 1988), er den 
procentvise andel af forpligtelser, der har været uindfriet i 
over fire år, steget jævnt i forhold til de samlede uindfriede 
forpligtelser pr. 31. december hvert år. Dette gælder især 
strukturforanstaltninger inden for landbruget (afsnit 3), 
fiskeri (afsnit 4) og samarbejde med udviklingslande 
(afsnit 9). Denne udvikling tyder på, at der langt fra er 
sikret en nærmere opfølgning af de uindfriede forplig­
telser, efter at Kommissionen vedtog sin beslutning den 
18. november 1985. Bemærkninger vedrørende ordningen for 
opfølgning af uindfriede forpligtelser 
2.20. I ovennævnte beslutning af 18. november 1985 
understregede Kommissionen, at alle, der er ansvarlige 
for anvisning af budgetbevillinger, i samarbejde med 
Generaldirektoratet for Budgetter og Generaldirektora­
tet for Finanskontrol fastlægger retningslinjer for 
afslutning af finansielle sager, og at de anvisnings-
berettigede indfører manuelle og/eller edb-baserede 
systemer til regelmæssig kontrol af den finansielle stilling 
for og udviklingen i de enkelte finansielle sager. I en 
påmindelsesskrivelse fra Generaldirektorat XIX (Bud­
getter) og Generaldirektorat XX (Finanskontrol) om, 
hvilke dispositioner der skal træffes med henblik på at 
forberede afslutningen af regnskaberne for 1988, gøres de 
anvisningsberettigede tjenestegrene i Kommissionen 
opmærksom på, at forpligtelser i henhold til opdelte 
bevillinger hele tiden skal tages op til fornyet overvejelse 
for at undgå, at forpligtelser uden formål videreføres år 
efter år. Hverken GD XIX eller GD XX har udstedt mere 
præcise instrukser for at lette de anvisningsberettigede 
tjenestegrenes gennemførelse af beslutningen af 18. 
november 1985. Fra den ene anvisningsberettigede 
tjenestegren til den anden er der derfor fortsat meget stor 
forskel på, i hvilket omfang der er sket forbedringer med 
hensyn til uindfriede forpligtelser. 
2.21. F.eks. har Retten af de 122 projekter, der 
finansieres over budgetartikel B 301 (EUGFL, Udvik­
lingssektionen — afsætning og forarbejdning af land­
brugsprodukter), og som for så vidt angår et beløb på 24 
mio ECU endnu ikke er afsluttet, selv om der er tale om 
støtte, der er ydet i perioden 1978-1983, gennemgået 56 
sager, som tilsammen vedrører 18 mio ECU i uindfriede 
forpligtelser. Dette tidskriterium blev valgt for at finde 
frem til de sager, der faktisk er stillet i bero, idet en 
modtager af støtte fra EUGFL, Udviklingssektionen, i 
henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 355/77 af 15. 
februar 1977 (5) indrømmes en frist på to år til at 
igangsætte et projekt, og idet fristen for udførelse af 
arbejderne for de fleste projekters vedkommende ikke 
overstiger tre år. Blandt de 56 sager, som Retten har 
gennemgået, vedrører 18 sager (endnu ikke afviklet 
beløb: 5,6 mio ECU) projekter, der helt eller delvis er 
mislykkedes, mens udsigterne til en afslutning af 9 sager 
(endnu ikke afviklet beløb: 2,5 mio ECU) er meget 
dårlige, eftersom de er mindst fem år forsinket, og 
eftersom Kommissionen ikke råder over oplysninger af 
nyere dato om, hvordan det går med dem. 
2.22. Gennemgangen af sagerne har vist, at GD XX fra 
tid til anden gør en indsats for at få sagerne afsluttet 
hurtigere, men at det generaldirektorat, der er ansvarligt 
for landbrugsstrukturerne, forskanser sig bag en passiv 
anvendelse af ovennævnte forordning (EØF) nr. 355/77. 
Ifølge denne forordning kan Kommissionen således — 
efter høring af Den Stående Landbrugsstrukturkomité — 
(5) EFTL 51 af 23.2.1977. 
28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 2.11 — Sammenholdelse af uindfriede forpligtelser i henhold til opdelte bevillinger, 1986-1988 
(mio ECU) 
Sektor 
Landbrugsstrukturer 
(afsnit 3) 
Fiskeri 
(afsnit 4) 
Regionalpolitik og 
transportpolitik 
(afsnit 5) 
Socialpolitik 
(afsnit 6) 
Forskning, 
energi, etc. 
(afsnit 7) 
Samarbejde med 
udviklingslande 
(afsnit 9) 
Samlet total Stilling 
pr. 31.12 
1988 
1987 
1986 
1988 
1987 
1986 
1988 
1987 
1986 
1988 
1987 
1986 
1988 
1987 
1986 
1988 
1987 
1986 
1988 
1987 
1986 lait 
(1) 
1 236,4 
1 253,7 
1 259,8 
312,4 
255,3 
187,3 
7 381,0 
6 982,2 
6 049,0 
2 117,6 
2 182,7 
2 071,0 
1 839,5 
1 649,1 
1 278,1 
2 088,6 
1 907,8 
1 612,9 
14 975,5 
14 230,8 
12 458,1 % C) 
(2) 
8,3 
8,8 
10,1 
2,1 
1,8 
1,5 
49,3 
49,1 
48,6 
14,1 
15,3 
16,6 
12,3 
11,6 
10,3 
13,9 
13,4 
12,9 
100,0 
100,0 
100,0 År, hvori forpligtelserne er indgået 
Løbende 
år 
(3) 
323,6 
361,1 
403,2 
117,2 
122,9 
114,7 
3 007,3 
2 849,7 
2 538,9 
1 496,1 
1 803,2 
1 290,1 
929,2 
960,6 
688,1 
813,3 
829,9 
776,1 
6 686,7 
6 927,4 
5 811,1 % (2) 
(4) 
26,2 
28,8 
32,0 
37,5 
48,1 
61,2 
40,7 
40,8 
42,0 
70,7 
82,6 
62,3 
50,5 
58,2 
53,8 
38,9 
43,5 
48,1 
44,7 
48,7 
46,6 3 år 
før det 
løbende 
år 
(5) 
695,7 
719,8 
707,8 
181,8 
126,2 
68,9 
3 216,8 
3 169,7 
2 745,3 
617,0 
360,0 
684,8 
845,1 
633,0 
548,0 
932,4 
819,1 
594,1 
6 488,8 
5 827,8 
5 348,9 % (2) 
(6) 
56,3 
57,4 
56,2 
58,2 
49,4 
36,8 
43,6 
45,4 
45,4 
29,1 
16,5 
33,1 
45,9 
38,4 
42,9 
44,6 
42,9 
36,8 
43,3 
41,0 
42,9 4 år og 
derover 
før det 
løbende 
år 
(7) = 
(l)-(3) 
-(5) 
217,1 
172,8 
148,8 
13,4 
6,2 
3,7 
1 156,9 
962,8 
764,8 
4,5 
19,5 
96,1 
65,2 
55,5 
42,0 
342,9 
258,8 
242,7 
1 800,0 
1 475,6 
1 298,1 % (2) 
(8) 
17,6 
13,8 
11,8 
4,3 
2,4 
2,0 
15,7 
13,8 
12,6 
0,2 
0,9 
4,6 
3,5 
3,4 
3,3 
16,4 
13,6 
15,0 
12,0 
10,4 
10,4 
% af den samlede total af uindfriede forpligtelser, som sektoren tegner sig for. 
% af sektorens uindfriede forpligtelser for disse år. 
suspendere, nedsætte eller annullere støtten fra Fonden, 
hvis et projekt ikke gennemføres som planlagt, eller hvis 
visse af de opstillede betingelser ikke opfyldes. Består der 
uenighed mellem Kommissionen og komitéen, fortsættes 
proceduren i Rådet. Da der imidlertid er tale om en 
fakultativ og tung procedure, men også om en reel mangel 
på både personale og edb-udstyr, foretrækker det 
ansvarlige generaldirektorat enten at indrømme modta­
gerne yderligere frister eller at anmode dem om at give 
afkald på støtten. Med henblik på at sikre en effektiv 
kontrol med uindfriede forpligtelser, er det ubetinget 
nødvendigt, at Kommissionen og den stående komité 
enes om en rimelig frist, ved udløbet af hvilken der skal 
træffes afgørelse om de sager, der helt er stillet i bero. for udfærdigelse af indtægtsordrer vedrørende beløb, der 
skal tilbagebetales. Retten skal dog bemærke, at udfærdi­
gelsen af indtægtsordrer og registreringen af de tilsvaren­
de frigørelser ikke foregår med den omhu, der stilles krav 
om i finansforordningens artikel 23, stk. 2, og i artikel 16, 
19 og 20 i forordningen af 11. december 1986 om 
gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i 
finansforordningen (6). F.eks. foretager de ansvarlige 
tjenestegrene i Kommissionen først disse transaktioner, 
når de modtager en ny betalingsanmodning fra den 
pågældende medlemsstat. Under disse omstændigheder 
kan der gå flere måneder, hvor de beløb, der skal 
tilbagebetales af medlemsstaterne, ikke bogføres. Udover 
den mangel på gennemsigtighed, som dette medfører, skal 
Retten understrege den betydelige risiko, der er for at 
udelade beløb, der skal tilbagesøges. 
2.23. Med hensyn til Den Europæiske Fond for 
Regionaludvikling (EFRU) er der i forhold til 1986 
bemærket en forbedring af procedurerne for afslutning af 
sager, der ikke længere har noget formål, og procedurerne (6) EFT L 360 af 19.12.1986. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29 
2.24. Inden for sektoren »Forskning, Energi, etc.« har 
Rettens undersøgelse vist, at en ikke ubetydelig del af 
forpligtelserne stadig ikke er indfriet, hvilket kan skyldes 
en mangelfuld opfølgning af kontrakterne, bl.a. i GD 
XVII (»Energi«), GD XII (for så vidt angår indirekte 
forskning) og GD XIII (»Telekommunikation, Informa­
tionsindustri og Innovation«). Pr. 31. december 1988 
beløb de uindfriede forpligtelser for disse tre generaldi­
rektorater sig til 1 654,3 mio ECU, hvilket udgør 90 % af 
det samlede beløb for hele forsknings- og energisektoren. 
2.25. Inden for sektoren samarbej de med udviklingslan­
de var 114 forpligtelser, der var bogført inden den 31. 
december 1986, og som henhørte under kapitel 93 
(»Samarbejde med udviklingslande i Asien og Latiname­
rika«) og kapitel 96 (»Samarbejde med Middelhavslan­
de«), ikke afsluttet ved udgangen af 1988, men havde dog 
ikke givet anledning til betalinger i regnskabsårene 1987 
og 1988. Gennemgangen af disse 114 forpligtelser viste, 
at: 
(a) der var 81 tilfælde til et samlet beløb af 4,3 mio ECU 
vedrørende afsluttede projekter eller foranstalt­
ninger, hvor restbeløbet endnu ikke var frigjort, 
(b) der var 10 tilfælde til et samlet beløb af 25,9 mio ECU 
svarende til projekter, der var annulleret inden 
udgangen af 1988, hvor der ikke sideløbende var 
truffet foranstaltninger til den nødvendige frigørelse. 
Af over et hundrede sager angående forpligtelser til et 
samlet beløb af 6,1 mio ECU, der var konteret under 
kapitel 94 (»Særlige aktioner vedrørende samarbejde med 
udviklingslande«), og som på vilkår svarende til de oven­
for omtalte endnu ikke var indfriet, undersøgte Retten de 
ti ældste sager, der vedrørte et beløb på 0,6 mio ECU. Det 
fremgår af denne undersøgelse, at seks af disse sager 
vedrørende et beløb på over 0,3 mio ECU burde have 
været afsluttet i mindst to år, og at Kommissionen i øvrigt 
i ét tilfælde burde opkræve renter. 
2.26. Retten konkluderer på grundlag heraf, at der ikke 
følges nogen systematisk procedure for frigørelse af 
restbeløb i forbindelse med afsluttede foranstaltninger, 
for så vidt angår hele afsnit 9. For de vigtigste konti under 
kapitel 93, over hvilke projekter i udviklingslandene i 
Asien og Latinamerika finansieres, sendes der således, 
når den anvisningsberettigede fastsætter, hvad han anser 
for at være den endelige betaling i forbindelse med et 
projekt, en skrivelse til modtagerlandet med henblik på at 
bekræfte, at det pågældende projekt er afsluttet. Frem­
kommer der ikke noget svar (hvad der næsten altid er 
tilfældet), afsluttes projektet automatisk et år senere. 
Retten er af den opfattelse, at en generel anvendelse af 
denne fremgangsmåde ville forhindre en lang række 
tilfælde af forpligtelser, som ikke længere har noget 
formål. Det ville endvidere være formålstjenligt også at 
anvende den i forbindelse med projekter, der endnu ikke 
er iværksat, eller som har været stillet i bero i årevis. 
2.27. Da der ikke føres noget tilfredsstillende analytisk 
regnskab, ved hjælp af hvilket det er muligt at følge samtlige de retlige forpligtelser, der i forbindelse med en 
og samme finansielle forpligtelse indgås over for diverse 
tredjemænd, ligger afdelingen vedrørende finanser i GD 
VIII (»Udvikling«) for hver enkelt kontrakt inde med 
håndskrevne regnskabsopgørelser. Men der er hverken 
fastlagt normer for eller udstedt tjenstlige instrukser om 
førelsen af disse regnskabsopgørelser, der jo dog er en 
nødvendig forudsætning for at føre kontrol med udførel­
sen af en kontrakt og med, hvilke betalinger der skal 
foretages. Alt synes at afhænge af det initiativ, som det 
pågældende personale i afdelingen vedrørende finanser 
udviser. Hvad angår kapitel 93 er opgørelserne som regel 
afpasset efter minimumskravene, mens Retten har kunnet 
konstatere, at dette ikke er tilfældet med kapitel 96. Der 
blev allerede i årsberetningen for regnskabsåret 1982 
(punkt 10.8) gjort opmærksom på dette problem, men nu 
— seks år senere — er der endnu ikke sket forbedringer. 
Afdelingen vedrørende finanser er således ikke i stand til 
systematisk at henlede de anvisningsberettigedes op­
mærksomhed på muligheden af at afslutte visse projekter 
eller foranstaltninger. Hertil kommer, at de anvisnings-
berettigede endnu ikke har indført en ordning for 
automatisk afslutning af fuldførte projekter, og det til 
trods for, at Kommissionen den 18. november 1985 
vedtog en særlig beslutning om »afslutning af finansielle 
sager«. 
Konklusion med hensyn til opfølgning af 
uindfriede forpligtelser 
2.28. Retten bemærker, at selv om Kommissionen har 
truffet en særlig beslutning på området, udviser visse 
tjenestegrene ikke tilstrækkelig påpasselighed i forbindel­
se med fastlæggelse og anvendelse af procedurer, der kan 
sikre en effektiv opfølgning af uindfriede forpligtelser. 
Retten udtrykte i årsberetningen for regnskabsåret 1986 
frygt for, at Kommissionens beslutning ville være uden 
virkning, hvis generaldirektoraterne for budgetter og 
finanskontrol ikke satte alt ind på at gennemføre den; 
situationen ved udgangen af regnskabsåret 1988 be­
kræftede, at denne frygt var begrundet. Uanset de 
økonomiske og regnskabsmæssige konsekvenser, som de 
ovenfor omtalte mangler har, finder Retten i øvrigt, at 
denne situation vidner om, at sagsbehandlernes opfølg­
ning af projekterne til tider er utilstrækkelig, hvilket kan 
bringe den forsvarlige økonomiske forvaltning af Fælles­
skabets midler i fare. 
OVERHOLDELSE AF 
FINANSFORORDNINGEN 
2.29. Retten bemærkede i forbindelse med efterprøv­
ningen af lovligheden og den formelle rigtighed af 
budgetudgifterne for regnskabsåret 1988 en række 
transaktioner, der formelt var i strid med visse af 
finansforordningens bestemmelser. De berørte institu­
tioner er blevet gjort bekendt hermed, således at de 
pågældende tjenestemænd (den anvisningsberettigede, 
30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
finansinspektøren og regnskabsføreren) kan træffe alle 
nødvendige foranstaltninger for fremover at undgå, at 
sådanne fremgangsmåder anvendes på ny. På grund af 
deres vigtighed skal Retten især henlede opmærksom­
heden på de nedenfor omtalte budgetmæssige uregelmæs­
sigheder. 
Budgetkontering af fødevarehjælp 
2.30. Kommissionen besluttede den 8. juni 1988 at yde 
ordinær fødevarehjælp til Mozambique på 100 000 t 
korn. Denne beslutning blev imidlertid gjort til genstand 
for to særskilte budgetforpligtelser, nemlig: 
(a) 1,2 mio ECU, dvs. modværdien af 10 000 t, over 
konto B 9200 »Fødevarehjælp i form af korn, 
undtagen ris« (OU), 
(b) 17,0 mio ECU, dvs. modværdien af 100 000 t, over 
konto B 9280 »Ekstraordinær reserve« (IOU). 
Denne sidste kontering bør anses for at være i strid med 
bestemmelserne, eftersom Kommissionens beslutning 
vedrørte ordinær fødevarehjælp, og bevillingerne på 
konto B 9280 »Ekstraordinær reserve« skal »bidrage til 
udgifterne til en ekstraordinær reserve i form af 
kornækvivalenter«. 
2.31. Da Kommissionens tjenestegrene i juli 1988 kunne 
forudse, at betalingsbevillingerne på konto B 9200 (OU) 
ville blive opbrugt, reducerede de de betalinger, der 
allerede var udgiftsført denne konto, med 16,5 mio ECU 
for at genopføre dem på konto B 9202 »Supplerende 
fødevarehjælp i form af korn« (IOU). Sandsynligvis fordi 
der også var udsigt til, at bevillingerne under adskillige 
budgetposter ville blive opbrugt, og til at fremførsler til 
andre poster ville blive udnyttet fuldt ud, genopførte 
Kommissionens tjenestegrene i oktober 1988 på konto B 
9280 »Ekstraordinær reserve« (IOU) 30 betalinger til et 
samlet beløb af 18,1 mio ECU, som vedrørte uindfriede 
forpligtelser, der var indgået i 1987. Disse betalinger 
havde tidligere været udgiftsført en lang række andre 
budgetposter med obligatoriske eller ikke-obligatoriske 
udgifter (aktioner vedrørende fødevarehjælp i form af ris, 
andet korn, andre produkter samt transportudgifter). 
Som svar på en skriftlig forespørgsel fra Retten, der i juli 
1988 ønskede oplysninger om baggrunden for og 
berettigelsen af lignende posteringer, som Kommissionen 
havde foretaget i regnskabsåret 1987, meddelte den 
anvisningsberettigede tjenestegren i Kommissionen i 
januar 1989 i en kort redegørelse, at genopførslerne 
skyldtes forvaltningsmæssige behov. 
2.32. Retten kan ikke stille sig tilfreds med sådanne 
argumenter, og det er dens pligt at fremhæve, at de 
procedurer, der er fulgt i de pågældende tilfælde, ikke blot er i strid med princippet om specificering af bevillingerne 
og de undtagelsesbestemmelser, hvorefter der kan 
foretages overførsler, men at de giver budgetmyndig­
heden et forvansket billede af den måde, hvorpå 
bevillingerne til den »Ekstraordinære reserve« vedrøren­
de fødevarehjælp er blevet udnyttet. 
2.33. I den forbindelse undrer Retten sig over, hvordan 
finansinspektøren har kunnet påtegne de i punkt 2.30-
2.31 omtalte transaktioner. 
Opfølgning af forskud, der er opført som 
udgifter på budgettet 
2.34. Siden 1983 har der været opført betalinger til et 
samlet beløb af 94,9 mio ECU under artikel B 958 
»Særligt program til bekæmpelse af sulten i verden«, der 
skal dække udgifter i forbindelse med støtteforanstalt­
ninger til fordel for de modtagerlande, der har påtaget sig 
at øge deres selvforsyningsgrad med hensyn til fødevarer, 
og i forbindelse med foranstaltninger til beskyttelse af 
deres naturrigdomme og til forbedring af vilkårene for 
udnyttelsen af disse. Størstedelen af disse betalinger 
udgøres i realiteten af forskud, der i mange tilfælde er 
blevet indsat på særlige bankkonti, som er åbnet med 
dette for øje. Retten havde i punkt 10.39 i årsberetningen 
for regnskabsåret 1985 bemærket, at disse forskud ikke er 
opført som sådanne i regnskabet og i Fællesskabernes 
status, og at det i øvrigt er i strid med bestemmelserne i 
finansforordningens artikel 37 at behandle dem som 
udgifter på budgettet. 
2.35. Revisionen i 1988 af den endelige anvendelse af 
disse forskud har hidtil ikke givet noget resultat, idet 
Kommissionen ikke selv råder over tilstrækkelige oplys­
ninger om bevægelserne på de bankkonti, hvor midlerne 
blev placeret, eller om den måde, hvorpå visse beløb reelt 
er blevet brugt. Retten skal, i betragtning af at Kommis­
sionen i det foreliggende tilfælde ikke har indført nogen 
struktureret opfølgningsordning, bemærke, at disse 
transaktioner i virkeligheden er genstand for en hemmelig 
forvaltning, i forbindelse med hvilken alle udstukne 
retningslinjer inden for budgetforvaltning og regnskabs­
føring tilsidesættes, og som unddrager sig enhver seriøs 
kontrol. 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
FÆLLESSKABERNES STATUS 
Indledning 
2.36. Rettens revision har på dette område især omfattet 
dels Kommissionens, Domstolens og Fællesskabernes 
status, dels likviditetsforvaltningen i Rådet, Kommissio-
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31 
nen i Ispra, Domstolen, Revisionsretten og Det Økono­
miske og Sociale Udvalg. 
Bemærkninger om regnskabsaflæggelsen og 
status 
PARLAMENTET 
2.37. Inden Retten kommer ind på de bemærkninger, 
der er foranlediget af revisionen, skal den fremføre, at de 
4,1 mio BFR (ca. 0,1 mio ECU), som var opført på 
Parlamentets status pr. 31. december 1987 som »kasseun­
derskud« under »afholdte, men endnu ikke konterede 
udgifter«, fortsat er opført på status pr. 31. december 
1988. Retten skal i denne forbindelse henvise til sine 
tidligere beretninger (7). 
KOMMISSIONEN 
2.38. På Kommissionens status pr. 31.december 1988er 
der under posten »udbetalende myndigheders konti« (der 
anvendes ved betaling af lokale udgifter i forbindelse med 
Fællesskabets bistandsprojekter i otte Maghreb- og 
Machrak-lande) opført i alt 10,9 mio ECU. Dette samlede 
beløb svarer ikke til de faktiske forhold, fordi en lang 
række betalinger ikke figurerer i Kommissionens regn­
skaber. Siden de »udbetalende myndigheders konti« blev 
åbnet i 1981, har Kommissionen desuden ikke fastlagt 
nogen procedure med henblik på at sikre, dels at disse 
konti ajourføres, dels at de regelmæssigt afstemmes med 
de tilsvarende bankudskrifter. Selv om der mangler visse 
bilag i sagsakterne, kan det anslås, at denne statuspost er 
ansat mere end 2 mio ECU for højt. 
2.39. Kommissionen udbetaler forskud til Den Euro­
pæiske Sammenslutning for Samarbejde og til British 
Council, som administrerer EF's studielegater. Forskud­
dene, som er opført på status, forekommer at være ansat 
ca. 2,6 mio BFR og 0,8 mio UKL for højt under 
hensyntagen til erklæringer fra de to omtalte organer. 
Kommissionens forskudskonti er i øvrigt ikke blevet 
afstemt med organernes tilsvarende konti i flere år. 
(7) Særberetning vedrørende Europa-Parlamentet — Medlem­
mernes kasse, EFT C 202 af 5.8.1982. 
Årsberetninger for regnskabsårene 1982, punkt 2.9; 1983, 
punkt 2.5-2.7; 1984, punkt 2.2; 1985, punkt 2.2-2.3; 1986, 
punkt 3.2 og 1987, punkt 2.55. DOMSTOLEN 
2.40. Domstolens udstyr og materiel er opført på status 
med et beløb på 3,7 mio ECU. Dette beløb repræsenterer 
ikke værdien af dens aktiver pr. 31. december 1988. Siden 
ultimo 1983 er der ikke foretaget slettelser i inventarfor­
tegnelsen, selv ikke i forbindelse med salg af løsøre (f.eks. 
udskiftning af en bil). Domstolen burde især før 
årsafslutningen have sammenholdt posterne på inventar-
fortegnelsen med de faktisk ejede løsøregenstande, 
således at regnskaberne afspejler de faktiske forhold. 
Revisionsretten skal henstille, at Domstolen ajourfører 
sin fortegnelse over anlægsaktiver og regelmæssigt 
kontrollerer, at fortegnelsen er i overensstemmelse med 
de faktiske forhold, som fastsat i finansforordningen og 
som fremført af Revisionsretten i tidligere beretninger (8). 
2.41. En lang række udgifter (køb af benzin, reparation 
af biler, udgifter til eksperter, juridisk bistand) opføres i 
første omgang på konti uden for budgettet. Denne 
regelstridige fremgangsmåde har haft to følger: 
(a) dels er reglen om, at en udgift skal afholdes over 
budgettet for det regnskabsår, hvori den er betalt, 
ikke overholdt, trods Rettens tidligere bemærkninger 
herom (9), 
(b) dels har det således været muligt at udbetale 0,1 mio 
ECU uden de fornødne budgetbevillinger. 
2.42. Inddrivelsen af fordringer, og i særdeleshed af 
forskud, bør følges bedre op. Det er desuden absolut 
nødvendigt, at finansinspektøren i overensstemmelse 
med finansforordningen påtegner samtlige indtægtsord-
rer. Revisionsretten skal henstille, at Domstolen i højere 
grad holder sig finansforordningens bestemmelser efter­
rettelige. 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
2.43. Med henblik på hurtigere at indhente en betydelig 
forsinkelse i forbindelse med regnskabsførelsen af 
(8) Årsberetning for regnskabsåret 1981, punkt 2.13 a) og 
årsberetning for 1982, punkt 2.45-2.47. 
(9) Årsberetning for regnskabsåret 1981, punkt 2.13 c). 
32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
transaktionerne og på grund af edb-problemer har Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg ikke systematisk opstillet 
månedsbalancen for Udvalgets konti i løbet af regnskabs­
året 1988. Nogle månedsbalancer, som var blevet 
opstillet, blev desuden ikke bevaret, selv om det ikke er 
muligt senere at udskrive de således slettede balancer. På 
grundlag af denne metode er det ikke muligt at foretage en 
hensigtsmæssig regnskabsmæssig opfølgning; det er 
nødvendigt, at der opstilles en månedsbalance, og at den 
bevares. 
2.44. Der findes stadig særskilte bankkonti, hvorpå 
registreres transaktioner vedrørende regnskabsførerens 
og de underordnede regnskabsføreres garantikonti, 
hvilket er i strid med forordningen om gennemførelsesbe­
stemmelser til visse bestemmelser i finansforordningen. 
Disse konti bør lukkes, og garantikontiene bør føres i 
henhold til de nye regler, der gælder på dette område. 
2.45. Betaling af godtgørelser af udgifter til medlem­
merne i forbindelse med møder og ophold foregår 
kontant (ca. 12 mio BFR pr. måned), hvilket indebærer en 
fejlrisiko og medfører, at midlerne båndlægges unødven­
digt. Det Økonomiske og Sociale Udvalg bør, som 
tidligere anført af Retten (10), følge Rådets og Kommis­
sionens eksempel og begrænse kontantudbetalinger til et 
absolut minimum. 
Bemærkninger om likviditetsforvaltningen i 
forbindelse med gennemførelsen af det 
almindelige budget 
Dækningsgraden for nettobehovene 
2.46. Retten havde i sin årsberetning for regnskabsåret 
1984 (n) for så vidt angik visse institutioner, sammen­
holdt de gennemsnitlige månedlige indeståender på 
samtlige bankkonti med nettofinansieringsbehovene. Det 
fremgik klart af denne sammenholdelse, at de likvide 
beholdninger i alle de undersøgte institutioner var for 
store, og at de lå langt over de nulsaldi for bankkontiene, 
som rent teoretisk må anses for at være det optimale. 
Retten har på ny beregnet dækningsgraden for nettobe­
hovene for så vidt angår Rådet, Domstolen, Revisions­
retten, Det Økonomiske og Sociale Udvalg samt Kom­
missionen i Ispra. 
2.47. Det fremgår af tabel 2.12, der viser resultaterne af 
denne komparative undersøgelse, at flere institutioner 
('0) Årsberetning for regnskabsåret 1987, punkt 10.99-10.100. 
(u) Årsberetning for regnskabsåret 1984, tabel 2.3. Tabel 2.12 — Dækningsgrad for nettobehovene C1) 
Institution 
eller organ 
Rådet 
Kommissionen i Ispra 
Domstolen 
Revisionsretten 
Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg Rengskabsåret 
1983 
(12 mdr.) 
115% 
ikke beregnet 
255 % 
121 % 
118% Regnskabsåret 
1988 
(6 mdr. 
januar-juni) 
45% 
288 % 
52% 
19% 
192 % 
(') Gennemsnitlige banktilgodehavender over perioden/Periodens netto­
behov (Betalinger over fremførte bevillinger + Betalinger over 
regnskabsårets bevillinger - Indtægter for perioden). 
N.B.: En dækningsgrad for netto behovene på 100 % betyder, at samtlige 
nettobehov i en måned er dækket, dvs. at institutionen til 
stadighed, primo hver måned, har haft de nødvendige midler til at 
betale alle månedens udgifter. En sats på 200 % betyder, at 
institutionen primo hver måned har ligget inde med de midler, der 
er nødvendige til betaling af to måneders udgifter. En sats på 50 % 
betyder, at institutionen kun ligger inde med midler til dækning af 
to ugers udgifter. 
(Rådet, Domstolen og Revisionsretten, som kun har 
ligget inde med likviditet til mindre end en uge, selv om 
den er beliggende i Luxembourg) har nedbragt deres 
likviditetsoverskud yderligere, selv om de (med undtagel­
se af Revisionsretten) stadig kan forbedre stillingen 
væsentligt. Med hensyn til Det Økonomiske og Sociale 
Udvalgs dækningsgrad er situationen derimod blevet 
forværret. Endelig svarer dækningsgraden for Kommis­
sionen i Ispra til 12 ugers udgifter, hvilket er alt for meget. 
Udgiftsoverslag 
2.48. Dækningsgraderne for nettobehovene synes alt 
for høje, dels fordi de fleste af de udbetalinger, disse 
institutioner og organer skal foretage, vedrører persona­
leudgifter og leje af bygninger, dvs. udgifter, hvis størrelse 
og forfaldsdato er kendt lang tid i forvejen, dels fordi 
Kommissionen overfører de pågældende beløb på 
institutionernes bankkonti med den valør, disse har 
fastsat. I Det Økonomiske og Sociale Udvalg trækkes der 
ikke på midlerne efter behov anslået på grundlag af de 
anvisningsberettigedes udgiftsoverslag, men i henhold til 
et fast månedligt beløb. I Domstolen anslås ca. 20 % af de 
samlede likviditetsbehov også blot af regnskabsføreren 
ud fra dennes personlige erfaring i stedet for at bygge på 
de anvisningsberettigedes udgiftsoverslag. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 33 
Rettidig betaling 
2.49. For at nedbringe omfanget af disponible midler 
bør betalinger først afholdes på forfaldsdatoen. Selv om 
Retten ved to lejligheder har fremsat lignende bemærk­
ninger (12), er dette ikke altid tilfældet i Rådet og 
Domstolen. Disse to institutioner udnytter ikke system­
atisk de kreditter, leverandørerne indrømmer, fordi de 
anvisningsberettigede ikke altid anfører fakturaens 
forfaldsdato, hvilket betyder, at regnskabsføreren ikke 
kan fastsætte en valørdato for betalingen. Nogle institu­
tioner (Rådet, Domstolen og Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg) udbetaler desuden fortsat tjenestemændenes 
augustløn i juli (henholdsvis 237, 91 og 53 mio alene i 
belgiske francs), hvilket imidlertid er i strid med 
vedtægten. 
Antallet af bankkonti 
2.50. Retten har gentagne gange (13) påtalt, at institu­
tionerne har alt for mange bankkonti. Dette kan forklares 
— men ikke forsvares — med, at institutionerne ønsker at 
fremskynde betalingen til fordringshavere (især leveran­
dører og tjenestemænd) mest muligt ved at benytte en 
konto i samme bank som disse. Retten henstillede i øvrigt 
også, at bankkonti, der ikke blev benyttet eller kun blev 
benyttet i for begrænset omfang (13), blev lukket: 
(a) Retten påtalte således i sin årsberetning for regn­
skabsåret 1984, at Rådet havde alt for mange 
bankkonti (14). Antallet af konti er ikke blevet 
reduceret, men er steget fra 19 til 20. Det er dog muligt 
at reducere antallet af konti. Rådet har således: 
(i) to konti i UKL, hvoraf den ene praktisk talt ikke 
benyttes; i de seks første måneder af 1988 blev der 
kun foretaget tre transaktioner — de to var 
indsættelse af midler for at udligne debitorrenter 
— og kontoen figurerede i øvrigt ikke på 
regnskabsafdelingens fortegnelse over banker på 
tidspunktet for revisionen; 
(ii) tre bankkonti i BFR; for at midlerne skulle give 
afkast, skulle der på alle tre konti tilsammen 
indestå mindst 30 mio BFR — efter Rettens 
revision blev dette beløb bragt ned på 15 mio i 
december 1988; reelt har mindstesaldoen på disse 
konti ikke været på under 51 mio BFR i løbet af 
de første seks måneder af 1988. Efter Rettens 
(12) Årsberetning for regnskabsåret 1985, punkt 11.39 og 
årsberetning for 1986, punkt 3.12-3.17. 
C3) Årsberetning for regnskabsåret 1982, punkt 2.11, 2.12, 2.14 
og 2.30 og årsberetning for 1984, punkt 2.39. 
(14) Årsberetning for regnskabsåret 1984, punkt 2.39. opfattelse er argumenterne for at have midler 
stående på disse tre konti ikke velfunderede. At 
fremskynde betalingen afløn til de tjenestemænd, 
som har konto i en af disse tre banker, er faktisk 
ikke en begrundelse for at opretholde væsentlige 
saldi i tre banker. 
(b) Kommissionen i Ispra har også alt for mange 
bankkonti; af i alt 17 bankkonti er der for de seks 
benyttede valutaer to konti for hver valuta. 
Overførsler til Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
2.51. Retten anførte i årsberetningen for regnskabsåret 
1984 (15), at den omstændighed, at midlerne til Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg går gennem Rådet, 
medfører forsinkelser og rentetab. Denne fremgangsmå­
de anvendes stadig, og Fællesskabernes rentetab i denne 
forbindelse androg i 1988 ca. 1,2 mio ECU. 
Bankvilkår 
2.52. I årsberetningen for regnskabsåret 1984 påtalte 
Retten, at EF-institutionerne og -organerne ikke var i 
stand til at fremlægge et dokument med oplysninger om 
samtlige deres bankvilkår (16). Hverken Rådet eller 
Kommissionen i Ispra råder over et sådant dokument. 
Det er derfor stadig lige vanskeligt, for ikke at sige 
umuligt, at efterprøve, om disse vilkår anvendes korrekt. 
2.53. Retten fremførte i samme beretning (17), at der 
ikke i tilstrækkelig grad blev forhandlet om bankvilkåre­
ne. Denne bemærkning står stadig ved magt. 
(a) Kommissionen i Ispra: 
(i) En konto i BFR giver et afkast, der er ca. 5 % 
lavere end for en anden konto af samme art i en 
anden bank. 
(ii) I en bank, hvor der er åbnet seks forskellige konti, 
sker overførsler fra en af disse konti til en anden 
ikke med samme valørdato. Overførslerne fra en 
(15) ibid. punkt 2.45. 
(16) ibid. punkt 2.40. 
(17) ibid. punkt 2.41 og 2.42. 
34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
konto til en anden tager i visse tilfælde indtil fem 
dage. I enkelte tilfælde tager overførslerne endnu 
længere tid end for en tilsvarende overførsel til en 
anden bank i udlandet. Bemærkninger om Fællesskabernes 
regnskabssys tern 
(iii) Fem bankkonti giver intet afkast, mens Rådet 
modtager afkast af to konti i samme valuta. 
(b) I Domstolen tilføres bankkontiene hver måned 
midler fra Kommissionens finansforvaltning i Brux­
elles ved overførsel fra konti i samme banker. Reglen 
om overførsler uden tab af valørdage anvendes for 
ecukontoen, men hverken for kontoen i luxembourg­
ske francs eller kontoen i tyske mark, hvor der er tab 
på to til fire valørdage. Intern kontrol af likviditetstransaktioner 
2.55. I år fremsætter Retten meget generelle henstil­
linger (jf. punkt 3.27-3.32), på samme måde som den 
tidligere gentagne gange (19) har henstillet til institu­
tionerne at forbedre deres interne kontrol — dvs. de 
forretningsgange og midler, som f.eks. ved en definition 
og en adskillelse af opgaverne skal sikre, at oplysningerne 
er formelt rigtige og pålidelige samt sikre aktiverne — i 
forbindelse med likviditetsforvaltningen. De reviderede 
institutioner og organer (Rådet, Kommissionen i Ispra, 
Domstolen, Revisionsretten og Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg) har endnu store fremskridt at gøre på 
dette område, hvilket følgende eksempler vidner om: 
Konklusioner 
2.54. Med henblik på at få reduceret de alt for store 
likvide beholdninger og sikre, at de holdes på et rimeligt 
niveau skal Retten på ny henstille (18) til EF-institu­
tionerne og -organerne: 
(a) at indføre en ordning, hvorefter de anvisnings-
berettigede opstiller indtægts- og udgiftsoverslag 
(med henblik på at anmode Kommissionen om kun at 
stille de nødvendige midler til rådighed og først få 
dage før betalingerne), (a) Ingen af de reviderede institutioner har en procedure­
håndbog vedrørende likviditetstransaktioner. 
(b) Princippet om funktionsadskillelse overholdes ikke 
altid: 
(i) i Rådet: 
ved udgangen af februar 1989 havde tre 
anvisningsberettigede stadig underskrifts-
fuldmagt vedrørende bankkonti, hvilket er i 
strid med princippet om adskilte funktioner i 
finansforordningens artikel 17, selv om 
Retten allerede havde påtalt dette regelstridi­
ge forhold i årsberetningerne for 1986 (20) og 
1987 (21), 
(b) først at afholde betalinger på forfaldstidspunktet og 
fastsætte en bankvalørdag for transaktionen, 
(c) at nedskære antallet af bankkonti til kontiene i de 
banker, der tilbyder de bedste vilkår, idet udvælgelsen 
helst skal ske ved hjælp af indkaldelse af tilbud, og at 
lukke de bankkonti, der kun sjældent eller slet ikke 
benyttes, 
(d) i samarbejde med Kommissionen at forhandle eller 
genforhandle bankvilkårene og samtidig sætte sig i 
stand til at efterprøve, om disse vilkår anvendes 
korrekt. (ii) i Kommissionen i Ispra og i Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg: 
— tre personer har adgang til midlerne i én og 
samme kasse, hvilket betyder, at eventuelle 
fejl eller tab ikke kan tilskrives én bestemt 
person, 
(iii) i Rådet og i Kommissionen i Ispra: 
— én og samme person har adgang til midlerne, 
fører kasseregnskabet, fører bankkontiene, 
(18) Årsberetning for regnskabsåret 1984, punkt 2.51 og 2.52. (,9) Undersøgelse af De Europæiske Fællesskabers budget- og 
regnskabssystemer (1981), EFT C 342 af 31.12.1981, punkt 
3.15, 3.2.3 og 6.8.5. Årsberetning for regnskabsåret 1984, 
punkt 2.43. 
(20) Årsberetning for regnskabsåret 1986, punkt 2.47. 
(21) Årsberetning for regnskabsåret 1987, punkt 2.28. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 35 
foretager bankafstemninger og har under-
skriftsfuldmagt vedrørende bankkonti, 
(iv) i Kommissionen i Ispra: 
— det er muligt at disponere over bankkonti 
uden underskrift fra regnskabsføreren, en 
underordnet regnskabsfører eller en for-
skudsbestyrer, hvilket er i strid med artikel 49 
i forordningen om gennemførelsesbestem­
melser til visse bestemmelser i finansforord­
ningen ; i denne artikel hedder det, at for at 
disponere over bankkonti »kræves, at to 
behørigt beføjede underskriver i fællesskab; 
den ene af disse skal være regnskabsføreren, 
en underordnet regnskabsfører eller en for-
skudsbestyrer«. Ellers kan to hierarkisk 
indbyrdes afhængige personer behørigt un­
derskrive banktransaktioner. 
(c) Visse absolut nødvendige kontrolforanstaltninger 
foretages ikke af de personer, der er ansvarlige for 
anvendelsen af midlerne, eller kontrolforanstaltnin­
gerne foretages ikke på forsvarlig vis: 
(i) i Rådet: 
— regnskabsføreren foretager kasseeftersyn 
hver den 1. arbejdsdag i måneden; uden at 
bestride værdien af denne kontrol, bør det 
fremhæves, at det er særdeles vigtigt, at en 
sådan kontrol er uanmeldt; i artikel 58 i 
forordningen om gennemførelsesbestemmel­
ser til visse bestemmelser i finansforordnin­
gen er det således fastsat, at kontrollen af, at 
de midler, der er betroet forskudsbestyrerne, 
er til stede, skal foregå »uanmeldt«, 
(ii) i Kommissionen i Ispra: 
— der foretages ikke uanmeldt kasseeftersyn, og 
der er ikke foretaget kontrol i 1988, 
— den person, der skal kontrollere forskudsfor-
valtningerne, er hverken regnskabsfører eller 
underordnet regnskabsfører, hvilket er i strid 
med artikel 58 i forordningen om gennemfø­
relsesbestemmelser til visse bestemmelser i 
finansforordningen, 
— den person, der foretager kontrol, anmelder 
af praktiske grunde sit besøg forud for hver 
kontrol; resultatet er, at kontrollen ikke 
foregår »uanmeldt« og derfor bliver nytteløs, 
— kontrollen er utilstrækkelig, idet den kun har 
omfattet 5 af 12 forskudsforvaltninger i 1988, (iii) i Kommissionen i Ispra og i Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg: 
— kassereren kontrollerer ikke kontantbehold­
ningerne hver dag, og kassedifferencer regi­
streres ikke straks. 
(d) Visse transaktioner, der bør afvises, gennemføres 
alligevel: 
(i) i Kommissionen i Ispra: 
— udaterede checks trukket af to kasserere på 
deres egen bankkonto veksles med henblik på 
deres personlige behov mod kontanter fra 
kassen uden forudgående tilladelse, selv om 
kassererne dagligt går i banken, hvor de 
direkte kunne få kontanter mod en tilsvaren­
de check, 
— checks, der af finansforvaltningen modtages 
som betaling, registreres i kassen og betragtes 
som kontanter. 
(e) Nogle transaktioner gennemføres ikke, eller gennem­
føres forkert: 
(i) i Rådet, i Kommissionen i Ispra og i Domstolen: 
— kvitteringerne, der udstedes ved indkassering 
af indtægter, er ikke forudnummererede, 
hvorfor der ikke kan foretages et forsvarligt 
tilsyn med disse indtægter; kvitteringsbøger-
ne kontrolleres overhovedet ikke; i forbindel­
se med visse indbetalinger til Kommissionen i 
Ispra udstedes der ingen kvittering, hvilket er 
i strid med finansforordningens artikel 25, 
(ii) i Rådet: 
— beslutningerne om oprettelse af fire forskuds-
forvaltninger er ikke i overensstemmelse med 
finansforordningen og forordningen om 
gennemførelsesbestemmelser til finansfor­
ordningen, 
(iii) i Det Økonomiske og Sociale Udvalg: 
— samtlige betalinger til medlemmerne foregår 
over én kasse uden finansinspektørens forud­
gående påtegning; alle disse betalinger er 
derfor regelstridige (jf. punkt 2.45), idet kun 
en forskudsforvaltning kan afholde beta­
linger uden finansinspektørens forudgående 
påtegning, 
36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
(iv) i Kommissionen i Ispra: 
— for nogle indtægter vedrørende den løbende 
forvaltning udfærdiges der ikke som fastsat i 
finansforordningen først en indi:ægtsordre, 
der påtegnes af finansinspektøren, før de 
registreres og indkasseres. 
(f) Som omtalt i punkt 3.17-3.18 foretager finansinspek­
tøren ikke kontrol med finansforvaltningen som et 
led i sin funktion som intern revisor. 
2.56. Retten skal endnu engang henstille (22), at alle 
fællesskabsinstitutioner og -organer opstiller et organi-
gram for deres regnskabsafdelinger med en definition af 
funktioner og udarbejder en procedurehåndbog med 
detaljerede bestemmelser med hensyn til samtlige funktio­
ner og forretningsgange i disse afdelinger, idet der ved 
tilrettelæggelsen heraf tages højde for, at de skal sikre, at 
systemerne er pålidelige. Finansinspektørerne bør udvide 
deres interne revision til også at omfatte en indgående 
efterprøvelse af likviditetstransaktioner. 
Undersøgelse af Kommissionens centrale 
regnskabssystem 
2.57. I 1987 bestilte Retten hos en uafhængig ekspert en 
undersøgelse af Kommissionens centrale regnskabssy­
stem og regnskabsaflæggelse; undersøgelsen blev finan­
sieret af Retten og Kommissionen. Efter en beskrivelse af 
Fællesskabets budget- og regnskabsprocedurer indehol­
der undersøgelsesrapporten en række bemærkninger om 
visse aspekter af Fællesskabernes regnskabssystem. Det 
drejer sig bl.a. om følgende aspekter: 
(a) praksis med bevillingsfremførsler, som betegnes som 
generøs, idet fremførslerne i reglen sker automatisk, 
(22) Undersøgelse af De Europæiske Fællesskabers budget- og 
regnskabssystemer (1981), EFT C 342 af 31.12.1981, punkt 
14, 3.15.8 og 6.11. (b) det store antal transaktioner uden for budgettet og 
risikoen for en forøgelse af dette antal, 
(c) manglerne ved hovedregnskabet, som hverken omfat­
ter de samlede tilgodehavender eller den samlede 
gæld, 
(d) manglen på intern regnskabsføring, forstået som et 
regnskab pr. ydelse eller pr. sektor, 
(e) manglen på et klart grundlæggende begreb i Fælles­
skabets retsforskrifter (det nuværende grundbegreb 
er blot et kompromis mellem et kasseregnskab og et 
regnskab, der bygger på indtægts-/udgiftskriteriet), 
(f) Kommissionens årsregnskab offentliggøres ikke, 
men bruges især som et led i dechargeproceduren, 
(g) de potentielle udgifter i forbindelse med afsætningen 
af landbrugsprodukter på interventionslager opføres 
ikke på status, 
(h) det konsoliderede regnskab omfatter ingen trans­
aktioner uden for budgettet, 
(i) de forklarende noter til årsregnskabet er utilstrække­
lige, hvilket gør regnskabet mindre gennemskueligt, 
(j) finanskontrollens effektivitet er begrænset, fordi 
kontrollen hovedsagelig er rent formel, og fordi det 
faktisk er umuligt at foretage forudgående kontrol af 
overholdelsen af principperne for forsvarlig økono­
misk forvaltning. 
2.58. Disse konklusioner går i en stor udstrækning i 
samme retning som de bemærkninger, Retten har fremsat 
i sine beretninger og udtalelser, og som de bemærkninger 
Rettens medlemmer har kunnet fremføre over for 
bestemte generaldirektorater under Kommissionen. 
Retten skal henstille, at Kommissionen under hensynta­
gen til tilsvarende bemærkninger fra Retten færdigbe­
handler disse bemærkninger og iværksætter de forslag, 
undersøgelsen er mundet ud i. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 37 
KAPITEL 3 
Det interne kontrolsystem 
3.0. INDHOLD 
Indledning 
Finansinspektøren 
Finansinspektørens forhåndspåtegning 
Transaktioner, som ikke skal påtegnes 
Finansinspektørens funktion som intern revisor 
Forholdet mellem finansinspektøren og Revisionsretten 
Den anvisningsberettigede 
Regnskabsføreren 
Styrkelse af det interne kontrolsystem Punkt 
3.1 —3.5 
3.6 —3.22 
3.7 —3.16 
3.17 —3.18 
3.19 —3.20 
3.21 — 3.22 
3.23 — 3.24 
3.25 — 3.26 
3.27 — 3.32 
INDLEDNING 
3.1. I henhold til EØF-Traktatens artikel 205 gennem­
fører Kommissionen budgettet på eget ansvar. I henhold 
til finansforordningen er der en tydelig adskillelse mellem 
funktionerne som anvisningsberettiget, regnskabsfører 
og finansinspektør. Retten har analyseret denne opbyg­
ning af den interne kontrol og har i sin udtalelse nr. 
1/89 0 af 9. februar 1989 givet Fællesskabets lovgivende 
myndighed en samlet kritisk vurdering heraf, efter at 
Kommissionen havde fremsat et forslag til generel 
revision af finansforordningen. Den 13. april 1989 afgav 
Parlamentet sin udtalelse uden at sætte spørgsmålstegn 
ved opbygningen af Fællesskabets nuværende interne 
kontrol. Den 19. juni 1989 vedtog Rådet en fælles 
indstilling, som sandsynligvis i store træk svarer til 
forordningen, således som den vil blive vedtaget i den 
endelige udformning. Heraf fremgår det, at Rådet ikke 
synes at have til hensigt at ændre finansforordningens 
bestemmelser om den interne kontrol i retning af den 
henstilling, Retten fremsatte i sin udtalelse nr. 1/89. 
Opbygningen af finanskontrollen i henhold til den 
gældende finansforordning er ligesom den model, Retten 
anbefaler, logisk og velbegrundet. Retten er sig bevidst, at 
det alene tilfalder den lovgivende myndighed at fastlægge 
de endelige regler for finanskontrollen. Retten har dog 
(•) EFT C 72 af 20.3.1989. anset det for sin pligt at underrette den lovgivende 
myndighed om sin gennemgribende analyse af den 
nuværende ordnings funktion og af dens konkrete følger, 
således som Retten har kunnet bestemme dem i forbindel­
se med bilagskontrol og stedlig revision i de senere år. I 
dette kapitel gennemgår Retten denne detaljerede 
analyse. 
3.2. Af ovennævnte tre funktioner (anvisningsberetti­
get, regnskabsfører og finansinspektør) er kun den 
anvisningsberettigede og regnskabsføreren omtalt i EØF-
Traktaten (artikel 209, litra c)). De er således i fællesskab, 
men i forskelligt omfang, ansvarlige på Kommissionens 
vegne, når denne i forbindelse med gennemførelsen af 
budgettet skal sikre, at udgifterne ikke overstiger de givne 
bevillinger, at de medvirker til opfyldelse af de formål, der 
er fastsat for bevillingerne, at de er i overensstemmelse 
med fællesskabsbestemmelserne, og især finansforord­
ningen, samt at de afholdes i overensstemmelse med 
principperne for en forsvarlig økonomisk forvaltning. I 
de tilfælde, hvor indtægter og udgifter forvaltes direkte af 
Kommissionen, varetages funktionerne som anvisnings-
berettiget og regnskabsfører af ansatte ved Fællesskabet. 
I de tilfælde, hvor forvaltningen deles med medlemssta­
terne, er en del af den anvisningsberettigedes og 
regnskabsførerens beføjelser overdraget til personer i 
medlemsstaterne. Kommissionen har dog fortsat det 
overordnede ansvar for at fastlægge de finansielle og 
regnskabsmæssige procedurer (hvilket normalt sker i 
form af forordninger), og den skal sikre gennemførelsen 
heraf tillige med en forsvarlig forvaltning af fællesskabs­
midlerne i medlemsstaterne. 
38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
3.3. Funktionen som finansinspektør samt dennes 
retlige beføjelser er fastlagt i den almindelige finansfor­
ordning og er formelt kun underlagt denne tekst, som 
oprindelig blev udarbejdet med henblik på at sikre selve 
EF-institutionernes funktion. Med udviklingen af de 
fælles politikker er der føjet bestemmelser til den 
almindelige finansforordning, og der er vedtaget særlige 
finansforordninger for nogle af disse områder som 
supplement til det samlede regelsæt. Herved er finansin­
spektørens kompetenceområde indirekte blevet udvidet, 
ligesom det har været tilfældet for de øvrige ansatte, som 
er befuldmægtiget af Kommissionen. 
3.4. Finansforordningen begrænser dog alligevel fi-
nansinspektørens egentlige rolle til kun at omfatte meget 
generelle aspekter. I forbindelse med indtægter skal 
finansinspektøren f.eks. kun godkende konteringen af 
indtægter i det centrale bogholderi, og på landbrugsområ­
det skal han kun sikre, at udgifterne ikke overstiger de 
tilsvarende samlede bevillinger. Det er først og fremmest 
Kommissionens anvisningsberettigede, der er ansvarlig 
for at efterprøve medlemsstaternes daglige forvaltning af 
landbrugsudgifterne, og i forbindelse med regnskabs­
afslutningen fremsætter Kommissionens revisorer på 
grundlag af revisionsrapporter henstilling om, at afholdte 
udgifter refunderes eller afvises. Finansinspektøren 
påtegner eller nægter at påtegne de tilsvarende beslut­
ninger. Med hensyn til denne betydelige del af EF's 
udgifter (60-70 % af budgettet) er finansinspektøren for 
en stor del afhængig af det arbejde, revisorerne foretager i 
forbindelse med regnskabsafslutningen. 
3.5. Kvaliteten af det arbejde, Kommissionens revisorer 
udfører med henblik på regnskabsafslutningen, er omtalt 
i punkt 5.1-5.32. I dette kapitel analyserer Retten, i 
hvilken udstrækning det interne kontrolsystem, der tager 
udgangspunkt i adskillelsen af funktionerne som anvis-
ningsberettiget, regnskabsfører og finansinspektør, sikrer 
Fællesskabets midler. Retten fremsætter desuden forslag 
til, hvordan systemet eventuelt kan forbedres under 
henvisning til tidligere undersøgelser på dette område 
[undersøgelse af budget- og regnskabssystemerne (1981); 
udtalelse nr. 1/89 om ændring af finansforordningen]. 
FINANSINSPEKTØREN 
3.6. Finansinspektøren deltager i den interne kontrol på 
tre forskellige niveauer. For det første giver finansinspek­
tøren forhåndspåtegning af en lang række akter, som 
indgår i den økonomiske forvaltning (både vedrørende 
indtægter og udgifter). For det andet kan finansinspektø­
ren, uden at skulle give påtegning, udtale sig om visse 
aspekter ved forvaltningen af Fællesskabets aktiver og 
om regnskabsaflæggelsen. Endelig har finansinspektøren 
også opgaver, der skal udføres efterfølgende;. Finansinspektørens forhåndspåtegning 
3.7. Forhåndspåtegningen af akter vedrørende indtæg­
ter skal i henhold til retsforskrifterne garantere, at 
indtægterne er konteret korrekt og i overensstemmelse 
med retsforskrifterne. Forhåndspåtegningen vedrører 
kun akter i forbindelse med den centrale regnskabsføring, 
mens opkrævningen hovedsagelig foregår i medlemssta­
terne. En nægtelse af påtegning kan naturligvis hverken 
forhindre fastlæggelse eller overdragelse af indtægter. Der 
findes således ikke noget, der helt modsvarer nægtelsen af 
påtegning i forbindelse med udgifter. 
3.8. Forhåndspåtegningen af akter vedrørende udgifter 
skal i henhold til finansforordningen garantere, at 
forpligtelser og udbetalinger er i overensstemmelse med 
retsforskrifterne, at de er konteret korrekt, og at 
principperne for en forsvarlig økonomisk forvaltning 
overholdes. Men af flere årsager er denne garanti i visse 
tilfælde utilstrækkelig i praksis. 
3.9. Der findes således ingen entydig generel definition 
af forpligtelsesbegrebet (jf. årsberetningen for regnskabs­
året 1986, punkt 2.50-2.53), og derfor gives påtegningen 
af regnskabsmæssige forpligtelser, som formelt fastlagt i 
finansforordningen, ofte efter at der faktisk er truffet 
beslutning om udgifter. I denne situation har finansin­
spektøren dog i et vist antal tilfælde kunnet fremsætte en 
udtalelse på det tidspunkt, beslutningen blev truffet. 
Muligheden for, at finansinspektøren senere nægter at 
påtegne de regnskabsmæssige forpligtelser, har givet 
denne udtalelse en sådan betydning, at den anvisnings-
berettigede normalt må tage sin beslutning op til fornyet 
overvejelse, såfremt finansinspektørens udtalelse er 
negativ. 
3.10. Inden for EUGFL, Garantisektionen, som vedrø­
rer mere end 60 % af udgifterne, er påtegningsproceduren 
helt speciel: 
(a) Påtegningen vedrører ikke de beslutninger, som 
medfører udgifter (fastsættelse af priserne for høst­
året, fastsættelse af restitutionssatser, udbud af 
offentlige lagre) (jf. punkt 4.51-4.65 i årsberetningen 
for regnskabsåret 1983). 
(b) Midlerne stilles faktisk til disposition for medlemssta­
terne ved udbetaling af månedlige »forskud« — siden 
1987 er der i realiteten tale om refusioner til 
medlemsstaterne. På dette trin er forhåndspåteg­
ningen i henhold til retsforskrifterne udelukkende 
begrænset til en kontrol af, om de samlede bevillinger 
er disponible. 
(c) Påtegningen af de enkelte forpligtelser og af konterin­
gen af betalinger ifølge medlemsstaternes udgiftsan-
meldelser gives på akter, som blot repræsenterer 
regnskabsmæssige registreringer. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 39 
(d) Det eneste tilfælde, hvor forhåndspåtegningen kan få 
en praktisk betydning, er i forbindelse med beslut­
ninger om regnskabsafslutning, der som oftest 
indebærer en bekræftelse af udgifter eller tilbagebeta­
ling af midler. Men forhåndspåtegningen tager for en 
stor del udgangspunkt i den anvisningsberettigedes 
kontrolarbejde (jf. punkt 5.26). Alt i alt har finansin-
spektøren aldrig haft væsentlig indflydelse på frister­
ne for regnskabsafslutningen. Finansinspektøren har 
heller ikke kunnet hindre en alt for stor stigning i 
antallet af forbehold. 
3.11. Når nægtelsen af påtegning er baseret på objektive 
og uanfægtelige kriterier (bevillingernes tilstedeværelse, 
beregningernes korrekthed, overholdelse af retsforskrif­
terne, tilstedeværelsen af bilag), kommer finansinspektø­
ren ikke ind på forvaltningens ansvarsområde. Dette er 
normalt tilfældet, når der er tale om lovligheden og den 
formelle rigtighed, for på dette område fungerer finansin­
spektøren som et »værn« uden at have del i forvaltningens 
ansvar. Dette er derimod ikke tilfældet, når finansinspek­
tøren skal vurdere »principperne for en forsvarlig 
økonomisk forvaltning«, da det i denne forbindelse 
næsten er umuligt at fastlægge præcise kriterier for 
godkendelse eller blokering af udgifter. 
3.12. Ved påtegningen er det heller ikke praktisk muligt 
at vurdere, om den økonomiske forvaltning af de enkelte 
transaktioner — der er tale om flere hundred tusinde om 
året — der er foretaget ved hjælp af fællesskabsmidler, har 
været forsvarlig. Finansinspektøren bestræber sig derfor 
på at undersøge forvaltningssystemerne, at påvise hvilke 
områder, der er forbundet med risici, og at koncentrere 
efterprøvningen om disse områder. 
3.13. Denne fremgangsmåde indebærer imidlertid en 
fare med hensyn til den anvisningsberettigede. Påteg­
ningen i dens nuværende formelle form anvendes i 
forbindelse med samtlige transaktioner og beskytter 
tilsyneladende den anvisningsberettigede mod enhver 
risiko for fejl og har måske faktisk til tider tilskyndet den 
anvisningsberettigede til uretmæssigt at støtte sig til 
finansinspektørens påtegning i stedet for fuldt ud at 
påtage sig sit eget ansvar. Denne bemærkning gælder 
ligeledes med hensyn til lovligheden og den formelle 
rigtighed og er også relevant for regnskabsføreren. Den 
tendens, finansinspektøren har til at udtale sig om 
samtlige de beslutninger, som går forud for den regn­
skabsmæssige forpligtelse, øger risikoen for en forflygti-
gelse af de anvisningsberettigedes ansvar. 
3.14. Den udvikling, der er beskrevet i punkt 3.9 og 
3.13, indebærer en tydelig fare for kvaliteten af finansin­
spektørens arbejde. Finansinspektøren skal nemlig påtale 
beslutninger, som han har godkendt på et tidligere 
stadium. Resultatet af finansinspektørens tekniske 
kontrol er på forhånd orienteret i en bestemt retning. 
3.15. Af letforståelige praktiske årsager har finansin­
spektøren delegeret eller bemyndiget afdelingscheferne til at fremdelegere retten til at give påtegning helt ned til 
meget underordnede niveauer, uden at de befuldmægtige­
de dog har fået tillagt status som underordnet finansin-
spektør, som defineret i artikel 6 i forordningen om 
gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i 
finansforordningen, og uden at de befuldmægtigede har 
fået overdraget ansvaret for de påtegninger, de giver. Det 
retlige ansvar påhviler derfor fortsat alene finansinspek­
tøren. Når en medarbejder, som har fået påtegnings-
fuldmagt, ikke mener at kunne give påtegning, må sagen 
med henblik på beslutning tilbagesendes ad samtlige trin i 
hierarkiet, eventuelt helt op til finansinspektøren, da 
finansinspektørens delegation ikke omfatter retten til at 
nægte påtegning. 
3.16. En nægtelse af påtegning er således af væsentlig 
betydning, mens en godkendelse er af mindre betydning. 
Med hensyn til systemet — hvilket er det vigtigste — har 
finansinspektøren ikke givet sine medarbejdere tilstræk­
keligt udførlige retningslinjer for den kontrol, der skal 
foretages inden påtegningen, og han har heller ikke 
foretaget en vurdering af kvaliteten af kontrolforanstalt­
ningerne. Retten skal i denne forbindelse henvise til 
tilfælde, hvor der var givet påtegning, selv om påteg­
ningen burde have været nægtet, enten fordi der manglede 
bilag, eller fordi visse regler var blevet overtrådt (jf. bl.a. 
punkt 2.29-2.35 i denne årsberetning). Denne mangel på 
kontrolforanstaltninger gør den anvendte delegations-
ordning endnu mere kritisabel. 
Transaktioner, som ikke skal påtegnes 
3.17. Udbetalinger, postering af foretagne transaktio­
ner i budgetregnskabet, opstilling og aflæggelse af 
forvaltningsregnskab og status, transaktioner uden for 
budgettet og fastlæggelse af udestående fordringer er 
yderst vigtige aspekter ved den økonomiske og regn­
skabsmæssige forvaltning, som ikke skal påtegnes. I nogle 
tilfælde inddrages finansinspektøren ganske vist. Finans­
inspektøren modtager således de årlige regnskabs-
oversigter, det årlige forvaltningsregnskab »forelægges« 
ham (uden anden angivelse), og han skal give sin 
institution meddelelse om tilfælde, hvor en akt, der 
medfører et tilgodehavende, ikke er konstateret, eller 
hvor tilgodehavendet ikke er indgået. 
3.18. I praksis har dette imidlertid længe ikke været 
tilfældet. På det seneste har finansinspektøren efterprøvet 
visse transaktioner efter betalingsanvisningen, dvs. selve 
udbetalingen, de faktiske valutakurser og bankernes 
valørdage. Men finansinspektøren undersøger stadig 
ikke, hvordan bankkontiene og kassen forvaltes i 
almindelighed. Medmindre der er tale om sjældne 
undtagelser, kontrollerer finansinspektøren heller ikke 
statusopgørelsens øvrige elementer, dvs. tilgodehaven­
der, gæld, værdiansættelse og registrering af Fællesska­
bernes aktiver. Finansinspektøren efterprøver ikke 
40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
transaktioner i forbindelse med långivning og lånoptagel­
se (jf. punkt 13.9-13.20). Finansinspektørens rapporter til 
institutionen om fordringer, der ikke er konstateret eller 
indkasseret, omfatter fortsat ikke de vigtigste af disse 
fordringer, dvs. de beløb, der skal tilbagebetales som 
følge af svig eller uregelmæssigheder i den decentrale 
forvaltning i medlemsstaterne (egne indtægter, EUGFL, 
Garantisektionen). Kontrollen af forvaltningsregnska-
berne og status begrænses til generelle sammenholdelser, 
rimelighedskontrol og et begrænset antal mere detaljere­
de undersøgelser. Kontrollen giver sjældent anledning til 
rettidige berigtigelser og afsluttes ikke med en form for 
intern godkendelse af regnskaberne, som dog antages at 
blive »forelagt« finansinspektøren. 
Finansinspektørens funktion som intern revisor 
3.19. Uafhængigt af den forudgående kontrol har 
finansinspektøren beføjelse til at foretage efterfølgende 
kontrol i den udstrækning, det er fastsat i artikel 11 i 
forordningen om gennemførelsesbestemmelser til visse 
bestemmelser i finansforordningen. Heri hedder det, at 
finansinspektøren til enhver tid og om alle emner, der har 
finansielle virkninger, kan afgive rapporter til institu­
tionen, navnlig — og altså ikke udelukkende — om den 
forsvarlige økonomiske forvaltning. Finansinspektøren 
har i øvrigt taget skridt til at udvikle arbejdsmetoder, som 
burde sætte ham i stand til i væsentlig grad at udvide sit 
kendskab til svaghederne ved fællesskabssystemerne. 
Foruden de erfaringer, finansinspektøren har fra gen­
nemgangen af de talrige enkelttransaktioner, der forelæg­
ges til påtegning, har han fået kendskab til visse 
forvaltningsprocedurer og -systemer i forbindelse med 
den »risikoorienterede« revision, som han selvstændigt 
eller sammen med forvaltningsafdelingerne har gennem­
ført af afgrænsede områder. 
3.20. Mens finansinspektøren inden for de seneste 12 år 
har tilsendt de berørte anvisningsberettigede flere 
rapporter om gennemførelsen af foranstaltninger, som de 
er ansvarlige for, har han til gengæld kun afgivet fem 
rapporter til sin institution inden for rammerne af omtalte 
artikel 11. Den seneste går tilbage til 1984. Disse 
rapporter blev imidlertid ikke alle udarbejdet som følge af 
»risikoorienteret« revision og omhandlede egentlig ikke 
emner, som fra den interne revisions synspunkt fortjente 
særlig opmærksomhed, og som kunne få institutionen til 
selv at afhjælpe fejl eller mangler, der har betydning for 
forvaltningens kvalitet. Dette er ikke i sig selv overrasken­
de, for med det nuværende system er det vanskeligt for 
finansinspektøren efterfølgende at henlede institutionens 
opmærksomhed på fejl i forbindelse med forvaltningen, 
som han har sagt god for ved at give sin påtegning. Forholdet mellem finansinspektøren og 
Revisionsretten 
3.21. Den eksterne kontrol skal have et præcist indtryk 
af troværdigheden af det interne kontrolsystem. Dette 
forudsætter bl.a. fyldestgørende oplysninger om finansin­
spektørens arbejde, både i forbindelse med den forud­
gående kontrol af de enkelte udgiftstransaktioner 
(forhåndspåtegning) og den interne revision (efterfølgen­
de rapporter om systemsvagheder). 
3.22. Under påberåbelse af sin loyalitet over for sin 
institution giver finansinspektøren imidlertid ikke uden 
videre adgang til sine sagsakter og fremsender kun en del 
af sine kontrolrapporter. Han giver ikke meddelelse om 
nægtelser af påtegning, idet han er af den opfattelse, at der 
er tale om forberedende og ikke endelige akter. Finansin­
spektøren mener kun at være forpligtet til at fremsende 
oplysninger om tilfælde, hvor nægtelse af påtegning er 
tilsidesat. Denne holdning er så meget mere beklagelig, 
som påtegningen under det nuværende system er et 
centralt element i den interne kontrol. Uden det tydeligste 
bevis — nægtelsen af påtegning — for, at den interne 
kontrol fungerer forsvarligt, kan Retten vanskeligt 
forvisse sig om troværdigheden af denne del af det interne 
kontrolsystem og endnu vanskeligere bruge resultaterne 
som udgangspunkt for sin egen revision. Dette krav fra 
Rettens side er så meget mere berettiget, som finansin­
spektøren, i lighed med alle de øvrige EF-tjenestegrene, er 
underlagt bestemmelserne i finansforordningen og derfor 
skal give Retten »alle de oplysninger, som den mener at 
have brug for til udførelsen af sit hverv«. 
DEN ANVISNINGSBERETTIGEDE 
3.23. Den anvisningsberettigede har en vigtig rolle i det 
interne kontrolsystem, for så vidt som han frem for nogen 
anden er ansvarlig for de finansielle transaktioner, han 
iværksætter. Han er ansvarlig for kvaliteten af forvalt­
ningen inden for sit område og især for kvaliteten af de 
procedurer, han følger, når han skal træffe sine valg. 
Generelt påhviler det den anvisningsberettigede at sikre 
en forsvarlig anvendelse af de midler, han forvalter, og i 
disse tider med »budgetdisciplin« bør han påse, at de 
beslutninger, der træffes, gør det muligt i sidste ende at 
overholde de snævre budgetmæssige rammer. Når 
forvaltningen sker sammen med medlemsstaterne, har de 
ansvarlige personer i de enkelte medlemsstater det samme 
ansvar. I tilfælde af sådan delt forvaltning bør Fællesska­
bets anvisningsberettigede og de tilsvarende personer på 
nationalt plan samarbejde med henblik på at træffe 
passende foranstaltninger til sikring af en korrekt og 
sammenhængende forvaltning af fællesskabsmidlerne. 
3.24. Den anvisningsberettigede ville i højere grad være 
sig sit ansvar bevidst, især med hensyn til sikring af en 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 41 
forsvarlig økonomisk forvaltning, hvis finansinspektø-
rens forhåndspåtegning af forvaltningsakterne ikke 
dækkede området forsvarlig økonomisk forvaltning (2), 
og hvis finansinspektøren omvendt i forbindelse med den 
efterfølgende kontrol skulle henlede institutionens op­
mærksomhed på samtlige påviste tilfælde af uforsvarlig 
anvendelse af midlerne og derefter gennemgå disse 
tilfælde og foreslå forbedringer af forvaltningssystemerne 
for at undgå, at fejl gentages. 
REGNSKABSFØREREN 
3.25. Med hensyn til den centrale forvaltning er 
bestemmelserne vedrørende regnskabsførernes og for-
skudsbestyrernes ansvar utilstrækkelige. Den omstændig­
hed, at de kan drages til ansvar, giver kun en yderst 
begrænset garanti. Regnskabsføreren, som er ansvarlig 
for både forvaltningen af midlerne og regnskabsføringen, 
er økonomisk ansvarlig på visse områder, hvor finansin­
spektøren stort set ikke er inddraget, dvs. for sikring af de 
likvide midler, indkassering af fordringer og indtægter, 
den formelle rigtighed af udbetaling af midler til 
fordringshavere. Med hensyn til de transaktioner, som 
påtegnes af finansinspektøren, skal regnskabsføreren 
foretage en sidste kontrol (påvisning af materielle fejl, den 
frigørende kvitterings gyldighed, overholdelse af de i 
finansforordningen foreskrevne former) for at sikre 
lovligheden og den formelle rigtighed af transaktionerne. 
3.26. Regnskabsførerens økonomiske ansvar gøres 
gældende, når institutionen ikke meddeler ham »dechar­
ge«. Decharge meddeles imidlertid ikke som afslutningen 
på en særlig kontrolprocedure. Decharge kan endda 
meddeles, selv om Revisionsretten har konstateret 
uregelmæssigheder. Ansvaret dækkes normalt af en 
forsikring, som finansieres af institutionen, og som 
fritager regnskabsføreren for hans økonomiske ansvar. 
Regnskabsførerens garantikonto, som tilføres midler i 
form af institutionens godtgørelser til regnskabsføreren, 
skal udelukkende anvendes til at dække dette ansvar, hvis 
forsikringen ikke kommer til udbetaling, f.eks. fordi 
regnskabsføreren har begået en forsætlig fejl eller har 
gjort sig skyldig i grov uagtsomhed. I henhold til 
finansforordningen forudsætter anvendelse af garanti­
kontoen, at der indledes en disciplinærsag. Regnskabs­
førerens økonomiske ansvar er derfor stort set teoretisk 
og er utilstrækkeligt til at sikre, at de områder, som 
finansinspektøren ikke kontrollerer eller kontrollerer i 
utilstrækkeligt omfang, er garanteret mod uregelmæssig­
heder. 
(2) Jf. punkt 4.2 i udtalelse nr. 1/89 (EFT C 72 af 20.3.1989). STYRKELSE AF DET INTERNE 
KONTROLSYSTEM 
3.27. Når man ser bort fra finansinspektørens funktion, 
er det i første række den anvisningsberettigede, som er 
ansvarlig for, at forvaltningen af Fællesskabets midler er 
lovlig og formelt rigtig, og at principperne for en 
forsvarlig økonomisk forvaltning overholdes. I tilfælde 
af, at den anvisningsberettigede i forbindelse med 
betalinger ikke varetager sine opgaver på behørig vis, 
fungerer regnskabsføreren med hensyn til de i punkt 3.25 
omtalte formelle aspekter som et ekstra værn, fordi han 
entydigt og reelt er ansvarlig for likviditetsforvaltningen 
og regnskabsføringen. Denne ordning tager udgang­
spunkt i, at de pågældende medarbejdere handler inden 
for rammerne af klart definerede ansvarsområder. 
3.28. Det er vigtigt, at varetagelsen af disse ansvarsom­
råder giver resultater. Med henblik herpå har Retten i sin 
udtalelse nr. 1/89 henstillet, at der foretages adskillige 
ændringer af finansforordningen. Henstillingerne går i 
store træk ud på at frigøre finansinspektøren for ansvaret 
for en forudgående kontrol vedrørende den økonomiske 
forvaltnings forsvarlighed og at sætte ham i stand til at 
foretage en fuldstændig intern revision, idet han især 
tilskyndes til at gøre institutionen, eller de ansatte på de 
forskellige niveauer, opmærksom på samtlige mangler, 
der konstateres ved den anvisningsberettigedes eller 
regnskabsførerens arbejde og på svagheder ved kontrol­
lens opbygning. Fremfor at lade denne nuværende 
udvikling, som tvinger finansinspektøren til at gøre sig 
gældende allerede i forbindelse med de forberedende 
akter til de vigtigste beslutninger, fortsætte, er det faktisk 
absolut nødvendigt lidt efter lidt at ændre finansinspektø­
rens rolle. Finansinspektøren bør koncentrere sin indsats 
om økonomiforvaltning og forretningsgange, dvs. om 
rammerne for forvaltningen. 
3.29. Påtegningen burde kun være et af flere udtryks­
midler for den moderne finansinspektør. Den burde 
angive, at finansinspektøren har fået oplysning om 
samtlige finansielle transaktioner, og at han ved hjælp af 
selektive kontrolmetoder med stor sikkerhed kan atteste­
re, at transaktionerne er lovlige og formelt rigtige. 
3.30. Desuden bør finansinspektøren absolut udvide 
sine opgaver som intern revisor, således at han kan få et 
samlet overblik over samtlige institutionens finansielle 
transaktioner. Revisionen bør derfor udvides til at 
omfatte en regelmæssig detaljeret undersøgelse af regi­
strering af indtægter, indgåelse af forpligtelser og 
afholdelse af udgifter, samt af beholdningen af likvide 
midler, de elementer, som indgår i status, og opstillingen 
af regnskabet. Han bør desuden i større omfang foretage 
risikoorienteret revision af hele områder, som f.eks. de 
enkelte strukturfonde eller markedsordninger, med 
henblik på til stadighed at vurdere kvalitet og effektivitet. 
42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Finansinspektøren bør ligeledes foretage en særlig 
omhyggelig kontrol af regnskabsførernes arbejde, dels 
ved at attestere troværdigheden af institutionens boghol­
deri og status, dels ved at udtale sig til institutionen om, 
hvorvidt der bør meddeles regnskabsføreren decharge. 
3.31. Mindst én gang om året, og i påtrængende tilfælde 
oftere, bør finansinspektøren aflægge beretning til 
institutionen om forvaltningen af fællesskabsmidlerne. 
Han bør i givet fald dels anføre de fejl, en bestemt 
anvisningsberettiget eller regnskabsfører har begået i 
forbindelse med forvaltningen, dels foreslå, hvordan 
fejlene kan undgås fremover. På den måde giver 
finansinspektøren institutionen forvisning om, at det 
interne kontrolsystem som helhed fungerer tilfredsstillen­
de, idet samtlige mulige svagheder kan imødegås, påvises 
og afhjælpes. 3.32. Regnskabsførerens ansvar bør gøres gældende på 
en mere effektiv måde. Ethvert tab bør automatisk 
godtgøres ved hjælp af regnskabsførerens garantikonto. 
Ved tab, som overstiger det disponible beløb, men også 
ved tab, som regnskabsføreren i sidste ende frifindes for, 
når han ikke har gjort sig skyldig i fejl eller uagtsomhed, 
bør ad hoc procedurer gøre det muligt at sikre erstatning 
af de midler, institutionen har mistet. Under alle 
omstændigheder bør fællesskabsinstitutionerne spare de 
nuværende forsikringsudgifter ved at være deres egne 
forsikringsgivere, således som det er tilfældet i medlems­
staterne. Den frist, institutionerne har til at træffe 
afgørelse om at meddele regnskabsføreren decharge, bør 
reduceres til seks måneder fra den dag, forvaltnings­
regnskabet aflægges. Finansinspektøren vil således have 
tilstrækkelig tid til at udarbejde sin udtalelse. Budget­
myndigheden vil derved ydermere komme i besiddelse af 
oplysninger af afgørende betydning for afgørelsen om 
meddelelse af decharge. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 43 
KAPITEL 4 
Indtægter 
4.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 4.1 —4.3 
Egne indtægter fra moms 4.4 — 4.31 
Kommissionens kontrol med gennemførelsen af det sjette momsdirektiv 4.4 — 4.15 
Forvaltningen af egne indtægter fra moms 4.16 — 4.31 
Traditionelle egne indtægter 4.32 — 4.101 
Forvaltningen af de traditionelle egne indtægter 4.32 — 4.45 
Godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter 4.46 — 4.59 
Ufuldstændige toldangivelser 4.60 — 4.75 
Fællesskabets ordning for aktiv forædling 4.76 — 4.101 
INDLEDNING androg de egne indtægter fra moms 24 311 mio ECU eller 
58 % af de samlede indtægter. De traditionelle egne 
indtægter, bortset fra sukkerafgifter, androg 10 664 mio 
ECU eller 25 % af de samlede indtægter. 
4.1. Dette kapitel vedrører egne indtægter fra moms 
samt traditionelle egne indtægter (told og landbrugs-
afgifter, bortset fra sukkerafgifter), som overdrages 
Fællesskaberne i henhold til Rådets afgørelse 88/376/ 
EØF, Euratom af 24. juni 1988 ('). Kapitlet er delt i to 
hovedafsnit, som omhandler dels egne indtægter fra 
moms, dels traditionelle egne indtægter. Hvert af disse 
hovedafsnit indeholder et underafsnit om forvaltning. I 
det andet hovedafsnit omtaler Retten desuden sin 
undersøgelse af en vigtig toldordning, nemlig Fællesska­
bets ordning for aktiv forædling. 4.3. Den revision, der omtales i dette kapitel, vedrører 
perioder, der faldt ind under Rådets forordning (EØF, 
Euratom, EKSF) nr. 2891/77 (2) og 2892/77 (3). Forord­
ningerne er erstattet af Rådets forordning (EØF, 
Euratom) nr. 1552/89 (4) og 1553/89 (5). Den lære, der 
kan uddrages af tidligere erfaringer, er ikke desto mindre 
af betydning for den fremtidige forvaltning af indtægter­
ne, især når det tages i betragtning, at Kommissionens 
beføjelser er udvidet. 
4.2. Fællesskabernes egne indtægter fra moms udgør 
den væsentligste del af Fællesskabernes indtægter. I 1988 
(') EFT L 185 af 15.7.1988, s. 24. (2) 
(3) 
(4) 
(5) EFT L 336 af 27.12.1977, s. 
EFT L 336 af 27.12.1977, s. 
EFT L 155 af 7.6.1989, s. 1. 
EFT L 155 af 7.6.1989, s. 9. 
44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
EGNE INDTÆGTER FRA MOMS 
Kommissionens kontrol med gennemførelsen 
af det sjette momsdirektiv 
Forbindelsen mellem egne indtægter fra moms og 
momslovgivningen i medlemsstaterne 
4.4. I henhold til Rådets afgørelse 88/376/EØF, Eura-
tom af 24. juni 1988 om ordningen for Fællesskabernes 
egne indtægter beregnes egne indtægter fra moms ved 
anvendelse af en given sats på et momsgrundlag, der 
fastlægges ensartet for de enkelte medlemsstater. En rigtig 
beregning af egne indtægter fra moms forudsætter, at 
momslovgivningen anvendes korrekt. I artikel 2 i Rådets 
forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2892/77 af 19. 
december 1977 hedder det, at »grundlaget for momsind­
tægterne fastlægges ud fra de afgiftspligtige trans­
aktioner, der er nævnt i artikel 2 i Rådets sjette 
momsdirektiv 77/388/EØF (6)«, i det følgende benævnt 
direktivet. 
4.5. For at sikre, at egne indtægter fra moms fastlægges 
på behørig vis, er det i første instans nødvendigt, at 
medlemsstaternes lovgivning vedrørende direktivet er i 
overensstemmelse med fællesskabsretten. Pletten har 
derfor undersøgt Kommissionens ordninger til sikring af 
overensstemmelse mellem den nationale lovgivning og 
fællesskabsretten. 
Grundlaget for Kommissionens kontrol 
4.6. I henhold til EØF-Traktatens artikel 155 skal 
Kommissionen for at sikre fællesmarkedets funktion og 
udvikling drage omsorg for gennemførelse n af de i 
Traktaten indeholdte bestemmelser og af de bestemmel­
ser, som med hjemmel i denne træffes af institutionerne. I 
henhold til Traktatens artikel 5 træffer medlemsstaterne 
alle egnede foranstaltninger og »letter Fasllesskabet 
gennemførelsen af dets opgaver«. Såfremt en medlems­
stat ikke overholder en forpligtelse, der påhviler den i 
henhold til Traktaten, kan Kommissionen i henhold til 
artikel 169 indbringe sagen for Domstolen. 
(6) EFTL 145 af 13.6.1977, s. 2. 4.7. Hvad angår direktiver, hedder det i Traktatens 
artikel 189: »Et direktiv er med hensyn til det tilsigtede 
mål bindende for enhver Medlemsstat, som det rettes til, 
men overlader det til de nationale myndigheder at 
bestemme form og midler for gennemførelsen«. Direkti­
vet skal omsættes til national lovgivning, og Kommissio­
nen følger med henblik på at opfylde sine forpligtelser i 
henhold til Traktaten i denne forbindelse den frem­
gangsmåde, at medlemsstaterne skal give den nærmere 
oplysninger om samtlige relevante love eller administrati­
ve bestemmelser. 
4.8. I henhold til Kommissionens ordning til vurdering 
af, om nationale foranstaltninger er i overensstemmelse 
med fællesskabsdirektiver, foretages der en indledende 
efterprøvelse af national lovgivning samt et fortløbende 
systematisk tilsyn med samtlige ændringer af nationale 
bestemmelser og fortolkninger samt registreringen heraf. 
Endvidere blev det i denne forbindelse allerede i 1979 
bestemt, at der med henblik på intern kontrol skulle 
afgives en »erklæring om overensstemmelse«. Anses 
nationale bestemmelser ikke for at være i overensstem­
melse med fællesskabsdirektiver, bør der tages skridt til at 
korrigere dette forhold. Som det fremgår af det følgende, 
fungerer proceduren for vurdering af overensstemmelse 
stort set ikke i forbindelse med det sjette momsdirektiv. 
Gennemførelse af Kommissionens kontrol og sikring af 
egne indtægter fra moms 
4.9. Ved at sammenholde nationale bestemmelser har 
man et vigtigt middel til sikring af en ensartet anvendelse 
af direktivet i medlemsstaterne. Medmindre Kommissio­
nen har et arkiv, som omfatter samtlige nationale 
bestemmelser vedrørende gennemførelsen af direktivet — 
love, forordninger, bekendtgørelser, cirkulærer — kan 
den selvfølgelig ikke gennemføre en undersøgelse af 
overensstemmelsen med direktivet eller foretage en 
hensigtsmæssig sammenholdelse af nationale bestemmel­
ser. I denne forbindelse bemærkede Retten følgende: 
(a) Efter udløbet af fristen for fremsendelse af relevante 
nationale bestemmelser umiddelbart efter vedtagel­
sen af direktivet i 1977 blev der ikke indført en fast 
procedure for medlemsstaternes løbende fremsendel­
se til Kommissionen af samtlige relevante oplysninger 
om nationale bestemmelser. Retten gjorde allerede 
opmærksom på problemer af denne art i årsberet­
ningen for 1986 (7). Der fremsendes endnu ikke 
systematisk oplysninger til Kommissionen om samt­
lige nationale bestemmelser vedrørende gennemførel­
sen af direktivet. 
(7) Årsberetning for regnskabsåret 1986, punkt 4.9, og 
Kommissionens svar. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 45 
(b) Manglen på ensartede procedurer afspejles i den 
forskel, der er på de oplysninger om national 
lovgivning, som findes i Kommissionens dokumenta-
tionsafdelinger. Der findes oplysninger om den 
grundlæggende nationale lovgivning i samtlige med­
lemsstater, men med hensyn til ændringer heraf 
bemærkedes det, at Grækenland, Irland, Italien og 
Det forenede Kongerige udelukkende fremsender 
oplysninger om ændringer, når Kommissionens 
afdelinger bliver opmærksom herpå og anmoder om 
disse oplysninger. 
(c) Bortset fra oplysninger om den grundlæggende 
nationale lovgivning og enkelte ændringer heraf 
fandtes der intet fuldstændigt og systematisk bear­
bejdet materiale i Kommissionens dokumentations-
afdelinger om nationale bestemmelser med tilknyt­
ning hertil. Mange af de foreliggende oplysninger er 
stort set indhentet på foranledning af enkelte 
medarbejdere i Kommissionen, der har udvist 
interesse for denne sag, og er ikke fremkommet på 
grund af en ordning, der sætter Kommissionen i stand 
til at bedømme, om, eller i hvilket omfang, den 
foreliggende dokumentation vedrørende de nationale 
bestemmelser er fuldstændig. 
(d) Selv om Kommissionen i svarene til Rettens bemærk­
ninger i årsberetningen for 1986 forpligtede sig til at 
foretage en systematisk tværgående undersøgelse, har 
den hidtil kun indsamlet og påbegyndt en gennem­
gang af de grundlæggende retsforskrifter for nogle af 
medlemsstaterne. 
4.10. Kommissionens beretning om funktionen af det 
fælles merværdiafgiftssystem (8) forelagt i henhold til 
artikel 34 i direktivet viser dels de vanskeligheder, der er 
forbundet med undersøgelsen af overensstemmelsen med 
direktivet, dels følgerne af manglen på en systematisk 
fremgangsmåde. På trods af store forsinkelser i forbindel­
se med udarbejdelsen af beretningen vedrører den faktisk 
fortrinsvis bestemte tilfælde og situationer. I beretningen 
fremhæves visse vanskeligheder, men funktionen af det 
fælles merværdiafgiftssystem behandles ikke som sådan. 
Kommissionens beretning til Europa-Parlamentet om 
kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten (9) 
indeholder intet om de nationale momslovgivningers 
overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne. Efter 
Rettens opfattelse havde det været ønskeligt, om dette 
spørgsmål var blevet behandlet i beretningen. 
4.11. På grund af uvished og mangel på klart fastlagte 
procedurer i forbindelse med vurderingen af nationale 
bestemmelser og deres overensstemmelse med direktivet 
foretager Kommissionens tjenestegrene ikke en system-
(8) Dok. KOM(88) 799, endelig udg. 
(9) Dok. KOM(88) 425, endelig udg. atisk vurdering af overensstemmelser. I marts 1989 var 
der endnu ikke foretaget en vurdering af overensstemmel­
sen for Spanien, som har overdraget egne indtægter fra 
moms siden januar 1986, eller for Grækenland, som har 
overdraget egne indtægter fra moms siden januar 1987. 
Portugal har overdraget egne indtægter fra moms siden 
januar 1989. Med hensyn til de øvrige medlemsstater 
vedrører vurderingerne kun direktivets indførelse i 1979-
1980 og er ikke ajourført siden. 
4.12. Desuden har Kommissionen tendens til at anse 
gældende bestemmelser for at være i overensstemmelse 
med fællesskabsretten, medmindre der konstateres 
overtrædelser heraf. Bestemmelser, som tidligere er 
vurderet, gøres ikke til genstand for yderligere undersø­
gelser. Sådanne forhold giver naturligvis ingen garanti 
for, at de nationale bestemmelser er i overensstemmelse 
med fællesskabsretten. 
Konklusioner 
4.13. Den forskel, der er på de nationale retsakter, 
Kommissionen har til rådighed, og mangelen på præcise 
interne regler om de kontrolmetoder og -procedurer, som 
er nødvendige for at vurdere, i hvor høj grad de nationale 
bestemmelser er i overensstemmelse med direktivet, gør 
det vanskeligt at bestemme, i hvilket omfang medlemssta­
ternes momslovgivning er i overensstemmelse med 
direktivet. Dette er en alvorlig sag, da en korrekt 
fastlæggelse af grundlaget for egne indtægter fra moms 
tydeligt er afhængig af, at de nationale momsbestemmel­
ser er i overensstemmelse med direktivet. 
4.14. Retten skal minde om, at den i årsberetningen for 
1986 fremhævede, at Kommissionen er forpligtet til at 
»gennemgå den nationale lovgivning med henblik på at 
efterprøve, om den er i overensstemmelse med Rådets 
sjette momsdirektiv«. Kommissionen svarede dengang: 
»De problemer, som Revisionsretten har fremdraget, er 
ved at blive løst«. Kommissionen anførte endvidere: »Fra 
1. juli 1987 foretages en gennemgang og systematisk 
analyse af lovgivningen i samtlige medlemsstater uden 
undtagelse«. Rettens gennemgang af udviklingen siden 
1986 viser imidlertid, at Kommissionens forsikringer 
endnu ikke er omsat i konkret handling. 
4.15. Retten er af den opfattelse, at kontrolordningen, 
som den anvendes af Kommissionen, ikke sikrer, at 
samtlige nationale bestemmelser er i overensstemmelse 
med fællesskabsretten, og at gennemførelsen af direktivet 
får sammenlignelige resultater i alle medlemsstaterne. 
46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Forvaltningen af egne indtægter fra moms 
Indledning 
4.16. Egne indtægter fra moms overdrages i første 
omgang Fællesskaberne på et foreløbigt grundlag. De 
beløb, som overdrages hver måned, svarer til en tolvtedel 
af budgettet for det pågældende år. Inden den 1. juli hvert 
år skal medlemsstaterne imidlertid indsende en årlig 
oversigt over de egne indtægter fra moms, som rent 
faktisk skal overdrages for det forudgående regnskabsår. 
Differencen mellem tallene i oversigterne og de foreløbige 
beløb bogføres, hvad enten saldoen er negativ eller 
positiv, den første hverdag i august måned i samme år. 
4.17. Inden for rammerne af forordning (EØF, Eura-
tom, EKSF) nr. 2892/77 har Kommissionen beføjelse til 
at efterprøve de årlige oversigter, den modtager, og i 
henhold til artikel 10b i denne forordning, som ændret 
ved forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 3625/83 (10), 
kan disse oversigter berigtiges på de punkter, hvor det 
måtte være nødvendigt. I henhold til artikel 10b kan 
berigtigelser foretages efter aftale mellem Kommissionen 
og medlemsstaterne. Berigtigelserne kan foretages med 
tilbagevirkende kraft inden for maksimalt tre år, 
medmindre Kommissionen eller medlemsstaten formelt 
har taget »forbehold«. Et »forbehold« tages, når der ikke 
er opnået enighed om en berigtigelse. Selv i dette tilfælde 
har Kommissionen i henhold til artikel 10b beføjelse til 
efter en »fornyet undersøgelse« af forholdene at træffe de 
foranstaltninger, den skønner nødvendige for at sikre 
Fællesskabernes egne indtægter fra moms. 
4.18. 108 mio ECU blev overdraget som følge af 
berigtigelser af de årlige oversigter fra 1986 til 1988. 
4.19. I finansforordningens artikel 23 (n) hedder det: 
»Enhver foranstaltning, der kan afføde eller ændre en 
fordring for Fællesskaberne, skal først gøres til genstand 
for forslag fra vedkommende anvisningsberettigede«. Et 
sådant forslag til konstatering af fordringen skal sammen 
med en indtægtsordre på det pågældende beløb frem­
sendes til finansinspektøren til påtegning. I henhold til 
artikel 15 i gennemførelsesbestemmelserne til finansfor­
ordningen (12) udfærdiges der imidlertid, selv når fordrin­
gens størrelse ikke kendes, et forslag til finansinspektøren 
til påtegning, og det skønnede beløb og den forventede 
forfaldsdato angives så vidt muligt. Når Kommissionen 
tager skridt til at indkassere en fordring i henhold til egne 
(•0) EFT L 360 af 23.12.1983, s. 3. 
(il) EFT L 356 af 31.12.1977, s. 10. 
C2) EFT L 360 af 19.12.1986, s. 3. indtægter fra moms, anmoder den medlemsstaten om at 
beregne det skyldige beløb og at overdrage det inden for 
tre måneder. 
Svagheder ved de nuværende procedurer 
4.20. Selv om Kommissionen følger procedurer, som er 
beskrevet i dens anden beretning (13) om gennemførelsen 
af forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2892/77, som 
ændret, har Retten bemærket, at de ansvarlige tjeneste­
grene i Kommissionen ikke har fået formelle instrukser 
om, hvilke procedurer der skal følges, når Kommissionen 
i henhold til artikel 10b i forordning (EØF, Euratom, 
EKSF) nr. 2892/77, som ændret ved forordning (EØF, 
Euratom, EKSF) nr. 3625/83, anser det for nødvendigt at 
træffe visse foranstaltninger i mangel af en medlemsstats 
samtykke. I mange tilfælde af uoverensstemmelse mellem 
en medlemsstat og Kommissionen, hvor én af parterne 
har taget »forbehold«, er undersøgelsen af uoverensstem­
melserne blevet udskudt indtil den følgende almindelige 
stedlige kontrol af den årlige oversigt i den pågældende 
medlemsstat. 
4.21. Denne stedlige kontrol finder kun sted én gang om 
året, og »forbehold« kan eksistere og eksisterer rent 
faktisk i flere år. Der bør ske en hurtig og automatisk 
opfølgning af forbehold efter en fast tidsplan, og 
medlemsstaterne bør anmodes om straks at fremsende 
samtlige oplysninger og bilag, som Kommissionen anser 
for nødvendige med henblik på at fastlægge tilstedeværel­
sen og størrelsen af de pågældende egne indtægter. Ved 
udgangen af 1988 konstaterede Retten 24 forbehold, 
hvorom der endnu ikke var truffet afgørelse. Det drejer 
sig om følgende forbehold: ét fra 1981 (UK), to fra 1985 
(L + D), to fra 1986 (F + UK), fire fra 1987 (F + UK) og 
de resterende fra 1988. 
4.22. Retten konstaterede, at forbehold ikke registreres 
i Kommissionens regnskaber. Det er nødvendigt med en 
regnskabsmæssig registrering af samtlige forbehold, 
således at der sikres en hensigtsmæssig og effektiv 
opfølgning. 
Følger for egne indtægter af overtrædelser af 
momslovgivningen 
4.23. Overtrædelser af Fællesskabernes momslovgiv­
ning i medlemsstaterne kan få følger for egne indtægter 
fra moms. Derfor er det vigtigt med et tæt samarbejde 
mellem samtlige de tjenestegrene i Kommissionen, som er 
ansvarlige for de enkelte områder. Retten bemærkede 
imidlertid, at de kvartalsvise koordineringsmøder, som 
blev indført i 1983 for samtlige berørte tjenestegrene, nu 
ikke længere finder sted. I forbindelse med egne indtægter 
(13) Dok. KOM(88) 99, endelig udg. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 47 
har det bl.a. medført, at der kan opstå unødvendige 
forsinkelser ved fastlæggelsen og indkasseringen af de 
pågældende beløb. 
4.24. Med hensyn til to formodede overtrædelser af 
momslovgivningen, som Kommissionen fik kendskab til i 
henholdsvis december 1987 og marts 1988, bemærkede 
Retten, at Kommissionen ikke havde taget forbehold i 
forbindelse med de pågældende årlige oversigter over 
egne indtægter fra moms. Selv i de tilfælde, hvor 
Kommissionen har anlagt sag i henhold til Traktatens 
artikel 169, har den ikke taget forbehold i forbindelse med 
de pågældende oversigter over egne indtægter fra moms. 
Retten konstaterede ét sådant tilfælde (D), der gik tilbage 
til januar 1988. Retten konstaterede ligeledes tre tilfælde 
(GR, D, E) fra 1987 og 1988, hvor der var anlagt sag i 
henhold til EØF-Traktatens artikel 169, men hvor 
Kommissionen i strid med sine egne interne koordine-
ringsprocedurer ikke havde udfærdiget en betalings-
anmodning for de pågældende egne indtægter. I ét tilfælde 
(D) blev denne betalingsanmodning udfærdiget med mere 
end et års forsinkelse, hvilket medførte, at der ikke kunne 
kræves renter for denne periode. Det skulle næppe være 
nødvendigt at fremhæve, at Kommissionen altid bør 
undersøge, om der er følger for Fællesskabernes indtæg­
ter, når der er mistanke om overtrædelse af momslovgiv­
ningen. I tvivlstilfælde bør Kommissionen under alle 
omstændigheder som en sikkerhedsforanstaltning auto­
matisk tage forbehold i forbindelse med den pågældende 
årlige oversigt og sætte en frist for fastlæggelse af 
fordringen. 
Kontrol af berigtigelser 
4.25. Kommissionen bør være særlig opmærksom på at 
kontrollere de beløb, medlemsstaterne indbetaler efter 
ændringer af de årlige oversigter. I praksis ledsages 
overførsler ikke af bilag, som kan sætte Kommissionen i 
stand til at kontrollere, om en indbetaling dækker hele det 
skyldige beløb. Retten bemærkede, at i fem tilfælde af 
berigtigelser dækkede de beløb, der først blev indbetalt, 
kun henholdsvis 0,1 %, 18 %, 44 %, 57 % og 95 % af de 
beløb, som Kommissionen og de pågældende medlems­
stater til sidst blev enige om. 
Rente af forsinkede indbetalinger 
4.26. I henhold til artikel 11 i Rådets forordning (EØF, 
Euratom, EKSF) nr. 2891/77 skal der betales rente efter 
»enhver forsinkelse af krediteringen af den i artikel 9, stk. 
1, foreskrevne konto«. Når Kommissionen og en 
medlemsstat er uenige om beløbet af de skyldige egne 
indtægter fra moms, og én af parterne har taget 
forbehold, skal der først betales rente fra den dato, Kommissionen har fastsat i den endelige betalings-
anmodning. Det kan tage flere år fra det tidspunkt, hvor 
der først blev taget forbehold, inden en sådan anmodning 
udfærdiges. Enhver forsinkelse i forbindelse med indbeta­
lingen af egne indtægter bør medføre, at der skal betales 
renter. Dette er efter Rettens opfattelse hensigten med 
artikel 11. 
Delvis indbetaling af skyldige beløb 
4.27. Selv i de tilfælde, hvor det har været forudset, at 
der skulle betales rente, har Retten bemærket, at man, når 
blot en del af det skyldige beløb er indbetalt, undlader at 
kræve renter af saldoen. 
4.28. I ét tilfælde vedrørende Det Forenede Kongerige 
blev der på grund af manglende præcision fra Kommis­
sionens side med hensyn til fristerne i betalingsanmod-
ningen kun krævet rente af de skyldige beløb for en del af 
den pågældende periode. Retten har dog med tilfredshed 
bemærket, at Kommissionen nu har ændret betalings-
anmodningens standardformulering med henblik på at 
undgå, at en sådan situation opstår på ny. 
Forsinket indbetaling af renter 
4.29. Retten har konstateret, at selv når fristen for 
indbetaling af de skyldige indtægter er overskredet, 
udsteder den anvisningsberettigede ikke altid en indtægts-
ordre for de skyldige renter. Dette er efter Rettens 
opfattelse i strid med finansforordningens artikel 23. 
4.30. I praksis foregår det således, at hvis skyldige egne 
indtægter ikke indbetales inden den givne frist, udstedes 
der en ny betalingsanmodning, som dækker de skyldige 
renter, og der fastsættes en frist for indbetaling af 
renterne. Renteindbetalingerne kan herved forsinkes 
unødvendigt. Det skyldige beløb og renterne bør betales 
samtidigt på så tidligt et tidspunkt som muligt. Retten er 
af den opfattelse, at indbetalinger først bør modregnes 
eventuelt skyldige renter, mens en eventuel saldo 
modregnes selve det skyldige beløb. Denne frem­
gangsmåde er faktisk i overensstemmelse med artikel 9 i 
Kommissionens egne interne regler for opkrævning af 
udestående fordringer. Betales renterne efter selve det 
skyldige beløb, bør der i det mindste opkræves renters 
rente. 
48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Konklusioner 
4.31. En korrekt anvendelse af finansforordningen 
indebærer, at Kommissionen træffer de i artikel 23 
anførte foranstaltninger, så snart de enkelte afdelinger 
bliver opmærksomme på forhold, som kan afføde en 
fordring. Retten er af den opfattelse, at der ikke føres en 
tilstrækkelig streng kontrol med fordringer vedrørende 
egne indtægter fra moms, som er fastlagt af Kommissio­
nens afdelinger på forskellig måde og på grundlag af 
forskellige kilder. Finansforordningen tilsigter indkasse­
ring af samtlige Fællesskabets fordringer uden undtagel­
se, idet fordringer straks skal bogføres, og indtægtsordrer 
også skal udfærdiges, selv om fordringens størrelse er 
ukendt. Den måde, Kommissionen anvender forordnin­
gen på, har ikke blot betydning for, om skyldige beløb 
fastlægges rettidigt og korrekt, men også for om det er 
muligt at indkassere hele fordringen på grund af 
bestemmelser om tilbagevirkende kraft i artikel 10b i 
forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2892/77, som 
ændret ved forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 
3625/83. Der er mulighed for, at dette kan få en negativ 
indvirkning på fastsættelsen af frister for indbetalinger, 
og det samme gælder adgangen til at pålægge renter. Af de 
108 mio ECU, som blev omtalt i pkt. 4.18, blev 75 % 
betalt uden rente, fordi der ikke var fastsat nogen frist for 
indbetaling. Retten skal henstille, at Kommissionen 
foretager en detaljeret gennemgang af sine regler for 
opkrævning af udestående fordringer med henblik på at 
sikre en nøje overholdelse af finansforordningen (jf. også 
punkt 3.17-3.18 og 3.29-3.31). 
TRADITIONELLE EGNE INDTÆGTER 
Forvaltningen af de traditionelle egne 
indtægter 
4.32. Retten har undersøgt følgende aspekter ved 
forvaltningen og kontrollen af de traditionelle egne 
indtægter: tilstedeværelsen af behørige regnskabsmæssige 
oplysninger og oplysninger til brug for forvaltningen, 
virkningen af Kommissionens tilsyn, vurderingen af 
medlemsstaternes ordninger og retsforskrifternes hen­
sigtsmæssighed. 
Regnskabsmæssige oplysninger 
4.33. De månedlige regnskabsoversigter over egne 
indtægter, som medlemsstaterne fremsender til Kommis­
sionen, er den vigtigste informationskilde med hensyn til 
de traditionelle egne indtægter. I praksis accepteres det, at 
oplysningerne i første omgang fremsendes pr. telex uden bilag, og derfor kan Kommissionen kun foretage en 
begrænset kontrol på dette tidspunkt. Telexen danner i 
virkeligheden grundlag for den indtægtsordre, som den 
anvisningsberettigede udsteder. 
4.34. Under alle omstændigheder er de regnskabs­
mæssige oplysninger i de månedlige oversigter ikke 
tilstrækkeligt detaljerede, og der anvendes ikke en 
standardiseret kontoplan, selv om Kommissionen tid­
ligere har forsøgt at indføre en sådan. Der anføres kun 
bruttobeløb for de enkelte budgetposter, berigtigelser kan 
sjældent identificeres, og oplysningerne om refusion og 
tilbagebetaling er ufuldstændige. Der gives enkelte 
oplysninger om landbrugsafgifter, men der er stor forskel 
på oplysningerne fra de enkelte medlemsstater, og derfor 
er det ikke muligt at foretage en egentlig vurdering af de 
anførte beløb. Der er tydeligt behov for en mere 
hensigtsmæssig kontoplan og for en nøje fastlagt og 
detaljeret regnskabsopstilling med en fælles terminologi, 
som medlemsstaterne skal overholde (jf. også punkt 4.51-
4.53 og 4.58). 
Oplysninger til brug for forvaltningen 
4.35. Ud over de månedlige oversigter har Kommissio­
nen også andre muligheder for at indhente oplysninger 
om fastlæggelsen og overdragelsen af egne indtægter. Af 
særlig betydning er de årlige sammenfattende regnskaber 
og de halvårlige beretninger, som medlemsstater frem­
sender til Kommissionen i henhold til Rådets forordning 
(EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 af 19. december 
1977. For at oplysningerne skal være til nytte, bør de 
fremsendes hurtigt. Retten konstaterede imidlertid, at der 
går fra fire måneder til over et år fra afslutningen af en 
given periode, til oplysningerne fremsendes. I begyndel­
sen af 1989 havde en medlemsstat — Italien — f.eks. 
endnu ikke fremsendt oplysningerne for 1987. 
4.36. Der var betydelig forskel på beretningernes 
indhold. Retten bemærkede, at de fremsendte oplys­
ninger var meget uensartede, og at der manglede vigtige 
oplysninger, som f.eks. kontrolresultaterne og omfanget 
af den foretagne kontrol. 
Virkningen af Kommissionens tilsyn 
4.37. I henhold til artikel 18 i Rådets forordning (EØF, 
Euratom, EKSF) nr. 2891/77 har Kommissionen mu­
lighed for at deltage i medlemsstaternes kontrolforan­
staltninger, og denne mulighed udgør et vigtigt kontrol­
redskab. Kommissionen kan imidlertid ikke udnytte dette 
redskab fuldt ud, idet dens revision ikke er baseret på en 
sammenhængende strategi med en klar beskrivelse afmål 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 49 
og et program, der skal sikre, at disse mål nås. Antallet af 
kontrolbesøg (ét eller to pr. medlemsstat om året) 
bestemmes ikke ud fra det pågældende beløb af egne 
indtægter eller de mere eller mindre komplicerede 
ordninger i medlemsstaterne. Kommissionens kontrol 
omfatter heller ikke en systematisk efterprøvning af 
regnskaberne. Der tages sjældent hensyn til kontrolforan­
staltningernes finansielle resultater, fordi der ikke 
foretages en systematisk opfølgning i Fællesskabernes 
regnskabssystem. Som eksempel herpå bemærkede 
Retten i forbindelse med Det Forenede Kongerige, at 
force majeure blev gjort gældende i 21 tilfælde af 
manglende indkassering af egne indtægter, svarende til i 
alt 842 832 ECU. Selv om Kommissionen ikke var enig 
heri, blev de pågældende egne indtægter alligevel ikke 
overdraget (jf. også punkt 6.155). 
Vurdering af Kommissionens tilsyn 
4.38. Retten er af den opfattelse, at Kommissionens 
tilsyn med medlemsstaternes ordninger for fastlæggelse 
og regnskabsføring af egne indtægter ville blive forbedret, 
såfremt den anvendte en mere metodisk og omfattende 
fremgangsmåde, der var baseret på bedre dokumenta­
tionsmateriale. Kommissionens tjenestegrene råder gan­
ske vist over oplysninger, men de er ikke fyldestgørende, 
de er vanskeligt tilgængelige og ofte ikke underbygget 
systematisk. Kommissionen kan derfor ikke vurdere, 
hvor effektive ordningerne er. Medlemsstaternes interne 
kontrolforanstaltninger kunne, hvis de blev koordineret 
med Kommissionens kontrol på en hensigtsmæssig måde, 
generelt være medvirkende til at gøre Fællesskabets 
ordning for egne indtægter mere troværdig. 
Retsgrundlaget 
4.39. Ovennævnte forhold skyldes til dels, at retsgrund­
laget er uhensigtsmæssigt og ufuldstændigt. De to 
forordninger, som vedrører forvaltningen af og kon­
trollen med egne indtægter — finansforordningen og de 
grundlæggende gennemførelsesbestemmelser for egne 
indtægter, Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 
2891/77 — indeholder ikke direkte bestemmelser om en 
obligatorisk og systematisk efterprøvelse af, om med­
lemsstaternes månedlige indbetalinger af traditionelle 
egne indtægter er korrekte. 
4.40. Da de månedlige indbetalinger foretages på et 
tidspunkt, hvor Kommissionen ikke råder over alle de 
oplysninger, der er nødvendige for at efterprøve, om 
indbetalingerne er korrekte, bør de kun betragtes som 
foreløbige. Der må imidlertid nødvendigvis sættes en frist 
for, hvornår medlemsstaterne skal have tilsendt Kommis­
sionen nærmere oplysninger om de fastlagte egne indtægter, de indkasserede egne indtægter og eventuelle 
berigtigelser af tidligere indsendte tal, herunder berigti­
gelser af månedlige oversigter, som allerede er sendt til 
Kommissionen. Efter fristens udløb bør Kommissionen 
have rimelig vished for, at samtlige skyldige beløb er 
betalt, og den bør således være i stand til at foretage en 
endelig regnskabsafslutning. Retten skal i denne forbin­
delse gøre opmærksom på, at i henhold til artikel 2 i 
Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 (14) 
om efteropkrævning af import- eller eksportafgifter kan 
der ikke foretages en efteropkrævning af afgifterne efter et 
tidsrum af tre år at regne fra bogføringstidspunktet. 
Følger for egne indtægter 
4.41. I betragtning ikke blot af fællesskabsbestemmel­
sernes uhensigtsmæssige karakter, men også af den måde, 
Kommissionen anvender disse bestemmelser på, er 
Retten af den opfattelse, at Kommissionen ikke er i stand 
til at sikre, at de traditionelle egne indtægter, som 
overdrages til Fællesskabet, svarer til de skyldige beløb. 
På grund af Kommissionens fremgangsmåde ved kontrol 
af Fællesskabets indtægter er der opstået en situation, 
hvor de fleste medlemsstater i strid med bestemmelserne i 
forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 kun 
overdrager de indkasserede indtægter og ikke de fastlagte 
beløb. Desuden har man kunnet konstatere alt for store 
forsinkelser ved fastlæggelsen af egne indtægter, f.eks. i 
forbindelse med ufuldstændige oversigter (jf. også punkt 
3.4, 3.7, 3.17-3.18, 4.71-4.72). 
Konklusion 
4.42. I betragtning af foranstående bemærkninger er det 
klart, at Kommissionens forvaltning af og kontrol med 
egne indtægter nødvendigvis bør udbygges væsentligt, 
således at budgetmyndigheden kan være rimeligt forvisset 
om, at Fællesskabernes egne indtægter er fastlagt, 
indkasseret og overdraget på rette måde. Retten er 
imidlertid af den bestemte opfattelse, at dette forudsætter, 
at Kommissionen har de fornødne beføjelser til at 
revidere medlemsstaternes regnskaber og kan følge klart 
fastlagte kontrolprocedurer. Selv om momsordningen 
ikke er perfekt, er der fastlagt gennemførelsesbestemmel­
ser hertil, som i det mindste omfatter regler for, hvilke 
foranstaltninger der skal træffes, såfremt der gøres 
indsigelse mod Fællesskabets fordringer. På dette område 
er ordningen for de traditionelle egne indtægter behæftet 
med en mangel, som nødvendigvis må afhjælpes. 
Kommissionens kontrol ville desuden blive styrket, hvis 
fremgangsmåden ved indtægtsføring blev bragt i overens­
stemmelse med fremgangsmåden ved udgiftsføring, og 
O4) EFT L 197 af 3.8.1979, s. 1. 
50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
hvis budget- og regnskabskontoplanen for Fællesskabets 
indtægter var mere fuldstændig. 
4.43. Retten har fremsat sine synspunkter om disse 
forhold i to på hinanden følgende udtalelser om forslag til 
Rådets forordning om gennemførelse af afgørelsen af 24. 
juni 1988 om ordningen for Fællesskabets egne indtægter 
(udtalelse nr. 8/88 af 17. november 1988) (15) og om en 
generel revision af forslaget til Rådets forordning om 
ændring af finansforordningen vedrørende De Europæi­
ske Fællesskabers almindelige budget (udtalelse nr. 1/89 
af 9. februar 1989) (i*). 
4.44. Det er af afgørende betydning, at Kommissionen 
optræder mere dynamisk i sin rolle som tilsynsførende. 
Kommissionen bør udnytte enhver mulighed for at 
foretage en korrekt vurdering af de egne indtægter, som 
skal overdrages, og træffe beslutning om nødvendige 
berigtigelser. Dette forudsætter bedre regnskabsmæssige 
og finansielle oplysninger end dem, der foreligger på 
indeværende tidspunkt, samt et grundigere kendskab til 
og en mere indgående vurdering af medlemsstaternes 
interne kontrolforanstaltninger (jf. også punkt 3.29-
3.31). 
4.45. Medlemsstaterne har ikke ret til at fritage sig selv 
for forpligtelser, der er pålagt dem i henhold til 
fællesskabsbestemmelser. Retten er af den opfattelse, at 
når Kommissionen ikke insisterer på at få indbetalt 
samtlige fastlagte egne indtægter, uanset om medlemssta­
terne har opkrævet dem eller ej, giver den afkald på 
indtægter, som med rette skyldes Fællesskabet. 
Godtgørelse af eller fritagelse for import- eller 
eksportafgifter 
Indledning 
4.46. Varers overgang til fri omsætning og den dermed 
forbundne fastlæggelse af told er i princippet uigenkalde­
lige handlinger. I henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 
1430/79 af 2. juli 1979 med ændringer (17), i det følgende 
benævnt forordningen, kan der imidlertid under visse 
omstændigheder ydes godtgørelse af eller indrømmes 
fritagelse for import- eller eksportafgifter. Godtgørelse 
defineres i forordningen som hel eller delvis tilbagebeta­
ling af erlagte import- eller eksportafgifter, mens 
(•5) EFT C 331 af 8.12.1988, s. 31. 
('«) EFT C 72 af 20.3.1989, s. 1. 
(»7) EFTL 175 af 12.7.1979, s. 1. fritagelse betyder afståelse fra hel eller delvis opkrævning 
af de import- eller eksportafgifter, som er bogført i 
medlemsstaterne, men som endnu ikke er erlagt. 
4.47. Samtlige former for traditionelle egne indtægter 
kan gøres til genstand for godtgørelser eller fritagelser, 
som er et vigtigt aspekt ved den økonomiske forvaltning 
af fællesskabsbudgettet. Den tilsvarende finansielle 
virkning kan ikke bestemmes, da de pågældende beløb 
ikke anføres særskilt i samtlige medlemsstaters månedlige 
oversigter over egne indtægter. Det drejede sig om et 
beløb på 92 mio ECU i 1987 og 66 mio ECU i 1988 for de 
fire medlemsstater (Belgien, Danmark, Irland og Det 
Forenede Kongerige), som fremsender nærmere oplys­
ninger (jf. punkt 4.51). De månedlige oversigter fra alle 
mellemsstater bør indeholde oplysninger om samtlige 
berigtigelser vedrørende egne indtægter. Selv om Retten 
over en periode på ni år i fire tidligere årsberetninger (18) 
har henledt opmærksomheden på, at der mangler 
tilstrækkelige finansielle oplysninger og oplysninger til 
brug for forvaltningen i de månedlige oversigter, har alle 
medlemsstater endnu ikke truffet afhjælpende foranstalt­
ninger, hvilket må betegnes som utilfredsstillende. 
4.48. Retten har undersøgt de relevante fællesskabs­
bestemmelser og deres anvendelse. Med henblik herpå 
blev der aflagt revisionsbesøg i Forbundsrepublikken 
Tyskland, Grækenland, Nederlandene og Spanien, og der 
blev ført drøftelser med Kommissionen. 
Beskrivelse af ordningen 
4.49. Fællesskabets ordning for godtgørelse af eller 
fritagelse for import- eller eksportafgifter er kompliceret, 
idet der findes mange detaljerede regler og talrige 
undtagelser. Ordningen kan kort beskrives som følger: 
(a) Der kan indrømmes fritagelse for fastlagte afgifter 
eller, når afgifterne er erlagt, ydes godtgørelse i et 
begrænset antal nærmere angivne tilfælde. 
(b) Med hensyn til ovennævnte tilfælde indeholder 
gennemførelsesbestemmelserne regler om de formelle 
og materielle betingelser for ydelse af godtgørelse 
eller indrømmelse af fritagelse, f.eks. vedrørende 
ansøgningen og varernes status. Manglende overhol­
delse af disse betingelser fører imidlertid ikke 
automatisk til et formelt afslag med hensyn til 
(18) Årsberetning for regnskabsåret 1979, punkt 3.22; 
årsberetning for regnskabsåret 1983, punkt 1.17; 
årsberetning for regnskabsåret 1984, punkt 3.8; 
årsberetning for regnskabsåret 1986, punkt 4.14-4.17. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 51 
godtgørelse, for så vidt som det ikke kan påvises, at 
den pågældende person åbenlyst har gjort sig skyldig i 
uagtsomhed eller bedrag. 
(c) Den faktiske ydelse af godtgørelse eller indrømmelse 
af fritagelse forudsætter desuden, at følgende trin i 
godkendelsesproceduren overholdes: indgivelse af 
ansøgning, toldmyndighedernes kontrol med, om de 
anførte betingelser overholdes, toldmyndighedernes 
afgørelse og gennemførelse af afgørelsen (f.eks. 
genudførsel). Der er imidlertid taget hensyn til 
muligheden for at ændre disse trins indbyrdes 
rækkefølge, f.eks. i tilfælde, hvor varer genudføres, 
inden der er truffet afgørelse om ansøgningen. 
4.50. Ordningen indeholder også visse modsigelser, 
f.eks. hvor genudførsel af varer under kontrol er en 
betingelse for godtgørelse, mens retsforskrifterne samti­
dig åbner mulighed for genudførsel uden kontrol. En lang 
række regler omfatter talrige undtagelser, som giver 
mulighed for en bred fortolkning. Derudover er beslut­
ningsprocessen i vidt omfang blevet decentraliseret ved en 
gradvis overførsel til medlemsstaterne af Kommissionens 
beføjelse til at træffe afgørelser. 
Bemærkninger vedrørende de regnskabsmæssige aspekter 
4.51. Medlemsstaterne imellem er der betydelig forskel 
på, hvilke regnskabsmæssige oplysninger der foreligger 
om godtgørelse og fritagelse. På fællesskabsplan anfører 
én medlemsstat (Belgien) både godtgørelser og fritagelser 
i den månedlige oversigt over egne indtægter. Tre 
medlemsstater anfører kun godtgørelser (Danmark, 
Irland og Det Forenede Kongerige), mens de øvrige 
medlemsstater ikke giver oplysninger om godtgørelser og 
fritagelser. 
4.52. I de besøgte medlemsstater foreligger der oplys­
ninger på centralt plan i Nederlandene og Grækenland, 
men ikke i Spanien og Forbundsrepublikken Tyskland. I 
Forbundsrepublikken Tyskland findes de relevante 
regnskabsmæssige oplysninger ikke engang på lokalt 
plan. I Frankrig og Spanien trækkes fritagelserne ganske 
enkelt fra de egne indtægter, som fastlægges på lokalt 
niveau i samme regnskabsperiode. I Spanien bemærkede 
Retten, at godtgørelserne ikke var trukket fra de 
overdragne egne indtægter som anført i forordning 
(EØF) nr. 1430/79 (artikel 24), og der blev først truffet 
korrigerende foranstaltninger efter Rettens besøg. 
4.53. Det ville som tidligere anført medføre en væsentlig 
forbedring af Kommissionens forvaltning af og kontrol 
med Fællesskabernes egne indtægter, hvis de godtgjorte og fritagne beløb blev angivet særskilt i den månedlige 
oversigt over egne indtægter, og hvis de blev opført i de 
regnskaber over egne indtægter, som føres af finansmini­
steriet i de enkelte medlemsstater. 
Bemærkninger om anvendelsen af forordningerne og 
kontrollen i medlemsstaterne 
4.54. På grund af pres fra erhvervslivets side er der 
tendens til, at den ordning til sikring af egne indtægter, 
som følger af forordningen, ikke følges i tilstrækkeligt 
omfang. Det viser sig efter gennemgangen af bilag 
vedrørende ansøgninger om godtgørelse eller fritagelse og 
efter samtaler med de pågældende toldere, at afgørelserne 
i stor udstrækning blev truffet ud fra en formodning om, 
at forordningens formelle og materielle betingelser var 
opfyldt, hvilket fremgår af nedenstående punkter. 
Administrative procedurer 
4.55. Medlemsstaternes administrative bestemmelser 
og procedurer viste sig at være uensartede og mangelful­
de: 
(a) Ansøgningerne indeholder ufuldstændige oplys­
ninger, f.eks. upræcise oplysninger om det toldsted, 
hvor afgifterne først blev bogført, og det angives ikke 
nøjagtigt, hvor varerne befinder sig. 
(b) I Forbundsrepublikken Tyskland og i Spanien findes 
der særlige ansøgningsskemaer, men ikke i Græken­
land og Nederlandene. 
(c) I medlemsstaterne findes der ingen instrukser med 
klar angivelse af, hvilken myndighed der skal træffe 
afgørelser, hvilken myndighed der skal foretage 
kontrol, og hvilken myndighed der skal gennemføre 
bestemmelserne. 
(d) Den beslutningstagende myndighed fører ikke fyl­
destgørende registre over af ansøgninger. Sådanne 
registre bør give et fuldstændigt billede af de 
modtagne ansøgninger og af de pågældende afgiftsbe­
løb. I Grækenland findes der kun regionale registre 
over ansøgninger om godtgørelse af alle former for 
afgifter uden særskilt angivelse af egne indtægter. I 
Spanien er det kun godtgørelserne, der registreres på 
hovedtoldstedet, og der findes intet register over 
fritagelser. I Forbundsrepublikken Tyskland foreta­
ges der overhovedet ingen officiel registrering på 
hovedtoldstedet ved modtagelse af ansøgninger. 
52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Materielle og formelle betingelser 
4.56. Der blev konstateret adskillige eksempler på, at de 
materielle og formelle betingelser ikke er blevet behørigt 
overholdt: 
(a) I Grækenland og Nederlandene blev der truffet 
afgørelser uden det nødvendige bevis for, at varerne 
var defekte. Dette bevis er en betingelse for ydelse af 
godtgørelse eller indrømmelse af fritagelse (forord­
ningens artikel 5, stk. 1). 
(b) I Spanien blev der i strid med artikel 9 i forordning 
(EØF) nr. 1574/80 (19) indrømmet fritagelse for 
importafgifter, inden varerne var genudført. 
(c) I Forbundsrepublikken Tyskland var ansøgninger 
om godtgørelse eller fritagelse ikke påført den dato, 
hvor de var modtaget af den beslutningstagende 
myndighed, hvilket forhindrer en behørig kontrol 
med hensyn til overholdelsen af frister. 
(d) I Nederlandene forhindrede manglen på oplysninger i 
den beslutningstagende myndigheds registre en 
ekstern kontrol af afgørelserne. 
Konklusioner 
4.57. Ordningen for godtgørelse af eller fritagelse for 
importafgifter er, som den er fastsat ved forordningerne, 
karakteriseret ved yderst komplicerede regler, som bliver 
endnu mere komplicerede på grund af undtagelsesbe­
stemmelser. Der er behov for klarere og enklere regler for 
ydelse af godtgørelse og indrømmelse af fritagelse. 
4.58. Manglen på de fornødne regnskabsmæssige 
oplysninger om godtgørelser og fritagelser såvel på 
fællesskabsplan som i medlemsstaterne anses for at være 
en betydelig svaghed ved ordningen, som hæmmer en 
effektiv forvaltning samt sikringen af Fællesskabets egne 
indtægter. 
4.59. Med hensyn til den faktiske gennemførelse af 
fællesskabsbestemmelserne i medlemsstaterne bemærke­
de Retten adskillige tilfælde, hvor de administrative 
procedurer og toldmyndighedernes kontrolforanstalt­
ninger vedrørende de formelle og materielle betingelser 
var utilstrækkelige. 
(19) EFT L 161 af 26.6.1980, s. 3. Ufuldstændige toldangivelser 
Indledning 
4.60. Rådets direktiv nr. 79/695/EØF af 24. juli 
1979 (20) om harmonisering af fremgangsmåderne ved 
varers overgang til fri omsætning indeholder fælles regler, 
som skal sikre en korrekt anvendelse af told, landbrugs-
afgifter og afgifter med tilsvarende virkning. Direktivet 
har derfor en direkte betydning for fastlæggelsen af 
Fællesskabernes egne indtægter. 
4.61. I henhold til artikel 6, stk. 2, i ovennævnte direktiv 
kan en toldmyndighed antage en toldangivelse, som ikke 
indeholder visse oplysninger, eller en angivelse, som ikke 
er bilagt et eller flere af de foreskrevne dokumenter. Den 
endelige toldskyld kan ikke fastlægges i nogen af de to 
tilfælde. Toldmyndigheden kan kræve, at der stilles 
sikkerhed ved varernes overgang til fri omsætning. Der 
fastsættes en frist, normalt 1 måned, for meddelelse af de 
oplysninger, der mangler i angivelsen, eller fremlæggelse 
af de dokumenter, der mangler. 
4.62. Hensigten med Kommissionens direktiv 82/57/ 
EØF af 17. december 1981 (21), i det følgende benævnt 
direktivet, er at harmonisere og ensrette medlemsstater­
nes fremgangsmåder ved bogføring og overdragelse til 
Fællesskabet af fordringer i forbindelse med ufuldstæn­
dige angivelser. 
4.63. Retten har gennemgået direktivets bestemmelser 
og undersøgt gennemførelsen heraf i medlemsstaterne. I 
den forbindelse har Retten aflagt revisionsbesøg i 
Forbundsrepublikken Tyskland, Grækenland, Italien, 
Nederlandene og Spanien, samt ført drøftelser med 
Kommissionen. 
Beskrivelse af ordningen 
4.64. I henhold til de vigtigste fællesskabsbestemmelser 
om fastlæggelse af importafgifter som egne indtægter, 
inden den endelige fastlæggelse finder sted, kræves det: 
(a) at der stilles en sikkerhed, som er tilstrækkelig til at 
dække forskellen mellem det afgiftsbeløb, der er 
beregnet på grundlag af oplysningerne i angivelsen, 
(20) EFT L 205 af 13.8.1979, s. 19. 
(21) EFT L 28 af 5.2.1982, s. 38. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 53 
og det større afgiftsbeløb, som klarereren eventuelt i 
sidste ende skal svare af varerne, 
(b) at den importafgift, som blev beregnet i det første 
tilfælde under (a), straks bogføres, 
(c) at der sættes en frist på 1 måned for meddelelse af de 
oplysninger, der mangler, eller fremlæggelse af de 
dokumenter, der ikke var vedlagt, da angivelsen blev 
antaget, med mulighed for forlængelse af fristen til 4 
måneder efter anmodning fra klarereren og under 
særlige omstændigheder. 
4.65. Ved udløbet af den pågældende periode skal 
toldmyndigheden straks bogføre sikkerhedsstillelsen som 
importafgift, såfremt klarereren ikke har fremlagt de 
oplysninger, som er nødvendige for den endelige fastlæg­
gelse af toldskylden. 
Bemærkninger om direktivets anvendelse i 
medlemsstaterne 
Direktivets gennemførelse i den nationale toldlovgivning 
4.66. I Spanien var direktivet endnu ikke omsat til 
national toldlovgivning, da revisionen fandt sted, og selv 
om direktivet dækkes af et administrativt cirkulære i 
Grækenland, indeholdt den nationale toldlovgivning 
stadig bestemmelser, som adskiller sig fra direktivet. 
Retten skal anføre, at de to medlemsstater har overtrådt 
direktivets artikel 26, hvori der blev sat en frist på kun et 
halvt år til at indføre de fornødne foranstaltninger for at 
efterkomme direktivet. 
Registrering af ufuldstændige anmeldelser 
4.61. Der blev ikke foretaget separat registrering af 
ufuldstændige og fuldstændige anmeldelser i de besøgte 
medlemsstater, med undtagelse af Italien. Endvidere 
fandtes der i de besøgte medlemsstater ingen konto, som 
til enhver tid udviser den toldskyld, som ikke er endeligt 
fastlagt, og som er dækket af en sikkerhedsstillelse. På de 
besøgte toldsteder var det derfor ikke muligt at danne sig 
et indtryk af de ufuldstændige angivelsers omfang, 
hverken med hensyn til antal eller afgifternes størrelse. Antagelse af ufuldstændige angivelser og 
sikkerhedsstillelse 
4.68. I Italien og Spanien skal antagelsen af en 
ufuldstændig angivelse godkendes af toldmyndigheden 
efter skriftlig anmodning fra klarereren, mens tilladelsen 
til efterfølgende at fremlægge visse oplysninger eller bilag 
er underforstået i Forbundsrepublikken Tyskland, 
Grækenland og Nederlandene, når toldmyndigheden har 
antaget angivelserne. Den første fremgangsmåde giver 
sammen med en behørig registrering af de ufuldstændige 
angivelser en større sikkerhed for, at der føres fornødent 
tilsyn. 
4.69. Da fællesskabsbestemmelserne om sikkerheds­
stillelse ikke er tilstrækkeligt præcise, blev der konstateret 
forskellige fremgangsmåder i medlemsstaterne. I Italien 
var sikkerhedsstillelsen udtrykkeligt relateret til det 
afgiftsbeløb, som klarereren eventuelt skulle betale ud 
over de allerede fastlagte afgifter, mens beløbet i de øvrige 
medlemsstater blev anset for at være dækket af en samlet 
sikkerhedsstillelse. I Italien var visse importører imidler­
tid fritaget for at stille sikkerhed for betaling af 
importafgifter i henhold til den nationale toldlovgivning, 
hvilket er i strid med artikel 13 i direktiv 79/695/EØF og 
artikel 2 i direktiv 78/453/EØF (22). 
4.70. Kommissionen bør nærmere fastlægge, hvilken 
form for sikkerhed der skal stilles i henhold til direktivet, 
og træffe de fornødne foranstaltninger for at sikre, at den 
i foregående punkt beskrevne situation i Italien ændres. 
For store forsinkelser 
4.71. I Forbundsrepublikken Tyskland, Grækenland og 
Spanien gør den omstændighed, at der ikke findes 
vejledninger på nationalt plan og retningslinjer på lokalt 
plan, det vanskeligt at føre det fornødne tilsyn med 
ordningen. Der blev konstateret adskillige eksempler på, 
at fristen i direktivet ikke blev overholdt, og at de 
pågældende importafgifter ikke blev bogført til tiden. 
Forsinkelserne var på fra 3 til 15 måneder, og for så vidt 
angår Grækenland, drejede det sig endda om forsinkelser 
på i gennemsnit 9 måneder, på det tidspunkt, hvor 
revisionen fandt sted. 
4.72. Det var ikke muligt at sætte tal på følgerne for de 
egne indtægter af de forsinkelser, der konstateredes på de 
besøgte toldsteder, eftersom der ikke føres hensigtsmæssi­
ge fortegnelser. De mangelfulde fortegnelser og det 
utilstrækkelige tilsyn kan imidlertid sammen med forsin­
kelserne føre til tab af egne indtægter. 
(22) EFTL 146 af 2.6.1978, s. 19. 
54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Bemærkninger om Kommissionens rolle som 
tilsynsførende Fællesskabets ordning for aktiv forædling 
4.73. Kommissionen spiller en afgørende rolle som 
tilsynsførende, idet den skal sikre en effektiv og ensartet 
anvendelse af direktivet. I direktivets artikel 26 hedder 
det, at »medlemsstaterne træffer de fornødne foranstalt­
ninger for at efterkomme dette direktiv senest den 1. juli 
1982« og »underretter straks Kommissionen herom«, 
som »meddeler de øvrige medlemsstater disse oplys­
ninger«. Under revisionen bemærkede Retten, at: 
(a) Selv om Spanien og Portugal endnu ikke havde 
underrettet Kommissionen om de foranstaltninger, 
der er indført i overensstemmelse med direktivet, 
havde Kommissionen ikke sendt nogen påmindelse. 
(b) Det fremgik hverken af fortegnelser, memorandi eller 
rapporter, at oplysningerne fra medlemsstaterne var 
blevet gennemgået systematisk og var blevet anset for 
at være tilstrækkelige til at efterkomme direktivet. 
4.74. Retten bemærkede, at situationen med hensyn til 
fristen for efterfølgende indgivelse af nødvendige oplys­
ninger og dokumenter med henblik på fastsættelse af 
toldværdien ikke var tilfredsstillende. I henhold til 
direktivet (artikel 7) og forordning (EØF) nr. 1224/80 af 
28. maj 1980 (23) om varers toldværdi (artikel 10) 
fastsættes de tilsvarende frister af medlemsstaternes 
toldmyndigheder efter eget skøn. Denne ordning åbner 
ikke blot mulighed for, at medlemsstaterne anvender 
forskellige fremgangsmåder med hensyn til indgivelse af 
de nødvendige oplysninger og dokumenter, men også for, 
at der opstår væsentlige forsinkelser ved fastlæggelse af 
supplerende egne indtægter i de tilfælde, hvor toldmyn­
dighederne ikke har sat nogen frist, hvilket Retten også 
bemærkede det under revisionen. Retten er af den 
opfattelse, at denne situation modvirker en effektiv 
tilsynsføring med og kontrol af ufuldstændige angivelser. Indledning 
4.76. Ordningen for aktiv forædling blev indført ved 
Rådets forordning (EØF) nr. 1999/85 af 16. juli 1985 (24) 
og giver Fællesskabets eksportører/forarbejdere mu­
lighed for midlertidigt at indføre varer, som er bestemt til 
forarbejdning og senere udførsel fra Fællesskabet, 
normalt i form af forædlingsprodukter, uden erlæggelse 
af told eller afgifter. Fællesskabets forarbejdere kan 
således anvende afgiftsfri materialer eller enkeltdele som 
det også er tilfældet i andre handelsblokke og Fællesska­
bets eksportindustri kommer derved til at stå på lige fod 
med konkurrenterne. Den vigtigste økonomiske forud­
sætning for i forbindelse med en indførsel at meddele 
bevilling til aktiv forædling er, at fællesskabsproducenter­
nes væsentlige interesser ikke skades ved, at man sikrer 
fordelagtige vilkår for anvendelse af konkurrerende 
materialer. Derfor skal visse økonomiske forudsætninger 
være til stede, bl.a. at tilsvarende varer fremstillet i 
Fællesskabet ikke er til rådighed (artikel 6, stk. 1, i Rådets 
forordning (EØF) nr. 1999/85), for at der kan meddeles 
bevilling til aktiv forædling for de pågældende varer. 
Fritagelse for importafgifter indrømmes enten: 
(a) ved suspension af afgifter på varer ved indførsel, når 
varerne henføres under ordningen for aktiv forædling 
(dvs. »suspensionsordningen«), eller 
(b) ved opkrævning af afgifter ved indførsel, som 
tilbagebetales senere, når og hvis de pågældende 
forædlingsprodukter udføres (dvs. »drawback-ord­
ningen«). 
Konklusion 
4.75. Retten fandt for det første, at i tre af de fem 
medlemsstater, er de tilsynsordninger og tilknyttede 
kontrolprocedurer, den gennemgik, ikke tilstrækkelige til 
at sikre en behørig anvendelse af direktivet, og for det 
andet, at Kommissionen ikke har ført et effektivt tilsyn 
med ordningen. Dette forhold viser endnu engang, i 
hvilken udstrækning egne indtægter er truet, og at det 
derfor er påtrængende nødvendigt at forbedre forvalt­
ningen af Fællesskabernes egne indtægter. 4.77. Retten gennemgik sidst ordningen for aktiv 
forædling i 1981 /82, og resultaterne blev offentliggjort i en 
særberetning (25). Beretningen vedrørte ordningen, såle­
des som den fungerede i henhold til bestemmelserne i 
Rådets direktiv 69/73/EØF (26). Direktivet blev erstattet 
af Rådets forordning (EØF) nr. 1999/85 med virkning fra 
den 1. januar 1987. Gennemførelsesbestemmelserne blev 
indført ved Rådets forordning nr. 3677/86 (27), ligeledes 
med virkning fra 1. januar 1987. Tilsammen danner disse 
(23) EFTL 134 af 31.5.1980, s. 1. (24) EFT L 188 af 20.7.1985, s. 1. 
(25) EFT C 286 af 4.11.1982, s. 4. 
(26) EFT L 58 af 8.3.1969, s. 1. Dansk specialudgave 1969(1), s. 
69 
(27) EFT L 351 af 12.12.1986, s. 1. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 55 
forordninger et langt mere omfattende og klart defineret 
retsgrundlag for ordningen for aktiv forædling end 
direktivets bestemmelser. Retten har gennemgået ordnin­
gen og undersøgt virkningerne af de nye forordninger. 
Bemærkninger om procedurer og kontrolforanstaltninger 
4.78. Revisionen blev koncentreret om kontrolforan­
staltningerne i fire medlemsstater, nemlig Forbundsrepu­
blikken Tyskland, Italien, Nederlandene og Det Forene­
de Kongerige. Disse medlemsstater tegner sig sammen­
lagt for ca. 65 % af den samlede værdi af de varer, der 
indføres under ordningen for aktiv forædling. Opmærk­
somheden var specielt henledt på de aspekter, som har 
størst direkte betydning for sikring og behørig indkasse­
ring af egne indtægter. 
Bevillingsproceduren 
4.79. Forudsætningen for at få adgang til ordningen for 
aktiv forædling er, at der meddeles bevilling, og 
bevillingen er derfor det vigtigste aspekt ved ordningen 
for aktiv forædling. I forordningerne er det nærmere 
fastsat, hvad der kan bevilges. 
4.80. Bevillingen afhænger af, om visse økonomiske 
forudsætninger er til stede. I artikel 6 i forordning (EØF) 
nr. 1999/85 opregnes de bestemte situationer, hvor disse 
forudsætninger anses for at være til stede. For at komme 
ind under ordningen for aktiv forædling skal der indgives 
en formel ansøgning, og importøren/forarbejderen skal 
angive, hvilke forudsætninger der er til stede. 
4.81. Lokale toldembedsmænd kan behandle og god­
kende standardansøgninger, der er baseret på almindelige 
økonomiske forudsætninger (artikel 6, stk. 2, 3 og 4), 
f.eks. ansøgninger vedrørende lønforarbejdning, repara­
tion af varer eller sædvanlig håndtering, etc. Når der er 
behov for flere oplysninger på EF-niveau for at kunne 
behandle ansøgningerne, skal de imidlertid behandles af 
en national myndighed på centralt plan eller i visse 
tilfælde af Kommissionen selv, som f.eks. når det gøres 
gældende, at varerne ikke er fremstillet i Fællesskabet. 
4.82. I Nederlandene bemærkede Retten, at toldsteder­
ne vurderer og træffer afgørelse med hensyn til samtlige 
økonomiske forudsætninger, herunder de i artikel 6, stk. 
1, omtalte. Det må anses for så godt som umuligt for 
personale på dette niveau at foretage en behørig 
vurdering af de pågældende økonomiske forudsætninger. 4.83. Forordningerne giver mulighed for en betydelig 
forenkling for bevillingsprocedurerne, således at indfør-
selsangivelsen med bilag kan gøre det ud for en 
ansøgning. I Det Forenede Kongerige anvender man i 
størst muligt omfang denne forenklede procedure under 
en ordning med generelle bevillinger, som dækker 
samtlige situationer i artikel 6, stk. 2-4. Myndighederne i 
Det Forenede Kongerige kræver kun, at ansøgeren 
anfører det relevante nummer for den generelle bevilling 
på indførselsangivelsen. Bevillingen består i antagelsen af 
denne angivelse. Retten anser denne fremgangsmåde for 
at være i strid med artikel 26, stk. 3, i forordning (EØF) 
nr. 3677/86, fordi der ikke stilles krav om den i 
bestemmelsen anførte udførlige angivelse. 
4.84. Retten bemærkede ligeledes svagheder ved de 
efterfølgende kontrolforanstaltninger i Det Forenede 
Kongerige. Det skal eksempelvis anføres: 
(a) at den lokale kontrolførende kun modtager en kopi af 
indførselsangivelsen og overhovedet ingen bilag, og 
(b) at den kontrolførende på ingen måde er forpligtet til 
at bekræfte bevillingens betingelser skriftligt, selv 
ikke efter det første kontrolbesøg hos importøren/ 
forarbejderen. 
Sikkerhedsstillelse under suspensionsordningen 
4.85. I 1982 bemærkede Retten, at der var stor forskel 
på, i hvilket omfang medlemsstaterne krævede sikker­
hedsstillelse, og det samme gjorde sig fortsat gældende i 
1988. De tyske myndigheder kræver overhovedet ingen 
form for sikkerhed og anser sikkerhedsstillelse for 
unødvendig, fordi toldmyndighederne fører nøje kontrol 
med transaktioner under suspensionsordningen. De 
italienske myndigheder anvender en skønsmæssig ord­
ning, hvor der skelnes mellem importører, i forbindelse 
med hvilke der er en begrænset eller en betydelig risiko 
(20-25 % af firmaerne stiller garanti). Myndighederne i 
Det Forenede Kongerige kræver kun sikkerhedsstillelse i 
undtagelsestilfælde. Da Retten foretog sin revision, var 
det endnu aldrig forekommet, at der var fremsat krav om 
sikkerhedsstillelse. I modsætning hertil skal samtlige 
virksomheder i Nederlandene stille sikkerhed. 
Toldkontrol 
4.86. Retten bemærkede, at der er stor forskel på 
kontrollens omfang i medlemsstaterne. I Det Forenede 
Kongerige opbevarer forarbejdningsvirksomhederne i 
princippet de registre og dokumenter, som er nødvendige 
56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
for at kunne foretage kontrol, og enhver efterprøvelse 
afhænger af virksomhedernes registre over handelsdoku­
menter. Der er stor forskel på efterprøvelsens omfang, da 
det bestemmes lokalt. I Nederlandene findes der en 
tilsvarende ordning, hvor toldmyndighedernes grundlæg­
gende registre dog føres af det kontrolførende toldsted. 
Der foretages sjældent kontrol hos virksomhederne, 
normalt én gang hvert andet år. Den tyske ordning 
indebærer en omhyggelig kontrol af dokumenter samt 
hyppige kontrolbesøg. Den italienske ordning omfatter 
både stedlig kontrol og en indgående kontrol af 
dokumenter, og toldmyndighederne giver deres endelige 
godkendelse på grundlag af registre, som føres af det 
kontrolførende toldsted. 
4.87. Retten er af den opfattelse, at kontrolforanstalt­
ningerne i Det Forenede Kongerige og Nederlandene ikke 
imødekommer Fællesskabets krav, især ikke med hensyn 
til kontrol og behandling af opgørelser (afslutnings-
opgørelser). Under Rettens kontrolbesøg blev der 
bemærket tilfælde, hvor: 
(a) man ikke i tilstrækkeligt omfang anvendte toldmyn­
dighedernes registre til at foretage regelmæssige 
undersøgelser vedrørende forsinkede eller ikke ind­
sendte opgørelser (Nederlandene og Dei; Forenede 
Kongerige), 
(b) virksomheder indsendte opgørelser, der ikke var 
behørigt udfyldt (Det Forenede Kongerige), 
(c) toldkontrollen var mangelfuld med hensyn til stan­
darden af virksomhedernes opgørelser, og hvor 
virksomhederne ikke fik tilstrækkelige instrukser om, 
hvad der forventes af dem (Det Forenede Kongerige). 
Bemærkninger om den generelle forvaltning af ordningen 
Varers overgang til fri omsætning 
4.88. Under suspensionsordningen meddeles der kun 
bevilling, såfremt samtlige forædlingsprodukter skal 
udføres. I forordningerne vedrørende ordningen for aktiv 
forædling tages der dog hensyn til, at det til tider ikke er 
muligt at genudføre varer. Varer, som er indført under 
suspensionsordningen, kan derfor overgå til fri omsæt­
ning mod erlæggelse af de fornødne afgifter (»diversion«). 
De omstændigheder, der berettiger hertil, er nøje fastlagt (artikel 46, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 3677/86). 
Overgang til fri omsætning er berettiget, når: 
(a) vilkårene har ændret sig og gør den påtænkte udførsel 
urentabel, 
(b) produkterne er biforædlingsprodukter (biprodukter), 
(c) virksomheden har en løbende vareproduktion, der er 
bestemt både for Fællesskabets marked og for 
markeder i tredjelande, og har fået meddelt bevilling 
på grundlag af et forholdsmæssigt skøn (artikel 8, stk. 
2), 
(d) forædlingen ikke kan gennemføres af tekniske eller 
økonomiske årsager. 
4.89. Retten konstaterede, at der er betydelig forskel på, 
hvordan forordningerne er blevet fortolket, og den måde 
hvorpå overgang til fri omsætning behandles i medlems­
staterne. I Forbundsrepublikken Tyskland bemærkede 
Retten, at en »generel« bevilling er blevet fortolket 
således, at den giver myndighederne mulighed for at 
fastsætte en generel regel for procenten af tilfælde af 
overgang til fri omsætning. Satsen blev sat til 10 %, og 
efter anmodning blev virksomheder indrømmet denne 
standardfritagelse. I Nederlandene bemærkede Retten 
også eksempler på indrømmelse af en lignende 10 % 
fritagelse i forbindelse med generelle bevillinger. I Det 
Forenede Kongerige konstaterede Retten tilfælde, hvor 
overgangen til fri omsætning viste sig ikke at være 
underlagt faste regler og var ubegrænset. 
4.90. Retten er foruroliget over den ukorrekte anven­
delse af suspensionsordningen med hensyn til overgang til 
fri omsætning, således som det blev konstateret i 
Forbundsrepublikken Tyskland, Nederlandene og Det 
Forenede Kongerige, hvor praksis ikke er i overensstem­
melse med forordningerne. Der er tydeligt behov for 
enten at begrænse anvendelsen af de gældende forord­
ninger eller, hvis overgang til fri omsætning skal indgå 
som en almindelig del af ordningen, at indføre retsfor­
skrifter om opkrævning af rente i forbindelse med 
overgang til fri omsætning. 
Drawback-ordningen 
4.91. Under drawback-ordningen benytter virksom­
heden varer, som allerede er overgået til fri omsætning, og 
indrømmes kun fritagelse ved anmodning om godtgørelse 
for de forædlingsprodukter, som genudføres til lande 
uden for Fællesskabet. 
4.92. Drawback-ordningen er derfor meget nyttig for 
virksomheder, som i forskelligt omfang både udfører 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 57 
varer til tredjelande og sælger varer inden for Fællesska­
bet, samt for de virksomheder, som kun lejlighedsvis 
udfører varer. Drawback-ordningen er den ordning, som 
i første instans giver den største sikkerhed for egne 
indtægter. Muligheden for at anvende drawback-ordnin­
gen burde føre til indskrænket anvendelse af suspensions­
ordningen med overgang til fri omsætning på Fælleska­
bets marked. 
4.93. I Forbundsrepublikken Tyskland bemærkede 
Retten, at drawback-ordningen kun anvendes sjældent, 
og at en administrativ procedure faktisk afholder 
virksomhederne fra at bruge ordningen. Retten anser de 
to ordninger, suspensions- og drawback-ordningen, for at 
være komplementære dele af ordningen for aktiv 
forædling betragtet som en helhed. Ved ikke at give fuld 
adgang til drawback-ordningen har man tilskyndet til 
ukorrekt anvendelse af suspensionsordningen. 
Særlige situationer 
4.94. Når forædlingen omfatter reparation af varer, 
giver forordningerne mulighed for anvendelse af en 
forenklet indførselsprocedure (artikel 26 i forordning 
(EØF) nr. 3677/86). I alle de medlemsstater, hvor Retten 
aflagde besøg, bemærkede den en betydelig indførsel af 
varer til reparationer eller istandsættelse. 
4.95. Retten anser ikke alle Det Forenede Kongeriges 
procedurer til behandling af reparationsvarer for at være i 
overensstemmelse med forordningerne. Retten bemærke­
de f.eks., at bevillingen vedrørende indførsel under den 
forenklede procedure (artikel 26, stk. 3) ikke var bilagt 
nogen angivelse, og at man havde undladt at forlange en 
afslutningsopgørelse (opgørelse). 
4.96. En af de måder, en virksomhed kan afvikle sine 
forpligtelser på under ordningen for aktiv forædling, er 
ved at overføre indførselsvarer eller forædlingsprodukter 
til en anden virksomhed. Retten konstaterede, at i 
Forbundsrepublikken Tyskland, Nederlandene og Italien 
foretager toldmyndighederne i forbindelse med overførs­
ler mellem disse lande kontrol af dokumenterne, og der 
sker udveksling af anmeldelser og kvitteringer mellem 
toldstederne. Dette forhold gjorde sig ikke gældende i Det 
Forenede Kongerige, hvor der hverken var tale om 
forudgående tilladelse til eller bekræftelse af overførsel. 
Kontrolforanstaltninger og dokumentation var næsten 
udelukkende bestemt af den »selv-kontrol«, som blev 
foretaget af virksomhederne, som anvendte særlige 
overførselsformularer. Der blev konstateret eksempler på 
overførsler af varer fra en virksomhed under ordningen 
for aktiv forædling med henblik på overgang til fri 
omsætning på Fælleskabets marked, eller overførsler, 
som blev gennemført uden dokumentation. 4.97. I Italien undersøgte Retten den kontrol, der under 
ordningen for aktiv forædling foretages af varer, som er 
pålagt landbrugsafgifter i medfør af den fælles landbrugs­
politik. Denne medlemsstat indfører store mængder hård 
hvede under ordningen (360 000 t i 1988). Undersøgelsen 
omfattede især kontrolforanstaltningerne vedrørende 
hård hvede, som indføres med henblik på forarbejdning 
til couscous, der er beregnet til udførsel. De offentlige 
interventionslagre af hård hvede i Italien omfattede ved 
udgangen af 1988 mere end 2 mio t. Retten er af den 
opfattelse, at Kommissionen bør undersøge situationen 
nærmere. I mellemtiden bør de italienske myndigheder 
nøje gennemgå samtlige ansøgninger, inden der meddeles 
bevilling til anvendelse af ordningen for aktiv forædling 
(jf. også punkt 6.8-6.22). 
Administrativt samarbejde 
4.98. For at Kommissionen på behørig vis kan sikre, at 
ordningen for aktiv forædling finder rimelig ensartet 
anvendelse inden for Fællesskabet, og kan føre tilsyn med 
virkningerne af ordningen, har man anset det for 
nødvendigt, at medlemsstaterne og Kommissionen 
udveksler statistiske oplysninger. Artikel 29 i forordning 
(EØF) nr. 1999/85 indeholder bestemmelser herom. 
Statistikkerne omfatter både indførsler og udførsler 
under henholdsvis suspensions- og drawback-ordningen 
samt oplysninger om de mængder, der overgår til fri 
omsætning. 
4.99. I 1988 bemærkede Retten, at trods disse forplig­
telser var de foreliggende oplysninger stadig utilstrække­
lige. Selv om forordning (EØF) nr. 1999/85 trådte i kraft 
den 1. januar 1987, blev den nødvendige forordning om 
statistisk gruppering (forordning (EØF) nr. 3678/87) (28) 
først vedtaget den 9. december 1987 og trådte først i kraft 
den 1. januar 1988. Så sent som i midten af 1989 opfyldte 
flere medlemsstater imidlertid endnu ikke fuldt ud deres 
forpligtelser, især med hensyn til statistikker om varer 
under suspensionsordningen, der senere overgår til fri 
omsætning. Retten er af den opfattelse, at Kommissionen 
må træffe foranstaltninger til at sikre, at reglerne 
overholdes. 
Konklusion 
4.100. Som allerede omtalt blev fællesskabsordningen 
for aktiv forædling ændret med virkning fra den 1. januar 
(28) EFT L 346 af 10.12.1987, s. 12. 
58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
1987. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt blot at ændre 
retsforskrifterne, det er også nødvendigt at sikre, at 
forskrifterne anvendes korrekt og ensartet i medlemssta­
terne. 
Efter at have gennemgået de fleste af de områder, der blev 
påtalt for syv år siden i Rettens særberetning, står det 
klart, at der stadig var visse mangler på det tidspunkt, 
hvor revisionen fandt sted. De berørte medlemsstater, 
især Nederlandene og Det Forenede Kongerige, har dog 
meddelt Retten, at der på indeværende tidspunkt 
foretages forbedringer af gennemførelsesbestemmelserne 
og kontrolforanstaltningerne. 
4.101. Kommissionen bør sikre, at medlemsstaterne 
opfylder deres forpligtelse til at rette sig efter fællesskabs-forskrifterne. Med hensyn til overgang til fri omsætning 
skal Retten henlede opmærksomheden på sit forslag i 
særberetningen om at opkræve en obligatorisk rente til 
markedssatserne (jf. punkt 19 i særberetningen). Kom­
missionen bør desuden sikre, at medlemsstaterne følger 
bevillingsprocedurerne i fuldt omfang, og at kontrol­
procedurerne forbedres, især de procedurer, som vedrører 
overførsler. Kommissionen bør ligeledes tage bestemmel­
serne om sikkerhedsstillelse op til fornyet overvejelse. 
Retten er af den opfattelse, at drawback-ordningen bør 
være frit tilgængelig i samtlige medlemsstater, og at 
Kommissionen bør tilskynde medlemsstaterne til at 
anvende den. Endelig bør Kommissionen sikre, at 
medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser med hensyn 
til at fremlægge statistiske oplysninger. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 59 
Kapitel 5 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 
Forvaltning og bevillingskontrol 
5.0. Indhold Punkt 
Afslutning af medlemsstaternes udgiftsopgørelser 5.1 —5.32 
Fastlæggelse af mål og arbejdsmetoder 5.4 — 5.6 
Personalebehov 5.7 — 5.8 
Planlægningsfasen i forbindelse med 1987-afslutningen 5.9 —5.11 
Regnskabsafslutning for eksportrestitutioner og mejeriprodukter 5.12 — 5.14 
Virkningerne af de seneste retsforskrifter 5.15 — 5.17 
Kommissionens forebyggende funktion 5.18 — 5.24 
Rettidig forelæggelse af revisionsbemærkninger 5.19 — 5.24 
Forsinkelser i revisionsarbejdet 5.20 
Forsinkelser med hensyn til at træffe afgørelse om forbehold i 
beslutningerne 5.21 — 5.24 
Finansinspektørens rolle (GD XX) i forbindelse med regnskabsafslutningen 5.25 — 5.28 
Konklusioner og henstillinger 5.29 — 5.32 
Tillægsafgiften inden for mejerisektoren 5.33 — 5.38 
AFSLUTNINGEN AF 
MEDLEMSSTATERNES 
UDGIFTSOPGØRELSER 
5.1. I en særberetning, der blev offentliggjort i 1982 (*), 
og i årsberetningerne siden 1984, især i årsberetningen for 
1986 (2), har Retten fremsat bemærkninger om svaghe­
derne ved de arbejdsmetoder, Kommissionen benytter 
med henblik på at vurdere pålideligheden af medlemssta­
ternes årsopgørelser over landbrugsudgifter — den 
procedure, der kaldes regnskabsafslutningen. Formålet 
med afslutningsarbejdet er at opgøre, hvilket beløb for 
hver enkelt medlemsstats udgifter der kan godkendes som 
en udgift under garantisektionen i landbrugsbudgettet for 
det pågældende år. 
5.2. Retten har undersøgt regnskabsafslutningen for 
1988 med særlig vægt på eksportrestitutioner og mejeri­
produkter. I 1988 vedtog Kommissionen beslutningen om afslutning af regnskaberne over de udgifter, der var 
anmeldt i 1986 (3), og færdiggjorde størstedelen af sin 
revision af de udgifter, der blev anmeldt i 1987. Formålet 
med Rettens undersøgelse var at fastslå, hvilke fremskridt 
Kommissionen havde gjort, siden Retten fremsatte sine 
bemærkninger i årsberetningen for regnskabsåret 1986. 
5.3. Beslutningerne om afslutning af regnskaberne 
vedtages hvert år af Kommissionen for hver enkelt 
medlemsstat for hvert regnskabsår. Det arbejde, som 
beslutningen er baseret på, udføres af afdelingen for 
regnskabsafslutning under Generaldirektoratet for Land­
brug (GD VI). Denne afdeling fordeler revisions-
opgaverne på revisionshold, der hver især har specialise­
ret sig i bestemte markeder eller i foranstaltninger, som 
f.eks. eksportrestitutioner. Beslutningen om afslutning af 
regnskaberne for en medlemsstat for et givet regnskabsår 
beror derfor på en kombination af resultaterne af 
revisionsarbejde, der er udført af forskellige revisionshold 
på forskellige tidspunkter. Af den grund er en ensartet 
(!) EFT C 313 af 29.11.1982. 
(2) EFT C 336 af 15.12.1987. (3) Kommissionens beslutning (EØF) nr. 630/88 af 29. 
november 1988, EFT L 353 af 21.12.1988. 
60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
gennemførelse af revisionsarbejdet af stor betydning for 
at undgå enhver divergens eller ulighed i den måde, 
hvorpå de enkelte medlemsstater og de enkelte markeder 
behandles. 
Fastlæggelse af mål og arbejdsmetoder 
5.4. En gennemgang af den revisionshåndbog, der blev 
udarbejdet i 1986, og det dokumentationsmateriale, der 
ligger til grund for 1987-arbejdsprogrammet, viser, at 
Kommissionen har tilsluttet sig, at formålet med 
afslutningsarbejdet bør være, at der skaffes rimelig 
sikkerhed for, at de beløb, som medlemsstaterne anmel­
der til Kommissionen, er korrekte og berettigede. Denne 
formålsbeskrivelse blev anbefalet af Retten i årsberet­
ningen for 1986 (4). 
5.5. Revisionshåndbogen er et ret omfattende doku­
ment, der omhandler mål, normer og procedurer for 
planlægningen, det praktiske arbejde, dokumentation, 
revisors konklusioner og tilsynet med revisionen. Hånd­
bogens værdi ville forøges, såfremt det med større klarhed 
blev foreskrevet, at alt revisionsarbejde i de enkelte 
medlemsstater bør udføres efter sammenlignelige normer, 
eftersom Kommissionens beslutning om afslutning af 
regnskaberne omfatter hver medlemsstats samlede an­
meldelse. For øjeblikket fastsættes der forskellige sikker­
hedsgrader og væsentlighedsgrænser for hvert marked 
eller hver foranstaltning, der revideres, med det resultat, 
at der ikke kan drages statistisk holdbare konklusioner 
om pålideligheden af medlemsstaternes anmeldelser i 
deres helhed. 
5.6. Revisionshåndbogen er ikke formelt vedtaget af 
Kommisionen og er ikke oversat fra engelsk. Alligevel 
blev den lagt til grund ved planlægningen af revisionen af 
1987-anmeldelserne. Manglen på personale, som beskre­
vet i punkt 5.9-5.11 nedenfor, satte dog meget snævre 
grænser for anvendelsen af den i praksis. 
Personalebehov 
5.7. I marts 1989 var der afsat 31 stillinger til afdelingen 
for regnskabsafslutning, hvilket var en stigning på 23 % 
siden 1986, men da en række stillinger ikke var blevet 
besat, var der kun én revisor mere til rådighed, svarende 
til en stigning på 4 %. Imidlertid er det udgiftsbeløb, for 
hvilket der skal foretages regnskabsafslutning, steget med 
34 %, fra 19 726 mio ECU i 1985 til 26 389 mio ECU i 
1988. Der er endnu ikke ansat nogen revisor med speciale 
i edb-revision. 
(4) EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 5.26. 5.8. Selv om man er klar over, hvilket revisionsarbejde 
der skal udføres for at nå de mål, der er anført i 
revisionshåndbogen, og selv om der på grund af 
personalesituationen blev skåret ned på dette arbejde, har 
der hverken været foretaget en uafhængig eller en intern 
vurdering af, hvor stort et personale der faktisk er behov 
for, hvis alle revisionsmål skal nås. 
Planlægningsfasen i forbindelse med 1987-
afslutningen 
5.9. Det første, Kommissionens afdeling for regnskabs­
afslutning foretog sig, var at fastslå, hvilket revisionsar­
bejde der skulle udføres for at nå de mål, der er anført i 
revisionshåndbogen. Afdelingen tog hensyn til udgifterne 
til hvert enkelt produkt og hver enkelt foranstaltning i 
medlemsstaterne og dens egen vurdering af risikoen for 
fejl på hvert enkelt område med henblik på at kunne 
træffe afgørelse om, hvor der skulle foretages fuldstændig 
revision. Hvad angår 1987-afslutningen udgjorde denne 
andel 91 % af de samlede udgifter. Dette blev dog anset 
for at være en ideel målsætning, som ikke kunne opfyldes 
med det personale, der var til rådighed. Afdelingen 
afgjorde derefter, hvilket revisionsarbejde der reelt kunne 
gennemføres. Det endelige program gik ud på at foretage 
systemanalytisk revision af 40 % af udgifterne og benytte 
den traditionelle ustrukturerede revisionsmetode i forbin­
delse med 12 % af udgifterne. Således skulle der kun 
foretages detaljeret revision af 52 % af de anmeldte 
udgifter; de resterende anmeldte udgifter blev blot samlet 
afstemt med medlemsstaternes regnskabsbøger. Den 
procentvise andel af udgifter, der skulle gøres til genstand 
for detailrevision i hver enkelt medlemsstat i 1987, var: 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK EUR 12 
64 55 45 73 67 47 46 56 52 53 20 45 52 
5.10. I tabel 5.1 sammenholdes den af Kommissionen 
planlagte revisionsdækning for 1987 med den for 1986 
planlagte. Tallene viser, at Kommissionen kun i meget 
begrænset omfang har øget sin systemanalytiske revision 
(for 1987 blev der dækket 4 % flere udgifter end for 1986). 
Kommissionens detailrevision vedrørte en mindre andel 
afEUGFL-udgifternei 1987(52 %) end i 1986(55 %). Af 
de 91 % af de anmeldte EUGFL-udgifter, som afdelingen 
for regnskabsafslutning ved opstillingen af den ideelle 
målsætning fandt burde gøres til genstand for detailrevi­
sion, resterer der således 39 %, som ikke vil blive 
revideret. 
5.11. Det fremgår af ovenstående, at selv om Kommis­
sionen har opstillet målsætninger for sit arbejde, accepte­
rer den under planlægningen, at disse målsætninger ikke i 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 61 
Tabel 5.1 — Den af Kommissionen planlagte revisionsdækning af 
EUGFL-udgifter i 1987 og 1986 
1. Ideelle målsætning: 
Systemanalytisk revision 
Summarisk kontrol (') 
Samtlige udgifter 
2. 
3. 
2 + 3 
4. Endeligt vedtaget 
arbejdsprogram: 
Systemanalytisk revision 
Ustruktureret revision 
Detailrevision 
Summarisk kontrol (') 
Samtlige udgifter % 1987 
91 
9 
100 
40 
12 
52 
48 
100 % 1986 
86 
14 
100 
36 
19 
55 
45 
100 
(') Afstemning af anmeldte udgifter med medlemsstaternes regnskabs­
bøger. 
praksis kan opfyldes med det personale, der for øjeblikket 
er til rådighed. 
Regnskabsafslutning for eksportrestitutioner 
og mejeriprodukter 
5.12. Retten har undersøgt 1987-regnskabsafslutningen 
for eksportrestitutioner udbetalt i ni medlemsstater (B, 
DK, D, F, NL, UK, GR, E og IRL) ved at gennemgå 
Kommissionens arbejdspapirer og stamoplysninger ved­
rørende disse medlemsstater. Det udførte revisionsar­
bejde blev sammenlignet med de normer, der er anført i 
revisionshåndbogen. Revisionen i de førstnævnte seks 
medlemsstater opfyldte ikke disse normer. System­
testprogrammer fandtes ikke i nogen af arbejdspapirerne, 
og der forelå heller ingen vurdering af, om den kontrol, 
der var indsamlet dokumentation om under tidligere 
revisionsbesøg, stadig blev foretaget. Kommissionen 
havde fastlagt omfanget af sine transaktionstests ud fra 
den teori, at systembeskrivelsen og evalueringen fra de 
foregående år fortsat kunne anvendes. I forbindelse med 
revisionen af hver enkelt foranstaltning og hvert enkelt 
marked i de enkelte medlemsstater varierede antallet af de 
stikprøver, der var udtaget blandt adskillige tusinde 
anmodninger, mellem 10 og 40, uden at der var nogen 
statistisk begrundelse herfor. Antallet af stikprøver har 
simpelthen afhængt af den disponible tid, en frem­
gangsmåde, som kun adskiller sig lidt fra den tidligere 
anvendte ustrukturerede arbejdsmetode. 
5.13. Dokumentationsmaterialet i forbindelse med 
revisionsarbejdet vedrørende eksportrestitutioner bar tilfældighedens præg. Kun i én medlemsstat var der i 
forbindelse med 1987-revisionen dokumentation vedrø­
rende en systembeskrivelse, som foreskrevet i revisions-
håndbogen. For de fleste sagsakters vedkommende 
fremgik det ikke klart af arbejdsdokumenterne, hvilket 
revisionsarbejde der var udført, eller af hvem det var 
udført. De arbejdsprogrammer, der anbefales i revisions-
håndbogen, blev ikke anvendt, og det fremgik ikke af 
dokumentationsmaterialet, om overordnet personale 
havde kontrolleret arbejdet. 
5.14. Retten gennemgik også de fleste arbejdspapirer 
vedrørende afslutningen af 1987-regnskaberne over 
betalinger inden for markedet for mejeriprodukter, 
bortset fra restitutioner. Disse sagsakter viste, at man i 
forbindelse med denne revision havde anvendt system­
analyse mere effektivt. Systemerne var i mange tilfælde 
veldokumenterede og beskrevet ved hjælp af rutedia­
grammer, og de centrale kontrolfunktioner var identifice­
ret og systemtestet. Der var imidlertid ingen sammen­
hæng mellem evalueringen af systemet og omfanget af 
transaktionsrevisionen. Størrelsen af den stikprøve, der 
blev udtaget af populationen af sagsakter, blev ikke 
fastsat ved anvendelse af statistiske metoder, og i en lang 
række tilfælde var der tale om mindre stikprøver, som 
omfattede fra 15 til 30 enheder. 
Virkningerne af de seneste retsforskrifter 
5.15. De vigtigste retsforskrifter med indflydelse på 
afslutningsprocedurerne, der blev vedtaget i 1988, var 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 295/88 af 1. 
februar 1988, ifølge hvilken medlemsstaterne senest den 
31. marts 1988 skal afgive oplysninger om deres nationale 
kontrol af EUGFL-udgifter. Ved denne forordning, der 
var en ændring af artikel 5, litra d), i forordning (EØF) nr. 
1723/72, blev der indført bestemmelser om, at de 
oplysninger, der skal afgives, skal være langt mere 
detaljerede. Visse medlemsstater havde ikke efterkommet 
disse bestemmelser, og de, der havde efterkommet dem, 
havde afgivet meget sparsomme oplysninger. De oplys­
ninger, der nu kræves i henhold til forordning (EØF) nr. 
295/88, er langt mere detaljerede. De omfatter antallet af 
ansatte beskæftiget med kontrol samt disses kvalifikatio­
ner, oplysninger om den foretagne systemrevision, 
kontrol før og efter betaling, revision af regnskabsføring 
og regnskaber, der tilgår EUGFL, samt resultaterne af 
denne revision. 
5.16. En detaljeret gennemgang af, i hvilken udstræk­
ning medlemsstaterne har efterkommet forordning 
(EØF) nr. 295/88, viser, at: 
(a) ikke alle beretninger er modtaget (Irland og Neder­
landene udarbejdede ingen beretning), 
62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
(b) ikke alle de krævede oplysninger blev afgivet: 
(i) Belgien, Frankrig og Italien gav ikke oplysninger 
for alle udbetalende organer, mens Grækenland 
kun gav oplysninger om det arbejde, der udføres i 
henhold til direktiv 77/435, 
(ii) Italien afgav ikke oplysninger om det nationale 
revisionsorgans arbejde, 
(iii) Danmark og Italien gav ikke oplysning om 
antallet af ansatte beskæftiget med revision og 
disses kvalifikationer, 
(iv) Spanien, Frankrig, Italien og Luxembourg gav 
ikke oplysning om den foretagne systemrevision, 
(v) Danmark, Italien og Portugal gav ikke oplysning 
om kontrol af EUGFL-regnskaberne over beta­
linger, 
(vi) Belgien, Danmark og Spanien forelagde ingen 
resultater af revisionsarbejdet; de resultater, som 
de øvrige medlemsstater fremlagde, indeholdt 
ikke tilstrækkelig detaljerede oplysninger, 
(c) i marts 1989 havde Kommissionen endnu ikke 
evalueret disse beretninger eller forvisset sig om, at de 
var fuldstændige, selv om der skulle have været taget 
hensyn til beretningerne i forbindelse med planlæg­
ningen af afslutningsproceduren for 1988 (i begyndel­
sen af 1989). 
5.17. Hvis medlemsstaterne overholdt retsforskrifterne, 
ville Kommissionen kunne fordele sine ressourcer under 
hensyntagen til det revisionsarbejde, der allerede var 
udført af de enkelte medlemsstater, og bedre kunne 
vurdere, i hvilket omfang den kan fæste lid til de nationale 
kontrolsystemer, samt undgå dobbeltarbejde. 
Kommissionens forebyggende funktion 
5.18. Medlemsstaternes anmeldelser kan indeholde fejl, 
der er opstået på grund af en forkert fortolkning eller 
anvendelse af Fællesskabets retsforskrifter eller på grund 
af svagheder ved systemerne, der har betydet., at skrivefejl 
eller andre fejl ikke er blevet rettet. Et godt eksempel er 
opkrævningen af tillægsafgiften på mælkeproduktionen 
(jf. punkt 5.33-5.38 nedenfor). Retten undersøgte, hvilke 
foranstaltninger Kommissionens afdeling for regnskabs­
afslutning havde truffet for at forhindre, at sådanne fejl opstår, eller for at begrænse deres økonomiske virk­
ninger : 
(a) Gennemgang af Fællesskabets retsforskrifter. 
Afdelingen for regnskabsafslutning gennemgår ud­
kast til fællesskabsforskrifter og fremsætter forslag til 
forbedringer, hvad angår fastlæggelsen af de kontrol­
foranstaltninger, som medlemsstaterne skal gennem­
føre, samt forslag til forbedringer, når teksten er 
uklar. Afdelingen for regnskabsafslutning er ikke 
altid blevet hørt tidsnok til, at dens forslag har kunnet 
indgå i de udkast til forordninger, der blev forlagt 
forvaltningskomitéerne. 
(b) Gennemgang af national lovgivning. 
De nationale bestemmelser, der foreslås til gennemfø­
relse af fællesskabsforordninger, bliver ikke gennem­
gået af Kommissionen, før de bliver vedtaget af den 
pågældende medlemsstat; dette sker først under 
revisionen i forbindelse med afslutningen af regnska­
berne. En ukorrekt anvendelse af Fællesskabets 
retsforskrifter kan således påføre dette udgifter over 
en temmelig lang periode, før fejlen opdages. 
(c) Forespørgsler vedrørende fortolkning. 
Registret i afdelingen for regnskabsafslutning over 
forespørgsler fra medlemsstaterne blev gennemgået, 
og et udvalg af sagsakter blev revideret. Det fremgik, 
at afdelingen prompte, dvs. inden for ca. to til fire 
uger, besvarer forespørgsler fra medlemsstaterne, selv 
om der kan opstå forsinkelser andre steder i systemet, 
da markedsafdelingen og den juridiske afdeling i GD 
VI som regel også høres. I 1988 blev ni fortolkninger, 
som en eller flere medlemsstater havde anmodet om, 
fremsendt til alle medlemsstater. 
Rettidig forelæggelse af revisionsbemærkninger 
5.19. Fejl, der opstår som følge af en ukorrekt 
fortolkning af retsforskrifter eller på grund af mangler 
ved de nationale kontrolprocedurer, bliver eventuelt først 
rettet, når GD VI indberetter dem til medlemsstaterne 
efter et revisionsbesøg, eller, hvis denne indberetning 
anfægtes, først når beslutningen om afslutning af 
regnskaberne er vedtaget, og ethvert forbehold er fjernet. 
Forsinkelser i revisionsarbejdet 
5.20. I henhold til forordning (EØF) nr. 729/70 skal 
beslutningen om afslutning af regnskaberne vedtages 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 63 
inden udløbet af 12 måneder efter et regnskabsårs 
afslutning. Overholdes denne tidsplan, kan Europa-
Parlamentets dechargeafgørelse baseres på de endelige tal 
for garantiudgifterne. Kommissionen er af den opfattelse, 
at den i forordningen fastsatte frist på 12 måneder 
umuligt kan overholdes, og den har derfor fremsat et 
forslag om at ændre finansforordningen, således at fristen 
forlænges til 21 måneder, dvs. til den 15. september i år n 
+ 2. Men selv med denne foreslåede forlængelse ville 
tidsfristen ikke være overholdt i forbindelse med afslut­
ningen af 1986-regnskaberne. Beslutningen om afslutning 
af regnskaberne for 1986, der skulle foreligge senest den 
31. december 1987, blev med en række forbehold først 
vedtaget den 29. november 1988, ca. 11 måneder senere. 
Det tog således tre måneder mere at få vedtaget 1986-
beslutningen end beslutningen for 1985, der blev vedtaget 
den 18. august 1987. 
Forsinkelser med hensyn til at træffe afgørelse om 
forbehold i beslutningerne 
5.21. I 1986 var der tre forskellige kategorier af 
forbehold: 
(a) Udgifter, der holdtes uden for beslutningen om 
regnskabsafslutning, fordi der som følge af utilstræk­
kelige oplysninger ikke kunne træffes en afgørelse. I 
1986 var dette beløb på 139 mio ECU, hvilket var en 
stigning i forhold til 1984, hvor det var på 13 mio 
ECU, og 1985, hvor det var på 95 mio ECU. 
(b) Tillægsafgiften for mælk, som Belgien, Danmark, 
Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland, Italien og 
Nederlandene skulle have opkrævet; retsgrundlaget 
for tillægsafgiften, som Retten anslår til ca. 520 mio 
ECU, inklusive beløbet for 1985, var taget op til 
fornyet overvejelse. 
(c) Ikke godkendte udgifter (ca. 14 mio ECU) i tilfælde, 
som Kommissionen var rede til at undersøge på ny, 
såfremt medlemsstaterne inden den 30. november 
1988 fremlagde yderligere dokumentation. 
5.22. Der er en sammenhæng mellem den tid, der 
hengår, indtil en beslutning er vedtaget, og tilstedeværel­
sen af forbehold. Forbeholdene vil sandsynligvis vedrøre 
større beløb, jo tidligere der vedtages en beslutning, 
eftersom Kommissionen ikke vil have haft tid til at 
gennemgå den fornødne dokumentation. Alternativet er 
at vente med at vedtage en beslutning, indtil al 
dokumentation er modtaget og gennemgået. I praksis 
benytter Kommissionen en kompromisløsning, der består 
i at offentliggøre en første beslutning med forbehold 
efterfulgt af en ændret og endelig beslutning. Den 
ændrede beslutning for 1985 blev vedtaget den 21. 
oktober 1987, og den tilsvarende beslutning for 1986 blev 
vedtaget den 26. juni 1989. 5.23. Det tager stadig længere tid at nå frem til en 
endelig beslutning om regnskabsafslutning. Det tog 
længere tid at få vedtaget den første beslutning for 1986 
end den tilsvarende for 1985, og det tog otte måneder 
længere at få vedtaget den ændrede beslutning. Forbehol­
dene for 1986, eksklusive tillægsafgiften, som er et 
omstridt punkt, der er fælles for 1985 og 1986 (jf. punkt 
5.33-5.38 nedenfor), vedrørte beløb, der var seks gange 
større end i 1984 og 30 % større end i 1985. Denne lange 
periode præget af usikkerhed skader Kommissionens 
forebyggende funktion. 
5.24. Det er ikke alle forsinkelser, der fuldt ud kan 
henføres til Kommissionen, eftersom medlemsstaterne 
ikke overholder fristen for indgivelse af deres årsregnska­
ber, som i forordningen er fastsat til den 31. marts. 
Kommissionen har endog en gentlemanaftale med 
medlemsstaterne om, at fristen for indgivelse af anmod­
ninger forlænges til den 30. juni. I forbindelse med 1986-
afslutningen blev denne sidstnævnte frist ikke overholdt 
af Belgien, Frankrig, Irland, Portugal og Luxembourg, og 
selv om Det Forenede Kongerige overholdt fristen, 
sendte det efterfølgende 12 gange ændringer, den sidste 
gang i juni 1988, 14 måneder efter fristens udløb. 
Finansinspektørens rolle (GD XX) i 
forbindelse med regnskabsafslutningen 
5.25. I medfør af finansforordningen konstaterer 
finansinspektøren ved sin forudgående kontrol af 
garantiudgifterne blot, at der er disponible bevillinger til 
de foreslåede foreløbige forpligtelser, når de månedlige 
forskud skal udbetales til medlemsstaterne, og kontrol­
lerer taloplysningerne i medlemsstaternes månedlige 
anmeldelser. I praksis medvirker GD XX også eller bliver 
hørt, når der udarbejdes udkast til fællesskabsforord­
ninger og øvrige bestemmelser vedrørende forvaltningen. 
5.26. For så vidt angår efterfølgende kontrol overvåger 
de kompetente afdelinger i GD XX alle faser af revisionen 
i forbindelse med regnskabsafslutningen. De holdes 
underrettet i planlægningsfasen, hvor de ofte uformelt 
fremsætter deres bemærkninger, og deltager som observa­
tører i en række af GD VFs revisionsbesøg i medlemssta­
terne. De deltager også i drøftelser mellem GD VI og 
medlemsstaterne om revisionsberetningerne og svarene 
samt i møderne i EUGFL-Komitéen, hvor udkastet til 
beslutningen om regnskabsafslutning og eventuelle 
ændringsforslag eller addenda bliver behandlet. GD XX 
afsætter betydelige ressourcer til revisionen i forbindelse 
med regnskabsafslutningen, men på grund af dette 
generaldirektorats status som en uafhængig enhed, 
medfører dette ikke, at GD VFs arbejdsbyrde bliver 
mindre. 
64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
5.27. De bemærkninger og henstillinger, som finansin-
spektøren fremsætter på grundlag af revisionen i 
forbindelse med regnskabsafslutningen, ledsager det 
forslag til beslutning, der forelægges for Kommissionen, 
og finansinspektøren er til stede, når Kommissionen 
behandler forslaget til beslutning. 
5.28. GD XX har således valgt blot at følge og 
fremsætte bemærkninger om en del af det arbejde, som 
GD VI udfører; der gennemføres kun få uafhængige 
revisionsopgaver, og der foretages kun i begrænset 
omfang gennemgang af sagsakterne i afdelingen for 
regnskabsafslutning. 
Konklusioner og henstillinger 
5.29. Kommissionen har endnu ikke gjort sådanne 
fremskridt, at den er i stand til at vurdere pålideligheden 
af medlemsstaternes anmeldelser, som anbefalet af 
Retten i årsberetningen for 1986, og dens forebyggende 
funktion lader fortsat en del tilbage at ønske. Især 
bevirker Kommissionens plan (5) om at indføre system­
analytisk revision i faser, at væsentlige udgiftsområder 
fortsat ikke omfattes af en struktureret revision. 
5.30. Efter Rettens opfattelse bør Kommissionen med 
henblik på at gøre afslutningsproceduren effektiv ved at 
kontrollere de anmeldte udgifter og forhindre, at fejl 
gentager sig, afsætte personale til afdelingen for regn­
skabsafslutning på grundlag af en nøje vurdering af 
personalebehovet. Retten er af den faste overbevisning, at 
Kommissionen ikke bør ty til nødforanstaltninger, der 
består i at reducere revisionens omfang eller forlænge 
fristen for regnskabsafslutningen. Kommissionen bør, 
om nødvendigt, undersøge, om der er andre muligheder 
for at opfylde dens forpligtelser. En mulighed er at 
kontrahere med revisorer fra den private sektor om visse 
tekniske opgaver, som f.eks. systembeskrivelser. 
5.31. Fristen for udførelse af arbejdet med afslutningen 
af regnskaberne kunne afkortes, og Kommissionen ville 
have langt bedre muligheder for at opdage uregelmæssig­
heder på et tidligt tidspunkt, hvis den skulle udføre en del 
af revisionsarbejdet vedrørende medlemsstaternes anmel­
delser i det pågældende EUGFL-regnskabsår i stedet for 
som nu at vente op til tolv måneder efter udgangen af året. 
5.32. Kommissionen bør tage fordelingen af opgaverne 
på de enkelte afdelinger i forbindelse med afslutningen af 
(5) EFT C 316 af 12.12.1988, punkt 4.85. regnskaberne op til fornyet overvejelse. Af den samlede 
potentielle medarbejderstab til revision af EUGFL-
midler er ca. 2/3 (31 bevilgede stillinger) ansat i afdelingen 
for regnskabsafslutning i GD VI, som har ansvaret for 
fremsættelse af forslag om og regulering af de udgifter, 
der skal efterprøves. Den sidste tredjedel (16 ansatte) er 
beskæftiget i GD XX, som har andre arbejdsopgaver end 
GD VI (jf. punkt 5.25-5.28 ovenfor). Det er forståeligt, at 
finansinspektøren ønsker at sikre sig, at afdelingen for 
regnskabsafslutning udfører sit arbejde forsvarligt, men 
de personaleressourcer, som GD XX har afsat til dette 
arbejde, overstiger langt det minimum, der skulle være 
tilstrækkeligt til dette formål. Hvis finansinspektørens 
funktion som revisor skal tillægges større vægt, således 
som det foreslås i kapitel 3 i denne beretning, vil det være 
mere effektivt i praksis at give ham det fulde ansvar for 
revisionsarbejdet i forbindelse med afslutningen af 
regnskaberne. De pågældende personaleressourcer kunne 
derved udnyttes mere økonomisk, og det ville indebære en 
mere uafhængig revision foretaget af et generaldirektorat, 
der har de faglige forudsætninger for at udføre denne 
form for arbejde. Kommissionen ville så i sin egenskab af 
anvisningsberettiget for så vidt angår garantiudgifterne 
på landbrugsområdet have et bedre grundlag at træffe 
den endelige beslutning om afslutning af regnskaberne 
på. 
TILLÆGSAFGIFTEN INDEN FOR 
MEJERISEKTOREN 
5.33. I Rettens særberetning om kvote- og tillægsafgifts­
ordningen i mejerisektoren (6) er der redegjort for en 
række tilfælde, hvor forskellige medlemsstater ikke har 
anvendt Fællesskabets forordninger korrekt. Det drejer 
sig om følgende: 
(a) Frankrig: reducering af afgiftstilsvaret med 21,7 mio 
ECU for 1985/86 ved at ændre perioden fra 12 
kalendermåneder (1. april 1985 til 31. marts 1986) til 
en periode på 52 uger, således at der ikke medregnes 
én dags leverancer, som de franske myndigheder 
anslår til 78 0001, uden at der foretages en tilsvarende 
nedsættelse af den nationale garantimængde, 
(b) Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland og Neder­
landene : tildeling af kvoter til enkelte producenter ud 
over de nationale garantimængder, hvilket er i strid 
med artikel 5c, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 
804/68, som ændret, og artikel 5 i Rådets forordning 
(EØF) nr. 857/84, 
(c) Danmark: oprettelse i juni 1984, med tilbagevirkende 
kraft fra den 1. april 1984, af en organistation, der 
(6) Revisionsrettens særberetning nr. 2/87 om kvote- og 
tillægsafgiftsordningen i mejerisektoren, EFT C 266 af 
5.10.1987. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 65 
skulle fungere som den eneste opkøber af samtlige 
mælkeleverancer; formålet var at opnå størst mulig 
fleksibilitet i forhold til forordningerne; dette selskab 
falder dog hverken ind under den normale definition 
på en opkøber eller den definition, der gives i artikel 
12 i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84, 
(d) Italien: manglende gennemførelse af kvoteordnin­
gen. 
5.34. I alle seks tilfælde indledte Kommissionen i 
henhold til artikel 169 traktatbrudssag mod de pågælden­
de medlemsstater. Men kun i et tilfælde, nemlig sagen 
mod Italien, blev hele artikel 169-proceduren ført til ende, 
og Domstolen gav Kommissionen medhold (7). Kommis­
sionen besluttede efter vægtige anbringender fra de 
pågældende medlemsstater ikke at gå videre med sagerne i 
de øvrige fem tilfælde. Hvad angår Forbundsrepublikken 
Tyskland og Nederlandene, bemærkede Revisionsretten i 
særberetningen, at de tilsagn, som de to medlemsstater 
havde givet til gengæld for, at sagerne mod dem blev 
indstillet, gav dem mulighed for at fastholde kvotetilde­
linger ud over landekvoterne, således at begrundelserne 
for oprindelig at indlede sagerne fortsat var til stede (8). I 
Forbundsrepublikken Tyskland blev der også i 1989/90-
kvoteåret tildelt for store kvoter. 
5.35. Som led i arbejdet med afslutningen af regnska­
berne for 1986 blev medlemsstaterne underrettet om, at 
man overvejede at foretage betydelige reguleringer, som 
ville beløbe sig til i alt ca. 520 mio ECU, svarende til den 
budgetmæssige virkning, som den ovenfor omtalte 
ukorrekte anvendelse af kvoteordningerne efter Kommis­
sionens skøn ville få for kvoteårene 1984/1985 og 
1985/1986. I oktober 1988 vedtog Kommissionen at 
holde tillægsafgiften inden for mejerisektoren uden for 
beslutningen om afslutning af regnskaberne for 1986 (9). 
5.36. Rådet og Kommissionen vedtog*(10) at ændre 
kvotebestemmelserne med tilbagevirkende kraft, således 
at næsten alle udestående afgiftstilsvar for de første to år, 
(7) Domstolens dom af 17. juni 1987, sag 394/85. 
(8) Revisionsrettens særberetning nr. 2/87, punkt 4.12. 
(9) Kommissionens beslutning af 26. oktober 1988, COM(88) 
PV 937. 
(10) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3086/88 af 5. oktober 
1988, EFT L 275 af 7.10.1988; Artikel 1, stk. 2, i Rådets 
forordning (EØF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, EFT L 84 af 
29.3.1989 hvor tillægsafgiften blev opkrævet, som ifølge en tidligere 
vurdering fra Kommissionens tjenestegrene kunne henfø­
res til en ukorrekt anvendelse af bestemmelserne, 
bortfaldt. I begge forordninger blev der henvist til de 
problemer, der havde været med anvendelsen af tillægsaf­
giftsordningen, da den blev indført, og i Rådets 
forordning hedder det, at »der bør tages hensyn til de af 
medlemsstaterne godtgjorte vanskeligheder« (n), når det 
fastsættes, hvilket afgiftsbeløb der skal betales. 
5.37. Ovenstående giver anledning til følgende bemærk­
ninger : 
(a) Kommissionen fandt, at den ikke kunne gå videre 
med sagen mod Frankrig, eftersom det ikke af den 
oprindelige tekst til Rådets forordning (EØF) nr. 
857/84 klart fremgik, at den samlede garanterede 
mængde skulle nedsættes forholdsvis, hvis man valgte 
en periode på 52 uger til leverancer; denne mangel ved 
udformningen af forordningen førte til et tab for 
Fællesskabets budget på 21,7 mio ECU vedrørende 
perioden 1985/86. 
(b) Da forordningen ikke indeholder særlige retnings­
linjer på dette område, er det Kommissionens opgave 
i forbindelse med regnskabsafslutningen at vurdere, 
hvilke økonomiske konsekvenser tildeling af for store 
kvoter har for budgettet; for 1984/85 og 1985/86 
besluttede Kommissionen at løse problemet ved 
hjælp af en ændring med tilbagevirkende kraft af 
Rådets forordning. På Rådets møde i april 1989 
afviste den imidlertid forslaget om, at gyldigheds­
perioden for ændringen skulle forlænges til det tredje 
og fjerde anvendelsesår. Kommissionen bør derfor 
udvikle passende metoder til at vurdere, hvilke 
økonomiske konsekvenser tildeling af for store 
kvoter vil få for 1986/87 og efterfølgende år. 
(c) Disse ændringer i forordningerne indebærer, at 
producenter og opkøbere i de forskellige medlemssta­
ter ikke behandles ens; der anvendes forskellige 
grundlag for beregningen af de mængder, der skal 
svares afgift af, og producenterne og opkøberne i de 
medlemsstater, der har anvendt bestemmelserne 
korrekt, stilles ringere end producenterne og opkø­
berne i de medlemsstater, der ikke har anvendt 
bestemmelserne korrekt. 
(d) For så vidt angår Forbundsrepublikken Tyskland er 
der et udestående afgiftstilsvar for 1985/86 på ca. 6,4 
mio ECU, der vedrører mælkeleverancer på 27 000 t 
ud over den samlede garantimængde; da der er tildelt 
for store kvoter (12), påhviler der ikke de enkelte 
producenter et særligt afgiftstilsvar; dette afgiftsbe­
løb har været udestående i over to år. 
(n) Ottende betragtning i Rådets forordning (EØF) nr. 764/89 
af 20. marts 1989, EFT L 84 af 29.3.1989. 
(12) Revisionsrettens særberetning nr. 2/87, punkt 4.11. 
66 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
(e) En af årsagerne til de vanskeligheder, der anføres som 
begrundelse for ændringerne i forordningerne, er de 
forskellige fortolkninger i medlemsstaterne af, i 
hvilket omfang der kan ydes godtgørelse for for små 
og for store leverancer i henhold til artikel 4a i Rådets 
forordning (EØF) nr. 857/84. Dette bekræfter de 
betænkeligheder, som Retten gav udtryk for i sin 
særberetning (13), med hensyn til Kommissionens 
mangelfulde overvågning af gennemførelsen af 
forordningerne og den manglende evaluering af, 
hvilken indvirkning større ændringer i forordnin­
gerne har på afgiftstilsvaret. I forbindelse med en så 
væsentlig ændring af forordningen burde Kommis­
sionen have sikret sig, at alle medlemsstater havde 
den samme fortolkning af forordningen og også 
anvendte den, og at den fremgangsmåde, der skulle 
følges ved anvendelse af kvotemodregning og ved 
beregning af afgiftstilsvaret var forklaret på en sådan 
måde, at der ikke var nogen risiko for misforståelser. 
(f) Ingen af de dokumenter, der blev udarbejdet under 
den beslutningsproces, der førte til vedtagelse af de to 
(13) Revisionsrettens særberetning nr. 2/87, punkt 5.6-5.8 og 
5.15 forordningsændringer, indeholdt en vurdering af de 
budgetmæssige virkninger foretaget af Kommissio­
nen, selv om delegationerne fra to medlemsstater 
havde anmodet herom; det står derfor ikke klart, om 
beslutningerne er taget på grundlag af fuldstændige 
oplysninger. 
5.38. Retten understreger afslutningsvis, at i tilfælde, 
hvor fællesskabsforordninger anvendes ukorrekt — 
uanset om dette skyldes administrative vanskeligheder 
eller andre årsager — med økonomiske konsekvenser for 
fællesskabsbudgettet og forskelsbehandling af producen­
ter og opkøbere til følge, bør Kommissionen træffe 
effektive foranstaltninger til at rette op på situationen. 
Som anført i Rettens særberetning (14) kan og bør 
Kommissionen gøre dette ved i henhold til EØF-
Traktatens artikel 169 at indlede traktatbrudssag og/eller 
ved at fremdrage sagen som et led i regnskabsafslut­
ningen. Hvis sådanne effektive foranstaltninger ikke 
træffes, vil andre medlemsstater eventuelt søge at løse 
deres problemer på samme måde og vil dermed hindre en 
tilfredsstillende gennemførelse af politikken på dette 
område. 
(14) Revisionsrettens særberetning nr. 2/87, punkt 5.4. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 67 
KAPITEL 6 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 
Markedsordninger og forvaltningen heraf 
6.0. INDHOLD 
Støtteordninger 
Generelle bemærkninger 
Tilbagekøb og forarbejdning af frugt og grønsager 
Tilbagekøb af friske produkter 
Forarbejdede frugter 
Konklusioner 
Produktionsstøtte til hård hvede 
Medlemsstaternes kontrol 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
Konklusioner 
Restitutioner for produktion og anvendelse af stivelse 
Nationale kontrolforanstaltninger 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
Konklusioner 
Støtte til skummetmælkspulver, der anvendes til fremstilling af 
foderblandinger til kalve 
Nationale kontrolforanstaltninger 
Kommissionens forvaltning 
Konklusioner 
Moderfårspræmien inden for fårekødssektoren 
Budgetudgifter 
Vigtigste administrative bestemmelser 
Nationale kontrolforanstaltninger 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
Konklusioner 
Den fælles markedsordning for sukker 
Grundtræk og særlige karakteristika ved den fælles markedsordning for 
sukker 
Revisionsmål 
De væsentligste karakteristika ved ordningen for ydelse og udbetaling af 
eksportrestitutioner til sukker 
Revisionens omfang 
Revisionsresultater og henstillinger 
Kontrol af licensernes ægthed 
Kontrol af sukkerets oprindelse 
Toldkontrol af varen ved udførsel og dokumentation herfor Punkt 
6.1 
6.2 
6.3 
6.4 
6.5 
6.6 
6.8 
6.9 
6.14 
6.21 
6.23 
6.27 
6.36 
6.38 
6.41 
6.49 
6.63 
6.71 
6.74 
6.76 
6.78 
6.80 
6.101 
6.105 — 6.107 
— 6.7 
— 6.7 
— 6.22 
— 6.13 
— 6.20 
— 6.22 
— 6.40 
— 6.35 
— 6.37 
— 6.40 
— 6.73 
— 6.62 
— 6.70 
— 6.73 
— 6.107 
— 6.77 
— 6.79 
— 6.100 
— 6.104 
— 6.107 
6.108 —6.160 
6.108 
6.113 
6.114 
6.121 
6.122 
6.122 
6.125 
6.128 6.112 
6.120 
6.138 
6.124 
6.127 
6.129 
68 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Toldkontrol ved oplæggelse af sukker på toldlager 
Forbindelserne mellem de udbetalende organer og toldmyndighe­
derne : Særlige kendetegn og fremsendelse af dokumenter 
Særlige krav til den dokumentation, der skal indgives til det 
udbetalende organ 
De udbetalende organers, effektivitet 
Konklusioner vedrørende eksportrestitutioner til sukker 
Beskrivelse af selvfinansieringsordningen 
Revisionens omfang 
Kvaliteten af de anvendte oplysninger 
Regnskabsmæssige aspekter 
Efterprøvelse af opfyldelsen af selvfinansieringsmålsætningen på 
grundlag af budgetgennemførelsen 
Bogføring af udgifter og indtægter 
Efterfølgende kontrol 
De budgetmæssige konsekvenser af kunstige handelsstrømme i forbindel­
se med udførsel af sukker 
Konklusioner 
Vurdering af Kommissionens svar 6.130 —6.131 
6.132 —6.135 
6.136 
6.138 
6.139 
6.142 
6.148 
6.149 
6.152 
6.152 
6.153 
6.155 
6.157 
6.158 
6.160 6.137 
6.141 
6.147 
6.151 
6.156 
6.154 
6.156 
6.159 
STØTTEORDNINGER (d) Moderfårspræmien inden for fårekødssektoren. 
6.1. Forordningerne om de fælles markedsordninger 
indeholder bestemmelser om en lang række støtte- og 
tilskudsordninger og andre markedsregulerende foran­
staltninger, som medlemsstaterne forvalter gennem en 
række interventionsorganer og et kompliceret net af 
centrale og lokale myndigheder. For hver enkelt foran­
staltning gælder særlige kriterier og bestemmelser 
vedrørende kontroludøvelse. Retten har i løbet af året 
undersøgt følgende ordninger: 
(a) Markedsordningerne for friske og forarbejdede 
frugter og grønsager. Retten vedtog den 30. marts 
1989 O en særberetning herom, og i punkt 6.3-6.7 
gives et kort resumé af konklusionerne af Rettens 
revision. 
(b) Støtte, der ydes til kornsektoren med henblik på at 
fremme brugen af stivelse fremstillet af korn og 
kartofler produceret i EF og på at sikre producenter 
af hård hvede i visse fællesskabsregioner en vis 
indkomststøtte. 
(c) Støtte til skummetmælkspulver, der forarbejdes til 
foderblandinger. 
(») Jf. EFTC 128 af 24.5.1989. Generelle bemærkninger 
6.2. For hver af disse støtteordninger, som Retten har 
revideret, gør en række særlige forhold sig gældende, som 
vil blive behandlet særskilt i det følgende. Endvidere skal 
Retten på baggrund af sine undersøgelser påpege en 
række svagheder, såvel på centralt plan i Kommissionen 
som på nationalt plan, der er fælles for de reviderede 
foranstaltninger: 
(a) Bortset fra ordningen for skummetmælkspulver er 
foranstaltningerne kendetegnet ved, at kravene med 
hensyn til kontroludøvelse ikke er tilstrækkeligt 
præciseret i Fællesskabets retsforskrifter. Det er 
utilfredsstillende, at det i henhold til forordningerne 
næsten helt og fuldt er overladt til medlemsstaterne at 
indføre kontrolsystemer, for derved opstår der 
uligheder med hensyn til hvilke områder, kontrolfor­
anstaltningerne dækker, hvor omfattende de er, og 
hvor strenge de er, og følgelig også ulige behandling af 
støttemodtagere, og til tider også uberettigede fordele 
for visse af dem. Retten mener ikke, at der er nogen 
acceptabel grund til, at Kommissionen ikke på alle 
områder har truffet lige så omfattende foranstalt­
ninger som dem, der er indført for skummetmælks­
pulver. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 69 
(b) Retten har bemærket, at der, når ordningen for 
skummetmælkspulver undtages, lægges større vægt 
på rent administrativ kontrol end på fysisk kontrol. 
Det betyder, at medlemsstaterne i højere grad udøver 
formel kontrol end undersøger, om der er reelt 
grundlag for de ansøgte støttebeløb. 
(c) Forordningerne indeholder generelt ingen bestem­
melser om muligheder for administrative sanktioner, 
der kan forebygge svig. En støttemodtager kan, 
dersom han forsøger at begå svig, i værste fald fortabe 
retten til at få udbetalt støtte, men selv ikke dette 
gælder konsekvent, og risikoen er lille som følge af 
kontrollens begrænsede omfang. 
(d) Retten finder, at de seneste års ændringer af 
forordningerne snarere har medført en svækkelse end 
en skærpelse af kravene med hensyn til kontrol­
udøvelse. Dette er dog ikke tilfældet med ordningen 
for skummetmælkspulver. Fra at beregne støtten til 
hård hvede på grundlag af produktionsmængden er 
man således nu gået over til at beregne den på 
grundlag af dyrkningsarealet, og det har ikke løst 
problemerne med hensyn til kontroludøvelse. I 
forbindelse med støtteordningen for stivelse er man 
gået bort fra at yde produktionsstøtte. Støtten ydes 
nu til forarbejdningsindustrien, og det har medført en 
omfattende udvidelse af kontrollen, som samtidig er 
forbundet med langt flere problemer. Endelig skal 
Retten påpege, at der i forbindelse med præmieord­
ningen for moderfår er elementer, som simpelthen 
ikke kan kontrolleres. 
(e) I forbindelse med gennemførelsen af to markedsord­
ninger (frugt og grønsager, hård hvede) er det ikke i 
tilstrækkeligt omfang lykkedes at få tilpasset produk­
tionen efter efterspørgslen. Disse ordninger sikrer 
heller ikke, at produkter af høj kvalitet kanaliseres ud 
til konsum i stedet for at blive fjernet fra markedet 
gennem destruktion eller interventionsopkøb. 
(f) EF-forordningerne indeholder generelt ingen udtryk­
kelige bestemmelser om, at kontrolførende i med­
lemslandene skal sammenholde bøger eller andre 
lagerregnskaber, som støttemodtagere skal føre, med 
støttemodtagernes egne regnskaber, til trods for at 
denne kontrol er et af grundprincipperne for god 
revisionsskik. I Italien kan de kontrolførende inden 
for landbruget ikke foretage de nævnte sammenhol­
delser vedrørende foranstaltninger som produktions­
støtte til stivelse og støtte til skummetmælkspulver, 
der forarbejdes til foderblandinger, på grund af 
tavshedspligt med hensyn til skattemæssige oplys­
ninger og den med erhvervet forbundne tavsheds­
pligt, og derved bliver kontrollen mindre effektiv. De 
italienske myndigheder bør sørge for, at de instanser, 
der har bemyndigelse til at gennemgå virksomheders 
interne regnskaber, deltager i de regelmæssige 
kontrolbesøg, eller at de kontrolførende inden for 
landbruget får adgang til disse regnskaber. En 
forudsætning for en sådan kontrolprocedure er, at de 
pågældende tjenestegrene får stillet kvalificeret 
personale til rådighed. Tilbagekøb og forarbejdning af frugt og 
grønsager 
6.3. Rettens særberetning omhandler resultaterne af 
dens undersøgelse af udligningstilskud til tilbagekøb af 
friske produkter og støtte til forarbejdning af frugt og 
grønsager. Rettens revision omfattede de kontrolord­
ninger, der er gældende i Frankrig, Italien, Grækenland 
og Nederlandene. I tidsrummet 1982-1987 androg de 
årlige budgetudgifter gennemsnitligt 1 125 mio ECU, 
hvoraf 38 % vedrørte tomater og 25 % citrusfrugter. 
Italien tegnede sig for 61 % af de samlede udgifter. 
Tilbagekøb af friske produkter 
6.4. Hovedkonklusionerne i Rettens særberetning er 
følgende: 
(a) Tilbagekøbte produkter kan afhændes på forskellige 
måder, men for visse produkters vedkommende, 
f.eks. citrusfrugter, destrueres størstedelen (op til 
80 %). De ansvarlige myndigheder benytter ikke 
fuldt ud de muligheder, der foreligger for videre 
anvendelse af tilbagekøbte produkter for at undgå 
destruktion. Retten konstaterede endvidere, at 
tilbagekøb og efterfølgende destruktion i en række 
tilfælde var gunstigere for citrusfrugtproducenter end 
salg til forarbejdningsindustrien. 
(b) Over for Kommissionen beskrives destruktion almin­
deligvis ikke som destruktion, men som »anvendelse 
til andre formål end konsum«, og det er utilfredsstil­
lende. I Nederlandene føres der i øvrigt ikke 
tilstrækkeligt tilsyn med destruktionsforanstaltnin-
gerne. 
(c) Der foretages ingen kontrol af det kontante provenu 
ved salg af tilbagekøbte produkter. 
(d) EF-forordningerne overholdes ikke i Italien og 
Grækenland, hvor producentorganisationerne ansø­
ger interventionsorganerne om — og modtager — 
»refusion« af udbetalinger til deres medlemmer, 
inden sådanne udbetalinger har fundet sted. 
(e) Producentorganisationer i det sydlige Italien opfylder 
ikke de i grundforordningerne fastlagte krav, hvilket 
giver anledning til alvorlig tvivl med hensyn til 
procedurerne for en første anerkendelse af og tilsyn 
med disse organisationer. Efter at Retten havde 
påbegyndt sine undersøgelser, foretog Kommissio­
nens egne revisorer i begyndelsen af 1988 som led i 
regnskabsafslutningen for 1986 en analyse af yder­
ligere fire producentorganisationer. På grundlag af 
70 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
denne analyse har Kommissionen for tre af disse 
organisationers vedkommende afvist finansiering af 
udgifter på 35,6 mio ECU. 
Forarbejdede frugter 
6.5. Særberetningens hovedkonklusioner med hensyn 
til støtte til forarbejdningsindustrien er følgende: 
(a) Det af Kommisionen fastsatte støtteniveau for 
forarbejdede frugter er ikke altid berettiget, og i 
forbindelse med citronsaft er den anvendte bereg­
ningsmetode ikke helt og fuldt i overensstemmelse 
med forskrifterne i EF-forordningerne. 
(b) Den fysiske kontrol af forbrugte råvarer og mængden 
af færdigvarer er utilfredsstillende. 
(c) For høje garantitærskler for korender har tvunget 
Fællesskabet til hvert år at afhænde overproduktion 
med betydelige tab til følge. 
Konklusioner 
6.6. Retten konkluderede, at de gældende ordninger 
ikke har kunnet fjerne alvorlige ubalancer mellem 
produktion og efterspørgsel, at produkter af høj kvalitet 
kanaliseres ud til foderindustrien og til destruktion, mens 
produkter af lav kvalitet er forbeholdt forarbejdnings­
industrien, og at hverken Kommissionen eller de 
nationale interventionsorganer fører tilstrækkelig kon­
trol med producentorganisationerne og forarbejdnings­
industrien. 
6.7. Retten gør endvidere opmærksom på, at eftersom 
destruktion af friske produkter ikke er udtrykkeligt 
omtalt i grundforordningen, tages der ikke i tilstrækkeligt 
omfang højde for, hvorledes markedet i dag i realiteten 
forvaltes. Destruktion kan ikke betragtes som »anvendel­
se«. Er Rådet og Kommissionen af den opfattelse, at der 
bør ydes støtte til frugt og grønsager, som tilbagekøbes og 
destrueres, bør forordningen indeholde en klar bestem­
melse herom, og angive, at de hermed forbundne udgifter 
skal konteres adskilt fra udgifterne i forbindelse med 
egentlig »anvendelse til andre former end konsum«, 
således at lovligheden og den formelle rigtighed af 
betalinger til destruktion af produkter sikres. Produktionsstøtte til hård hvede 
6.8. Produktionsstøtte til hård hvede blev indført ved 
Rådets forordning (EØF) nr. 3103/76 af 16. december 
1976(2). Fra 1986 til 1988 steg de årlige udgifter med 
31 % fra 210,8 mio ECU til 275,1 mio ECU, jf. tabel 6.1. 
Grækenland, Frankrig, Italien og Spanien modtager 
støtte under denne ordning, og Italien tegnede sig for 
gennemsnitlig 80 % af den samlede udbetalte støtte i 
perioden 1986-1988. Udgiftsstigningen i den pågældende 
periode skyldes, at støtten til Italien øgedes med 60 %. Da 
der anvendes lavere støttesatser i Spanien i overgangspe­
rioden, havde Spaniens tiltrædelse af Fællesskabet ikke 
medført en væsentlig udgiftsstigning pr. udgangen af 
1988. Ifølge de seneste produktionstal (3) udgjorde 
Fællesskabets samlede produktion af hård hvede i 
1987 7,4 mio t eller 4,8 % af den samlede kornproduk­
tion. I perioden 1985-1987 steg Fællesskabets produktion 
af hård hvede med over 25 %. Rettens revision omfattede 
de vigtigste produktionsområder i de pågældende fire 
medlemsstater. 
Medlemsstaternes kontrol 
Identificering og opmåling af dyrkningsarealer 
6.9. Støttebeløbet blev oprindelig beregnet på grundlag 
af produktionsmængden i ton. Efter ikrafttrædelsen af 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 2835/77 af 19. 
december 1977 (4) beregnes støtten nu som produktet af 
den på fællesskabsplan fastsatte støttesats pr. hektar og 
det areal i hektar, som er tilsået med hård hvede og 
anmeldt i støtteansøgningen. Efterprøvelse af de anmeld­
te dyrkningsarealer er derfor et centralt element i 
kontrolsystemet. Retten konstaterede en række svaghe­
der ved medlemsstaternes kontrolsystemer: 
(a) Uddrag af tingbøger og tilsvarende dokumenter, der 
lægges til grund for støtteansøgninger, har en 
begrænset værdi som bevis for tilsåede arealer. Ofte er 
kun en del af det areal, der er indført i tingbogen, 
tilsået med hård hvede, og tingbøgerne er ofte ikke 
ajourført. 
(2) EFT L 351 af 21.12.1976. 
(3) Dok. KOM(88)796 endelig udg. af 18. januar 1989: 
Landbrugets Stilling i Fællesskabet, Rapport 1988. 
(4) EFT L 327 af 20.12.1977. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 71 
Tabel 6.1 — Udgifter vedrørende produktionsstøtte til hård hvede i 
perioden 1986-1988 
(mioECU) 
Medlemsstat 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Italien 
lait 1986 
47,2 
— 
13,0 
150,6 
210,8 1987(0 
39,2 
0,8 
13,0 
203,2 
256,2 1988 
21,4 
2,3 
9,6 
241,8 
275,1 
(') EUGFL's regnskabsår 1987 var på ti måneder, fra januar til oktober. 
(b) Skønt medlemsstaterne formelt overholder EF-
forordningernes bestemmelser om, at de skal foretage 
stikprøvekontrol på stedet af mindst 5 % af de 
indgivne ansøgninger, er de metoder, der anvendes 
ved kontrol af arealflader, hvis form ofte er uregel­
mæssig, ikke pålidelig. Nationale kontrolførende 
anvender bl.a. kontrolmetoder som afskridtning af et 
stykke jord. 
(c) Uanset denne utilstrækkelige stikprøvekontrol på 
stedet har medlemsstaterne regelmæsssigt justeret de 
anmeldte arealer nedad på grundlag af resultaterne af 
den gennemførte kontrol. I forbindelse med 1987-
høsten blev der foretaget justering af 13 % af samtlige 
de erklæringer, der blev kontrolleret på stedet i et 
enkelt område i Frankrig, og i Italien blev der i en 
enkelt provins foretaget korrektioner i 21 % af de 
indgivne ansøgninger omfattende 27 % af det tilsåede 
areal. Trods disse høje korrektionstal blev kontrol­
programmerne ikke udvidet. 
(d) For så vidt angår Italien, foretog Retten en sammen­
holdelse af Eurostats statistiske materiale vedrørende 
arealer tilsået med hård hvede og tal, som blev 
tilvejebragt af det italienske udbetalende organ 
(AIM A) på grundlag af ansøgninger. Retten konsta­
terede således, at de arealer, der var anmeldt med 
henblik på udbetaling af støtte, var mellem 5,6 % og 
12,5 % større end de statistisk opgjorte arealer for 
perioden 1984-1987. 
(e) Retten konstaterede, at myndighederne i en provins i 
Italien havde foretaget reduktion efter en fast sats af 
alle anmeldte arealer. En tilsvarende fremgangsmåde 
anvendes hverken i andre provinser i Italien eller i 
andre medlemsstater. Retten konstaterede endvidere 
ulige behandling af tilskudsansøgere i Italien, idet der 
anvendes forskellige tolerancemargener, som — alt 
efter hvilken provins der er tale om — svinger mellem 
4% og 15%, inden der foretages justeringer på 
grundlag af resultaterne af stikprøvekontroller på 
stedet. I forhold til praksis i andre lande er det også 
forskelsbehandling. Retten må på grundlag af ovenstående konkludere, at 
man ikke kan regne med, at det antal hektar, hvortil der 
udbetales støtte, faktisk svarer til det antal hektar, der er 
tilsået med hård hvede. 
Identificering af støtteberettigede sorter 
6.10. Der udbetales kun støtte til visse sorter hård 
hvede, der har bestemte egenskaber, og som står opført på 
en national liste over godkendte sorter. Hvedesorten 
kontrolleres på grundlag af den anvendte såsæd. 
6.11. Rettens revision afslørede, at kontrolforanstalt­
ningerne er utilstrækkelige. De består almindeligvis kun i 
kontrol af fakturaer vedrørende den såsæd, producenten 
har betalt, eller inspektion af de tomme sække, hvori 
såsæden har været opbevaret. I de tilfælde, hvor 
producenten har anvendt en del af det foregående års høst 
som såsæd, foreligger der ingen fakturaer eller sække med 
korrekt udfyldte etiketter, og de anvendte hvedesorter 
kontrolleres derfor ikke. Kontrol på grundlag af analyser 
af stikprøver af den anvendte såsæd eller af høstet hård 
hvede foretages normalt ikke. 
6.12. Retten konstaterede, at der i et enkelt tilfælde var 
foretaget direkte kontrol af den anvendte hvedetype. I 
Spanien havde man for høståret 1986/87 udtaget og 
analyseret 53 stikprøver af såsæd anvendt i Zaragoza. 
Kun 5 af de 53 stikprøver opfyldte kriteriet for den af 
Rådet definerede standardkvalitet for hård hvede, at 
mindst 80 % af de analyserede kerner skal have bevaret 
deres glasagtige udseende, og at indholdet af bløde 
hvedekerner ikke må overstige 4 % (5). 
Intern kontrol 
6.13. I medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 1455/82 
af 18. maj 1982 (6) er antallet af områder, hvor der kan 
ydes støtte til hård hvede, blevet reduceret, således at 
støtten kun kan ydes i visse områder i Fællesskabet, hvor 
produktionen af hård hvede traditionelt udgør en 
betydelig del af landbrugsproduktionen. Antallet af 
støtteansøgninger og af producenter er imidlertid stadig 
højt, og der er en reel risiko for, at der udbetales støtte 
mere end én gang i forbindelse med ét og samme stykke 
jord. Ingen af medlemsstaterne har indført interne 
kontrolordninger, der kan afsløre tilfælde, hvor der 
indgives flere ansøgninger vedrørende ét og samme 
stykke jord. 
(5) Rådets forordning (EØF) nr. 2731/75 af 29. oktober 1975, 
EFTL281 af 1.11.1975. 
(6) EFT L 164 af 14.6.1982. 
72 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
6.14. EF-forordningerne indeholder ikke bestemmel­
ser, der med henblik på at forebygge svig sikrer 
sanktionsmuligheder fra administrativ side over for 
producenter, der indgiver urigtige erklæringer. Den 
eneste risiko, den svigagtige støtteansøger løber, er, at 
hans ansøgning bliver korrigeret eller afvist. I sidstnævnte 
tilfælde kan han uden besvær indsende ansøgningen på 
ny. 
6.15. Frankrig, Grækenland og Spanien har ikke 
underrettet Kommissionen om tilfælde af svig eller 
uregelmæssigheder i henhold til Rådets forordning (EØF) 
nr. 283/72 af 2. februar 1972 (7). Italien har underrettet 
Kommissionen om i alt 17 tilfælde af svig, der androg et 
samlet beløb på 77 200 ECU (107 mio LIT), men til dato 
er kun en tredjedel af dette beløb inddrevet. 
6.16. I juni 1987 anmodede Kommissionen på grund af 
usikkerhed omkring de områder, hvortil der ydes støtte, 
de italienske myndigheder om i henhold til forordning 
(EØF) nr. 283/72 at foretage en særlig undersøgelse af 
dyrkede arealer. Resultaterne af denne undersøgelse 
viste, at mellem 7 % og 8 % af de indgivne erklæringer 
måtte anslås at være ukorrekte. Kommissionens egne 
overslag tyder på, at uregelmæssighederne er af endnu 
større omfang. 
6.17. Kommissionen tog i sin beslutning af 29. novem­
ber 1987 om afslutning af regnskaberne over udgifter for 
1985 et generelt forbehold med hensyn til regnskaberne 
for Italien. Forbeholdet vedrørte udgifterne til støtteud­
betaling under denne ordning i høståret 1985/86 og i de 
følgende høstår. Forbeholdet gælder stadig. 
Det relative niveau for interventionspriser og direkte 
støtte 
6.18. Sigtet med de senere års politik har været at gøre 
det mindre attraktivt at producere hård hvede. Dette er 
søgt opnået ved en gradvis tilnærmelse mellem interven-
tionspriserne for hård hvede og blød hvede. Fra høståret 
1985/86 til høståret 1988/89 faldt interventionsprisen for 
hård hvede med 11,4 %, mens den for blød hvede forblev 
uændret. Stort set fik denne politik imidlertid ikke den 
ønskede virkning, fordi produktionsstøtten i samme 
periode øgedes med 35 %. 
6.19. Det agromonetære systems virkemåde bør indgå i 
vurderingen af effekten af disse prisnedsættelser og støtteforhøjelser beregnet i ecu. Devalueringer af grønne 
valutaer har betydet, at prisnedsættelserne beregnet i ecu 
er blevet mere end udlignet, når de er omregnet til 
nationale valutaer, og støtteforhøjelserne beregnet i ecu 
har været mere omfattende, når de har været udtrykt i 
national valuta. På denne måde har en restriktiv politik 
med hensyn til indikativpriser ikke fået den tilsigtede 
virkning på produktionen. Produktionen af hård hvede 
nåede i 1987 rekordhøjder med en selvforsyningsgrad for 
Fællesskabet på 140 %, hvor det opdyrkede areal 
udvidedes kontinuerligt, og høstudbyttet pr. hektar 
steg (8). Endvidere voksede de offentlige lagre fra 1,9 
mio t pr. udgangen af november 1986 til 2,3 mio t i 
oktober 1988. 
Udvælgelse af sorter 
6.20. Støtteberettigede sorter af hård hvede opføres på 
nationale sortslister, som Kommissionen samler på den 
fælles sortsliste over landbrugsplantearter. Ifølge Rettens 
undersøgelse foretager Kommissionen imidlertid ingen 
kontrol med henblik på at sikre, at de kvaliteter, der er 
opført på medlemsstaternes lister, opfylder de fastlagte 
teknologiske kriterier. En sådan kontrol er et væsentligt 
element i bestræbelserne på at højne kvaliteten af hård 
hvede, der produceres i Fællesskabet, og Kommissionen 
bør derfor sikre, at samtlige sorter på sortslisten — som til 
stadighed omfatter et stort antal — også besidder de 
foreskrevne teknologiske egenskaber. 
Konklusioner 
6.21. Retten skal på grundlag af resultaterne af den 
gennemførte revision påpege, at det af de nedenfor 
anførte grunde er nødvendigt at tage hele ordningen med 
støtte til hård hvede op til en gennemgribende revision. 
(a) De senere års pris- og støttepolitik har sammen med 
devalueringer af grønne valutaer ikke haft den 
tilsigtede virkning, nemlig at få nedskåret produktio­
nen af hård hvede og tilpasset efterspørgslen. 
(b) Nedskæringen af antallet af støtteberettigede områ­
der medførte således heller ikke et produktionsfald. 
Det kan tværtimod konstateres, at produktionen af 
hård hvede endog er steget i områder, som ikke er 
omfattet af støtteordningen. 
(c) Overgangen fra at yde støtte på grundlag af produk­
tionsmængde til at yde støtte på grundlag af opdyrket 
O EFT L 36 af 10.2.1972, Dansk specialudgave 1972 (I), s. 85. (8) Dok. KOM(88)796 endelig udg. af 18. januar 1989: 
Landbrugets Stilling i Fællesskabet, Rapport 1988. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 73 
areal har ikke løst problemerne med hensyn til 
kontrol, fordi det er meget vanskeligt at foretage en 
nøjagtig kontrol af opdyrkede arealer. 
(d) Forordningerne indeholder ikke bestemmelser om 
tilstrækkelige kontrolforanstaltninger og er derfor 
ikke tilfredsstillende. 
(e) Kvalitetskontrollen af den anvendte såsæd er ikke 
effektiv i den nuværende form. 
6.22. De offentlige lagre af hård hvede af middelmådig 
kvalitet er vokset betydeligt, fordi tre faktorer har spillet 
ind samtidig, nemlig interventionsopkøb til relativt høje 
priser, den stigende produktionsstøtte pr. dyrket hektar 
og den utilstrækkelige kvalitetskontrol. Samtidig impor­
terer Fællesskabet hård hvede af høj kvalitet fra 
tredjelande for at kunne opfylde de kvalitetskrav, der 
stilles til forædlede produkter, der skal udføres (jf. punkt 
4.97). Når hertil kommer, at støtten udbetales uden 
forskel til en lang række producenter, uden at disse skal 
opfylde særlige krav, og at der er alvorlige problemer 
forbundet med at kontrollere de parametre, på grundlag 
af hvilke støttebeløbene beregnes, må Retten konkludere, 
at denne foranstaltning hverken på en økonomisk 
forsvarlig måde eller med hensyn til produktivitet eller 
effektivitet opfylder forudsætningerne for at sikre 
landbrugere i ugunstigt stillede områder en vis indkomst­
støtte. 
Restitutioner for produktion og anvendelse af 
stivelse 
6.23. I medfør af artikel 11 i Rådets forordning (EØF) 
nr. 2727/75 af 29. oktober 1975 (9) kan der ydes 
produktionsrestitutioner for amylumholdige (10) produk­
ter, som er produceret i Fællesskabet, og som er afledte 
produkter af korn i fri omsætning. Restitutionerne 
beregnes således, at de sikrer Fællesskabets forarbejd­
ningsindustri konkurrencedygtighed på verdensmarkedet 
over for tredjelandes forarbejdningsindustri, der nærmest 
har fri adgang til Fællesskabets marked og også adgang til 
basisprodukter til lavere priser. Produktionsrestitutioner 
ydes endvidere for produktion og anvendelse af kartoffel­
stivelse med henblik på at skabe ensartede konkurrence­
vilkår. 
6.24. Fra 1978 til 1986 udbetaltes der produktions­
restitutioner til stivelsesfabrikanter for basisprodukter 
anbragt under officielt tilsyn, der anvendtes til fremstil­
ling af stivelse, på den betingelse, at 96 % af basisproduk­
terne blev forarbejdet til ubehandlet stivelse. Fabrikanten 
skulle stille en sikkerhed, der blev frigivet, når den 
pågældende havde fremlagt bevis for, at den i restitutions-
ansøgningen anførte produktionsmængde var blevet 
(9) EFT L 281 af 1.11.1975. 
(10) Stivelseholdige produkter. forarbejdet. Pr. 1. juli 1986 ændredes ordningen fra at 
være en ordning vedrørende produktion af stivelse til en 
ordning vedrørende anvendelse af stivelse — undtaget 
herfra dog modificeret stivelse. Den gamle ordning 
forlængedes som en overgangsforanstaltning i tre år, men 
restitutionsbeløbene reduceredes gradvis (n). Under den 
nye ordning udbetales der restitutioner for stivelse, som 
anvendes til fremstilling af særligt godkendte produkter, 
hovedsagelig industrivarer. Baggrunden for omlæg­
ningen af ordningen var, at man udelukkende ønskede at 
yde restitutionerne til produkter, som blev anset for at 
være utilstrækkeligt beskyttet under GATT, mens 
stivelsesholdige fødevarer i det store og hele ansås for at 
være tilstrækkeligt beskyttet af den fælles landbrugspoli­
tik. Den nye ordning tilsigter generelt fremme af 
anvendelsen af fællesskabsproducerede basisprodukter i 
industriprodukter fremstillet på basis af stivelse og 
dermed også at tilskynde forarbejdningsindustrien til 
ikke at etablere sig uden for Fællesskabets område. 
6.25. Fra 1986 til og med 1988 — den periode, som 
Rettens revision omfattede — androg de årlige gennem­
snitlige budgetudgifter 259 mio ECU. Udgifterne i 
forbindelse med de pågældende foranstaltninger androg i 
1988 i alt 393,3 mio ECU, svarende til ca. 10 % af 
Fællesskabets samlede udgifter i forbindelse med korn­
markedet. De sidste tre års udgifter og deres fordeling på 
medlemsstaterne fremgår af tabel 6.2. 
Tabel 6.2 — Udgifter vedrørende produktion og anvendelse 
af stivelse 
(mio ECU) 
Medlemsstat 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
lait 1986 
12,3 
4,1 
34,1 
0,7 
4,1 
37,3 
1,6 
11,8 
— 
48,4 
— 
23,3 
177,7 1987 (') 
11,7 
4,0 
63,5 
0,7 
8,8 
44,3 
1,3 
15,6 
— 
57,0 
— 
28,7 
235,6 1988 
14,9 
12,4 
100,3 
0,6 
17,5 
90,5 
2,1 
28,5 
— 
84,8 
— 
41,7 
393,3 
(') EUGFL's regnskabsår 1987 var på ti måneder, fra januar til oktober. 
C1) Rådets forordning (EØF) nr. 1009/86 af 25. marts 1986, 
EFT L 94 af 9.4.1986. 
74 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
6.26. Retten gennemgik Kommissionens og medlems­
staternes budgetforvaltning og kontrolprocedurer, og 
revisionen omfattede både ordningen vedrørende pro­
duktion og ordningen vedrørende anvendelse af stivelse. 
Rettens revisorer foretog revisionsbesøg i Belgien, 
Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Italien, 
Nederlandene og Det Forenede Kongerige. 
Nationale kontrolforanstaltninger 
Fysisk kontrol af basisprodukter 
6.27. Under ordningen vedrørende produktion af 
stivelse udbetaltes der produktionsrestitutioner på grund­
lag af den mængde basisprodukter (majs, hvede, ris, 
kartofler eller særlige afledte produkter), der anvendes til 
fremstilling af stivelse. Som en grundlæggende kontrol­
foranstaltning under denne ordning indførtes der derfor 
officielt tilsyn med de pågældende basisprodukter med 
henblik på at sikre, at disse faktisk blev anvendt til 
produktion af stivelse. Retten konstaterede i forbindelse 
med sin revision, at denne centrale kontrol ofte kun er en 
administrativ formalitet. 
(a) Generelt foretages der sjældent kontrolbesøg på 
stedet med henblik på at kontrollere de mængder 
basisprodukter, der er anbragt under officielt tilsyn. 
Specielt i Det Forenede Kongerige var hyppigheden 
af sådanne kontrolbesøg lav, idet de kun blev 
foretaget én gang hver ottende måned, selv når det 
drejede sig om større restitutionsberettigede virksom­
heder. 
(b) Retten konstaterede i samtlige medlemsstater tilfæl­
de, hvor de mængder basisprodukter, der var anbragt 
under officielt tilsyn, også omfattede produkter, som 
ikke kunne godkendes ved den efterfølgende kvali­
tetskontrol, og som blev solgt som foder. 
(c) Retten konstaterede i Nederlandene, at en virksom­
hed havde kunnet anmelde korn, der endnu ikke var 
leveret, som »produkter anbragt under officielt 
tilsyn«. 
Kontrol af lager- og produktionsregnskaber 
6.28. Basisprodukter bliver forædlet under forarbejd­
ningsprocessen, og derfor må den efterfølgende kontrol 
baseres på lager- og produktionsregnskaber. Retten 
konstaterede, at der i de fleste tilfælde ikke foretages en 
sådan kontrol. Det er en alvorlig svaghed ved de 
kontrolprocedurer, der anvendes inden for begge ord­
ninger, navnlig når det drejer sig om de største restitu­
tionsberettigede virksomheder. I de fleste tilfælde frem­
stiller sådanne virksomheder uforarbejdet stivelse (og er således berettiget til restitutioner under ordningen 
vedrørende produktion af stivelse) og forarbejder 
samtidig de pågældende stivelsesprodukter til en lang 
række halv- og helfabrikata, hvoraf kun en del er 
restitutionsberettigede under ordningen vedrørende 
anvendelse af stivelse. Under sådanne omstændigheder 
bør enhver effektiv kontrol af restitutionsansøgninger 
omfatte en nøje gennemgang af de pågældende virksom­
heders produktions- og lagerregnskaber. I visse tilfælde er 
en sådan kontrol udelukket, fordi de kontrolførende på 
stedet har begrænset tid til rådighed. Retten konstaterede 
i forbindelse med et revisionsbesøg hos en virksomhed af 
denne type i Frankrig, at de kontrolførende aflægger 
kontrolbesøg i virksomhedernes administrative hovedsæ­
de, hvor produktionsregnskaber normalt kun foreligger i 
form af regnskabsoversigter. Det er således umuligt at 
foretage en fuldstændig kontrol af sådanne regnskaber. 
6.29. Kontrollen gennemføres som regel på grundlag af 
regnskaber eller bøger, som specielt med henblik på de 
nationale kontrolmyndigheder føres over anvendte 
basisprodukter (ordningen vedrørende produktion af 
stivelse) eller over den anvendte stivelsesmængde og 
mængden af afledte produkter (ordningen vedrørende 
anvendelse af stivelse). Selv om det erkendes, at sådanne 
regnskaber fremmer revisionsarbejdet, fandt Retten ikke 
beviser for, at der blev foretaget sammenholdelse af disse 
regnskaber med virksomhedernes egne regnskaber og 
lageropgørelser, eller at regnskaberne blev efterprøvet 
ved fysisk kontrol af lagerbeholdningen. I Italien 
konstaterede Retten endvidere i forbindelse med et 
revisionsbesøg hos en restitutionsberettiget virksomhed, 
at den pågældende virksomhed nægtede de kontrol­
førende myndigheder adgang til dens detaljerede produk­
tionsregnskaber under henvisning til, at dens produkter 
var omfattet af produktionshemmelighed. Det er ikke 
acceptabelt, at restitutionsberettigede virksomheder 
udviser en sådan adfærd, navnlig ikke i forbindelse med 
den nye ordning, hvor effektiv bilagskontrol er af 
væsentlig betydning. 
Gennemførelse af EF-for ordninger 
6.30. Retten finder, at visse medlemsstater udviser for 
stor fleksibilitet i forbindelse med gennemførelsen af EF-
forordningerne. 
(a) I Belgien havde de kontrolførende ved sammenhol­
delsen af produktmængder anbragt under officielt 
tilsyn og fakturaer tilladt en tolerance på 1,5 %. EF-
forordningerne tillader ikke en sådan tolerance. 
(b) I Nederlandene godkender myndighederne i første 
omgang ansøgninger med foreløbige overslag, som 
virksomhederne senere kan ændre. I en række tilfælde 
afveg opgørelserne over produktmængder, der var 
endeligt godkendt til anbringelse under officielt 
tilsyn, fra opgørelserne over lossede mængder og 
faktisk forarbejdede mængder. Sådanne forhold 
vanskeliggør, hvis ikke umuliggør, kontrol. Retten 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 75 
konstaterede endvidere, at myndighederne ikke fører 
et nøje tilsyn med overholdelsen af bestemmelserne 
under ordningen vedrørende produktion af stivelse, 
hvor den restitutionsberettigede skal stille sikkerhed, 
når basisprodukter anbringes under officielt tilsyn. 
(c) I Forbundsrepublikken Tyskland aflagde Retten 
revisionsbesøg hos en refusionsberettiget virksomhed 
og konstaterede her, at de forholdsregler, der var 
truffet med henblik på at anbringe basisprodukter 
under officielt tilsyn i forbindelse med ordningen 
vedrørende produktion af stivelse, åbnede mulighed 
for anvendelse af proceduren efter forarbejdning, 
hvilket ikke er tilfredsstillende. Hertil kom, at den 
restitutionsberettigede virksomhed i strid med de 
gældende EF-bestemmelser var blevet fritaget for at 
stille sikkerhed. Retten konstaterede endvidere, at 
den samme virksomhed inden for rammerne af 
ordningen vedrørende anvendelse af stivelse kunne 
anmode om et restitutionscertifikat (der er en 
betingelse for restitutionsberettigelse) samtidig med, 
at den anmodede om udbetaling af restitutionsbelø-
bet, efter at forarbejdning havde fundet sted. Ved en 
sådan fremgangsmåde er det ikke muligt at foretage 
fyldestgørende kontrol, og den pågældende virksom­
hed får et for stort spillerum med hensyn til 
fastsættelse af den restitutionssats, der skal anvendes, 
og den periode, i hvilken sikkerhedsstillelsen skal 
tilbageholdes. 
De kontrolførendes uafhængighed 
6.31. I Italien kontrolleres restitutionsansøgninger 
inden for rammerne af ordningen vedrørende anvendelse 
af stivelse i mange tilfælde ikke af offentlige myndigheder, 
men af ansatte ved de lokale handelskamre. I Forbunds­
republikken Tyskland efterprøver »Steuerhilfspersonen« 
— personer, der er udpeget af toldmyndighederne, men 
ansat i de virksomheder, de kontrollerer — centrale 
områder inden for begge ordninger. Ovennævnte to 
forhold forudsætter et effektivt uafhængigt tilsyn med 
henblik på at sikre, at kontrollen udføres forskriftsmæs­
sigt. I ingen af tilfældene fandt Retten bevis for, at der 
blev ført et sådant uafhængigt tilsyn. 
Modificeret stivelse 
6.32. Stivelse modificeret ved esterificering eller etherifi-
cering omfattes umiddelbart af ordningen vedrørende 
anvendelse af stivelse, fordi disse produkter ikke anses for 
at være tilstrækkeligt beskyttet mod import fra tredjelan­
de. I dette tilfælde er det imidlertid ikke den endelige 
forbruger, der modtager restitutionsbeløbet, men den 
virksomhed, der fremstiller produkterne. Da sådanne 
produkter uden store vanskeligheder eller udgifter igen 
kan omdannes til uforarbejdet stivelse, ydes der restitu­
tioner for dem, forudsat at den restitutionsberettigede stiller en sikkerhed, som udgør 105 % af den ansøgte 
produktionsrestitution. Sikkerhedsstillelsen frigives, når 
producenten fremlægger bevis for, at det produkt, der har 
udløst produktionsrestitutionen, indgår i et produkt, der 
ikke kan opnå en sådan restitution. Forordningen 
indeholder ingen bestemmelser om, hvilke beviser der 
skal fremlægges, når de pågældende produkter sælges i 
medlemsstaten. I tilfælde af salg til andre stater inden for 
Fællesskabet fremlægges kontroleksemplar T5 af forsen-
delsesdokumenterne som bevis for produkternes anven­
delse. Såvel afgangstoldstedet som det kompetente 
toldsted i bestemmelsesmedlemsstaten foretager en 
uafhængig kontrol af dette kontroleksemplar. 
6.33. Rettens revision viste, at de nationale myndighe­
der ofte godkender dokumentation, der er utilstrækkelig 
som bevis ved salg inden for medlemsstaterne. Visse 
medlemsstater, specielt Frankrig, kræver kun fakturako­
pi fremlagt. Andre medlemsstater accepterede en generel 
erklæring fra opkøber om, at denne havde til hensigt at 
lade produkterne indgå i produkter, for hvilke der ikke 
kan ydes restitutioner. Sådanne generelle erklæringer, 
som oftere giver udtryk for en hensigt end for en 
kendsgerning, der kan efterprøves, har ringe kontrol­
værdi. I denne forbindelse anser Retten det for uhensigts­
mæssigt, at de gældende forordninger (12) for nylig er 
ændret således, at der med henblik på frigivelse af 
sikkerhedsstillelse kan afgives sådanne generelle hensigts­
erklæringer i stedet for erklæringer om den faktiske 
anvendelse. 
6.34. For så vidt angår anvendelsen af kontrol­
eksemplar T5 i forbindelse med samhandelen i Fællesska­
bet, mener Retten, at Kommissionens seneste ændring af 
den gældende forordning (13) er uhensigtsmæssig. Der er 
opstået akutte forsinkelser i forbindelse med frigivelse af 
sikkerhedsstillelser, fordi de ansvarlige kontrolmyndighe­
der i medlemsstaterne ikke har været i stand til at 
efterprøve, om de pågældende produkter er blevet 
anvendt til det anmeldte formål, og således heller ikke har 
kunnet returnere kontroleksemplar T5. I medfør af 
ændringen af den gældende forordning kan andre, ikke 
nærmere bestemte dokumenter anerkendes som lige­
stillede med kontroleksemplar T5, hvis dette ikke 
returneres til den kompetente myndighed, der har udstedt 
det, senest 150 dage efter dets oprindelige udstedelse. 
Denne nye bestemmelse vil gøre det endnu vanskeligere at 
få udvirket, at kontroleksemplar T5 bliver returneret. Det 
ville have været mere hensigtsmæssigt 
(a) enten at indføre mere effektive ordninger med hensyn 
til efterprøvelse af produkternes anvendelse og 
returnering af kontroleksemplar T5, eftersom dette 
problem vedrører såvel denne som en lang række 
andre foranstaltninger, 
(b) eller, hvis det skønnes, at der ikke længere er behov 
for proceduren med kontroleksemplar T5, at indføre 
en ny ordning og et særligt kontroldokument. 
C2) Kommissionens forordning (EØF) nr. 165/89 af 24. januar 
1989, EFT L20 af 25.1.1989. 
(13) Jf. artikel 1 i forordningen anført under (12). 
76 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
6.35. Retten må konkludere, at det er foruroligende, at 
der som følge af praktiske problemer slækkes på 
kontrollen med anvendelse af modificeret stivelse, således 
at den gennemførte kontrol er af ringe eller ingen værdi. 
Denne situation er yderst utilfredsstillende. 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
6.36. Efter Rettens opfattelse foreligger der ikke de 
nødvendige forudsætninger for, at de tjenestegrene i 
Kommissionen, der skal føre tilsyn med produktions-
restitutionsordningerne, kan løse denne opgave: 
(a) Den ansvarlige afdeling i Kommissionen har ikke 
engang en generel beskrivelse af de gældende 
ordninger, og Kommissionens tjenestemænd har kun 
sjældent lejlighed til at foretage tjenesterejser til 
medlemsstaterne med henblik på at danne sig et 
førstehåndsindtryk af de anvendte procedurer. 
(b) Det fastsættes i de gældende forordninger, at 
medlemsstaterne hvert kvartal skal tilsende Kommis­
sionen statistiske opgørelser over de mængder korn, 
der svarer til de mængder stivelse, der er fremstillet 
eller anvendt, og for hvilke der er udbetalt produk­
tionsrestitutioner. Alligevel var dette materiale indtil 
for nylig yderst mangelfuldt. Kommissionen kan 
derfor ikke engang med en vis nøjagtighed måle, i 
hvilket omfang det grundlæggende sigte med produk­
tionsrestitutionerne opfyldes — nemlig fremme af 
anvendelsen af stivelsesholdige produkter. Forholde­
ne har bedret sig i den senere tid, men Kommissionen 
råder stadig ikke over statistisk materiale fra samtlige 
medlemsstater. 
6.37. I forbindelse med begge ordninger fæstes der for 
stor lid til administrativ kontrol af bilag og dokumenter. 
En væsentlig grund hertil er, at de gældende forordningers 
bestemmelser om kontroludøvelse er formuleret meget 
generelt. Det hedder således, at efterprøvelse af produk­
tionsrestitutioner »normalt vil ske ved administrativ 
kontrol, men bør suppleres med fysisk kontrol, såfremt 
det skønnes at være nødvendigt« (14). Retten finder, at 
denne bestemmelse lægger for stor vægt på administrativ 
kontrol i forhold til fysisk kontrol, som er helt nødvendig. 
Konklusioner 
6.38. Rettens revision har vist, at både for så vidt angår 
den gamle og den nye ordning vedrørende produktions-
(,4) Artikel 8, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 
2169/86 af 10 juli 1986, EFT L 189 af 11.7.1986. restitutioner, er kontrollen med de hermed forbundne 
udgifter på mange måder utilstrækkelig. De væsentligste 
svagheder kan opsummeres som følger: 
(a) Medlemsstaternes kontrolforanstaltninger er i uhen­
sigtsmæssig grad baseret på administrativ kontrol, og 
der lægges meget lidt vægt på fysisk kontrol som følge 
af vagt formulerede bestemmelser i de gældende 
forordninger (jf. punkt 6.39). 
(b) Selv når der foretages kontrolbesøg på stedet, er der 
en generel tendens til kun at lade kontrollen bestå i 
efterprøvelse af, om der er overensstemmelse mellem 
restitutionsansøgningerne og posterne i de foreskrev­
ne officielle bøger. Der lægges endvidere for lidt vægt 
på kontrol af de restitutionsberettigede virksomhe­
ders regnskaber med henblik på at undersøge, om 
ansøgninger om produktionsrestitutioner er nøjagti­
ge og formelt rigtige. 
(c) For at imødekomme de restitutionsberettigede virk­
somheder udviser kontrolmyndighederne i visse 
medlemsstater så stor fleksibilitet ved gennemførel­
sen af de grundlæggende bestemmelser i de gældende 
ordninger, at det ikke længere er muligt at foretage 
effektiv kontrol. 
(d) Retten konstaterede, at i en række tilfælde kontrol­
leredes restitutionsansøgningerne af personer, som 
ikke var uafhængige af den restitutionsberettigede 
virksomhed, og at der i sådanne tilfælde ikke var 
noget bevis for tilstrækkeligt omfattende officielt 
tilsyn. 
6.39. Mange af de ovenfor påpegede svagheder er en 
følge af, at kontrolbestemmelserne i de gældende 
forordninger ikke er hensigtsmæssige. Manglerne ved 
kontrolbestemmelserne kan i stort omfang henføres til, at 
Kommissionen ikke fører tilsyn med de administrative 
kontrolordninger, der er gældende i medlemsstaterne. 
6.40. Retten skal endelig påpege, at ordningen med 
produktionsrestitutioner i kornsektoren er et eksempel 
på, at ydelse af støtte til én sektor (kornsektoren) afføder 
støtte til andre sektorer (forarbejdningsindustrien, der 
anvender stivelsesholdige produkter). Således som støtte­
ordningen fungerer, medfører den høje kornpriser. Det 
har derfor været nødvendigt at indføre en støtteordning 
for forarbejdningsindustrien, der anvender stivelse 
fremstillet af korn, for at sikre dens konkurrencedygtig­
hed over for import af tilsvarende industrivarer, eller for 
at forhindre forarbejdningsindustrien, der anvender 
stivelse, i at etablere sig uden for Fællesskabets område. 
De øgede udgifter og det forhold, at foranstaltningen 
bliver stadig mere kompleks, har samtidig resulteret i, at 
kontroludøvelsen bliver stadig mere problemfyldt, hvil­
ket ikke afhjælpes på en hensigtsmæssig måde. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 77 
Støtte til skummetmælkspulver, der anvendes 
til fremstilling af foderblandinger til kalve 
6.41. Skummetmælkspulver, (SMP), der udgør protein­
indholdet i mælk, er faktisk et biprodukt ved smørpro­
duktion. Kun en beskeden produktionsandel (gennem­
snitlig 9 % i perioden 1985-1988) afsættes til markeds­
priser og hovedsagelig til konsum. Det skyldes, at 
Fællesskabet tidligere førte en politik med hensyn til 
interventionspriser — f.eks. steg interventionsprisen fra 
1981 til 1985 med 31 % — der betød, at Fællesskabet 
havde et kronisk overskud af skummetmælkspulver, som 
samtidig udgjorde en meget omkostningskrævende 
proteinkilde. Uden støtte var skummetmælkspulver ikke 
konkurrencedygtigt over for alternative proteiner, som 
blev importeret afgiftsfrit eller med meget lave importaf­
gifter. Trods de senere års restriktive prispolitik er 
skummetmælkspulver stadig et protein, der påfører 
Fællesskabet relativt store omkostninger. 
6.42. Markedssituationen ændredes væsentligt i 1987 og 
1988 som følge af virkningerne af kvotaordningen for 
mælk og mejeriprodukter, og det resulterede i en 
nedbringelse af produktionen af skummetmælkspulver 
med henholdsvis 25 % og 19 %. Interventionslagrene 
blev praktisk talt tømt. Det har dog været nødvendigt at 
opretholde støtten til salg af skummetmælk på markedet 
for at forhindre salg af skummetmælkspulver til interven­
tion. 
6.43. Langt størstedelen af de mængder skummet­
mælkspulver, der afsættes, afsættes som følge af ordnin­
gen med støtte til skummetmælkspulver, der anvendes til 
foderblandinger (15). I 1988 blev 28 % af den samlede 
skummetmælksproduktion afsat under denne ordning, 
som med 970 000 t sikrede afsætningen af 75 % af den 
samlede produktion af skummetmælkspulver. 
6.44. Tabel6.3 viser budgetudgifterne i forbindelse med 
denne foranstaltning for perioden 1986-1988 fordelt på 
medlemsstaterne. Forbundsrepublikken Tyskland, Fran­
krig og Nederlandene tegner sig for 94 % af de samlede 
udgifter. For så vidt angår skummetmælkspulver, der 
forarbejdes til foderblandinger, spiller Italien også en 
væsentlig rolle, men landet importerer alt det skummet­
mælkspulver, der anvendes til forarbejdning — hovedsa­
gelig fra Forbundsrepublikken Tyskland og Frankrig — 
og støtten udbetales i medfør af Kommissionens forord­
ning (EØF) nr. 1624/76 (16) i afsendelsesmedlemsstaten 
(jf. punkt 6.54-6.61). Af de 970 000 t skummetmælks­
pulver, der i 1988 anvendtes til fremstilling af foderbland­
inger, blev 93,6 % forarbejdet i disse fire medlemsstater, 
hvoraf Frankrig alene tegnede sig for 43,6 %. Det 
(15) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1725/79 af 26. juli 
1979, EFTL 199 af 7.8.1979. 
(16) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1624/76 af 2. juli 
1976, EFTL 180 af 6.7.1976. beregnede procentvise indhold af skummetmælkspulver i 
foderblandinger har, når der tages hensyn til mælkeerstat­
ning uden skummetmælkspulver, været ret stabilt, idet 
det har svinget mellem 52 % og 58 % i perioden 1973-
1988 (17). 
6.45. I henhold til Kommissionens forordning (EØF) 
nr. 1725/79 kan der ydes støtte til virksomheder, der 
anvender skummetmælkspulver til fremstilling af foder­
blandinger (18). Støttesatsen lå i tre år på 80 ECU/100 kg 
anvendt skummetmælkspulver, svarende til en støtte på 
ca. 45 % af markedsprisen. På grund af en stramning af 
forsyningssituationen blev støttesatsen nedsat to gange i 
løbet af 1988 og pr. 1. oktober fastsat til 65 ECU/100 kg. 
Ved udgangen af året androg støtten ca. 32 % af 
markedsprisen. 
6.46. I april 1976 fastsattes det »for at opretholde og 
forøge de mængder skummetmælkspulver, der anvendes i 
foder« (19), som en betingelse for ydelse af støtten, at der 
blev tilsat mindst 60 % skummetmælkspulver til foder­
blandingen. I løbet af 1988 blev denne minimumsprocent 
reduceret til 45 %, og fra oktober 1988 blev denne 
forpligtelse helt ophævet. 
Tabel 6.3 — Budgetudgifter vedrørende støtte til 
skummetmælkspulver, der anvendes til foderblandinger ('), 
i perioden 1986-1988, fordelt på medlemsstaterne 
(mio ECU) 
Medlemsstat 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
EUR 12 1986 
21,0 
9,5 
246,7 
0,0 
0,0 
448,6 
28,2 
4,4 
0,7 
224,9 
0,0 
17,2 
1 001,3 1987 (2) 
12,7 
8,0 
227,5 
0,0 
0,0 
361,2 
19,2 
3,7 
0,5 
204,9 
0,0 
12,9 
850,6 1988 
12,7 
6,6 
253,0 
0,0 
0,0 
342,4 
14,6 
4,4 
0,6 
203,0 
0,0 
13,1 
850,5 
(') Omfatter både SMP til denaturering og SMP, der anvendes til 
fremstilling af foderblandinger. 
(2) EUGFL's regnskabsår 1987 var på ti måneder, fra januar til oktober. 
(17) Det procentvise indhold af SMP varierer betydeligt fra 
foderblanding til foderblanding. Da der i 1976 fastsattes en 
minimumsgrænse for indholdet af SMP i foderblandinger, 
var SMP i produkter med et indhold af SMP under den 
fastsatte grænse ikke længere støtteberettiget. 
(18) Denaturering udgør en meget begrænset del af foranstalt­
ningen, og der henvises derfor kun til anvendelse af SMP til 
fremstilling af foder, som var genstand for Rettens 
undersøgelser. 
(19) Anden betragtning i Kommissionens forordning (EØF) nr. 
804/76 af 7. april 1976, EFT L 93 af 8.4.1976. 
78 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
6.47. Kommissionens forordning (EØF) rir. 1725/79 
indeholder detaljerede bestemmelser om fysisk og 
administrativ kontrol, som myndigheder i medlemssta­
terne skal foretage for at sikre, at støtten kun ydes til 
skummetmælkspulver, der faktisk anvendes til fremstil­
ling af foderblandinger. Bestemmelserne vedrører følgen­
de områder: 
(a) godkendelse af de virksomheder, der kan opnå støtte 
(artikel 8, stk. 1 og 2), 
(b) forpligtelse for de virksomheder, der anvender 
skummetmælkspulver, til forud at anmelde deres 
fremstillingsprogrammer til kontrolorganet (artikel 
10, stk. 2, litra c)), 
(c) detaljerede bestemmelser vedrørende hyppig og 
uanmeldt fysisk kontrol og kontrol af fremstillings­
processen på grundlag af bilag og dokumenter 
(artikel 10, stk. 2, litra a)-c) og g)), 
(d) detaljerede bestemmelser vedrørende grundig revi­
sion af forretningsdokumenter og lagerregnskaber i 
henhold til forordningen, som supplement til de 
hyppige og uanmeldte kontrolbesøg (artikel 10, stk. 2, 
litra c)), 
(e) minimumskrav til kvaliteten af basisprodukter (arti­
kel 1) og færdigvarer (artikel 4, stk. 1), mindstekrav til 
bogføringen (artikel 8, stk. 3-5), obligatoriske 
laboratorieanalyser (bilag I, II og III), kontrol af 
foderblandinger leveret som styrtgods (artikel 6) og 
bestemmelser om mærkning af emballager (artikel 4, 
stk. 2). 
6.48. Rettens revision omfattede gennemførelsesord-
ningerne i Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, 
Italien og Nederlandene samt Kommissionens økonomi­
ske forvaltning og dens varetagelse af sin opgave med 
hensyn til fra centralt hold at føre tilsyn med medlemssta­
ternes gennemførelse af EF-bestemmelserne. 
Nationale kontrolforanstaltninger 
Generelle revisionsresultater 
6.49. I tre af de medlemsstater, Rettens revisionshold 
besøgte (Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Nederlandene), fungerede kontrolordningerne stort set 
tilfredsstillende (20). Dette skyldes hovedsagelig følgende 
forhold: 
(a) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1725/79 inde­
holder et detaljeret og specifikt regelsæt vedrørende 
kontrol. Forordningen er blevet ændret adskillige 
gange med henblik på at forbedre kontrolforanstalt­
ningerne, og de er generelt hensigtsmæssigt tilpasset 
efter foranstaltningen, de er utvetydige, og medlems­
staternes kontrolorganer har forstået dem. 
(b) Kommissionens Afdeling for Regnskabsafslutning 
prioriterer revision af foranstaltningen højt. Svaghe­
der, som den påviste ved medlemsstaternes kontrol­
foranstaltninger, er blevet afhjulpet (21). I 1988 
omfattede den første systemanalytiske revision, 
denne afdeling har gennemført inden for sektoren for 
mælk og mejeriprodukter, netop denne foranstalt­
ning i en række medlemsstater. Kommissionen har 
derfor dannet sig et ganske klart billede af, hvilke 
kontrolordninger der anvendes i medlemsstaterne, og 
medlemsstaterne ved, hvad Kommissionen forventer 
af dem. 
(c) Medlemsstaterne har adskillige års erfaring i at 
gennemføre foranstaltningen. 
6.50. Retten konstaterede imidlertid en række svaghe­
der ved de kontrolordninger, der er indført i Italien: 
(a) De kontrolførende havde ikke modtaget detaljerede 
retningslinjer som supplement til den ministerielle 
bekendtgørelse, der omsætter fællesskabsforordnin­
gerne til national lovgivning. 
(b) En enkelt person foretager al kontrol i en bestemt 
virksomhed, og da der ikke findes en ordning med 
skiftende kontrolførende, kontrollerer den pågælden­
de person ofte den samme virksomhed i mange år. 
Retten fandt ikke bevis for, at den kontrolførendes 
arbejde var underkastet tilsyn af en overordnet, 
hvilket gør denne svaghed endnu alvorligere. 
(c) Italiensk lovgivning hjemler ikke de kontrolorganer i 
provinserne, som har fået i opdrag at kontrollere 
foranstaltningen, ret til at gennemgå regnskaberne 
for virksomheder, der fremstiller foderblandinger. 
(d) Retten fandt ikke den gennemførte bilagskontrol og 
fysiske kontrol tilstrækkeligt dokumenteret. 
(20) Retten har i forbindelse med sin revision påvist en række 
enkeltproblemer vedrørende de anvendte kontrolordninger, 
og disse er blevet meddelt de ansvarlige myndigheder i den 
pågældende medlemsstat. 
(21) Jf. f.eks. problemet med hensyn til hyppigheden af 
kontrolbesøg og uanmeldte kontrolbesøg i Nederlandene, 
sammenfattende beretning for 1980 og 1981, punkt 
3.3.1.1.2 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 79 
6.51. Det er afgørende, at den kontrol, som medlems­
staternes kontrolorganer foretager af støtteberettigede 
virksomheder i henhold til forordningernes bestemmel­
ser, er en blanding af fysisk kontrol — kontrolbesøg på 
stedet og laboratorieanalyser — og administrativ kontrol 
af den underliggende dokumentation for støtteansøg­
ninger. Erfaringen har vist, at fyldestgørende kontrol af 
gennemførelsen kun sikres ved en kombination af disse 
kontrolmetoder. For eksempel giver laboratorieanalyse 
af prøver af foderblandinger, der foretages med henblik 
på bl.a. at bestemme produktets procentvise indhold af 
skummetmælkspulver, ikke tilstrækkeligt bevis for den 
faktiske procent skummetmælkspulver anvendt i foder­
blandingen. Laboratorieanalysen skal suppleres med 
omhyggelig kontrol af bilag og dokumenter samt fysisk 
kontrol af mængden af anvendte basisprodukter, af 
fremstillingsprocessen og af mængden af færdigvarer. 
Sammenholdelse af lagerbøger og fysiske lagre er et 
centralt område i forbindelse med denne kontrol. 
6.52. Beslutningen om at ophæve bestemmelsen om, at 
ydelse af støtte til foderblandinger er betinget af, at der 
tilsættes mindst 60 % skummetmælkspulver, kan medfø­
re et kontrolproblem. Retten konstaterede, at ordningen 
med hyppige prøveudtagelser og analyser, samt risikoen 
for fortabelse af ret til støtte, dersom den anvendte 
mængde skummetmælkspulver faldt til under 60 % (22), 
var medvirkende til, at de pågældende virksomheder var 
sig denne kontrol overordentlig bevidst. Når der tilsættes 
mindre end 50 % skummetmælkspulver, er de forelig­
gende analysemetoder imidlertid upålidelige. Kommis­
sionen har derfor vedtaget, at det ikke er obligatorisk at 
foretage analyse af foderblandinger, der indeholder 
mindre end 50 % skummetmælkspulver (23). For sådanne 
produkter indgår laboratorieanalysen ikke længere som 
en del af en række indbyrdes supplerende kontrolforan­
staltninger. For så vidt angår sådanne produkter, må man 
nu helt og fuldt forlade sig på kontrol af bogføring og af 
lagerbeholdninger. Det er væsentligt, at Kommisionen og 
medlemsstaterne sikrer sig, at disse kontrolforanstalt­
ninger skærpes, således at der i disse tilfælde kompenseres 
for den manglende kontrol i form af analyse. 
6.53. Tre medlemsstater (Forbundsrepublikken Tysk­
land, Italien og Nederlandene) af de fire, som Rettens 
revisionshold besøgte, foretog i overensstemmelse med 
forordningen kontrol med bestemte intervaller, dvs. 
hyppige uanmeldte kontrolbesøg mindst én gang hver 28 
fremstillingsdage, efterfulgt af grundig kontrol af forret­
ningsdokumenter og bogføring hver tredje måned. Den 
fjerde medlemsstat (Frankrig) anvendte den alternative 
kontrolmetode angivet i forordningen, nemlig uanmeldt 
kontrol én gang hver 14 fremstillingsdage suppleret med 
grundig kontrol af forretningsdokumenter og bogføring 
hver tolvte måned. Efter Rettens opfattelse er kontrol 
hver 28 fremstillingsdage/hver tredje måned den mest 
effektive, fordi kontrol af bogføringen udgør en væsentlig 
del af den samlede kontrol, og fordi kvartalsvis kontrol 
sikrer et bedre tilsyn med en virksomheds aktiviteter. 
(22) Med et indhold på 59 % til lige under 60 % reduceredes 
støtten med 10 %, med et indhold på under 59 % bortfaldt 
det samlede støttebeløb. 
(23) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3368/88 af 28. 
oktober 1988 (EFT L 296 af 29.10.1988) om ændring af 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 1725/79. Kommissionens forordning (EØF) nr. 1624j76 
6.54. Udbetaling af støtte til skummetmælkspulver, 
som er fremstillet i én medlemsstat og forarbejdes til 
foderblandinger i en anden medlemsstat, foretages 
direkte af det udbetalende organ i afsendelsesmedlems­
staten til eksportøren, når denne fremlægger bevis (i form 
af kontroleksemplar T5 (jf- punkt 6.32), der er korrekt 
udfyldt af toldmyndighederne i bestemmelsesmedlems­
staten) for, at skummetmælkspulveret er blevet underka­
stet toldkontrol i bestemmelsesmedlemsstaten. Importø­
ren, som opkøber skummetmælkspulveret med fradrag af 
støttebeløbet, skal stille en sikkerhed over for toldmyn­
dighederne på 110% af værdien af støttebeløbet, og 
denne sikkerhed frigives først efter tilfredsstillende 
afslutning af en række kontrolforanstaltninger, som i det 
væsentlige svarer til dem, der er fastlagt i Kommissionens 
forordning (EØF) nr. 1725/79. Indtil 1988 blev disse 
bestemmelser kun taget i anvendelse i Italien. I 1988 
begyndte Spanien at anvende dem, og Frankrig traf også 
foranstaltninger til under anvendelse af bestemmelserne i 
forordning (EØF) nr. 1624/76 at indføre skummetmælks­
pulver, efterhånden som dets egen forsyning af skummet­
mælkspulver svandt stadig mere ind. 
6.55. Retten har alvorlig tvivl med hensyn til berettigel­
sen af forordning (EØF) nr. 1624/76, både for så vidt 
angår de konsekvenser, forordningen har med hensyn til 
kontrol af foranstaltningen, og for så vidt angår de 
uligheder, forordningen medfører i forhold til forordning 
(EØF) nr. 1725/79. 
Kon trolordn inger 
6.56. Det er et væsentligt problem, at kontrollen skal 
foretages af kontrolmyndighederne i to forskellige 
medlemsstater. Den ene kontrolmyndighed skal kontrol­
lere, at den udførte mængde skummetmælkspulver er af 
den rigtige kvalitet, at de i udførselsdokumenterne 
angivne mængder etc. er korrekte, og at kontrol­
eksemplar T5 returneres, således at støttebeløbet kan 
udbetales. Den anden kontrollerer, at den leverede 
mængde skummetmælkspulver faktisk er blevet anvendt 
til fremstilling af foderblandinger, således at sikkerheds­
stillelsen kan frigives. Retten konstaterede, at kontrol­
myndighederne i Forbundsrepublikken Tyskland og i 
Italien hver især havde meget ringe kendskab til, hvilke 
kontroller den anden part foretog, og at der var meget 
begrænset kommunikation mellem de to medlemsstater. 
6.57. Der foretages endvidere ikke systematisk kontrol 
af handelsdokumenter som fastsat i direktiv 77/435/ 
EØF (24) i forbindelse med transaktioner omfattet af 
(24) Direktiv 77/435 vedrører systematisk kontrol af handelsdo­
kumenter i virksomheder med indtægter eller ydelser inden 
for rammerne af EUGFL, Garantisektionen. Rådets 
direktiv 77/435/EØF af 27. juni 1977, EFT L 172 af 
12.7.1977. 
80 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
forordning (EØF) nr. 1624/76. I Forbundsrepublikken 
Tyskland foretages sådan kontrol kun af transaktioner, 
som finder sted inden for Forbundsrepublikkens grænser, 
og i Italien foretages der ikke systematisk kontrol af 
handelsdokumenter i henhold til direktivet på grund af, at 
der ikke udbetales støtte gennem EUGFL i Italien. Det 
fastsættes udtrykkeligt i direktivets artikel 7, at medlems­
staterne yder hinanden nødvendig bistand i forbindelse 
med gennemførelsen af direktivet, men for denne 
foranstaltnings vedkommende sker dette overhovedet 
ikke. 11987 udbetaltes der i henhold til forordning (EØF) 
nr. 1624/76 i alt 142,9 mio ECU i støtte i forbindelse med 
eksport af skummetmælkspulver fra Forbundsrepublik­
ken Tyskland til Italien. Denne udgift foranledigede ikke 
en effektiv systematisk kontrol af handelsdokumenter. 
Retten henstiller til Kommissionen, at den træffer de 
nødvendige foranstaltninger til at sikre, at der etableres et 
effektivt samarbejde mellem medlemsstaternes kontrol­
organer, der er ansvarlige for at foretage de i direktivet 
anførte kontroller, og at kontrollen omfatter såvel 
importører som eksportører, der får udbetalt støtte fra 
Fællesskabet. 
Uligheder mellem forordning (EØF) nr. 1624/76 og forordning 
(EØF) nr. 1725/79 
6.58. Kommissionens forordning (EØF) nr. 1624/76 
tjener kun det ene formål at indføre alternative ordninger 
til udbetaling af støttebeløb, når en mængde skummet­
mælkspulver anvendes til fremstilling af foderblandinger i 
en anden medlemsstat end den, hvori den pågældende 
mængde skummetmælkspulver er fremstillet. Retten 
konstaterer imidlertid, at kombineret med effekten af det 
agromonetære system bevirker disse ordninger, at den 
faktiske støtte, der udbetales til italienske virksomheder i 
henhold til forordning (EØF) nr. 1624/76 — og fra 1988 
også til franske virksomheder — er højere end den støtte, 
der udbetales i henhold til forordning (EØF) nr. 1725/79. 
Dette skyldes en række faktorer og navnlig følgende: 
(a) Franske og italienske virksomheder drager fordel af, 
at støtten udbetales til den tyske grønne kurs, som er 
højere end den franske grønne kurs og den italienske 
grønne kurs. 
(b) Det monetære udligningsbeløb for skummetmælks­
pulver, hvortil der udbetales støtte i henhold til 
forordning (EØF) nr. 1624/76, udregnes på grundlag 
af meget detaljerede beregninger, som medfører en 
forhøjelse af den faktiske støtte. 
6.59. I 1988 medførte denne ordning, at italienske 
producenter opnåede en gevinst på gennemsnitlig ca. 
2,5 % af markedsprisen for skummetmælkspulver. Det 
højere støtteniveau medførte større budgetudgifter, som 
Retten anslår til 4,9 mio ECU i 1988, i forbindelse med de 
167 717 t skummetmælkspulver, der eksporteredes fra 
Forbundsrepublikken Tyskland til Italien, end hvis 
støtten var blevet udbetalt direkte i lire i henhold til 
forordning (EØF) nr. 1725/79. Det kan ikke overraske, at 
franske producenter ønskede at tage forordning (EØF) 
nr. 1624/76 i anvendelse i 1988, hvor der var knaphed på 
skummetmælkspulver i Frankrig. Skønt der gik et stykke 
tid, inden de franske producenter havde gennemført de 
praktiske foranstaltninger, og der således i 1988 i virkeligheden kun blev eksporteret meget små mængder 
skummetmælkspulver fra Forbundsrepublikken Tysk­
land til Frankrig inden for rammerne af denne forord­
ning, overførtes der i de første måneder af 1989 betydelige 
mængder skummetmælkspulver, som var opkøbt i 1988, 
fra Forbundsrepublikken Tyskland til Frankrig. 
6.60. Forordning (EØF) nr. 1624/76 medfører den 
yderligere ulighed, at der kan udbetales et forskud på 
støtten, og samtidig indrømmes der en frist på 6 måneder 
til fremlæggelse af bevis for produkternes anvendelse. I 
henhold til forordning (EØF) nr. 1725/79 udbetales 
støttebeløbet i den måned, der følger efter den måned, 
hvori forarbejdningen har fundet sted. I betragtning af 
værdien af den udbetalte støtte (jf. punkt 6.45) opnår 
virksomheder, som modtager støtte i henhold til forord­
ning (EØF) nr. 1624/76, en væsentlig økonomisk fordel, 
som finansieres over EF-budgettet. Virksomheder i 
Italien og Frankrig udnyttede i 1988 denne fordel som en 
hjælp til finansiering af omfattende opkøb af skummet­
mælkspulver fra interventionslagre. 
6.61. Retten finder ikke, at der er tvingende administra­
tive grunde til, at producenter af foderblandinger, der 
importerer skummetmælkspulver, ikke skal betale den 
fulde markedspris for det anvendte skummetmælkspulver 
og på normal vis som fastsat i forordning (EØF) nr. 
1725/79 indgive støtteansøgninger til det udbetalende 
organ. Retten henstiller derfor, at Kommissionen straks 
tager forordning (EØF) nr. 1624/76 op til revision og 
redegør for dens berettigelse. 
Svig og uregelmæssigheder 
6.62. Risikoen for svig og uregelmæssigheder i forbin­
delse med denne foranstaltning er temmelig stor, og der 
har været en række bemærkelsesværdige tilfælde. Typiske 
eksempler på svig er anvendelse af skummetmælkspulver, 
hvortil der er udbetalt støtte, til ikke godkendte formål 
eller iblanding af billigere bestanddele (f.eks vallepulver) i 
skummetmælkspulveret. Støtten er af høj værdi, og en 
væsentlig svaghed ved ordningen er, at såvel skummet­
mælkspulver, der anvendes til foder, som foderet er 
produkter af så høj kvalitet, at de besidder de teknologi­
ske og ernæringsmæssige egenskaber til at kunne 
anvendes i konsumvarer. Retten konstaterede følgende 
forhold: 
(a) Der er en foruroligende mangel på kommunikation 
og effektivt samarbejde mellem medlemsstaternes 
myndigheder i de tilfælde, hvor der begås svig i 
forbindelse med transaktioner, der gennemføres på 
tværs af Fællesskabets indre grænser. 
(b) Kommissionen har ikke været i stand til effektivt at 
bekæmpe svig på dette område. Kommissionen har 
ikke præcise oplysninger om hvert enkelt tilfælde af 
svig, og dens spillerum begrænses som følge af, at de 
nationale domstoles behandling af sådanne sager ofte 
trækker i langdrag. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 81 
(c) Der er ikke desto mindre behov for øget koordination 
af arbejdet mellem de enkelte afdelinger i Kommissio­
nen, navnlig mellem Afdelingen for Regnskabsafslut­
ning og Afdelingen for Forebyggelse og Bekæmpelse 
af Svig på den ene side og Markedsdirektoratet på 
den anden side, specielt med henblik på at sikre, at 
Afdelingen for Forebyggelse og Bekæmpelse af Svig 
får et mere indgående kendskab til de kontrolord­
ninger, som medlemsstaterne iværksætter i forbindel­
se med de enkelte forordninger. 
Kommissionens forvaltning 
Fastsættelse af støttesatsen 
6.63. I artikel 2, stk. 1, litra a), i Rådets forordning 
(EØF) nr. 986/68 (25) fastlægges en række markedsfakto­
rer, som skal tages i betragtning ved fastsættelse af 
støttesatsen, men Retten konstaterede ingen særlige eller 
kun få forhold, der begrunder fastsættelsen af de enkelte 
støttesatser. Der foretages ikke særlige analyser f.eks. 
med henblik på at bestemme det optimale støtteniveau, 
der er en forudsætning for opfyldelse af en målsætning 
med hensyn til afsatte mængder med lavest mulige 
budgetudgifter til følge. Støttereduktionerne i 1988 var 
ikke ledsaget af evalueringer, der kunne berettige de nye 
satser, der blev fastsat. 
6.64. Som forholdene er nu, er der risiko for, at 
støtteniveauet lægges unødvendigt højt. De budget­
mæssige følger kunne blive betydelige i forbindelse med 
denne foranstaltning, eftersom en ændring af støtteni­
veauet for 1987 på 5 ECU/100 kg ville have ændret 
budgetudgifterne med 62,1 mio ECU. 
6.65. Hvis støttesatserne sættes for højt, vil efterspørgs­
len efter det produkt, hvortil der ydes støtte, under de 
ændrede markedsforhold med mindre omfattende forsy­
ninger af skummetmælkspulver forhindre aftagere, der er 
villige til at betale markedprisen, i at opnå forsyninger, og 
markedspriserne vil stige. På mellemlang sigt bør støtten 
justeres, således at efterspørgslen på markedet tilfredstil­
les ved en pris, der svarer til, men ikke er højere end, 
interventionsprisen. 
6.66. Retten erkender, at det er forbundet med vanske­
ligheder at indføre en licitationsprocedure i forbindelse 
med støtten, og at en sådan procedure kunne udelukke 
mindre virksomheder fra ordningen, men finder dog, at 
en sådan procedure under de nuværende forhold ville 
skabe større sikkerhed for, at støttesatsen bliver fastsat på 
det optimale niveau. 
(25) Rådets forordning (EØF) nr. 986/68 af 15. juli 1968, EFT L 
169 af 18.7.1968. Dansk specialudgave 1968 (I), s. 250. Forvaltningen af interventionslagrene i 1988 
6.67. Foranstaltningen er indført med henblik på at 
sikre afsætning af markedsforsyningerne af skummet­
mælkspulver, men det er alligevel muligt at opkøbe 
skummetmælkspulver fra interventionslagre til interven­
tionsprisen og at søge om den støtte, der ydes til 
skummetmælkspulver, der anvendes til fremstilling af 
foderblandinger, som om det drejede sig om skummet­
mælkspulver i fri omsætning. Efterhånden som forsynin­
gerne af skummetmælkspulver på markedet blev stadig 
mere begrænsede i 1988, blev denne fremgangsmåde i 
stadig stigende grad taget i anvendelse for at fremskaffe 
skummetmælkspulveret til denne foranstaltning. 
6.68. I slutningen af april 1988 skete der en pludselig 
stigning i antallet af spekulationshandler, idet der på én 
dag blev opkøbt 180 0001 skummetmælkspulver — 75 % 
af de på det tidspunkt eksisterende offentlige lagre — fra 
interventionslagre til interventionspris. Som følge heraf 
steg markedspriserne for skummetmælkspulver øjeblik­
keligt med 12 %, og de steg derefter yderligere fra august 
og i de følgende måneder, eftersom forsyningerne på 
markedet blev stadig mere begrænsede. Markedspriserne 
toppede i november 1988, hvor de lå 19 % over 
interventionsprisniveauet (26). 
6.69. Denne spekulationsaktivitet medførte, at mellem­
handlere i realiteten overtog en væsentlig del af den 
markedsforvaltning, som ellers var Kommissionens 
opgave. De kunne kontrollere en væsentlig andel af de 
eksisterende lagre, stimulere markedsprisens opadgående 
bevægelse og opnå spekulationsfortjenester. 
6.70. Det er Rettens opfattelse, at man i lyset af de 
stadig mere begrænsede forsyninger på markedet for 
skummetmælkspulver ved udgangen af 1987 burde have 
suspenderet salg fra interventionslagre til interventions-
pris og indført en licitationsordning for salg fra interven­
tionslagre. 
(a) En sådan fremgangsmåde ville have sikret, at 
fællesskabsbudgettet havde draget fordel af opad­
gående priser på kort sigt. Hvis man antager, at en 
licitationsordning ville have sat Kommissionen i 
stand til at sælge de 180 000 t interventionsoplagret 
skummetmælkspulver til en pris, der lå over interven­
tionsprisen, ville det for hver 1 % stigning i prisen i 
forhold til den faktisk opnåede salgspris have medført 
en fordel for budgettet på 3,2 mio ECU med fradrag 
af eventuelle ekstraudgifter til offentlig oplagring af 
pulveret over en lidt længere periode. 
(b) Endvidere ville man have kunnet justere støtteni­
veauet, således at markedspriserne på mellemlang sigt 
omtrent ville have været nået ned på interventions-
prisniveauet, og man havde derved undgået den 
uligevægt, som påvirkede markedet for skummet­
mælkspulver i sidste halvdel af 1988. 
(26) Statistiske tal for Forbundsrepublikken Tyskland, som er 
repræsentative. 
82 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Konklusioner 
6.71. Retten ønsker at fremhæve de positive aspekter 
ved forvaltningen og kontrollen af foranstaltningen 
vedrørende støtte til skummetmælkspulver, der anvendes 
til fremstilling af foderblandinger: 
(a) fællesskabsforordningen fastsætter et udførligt regel­
sæt for forvaltning og kontrol, som generelt er 
tilpasset de særlige forhold, der kendetegner den 
pågældende aktivitet, 
(b) Kommissionen har i et vist omfang kontrolleret 
gennemførelsen af forordningen, og denne kontrol 
har haft positiv virkning på den kontrol, der udøves 
af medlemsstaterne, 
(c) medlemsstaterne ved, hvilke krav der stilles til dem 
med hensyn til kontroludøvelse, og i hvert fald tre af 
de medlemsstater, hvori Retten aflagde revisions­
besøg, har indført effektive ordninger og procedurer 
til forvaltning og kontrol af ordningen. 
6.72. De indvundne erfaringer kan således udnyttes i 
forbindelse med andre foranstaltninger, hvor de tre 
ovennævnte forhold endnu ikke gør sig gældende. 
6.73. Retten bemærker om den økonomiske forvalt­
ning, at i betragtning af de ændrede markedsforhold med 
et begrænset udbud af skummetmælkspulver på markedet 
og med markedspriser over interventionsprisnlveauet bør 
der gøres en større indsats for at få støttesatsen fastlagt på 
det optimale niveau. Et skridt i denne retning kunne være 
en licitationsordning i lighed med den, der anvendes i 
forbindelse med ordningen for støtte til smør til 
konditorbrug, isfremstilling osv. 
Moderfårspræmien inden for fårekøds sektoren 
6.74. Den vigtigste foranstaltning inden for den fælles 
markedsordning for fårekød er moderfårspræmien (27). 
Denne præmie, som udbetales direkte til over 500 000 
fårekøds- (og gedekøds-) producenter i Fællesskabet, 
beregnes således, at den udligner forskellen mellem 
markedspriserne og »referencepriserne«, som fastsættes 
særskilt for forskellige regioner i Fællesskabet. Præmien 
er en indkomststøtte for fårekødsproducenter. 
(27) Rådets forordning (EØF) nr. 1837/80 af 27. juni 1980 (EFT 
L 183 af 16. 7. 1980) og Kommissionens forordning (EØF) 
nr. 3007/84 af 26. oktober 1984 (EFT L 283 af 27.10.1984). 6.75. Rettens undersøgelser i 1988 omfattede forvalt­
ningen af og kontrollen med moderfårspræmieordningen. 
Rettens revisorer foretog revision i de tre medlemsstater, 
der tegner sig for størstedelen af de udbetalte præmiebe­
løb, nemlig Spanien, Frankrig og Det Forenede Kongeri­
ge. Revisorerne aflagde endvidere revisionsbesøg i 
Kommissionens tjenestegrene. 
Budgetudgifter 
6.76. Siden markedsordningen for fårekød blev indført i 
1980, har de dermed forbundne budgetudgifter været i 
meget stærk vækst. Retten påtalte i sin særberetning fra 
1984 om, hvorledes den fælles markedsordning for 
fårekød fungerer (28), at Fællesskabet ikke længere 
formåede at regulere fårekødsmarkedet effektivt, og at alt 
tydede på, at den byrde, ordningen medførte for 
Fællesskabets budget, ville blive tungere i de kommende 
år. Siden 1982 er budgetudgifterne vedrørende moder­
fårspræmien øget fra 61,7 mio ECU til 1 125,9 mio ECU i 
1988, og de vil ifølge beregningerne fortsat stige i 1989. I 
marts 1988 indførtes der en stabiliseringsordning, der 
fastsatte den maksimale garantimængde i Fællesskabet til 
62 mio moderfår. Det var imidlertid ikke tilstrækkeligt til 
at holde de med ordningen forbundne budgetudgifter 
nede i tidsrummet indtil den 31. december 1988. 
6.77. Tabel6.4 viser budgetudgifterne i forbindelse med 
moderfårspræmien fordelt på medlemsstaterne for årene 
1986 til 1988. Udgifterne til moderfårspræmier androg i 
1988 1 125,9 mio ECU, svarende til 87 % af de samlede 
udgifter vedrørende denne sektor. Følgende medlemssta­
ter har modtaget de største støttebeløb under ordningen: 
Spanien (29,4 % af de udbetalte præmiebeløb for 
moderfår i 1988), Frankrig (16,9 %), Det Forenede 
Kongerige (16,3 %) og Grækenland (14,4 %). De samle­
de udgifter vedrørende moderfårspræmien steg med 2,3 
gange fra 1987 til 1988, og dette skyldes til en vis grad den 
kraftige stigning i udgifterne vedrørende den nye 
medlemsstat Spanien, men afspejler også betydelige 
stigninger i udgifterne vedrørende de fleste andre 
medlemsstater. 
De vigtigste administrative bestemmelser 
6.78. Producenten indgiver præmieansøgningen ved 
begyndelsen af produktionsåret, som falder sammen med 
(28) Revisionsrettens særberetning om, hvorledes den fælles 
markedsordning for fårekød fungerer (EFT L 234 af 
4.9.1984). 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 83 
Tabel 6.4 — Budgetudgifterne vedrørende moderfårspræmien 
i perioden 1986-1988, fordelt på medlemsstaterne Nationale kontrolforanstaltninger 
(mio ECU) 
Medlemsstat 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede 
Kongerige (3) 
EUR 12 1986 
0,7 
0,5 
11,8 
20,7 
f.i. (2) 
140,8 
62,0 
21,7 
0,1 
4,0 
f.i. (2) 
193,6 
456,7 1987 (') 
1,0 
0,9 
18,9 
99,5 
105,7 
57,9 
61,9 
23,7 
0,0 
0,1 
10,9 
96,5 
476,8 1988 
1,6 
1,8 
34,7 
161,5 
331,4 
190,3 
81,3 
69,9 
0,1 
28,5 
41,1 
183,4 
1 125,9 
(') EUGFL's regnskabsår 1987 var på ti måneder, fra januar til oktober. 
(2) f.i. = findes ikke. Spanien og Portugal tiltrådte først EF den 1.1.1986. 
(3) Den variable slagtepræmie ikke medregnet. Mulighederne for at kontrollere om de enkelte 
bestemmelser i forordningerne overholdes 
6.80. Retten konstaterede, at en række centrale bestem­
melser i forordningerne hverken er tilpasset de faktiske 
forhold med hensyn til fåreavl eller behovet for at 
kontrollere, hvorvidt bestemmelserne overholdes i prak­
sis. 
Definition af »præmieberettiget moderfår« 
6.81. Selv erfarne kontrolførende kan umuligt kontrol­
lere, om moderfår er »tydeligt drægtige« (30) — og 
dermed præmieberettigede — eller om der er tale om 
»udsætterfår« (31) — som ikke er præmieberettigede. Det 
er et ganske væsentligt problem, eftersom disse fårekate­
gorier kan udgøre op til 15 % af en fårebesætning. 
Kontrol af »naturlige årsager« (32) 
kalenderåret. Producenten anfører i sin ansøgning 
antallet af præmieberettigede moderfår (29). Han for­
pligter sig til at opretholde det antal præmieberettigede 
moderfår, som han har anmeldt i sin ansøgning, på 
bedriften i 100 dage fra den sidste dag i den periode, der er 
fastsat for indgivelse af ansøgninger. Denne bestemmelse 
skal sikre, at der ikke ydes præmie til ét og samme 
moderfår på mere end én bedrift. 
6.79. I henhold til Kommissionens forordning (EØF) 
nr. 3007/84 skal der gennemføres en administrativ 
kontrol suppleret med fysisk kontrol i form af inspektio­
ner på stedet inden udløbet af tilbageholdelsesperioden 
på 100 dage. Hvis det antal præmieberettigede moderfår, 
der konstateres ved inspektionen, er mindre end det i 
præmieansøgningen anførte, reduceres præmien for­
holdsmæssigt. Kan det reducerede antal moderfår ikke 
henføres til naturlige årsager eller force majeure, afvises 
det samlede ansøgte præmiebeløb. 
(29) Præmieberettigede moderfår defineres som hundyr, der er 
bedækket for første gang (dvs. moderfår, der er mindre end 
ét år gamle), og som er tydeligt drægtige, eller som har 
læmmet mindst én gang, bortset fra udsætterfår. Udsætter­
får er moderfår, der ikke længere er avledygtige, og som 
normalt afsættes til slagtning. 6.82. Det overlades til den kontrolførende at vurdere, 
om antallet af præmieberettigede moderfår er reduceret af 
naturlige årsager eller på grund af andre forhold. I 
modsætning til i tilfælde af force majeure (33) skal 
producenten ikke forelægge bevismateriale for nedgang i 
besætningen af naturlige årsager, og det ville heller ikke 
være muligt. I mange tilfælde kender producenten ikke 
selv årsagen til, at et moderfår er gået tabt — fåret kan 
være dødt eller forsvundet. Det er ganske normalt, at der 
forekommer naturlige tab i en fårebesætning, og de kan 
omfatte 6-8 %, eller i visse områder helt op til 10 % af 
fårebesætningen. 
6.83. Bortset fra tilfælde af force majeure, hvor der er 
forelagt bevismateriale, har producenterne en tendens til 
at begrunde alle nedgange i antallet af moderfår, som den 
kontrolførende konstaterer, med tab af naturlige årsager. 
Eftersom det er vanskeligt for den kontrolførende at 
modbevise denne forklaring, foretages der i praksis kun 
særlig kontrol af tab af naturlige årsager, hvis den andel af 
fårebesætningen, som producenten anmelder som tabt af 
naturlige årsager, ligger over en vejledende procentsats, 
som normalt anses for at være repræsentativ for tab af 
naturlige årsager (f.eks. 10 % i Spanien). 
(30) Artikel 5 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3007/84. 
(31) Artikel l,stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 872/84 af 31. 
marts 1984, EFT L 90 af 1.4.1984. 
(32) Artikel 7 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3007/84. 
(33) I tilfælde af »force majeure« behandles hver enkelt sag 
særskilt under hensyntagen til de konkrete påberåbte 
omstændigheder og det forelagte, underliggende bevismate­
riale (artikel 7, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) 
nr. 3007/84). 
84 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Fårebesætninger, som ikke underkastes inspektion 
6.84. I henhold til forordningen nedsættes præmien kun 
forholdsmæssigt i de tilfælde, hvor der i forbindelse med 
kontrol konstateres tab af naturlige årsager — producen­
terne er ikke forpligtet til systematisk at anmelde sådanne 
tab — og det er derfor sandsynligt, at der udbetales for 
store præmier til fårekødsproducenter, som ikke under­
kastes inspektion. 
6.85. Ifølge det for øjeblikket tilgængelige materiale, 
underkastes hvert år ca. 85 % af besætningerne ikke 
inspektion. Antager man for det første, at inspicerede og 
ikke-inspicerede fårebesætninger er af samme størrelses­
orden, og for det andet, at alle fårebesætninger rammes af 
tab af naturlige årsager, der andrager op til 10 %, må det 
skønnes, at der udbetales for høje præmier til op til 10 % 
af moderfårene i de fårebesætninger, som ikke underka­
stes inspektion. Heraf følger, at der er risiko for, at op til 
8,5 % af de årlige udgifter (96 mio ECU i 1988) kan være 
fejludbetalt. 
6.86. Visse medlemsstater (f.eks. Spanien og Det 
Forenede Kongerige) indførte i 1988 deres egne ord­
ninger, i henhold til hvilke producenter skal anmelde tab 
af naturlige årsager, uanset om der er foretaget inspektion 
eller ej. EF-forordningen bør omgående ændres således, 
at det pålægges producenterne i samtlige medlemsstater 
systematisk at anmelde tab af naturlige årsager. 
Misforhold meliem sanktioner 
6.87. Det fastsættes i forordningen, at producenten 
mister hele præmiebeløbet, dersom en mindskelse af 
antallet af præmieberettigede moderfår — selv med et 
enkelt moderfår — ikke kan henføres til enten tab af 
naturlige årsager eller force majeure. Det betyder, at 
producenterne enten forsøger at manipulere med be-
stemmmelserne vedrørende tab af naturlige årsager, eller 
at de går til den anden yderlighed og systematisk ansætter 
deres fårebesætninger for lavt i ansøgningerne om de 
præmier, som de har ret til i henhold til forordningen. 
Ingen af disse to forhold er acceptable. Det bør 
undersøges, om det er muligt at indføre sanktioner i form 
af en forholdsmæssig fortabelse af præmien. 
(Mindst) to måneder gamle lam, Grækenland og Italien 
6.88. I Grækenland og Italien ligger markedsprisen 
generelt over EF-basisprisen. Alligevel får fårekødspro­
ducenter i disse to medlemsstater udbetalt præmien for 
moderfår efter samme sats som den, der er fastsat for Frankrig (34). For at opnå denne præmie forpligter 
producenten sig til at sælge lammene, når de har opnået 
en vægt, der mindst svarer til den vægt, som lam skal have 
i Frankrig, samt følgelig til at opretholde lammene på 
bedriften, indtil de er to måneder gamle. Dette svarer til, 
at lammene har opnået en vægt på ca. 12-13 kg, hvilket 
skal sammenholdes med, at lam i disse to Middelhavslan­
de normalt sælges, når de er én måned gamle og har 
opnået en vægt på 6-8 kg. 
6.89. Kommissionen har intet materiale om kontrolfor­
anstaltninger gennemført i Italien og Grækenland, som 
kan bekræfte, at producenterne faktisk opretholder 
lammene på bedrifterne i de foreskrevne to måneder. 
Spørgsmålet er, om forbrugere i Grækenland og Italien 
overhovedet tilpasser deres vaner og traditioner (f.eks. 
den græske tradition med unge lam til påske) til 
bestemmelserne i EF-forordningerne. 
Fastlæggelse af kontrolkrav 
6.90. Forordningerne indeholder ikke klare bestemmel­
ser — og i visse forbindelser slet ingen bestemmelser — 
om den kontrol, som medlemsstaterne skal foretage. Der 
er derfor væsentlige forskelle i de enkelte medlemsstaters 
forvaltning og kontrol af ordningen, og i det følgende 
redegøres der for de vigtigste. 
Antal kontrolbesøg på stedet i procent 
6.91. EF-forordningerne fastsætter ikke en mindste­
grænse for det antal inspektioner i procent, der skal 
foretages på stedet. Kommissionen har i forbindelse med 
regnskabsafslutningsproceduren anset en mindstegrænse 
på 5 % for at være acceptabel (35). Dette indebærer, at en 
producent underkastes inspektion gennemsnitligt en gang 
hvert 20. år. Retten bemærkede under sin revision, at 
Kommissionen ikke havde kendskab til det faktiske 
omfang af inspektioner i samtlige medlemsstater, og 
specielt ikke i Italien og Grækenland, som er to af 
Fællesskabets største fårekødsproducenter. Antallet af 
inspektioner i forhold til det samlede antal fåreavlere 
svingede i 1988 i de medlemsstater, for hvilke der forelå 
oplysninger, mellem 8 % i Frankrig og 100 % i Irland. 
Dette problem får så meget større betydning, som det i 
henhold til de gældende forordninger kun er producenter, 
som er underkastet inspektion, der kan få nedsat præmien 
på grund af tab af naturlige årsager. 
(34) Artikel 5, stk. 5, i Rådets forordning (EØF) nr. 1837/80. 
(35) Dette er en følge af afslutningen af regnskaberne for 
regnskabsåret 1986. I Frankrig konstateredes det, at 
procentsatsen for inspektioner i visse departementer lå 
under 5 %, i adskillige departementer blev der slet ikke 
foretaget inspektioner. Disse forhold medførte, at Kommis­
sionen i sin beslutning om afslutning af medlemsstaternes 
regnskaber for regnskabsåret 1986 ikke godkendte udgifter 
til et beløb på over 500 mio FF. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 85 
Fysisk optælling af en fårebesætning 
6.92. Artikel 5 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 
3007/84 indeholder ikke en utvetydig bestemmelse om, 
hvorvidt der i forbindelse med hver inspektion på stedet 
skal foretages fysisk optælling af fårebesætningen. 
Kommissionen fortolker forordningens bestemmelse 
således, at fysisk optælling er obligatorisk, men denne 
opfattelse deles ikke fuldt ud af myndighederne i de 
medlemsstater, som har været underkastet Rettens 
revision. Det er ikke klart, om mulighederne for at 
foretage fysiske optællinger altid foreligger i områder 
med ekstensiv fåreavl, og specielt ikke, når der foretages 
uanmeldt inspektion. Myndighederne i de tre medlems­
stater, hvor Retten aflagde besøg, påpegede dog, at det 
fortsat kun i undtagelsestilfælde er praktisk umuligt at 
foretage fysiske optællinger, og at bestemmelserne om 
fysisk optælling bør finde anvendelse generelt. 
Permanente registre over fårebestanden 
6.93. De medlemsstater, der har indført en ordning til 
registrering af forandringer i fårebestanden (36), kan 
fordele deres inspektioner på hele produktionsåret, og 
producenterne kan sælge moderfårene ca. to måneder 
tidligere, for når denne ordning anvendes, begynder den 
obligatoriske tilbageholdelsesperiode på 100 dage den 
dag, præmieansøgningen indgives. De af medlemsstater­
ne indførte ordninger skal ikke opfylde grundlæggende 
kriterier, som er fastlagt i forordningen, og der er heller 
ikke fastlagt nogen procedure for, hvorledes der kan gives 
bemyndigelse til anvendelse af denne bestemmelse. 
6.94. Bestemmelsen anvendes kun i Danmark og Det 
Forenede Kongerige, men ingen af disse to medlemsstater 
fører et fuldstændigt register over forandringer i fårebe­
standens omfang. I Danmark er der ikke oprettet et 
egentligt register, der forefindes kun opgørelser fra de 
enkelte producenter over fødsel, død, salg og køb. 
Registeret i Det Forenede Kongerige indeholder ikke 
oplysninger om fødsel og død. Disse to medlemsstaters 
dokumentation vedrørende fårebestanden er ikke væsent­
ligt mere omfattende end den dokumentation, der 
forefindes i andre medlemsstater, som ikke anvender 
bestemmelsen om registrering af forandringer i fårebe­
standens omfang. 
6.95. I forbindelse med Kommissionens forslag til 
Rådet om harmonisering af veterinærkontrollen på 
fårekødsmarkedet bør ordningen med registrering af 
fårebestanden udvides således, at der udarbejdes et 
fuldstændigt register over udviklingen i fårebestan­
den (37). Samtlige medlemsstater bør tilskyndes til at 
anvende sådanne registre over fårebestanden. EF-
forordningerne bør indeholde udtrykkelige bestemmelser 
(36) Artikel 5, stk. 3, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 
3007/84. 
(37) Specielt ved at gøre det obligatorisk, at det permanente 
register omfatter visse handelsdokumenter og/eller under­
liggende dokumentation fra veterinærmyndigheder. om, at der hos producenter, som ikke fører et sådant 
register, eller som ikke kan fremlægge fyldestgørende, 
underliggende dokumentation, skal foretages fysisk 
optælling af moderfår i en tilbageholdelsesperiode, som er 
tilstrækkelig lang til, at det er muligt at foretage de 
nødvendige inspektioner på stedet. 
Afgrænsning af støtteperioden 
6.96. EF-forordningernes bestemmelser vedrørende 
den periode, hvori der kan udbetales moderfårspræmie, 
er lempelige og fleksible (38). Afhængigt af, hvorledes den 
pågældende medlemsstat fortolker bestemmelserne, 
betyder dette, at en producent i én medlemsstat kan få 
udbetalt præmien 10-12 måneder senere end en producent 
i en anden medlemsstat. I Frankrig får en producent, som 
indgiver præmieansøgning i januar 1988, således først 
udbetalt præmien i april eller maj 1989 (medmindre 
medlemsstaten udbetaler et forskud, hvorved første 
udbetaling finder sted i oktober 1988). I Spanien vil en 
producent, der indgiver præmieansøgning i januar 1988, 
allerede få udbetalt det samlede præmiebeløb i juni-juli 
1988. 
6.97. Retten ser ikke nogen grund til denne forskelsbe­
handling og mener, at forordningen bør ændres i 
overensstemmelse hermed. 
Sammenholdelse af statistisk materiale 
6.98. Ingen af de tre medlemsstater, som var omfattet af 
Rettens revision, foretog sammenholdelser af tallene i 
ansøgningerne om udbetaling af moderfårspræmie med 
antallet af moderfår konstateret i forbindelse med de 
årlige stikprøvekontroller og periodiske optællinger. 
Kommissionen har heller ikke tillagt en sådan kontrol 
megen vægt, skønt Eurostat for nylig er begyndt at 
udarbejde et materiale, der måske kan forklare konstate­
rede forskelle. 
6.99. Eurostat har påvist, at tallene i præmieansøgnin­
gerne kan være mere end 30 % højere end det antal 
moderfår, der fremgår af de officielle statistikker. 
Populationen af præmieberettigede moderfår er ikke 
identisk med den population, der optræder i statistikker­
ne, men de er sammenlignelige. Myndighederne i 
medlemsstaterne bør i det mindste foretage analyser i 
samarbejde med Eurostat og Kommissionen med henblik 
på at finde de væsentligste årsager til de konstaterede 
forskelle, og der bør, om nødvendigt, træffes foranstalt­
ninger til at fastlægge mere ensartede definitioner. 
6.100. Tabel 6.5 viser endvidere, at der er betydelige 
udsving fra år til år i antallet af præmieberettigede 
moderfår, for hvilke der udbetales præmiebeløb. Med-
(38) Artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 
3007/84. 
86 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 6.5 — Antal præmieberettigede moderfår, 
hvortil der udbetaltes præmiebeløb i perioden 1984-1987, 
fordelt på medlemsstaterne 
(1 000 moderfår) 
Medlemsstat 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Italien 
Det Forenede 
Kongerige 1984 
4 000 
f.i. (i) 
— 
784 
15 883 1985 
2 214 
f.i. (i) 
7 848 
2 224 
14 702 1986 
4 676 
— 
7 700. 
1 454 
16 702 1987 
5 526 
13 053 
7 700 
1 652 
17 287 
Kilde: Kommissionen, GD VI. 
(') f.i. = findes ikke. Spanien og Portugal tiltrådte først EF den 1.1.1986. 
lemsstaterne bør redegøre for årsagerne til disse store 
udsving. Eftersom der relativt sjældent foretages inspek­
tioner i medlemsstaterne, er der helt klart risiko for, at der 
udbetales præmiebeløb på grundlag af svigagtige ansøg­
ninger. 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
6.101. De ovenfor anførte resultater af Rettens revision 
af nationale kontrolforanstaltninger viser, at Kommissio­
nens tilsyn med og forvaltning af gennemførelsen af 
ordningen i medlemsstaterne ikke har været tilfredsstil­
lende. Alt i alt har Kommissionen tillagt kontrolforan­
staltningerne i forbindelse med den indførte ordning for 
lidt vægt. Specielt har kontakten mellem de forskellige 
tjenestegrene i Kommissionen, hvorunder ordningen 
hører, ikke været tilstrækkeligt udbygget, og det har 
medført, at ovennævnte problemer i forbindelse med 
medlemsstaternes gennemførelse og kontrol af ordningen 
ikke er blevet løst, og at der ikke er gjort den nødvendige 
indsats for at løse dem. 
6.102. Kommissionens kontrolafdelinger blev ikke 
hørt, da forordningerne blev udarbejdet. Forvaltnings­
komitéen tog ikke sandsynlige kontrolproblemer i 
betragtning i forbindelse med gennemgangen. De tekster, 
Kommissionen vedtog, er ufuldstændige med hensyn til 
de krav, der stilles til kontrollen. Endvidere havde forsøg 
på at ændre forordningerne med henblik på at løse de 
problemer, som Kommissionens kontrolafdelinger havde 
påpeget, ikke ført til mange resultater ved udgangen af 
1988. 
6.103. Forvaltningskomitéen har heller ikke vist sig at 
være et effektivt organ, der kan afdække kontrol­
problemer i medlemsstaterne og sikre, at sådanne 
problemer behandles af Kommissionen. Dette forhold skyldes ikke, at de ovenfor beskrevne problemer ikke var 
erkendt. Tværtimod konstaterede Retten i de medlems­
stater, hvor den aflagde revisionsbesøg, at kontrol­
organerne var sig disse problemer bevidst. Samarbejdet 
inden for medlemsstaterne skal udbygges, hvis forvalt­
ningskomitéen skal kunne behandle forordningens 
kontrolaspekter effektivt. 
6.104. Retten har i de foregående punkter vedrørende 
nationale kontrolforanstaltninger flere steder henvist til 
problemer, i forbindelse med hvilke Kommissionen også 
burde have varetaget sin opgave som tilsynsførende 
myndighed. Kommissionen burde f.eks. have forsøgt at 
sammenholde statistisk materiale med indgivne præ­
mieansøgninger (punkt 6.98-6.100) og i samarbejde med 
medlemsstaternes myndigheder have undersøgt årsagen 
til de konstaterede forskelle. Kommissionen burde også 
have ført en strengere kontrol med, om producenter i 
Grækenland og Italien faktisk opretholdt lam på deres 
bedrifter i et tidsrum svarende til mindst 2 måneder 
(punkt 6.88-6.89). 
Konklusioner 
6.105. En væsentlig svaghed ved moderfårspræmieord-
ningen er, at forordningerne ikke i tilstrækkeligt omfang 
sikrer kontrol. Forordningerne indeholder definitioner 
og forskrifter, hvis overholdelse det ikke er muligt at 
kontrollere, og bestemmelserne vedrørende den kontrol, 
som myndighederne i medlemsstaterne bør udøve, er for 
vagt formuleret. 
6.106. Skønt det fastsættes i forordningerne, at der skal 
foretages såvel fysisk som administrativ kontrol eller 
kontrol af bilag og dokumenter, har mange medlemssta­
ter ikke prioriteret det højt nok til, at det sikres, at der 
foretages et tilstrækkeligt antal stikprøvevise fysiske 
inspektioner, som kan forebygge, at producenter indgiver 
svigagtige ansøgninger. Ikke blot bør der fastsættes en 
passende procentsats for antallet af ansøgninger, der skal 
underkastes fysisk kontrol — det bør tilskyndes, at mere 
end 5 % af de årligt indgivne ansøgninger kontrolleres — 
der bør også fastsættes klare minimumskrav med hensyn 
til den kontrol, der skal foretages, heri også medregnet 
fysisk optælling, samt med hensyn til det bevismateriale, 
som producenten skal kunne fremlægge. 
6.107. Svaghederne ved forordningerne har sammen 
med Kommissionens utilstrækkelige tilsyn og kontrol, i 
det mindste indtil 1987, medført, at de enkelte medlems­
stater iværksætter ordningen på meget forskellige måder. 
Alle parter må nu gøre en ihærdig indsats, som også skal 
omfatte en gennemgribende revision af EF-forordnin-
gerne, for at nå frem til en ordning, som ikke blot opfylder 
markedets krav, men som også kan kontrolleres tilfreds­
stillende i hele Fællesskabet. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 87 
DEN FÆLLES MARKEDSORDNING FOR 
SUKKER 
Grundtræk og særlige karakteristika ved den 
fælles markedsordning for sukker 
6.108. Den fælles markedsordning for sukker er fastlagt 
i Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 
1981 (39), i det følgende benævnt »grundforordningen«, 
som er ændret flere gange. I lighed med de andre 
ordninger under den fælles landbrugspolitik omfatter 
denne ordning også de traditionelle garantimekanismer. 
6.109. Ved udformningen af ordningen er der taget 
hensyn til produktets og markedets særlige karakteris­
tika. Der er især taget hensyn til, at sukkerfremstilling 
indebærer en forarbejdningsproces, som tegner sig for en 
stor del af de samlede fremstillingsomkostninger, og som 
varetages af en industri, der næppe tæller mere end 200 
produktionsenheder i hele Fællesskabet, hvilket gør det 
forholdsvis let at føre tilsyn. 
6.110. Hertil kommer, at markedsordningen for sukker 
har visse ligheder med andre markedsordninger, f.eks. 
markedsordningen for korn, men samtidig adskiller den 
sig herfra derved, at der lægges særlig vægt på at tilpasse 
produktionen efter afsætningsmulighederne og at be­
grænse budgetudgifterne mest muligt ved : 
(a) gennem en kvotaordning at lægge loft over de 
mængder, der er garanteret fællesskabspriser, 
(b) at gøre virksomhederne økonomisk medansvarlige, 
idet de pålægges afgifter til dækning af eksportrestitu­
tioner og refusion af lageromkostninger. 
Følgende særforanstaltninger er indført for at nå disse 
mål: 
(a) Tildeling til hver virksomhed af kvoter, som benæv­
nes A- og B-kvoter i henhold til afgiftssatsen herfor 
(jf. punkt(c)), både for sukker og for isoglucose. Den 
resterende del af produktionen klasseres som »C-
sukker eller C-isoglucose«. De garanterede fælles­
skabspriser gælder kun for kvotamængder (A og B). 
(b) Forpligtelse for virksomheder, som fremstiller C-
sukker, enten til at udføre sukkeret inden den 1. 
januar efter udgangen af produktionsåret eller til at 
denaturere det. 
(39) Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om 
den fælles markedsordning for sukker, EFT L 177 af 
1.7.1981. (c) Dækning ved hjælp af afgifter, som opkræves hos 
producenterne, af tab ved afsætning af overskydende 
kvotasukker fremstillet i Fællesskabet. Den frem­
gangsmåde, som anvendes ved beregning af tab og 
afgifter, omtales i dette kapitels punkt 6.142-6.147. 
(d) Dækning ved hjælp af en særlig afgift af de omkost­
ninger, producenterne og visse handlende har ved 
oplagring af sukker og visse former for sirup, bortset 
fra isoglucose. 
6.111. Den indvirkning, den fælles markedsordning for 
sukker har på budgettet, afhænger hovedsagelig af 
forskellen mellem den samlede forsyning af sukker med 
fradrag af C-sukker og forbruget på det interne marked. 
Tabel 6.6 viser de poster, som indgår i forsyningen, og 
posten »samlet indførsel af sukker« nødvendiggør enkelte 
bemærkninger. Som følge af Det Forenede Kongeriges 
tiltrædelse forpligtede Fællesskabet sig i 1975 til årligt at 
indføre 1,3 mio t rørsukker fra AVS-staterne til 
fællesskabspris og uden at opkræve importafgift. Samme 
ordning anvendtes i 1986 i forbindelse med Portugal, som 
fik tilladelse til at indføre ca. 220 000 t sukker fra AVS-
lande og andre steder, herunder fra det frie verdensmar­
ked, mod at opkræve en væsentligt nedsat importafgift. 
Ved at øge omfanget af de mængder, der kan udføres, 
medfører disse såkaldte »præferenceindførsler«, at 
eksportrestitutioner udelukkende må finansieres over 
fællesskabsbudgettet. 
6.112. Tabel 6.6 viser forskellen i de seneste otte 
produktionsår mellem den samlede forsyning, dvs. 
fremstillet og indført sukker, og det interne forbrug. 
Denne forskel udgøres af C-sukker og udførsler, der skal 
finansieres. 
Revisionsmål 
6.113. Retten har især undersøgt : 
(a) Procedurerne for eksportrestitutioner og deres an­
vendelse, specielt med henblik på at efterprøve 
transaktionernes lovlighed og formelle rigtighed. I de 
seneste fem år har eksportrestitutionerne i gennem­
snit udgjort 74 % af udgifterne til den fælles 
markedsordning for sukker. 
(b) Bogføringen af udgifter og indtægter. Retten har i 
tilknytning hertil foretaget en analyse af budget­
mekanismen i forbindelse med anvendelsen af 
princippet om producenternes økonomiske medan­
svar, dvs. det princip, som til tider omtales som 
princippet om selvfinansiering eller budgetneutrali­
tet. 
De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 6.6 — Mængder tørstof i mio t 
Produktionsår 80/81 81/82 82/83 83/84 84/85 85/86 86/87 87/88 
Forsyning 
1. Produktion — sukker A- og B-kvoter 
2. Produktion isoglucose 
3. Produktion C-sukker (kvotafri) 
4. Samlet indførsel af sukker 
5. Forsyning i alt (1 + 2 + 3 + 4) 11,0 
0,2 
1,2 
1,3 
13,7 12,5 
0,2 
2,5 
1,5 
16,7 11,5 
0,2 
2,4 
1,5 
15,6 10,0 
0,2 
1,0 
1,5 
12,7 11,7 
0,2 
0,8 
1,5 
14,2 11,5 
0,2 
1,2 
1,5 
14,4 12,7 
0,3 
1,3 
1,7 
16,0 12,4 
0,3 
0,8 
1,8 
15,3 
Anvendelse 
6. Internt forbrug 
7. C-sukker 
8. Udførsler, der skal finansieres 
9. Anvendelse i alt (6 + 7 + 8) 
10. Forholdet forsyning/anvendelse (5:6) 9,7 
1,2 
2,8 
13,7 
141 % 9,8 
2,5 
4,4 
16,7 
170 % 9,7 
2,4 
3,5 
15,6 
161 % 9,5 
1,0 
2,2 
12,7 
134% 9,8 
0,8 
3,6 
14,2 
145 % 9,6 
1,2 
3,6 
14,4 
150% 11,2 
1,3 
3,5 
16,0 
143 % 11,1 
0,8 
3,4 
15,3 
138 % 
Kilde: Internt dokument — Januar 1989, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Generaldirektoratet for Landbrug. 
De væsentligste karakteristika ved ordningen 
for ydelse og udbetaling af 
eksportrestitutioner til sukker 
6.114. Eksportrestitutioner til sukker ydes enten i 
henhold til særlige regler, som kun gælder for udførsel af 
sukker, eller i henhold til generelle regler for udførsel af 
landbrugsvarer. De generelle regler anvendes lidt anderle­
des i forbindelse med sukker, hvilket fremgår af det 
følgende. 
6.115. Forskellige procedurer finder anvendelse ved 
ydelse af eksportrestitutioner til sukker: 
(a) Ugentlig licitation, den mest almindelige procedure, 
som omfatter følgende: (c) »Forudfastsættelse« af restitutionen efter anmodning 
fra eksportøren. I dette tilfælde svarer restitutionsbe-
løbet til det beløb, der er gældende på dagen for 
indgivelse af begæring om eksportlicens, og datoen 
for forudfastsættelsen anføres på den udstedte licens. 
Proceduren under (a) og (b) er fastlagt i særlige regler for 
den fælles markedsordning for sukker (40), og proceduren 
under (c) i de almindelige regler. Det periodisk fastsatte 
restitutionsbeløb (de under (b) og (c) beskrevne procedu­
rer) er normalt lavere end den sats, som opnås ved 
licitation, og derfor er de mængder, som udføres efter 
denne ordning, af et ret begrænset omfang. 
(i) indgivelse af bud vedrørende mængderne og det 
restitutionsbeløb, der anmodes om i national 
valuta, 
(ii) tildeling gennem det nationale organ i forhold til 
den maksimalsats for restitutionen, som Kom­
missionen har fastsat, 6.116. Følgende særlige forhold gør sig gældende i 
forbindelse med eksportlicenser: 
(iii) udstedelse af eksportlicenser til tilslagsmodtager-
ne svarende til mængderne og restitutionssatsen i 
de indgivne bud. 
(b) »Periodisk fastsættelse«, hvor Kommissionen fast­
sætter restitutionssatsen, der dog til enhver tid kan 
ændres. Det ydede restitutionsbeløb svarer til det 
beløb, der er gældende på udførselsdagen. (a) Licensen kan anvendes ved udførsel fra enhver 
medlemsstat. 
(40) Rådets forordning (EØF) nr. 766/68 af 18. juni 1968 om 
fastsættelse af almindelige regler for ydelse af eksportrestitu­
tioner for sukker, EFT L 143 af 25.6.1968. Dansk 
specialudgave 1968 (I), s. 147. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 89 
(b) Licensindehaveren kan overdrage licensen til en 
anden eksportør, som driver forretning i samme eller 
en anden medlemsstat. Overdragelse af licensen kan 
kun finde sted én gang. 
(c) Når en licens med et restitutionsbeløb i national 
valuta anvendes i en anden medlemsstat end den, 
hvori licensen er udstedt, omregnes beløbet til 
valutaen for den stat, hvorfra udførslen finder sted, 
ved hjælp af de grønne ecu-kurser. 
(d) Eksportøren har en tolerance på 5 % over eller under 
den mængde, der er angivet på licensen. Denne regel 
kan få særlige følger for sukkersektorens selvfinansi­
ering (jf. punkt 6.149). 
6.117. Udførsler skal finde sted inden for licensens 
gyldighedsperiode, som for sukkers vedkommende 
strækker sig til udgangen af den femte måned efter den 
måned, hvor licitationen fandt sted, eller i forbindelse 
med periodisk fastsættelse indtil udgangen af den tredje 
måned efter datoen for udstedelse af licensen. Denne 
forpligtelse anses for at være opfyldt, når varerne 
oplægges på toldlager inden fristernes udløb, selv om den 
faktiske udførsel kan finde sted efter fristernes udløb. 
6.118. Udbetaling af restitutioner er underlagt følgende 
almindelige regler: 
(a) Eksportøren anmoder om udbetaling af restitutionen 
inden for 12 måneder efter udførselsdagen, der er den 
dag, toldmyndighederne antager udførselsangivelsen, 
som indgives i form af en fællesskabsformular 
benævnt »enhedsdokument« (41). 
(b) Det er muligt at få udbetalt et forskud på en 
restitution, en »forudbetaling«, inden udførslen 
finder sted, dersom sukkeret oplægges på toldlager, 
inden licensens gyldighedsperiode udløber. Anvender 
eksportøren denne fremgangsmåde, indgiver han i 
forbindelse med oplæggelsen på toldlager til toldmyn­
dighederne et dokument, der benævnes »betalings-
angivelse«, og som med henblik på forudbetaling af 
en restitution har samme funktion som en udførsels-
angivelse. 
6.119. I nogle medlemsstater er flere organer ansvarlige 
for henholdsvis forvaltning af licitationer, udstedelse af 
(41) Rådets forordning (EØF) nr. 1900/85 af 8. juli 1985 om 
indførelse af fællesskabsformularer til angivelse til udførsel 
og indførsel, EFT L 179 af 11.7.1985. eksportlicenser og udbetaling af restitutioner. I samtlige 
medlemsstater er det toldmyndighederne, der foretager 
kontrol af udførselstransaktioner, oplæggelse på toldla­
ger og udstedelse af dokumenter vedrørende disse 
transaktioner. 
6.120. Tabel 6.7 viser udviklingen siden 1984 i udgifter­
ne til eksportrestitutioner, fordelt på medlemsstaterne. 
Revisionens omfang 
6.121. Retten har foretaget stedlig revision i de otte mest 
berørte medlemsstater (Belgien, Danmark, Forbundsre­
publikken Tyskland, Spanien, Frankrig, Italien, Neder­
landene og Det Forenede Kongerige) af de administrative 
procedurer for udbetaling af eksportrestitutioner til 
sukker. Denne undersøgelse har bekræftet visse svaghe­
der, Retten allerede fremhævede i årsberetningen for 
regnskabsåret 1987, og som kan henføres til Fællesska­
bets retsforskrifter eller til forskelle mellem medlemssta­
ternes administrative procedurer, der kan få indvirkning 
på forvaltningen af de pågældende udgifter både med 
hensyn til sikkerhed og effektivitet. 
Revisionsresultater og henstillinger 
Kontrol af licensernes ægthed 
6.122. For licenser udstedt på grundlag af en licitation 
gør det særlige forhold sig gældende, at restitutionssatsen 
udtrykt i national valuta svarer til tilslagsmodtagers bud, 
og det medfører særlige krav til kontrollen. I realiteten er 
kun det organ, der har udstedt licensen, i stand til at 
attestere rigtigheden af den anførte sats, eftersom 
meddelelse om de enkelte tilslag ikke offentliggøres. I 
flere medlemsstater er det ikke ét og samme organ, der 
udbetaler restitution og udsteder licens. Hertil kommer, 
at licenser overdrages for derefter at blive anvendt i en 
anden end den licensudstedende medlemsstat. Følgelig 
forudsætter en efterprøvelse af licensens ægthed behørig 
videregivelse af de oplysninger, som det udbetalende 
organ og det licensudstedende organ har til rådighed, 
således at det forhindres, at eventuelle forfalskninger af 
licenser medfører uretmæssig udbetaling af restitutioner. 
Fællesskabets retsforskrifter er mangelfulde på dette 
område, for de omfatter ingen bestemmelser om udveks­
ling af oplysninger med henblik på at sikre, at udbetaling 
af restitutioner sker på et korrekt grundlag. 
90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 6.7 — Sukker — udgifter til eksportrestitutioner pr. medlemsstat (}) (1984 til 1988) 
(mio ECU) 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
lait Belgien 
256,9 
246,0 
284,6 
139,0 
54,9 
981,4 Danmark 
40,4 
49,9 
66,3 
85,4 
46,9 
288,9 FR 
Tyskland 
192,5 
222,1 
198,4 
318,0 
274,2 
1 205,2 Græken­
land 
4,2 
0,1 
0,0 
0,0 
0,0 
4,4(2) Spanien 
— 
— 
0,5 
87,4 
78,8 
166,7 Fran­
krig 
535,1 
613,6 
534,8 
606,5 
479,8 
2 769,8 Irland 
8,6 
6,9 
0,0 
5,1 
9,1 
29,7 Italien 
11,3 
0,3 
0,0 
14,8 
50,7 
77,1 Luxem­
bourg 
0,0 
0,0 
— 
— 
— 
0,0 Neder­
landene 
53,8 
123,8 
93,3 
222,3 
501,1 
994,3 Portugal 
— 
— 
— 
— 
— 
— Det 
Forenede 
Konge­
rige 
87,1 
90,1 
60,4 
37,3 
70,6 
345,5 EØF 
1 189,9 
1 352,9 
1 238,4 
1 515,8 
1 566,1 
6 863,1 
(%) 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 21,6 
18,2 
23,0 
9,2 
3,5 3,4 
3,7 
5,3 
5,6 
3,0 16,2 
16,4 
16,0 
21,0 
17,5 0,3 
— 
— 
— 
— — 
— 
0,1 
5,8 
5,0 45,0 
45,4 
43,2 
40,0 
30,7 0,7 
0,5 
— 
0,3 
0,6 0,9 
0,1 
— 
1,0 
3,2 0,1 
— 
— 
— 
— 4,5 
9,1 
7,5 
14,7 
32,0 — 
— 
— 
— 
— 7,3 
6,6 
4,9 
2,4 
4,5 100 
100 
100 
100 
100 
Kilde: Finansberetninger for EUGFL, Garantisektionen. 
(') Den medlemsstat, hvor restitutionen udbetales. 
(2) Det samlede beløb svarer ikke til summen af enkeltbeløb på grund af afrundinger. 
6.123. I henhold til visse særbestemmelser for licen­
ser (42) efterprøver det udstedende organ anvendelsen af 
licenser med en forudfastsat restitutionssats eller en 
restitutionssats, som er fastsat i forbindelse med licita­
tion. Denne kontrol, som foretages på grundlag af en 
meddelelse fra det organ, som udbetaler restitutionen, 
vedrører hovedsagelig den udførte mængde og overhol­
delsen af licensens gyldighedsperiode. udbetaler restitutionen, herom. Denne udbygning af den 
allerede eksisterende procedure ville faktisk ikke medføre 
en øget administrativ byrde, men ville gøre det muligt at 
påvise eventuelle fejl eller forfalskninger i forbindelse med 
den udbetalte restitution. 
Kontrol af sukkerets oprindelse 
6.124. Den kontrol, som blev omtalt i punkt 6.123, 
kunne let udvides til at omfatte en kontrol af, om 
udbetaling af restitutionen er sket på et korrekt grundlag. 
På den formular, som i forvejen anvendes til fremsendelse 
af oplysninger, ville det være tilstrækkeligt at anføre 
restitutionssatsen og datoen for licitationen eller, alt efter 
de enkelte tilfælde, blot datoen for forudfastsættelsen 
(disse oplysninger forefindes i den licens, der anvendes 
ved udførslen, og skal svare til oplysningerne i den 
udstedte licens). I tilfælde af uoverensstemmelse mellem 
de modtagne oplysninger og det udstedte bevis bør det 
organ, der har udstedt licensen, oplyse det organ, der 
(42) Artikel 31 og 34 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 
3719/88 af 16. november 1988 om fælles gennemførelsesbe­
stemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfast-
sættelsesattester for landbrugsprodukter (EFT L 331 af 
2.12.1988) og instrukser fra Kommissionen til medlemssta­
terne. 6.125. Eksportrestitutioner kan udelukkende ydes til 
sukker, som er fremstillet enten af sukkerroer eller 
sukkerrør, der er høstet i Fællesskabet, eller som er 
indført i henhold til særaftaler med AVS-landene. I 
henhold til Fællesskabets retsforskrifter skal eksportøren 
afgive erklæring om, hvilken af de to betingelser sukkeret 
opfylder. Denne erklæring skal efterprøves i lighed med 
de øvrige oplysninger i udførselsangivelsen (43). 
6.126. På dette område er situationen forskellig i de 
enkelte medlemsstater: 
(a) I Italien får udførselsangivelsen, som indeholder 
erklæringen om sukkerets oprindelse og angiver 
(43) Artikel 10 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 
af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmel­
ser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, EFT L 
351 af 14.12.1987. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 91 
produktionsstedet for sukkeret, en påtegning af 
Guardia di Finanza, som har et kontor på hver enkelt 
fabrik. Dette kontor udsteder desuden et særligt 
transportdokument, som indgives til toldmyndighe­
derne sammen med udførselsanmeldelsen. Toldmyn­
dighederne kan således efterprøve erklæringen om 
sukkerets oprindelse. 
(b) I Forbundsrepublikken Tyskland består den pågæl­
dende erklæring af en fortrykt tekst på betalings-
anmodningsformularen (»varen er af fællesskabs-
oprindelse«). 
(c) I de øvrige besøgte medlemsstater er det tilstrækkeligt 
blot at anføre oprindelseslandet på udførselsangivel-
sen i rubrik 16 i enhedsdokumentet. 
6.127. Generelle angivelser, som ikke er vedlagt doku­
mentation, kan ikke efterprøves i forbindelse med 
udførslen. Fællesskabets retsforskrifter burde i det 
mindste omfatte en regel om angivelse af den sukkerfa­
brik, hvor sukkeret er fremstillet, samt en regel om 
fremlæggelse af dokumenter vedrørende eventuel oplag­
ring og transport af sukkeret forud for udførslen. 
Toldkontrol af varen ved udførsel og dokumentation 
herfor 
6.128. I punkt 4.33 i årsberetningen for regnskabsåret 
1987 påpegede Retten visse mangler ved toldkontrollen i 
forbindelse med eksportrestitutioner til oksekød. Med 
hensyn til udførsel af sukker er det ikke blot konstateret, 
at der er forskel mellem medlemsstaterne på omfanget og 
hyppigheden af den fysiske kontrol af varen, men også at 
gennemførelsen af fysisk kontrol anføres forskelligt, eller 
nærmest slet ikke, i den dokumentation, der lægges til 
grund for udbetalingen af restitutionen. Disse akter har 
således ikke samme værdi som bevis for, at udbetalingen 
af restitutionen er foretaget på et korrekt grundlag. I 
nogle tilfælde må den eksterne kontrolførende derfor søge 
en del af beviset i andre akter end dem, der forelægges af 
det udbetalende organ. 
6.129. Følgende forhold blev konstateret: 
(a) I Forbundsrepublikken Tyskland foretager toldmyn­
dighederne systematisk stedlig kontrol af det sukker, 
der skal udføres, og kombinerer ofte kontrollen med 
en laboratorieanalyse. En detaljeret redegørelse for 
kontrollen anføres i det tolddokument, som anvendes 
ved udbetaling af restitutionen. 
(b) I Italien foretager skattemyndighederne fysisk kon­
trol, når sukkeret forlader fabrikken, og forsegler de 
containere, som anvendes til at transportere sukkeret 
til afskibningshavnen. Toldmyndighederne kontrol­
lerer normalt kun, om seglene er brudt, og anfører 
denne kontrol på udførselsangivelsen. 
(c) I andre medlemsstater foretager toldmyndighederne 
kun sporadisk fysisk kontrol, og i visse tilfælde (Frankrig og Nederlandene) anføres eventuel kontrol 
ikke på det eksemplar af angivelsen, som fremlægges 
for det udbetalende organ, men udelukkende i de 
dokumenter, som forbliver hos toldmyndighederne. 
Toldkontrol ved oplæggelse af sukker på toldlager 
6.130. For eksportøren er der flere fordele ved at 
oplægge på toldlager. For det første kan eksportøren få 
udbetalt et forskud på restitutionen mod sikkerheds­
stillelse. For det andet kan eksportøren benytte licensen, 
idet han samtidig har en frist på seks måneder til at 
gennemføre den faktiske udførsel. Med hensyn til 
udbetaling af restitutionen har antagelsen af betalings-
angivelsen, som er det første trin i den procedure, der 
anvendes ved oplæggelse på toldlager, samme værdi som 
antagelsen af udførselsangivelsen i tilfælde af omgående 
udførsel. Kravet med hensyn til kontrol af de to former 
for angivelser er derfor det samme. 
6.131. På grundlag af de konstaterede forhold i 
medlemsstaterne må det konkluderes, dels at kontrolfor­
anstaltningerne ikke giver den samme garanti for, at 
retsforskrifterne anvendes korrekt, dels at oplagshaverne 
ikke alle pålægges samme forpligtelser. I Italien skal 
eksportøren således ansøge om tilladelse til at oplægge 
sukker på toldlager. Betalingsangivelsen antages først 
efter, at toldmyndighederne har foretaget fysisk kontrol 
af varen og derefter udarbejdet en særlig rapport. I 
Forbundsrepublikken Tyskland foretages der altid fysisk 
kontrol, men ikke nødvendigvis forud for antagelsen af 
betalingsanmodningen. I Frankrig kan proceduren sættes 
i gang af oplæggeren ved hjælp af et edb-baseret system til 
antagelse af betalingsanmodninger, uden at toldmyndig­
hederne foretager fysisk kontrol. 
Forbindelserne mellem de udbetalende organer og 
toldmyndighederne: Særlige kendetegn og fremsendelse 
af dokumenter 
6.132. I nogle medlemsstater skal eksportøren frem­
lægge dokumentation for sin ret til restitution (det vil i 
realiteten sige udførselsanmodningen med toldmyndighe­
dernes påtegning) for det udbetalende organ. I andre 
medlemsstater fremsender toldmyndighederne akterne 
direkte til det udbetalende organ. 
6.133. I de tilfælde, hvor den pågældende selv frem­
lægger dokumentationen, er det nødvendigt med et 
system til kontrol af dokumenternes ægthed. De nuvæ­
rende kontrolsystemer er imidlertid, som anført af Retten 
92 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
i punkt 4.43 i årsberetningen for regnskabsåret 1987, 
behæftet med væsentlige svagheder. I den nuværende 
situation giver fremsendelsen ad administrativ vej af de 
akter, som dokumenterer retten til eksportrestitution, en 
større sikkerhed, end når den pågældende selv fremlægger 
disse dokumenter. En procedure, der indebærer direkte 
forbindelse mellem toldmyndighederne og det udbetalen­
de organ, medfører således et øget ansvar for den 
offentlige forvaltning og stiller yderligere krav til dennes 
effektivitet, idet hurtig fremsendelse af fuldstændig og 
præcis dokumentation er en forudsætning for, at 
eksportøren kan få udbetalt restitutionen uden forsinkel­
se. 
6.134. Udførselsangivelsen har ikke samme udform­
ning i alle medlemsstater. I Forbundsrepublikken 
Tyskland anvender man ikke »enhedsdokumentet« med 
henblik på udbetaling af eksportrestitutioner, men 
kontroleksemplar T5 (44), som benyttes ved enhver 
udførsel fra Forbundsrepublikken Tyskland, også selv 
om sukkeret ikke passerer igennem en anden medlems­
stats område, inden det forlader Fællesskabets toldområ­
de. Kontroleksemplaret sendes direkte til det udbetalende 
organ fra det toldsted, hvor sukkeret forlader Fællesska­
bets toldområde. Kontroleksemplar T5 anvendes i 
forbindelse med en procedure, som specielt tager sigte på 
kontrol af varernes bestemmelsessted, og anvendelsen af 
kontroleksemplaret giver derfor en særlig form for 
garanti. 
6.135. Kommissionen bør fremme en harmonisering på 
fællesskabsplan med henblik på fastlæggelse af procedu­
rer, som giver den størst mulige sikkerhed for den 
formelle rigtighed af restitutionsudbetalinger. 
Særlige krav til den dokumentation, der skal indgives til 
det udbetalende organ 
6.136. I Italien skal eksportøren vedlægge anmod­
ningen om udbetaling en bekræftet fotokopi af eksportli­
censen, selv om de vigtigste oplysninger (nummer, dato 
for udstedelse og udløb samt forudfastsat sats) overføres 
til udførselsangivelsen. Dette krav er en følge af 
bemærkninger fra Kommissionen, der i forbindelse med 
regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1978 og 1979 
anså de dokumenter, der var disponible hos det udbeta­
lende organ, for at være utilstrækkelige (45). Tilsvarende 
krav er imidlertid ikke blevet fremsat over for en anden 
C44) Anvendelsen af kontroleksemplar T5 er fastlagt i Kommis­
sionens forordning (EØF) nr. 2823/87 af 18. september 1987 
om de dokumenter, der skal benyttes med henblik på 
anvendelsen af fællesskabsforanstaltninger, som medfører 
kontrol med varers anvendelse og/eller bestemmelse (EFT L 
270 af 23.9.1987) og, i forbindelse med eksportrestitutioner, 
i artikel 6 i forordning (EØF) nr. 3665/87 (jf. fodnote 43). 
(45) Skrivelse af 22. september 1981 fra Generaldirektoratet for 
Landbrug. medlemsstat (Forbundsrepublikken Tyskland), hvor 
eksportlicenser heller ikke fremsendes til det udbetalende 
organ, som benytter de oplysninger, der er overført til 
tolddokumentet. 
6.137. Det kan med tilfredshed noteres, at Kommissio­
nen i forbindelse med regnskabsafslutningen anmoder 
om en tilpasning af de nationale procedurer med henblik 
på at øge deres pålidelighed. Kommissionen burde dog 
sigte mod en harmonisering af de nationale procedurer, 
således at der opnås den samme grad af effektivitet og 
sikkerhed for formel rigtighed. 
De udbetalende organers effektivitet 
6.138. Fristerne for behandling af anmodninger om 
udbetaling af eksportrestitutioner varierer i de besøgte 
medlemsstater mellem to uger og to måneder. Dette 
forhold har betydning for de eksportører, som afventer 
udbetaling af restitutionen. Denne ventetid kan til tider 
være af så forskellig længde, at tendensen til kunstige 
handelsstrømme forstærkes, hvilket kan øge Fællesska­
bets udgifter. 
Konklusioner vedrørende eksportrestitutioner 
til sukker 
6.139. Rettens undersøgelser viser, at reglerne og 
bestemmelserne vedrørende eksportrestitutioner til suk­
ker ikke har tilstrækkelig gennemslagskraft, især ikke 
med hensyn til fremlæggelse og anvendelse af dokumenta­
tion for ret til restitution. Mange organer deltager i den 
procedure, der anvendes ved ydelse og udbetaling af 
eksportrestitutioner, og derfor er det nødvendigt med 
særlige og fyldestgørende garantier for ægtheden af 
dokumenter, der udstedes af ét organ og anvendes over 
for et andet. 
6.140. Desuden bør man nå frem til, at toldkontrollen 
giver samme sikkerhed i alle medlemsstater. Som det bl.a. 
fremgår af bemærkningerne vedrørende proceduren for 
oplæggelse af sukker på toldlager, foretages kontrollen i 
medlemsstaterne efter meget forskellige bestemmelser og 
med meget forskellig hyppighed. 
6.141. Det skal i denne forbindelse fremhæves, at det er 
særligt påtrængende, at samtlige mangler, unøjagtigheder 
eller svagheder ved Fællesskabets retsforskrifter fjernes, 
og at det sikres, at retsforskrifterne finder ensartet 
anvendelse i medlemsstaterne. For fjernes samtlige 
administrative hindringer virkelig for varers fri bevæge­
lighed inden for Fællesskabet, hvilket forventes at være en 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 93 
realitet i 1992, kunne der opstå kunstige udførselsstrøm-
me, hvor hensigten er at udnytte forskelle i de nationale 
forvaltningers gennemførelse af Fællesskabets retsfor­
skrifter. 
Beskrivelse af selvfinansieringsordningen 
6.142. I markedsordningen for sukker indgår som 
omtalt i indledningen princippet om selvfinansiering af 
produktionsoverskud ved opkrævning af produktions­
afgifter hos producenterne. Dette princip er nærmere 
beskrevet i den ellevte betragtning i grundforordningen, 
hvor det hedder, at »ordningen bør ændres for at tildele 
Fællesskabet de fornødne instrumenter til på rimelig, men 
effektiv måde at sikre, at producenterne selv fuldt ud 
dækker omkostningerne ved afsætningen af det overskud, 
der er en følge af uligevægten mellem Fællesskabets 
produktion og forbrug« (46). 
6.143. I henhold til Rådets forordning fastsættes 
produktionsafgiften på grundlag af et overslag over det 
samlede tab ved udførsel. Tabet beregnes under hensynta­
gen til: 
(a) Størrelsen af det overskud af A- og B-sukker samt A-
og B-isoglucose, der kan eksporteres, dvs. Fællesska­
bets produktion inden for rammerne af de kvoter, der 
er tildelt den enkelte virksomhed, med fradrag af den 
mængde, der er afsat til det interne forbrug. 
(b) Det anslåede gennemsnitlige tab pr. ton sukker i 
henhold til de forskellige former for eksportforplig­
telser og de gennemsnitlige restitutionssatser for de 
enkelte former for forpligtelser. 
6.144. Disse størrelser konstateres for det pågældende 
produktionsår. De konstateres desuden samtidig kumu­
lativt for de foregående produktionsår, hvor den 
pågældende kvotaordning har været gældende, og det 
samlede tab, der er konstateret for det pågældende 
produktionsår, justeres i givet fald. 
6.145. I 1988 dækkes det således konstaterede samlede 
tab af følgende afgifter i nedenfor anførte rækkefølge: 
(a) en basis-produktionsafgift på A- og B-sukker og A-
og B-isoglucose, der ikke må overstige 2 % af 
interventionsprisen for hvidt sukker, 
(46) Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om 
den fælles markedsordning for sukker, EFT L 177 af 
1.7.1981. (b) en produktionsafgift på B-sukker og B-isoglucose, 
der ikke må overstige 37,5 % af interventionsprisen 
for hvidt sukker, 
(c) og endelig en supplerende afgift til dækning af 
saldoen af det samlede justerede tab i det pågældende 
produktionsår. 
6.146. Da de afgifter, der er opkrævet siden produk­
tionsåret 1981-1982, ikke har været tilstrækkelige til at 
dække de samlede tab, er der ved rådsforordninger (47) 
indført: 
(a) en absorptionsafgift til dækning af underskuddet i 
produktionsårene 1981-1982 til 1985-1986 på i alt 400 
mio ECU, som skal betales i fem årlige rater i 
produktionsårene 1986-1987 til 1990-1991, 
(b) og en særlig absorptionsafgift i 1986-1987 og 1987-
1988 til dækning af de saldi, der ikke er dækket af 
basis-produktionsafgifterne og B-afgifterne. 
6.147. Bortset fra lageromkostninger, som finansieres 
ved hjælp af særlige afgifter, tages bl.a. følgende udgifter i 
henhold til retsforskrifterne ikke i betragtning: 
(a) Eksportrestitutioner til de mængder af »præference­
sukker«, som indføres fra AVS-landene og andre 
lande, og som ikke modsvares af afgifter, eftersom 
afgifterne beregnes på grundlag af et »samlet tab«, 
der igen beregnes på grundlag af et »overskud, der 
kan eksporteres«, og som ikke omfatter præferen­
ceindførslerne. De udgifter, der opstår ved udførsler 
svarende til de pågældende mængder, skal derfor 
afholdes over budgettet. Denne post er i budgettet for 
regnskabsåret 1988 anslået til 660 mio ECU. 
(b) Produktionsrestitutioner (48) til de 60 000 t sukker, 
som udgør de mængder, den kemiske industri 
traditionelt anvender. I praksis overstiger dette beløb 
ikke 50 mio ECU. 
(47) Rådets forordning (EØF) nr. 934/86 af 24. marts 1986 om 
ændring af forordning (EØF) nr. 1785/81 om den fælles 
markedsordning for sukker (EFT L 87 af 2.4.1986), Rådets 
forordning (EØF) nr. 1914/87 af 2. juli 1987 om indførelse 
for produktionsåret 1986/87 af en særlig absorptionsafgift 
for sukker (EFT L 183 af 3.7.1987), Rådets forordning 
(EØF) nr. 1108/88 af 25. april 1988 om indførelse for 
produktionsåret 1987/1988 af en særlig absorptionsafgift for 
sukker (EFT L 110 af 29.4.1988), Rådets forordning (EØF) 
nr. 1107/88 af 25. april 1988 om ændring af forordning 
(EØF) nr. 1785/81 om den fælles markedsordning for sukker 
(EFTL 110 af 29.4.1988). 
(48) Rådets forordning (EØF) nr. 1010/86 af 25. marts 1986 om 
almindelige regler for produktionsrestitutioner for visse 
produkter fra sukkersektoren, der anvendes i den kemiske 
industri, EFT L 94 af 9.4.1986. 
94 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Revisionens omfang 
6.148. Retten havde for sin revision, som blev foretaget 
både på grundlag af dokumenter og på grundlag af 
undersøgelser hos de ansvarlige afdelinger i Kommissio­
nen, fastsat følgende revisionsmål : 
(a) at efterprøve kvaliteten af de oplysninger, der 
anvendes med henblik på at opfylde selvfinansierings-
målsætningen, 
(b) at fastlægge budget- og regnskabsmæssige uklarhe­
der, 
(c) at vurdere, om Kommissionen på en effektiv måde 
foretager kontrol af og fører tilsyn med udgifter og 
indtægter i forbindelse med sukker generelt. 
Kvaliteten af de anvendte oplysninger 
6.149. Med den i grundforordningen fastsatte metode 
til beregning af de samlede restitutioner tages der ikke 
hensyn til de udgifter, der i realiteten er afholdt i 
forbindelse med afsætningen af Fællesskabets overskuds­
produktion, men derimod til et »samlet tab«, som 
fremkommer ved at multiplicere det gennemsnitlige tab 
med et teoretisk overskud, der kan eksporteres. Dette 
teoretiske overskud fremkommer ved at trække forbruget 
fra den produktion, der er omfattet af kvoter, uden 
hensyntagen til lagerændringer. Desuden beregnes det 
gennemsnitlige tab ikke på grundlag af de faktisk udførte 
mængder, men derimod på grundlag af de mængder, som 
svarer til eksportlicenserne, og hvis udnyttelsesgrad kan 
variere med 5 %. 
6.150. Siden indførelsen af de særlige absorptions­
afgifter har man i øvrigt bestræbt sig på at dække tidligere 
års underskud ved inden udgangen af de enkelte 
produktionsår at fastlægge et kumulativt samlet under­
skud for produktionsårene 1986/1987 til 1989/1990, som 
går forud for det pågældende produktionsår. Denne 
mekanisme gør det muligt for medlemsstaterne at 
berigtige tallene for produktion, forbrug og eksportfor­
pligtelser, som i princippet burde ligge fast ved udgangen 
af de enkelte produktionsår. Selv om mekanismen gør det 
muligt at foretage berigtigelser, gør den det ikke muligt at 
tage hensyn til de faktiske udgifter. 
6.151. Formålet med proceduren var oprindelig at 
dække underskuddet i et givet produktionsår omgående, 
men proceduren medfører endvidere, at de afgifter, som 
opkræves for produktionsåret, i realiteten dækker 
tidligere års underskud, hvilket gør det vanskeligt at 
efterprøve selvfinansieringen i de enkelte produktionsår. Regnskabsmæssige aspekter 
Efterprøvelse af opfyldelsen af 
selvfinansieringsmålsætningen på grundlag af 
budgetgennemførelsen 
6.152. Afgifterne beregnes på grundlag af andre 
elementer end de faktiske udgifter. Med henblik på en 
samlet vurdering af balancen mellem de faktiske udgifter 
og indtægter ville det derfor være hensigtsmæssigt at 
indføre en mekanisme, som gør det muligt på grundlag af 
budgetgennemførelsen at efterprøve, om selvfinansie­
ringsmålsætningen er opfyldt. Da der ikke foreligger en 
egentlig opgørelse eller mere præcise oplysninger i 
forvaltningsregnskaberne og finansberetningerne vedrø­
rende EUGFL, må enhver vurdering på grundlag af de 
foreliggende regnskabs- og budgetmæssige oplysninger 
være behæftet med usikkerhed. Tabel 6.8 viser, hvorledes 
indtægter og udgifter i henhold til regnskaberne har 
udviklet sig siden 1981, da selvfinansieringsmålsætningen 
blev indført. Tabellen viser endvidere en difference 
mellem indtægter og udgifter, som til dels skyldes en 
række forhold i forbindelse med markedsordningen, som 
imidlertid hverken fremgår af forvaltningsregnskabet 
eller budgettet (afgifter, den del af produktionsrestitutio­
nerne, der vedrører den kemiske industris anvendelse af 
sukker, restitutioner i forbindelse med forædlings­
produkter, ...). I tabellen er de til indførte sukkermængder 
svarende eksportrestitutioner kun bestemt i forhold til de 
i anmærkningerne til budgettet anslåede udgifter til 
sukker fra AVS-landene. Da der ikke foreligger en 
fyldestgørende regnskabsoversigt over de pågældende 
transaktioner, kan det ikke med sikkerhed konstateres, 
om der er opnået balance mellem indtægter og udgifter. 
Bogføring af udgifter og indtægter 
6.153. Udgifterne til sukker bogføres i lighed med de 
øvrige udgifter under EUGFL, Garantisektionen, ude­
lukkende på grundlag af de udbetalende organers 
månedlige anmeldelser, som kun udviser et enkelt 
udgiftsbeløb pr. budgetkonto. Med hensyn til sukker er 
der behov for en mere udførlig begrundelse, således at der 
kan føres et mere direkte tilsyn med opfyldelsen af 
selvfinansieringsmålsætningen. 
6.154. I forbindelse med sukker skelnes der i budgettet 
mellem forskellige former for indtægter i modsætning til, 
hvad der gør sig gældende for de øvrige traditionelle 
indtægter. Medlemsstaterne overholder ikke altid denne 
budgetmæssige fordeling, når de indsender oplysninger, 
og alt for ofte nøjes den anvisningsberettigede med at 
kontakte de nationale myndigheder telefonisk for at 
indhente oplysninger om fordelingen på de enkelte 
budgetkonti. Sådanne fremgangsmåder gør det muligt at 
tilsløre forsinkelser i forbindelse med opkrævning af 
afgifter og giver ikke garanti for, at produktionsafgifterne 
henføres korrekt under de enkelte produktionsår. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 95 
Tabel 6.8 — Udviklingen i indtægter og udgifter under den fælles markedsordning for sukker (1981-1988) (*) 
1981 1982 
I. Budgetmæssige oplysninger 
A. Udgifter (betalinger i regnskabsåret) 
1100 Restitutioner — sukker og isoglucose 
Fødevarehjælp i form af gavebistand 
Denaturering 
1112 Restitutioner, kemiske industri 
1110 Refusion, oplagringsomkost. 
1111 Offentlig oplagring 
Foranstaltninger, OD sukker 
1113 Støtteforanstaltninger vedr. afsæt, af 
råsukker 
1119 Andre interventioner 
lait 409,2 
0,1 
2,4 
344,3 
11,6 
767,6 742,5 
1,5 
2,3 
489,9 
5,7 
1 241,9 1983 (mio ECU) 
758.1 
2,3 
550,5 
5,2 
1 316,1 1984 
1 190,0 
3,1 
429,5 
0,4 
8,6 
1 631,6 1985 1986 1987 
1 352,8 
3,5 
438,9 
1,2 
8,2 
1 804,6 1 238,4 
5,1 
470,2 
0,6 
11,3 
1 725,6 1 515,8 
33,4 
466,4 
2,6 
15,3 
2,1 
2 035,6 
B. Indtægter (indbetalte afgifter) 
1100 Produktionsafg. — sukker 
1120 Produktionsafg. — isoglucose 
1110 Lagerafgifter 
1130 C-sukker og -isoglucose, der ikke ekspor­
teres 
1140 Substitutionssukker og -isoglucose under 
C-kvote 
1150 Absorptionsafgift 
1160 Særlig absorptionsafgift 
lait 125,2 
0,7 
356,7 
— 
— 
— 
482,6 275,9 
1,0 
428,9 
— 
— 
— 
" 
705,8 465,6 
2,8 
478,6 
0,1 
0,9 
— 
~ 
948,0 701,5 
6,6 
468,0 
0,1 
0,1 
— 
~ 
1 176,3 544,6 
3,8 
508,9 
0,0 
0,1 
— 
1 057,4 540,0 
3,9 
499,2 
0,1 
— 
68,3 
1 111,5 599,3 
4,0 
547,1 
0,1 
87,0 
234,2 
1 471,7 636,1 
5,0 
545,7 
0,0 
83,5 
7,5 
114,0 
1 391,8 
II. Oplysninger vedrørende selvfinansieringen af udgifterne til restitutioner 
1100 Restitutioner — sukker og isoglucose 
R. s/AVS-mængder (2) 
Difference 
1100/ Produktionsafgifter sukker og isoglucose 
1120 
1160 Særlig absorptionsafgift 
eller 
1170 
lait 
Saldo (afgifter — restitutioner) 409,2 
-140,0 
269,2 
125,9 
125,9 
-143,3 742,5 
-330,0 
412,5 
276,9 
276,9 
-135,6 
mec 758,1 
-390,0 
368,1 
468,4 
468,4 
+100,3 1 190,0 
-455,0 
735,0 
708,1 
708,1 
-26,9 
l forbehold for absoi 
( konto 115( 1 352,8 
- 520,0 
832,8 
548,4 
548,4 
-284,4 
•ptionsafgi 
)) 1 238,4 
-471,0 
767,4 
543,9 
543,9 
-223,5 
ften 1 515,8 
- 560,0 
955,8 
603,3 
234,2 
837,5 
-118,3 
+ 7,5 
(3) 
-110,8 1 566,2 
-660,0 
906,2 
641,1 
114,0 
755,1 
-151,1 
(0 Tabel opstillet på grundlag af de foreliggende oplysninger (jf. forbehold i punkt 6.152). Tallene fra forvaltningsregnskabet for de pågældende år. Tallene 
for 1988 hidrører dog fra CORE, pr. 31.12.1987 og udkast til 18. Finansberetning vedrørende EUGFL, Garantisektionen, GD VI, 23.1.1989. 
(2) Tal fra anmærkningen efter kapitel 29 i budgetterne for de pågældende år. 
(3) Særlig absorptionsafgift 1986/1987. 
96 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Efterfølgende kontrol 
6.155. I henhold til Fællesskabets retsforskrifter deler 
medlemsstaterne og Kommissionen i vidt omfang 
ansvaret for at foretage kontrol både af udgifterne under 
EUGFL, Garantisektionen, og af budgetindtægterne. 
Kommissionens kontrolbeføjelser i medlemsstaterne er 
mere vidtgående i forbindelse med kontrollen af udgifter 
med henblik på regnskabsafslutningen (49) end i forbin­
delse med kontrollen af indtægter (50), hvor Kommissio­
nen enten skal anmode om at deltage i den nationale 
kontrol, eller — ved fremsendelse af en begrundet 
anmodning—opfordre medlemsstaterne til at gennemfø­
re supplerende kontrolforanstaltninger (jf. punkt 4.37). 
6.156. Med hensyn til de budgetmæssige udgifter og 
indtægter under den fælles markedsordning for sukker 
har Retten efterprøvet effektiviteten af Kommissionens 
kontrol og tilsyn i medlemsstaterne: 
(a) I 1988 vedtog Kommissionen sin beslutning om 
afslutning af regnskaberne for regnskabsåret 1986. 
Retten konstaterede, at i forbindelse med den 
kontrol, der blev lagt til grund for beslutningen, 
havde Kommissionen med enkelte undtagelser kun 
foretaget selektiv og begrænset kontrol bestående af 
en stikprøvevis sammenholdelse af de samlede beløb, 
som medlemsstaterne havde anmeldt. Selv om der 
kunne konstateres visse forbedringer i 1988, især med 
hensyn til systemanalytisk revision, har den kontrol, 
Kommissionen lagde til grund for sin beslutning om 
afslutning af regnskaberne for regnskabsåret 1986, 
ikke gjort det muligt for Kommissionen at vurdere 
troværdigheden af medlemsstaternes regnskaber over 
udgifter under den fælles markedsordning for sukker. (ii) Skyldtes denne situation anvendelsen af en 
selektiv revisionsmetode baseret på kendskab til 
de nationale forvaltnings- og kontrolsystemer og 
en vurdering af deres troværdighed, ville det have 
været forståeligt, at man havde koncentreret 
indsatsen om ét bestemt område frem for et andet. 
Sådanne systemanalytiske undersøgelser eller 
revisioner har imidlertid aldrig været anvendt, 
selv om de omtales i flere arbejdsinstrukser. 
(iii) Dersom situationen er opstået på grund af 
personalemangel, er det forbavsende at konstate­
re, at medlemsstaterne i årevis ikke er blevet 
anmodet om at gennemføre supplerende kontrol­
foranstaltninger med henblik på i et vist omfang 
at bøde på Kommissionens utilstrækkelige ind­
sats på dette område. 
(iv) De rapporter, som Kommissionen i henhold til 
artikel 18, stk. 4, i Rådets forordning (EØF, 
Euratom, EKSF) nr. 2891/77 (50) skal udarbejde 
periodisk til Europa-Parlamentet og Rådet, om 
hvorledes kontrolordningen fungerer, er aldrig 
blevet fremsendt. 
(v) De halvårlige og årlige beretninger, som med­
lemsstaterne udarbejder i henhold til forordning 
(EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 om de 
traditionelle egne indtægter, er af afgørende 
betydning. De unøjagtige retsforskrifter og 
praksis på dette område bevirker, at rapporterne 
fremsendes med forsinkelse, og desuden udfor­
mes de ikke efter samme mønster (jf. punkt 4.34 
og 4.35). 
(b) Kommissionens kontrol i forbindelse med de kon­
trolforanstaltninger, den deltager i med henblik på at 
efterprøve fastlæggelsen, centraliseringen og overdra­
gelsen af indtægterne fra sukkermarkedet, giver 
anledning til følgende bemærkninger: 
(i) I 1987 blev indtægterne fra sukker ikke kontrol­
leret. I 1988 blev der kun aflagt besøg i to af de 
tolv medlemsstater, og disse to stater tegner sig 
tilsammen for kun 18 % af de samlede opkrævede 
indtægter. I øvrigt er der aldrig blevet aflagt besøg 
i Spanien og Portugal. I de sidste fem år er der 
ikke blevet aflagt besøg i Forbundsrepublikken 
Tyskland, Grækenland og Nederlandene, som 
tilsammen tegner sig for en tredjedel af de 
samlede indtægter (1988). 
(49) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1723/72 af 27. juli 
1972 om regnskabsafslutning for Den Europæiske Udvik­
lings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, 
EFT L 186 af 16.8.1972, Dansk specialudgave 1975, Anden 
Serie, III. Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for 
Landbruget, s. 110. 
(50) Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 af 
19. december 1977 om gennemførelsen af afgørelsen af 21. 
april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes 
finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter, EFT 
L 336 af 27.12.1977. (vi) Disse beretninger indeholder kun undtagelsesvis 
oplysninger om en medlemsstats samlede opkræ­
vede indtægter pr. budgetkonto. Sådanne oplys­
ningers nytteværdi fremgår af et tilfælde, hvor en 
medlemsstat havde foretaget en fuldstændig 
opdeling af indtægterne fra sukker og således 
havde anført, at mængder af C-sukker ikke havde 
forladt medlemsstatens område inden for de 
givne frister. Kommissionen havde imidlertid 
ikke bogført indtægter fra bøder opkrævet af det 
pågældende land. 
De budgetmæssige konsekvenser af kunstige 
handelsstrømme i forbindelse med udførsel af 
sukker 
6.157. Kommissionen tager ikke hensyn til de faktiske 
udgifter, når den beregner det samlede tab, og efterprøver 
ikke, om selvfinansieringsmålsætningen er opfyldt. 
Retten skal derfor specielt gøre opmærksom på de 
budgetmæssige konsekvenser af kunstige handelsstrøm­
me i forbindelse med udførsel af sukker. For de seneste 
fem år er der i denne forbindelse konstateret en tidobling 
af de restitutioner, som udbetales af Nederlandene (jf. 
tabel 6.7). Således udfører Nederlandene på nuværende 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 97 
tidspunkt en tredjedel af det samlede overskud fra 
Fællesskabet, som giver anledning til ydelse af restitutio­
ner, svarende til ca. 1 080 0001, mens Nederlandenes eget 
overskud af kvotasukker andrager 320 000 t. Som 
allerede nævnt i Rettens særberetning om det agromone­
tære system (51) skyldes disse kunstige handelsstrømme 
(51) Særberetning nr. 1/89 om det agromonetære system, EFT C 
128 af 24.5.1989. især kursforskelle, som navnlig er til fordel for franske og 
belgiske eksportører. I mangel af nærmere oplysninger 
om mængder og deres oprindelse er det vanskeligt at 
beregne de budgetmæssige konsekvenser af disse kunstige 
handelsstrømme, som ikke dækkes af produktions­
afgifter. På grundlag af foreliggende generelle oplys­
ninger kan indvirkningen på budgettet dog anslås (som 
nærmere angivet i tabel 6.9) til mindst 10 mio ECU. 
Tabel 6.9 — Udgifter i 1988, som skyldes, at sukker omledes til udførsel via Vlissingen (Nederlandene), udførsler af sukker fremstillet 
i Belgien og Frankrig, beregning af de ekstra udgifter, som skal afholdes over fællesskabsbudgettet (til ECU-budgetkurs), på grund af 
forskellen mellem de enkelte landes grønne kurser omregnet til ECU-budgetkurser 
1. Basisoplysninger for beregningen: 
— gennemsnitlig restitutionssats for sukker 
1987-1988:447,63 ECU/t 
— grønne kurser: 
— ECU-budgetkurs: 
— justeringskoefficient: 
— monetært udligningsbeløb: 
— tonnage: overslag på grundlag af de mængder, der kan eksporteres, og de mængder, landet har udført 
2. Beregninger af de ekstra udgifter, som skyldes, at sukker omledes Belgien 
48,0658 BFR 
43,3864 BFR 
— 
— Frankrig 
7,47587 FF 
7,02483 FF 
1,035 
151,2 FF 1. halvår 
150,9 FF 2. halvår Nederlandene 
2,67387 HFL 
2,64704 HFL 
2,33221 HFL 
— 
— 
ECU 
grøn kurs 
(1) 
FF 7,47587 
HFL 2,67387 
2,64704 
FF 
lait 
BFR 48,0658 
HFL 2,67387 Beregning af restitution 
Basis­
restitution 
i national 
valuta 
(2) 
= 447,63 ECU 
x(l) Justerings­
koefficient 
(3) Justeret 
restitution 
(4) 
= (2) x (3) 
A. Udførsler fra Frankrig 
3 346,42 1,035 3 463,54 
B. Udførsler fra Nederlandene 
1 190,90 — — 
Negative MUB betalt ved udførsel fra Frankrig 
C. Ekstra udgifter under B i forhold til A 
A. Udførsler fra Belgien 
21 515,69 — — 
B. Udførsler fra Nederlandene 
1 190,90 — — 
C. Ekstra udgifter under B i forhold til A pr. ton 
Udlignings­
beløb 
(5) Endeligt 
beløb 
(6) 
= (4)/(5) 
Fransk sukker 
-151,05 3 312,49 
— 1 190,90 
-151,05 
Belgisk sukker 
— 21 515,69 
— 1 190,90 Fællesskabsudgift 
ECU-
budgetkurs 
(7) 
7,02483 
2,33221 
7,02483 
43,3864 
2,33221 Udgifter 
EF 
(8) 
= (6)/(7) 
ECU 
ECU 471,54 
510,63 
-21,50 
489,13 
17,59 
eller 3,73 % 
495,91 
510,63 
14,72 
eller 2,97 % 
3. Overslag over de ekstra udgifter, som skal afholdes over fællesskabsbudgettet 
Samlede udførsler fra Nederlandene ud over den nationale kvota: 1 080 000 - 320 000 = 760 000 t, heraf 460 000 fra Frankrig og 
300 000 fra Belgien (overslag). 
Ekstraudgifter: Frankrig 460 000 x 17,59 = 8 091400. 
Belgien 300 000 x 14,72 = 4 416 000. 
98 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Konklusioner 
6.158. Den gennemførte undersøgelse fører til følgende 
konklusioner: 
(a) Den metode, som anvendes ved beregning af det 
samlede tab, fejler ved sin manglende præcision, fordi 
den specielt med hensyn til udgifter ikke er baseret på 
faktiske størrelser. 
(b) Dokumentationsmaterialet og de underliggende bilag 
imødekommer ikke kravet om, at indtægter og 
udgifter skal medregnes og identificeres helt konkret 
for de enkelte produktionsår. Budgetopstillingen 
vedrørende sukkermarkedet og Kommissionens 
regnskaber gør det hverken muligt at indhente de 
oplysninger, der er nødvendige for nøjagtigt at 
fastsætte det tab, der skal dækkes, eller at få et klart 
og tydeligt billede af, i hvor høj grad selvfinansie-
ringsprincippet er gennemført. 
(c) Kommissionens kontrol af transaktionerne forringes 
på grund af oplysningernes ringe kvalitet, en ufuld­
stændig systemanalytisk revision og et begrænset 
antal kontrolbesøg. 
(d) De kunstige handelsstrømme øger de udgifter, der 
skal afholdes over fællesskabsbudgettet. 
6.159. Retten lægger derfor vægt på, at der træffes 
passende foranstaltninger, der skal forhindre, at der 
opstår nye, skjulte underskud, og som gør budgetforvalt­
ningen i forbindelse med sukker gennemskuelig og let at 
efterprøve. 
Vurdering af Kommissionens svar 
6.160. Kommissionens alternativ (s. 295) til tabel 6.8 
giver anledning til følgende bemærkninger: 
Del A 
(a) Kommissionen ønsker i del A tilsyneladende at 
påvise, at der er balance mellem indtægter og udgifter. 
For produktionsåret 1987-88 udgør således såvel 
indtægter (linje 10) som udgifter (linje 6) i alt 
1 677 834 870 ECU. Det fremgår umiddelbart, hvor­
ledes udgifterne er beregnet. Derimod er indtægterne 
beregnet som summen af to størrelser, som ikke er af 
samme art, nemlig dels indtægter fra afgifter (676 mio ECU — linje 8) beregnet efter grundforordningens 
parametre (mængder svarende til »overskud, der kan 
eksporteres« og den gennemsnitlige restitution), dels 
et beløb (1 001 mio ECU — linje 9), som er produktet 
af anslåede mængder (2 237 255 t) og værdien af den 
gennemsnitlige restitution (gennemsnitligt tab 447,46 
ECU/t — linje 7). Tabellen er således opstillet på 
grundlag af mængder. Det eneste finansielle element i 
den er den gennemsnitlige restitution, på grundlag af 
hvilken alle poster, som har indvirkning på budgettet, 
beregnes. 
(b) Af disse mængder (3 749 7101) er det kun berettiget at 
anføre de mængder, der svarer til EF-overskudspro-
duktionen eller »overskud, der kan eksporteres« 
(1 512 455 t). De øvrige mængder (2 237 255 t) er 
anslået efter restmængder (de samlede eksporterede 
mængder minus EF-overskudsproduktionen). Disse 
restmængder er eksportmængder, der hidrører fra 
(i) udlagret EF-sukker og importeret sukker, 
(ii) importeret sukker, der er pålagt fuld eller nedsat 
afgift, og afgiftsfrit importeret sukker (AVS). 
Der foretages ikke en specificering af denne rest­
mængde, som medfører en udgift på 1 mio ECU, 
hvorved det kan bestemmes, hvor stor en andel af 
udgifterne der skal afholdes af importører og over 
EUGFL. 
(c) Ved beregning efter restmængde er det ikke muligt at 
fastslå udgifternes omfang, for resultatet frem­
kommer ved multiplikation af samme mængder med 
samme multiplikator (447/46 ECU/t). Rigtigheden af 
beregningen kan desuden ikke efterprøves ud fra de 
foreliggende tal hovedsagelig som følge af den 
usikkerhedsfaktor, der skyldes lagerbevægelser. 
DelB 
(d) Tallene i tabellens del B har ikke samme værdi, som 
tallene i del A, fordi de er beregnet efter den ecu­
værdi, der anvendes i forbindelse med budgettet 
(tallene i del A er beregnet efter den grønne ecu), og 
fordi de vedrører regnskabsår (tallene i del A vedrører 
produktionsår). Del A og del B er således ikke 
umiddelbart sammenlignelige. 
(e) I del B kombineres følgende elementer: 
(i) regnskabselementer, nemlig i linje 11 udgifterne 
under kapitel 11 (1 629 mio ECU for 1988) og i 
linje 14 opkrævede afgifter (755 mio ECU for 
1988), 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 99 
(ii) beregnede elementer, nemlig i linje 12 fradrag for 
udgifter, der skal afholdes af importører eller over 
EUGFL (924 mio ECU). 
De udgifter/indtægter, som ikke er nærmere bestemt i 
forvaltningsregnskabet, er ansat ved et tal fra del A, 
dvs. en mængdeangivelse, som i øvrigt vedrører et 
produktionsår og ikke et regnskabsår. Resultatet er 
en sammenblanding af regnskabstal vedrørende selve 
regnskabsåret og tal registreret uden for regnskabet 
og som vedrører produktionsåret. Tallene kan således 
ikke betragtes som bevis for, at udgifter og indtægter 
balancerer. 
(f) Af linje 15 i tabellen fremgår det, at der i 1987 har 
været et underskud på 37,3 mio ECU og i 1988 et 
overskud på 50,7 mio ECU. Kommissionen begrun­der dette udsving med »tidsforskydningen mellem 
produktionsåret og regnskabsåret«. Denne begrun­
delse synes at bekræfte, at der ikke er indført 
tilstrækkeligt effektive mekanismer, der gør det 
muligt at udarbejde budget- og regnskabstal for 
produktionsåret, der er referenceperiode for så vidt 
angår selvfinansiering. 
(g) Retten konkluderer, at der ikke foreligger tilstrække­
ligt troværdigt talmateriale til at dække alle de 
transaktioner, der indgår i finansieringsordningen, og 
at de regnskabsmæssige oplysninger vedrørende disse 
transaktioner derfor ikke er tilstrækkeligt nøjagtige, 
foruden at de ikke afspejler alle bevægelser opgjort pr. 
produktionsår. Retten opfordrer derfor Kommissio­
nen til at fortsætte sine bestræbelser på at skabe den 
nødvendige klarhed i regnskaberne. 
100 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 7 
Fællesskabsstøtte til udvikling af den portugisiske økonomi 
7.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 7.1 — 7.2 
Retsforskrifterne og den finansielle gennemførelse 7.3 —7.17 
Støtte forud for tiltrædelsen 7.3 — 7.9 
Det særlige program for udvikling af landbruget i Portugal (PEDAP) 7.10 — 7.12 
Det særlige program for udvikling af industrien i Portugal (PEDIP) 7.13 — 7.17 
Bemærkninger om støtten forud for tiltrædelsen 7.18 — 7.35 
Koordination af aktiviteterne og fremsendelse af oplysninger 7.18 — 7.21 
Forsinkelse ved iværksættelsen af aftalerne 7.22 — 7.24 
Projekternes finansiering 7.25 — 7.28 
Fundo's opfølgning af og kontrol med projektgennemførelsen 7.29 — 7.31 
Kommissionens opfølgning af og kontrol med projektgennemførelsen 7.32 — 7.35 
Bemærkninger om programmet for udvikling af landbruget 7.36 — 7.59 
Nationale retsforskrifter og gennemførelsesbestemmelser 7.36 — 7.43 
Olivendyrkning 7.44 — 7.47 
Kunstvanding 7.48 — 7.49 
Dræning og jordbeskyttelse 7.50 — 7.52 
Program for udvikling af landbrug og fårehold i en zone, der indgår i 
Mértola kommune . 7.53 — 7.55 
Landbrugsuddannelsescentre og grupper, der beskæftiger sig med sund­
hedsbeskyttelse 7.56 — 7.59 
Konklusion 7.60 — 7.63 
INDLEDNING vedtaget ved Rådets forordning (EØF) nr. 2053/88 af 24. 
juni 1988 (2). 
7.1. Med henblik på udviklingen af strukturerne i 
Portugals økonomi ydede Fællesskabet i 1980 støtte 
forud for tiltrædelsen. Denne støtte blev efter tiltrædelsen 
i 1986 fulgt op med et særligt program for udvikling af 
landbruget i Portugal (PEDAP), der blev iværksat i 
medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 3828/85 af 20. 
december 1985 (*), og i 1988 med et særligt program for 
udvikling af industrien i Portugal (PEDIP), som blev 7.2. I det følgende gives der en kort gennemgang af de 
tre rækker foranstaltninger og deres gennemførelse. 
Desuden fremsættes der bemærkninger om støtten forud 
for tiltrædelsen og om PEDAP, som er de eneste 
støtteforanstaltninger, Retten reviderede på stedet i 1988 i 
de berørte regioner i Portugal, idet gennemførelsen af 
PEDIP stadig var på et indledende stadium. 
C) EFTL372af 31.12.1985, s. 5. (2) EFTL 185 af 15.7.1988, s. 21. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 101 
RETSFORSKRIFTERNE OG DEN 
FINANSIELLE GENNEMFØRELSE 
Støtte forud for tiltrædelsen 
7.3. Aftalen om ydelse af støtte til Portugal forud for 
tiltrædelsen (3), der blev undertegnet den 3. december 
1980, trådte i kraft den 1. januar 1981 (Rådets forordning 
(EØF) nr. 3323/80 af 18. december 1980 (4)). I henhold til 
aftalen stilles der — indtil datoen for Portugals tiltrædelse 
af Fællesskabet — en samlet støtte på 275 mio ERE til 
rådighed til deltagelse i finansiering af foranstaltninger, 
der iværksættes af den portugisiske regering med henblik 
på at forberede landet på tiltrædelsen. 
7.4. Beløbet fordeler sig med: 
(a) 150 mio ERE i form af lån i EIB. 
(b) 125 mio ERE i form af gavebistand, der skal 
finansieres over Fællesskabernes budget. 25 mio ERE 
skal anvendes til rentegodtgørelser i forbindelse med 
125 mio ERE af de omtalte lån fra EIB, og 100 mio 
ERE til finansiering af dels samarbejdsprojekter eller 
-programmer, hvortil Fællesskabet kan bidrage med 
indtil 50 %, dels aktioner vedrørende faglig bistand, 
som kan finansieres 100 % af Fællesskabet. 
7.5. En anden aftale, som blev undertegnet i Bruxelles 
den 7. november 1984, trådte i kraft den 1. januar 1985 
(Rådets forordning (EØF) nr. 3598/84 af 18. december 
1984 (5)). Ifølge aftalen ydes Portugal gavebistand på 50 
mio ECU indtil datoen for tiltrædelsen til finansiering af 
projekter eller programmer inden for landbrugs- og 
fiskerisektoren (til fiskerisektoren er der afsat 500 000 
ECU). Fællesskabets bidrag kan andrage 50 %, eller i 
visse særlige tilfælde op til 65 %. 
7.6. Ved en afgørelse af 17. december 1985 forlængede 
Rådet anvendelsesperioden for de to omtalte aftaler indtil 
den 31. december 1986, for at de afsatte bevillinger kan 
udnyttes fuldt ud. 
(3) Aftalen fulgte efter en nødhjælp på 150 mio ERE fra 1976 til 
1977 og en finansieringsprotokol til et beløb af 230 mio ERE 
fra 1977 til 1981 i forbindelse med hvilke, der udelukkende 
ydedes lån fra EIB med rentegodtgørelse. 
(4) EFT L 349 af 23.12.1980, s. 1. 
(5) EFT L 333 af 21.12.1984, s. 7. 7.7. Rådet og EIB's Styrelsesråd godkendte den 19. 
august 1983 og den 10. august 1984, at Banken skulle yde 
Portugal yderligere lån på henholdsvis 75 mio ECU og 
150 mio ECU for 1984 og 1985. 
7.8. Banken bevilgede lånene fuldt ud inden tiltrædel­
sen, og de 25 mio ERE i rentegodtgørelser i henhold til 
den første aftale fra 1980 er blevet udbetalt. De 
aktmapper, der er tilgængelige i Kommissionen, indehol­
der udelukkende oplysninger om den planlagte anvendel­
se af lånene. Der er imidlertid ikke foretaget nogen 
opfølgning af den faktiske anvendelse af midlerne eller af 
deres virkning for den portugisiske økonomi; dette er 
endda også tilfældet for de lån, der er ydet med 
rentegodtgørelse. Da der ikke findes en sådan dokumen­
tation, har Retten ikke kunnet efterprøve udgifterne til 
rentegodtgørelser. 
7.9. Kommissionen har ydet støtte til 73 projekter i 
henhold til de to aftaler af 1980 og 1984. For hvert projekt 
er der indgået en finansieringsaftale mellem Kommissio­
nen og Republikken Portugal, men aftalen er i nogle 
tilfælde blevet undertegnet mere end et år efter, at den 
tilsvarende regnskabsmæssige forpligtelse blev indgået 
(jf. punkt. 7.22). I alt er der indgået forpligtelse for 150 
mio ECU til disse projekter, fordelt med ca. 70,5 mio 
ECU på landbrugssektoren og ca. 67,4 mio ECU på 
infrastrukturer. Af disse forpligtelser er 43,6 mio ECU 
blevet regnskabsført i regnskabsåret 1986 i henhold til 
den i punkt. 7.6 omtalte rådsafgørelse. Pr. 31. december 
1988 androg betalingerne i forbindelse hermed 102,9 mio 
ECU, eller ca. 69 % af forpligtelserne. Medregnes 
rentegodtgørelser for lån, beløb Kommissionens samlede 
betalinger sig til 127,8 mio ECU, eller ca. 73 % af 
forpligtelserne. I tabel 7.1 gives en mere detaljeret oversigt 
over anvendelsen af bevillingerne. 
Det særlige program for udvikling af 
landbruget i Portugal (PEDAP) 
7.10. Det særlige program for udvikling af landbruget i 
Portugal blev indført i medfør af forordning (EØF) nr. 
3828/85, senere ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 
3464/87 af 17. november 1987 (6) og Rådets forordning 
(EØF) nr. 2182/88 af 18. juli 1988 (7). Kommissionens 
beslutning 87/340/EØF af 26. maj 1987 (8) indeholder 
bestemmelserne om ansøgninger om refusion af udgifter 
og udbetaling af forskud. 
(6) EFT L 329 af 20.11.1987, s. 4. 
O EFT L 191 af 22.7.1988, s. 13. 
(8) EFT L 181 af 3.7.1987, s. 1. 
102 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 7.1 — Anvendelsen af støtte forud for tiltrædelsen pr. 31.12.1988 
Projektkategori 
Aftale af 3.12.1980 
Små og mellemstore virksomheder 
Fiskeri 
Infrastrukturer 
Moms 
Landbrug 
lait 
Aftale af 7.11.1984 
Fiskeri 
Landbrug 
lait 
De to aftaler i alt Antal 
1 
2 
•10 
1 
15 
29 
1 
43 
44 
73 
Rentegodtgørelser 
(aftale af 3.12.1980) 
Samlet total Forpligtelser 
(mio ECU) 
10 
1,195 
67,420 
0,378 
21,007 
100 
0,500 
49,500 
50 
150 
25 
175 Betalinger 
(mio ECU) 
10 
1,131 
50,395 
0,358 
11,593 
73,477 
0,500 
28,880 
29,380 
102,857 
25 
127,857 Betalinger i procent 
af forpligtelser 
100 
94,6 
74,7 
95 
55,2 
73 
100 
58,3 
58,8 
68,6 
100 
73 
Det særlige program for udvikling af 
industrien i Portugal (PEDIP) 
7.13. I medfør af forordning (EØF) nr. 2053/88 
indførtes for et tidsrum på 5 år et moderniseringsprogram 
for industrien i Portugal (PEDIP), som omfatter en række 
foranstaltninger, der tager sigte på at fremme udviklingen 
i denne industri. 
7.14. Fællesskabets finansielle støtte i henhold til 
programmet ydes foruden gennem de normale bidrag fra 
strukturfondene også gennem supplerende budgetmidler. 
Fællesskabets samlede finansiering i henhold til PEDIP er 
for årene 1988-1992 anslået til 2 000 mio ECU, hvilket er 
væsentligt højere end den hidtil ydede støtte. Finansierin­
gen er sammensat som følger: 
— 400 mio ECU fra EFRU's midler, 
— 100 mio ECU fra ESF's midler, 7.11. Foranstaltningens varighed er fastsat til ti år 
(1986-1995), og de samlede forventede udgifter, der skal 
afholdes over EUGFL, andrager 700 mio ECU. Foran­
staltningen tager især sigte på følgende områder: 
konsulentvirksomhed, uddannelse og forskning inden for 
landbruget, forbedring af landbrugsstrukturernes effekti­
vitet, forbedring af arealstrukturerne, udvikling af 
infrastrukturer på landbrugsområdet, forbedring af 
skovsektoren og forbedret udnyttelse af landbrugs­
produkterne. Den fælles foranstaltning omfatter 15 
forskellige foranstaltninger, hvoraf enkelte er opdelt i 
underforanstaltninger. Forordning (EØF) nr. 3828/85 
finder anvendelse inden for rammerne af specifikke 
programmer. EUGFL's bidrag, som oprindelig udgjorde 
fra 50 til 75 % af de støtteberettigede udgifter, blev pr. 1. 
januar 1988 forhøjet til 75 % for samtlige foranstalt­
ninger med undtagelse af foranstaltningen vedrørende 
forbedret udnyttelse af landbrugsprodukterne, hvortil 
støtten kan udgøre indtil 60 %. 
7.12. I begyndelsen af 1989 havde Kommissionen 
godkendt 21 programmer, svarende til en anslået samlet 
finansiering for EUGFL på 293,2 mio ECU (jf. tabel 7.2). 
Pr. 31. december 1988 var der indgået forpligtelse for og 
afholdt udgifter i forbindelse med 12 programmer. Det 
drejede sig om 73,7 mio ECU, hvoraf 32,3 mio ECU 
vedrørte regnskabsåret 1987, og 41,4 mio ECU vedrørte 
1988. Disse 41,4 mio ECU udgør EUGFL's forskud for 
1988. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 103 
Tabel 7.2 — PEDAP — Godkendte specifikke programmer 
Program 
(1) 
1. fase —27.11.1986 
1. Udbedring af de traditionelle kunstvandingssystemer 
2. Markveje 
3. Indlæggelse af elektricitet på landbrugsbedrifter 
4. Dræning og jordbeskyttelse 
5. Omstrukturering og fortegnelse over olivendyrkningsarealer 
6. Skovbrugsforanstaltninger 
2. fase —28.1.1988 
1. Produktion af certificeret frø og foder 
8. Grupper, der beskæftiger sig med sundhedsbeskyttelse 
9. Ibid. 
10. Ibid. 
11. Mindre kunstvandingssystemer 
12. Indlæggelse af elektricitet 
13. Markveje 
14. Forbedring af de traditionelle kunstvandingssystemer 
15. Udvikling af landbrug og fårehold i en zone, der indgår i Mértola 
kommune 
16. Landbrugsuddannelsescentre 
17. Centre til uddannelse af landbrugskonsulenter og landbrugsforsk-
ningscenter 
3. fase— 7.2.1989 
18. Nye kollektive kunstvandingssystemer 
19. Renovering af de overrislede arealer, der opdyrkes 
20. Dræning og jordbeskyttelse 
21. Undersøgelser med henblik på at analysere Portugals landbrug 
lait Region 
(2) 
Fastlandet, bortset fra 
Alentejo og Algarve 
Fastlandet og Acorerne 
Fastlandet 
Alentejo 
Fastlandet 
Fastlandet 
Fastlandet, bortset fra Algarve 
Fastlandet 
Acorerne 
Madeira 
Fastlandet 
Madeira 
Madeira 
Madeira 
Alentejo 
Hele landet 
Fastlandet 
Fastlandet 
Fastlandet, bortset fra Entre-
Douro-e-Minho 
Fastlandet 
Hele landet Varighed 
(år) 
(3) 
3 
3 
3 
4 
3 
• 3 
5 
4 
3 
3 
4 
3 
3 
5 
7 
6 
4 
6 
5 
4 
4 Anslået 
fællesskabs­
finansiering 
(mio ECU) 
(4) 
9,59 
28,78 
9,33 
2,99 
7,54 
41,20 
8,30 
27,10 
1,60 
0,90 
12,20 
0,60 
3,80 
2,30 
3,96 
16,90 
14,10 
63,50 
14,50 
14,00 
10,00 
293,19 
500 mio ECU fra den særlige budgetpost, (d) produktivitetsfremmende aktioner. 
— lån af EIB's egne midler på indtil 1 000 mio ECU. 
7.15. Der er udvalgt fire prioriterede områder med 
henblik på gennemførelsen af programmet: 
(a) hurtigere styrkelse af basisinfrastrukturerne til fordel 
for industrien, 
(b) styrkelse af grundlaget for den faglige grund- og 
videreuddannelse inden for industrifagene, 7.16. Kommissionens generelle retningslinjer for gen­
nemførelsen af PEDIP i 1988-1989 (9) vedrører 7 særlige 
programmer. 
7.17. Ifølge oplysninger indhentet hos Kommissionens 
Generaldirektorat for Det Indre Marked og Industrien 
var der pr. 31. december 1988 indgået forpligtelse for 90 
mio ECU og udbetalt 45 mio ECU over den særlige 
budgetpost. Med hensyn til EFRU's intervention er der 
truffet beslutning om en forpligtelse af størrelsesordenen 
80 mio ECU til flere projekter, der skal indgå i PEDIP. 
Den Europæiske Socialfond havde endnu ikke indgået 
nogen forpligtelse. I oktober 1989 var der endnu ikke 
indgået nogen endelig aftale om lån fra EIB. 
(c) finansiering af produktive investeringer, O EFT C 336 af 31.12.1988, s. 4. 
104 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
BEMÆRKNINGER OM STØTTEN FORUD 
FOR TILTRÆDELSEN 
Koordination af aktiviteterne og fremsendelse 
af oplysninger 
7.18. Hvad angår Fællesskabet, er fire af Kommissio­
nens generaldirektorater kompetente på det faglige plan, 
alt efter de enkelte kategorier af projekter, og et femte 
generaldirektorat varetager forvaltningen af bevillinger 
og den samlede opfølgning af støtten. Deres aktiviteter 
bør koordineres bedre, også med hensyn til oprettelse og 
ajourføring af sagsakter. Deres indbyrdes udveksling af 
oplysninger bør foregå hurtigere og være mere fyldestgø­
rende. På det faglige plan har generaldirektoraternes 
deltagelse i tilsynet med projektgennemførelsen været 
meget ulige med hensyn til såvel stedlig kontrol som 
gennemgang af sagsakter, og enkelte generaldirektorater 
har kun kunnet foretage en begrænset opfølgning. 
7.19. Hverken i aftalerne med Portugal eller i finansie-
ringsaftalerne vedrørende de enkelte projekter har 
Kommissionen indføjet bestemmelser om etablering af en 
national myndighed, der skal koordinere de forskellige 
nationale anvisningsberettigedes aktiviteter og generelt 
optræde som mellemled for dens tjenestegrene. »Fundo 
de Financiamento das Acgoes Pré-adesåo Portugal-CEE« 
varetager således helt specielt i henhold til en aftale, 
fonden har indgået med Kommissionen, udelukkende 
funktioner som udbetalende myndighed. 
7.20. Efterhånden som de enkelte aftaler er blevet 
iværksat, har den omstændighed, at der ikke foretages 
nogen koordination, betydet, at hverken de portugisiske 
myndigheder eller fællesskabsmyndighederne har været 
velinformerede om støttens gennemførelse. Først sidst i 
1987 blev Generaldirektoratet for De Europæiske 
Fællesskaber under det portugisiske Udenrigsministe­
rium udpeget som central koordinator. Denne ændring 
indtrådte så kort tid før Rettens undersøgelse, som 
gennemførtes i april 1988, at Retten ikke har kunnet sikre 
sig, at dette faktisk har medført forbedringer for såvel 
Kommissionens tjenestegrene som de anvisningsberetti-
gede. 
7.21. På tidspunktet for undersøgelsen havde de 
anvisningsberettigede kun begrænset kendskab til, hvor 
fremskredne projekterne var, og de kunne derfor kun 
sende ufuldstændige oplysninger herom til Kommissio­
nen. Nogle årsberetninger, som skal fremsendes i henhold 
til aftalerne, var aldrig blevet sendt til Kommissionen, 
andre årsberetninger fremsendtes ikke regelmæssigt, og 
kvaliteten af dem, der fremsendtes, var for dårlig til, at 
man kunne vurdere på hvilket stadium, foranstaltninger­
ne befandt sig. Forsinkelse ved iværksættelsen af aftalerne 
7.22. Generelt har der været stor forsinkelse i forbindel­
se med iværksættelsen af aftalerne forud for tiltrædelsen. 
Da udløbstidspunktet for den oprindelige periode, for 
hvilken aftalerne skulle være gældende, blev ændret fra 
den 31. december 1985 til den 31. december 1986, traf 
Kommissionen foranstaltninger for at indgå forpligtelser 
før denne sidste dato, selv i tilfælde hvor finansieringsaf-
talerne endnu ikke var undertegnet. 46 finansieringsafta-
ler, svarende til ca. en tredjedel af støtten, blev 
undertegnet i 1986. En aftale blev undertegnet i 1987 og 
den sidste i december 1988, hvilket ikke er i overensstem­
melse med bestemmelserne i Rådets afgørelse af 17. 
december 1985. 
7.23. Intet projekt var afsluttet pr. 31. december 1985.1 
de fleste tilfælde vil støtten forud for tiltrædelsen således 
ikke være anvendt i overensstemmelse med målsæt­
ningen, som var at gøre det muligt for Portugal at tiltræde 
Fællesskabet på de betingelser, der var fastsat i aftalerne 
af 1980 og 1984. Ved udgangen af første halvår af 1988 
var de fleste projekter endnu i igangsætningsfasen. 
7.24. Forsinkelsen skyldes delvis varigheden af EF-
proceduren for godkendelse af projekterne. Desuden var 
mange af de projekter, der blev godkendt af Kommissio­
nen, ikke tilstrækkeligt afgrænsede til at kunne gennemfø­
res på nationalt plan, og der er på et senere tidspunkt 
foretaget en nærmere specificering. Der forekommer også 
forsinkelser i forbindelse med de nationale administrative 
procedurer, især når der foretages licitationer. 
Projekternes finansiering 
7.25. Ifølge aftalerne indbetaler Kommissionen de 
beløb, Fundo de Financiamento das Acgoes Pré-adesåo 
anmoder om, på en DM-konto i Forbundsrepublikken 
Tyskland. Denne fremgangsmåde, som normalt anvendes 
i forbindelse med tredjelande, er ikke blevet ændret siden 
Portugals tiltrædelse af Fællesskabet den 1. januar 1986. 
Var man gået bort fra at gå over DM, ville der have været 
skabt mere klarhed omkring de vanskelige transaktioner, 
der er forbundet med den finansielle opfølgning, som på 
indeværende tidspunkt omfatter tre valutaer (ECU, DM 
og ESC). Retten har i øvrigt konstateret, at Kommissio­
nens generaldirektorater ikke altid anvender samme 
vekselkurser. 
7.26. Fundo's forvaltning af DM-kontoen (betalings-
anmodninger til Kommissionen og træk på kontoen) 
foregår i takt med finansieringsbehovene for hvert enkelt 
projekt. Kontoen har dog ofte en ret betydelig positiv 
saldo på 10-12 mio DM, fordi det sker, at der går mere 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 105 
end ét år, før de indsatte beløb anvendes. En mere samlet 
forvaltning af likviditetsbehovene ville have kunnet 
nedbringe størrelsen af indeståenderne. 
7.27. Bortset fra de tilfælde, hvor man helt eller delvis 
har opgivet at gennemføre et projekt, indeholder de 
almindelige bestemmelser i finansieringsaftalerne ikke 
nærmere regler for anvendelsen af de saldibeløb i DM, der 
som følge af, at et projekt har været forbundet med færre 
omkostninger, eller som følge af valutakursændringer, 
kan indestå på kontoen ved afslutningen af de forskellige 
foranstaltninger. Der er heller ingen bestemmelse om, at 
et eventuelt provenu af indeståenderne skal anvendes til 
støtteprogrammerne. 
7.28. De beløb, Kommissionen har bogført som 
udbetalinger, er i virkeligheden forskud, som afviger 
væsentligt fra de udgifter, der afholdes på nationalt plan, 
og som derfor ikke afspejler, på hvilket gennemførelses-
stadium arbejdet befinder sig. Det skal i øvrigt tages med i 
betragtning, at også visse af Fundo's betalinger, f.eks. til 
tilslagsmodtagere, er forskud, uden at det ud fra det 
dokumentationsmateriale, Kommissionen råder over, er 
muligt at skelne mellem forskud og endelige betalinger. 
Fundo's opfølgning af og kontrol med 
projektgennemførelsen 
7.29. Med henblik på at varetage sin funktion som 
udbetalende myndighed skal Fundo i henhold til 
finansieringsaftalerne bl.a. efterprøve nøjagtigheden og 
den formelle rigtighed af dokumentationsmaterialet. 
7.30. Indtil tidspunktet for revisionen havde Fundo 
imidlertid kun varetaget denne funktion i meget begræn­
set omfang. De sagsakter, Retten undersøgte, viste ikke 
spor af en kontrol af udgifternes støtteberettigelse set ud 
fra deres overensstemmelse med aftalerne. Der førtes ikke 
kontrol med finansieringernes fordeling på støttemodta­
gernes egne midler, fællesskabsmidler og nationale 
bevillinger. Det konstateredes heller ikke, at der var 
foretaget en undersøgelse af de projekter, for hvilke de 
lokale anvisningsberettigede ikke havde indgivet beta-
lingsanmodning i op til et år. 
7.31. I øvrigt var det ikke muligt at få en fuldstændig 
oversigt over gennemførelsen af hvert enkelt projekt, 
hverken opgjort i escudos, tyske mark eller ecu. De eneste 
oversigter, der forefandtes, vedrørte udelukkende de 
udgifter, der for hvert projekt var afholdt over fælles­
skabsmidler. Ingen kontrolrapport er i øvrigt blevet 
forelagt for Rettens revisorer. Kommissionens opfølgning af og kontrol med 
projek tgennemføreisen 
7.32. De samme svagheder, set såvel fra et finansielt 
synspunkt som i forhold til de økonomiske resultater, 
konstateres vedrørende Kommissionens kontrol. Udvæl­
gelsen og godkendelsen af investeringer er hidtil ikke 
blevet fulgt op af et tilfredsstillende tilsyn med selve 
gennemførelsen. 
7.33. I henhold til artikel 4 i aftalen om den udbetalende 
myndigheds funktion og ansvarsområde skal enhver 
betalingsordre udstedt af Fundo for foranstaltninger, 
hvortil der ydes fællesskabsstøtte, medunderskrives af en 
tjenestemand ved Kommissionen. To tjenestemænd ved 
Fællesskabets Presse- og Informationskontor i Lissabon 
har fået fuldmagt hertil. Da det pågældende kontor, i 
betragtning af de mange forskellige opgaver det vareta­
ger, hverken kan kontrollere eller opfølge sagerne, er 
denne påtegning i praksis kun en formalitet. Dette 
forhold blev behandlet på et møde mellem forskellige 
tjenestegrene i Kommissionen i maj 1986, uden at man 
kunne foreslå en forbedring af ordningen. I øvrigt skal der 
foretages en gennemgang af udgifterne til projekterne i 
Bruxelles, men der er stor forskel på, hvordan de enkelte 
generaldirektorater foretager denne gennemgang. 
7.34. Den ordning for opfølgning af gennemførelsen af 
støtten, som fremgår af aftalerne, tager i øvrigt ikke i 
tilstrækkelig grad højde for nødvendigheden af at 
disponere over oplysninger, på grundlag af hvilke, der 
kan foretages en bedømmelse af resultaterne af interven­
tionerne. Selv om aftalerne ikke har fundet fuld 
anvendelse, gælder der nøje bestemmelser for de dele af 
arbejderne, hvortil der ydes fællesskabsmidler (Kommis­
sionens forudgående påtegning og godkendelse i forbin­
delse med licitationer og betalinger, periodiske rapporter 
om fmansplaner og økonomi osv.). Derimod er der ingen 
bestemmelser med hensyn til en samlet opfølgning af 
projekterne eller en samlet evaluering af forventede og 
opnåede virkninger af investeringerne. 
7.35. I al almindelighed har man gjort en utilstrækkelig 
indsats for at være underrettet om, hvordan projekterne 
skrider frem, og for at sikre, at projekterne og hele 
interventionen gennemføres hensigtsmæssigt. Under 
disse betingelser har det i forbindelse med støtten forud 
for tiltrædelsen heller ikke været muligt at indhøste 
samtlige de erfaringer, som kunne have været til gavn for 
gennemførelsen af senere programmer. 
106 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
BEMÆRKNINGER OM PROGRAMMET 
FOR UDVIKLING AF LANDBRUGET 
Nationale retsforskrifter og 
gennemførelsesbestemmelser 
7.36. Opgaverne og ansvarsområderne for de forskel­
lige organer, der deltager i gennemførelsen af PEDAP, er 
fastsat ved lovdekret nr. 96/87 af 4. marts 1987 (10). Disse 
bestemmelser er selvfølgelig generelle. I artikel 13 anføres 
f.eks. blandt de opgaver, der påhviler de regionale 
landbrugsdirektorater, opfølgning af og kontrol med 
projekterne; i henhold til artikel 16 vedrørende Instituto 
Financeiro de Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura 
e Pescas (IFADAP), hvorigennem fællesskabsmidlerne 
passerer, kan dette institut foretage kontrol. 
7.37. De portugisiske myndigheders gennemførelsesbe­
stemmelser (portarias) for de enkelte programmer har 
ikke altid bidraget til at gøre reglerne præcise med hensyn 
til selve gennemførelsen. De indeholder få retningslinjer 
med hensyn til prioritering af og udvælgelseskriterier for 
de arbejder og de modtagere, der omfattes af støtten. Man 
er praktisk talt uvidende om de forventede økonomiske 
virkninger af omstillingsprojekterne, især inden for 
områderne kunstvanding, dræning og rydning af oliven­
træer. Når upræcise og ufuldstændige bestemmelser 
bringes i anvendelse på regionalt plan, kan det ske, at man 
fjerner sig fra programmålsætningerne, således som det 
fremgår af nedenstående bemærkninger. 
7.38. De nationale myndigheders sagsakter indeholder 
oftest kun oplysninger om tekniske forhold; der fore­
ligger ingen økonomiske begrundelser, og sagsakterne er i 
nogle tilfælde ikke særlig systematiske. Selv om det er 
forståeligt, at de fleste af støtteanmodningerne udfærdi­
ges af forvaltningen frem for af støtteansøgerne selv, 
betyder det ikke, at man er fritaget for at fremlægge de 
oplysninger, der er afgørende for en rimelig bedømmelse 
af sagsakterne (arealer, type produktion før og efter 
arbejderne osv.). 
7.39. Gennemførelsesrapporterne, som regelmæssigt 
fremsendes til Generaldirektoratet for Planlægning og 
Landbrug og til IFADAP, består hovedsagelig af 
statistisk materiale og er for kortfattede til, at der kan 
sikres en egentlig opfølgning af programmerne. IFADAP 
havde ved udgangen af 1988 kun i begrænset omfang 
udnyttet den mulighed for at foretage kontrol, der er 
(i°) Diårio da Républica I Serie n° 52 af 4.3.1987. hjemlet i artikel 16 i lovdekret nr. 96/87, og de ansvarlige 
afdelinger havde kun i få tilfælde foretaget opfølgning og 
stedlig kontrol. Der skulle ske en stigning i antallet af 
kontroller udført af IFADAP i 1989. 
7.40. De portugisiske myndigheder mener, at der reelt 
er svagheder ved de bestemmelser, der vedrører gennem­
førelsen af programmerne, forundersøgelsen af sagerne 
og kontrollen. Myndighederne understreger, at der skal 
foretages en bedre projektudvælgelse, en mere omfatten­
de analyse samt en nærmere præcisering af de forplig­
telser, støttemodtagerne påtager sig. 
7.41. De forhold, der fremføres i det følgende, viser 
generelt, at der er en tydelig afvigelse mellem de 
målsætninger og idéer, der anføres i programmerne, og 
disses omsættelse til praksis. Kommissionen burde i 
højere grad være foruroliget over denne afvigelse. 
Bestemmelserne i de programmer, Kommissionen har 
godkendt, er overtaget fra lignende foranstaltninger, der 
tidligere er vedtaget for andre EF-lande, og de tager i 
øvrigt kun i begrænset omfang hensyn til de særlige 
vanskeligheder og de specielle forhold, der gør sig 
gældende på stedet. For en stor del af bestemmelserne er 
der derfor risiko for, at de som følge af selve deres 
udformning kun bringes i anvendelse i begrænset 
udstrækning eller på uhensigtsmæssig måde. 
7.42. De portugisiske myndigheder, som henholder sig 
til Protokol nr. 25 til Tiltrædelsesakten, har fremført, at 
en modernisering af Portugals landbrug gennem en 
rationalisering i forbindelse med en forbedring af 
produktiviteten logisk fører til øget produktion. De 
fremhæver især produktionen af korn, der er et strategisk 
produkt, som landet importerer. 
7.43. Selv om visse produktionsstigninger i løbet af den 
første etape af overgangsperioden kan accepteres i 
henhold til Protokol nr. 25, burde der dog i bestemmelser­
ne vedrørende programmerne have været lagt større vægt 
på at fastsætte betingelserne for og forudse de acceptable 
følger af en produktivitetsforøgelse, med henblik på at 
lette en harmonisk integrering af det portugisiske 
landbrug i det fælles marked ved udløbet af overgangspe­
riodens etaper. En eventuel produktionsstigning, især for 
så vidt angår korn, kan faktisk få uheldige virkninger for 
landbrugerne, for ved udløbet af den første etape af 
overgangsperioden, som fastsat i Tiltrædelsesaktens 
artikel 260, skal de prisforskelle, som indrømmes visse 
portugisiske landbrugsprodukter, bortfalde. 
Olivendyrkning 
1.44. Ifølge det program, Portugal forelagde Kommis­
sionen i maj 1986, og som blev godkendt af denne, ydes 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 107 
der en rydningspræmie, såfremt tre betingelser er opfyldt: 
olivenlundene skal have sikret en indkomst i de to sidste 
år, de skal bestå af mindst 40 træer pr. ha, og der skal 
indgives en plan vedrørende forbedring af driften. 
7.45. I gennemførelsesbestemmelserne for dette pro­
gram (portaria nr. 259/87 af 2. april 1987 (n)) er kun 
medtaget betingelsen vedrørende antal træer pr. ha. I 
henhold til disse bestemmelsers punkt 15 ydes præmien 
også for rydning i henhold til artikel 2 i lovdekret nr. 
120/86 af 28. maj 1986 (12). Dette lovdekret har imidlertid 
andre målsætninger end programmet. Med henblik på at 
bremse faldet i olivenolieproduktionen tillades rydning af 
oliventræer i henhold til artikel 2 kun i bestemte tilfælde, 
f.eks. når oliventræerne ikke længere anvendes til 
produktion, eller når der foretages en udvidelse af 
vindyrkningsarealer i officielle vinavlszoner. Det skal 
bemærkes, at Kommissionen blev gjort bekendt med 
gennemførelsesbestemmelserne og lovdekretet, men at 
den ikke fremsatte forbehold. 
7.46. Det fremgår ved en gennemgang af sagsakterne, at 
de fleste præmier i praksis ydes for rydning i tilfælde, der 
ikke svarer til programbetingelserne. De akter, Retten 
har gennemgået, indeholdt hverken indkomstattestatio­
ner, bekræftede angivelser af antal træer pr. ha eller 
planer for forbedring af driften. De få attestationer, der 
fandtes blandt sagsakterne, bekræftede tværtimod træer­
nes dårlige tilstand eller omstilling til vinavl. 
7.47. Der er hidtil ikke taget skridt til udarbejdelse af 
den fortegnelse over olivendyrkningsarealer, der ligeledes 
er fastsat i EF-programmet. 
Kunstvanding 
7.48. Med hensyn til mindre kunstvandingsprojekter 
var det anført som programmets hovedformål, at der 
skulle sikres vand til dyr, især får. I henhold til 
programmet accepteres der i øvrigt kun produktionsstig­
ninger for majs, solsikke og foderafgrøder. I de tilfælde, 
Retten har undersøgt, har de igangsatte arbejder især ført 
til en øget hvedeproduktion, og i et af de pågældende 
tilfælde har de betydet, at man begyndte at dyrke tomater. 
7.49. Med hensyn til et andet program vedrørende 
traditionel kunstvanding viste det sig ved undersøgelsen, 
at et særligt problem gjorde sig gældende. I Entre-Douro-
e-Minho vokser der nemlig vinstokke på pergolaer i et ca. 
2 meter bredt bælte hele vejen rundt om markerne; de 
pågældende vinstokke anvendes til vinfremstilling. I 
betragtning af at parcellerne er små, er vinbeplantningen 
C1) Diårio da Républica I Serie n° 77 af 2.4.1987. 
(•2) Diårio da Républica I Serie n° 122 af 28.5.1986. forholdsvis omfattende, og kunstvanding af marker, hvor 
der dyrkes produkter, for hvilke der i henhold til dette 
program gerne må ske en forøgelse af produktionen 
(foderafgrøder, majs eller kartofter), indebærer, at 
vinstokkene, som ikke er omfattet af programmet, vandes 
samtidig; i henhold til EF-bestemmelserne er det i øvrigt 
forbudt at yde støtte til kunstvanding af vinmarker. 
Dræning og jordbeskyttelse 
7.50. Programmet vedrørende dræning og jordbeskyt­
telse tager sigte på gennem konsulent- og uddannelsesfor­
anstaltninger kombineret med foranstaltninger vedrøren­
de dræning og jordforbedring at sikre Alentejo-regionen 
passende alternative dyrkningsformer. Det er hensigten 
at uddanne landbrugskonsulenter, som derefter skal bistå 
landbrugerne med at opstille driftsplaner i forbindelse 
med dræning eller jordbeskyttelse. 
7.51. Der er reelt kun foretaget dræningsarbejder. Ingen 
af sagsakterne indeholder oplysninger om bistand fra 
landbrugskonsulenter, driftsplaner eller alternative dyrk­
ningsformer. Det konstateredes under den stedlige 
revision, at dræningsarbejderne, som i øvrigt er særdeles 
godt udført, er medvirkende til at øge kornproduktionen, 
og at der er set bort fra programmålene. 
7.52. De gennemgåede sagsakter er meget kortfattede. I 
nogle tilfælde er der uoverensstemmelse mellem datoerne 
i de forskellige dokumenter. Da arbejderne ofte udføres 
på grundlag af en mundtlig samtale, er fakturaerne i nogle 
tilfælde dateret før anmodningen om og ydelsen af 
støtten. 
Program for udvikling af landbrug og fårehold 
i en zone, der indgår i Mértola kommune 
7.53. Dette program gennemføres i en lille landbrugs-
zone i Alentej o og vedrører et beskedent antal land­
brugere (ca. 200), som alle er medlemmer af samme 
kooperativ. De tilstødende zoner har samme udviklings­
problemer, men er underlagt den almindelige ordning, 
som omfatter støtte på mindre gunstige betingelser; det 
har ikke været muligt at få en nøjagtig begrundelse for 
berettigelsen af et sådant særligt program. 
7.54. Kooperativet er det centrale element i program­
met. Kooperativet opretter og forvalter støttemodtager­
nes sagsakter, udfærdiger og indsender betalingsanmod-
ningerne til IFADAP og modtager beløbene på modta­
gernes vegne. Der er ingen nøjere regler for, hvordan 
kooperativet skal forvalte sit ansvar, og hertil kommer, at 
kontrollen med betalingsanmodningerne er meget be­
grænset. 
108 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
7.55. Det fremgik af gennemgangen af støttemodtager­
nes sagsakter, at kooperativets forvaltning af akterne er 
uklar, og at der forekommer tilfælde af uregelmæssighe­
der. Selv om man råder over edb-udstyr, har det ikke 
været muligt at få udleveret en oversigt over den 
økonomiske stilling for hver enkelt modtager. Bilagene 
består i de fleste tilfælde af debet- og kreditnotaer, udstedt 
af kooperativet, og de tilsvarende beløb er debiteret eller 
krediteret den enkelte landbrugers konto. Der er desuden 
tilfælde, hvor modtagerne har udstedt fakturaer til 
kooperativet på beløb vedrørende arbejde, de personligt 
har udført på deres ejendom, eller vedrørende benyttelse 
af maskiner; disse udgifter finansieres i øvrigt over 
programmet. Ved den stedlige revision kunne det 
konstateres, at der var foretaget ukorrekte anmeldelser 
for at opnå betaling fra IFADAP, selv om arbejderne 
endnu ikke var afsluttet. Det forenklede regnskab, som i 
henhold til programmet skulle føres af hver enkelt 
modtager, eksisterede i øvrigt ikke, og ved udgangen af 
1988 var der endnu ikke anmeldt udgifter til faglig 
uddannelse. 
Landbrugsuddannelsescentre og grupper, der 
beskæftiger sig med sundhedsbeskyttelse 
7.56. Med hensyn til landbrugsuddannelsescentre om­
fatter programmet opførelse eller udvidelse af centre, 
disses drift samt indførelse af edb. Af de 50 centre, der 
skulle opføres eller ombygges, var arbejderne i 6 tilfælde 
under udførelse, mens de øvrige projekter stadig befandt 
sig på forundersøgelsesstadiet. 
7.57. Det fremgik af undersøgelsen, at centrene ikke 
opføres efter en model fra centralt hold, men at 
opførelsen uddelegeres til regionale myndigheder, som 
vælger de løsninger, der synes bedst afpasset efter de 
særlige lokale forhold. Ved at følge denne frem­
gangsmåde skabes der ikke den nødvendige forbindelse 
mellem bygningsprogrammet og den senere tilrettelæg­
gelse af kurserne, hvilket indebærer en risiko for, at 
bygningerne viser sig at være uhensigtsmæssige og måske 
endda kommer til at stå ubenyttede hen. I øvrigt viser der 
sig ligeledes at være ulemper med hensyn til omkostnin­
gerne, udformningen af bygningsarbejderne og tilslagsbe-
tingelserne, der er præget af uberettigede forskelle. 
7.58. Med hensyn til sundhedsbeskyttelse af kvæg og 
små drøvtyggere tager programmet sigte på, at der i løbet 
af fire år oprettes 250 grupper, der beskæftiger sig med 
sundhedsbeskyttelse, dækkende 70 % af den samlede 
bestand af avishundyr. Fællesskabet refunderer den 
portugisiske stat 75 % af dennes udgifter, idet Fællesska­
bets andel nedsættes hvert år, over en periode på 6 år, for 
så vidt angår udgifterne til igangsætning af grupperne og 
driftsomkostningerne. 
7.59. Det maksimale udgiftsloft, der kan komme i 
betragtning ved støtteberegningen, afhænger af antallet af anmeldte dyr. Der findes imidlertid ingen pålidelig 
måde til at identificere disse dyr. Der er heller ikke noget 
regulært system til kontrol med, om de anmeldte udgifter 
virkelig er afholdt, især for så vidt angår udgifter til 
vaccinationer og blodprøver. 
KONKLUSION 
7.60. Når der samtidig iværksættes en lang række 
teknisk komplicerede foranstaltninger, som kræver en 
gradvis tilpasning fra administrationens side, består der 
en risiko for, at målsætningerne ikke forfølges på den 
rigtige måde og kun realiseres delvis. 
7.61. I Protokol nr. 24 til Tiltrædelsesakten er der en 
tydeligere sondring mellem målsætninger på kort, 
mellemlang og lang sigt. Kommissionen og medlemssta­
ten burde i højere grad have taget hensyn til problemernes 
omfang, have foretaget en bedre tidsmæssig fordeling af 
foranstaltningerne og i højere grad have koncentreret 
deres indsats omkring prioriterede målsætninger. I artikel 
2, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 3828/85 er der i øvrigt 
åbnet mulighed for, at Fællesskabet kan yde bidrag til 
gennemførelse af de undersøgelser, der er nødvendige for 
at iværksætte den fælles foranstaltning. Disse bestemmel­
ser er imidlertid først taget i anvendelse i begyndelsen af 
1989. 
7.62. Kommissionen bør klarlægge, hvilke virkninger, 
udtrykt i økonomiske resultater, der forventes af 
iværksættelsen af støtteprogrammerne. Kommissionen 
bør tilskynde den portugisiske administration i dens 
indsats, for at disse virkninger opnås hurtigst muligt, og 
den bør frem for alt styrke kontrollen væsentligt for at få 
et mere indgående kendskab til, på hvilket gennemførel-
sesstadium projekterne befinder sig, og for at kunne gribe 
ind i tide. Hovedparten af programmet for udvikling af 
landbruget i Portugal er nemlig endnu ikke gennemført, 
og det er afgørende, at man udnytter enhver mulighed for 
ud over den finansielle opfølgning at forbedre forholdene 
og sikre et gunstigt udfald af programmet. 
7.63. De vanskeligheder, man er stødt på i forbindelse 
med iværksættelsen af foranstaltningerne forud for 
tiltrædelsen og af programmet for udvikling af land­
bruget, bør undgås i forbindelse med programmet for 
industriudvikling. Kommissionen bør derfor straks i tæt 
samarbejde med de kompetente portugisiske myndighe­
der træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på 
at lette gennemførelsen af programmerne inden for den 
fastsatte tidsramme og under iagttagelse af de fastsatte 
målsætninger. Den vilje, de portugisiske myndigheder 
lægger for dagen, giver forhåbninger om, at en mere 
omhyggelig og regelmæssig opfølgning på EF-plan og 
nationalt plan åbner mulighed for fremover at nå 
resultater, der svarer til de betydelige finansielle midler, 
der er stillet til rådighed. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 109 
KAPITEL 8 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 
8.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 8.1 8.4 
Industristøttens betydning 
Industristøttens andel 
Betingelsen vedrørende arbejdspladser 
Industriprojekter og regionaludviklingsprogrammer 
Industriprojekternes betydning for den regionale udvikling 
Metode 
Resultater 
Den direkte indvirkning på produktionen 
Den indirekte indvirkning på produktionen 
Varig indvirkning på produktionen 
Opfyldelse af målsætningerne for beskæftigelsen 
Arten og betydningen af oplysningerne om beskæftigelsen 
Brutto- og nettooprettelsen af arbejdspladser som følge af de støttede 
projekter 8.53 — 8.55 
Overensstemmelse mellem udbuddet af arbejdskraft i regionen og de 
oprettede arbejdspladser 
Projekternes indirekte indvirkning på beskæftigelsen 
Oprettelse af varige arbejdspladser 
Støttens betydning for beslutningen om at investere 
Generelle konklusioner 8.68 — 8.76 .5 
.6 
.13 
.15 
.17 
.17 
.30 
.30 
.35 
.41 
.43 
.48 — 8.16 
— 8.12 
— 8.14 
— 8.16 
— 8.67 
— 8.29 
— 8.67 
— 8.34 
— 8.40 
— 8.42 
— 8.47 
— 8.52 
.56 
,60 
63 
,65 — 8.59 
— 8.62 
— 8.64 
— 8.67 
INDLEDNING 
8.1. Den Europæiske Fond for Regionaludvikling 
(EFRU) blev oprettet ved Rådets forordning (EØF) nr. 
724/75 af 18. marts 1975 (*), som ændret ved Rådets 
forordning (EØF) nr. 214/79 af 6. februar 1979 (2), jf. nu 
den nye rådsforordning (EØF) nr. 1787/84 af 19. juni 
1984 (3), der trådte i kraft den 1. januar 1985. Fondens 
formål er at bidrage til at afhjælpe de væsentligste 
regionale uligheder i Fællesskabet ved at yde finansielle 
bidrag til udviklingen og den strukturelle tilpasning i 
tilbagestående regioner samt til omstillingen i industriom­
råder i tilbagegang. Fonden finansierer en del af de 
(!) EFTL 73 af 21.3.1975, s. 1. 
(2) EFTL 35 af 9.2.1979, s. 1. 
(3) EFTL 169 af 28.6.1984, s. 1. udgifter, medlemsstaterne afholder med henblik på at 
gennemføre fællesskabsprogrammer, nationale program­
mer af interesse for Fællesskabet samt undersøgelser og 
projekter. 
8.2. I perioden 1975-1988 androg EFRU's støtte til 
projekter 22 717 mio ECU, svarende til 93 % af EFRU's 
indgåede forpligtelser. En første kategori af projekter 
omfatter investeringer i infrastruktur, hvortil fonden har 
ydet støtte på 19 410 mio ECU. En anden kategori 
vedrører investeringer inden for industri-, håndværks-
eller servicevirksomhed, der i almindelighed kaldes 
industriprojekter. Hertil er der ydet fællesskabsstøtte på 
3 307 mio ECU. 
110 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
8.3. I henhold til artikel 21 i forordning (EØF) nr. 
1787/84 skal der ved udvælgelsen af projekter tages 
hensyn til disses bidrag til regionens økonomiske 
udvikling, deres overensstemmelse med Fællesskabets 
programmer eller målsætninger, situationen i den pågæl­
dende økonomiske sektor og investeringens rentabilitet. 
Dette skal ske på grundlag af de oplysninger, som 
medlemsstaterne giver i forbindelse med regionaludvik­
lingsprogrammerne. For så vidt angår industriinvesterin­
gerne, er Fællesskabets andel i princippet på 50 % af den 
støtte, der ydes af de offentlige myndigheder i form af 
regionalstøtte. 
8.4. I årsberetningen for regnskabsåret 1986 gennemgik 
og evaluerede Retten Kommissionens forvaltnings- og 
kontrolsystemer, der skal sikre en tilfredsstillende 
gennemførelse af EFRU-foranstaltningerne samt disses 
effektivitet. I årsberetningen for regnskabsåret 1987 
behandlede Retten spørgsmålet om effektiviteten af 
fondens støtte til infrastrukturprojekter og støttens 
bidrag til den regionale udvikling. I dette kapitel af 
årsberetningen redegøres der for resultaterne af den 
revision, der er foretaget med henblik på at vurdere 
EFRU-foranstaltninger omfattende individuelle indu­
striprojekter. I første del af kapitlet behandles spørgsmå­
let om, hvilken funktion og hvilken betydning disse 
projekter har i forbindelse med opfyldelsen af fondens 
målsætninger. I anden del fremlægges resultaterne af en 
undersøgelse af, hvilke virkninger projekterne har for 
produktion og beskæftigelse, og af, hvilken betydning 
støtten har, for så vidt angår de beslutninger, der træffes 
om at investere i de ugunstigt stillede områder. 
INDUSTRISTØTTENS BETYDNING 
8.5. Udviklingen af produktive foranstaltninger er af 
afgørende betydning for opfyldelsen af fondens målsæt­
ninger, idet den umiddelbart indvirker på den økonomi­
ske vækst og dermed bidrager til at afhjælpe de regionale 
skævheder. 
Industristøttens andel 
8.6. I henhold til den ændrede forordning af 1979 skulle 
— over en periode på tre år — »30 % af EFRU's midler« 
anvendes til industriinvesteringer. Denne bestemmelse 
blev gjort mere fleksibel ved Rådets afgørelse af 29. 
november 1983 (4). I artikel 35 i forordning (EØF) nr. 
1787/84 omtales denne procentsats som en målsætning, 
der bør tilstræbes opfyldt. 
(4) EFT L 340 af 6.12.1983, s. 24. 8.7. I praksis er denne målsætning dog langt fra blevet 
opfyldt. F.eks. har støtten til industriprojekter fra 1975 til 
1984 kun udgjort 18 % af EFRU's midler, svarende til et 
beløb på 2 079 mio ECU. Denne andel faldt til 9,6 % i 
perioden 1985-1988, svarende til et beløb på 1 228 mio 
ECU. I den forbindelse havde Retten allerede i årsberet­
ningen for regnskabsåret 1987 (punkt 6.71) understreget, 
at det var vigtigt med en bedre fordeling af fondens støtte 
mellem industriprojekterne og infrastrukturprojekterne; 
bl.a. på grund af en utilfredsstillende økonomisk 
udvikling er de sidstnævnte fortsat underudnyttet. 
8.8. Den seneste udvikling viser ikke tegn på nogen 
forbedring. Med hensyn til enkeltprojekter er den andel af 
EFRU-støtten, der går til investeringer i industrien, og 
som var på 17 % i 1985, 12 % i 1986 og 7 % i 1987, faldet 
til 5 % i 1988. Fra ikrafttrædelsen af forordning (EØF) 
nr. 1787/84 i 1985 og til 1988 er beløbet for støtte ydet til 
enkeltprojekter i industrien faldet med over det halve, fra 
418 mio ECU til 181 mio ECU. 
8.9. Denne udvikling skyldes, at der i forordning (EØF) 
nr. 1787/84 er lagt vægt på en stigning i støtten til 
programmer, og at de nye medlemsstater (Spanien og 
Portugal) næsten udelukkende har prioriteret infrastruk­
turprojekter. Når der tages hensyn til projekter af 
industriel karakter og anden støtte til produktive 
foranstaltninger, som finansieres under programmerne, 
udgør den andel af fondens midler, der er ydet til 
industrien i de senere år, mindre end de 18 %, der blev 
ydet i perioden før 1985. 
8.10. EFRU's støtte består af refusioner til de nationale 
myndigheder. For infrastrukturprojekternes vedkom­
mende gør nye finansieringsbestemmelser i medlemssta­
terne det imidlertid i stadig større udstrækning muligt for 
de regionale myndigheder at få refusioner direkte fra 
EFRU, hvilket ligeledes har betydet en stigning i 
ansøgningerne fra regionerne med hensyn til denne type 
projekter. 
8.11. En undersøgelse medlemsstat for medlemsstat 
viser, at der er store forskelle (jf. tabel 8.1 og 8.2). 
Beløbene ydet til industrien er faldet konstant i de sidste 
tre år, for så vidt angår Belgien, Grækenland, Spanien, 
Frankrig og Italien, og i 1988 er EFRU's støtte til 
industrien også lavere for alle lande med undtagelse af 
Det Forenede Kongerige. 
8.12. Hvad angår andelen af støtten til industrien, er det 
kun Forbundsrepublikken Tyskland, der hele tiden har 
ligget over de tilsigtede 30 %, idet 56 % af støtten fra 
EFRU er gået til industrien. Tre andre lande, Belgien, 
Irland og Det Forenede Kongerige har ydet 20 % eller 
derover af EFRU-støtten til industrien. I praktisk taget 
12. 12. 89 De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende  111 
••o ro o (N  ro  r-^ o  r-<-h fh*  o -i" ^ O (S O —' Tf«N©ro»-<r~--<r--  ro  o ro ro o\ o 
<n ©^ >o c-T Tf ©^ <N »O cT o"  o Tf ©^ <D ©^ <N ro o"  o"  o" (N Tf 
>/1©TfoOVO©©©v© 
OrN>/~>r-(NOOO  — ©^ ©^ ©_ — o' o" ©" Tf 
ro 0\  Os  © 
r-^ --  vo Tf (N ON" V? 
0\ « n 
ON <o r-^ <N O C5 ro oo" 
rS Tf" 
Tf o 
o" 
Tf v© — ^ o"  00 
ON VO Tt o' ®~  ro 00 (N 00 O 00 
Tf </-> so o r-
o cn  -- o ^ 
oT Tf -j" O ~ 
Ov 00 U1 o oo 
U0 ©^ r-^ o o r-~ oo" o"  o Tf <—i es 
O C5 o" r-~ 
in w n o  o 
r- o <n  o </"> 
oo uo — o o 
<n »o  ©^  o 
</0 <N 00 ©" ©~ <N — — 
o o o o" 
pqQQOWUHSHHJ j i4 
1Z P-i ^ •8 2 «5 00 
°^<2 
"I g 
£ g 
•S G 
<2 S 
d ^ 
I s 
1£> 6.S S £ «*! u 
6^ 
»\ c 
u S ag 
112 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 89 1975-1988 <N ~ ^  <N ~  <N "3-1988 
4 
3 
42 
0 
0 
0 
15 
5 
0 
0 
0 
14 1987 
6 
40 
55 
0 
0 
1 
15 
13 
0 
0 
0 
7 1986 
16 
11 
65 
0 
2 
7 
18 
23 
0 
0 
0 
16 <N 1985 
22 
22 
71 
0 
9 
25 
22 
0 
55 
15 O 1984 
14 
12 
54 
2 
12 
31 
7 
0 
13 
18 1983 
16 
4 
76 
3 
11 
24 
6 
0 
5 
17 -1982 
37 
14 
48 
6 
4 
29 
8 
0 
27 
19 ro 1981 
35 
0 
60 
3 
30 
17 
4 
0 
0 
17 <N 1980 
59 
16 
49 
23 
13 
14 
0 
31 
49 <N 1979 
I ! 
61 
17 
71 
40 
47 
13 
0 
0 
29 CN 1978 
23 
0 
52 
36 
43 
22 
0 
67 
38 S 1977 
I 
16 
18 
53 
41 
44 
39 
0 
0 
46 1976 
21 
9 
41 
' 33 
37 
9 
0 
0 
41 IT) 
<N 1975 
1 
22 
15 
36 
41 
66 
43 
0 
0 
34 O 
pei d  J 
EUR 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 113 
alle medlemsstater har der i de senere år været en 
almindelig tendens til at reducere den andel af EFRU-
støtten, der går til industrien, hvilket er forbavsende i en 
periode med økonomisk vækst. 
Betingelsen vedrørende arbejdspladser 
8.13. I henhold til forordning (EØF) nr. 724/75 kunne 
der kun ydes støtte til projekter, der indebar, at der blev 
skabt eller opretholdt mindst ti arbejdspladser. Støtten 
blev beregnet på grundlag af den støtte, der blev ydet fra 
nationalt hold, og der gjaldt bestemte maksimumgrænser, 
som blev fastlagt i forhold til investeringsudgiften og det 
forventede antal arbejdspladser med henblik på at undgå 
at favorisere projekter, der krævede for megen kapital, og 
i forbindelse med hvilke der kun blev skabt få nye 
arbejdspladser. Senere, med forordning (EØF) nr. 
1787/84, forsvandt såvel maksimumgrænserne som 
betingelsen om, at der skulle nyoprettes eller opretholdes 
mindst ti arbejdspladser. 
8.14. Med denne nye forordning favoriseres i princippet 
kapitalintensive projekter frem for projekter, hvor der 
anvendes megen arbejdskraft. Denne tendens har vist sig i 
forbindelse med de større projekter, idet støtten fra 
EFRU for hver enkelt arbejdsplads, der skabes, androg 
9 000 ECU for perioden 1985-1987 mod 6 600 ECU for 
perioden 1981-1984. For de mindre projekters vedkom­
mende kan der ikke registreres en sådan tendens, idet 
udgifterne pr. arbejdsplads, der nyoprettes, endda 
nærmest er faldende. 
Industriprojekter og 
regionaludviklingsprogrammer 
8.15. Regionaludviklingsprogrammerne bør indeholde 
målsætninger og kriterier for udvælgelse af projekter, der 
kan indgå i en samlet strategi for regionaludviklingen. 
Men selv om disse dokumenter undertiden indeholder 
redegørelser for problemer, man er stødt på i industrien i 
de mest ugunstigt stillede områder, er de i de fleste tilfælde 
meget vage, når det drejer sig om at formulere konkrete 
målsætninger som f.eks., hvilket aktivitetsområde, 
hvilken virksomhedstype, eller hvilken art af projekter, 
der bør prioriteres. I mange regionaludviklingsprogram­
mer hedder det blot om målsætningen for udviklingen 
inden for industrien, at det er nødvendigt at skabe nye 
arbejdspladser, samtidig med at det ofte anføres, hvilke 
kategorier af arbejdstagere der har de største beskæftigel­
sesproblemer. 
8.16. Det er således kun de færreste regionaludviklings­
programmer, der indeholder en egentlig redegørelse for 
politik og strategi for udviklingen inden for industrien. 
Dette medfører, at procedurerne for udvælgelse af 
projekter ikke er så gode, som de burde være. I praksis 
forkastes de investeringsprojekter, der ikke opfylder de 
formelle krav i forordningen, og projekter inden for 
sektorer, hvor støtten kan gribe forstyrrende ind på 
markederne. INDUSTRIPROJEKTERNES BETYDNING 
FOR DEN REGIONALE UDVIKLING 
Metode 
8.17. Retten gennemførte med det formål at vurdere 
industriprojekternes betydning en undersøgelse hos et 
udsnit af virksomheder, der har modtaget støtte fra 
EFRU og helt eller delvis har fuldført projekter, som de 
har haft ansvaret for. Udsnittet var sammensat på en 
sådan måde, at det var repræsentativt, såvel hvad angår 
beløbsstørrelser som sektorer. Stikprøveudvælgelsen 
resulterede i, at der blev gennemført undersøgelser af 
projekter i Belgien, Frankrig, Forbundsrepublikken 
Tyskland, Irland, Italien og Det Forenede Kongerige, 
lande, som i perioden 1975-1988 har tegnet sig for 97 % af 
EFRU's støtte til industrien. 
8.18. Den udvalgte stikprøve giver et forskønnet billede 
af virkeligheden, eftersom den ikke omfatter projekter, 
der er blevet opgivet, og i forbindelse med hvilke EFRU-
støtten i fuldt omfang er blevet frigjort. Selv om der er 
forskelle fra land til land og fra region til region, kan dette 
forhold være af stor betydning. Det kan således efter 
gennemgang af afsluttede sager vedrørende tre lande 
bemærkes, at en væsentlig del af de projekter (Irland 
37 %, Italien 34 %, og Det Forenede Kongerige 22 %), 
for hvis vedkommende sagsbehandlingen endte med en 
beslutning om ydelse af støtte, blev opgivet og måtte gøres 
til genstand for frigørelser i fuldt omfang (i forhold til de 
samlede indgåede forpligtelser for hvert af disse tre lande 
kan det anslås, at frigørelserne udgjorde 33 % for Irland, 
25 % for Italien og 24 % for Det Forenede Kongerige). 
Disse resultater bekræftes af en gennemgang af en 
statistisk udvalgt stikprøve af sager, der vedrører samtlige 
medlemsstater, og som blev afsluttet i 1988. Gennemgan­
gen viser, at der for 31 % af de støttede industriprojekter 
måtte foretages frigørelser i fuldt omfang, svarende til et 
beløb på 28 % af den ydede støtte. Provenuet af 
frigørelserne har i overensstemmelse med forordningen 
ganske vist kunnet genanvendes til andre projekter. 
Situationer, der medfører sådanne frigørelser og dermed 
bevirker, at finansieringsmidler midlertidigt ikke udnyt­
tes, bør imidlertid undgås ved, at der indføres forvalt-
ningsprocedurer, der sikrer en optimal anvendelse af 
fondens midler. 
8.19. Revisionen blev foretaget i 1988, dvs. mindst tre år 
efter igangsættelsen af de fleste af de gennemgåede 
projekter. Som følge heraf afspejler oplysningerne de 
gode konjunkturer i de senere år. 
8.20. Vurderingen af industriprojekternes indvirkning 
på den regionale udvikling blev hovedsagelig foretaget på 
grundlag af de støttede virksomheders svar på et 
standardspørgeskema, der blev sendt til dem forud for 
revisionsbesøgene i medlemsstaterne. Under revisions­
besøgene blev svarene evalueret sammen med og drøftet 
med de pågældende virksomheder for bedre at kunne 
bedømme, i hvilket omfang projekterne har bidraget til at 
114 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
opfylde Fællesskabets målsætninger på det regionalpoliti­
ske område, og klarlægge årsagerne til de udvalgte 
projekters fiasko eller succes. 
8.21. Formålet med det spørgeskema, der blev anvendt i 
forbindelse med revisionen, var at foretage en efterfølgen­
de vurdering af projekternes bidrag til væksten i den 
regionale produktion og til opfyldelse af målsætningerne 
for beskæftigelse på basis af kriterierne i EFRU-
forordningcrnc for udvælgelse af projekter. Med dette for 
øje blev kriterierne i forordningerne, eventuelt nærmere 
belyst og suppleret ved meddelelser fra Kommissionen 
eller gennem regionaludviklingsprogrammerne, omsat til 
talmæssige indikatorer. 
8.22. Der skal i henhold til forordningerne tages hensyn 
til »investeringens bidrag til regionens økonomiske 
udvikling« (5). Dette bidrag kan i første omgang måles 
ved udnyttelsesgraden for den etablerede kapacitet, der 
afspejler et projekts direkte og umiddelbare indvirkning 
på væksten i den regionale produktion. 
8.23. Et projekts bidrag til den regionale økonomi kan 
også vise sig indirekte derved, at projektet afføder køb og 
salg i den pågældende region. Den støttede virksomheds 
aktiviteter kan indvirke på den regionale produktion ved 
at øge efterspørgslen efter regionens produkter. I 
forbindelse hermed foreskrives det i forordning (EØF) nr. 
1787/84, at der især tages hensyn til »investeringens 
indvirkninger på de pågældende områders eller regioners 
naturlige ressourcer« (6). Projektet kan også have en 
indirekte indvirkning på den økonomiske udvikling ved, 
at der ændres på andre eksisterende eller nyoprettede 
virksomheders forsyningssituation. Den støttede virk­
somheds andel af køb og salg i regionen er således et 
udtryk for bidraget til den regionale udvikling. 
8.24. Det hedder i EFRU-forordningerne, at »investe­
ringerne i industrivirksomhed ... skal vedrøre økonomisk 
sund virksomhed ...« (7), og at der ved udvælgelsesproce­
duren især skal tages hensyn til »situationen i den 
pågældende økonomiske sektor og investeringens renta­
bilitet« (8). På grundlag af den undersøgelse af de støttede 
virksomheders levedygtighed, der blev foretaget ved 
hjælp af spørgeskemaet, er det således muligt at vurdere, 
om projekterne vil have varige virkninger for produktio­
nen, idet en virksomheds indtjeningsevne er afgørende for 
(5) Artikel 21, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 
1787/84, artikel 5, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) 
nr. 724/75, som ændret. 
(6) Artikel 21, stk. 1, litra 0, i forordning (EØF) nr. 1787/84. 
O Artikel 19, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1787/84, artikel 4, 
stk. 1, litra a), i forordning (EØF) nr. 724/75, som ændret. 
(8) Artikel 21, stk. 1, litra c), i forordning (EØF) nr. 1787/84, 
artikel 5, stk. 1, litra c), i forordning (EØF) nr. 724/75. virksomhedens fremtidige udvikling og dermed for, om 
virksomheden varigt vil bidrage til udviklingen i den 
regionale økonomi. 
8.25. Kommissionen træffer beslutning om støtte under 
hensyn til »investeringens direkte eller indirekte indvirk­
ning på beskæftigelsen« (9). Projekternes direkte indvirk­
ning på beskæftigelsen blev vurderet på grundlag af, hvor 
mange arbejdspladser der rent faktisk blev skabt. 
Projekternes effektivitet med hensyn til jobskabelse blev 
vurderet ved at sammenligne det antal arbejdspladser, der 
var forudset i beslutningen om støtte, med det antal 
arbejdspladser, der faktisk var oprettet ved sagens 
afslutning. Hvad angår den indirekte indvirkning på 
beskæftigelsen, der i stor udstrækning er forbundet med 
de støttede virksomheders køb og salg i regionen, 
omfattede undersøgelsen også arbejdspladser, der blev 
oprettet i forbindelse med underentrepriser. 
8.26. Arbejdspladsernes karakter af »varige arbejds­
pladser« (10)) som foreskrevet i forordningen, blev 
vurderet på grundlag af den udvikling i antallet af 
arbejdspladser, der fandt sted fra datoen for afslutning af 
projektet til undersøgelsestidspunktet. 
8.27. Hvad angår »den regionale uligevægt... som især 
er begrundet i en strukturel underbeskæftigelse« (n), 
vedrørte analysen også de kvalitative aspekter ved de 
nyoprettede arbejdspladser (arten af den anvendte 
arbejdskraft: kvalifikationer, alder, køn, tidligere be­
skæftigelse), for så vidt som der ikke nødvendigvis var 
overensstemmelse mellem det specifikke udbud af 
arbejdskraft i regionen og de støttede projekters arbejds­
kraftbehov. 
8.28. De indkomne taloplysninger er blevet drøftet med 
de pågældende virksomheder og er blevet suppleret ved, 
at man har anmodet om oplysninger om projekternes 
eventuelle bidrag af mere kvalitativ art til den regionale 
udvikling. Som det understreges i »Ramme for Regional­
udviklingsprogrammer« (12), der i princippet skal tjene 
som Kommissionens referenceramme ved beslutningstag­
ning : »bør der især lægges vægt på de kvalitative mål, som 
i høj grad er klart forbundet med EFRU's virke (f.eks. 
kvaliteten af den beskæftigelse, der skal skabes, af den 
økonomiske struktur og de produktionsmidler, der 
tilsigtes)«. 
8.29. Retten ønsker at understrege, at det ikke har været 
dens hensigt at udtale sig om, hvorvidt denne eller hin 
investering i industrien har været berettiget eller ej. Et 
projekts resultater kan udmærket være tilfredsstillende 
med hensyn til den enkelte virksomheds målsætninger, 
selv om de kun har en meget begrænset indvirkning på 
den regionale udvikling. Det har været Rettens mål at 
vurdere kvaliteten af EFRU-forvaltningen ved at under­
søge, i hvilket omfang industriprojekterne, som forelagt 
af de nationale myndigheder og vedtaget af EFRU, 
effektivt har bidraget til Fællesskabets målsætninger for 
regionaludvikling. 
(9) Artikel 21, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1787/84, artikel 5, 
stk. 1, i forordning (EØF) nr. 724/75. 
(10) Artikel 19, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1787/84. 
(u) Artikel 1 i forordning (EØF) nr. 724/75, som ændret. 
(12) EFT C 69 af 24.3.1976, s. 2. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 115 
Resultater 
Den direkte indvirkning på produktionen 
8.30. Projekternes direkte indvirkning på produktionen 
er blevet vurderet på grundlag af udnyttelsen af de 
støttede projekter. På undersøgelsestidspunktet, dvs. i 
1988, svarede produktionsniveauet for over to tredjedele 
af de undersøgte projekter til 75 % eller derover af den 
etablerede kapacitet. Kun i 10 % af tilfældene blev den 
etablerede kapacitet udnyttet i et omfang af under 50 %. 
8.31. En analyse foretaget på grundlag af investerings­
beløb viser, at beløbsstørrelsen ikke har nogen væsentlig 
betydning for, om projekterne krones med held eller ej. 
Analysen bekræftede derimod, at projekter omfattende 
nyopførelse blev udnyttet i mindre grad end projekter 
omfattende udvidelse. Endelig kunne de fleste mislykkede 
projekter registreres i yderområderne. 
8.32. For så vidt angår de 30 % af tilfældene, hvor 
kapacitetsudnyttelsen var mindre tilfredsstillende, var 
hovedårsagen utilstrækkelig efterspørgsel. I en række 
tilfælde udviklede markederne sig ikke som forventet, 
eller også var udviklingen utilfredsstillende som følge af 
faktorer, som kun vanskeligt kunne forudses, såsom 
politiske beslutninger, modefænomener osv. 
8.33. I andre tilfælde var der ikke foretaget en 
tilstrækkeligt indgående analyse af situationen i de 
økonomiske sektorer og på de markeder, der var berørt af 
de investeringer, hvortil der blev ydet støtte. I forbindelse 
med et projekt vedrørende et anlæg til fremstilling af 
frosne fødevarer blev der således ikke i tilstrækkeligt 
omfang taget hensyn til forsyningsproblemerne, og det 
viste sig, allerede inden projektet blev sat i gang, at de 
lokale producenter ikke var i stand til at levere produkter i 
tilstrækkelig mængde og af den ønskede kvalitet. Disse 
mangler ved beregningerne medførte, at der blev oprettet 
produktionskapacitet, som henstår uudnyttet. Der er 
ligeledes ydet støtte til projekter i sektorer, hvor 
markederne er mættede. Der er således ydet støtte til 
produktion af gødning, selv om anvendelsen af gødning 
begrænses på grund af forureningsproblemerne, og selv 
om der er overskydende produktionskapacitet på dette 
område. 
8.34. I nogle tilfælde er beslutningen om at investere 
ikke truffet som følge af udviklingen på markederne, men 
f.eks. med henblik på at garantere forsyningssikkerheden. 
Således finansierede en virksomhed, der fremstiller 
flymotorer, en fabrik, der forarbejder titan, for ikke at 
være fuldstændig afhængig af eksterne leverandører. 
Virksomheden køber dog fortsat titan hos de eksterne 
leverandører på grund af deres meget fordelagtige priser, 
og det medfører, at den nye produktionsenhed kun 
udnyttes 20%. Den indirekte indvirkning på produktionen 
8.35. Et første skøn over projekternes indirekte indvirk­
ning på væksten i regionen kan baseres på de opkøb, der 
foretages i regionen med henblik på at sikre virksom­
hedens produktion. I mere end 80 % af tilfældene udgør 
de opkøb, som foretages i regionen, en ubetydelig del af 
de samlede opkøb, selv efter at den støttede virksomhed 
har været i drift i flere år. I de få tilfælde, hvor opkøbene i 
regionen er mere omfattende, vedrører de især råvarer 
eller produkter, som kun er let forarbejdet, og derfor 
medvirker de kun i begrænset omfang til at styrke og 
udnytte den industrielle knowhow, der allerede forefin­
des. 
8.36. Dette forhold skyldes ofte den økonomiske 
struktur i regionerne, der gør det vanskeligt at levere 
produkter i tilstrækkelig mængde og af den ønskede 
kvalitet. I denne forbindelse skal det fremhæves, at 
forædling af landbrugsbasisprodukter hører under 
EUGFL, Udviklingssektionen. 
8.37. I andre tilfælde forvaltes projekterne af koncerner, 
og forsyningerne skal fremskaffes inden for disse 
koncerner. I øvrigt er anlæggenes forsyningsmæssige krav 
ofte af en sådan karakter, at de ikke kan imødekommes af 
den lokale industri. 
8.38. Dette fænomen gør sig tydeligt gældende i de 
regioner, hvor projekterne gennemføres af udenlandske 
firmaer eller af brancher, som f.eks. automobilbranchen. 
Med hensyn til denne sektor bemærkede Kommissionen i 
en stillingtagen fra 1981 (13), at investeringernes lokale 
betydning vil få tendens til at mindskes på grund af 
strukturændringerne inden for sektoren, og at forholdet 
beskæftigelse/produktionskapacitet vil blive ændret i 
nedadgående retning for beskæftigelsens vedkommende. 
I forbindelse med revisionen konstaterede Retten, at 
noget tilsvarende gør sig gældende, omend i mindre 
udpræget grad, inden for f.eks. den kemiske sektor og 
sektoren for fremstilling af elektronisk udstyr. 
8.39. Salget i regionen kan ligeledes give et indtryk af 
projekternes indirekte indvirkninger. De støttede projek­
ter kan ved at udbyde billigere varer således bevirke, at 
regionens konkurrenceevne skærpes og dermed, at 
produktionen i de allerede eksisterende virksomheder i 
regionen øges, og måske endog, at der oprettes nye 
virksomheder. Hen ved 90 % af firmaerne afsætter kun en 
yderst beskeden del af produktionen i forbindelse med 
projekterne i de regioner, hvor de er beliggende. I 
virkeligheden er produkterne af en sådan art og mængde, 
at det regionale marked ikke kan absorbere nogen 
væsentlig mængde, og i forbindelse med anlæg, som 
tilhører en koncern, skal produkterne leveres til andre 
enheder inden for koncernen, som er beliggende i andre 
regioner. Når leverancerne inden for regionen er mere 
omfattende, skyldes det ofte, at virksomhederne opererer 
(13) Dok. KOM(81) 317, endelig udg. af 11.6.1981. 
116 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
på beskyttede markeder, som f.eks. markedet for 
byggematerialer, og produktionen inden for sådanne 
virksomheder har ikke nogen væsentlig multiplikator­
virkning. 
8.40. Ud over denne indirekte kvantitative indvirkning 
af projektet gennem opkøb og afsætning kan det tænkes, 
at tilstedeværelsen af virksomheder i udvikling fremmer 
den økonomiske aktivitet i regionen ved at virke som 
katalysator. Selv om det hører til sjældenheder, kan man 
dog konstatere en sådan katalysatoreffekt, der oftest 
skyldes virksomheder, som har været etableret i regionen i 
længere tid, og som til tider, blot ved at tjene som 
eksempel, har appelleret til foretagsomheden. For en 
mindre regional virksomhed, som fremstiller lystbåde, og 
som med tiden er blevet førende på verdensmarkedet 
inden for denne branche, lykkedes det således at udvide 
markedet for denne form for produkter ved at indføre nye 
idéer, dvs. systematisk fornyelse af bådmodeller, seriepro­
duktion og anvendelse af teknologiske erfaringer indhøs­
tet ved sejlsportskonkurrencer. Andre regionale virksom­
heder inden for samme branche har overtaget denne 
udviklingsmodel og har således kunnet få del i det 
ekspanderende marked. Som et andet eksempel kan 
anføres en virksomhed, der har specialiseret sig i 
formgivning af metalbjælker, og som har gjort en særlig 
indsats for at tilskynde oprettelsen og udvidelsen af flere 
små lokale virksomheder, som anvender metalbjælker, 
ved at yde dem særlig bistand med hensyn til tekniske 
spørgsmål og afsætning. 
Varig indvirkning på produktionen 
8.41. Projekternes indvirkning på udviklingen i regio­
nen er i høj grad afhængig af deres varighed. Et projekts 
varighed er i sidste instans betinget af dets rentabilitet. I 
denne henseende må situationen betegnes som gunstig, 
idet 87 % af de undersøgte projekter på indeværende 
tidspunkt giver overskud. 
8.42. Varigheden af en virksomheds etablering i en 
given region afhænger imidlertid ikke udelukkende af 
rentabiliteten. Den afhænger også af, hvad der — i 
mangel af bedre — kunne kaldes kvaliteten af virksom­
hedens etablering. Omfatter et projekt udelukkende 
oprettelsen af et samlebåndsanlæg, som i virkeligheden 
forvaltes af beslutningstagere uden for regionen, bliver 
udviklingen i højere grad påvirket af konjunkturudsving 
og moderselskabets beslutninger, og investeringen bliver 
meget mere mobil. Omfatter projektet derimod forskning 
og udvikling, virksomhedens økonomiske forvaltning og 
dens købs- og salgsfunktioner, etc, er der større 
sikkerhed for, at virksomheden rodfæstes og får indvirk­
ning på regionen, for disse funktioner kræver ud over de 
fysiske investeringer også en væsentlig investering i 
personalemæssig henseende. I den henseende må det 
konstateres, at projekterne ofte er produktionsenheder, 
som let kan flyttes uden for regionen. Opfyldelse af målsætningerne for beskæftigelsen 
8.43. I henhold til oplysningerne i de endelige betalings-
anmodninger udgjorde antallet af oprettede eller bevare­
de arbejdspladser for den undersøgte stikprøve i gennem­
snit 79 % af det i henhold til beslutningerne om ydelse af 
støtte forventede antal. Ser man imidlertid på antallet af 
projekter, fører mindre end halvdelen (48 %) til, at hele 
det forventede antal arbejdspladser oprettes eller bevares. 
En sådan direkte indvirkning kan ikke betragtes som 
fuldt ud tilfredsstillende, og dertil kommer, at de frister 
for opfyldelse af målsætningerne for beskæftigelsen, der 
er angivet i beslutningerne, meget ofte er forlænget, og at 
stikprøven ikke omfatter projekter, EFRU har opgivet. 
8.44. Ved en undersøgelse af de forskellige typer og 
former for projekter når man til samme resultat som i 
forbindelse med indvirkningen på produktionen. Der er 
så godt som ingen forskel mellem større og mindre 
projekter med hensyn til opfyldelsen af målsætningerne 
for beskæftigelsen. Derimod er resultaterne for projekter, 
der omfatter udvidelse, bedre end for projekter, som 
omfatter nyoprettelse. 
8.45. Dette forhold bekræftes af en analyse vedrørende 
de enkelte lande. Overslagene over arbejdspladser 
overholdes faktisk bedst i de lande, hvor man i 
anmodningerne om støtte fra EFRU giver første prioritet 
til de projekter, der omfatter udvidelse. 
8.46. Sammenligner man kapitalintensive projekter 
med projekter, som indebærer udvidet brug af arbejds­
kraft, konstateres der ingen væsentlig forskel mellem 
disse to former for projekter med hensyn til opfyldelsen af 
målsætningerne for beskæftigelsen. Samtidig er det 
faktiske antal arbejdspladser uafhængigt af omkostnin­
gerne i forbindelse med en arbejdsplads i form af 
forventet investering eller støtte, og omkostningerne kan 
svinge inden for forholdet fra 1 til 10 inden for én og 
samme region. 
8.47. To væsentlige faktorer bevirker, at færre end 
halvdelen af projekterne fuldt ud opfylder målsætninger­
ne for beskæftigelsen. For det første spiller antallet af 
sikrede arbejdspladser i forbindelse med de fleste 
nationale støtteordninger en væsentlig rolle ved vurderin­
gen af de enkelte projekter. I nogle tilfælde beregnes 
støtten på grundlag af det forventede antal arbejds­
pladser. Under sådanne omstændigheder er der risiko for, 
at de virksomheder, som anmoder om støtte, opgiver et 
for stort antal arbejdspladser i deres overslag og således til 
tider har ekstra likvide midler til rådighed under 
projektets gennemførelse. For det andet bliver overslage­
ne over antallet af arbejdspladser meget hurtigt forælde­
de. Konkurrencen mellem virksomhederne giver sig 
udslag i bestræbelser på at øge produktiviteten, der igen 
fremmes af den teknologiske udvikling både med hensyn 
til produktionsprocesserne og produkternes udformning. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 117 
Arten og betydningen af oplysningerne om 
beskæftigelsen 
8.48. De oplysninger om beskæftigelsen, der indsendes 
til EFRU, bør fortolkes med varsomhed på grund af den 
usikkerhed, der er forbundet med arten og betydningen 
heraf. Når man ser bort fra enkelte mindre forbedringer, 
er der under Rettens kontrol i denne forbindelse ikke 
bemærket nogen væsentlig forbedring i forhold til den 
situation, der blev beskrevet i en tidligere særberet­
ning (14). 
8.49. Til tider fejlfortolkes begrebet beskæftigelse, og 
det medfører, at resultaterne på området vurderes for 
højt. Dette forhold skyldes, at der mangler en definition 
af og præcise kriterier for anvendelsen af den metode, der 
skal lægges til grund ved vurderingen af de arbejds­
pladser, som følger af projekterne. I nogle tilfælde 
sidestilles de oprettede stillinger med arbejdspladser, selv 
om de ikke reelt besættes, eller det sker, at lærlingestil­
linger tæller dobbelt. Til tider er det oprindelige antal 
ansatte dårligt defineret, hvilket bevirker, at der opstår 
fejl, og at det er meget vanskeligt at vurdere den faktiske 
stigning i beskæftigelsen. 
8.50. I et vist antal tilfælde ydes der i overensstemmelse 
med forordningen især i industriområder i tilbagegang 
støtte til projekter, der sigter mod omlægning af 
virksomheder og bevarelse af arbejdspladser. Man må 
konstatere, at disse foranstaltninger medfører en reduk­
tion af antallet af arbejdspladser i forhold til målsætnin­
gerne i beslutningerne, og at overslagene endog meget 
sjældent efterkommes. En virksomhed, der fremstiller 
elektrisk udstyr, modtog således støtte med henblik på at 
bevare 1 450 arbejdspladser, selv om personalet omfatte­
de 1 650 ansatte. Da projektet var fuldført, var der 
bevaret 1 270 arbejdspladser, og i 1988 beskæftigede 
virksomheden 959 ansatte. 
8.51. I visse tilfælde svarer de arbejdspladser, som 
anmeldes som nyoprettede, for størstedelens vedkom­
mende til arbejdspladser, som man i virkeligheden har 
bevaret, eller som er overført fra selve det område, hvor 
projektet er lokaliseret. Et industrielt bageri var ned­
brændt, men personalet (170 personer) var ikke blevet 
afskediget. Personalet blev fortsat aflønnet i henhold til 
en forsikring og genoptog arbejdet, da det nye anlæg var 
funktionsdygtigt. Dette personale blev alligevel talt med i 
forbindelse med det antal nyoprettede arbejdspladser, 
som blev anmeldt til Kommissionen (191 arbejdspladser). 
8.52. I andre tilfælde svarer antallet af nyoprettede 
stillinger til målsætningerne, men i mangel af den 
fornødne arbejdskraft er de nye stillinger blevet besat med 
arbejdstagere, der er bosiddende i omkringliggende 
regioner, hvad enten de er ugunstigt stillede eller ej, eller 
med arbejdstagere fra tredjelande. 
(14) Særberetning fra Revisionsretten om nyoprettelse eller 
bevarelse af arbejdspladser ved ydelse af støtte til investerin­
ger til regionale formål (EFT C 345 af 31.12.1982, s. 1). Brutto- og nettooprettelsen af arbejdspladser som følge 
af de støttede projekter 
8.53. Den positive virkning af bruttooprettelsen af 
arbejdspladser som følge af et projekt kan delvis opvejes 
ved tab af arbejdspladser, som ligeledes er forbundet med 
investeringen. Hvad angår projekter, der indgår som en 
del af en virksomhed eller en koncern, er tendenserne med 
hensyn til beskæftigelsen derfor almindeligvis mindre 
gunstige for virksomheden som et samlet hele end for 
projektet, selv om målsætningen herfor er opfyldt. 
Projektet er nyt og er derfor den mest effektive del af 
virksomheden, og i virksomheden søger man at udnytte 
projektet maksimalt, selv om det eventuelt betyder, at 
virksomhedens resterende produktionskapacitet ikke 
udnyttes fuldt ud. 
8.54. I én af de regioner, der indgik i undersøgelsen, var 
det muligt at vurdere, hvilken betydning dette forhold 
kunne få. Den stikprøve, der skulle efterprøves, omfatte­
de projekter, som skulle have ført til oprettelse af 6 300 
arbejdspladser. I henhold til de anmeldelser, der blev 
indsendt til EFRU, lå det faktiske antal oprettede 
arbejdspladser på 4 300, svarende til mindre end 70 % af 
målsætningen. På det tidspunkt revisionen blev gennem­
ført, sikrede projekterne beskæftigelse til i alt 5 170 
arbejdstagere, svarende til mere end 80 % af den 
oprindelige målsætning. Selv om udviklingen i beskæfti­
gelsen var gunstig for projekternes vedkommende, 
nedlagde de pågældende virksomheder imidlertid mere 
end 2 400 stillinger i regionen inden for samme tidsrum. 
Dette førte til det resultat, at — selv med en meget velvillig 
vurdering af det antal arbejdspladser, der blev oprettet 
indirekte gennem underentrepriser — udgjorde antallet af 
oprettede arbejdspladser på tidspunktet for revisionen 
kun 50 % af den oprindelige målsætning for beskæftigel­
sen, når man henholder sig til det nettoantal arbejds­
pladser, de støttede virksomheder havde oprettet. 
8.55. Nettoantallet af oprettede arbejdspladser som 
følge af projekterne kan således afvige væsentligt fra 
bruttoantallet. På tilsvarende måde kan iværksættelsen af 
projekterne medføre tab af arbejdspladser i andre 
virksomheder i regionen, idet de støttede virksomheders 
konkurrenceevne skærpes. Der findes dog kun et meget 
begrænset materiale, der kan oplyse om forskellen mellem 
brutto- og nettooprettelsen af arbejdspladser, og som kan 
lægges til grund for en analyse heraf. 
Overensstemmelse mellem udbuddet af arbejdskraft i 
regionen og de oprettede arbejdspladser 
8.56. Skal målsætningerne for beskæftigelsen virkelig 
opfyldes, forudsætter det, at der tages hensyn til de særlige 
forhold på arbejdsmarkedet i de ugunstigt stillede 
regioner. I de analyser, som indgår i programmerne for 
regionaludvikling, fremhæves det ofte, at arbejds­
markedet er karakteriseret ved underbeskæftigelse af 
kvinder og ungdomsarbejdsløshed, især blandt unge uden 
væsentlige faglige kvalifikationer. Med hensyn til regio­
ner med en lang tradition for industrivirksomhed anføres 
det, at ældre arbejdstagere, der er beskæftiget ved 
industrier i tilbagegang, nødvendigvis må omskoles. 
118 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
8.57. I mange tilfælde er der ringe overensstemmelse 
mellem den form for arbejdskraft, der kræves i forbindel­
se med de støttede projekter, og det ovenfor beskrevne 
udbud. Ofte forholder det sig således, at den form for 
arbejde, der følger af de støttede projekter, ikke muliggør 
anvendelse af kvindelig arbejdskraft. Lovgivningen på 
det sociale område giver i visse tilfælde kun mulighed for 
anvendelse af kvindelig arbejdskraft om natten, når 
bestemte betingelser er opfyldt. 
8.58. Ungdomsarbejdsløsheden hænger ofte sammen 
med mangel på eller utilstrækkelige kvalifikationer. 
Mange virksomheder har faktisk noteret en række 
problemer, som skyldes de ansattes generelle erhvervsud­
dannelsesniveau, og som de må løse ved hjælp af interne 
erhvervsuddannelsesprogrammer. I øvrigt har virksom­
hederne meget ofte vanskeligt ved at finde arbejdskraft i 
de pågældende regioner med kvalifikationer, der ligger 
over gennemsnittet. I andre tilfælde, især i udprægede 
landbrugsområder, har arbejdstagerne vanskeligt ved at 
vænne sig til de begrænsninger, der er forbundet med 
beskæftigelse ved industrien. 
8.59. Omskolingen af ældre arbejdstagere g:iver anled­
ning til alvorlige problemer, som ikke altid kan løses ved 
hjælp af de disponible arbejdspladser, især ikke når de 
pågældende arbejdstagere tidligere var beskæftiget inden 
for sektorer, der i både faglig og social henseende var 
meget særprægede. 
Projekternes indirekte indvirkning på beskæftigelsen 
8.60. Projekterne kan indirekte få indvirkning på 
beskæftigelsen gennem deres multiplikatorvirkning i 
regionen og gennem de indtægter, de skaber. Kommissio­
nens sagsakter indeholder ingen oplysninger herom, men 
eftersom projekterne kun i begrænset omfang integreres i 
regionernes økonomi, må det antages, at de indirekte 
indvirkninger generelt er beskedne. 
8.61. Beskæftigelsen kan også påvirkes indirekte gen­
nem udviklingen af underentrepriserne, som omfatter 
servicefunktioner (transport, rengøring, vedligeholdelse, 
etc.) og aktiviteter, der er direkte forbundet med 
produktionen, idet virksomheden overdrager produk­
tionsfunktioner til en anden virksomhed. I ca. 70 % af 
tilfældene anvender de støttede virksomheder underen­
trepriser, men gennemgående vedrører underentrepris­
erne kun et begrænset antal arbejdspladser. 
8.62. I nogle tilfælde anvender virksomhederne ikke 
underentrepriser, men ansætter medarbejdere på kortva­
rige kontrakter, som fornyes alt afhængig af konjunktu­
rerne. Oprettelse af varige arbejdspladser 
8.63. Vurderingen af de oprettede arbejdspladser med 
henblik på at efterprøve, om de er af varig karakter, blev 
foretaget på grundlag af udviklingen inden for personalet 
fra tidspunktet for projektets afslutning og indtil 1988, da 
undersøgelsen fandt sted. Generelt set er beskæftigelsen i 
forbindelse med de støttede projekter steget, hvilket også 
skyldes den senere tids gunstigere konjunkturer, men de 
oprindelige målsætninger er dog stadig ikke opfyldt. 
Denne udvikling skyldes imidlertid bevægelser i forskel­
lige retninger. Trods produktivitetsstigninger lykkes det 
nogle virksomheder både at øge produktionen og antallet 
af ansatte. Andre må derimod til stadighed bestræbe sig 
på at rationalisere og begrænse nyansættelser mest 
muligt, selv om virksomhederne er så rentable, at 
produktionen kan fortsættes. 
8.64. I henhold til artikel 33 i Rådets forordning (EØF) 
nr. 1787/84 skal medlemsstaterne, så vidt det er muligt, 
inden tre år efter gennemførelsen af foranstaltninger 
finansieret af EFRU give Kommissionen meddelelse om 
arbejdspladser, der er oprettet eller opretholdt. Men kun i 
nogle medlemsstater (Frankrig, Forbundsrepublikken 
Tyskland og Italien) findes der bestemmelser om 
efterprøvelse af, om de oprettede arbejdspladser er af 
varig karakter. Disse bestemmelser finder anvendelse i 
forskelligt omfang, og de indhentede oplysninger udnyt­
tes ikke systematisk. 
Støttens betydning for beslutningen om at investere 
8.65. Som regel træffes beslutningerne om at investere i 
en region som afslutningen på en kompliceret proces, 
hvor der er taget hensyn til regionens geografiske 
beliggende, den erhvervsaktive befolknings karakteris­
tika, infrastrukturerne og de økonomiske og finansielle 
faktorer, som bl.a. omfatter regionalstøtten. I nogle 
regioner ledsages den offentlige støtte, hvortil der kan 
ydes bidrag fra EFRU, af andre, ikke uvæsentlige fordele, 
som indrømmes af medlemsstaterne. I andre tilfælde, især 
i forbindelse med projekter, der gennemføres af statsejede 
virksomheder, påvirkes beslutningerne i høj grad af 
politiske faktorer eller løfter om ordrer fra den offentlige 
sektor. Beslutningen om at oprette et datterselskab under 
en statsejet koncern i den kemiske sektor blev således i høj 
grad påvirket af de offentlige myndigheder, som på denne 
måde ønskede at kompensere for lukningen af et andet 
datterselskab under den samme koncern i samme region. 
Beslutningerne om at investere kan også blive påvirket i 
negativ retning af ikke særligt gunstige finansierings­
forhold. Dette har især betydning for lokale virksomhe­
der, som ikke har let ved at få adgang til de nationale 
kapitalmarkeder. I nogle tilfælde er den endelige beslut­
ning endog blevet truffet på grundlag af faktorer som 
regionens image og generelle fordele. 
8.66. I forbindelse med de gennemførte undersøgelser 
anførte kun et yderst begrænset antal virksomheder 
muligheden for at opnå offentlig støtte, hvortil der kan 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 119 
ydes bidrag fra EFRU, som en faktor af afgørende 
betydning for deres beslutning om at gennemføre 
projekterne. Den offentlige støtte betragtes faktisk ofte 
som ekstra støtte og i sjældnere tilfælde som en garanti, 
der letter adgangen til andre finansieringskilder. 
8.67. Kun enkelte virksomheder har givet udtryk for, at 
den offentlige støtte har spillet en rolle ved lokaliseringen 
af projektet. Støttens begrænsede betydning i denne 
forbindelse skyldes, at mere end halvdelen af projekterne 
er udvidelser, hvilket af tekniske og økonomiske grunde i 
høj grad begrænser mulighederne for at vælge lokaliserin­
gen. Med hensyn til nyoprettelser er et vist antal desuden 
sket på foranledning af økonomiske beslutningstagere i 
regionen, som ikke tager andre lokaliseringer i betragt­
ning. 
GENERELLE KONKLUSIONER 
8.68. Med hensyn til såvel udnyttelsen af produktions­
kapaciteten som rentabiliteten er resultaterne af de 
gennemgåede industriprojekter acceptable. Projekternes 
betydning for økonomien i regionen er dog fortsat 
begrænset alene til de støttede projekters direkte indvirk­
ninger. Hvad angår væksten, har projekterne ikke haft 
nogen nævneværdig stimulerende indvirkning på de 
økonomiske aktiviteter i regionen. Skal forskellene i den 
regionale udvikling mindskes, forudsætter det imidlertid, 
at projekterne får en større direkte eller indirekte 
indvirkning på den regionale vækst. 
8.69. I ét ud af to tilfælde overholdes overslagene 
vedrørende beskæftigelsen i forbindelse med projekterne 
ikke, og det samme gør sig ofte gældende også flere år 
efter udløbet af de givne frister på trods af en ret gunstig 
udvikling i konjunkturerne. De indirekte indvirkninger 
på beskæftigelsen er fortsat beskedne. Desuden er der 
ikke altid overensstemmelse mellem de oprettede arbejds­
pladser og de forhold, der kendetegner arbejdsmarkedet i 
regionen. 
8.70. Resultaterne er i øvrigt pyntede, idet de kun 
vedrører gennemførte projekter. Det har faktisk været 
nødvendigt helt at opgive en ikke ubetydelig del af de 
projekter, Kommissionen har godkendt. Der bør træffes 
foranstaltninger med henblik på at reducere antallet af 
sådanne tilfælde, som forhindrer en optimal udnyttelse af 
fællesskabsmidlerne, mest muligt. 
8.71. Dette forhold skyldes svaghederne ved de meto­
der, EFRU anvender til vurdering af projekterne, og det 
til trods for visse ændringer, der er sket i de senere år (15). 
Ved udvælgelsen bør der i større omfang tages hensyn til 
de regionale og sektorspecifikke forhold, projekterne skal 
(15) Jf. i denne forbindelse kapitel 6 i Revisionsrettens årsberet­
ning for regnskabsåret 1986. indpasses under, og til de problemer, projekterne skal 
medvirke til at løse. 
8.72. Reformen af strukturfondene (l6) åbner mulighed 
for — gennem fællesskabsstøtterammerne og de operatio­
nelle programmer, der følger heraf — at øge støttens 
indvirkning, idet der gives første prioritet til foranstalt­
ninger, der fremmer økonomien i regionen, og idet der 
foretages en samordning af Fællesskabets forskellige 
fonde og finansieringsinstrumenter. Reformen åbner i 
øvrigt mulighed for en bedre udnyttelse af de forskellige 
interventionsformer, der er fastlagt i de gældende 
forordninger. 
8.73. Reformen kan ligeledes åbne mulighed for en 
bedre balance mellem industriprojekter og infrastruktur­
investeringer. I den forbindelse bemærker Retten, at den i 
henhold til forordningen tilsigtede målsætning med en 
tildeling på 30 % af EFRU's midler til industriprojekter 
langt fra er opfyldt. I samtlige medlemsstater har der i den 
senere tid været tendens til en væsentlig nedgang i den del 
af støtten fra EFRU, der tildeles industrien, selv om 
Kommissionen til stadighed fremhæver denne støttes 
betydning (17). Kommissionen bør undersøge, hvordan 
EFRU's forvaltningsordninger fungerer på såvel fælles­
skabsplan som nationalt plan, med henblik på dels at 
fastslå de faktorer, som begrænser fremlæggelsen af 
industriprojekter, dels at mindske virkningerne heraf. 
8.74. Udvælgelsesmetoderne bør først og fremmest 
sigte mod meget nøje at fastslå, hvilket kvantitativt eller 
kvalitativt ekstra bidrag, projektet kan formidle til 
regionen, idet dette bidrag er den væsentligste berettigelse 
for intervention fra Fællesskabets side. Ved forundersø­
gelsen skal man prioritere de projekter, der har størst 
mulighed for at indgå i den økonomiske struktur i 
regionen og fremme dennes udviklingsmuligheder. 
8.75. Det er ikke tilstrækkeligt blot at forbedre 
udvælgelseskriterierne, der skal også gennemføres efter­
følgende analyser med henblik på at drage lære af de 
indvundne erfaringer. Men det er af afgørende betydning, 
at Kommissionen tager mere hensyn til det ellers 
fundamentale behov for en efterfølgende vurdering af de 
foranstaltninger, den har truffet. Retten har gentagne 
gange henledt opmærksomheden på dette behov i 
tidligere års- og særberetninger, og især i kapitel 6 i 
årsberetningen for regnskabsåret 1987, der omhandlede 
støtte til infrastrukturprojekterne. 
8.76. Den indsats, der skal gøres med henblik på at 
sikre, at industriprojekterne udvælges på en mere effektiv 
måde, og at deres indvirkning optimeres, skal ikke 
(!6) Rådets forordning (EØF) nr. 2052/88 af 24.6.1988 (EFT L 
185 af 15.7.1988, s. 9) og gennemførelsesbestemmelserne 
hertil, Rådets forordning (EØF) nr. 4254/88 af 19.12.1988 
(EFT L 374 af 31.12.1988, s. 15). 
(17) Tredje periodiske beretning fra Kommissionen om den 
sociale og økonomiske situation i Fællesskabets regioner, 
dok. KOM(87) 230, endelig udg. af 21.5.1987. 
120 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
koncentreres på fællesskabsplan. Kommissionen bør 
sørge for i stadigt større omfang at inddrage medlemssta­
terne i disse bestræbelser, og det kan bl.a. gøres i 
forbindelse med partnerskabsbegrebet, som skal udvikles 
som et led i fondsreformen. En sådan indsats er både 
nødvendig og vigtig, for finansieringen af projekterne skal i stadigt større omfang ske i forbindelse med 
overordnede programmer, hvis gennemførelse især 
påhviler medlemsstaterne. Det er derfor vigtigt, at 
Kommissionen udviser særlig opmærksomhed i forbin­
delse med disse programmer og gør alt for at sikre, at de 
bliver effektive. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
KAPITEL 9 
Den Europæiske Socialfond 
9.0. INDHOLD 
Specifikke foranstaltninger 
Indledning 
Ansøgninger om tilskud 
Behørig indgivelse af ansøgninger 
Tilskudsberettigelse 
Kriteriet om, at projekter skal være af fornyende karakter 
Undersøgelse af projekters effektivitet og udveksling af erfaringer 
Udvælgelse af projekter 
Gennemførelse og opfølgning af afgørelser 
Evaluering af resultater 
Konklusion 
Tilbagesøgning af uretmæssigt udbetalte beløb 
Indledende bemærkninger 
Bemærkninger om iværksættelsen af de praktiske foranstaltninger, der er 
foreslået i meddelelsen af 25. maj 1988 
Supplerende bemærkninger om fællesskabsprocedurerne 
Fællesskabets mangelfulde bestemmelser og forvaltning er årsagen til, at 
så omfattende beløb uretmæssigt er udbetalt som forskud 
Svagheder ved proceduren for tilbagesøgningen af uretmæssigt 
udbetalte beløb 
Konstatering af fordringer 
Garanti for forsvarlig gennemførelse af foranstaltninger 
Opgørelse, fremsendelse og opfølgning af debetnotaer 
Sagsforvaltning 
Indtægter, som kunne have været anvendt til gennemførelse af ESF-
tilskudsberettigede foranstaltninger 
Bemærkninger om de nationale procedurer 
Mangler ved de nationale procedurer vedrørende anmodninger om 
udbetaling af saldobeløb 
De ansvarlige nationale myndigheders tilsyn med projektgennemfø­
relsen og med for meget udbetalte beløb (før modtagelsen af 
debetnota) 
Forsinket betaling af udestående fordringer og manglende beta­
lingsevne hos de endelige modtagere af ESF-tilskud 
Konklusioner Punkt 
9.1 
9.1 
9.6 
9.7 
9.9 
9.9 
9.13 
9.15 
9.18 
9.25 
9.32 
9.33 
9.33 
9.42 
9.49 — 9.32 
— 9.5 
— 9.17 
— 9.8 
— 9.14 
— 9.12 
— 9.14 
— 9.17 
— 9.24 
— 9.31 
— 9.87 
— 9.41 
— 9.48 
— 9.70 
9.49 — 9.56 
9.57 
9.57 
9.62 
9.63 
9.67 
9.70 
9.71 
9.71 9.66 
9.61 
9.66 
9.69 
9.85 
9.72 
9.79 
9.86 — 9.78 
— 9.85 
— 9.87 
122 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
SPECIFIKKE FORANSTALTNINGER 
Indledning 
9.1. Revisionsretten behandlede i årsberetningen for 
regnskabsåret 1987 (punkt 7.10-7.55) forudgående under­
søgelser og modelforsøg, der i Den Europæiske Social­
fond (ESF) af 23. oktober 1983(0 er erstattet af 
specifikke foranstaltninger. Bevillingsrammen for speci­
fikke foranstaltninger er udvidet betydeligt, og tilskudde­
ne fra fonden kan således udgøre maksimalt 5 % af de 
samlede disponible bevillinger. 
9.2. Specifikke foranstaltninger defineres i artikel 3, stk. 
2, i Rådets afgørelse 83/516/EØF af 17. oktober 1983 om 
Den Europæiske Socialfonds opgaver som foranstalt­
ninger, der har til formål 
(a) »at fremme iværksættelsen af projekter af fornyende 
karakter i almindelighed inden for rammerne af et af 
Rådet vedtaget aktionsprogram«, eller 
(b) »at undersøge effektiviteten af projekter, som fonden 
yder tilskud til, og lette udvekslingen af erfaringer«. 
9.3. Regelgrundlaget og de administrative bestemmel­
ser er de samme for specifikke foranstaltninger som for 
andre foranstaltninger under ESF. Kun tidsrummet, for 
hvilket der kan ydes tilskud, varierer, idet der til 
specifikke foranstaltninger kan ydes tilskud for et tidsrum 
af højst 36 måneder (2), mens tilskud til andre foranstalt­
ninger under ESF ikke kan tildeles for et tidsrum, der er 
længere end et regnskabsår. Bestemmelserne om den 
direkte kontakt, som under den tidligere ordning med 
forudgående undersøgelser og modelforsøg skulle opret­
holdes mellem det initiativtagende organ og Kommissio­
nen, er ophævet. Kriteriet om, at en foranstaltning skal 
være af fornyende karakter, der var et kriterium for 
opnåelse af prioritet, er nu et kriterium for tilskudsberet-
tigelse. 
9.4. I perioden 1984-1988 afsattes der 612,9 mio ECU til 
specifikke foranstaltninger (kapitel 61). Kommissionen 
indgik forpligtelser for i alt 414,4 mio ECU eller 68 % af 
(•) Fondens vigtigste retsgrundlag er: 
(a) Rådets afgørelse 83/516/EØF af 17. oktober 1983 om 
Den Europæiske Socialfonds opgaver, EFT L 289 af 
22.10.1983, s. 38, 
(b) Rådets forordning (EØF) nr. 2950/83 af 17. oktober 
1983 om gennemførelse af afgørelse 83/516/EØF om 
Den Europæiske Socialfonds opgaver, EFT L 289 af 
22.10.1983, s. 1, 
(c) Kommissionens beslutning 83/673/EØF af 22. december 
1983 vedrørende forvaltningen af Den Europæiske 
Socialfond, EFT L 377 af 31.12.1983, s. 1. 
(2) Jf. artikel 4, stk. 2, i beslutning 83/673/EØF. de samlede disponible forpligtelsesbevillinger (jf. tabel 
9.1), fordelt på 1 518 godkendelser. Pr. 31. december 1988 
var der i forbindelse med disse godkendelser udbetalt 
180,1 mio ECU eller 50 % af de disponible betalingsbevil­
linger (jf. tabel 9.2). For en del af disse betalinger (5 mio 
ECU) blev der udstedt indtægtsordrer som følge af 
manglende eller delvis gennemførelse af visse projekter, 
og manglende anvendelse af en del af de godkendte 
tilskud førte til frigørelse af 30,5 mio ECU. Pr. 31. 
december 1988 androg de uindfriede forpligtelser således 
203,7 mio ECU (jf. tabel 9.3). 
9.5. Retten har foretaget stikprøverevision af specifikke 
foranstaltninger, som Kommissionen har godkendt siden 
1984, og i forbindelse med en række af disse foranstalt­
ninger foretaget revision på stedet. 
Tabel 9.1 — Specifikke foranstaltninger. 
Årlig anvendelse af forpligtelsesbevillinger 
(mio ECU) 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
1984-1988 i alt Regnskabsårets 
endelige disponible 
bevillinger (') 
85,08 
76,3 
124,8 
101,8 
116,07 
504,05 Forpligtelser 
indgået i 
løbet af 
regnskabsåret 
42,7 
72,8 
93,1 
98 
107,8 
414,4 
Kilde: Forvaltningsregnskabet. 
C1) Efter overførsel fra kapitel 61 til kapitel 60 af hhv. 58 mio ECU i 1985 
og 60 mio ECU i 1987 i form af uudnyttede forpligtelsesbevillinger til 
specifikke foranstaltninger lå udnyttelsesgraden for forpligtelsesbevil­
lingerne, disse overførsler medregnet, på hhv. 87 % og 66,6 %. 
Tabel 9.2 — Specifikke foranstaltninger. Årlig anvendelse af 
betalingsbevillinger 
(mio ECU) 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
1984-1988 i alt Regnskabsårets 
endelige disponible 
bevillinger (') 
25,6 
15,7 
51,5 
84,4 
147,1 
324,3 Betalinger 
12,9 
25 
31,9 
52 
58,3 
180,1 
Kilde: Forvaltningsregnskabet. 
(•) Efter overførsel i 1985 fra kapitel 61 til kapitel 60 af 20 mio ECU i 
form af uudnyttede betalingsbevillinger til specifikke foranstaltninger 
lå udnyttelsesgraden for betalingsbevillingerne på 56 %. Medregnes 
overførslen, lå udnyttelsesgraden på 52,3 %. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 123 
Tabel 9.3 — Specifikke foranstaltninger. Oversigt over uindfriede 
forpligtelser pr. 31.12.1988 
(mioECU) 
Forplig­
telsesår 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
1984-1988 i alt Uindfriede forpligtelser 
pr. 31.12.1988 
2,5 
22,5 
41,8 
61,6 
75,3 
203,7 
Kilde: System Eurada-ESF. 
Ansøgninger om tilskud 
9.6. Tre fjerdedele af de specifikke foranstaltninger 
løber over et tidsrum, der er længere end et regnskabsår, 
og Retten bemærker, at antallet af ansøgninger om 
tilskud til projekter, der løber over flere år, er flerdoblet. 
Sådanne ansøgninger vedrører dog til tider etårige 
uddannelsesprojekter, som gennemføres flere gange. 
Behørig indgivelse af ansøgninger 
9.7. Retten gjorde i årsberetningen for regnskabsåret 
1987 (punkt 7.10-7.55) opmærksom på, at kriterierne for 
behørig indgivelse af ansøgninger er upræcist formuleret i 
gennemførelsesbestemmelserne for ESF. Retten påpeger 
følgende: 
(a) De skemaer, som lægges til grund for godkendelses­
beslutningen, indeholder ikke tilstrækkeligt udførlige 
oplysninger til, at man kan vurdere, om ansøgninger­
ne om tilskud er i overensstemmelse med gældende 
EF-bestemmelser. Dette forhold gør sig specielt 
gældende for de finansielle oplysninger, der hverken 
er baseret på eller er opstillet som en regnskabs-
oversigt. 
(b) Disse skemaer er i øvrigt ikke altid korrekt og/eller 
fuldstændigt udfyldt. I talrige tilfælde anføres f.eks. 
ikke arten af den planlagte uddannelsesforanstalt­
ning eller de vigtigste fag, der indgår i uddannelses­
projektet. Hertil kommer, at der sjældent gives 
præcise oplysninger om, hvor stort et antal personer 
der har realistiske chancer for at finde beskæftigelse 
efter at have deltaget i et projekt. 9.8. Eftersom Kommissionen træffer beslutning om 
godkendelse og om udbetaling udelukkende på grundlag 
af det indsendte materiale, bør disse skemaer udfyldes 
meget omhyggeligt. Retten mener, at ansøgningerne om 
tilskud og anmodningerne om udbetaling af saldobeløb 
bør indeholde oplysninger om f.eks. den geografiske 
placering af de pågældende projekter eller indholdet af 
programmerne for erhvervsuddannelsesprojekterne. 
Tilskudsberettigelse 
Kriteriet om, at projekter skal være af fornyende 
karakter 
9.9. For specifikke foranstaltninger gælder ud over de 
kriterier for tilskudsberettigelse, som er fælles for alle 
foranstaltninger under ESF, også kriteriet om, at de skal 
være »af fornyende karakter«. Dette begreb er ikke 
præcist defineret, og derfor har Kommissionen et vidt 
skøn. Retten har konstateret, at et stort antal af de 
specifikke foranstaltninger, hvortil der ydes tilskud, er en 
videreførelse af forsøg, som endog kan have kørt over 
adskillige år — i reglen i andre regioner — eller af 
uddannelsesprojekter, som almindeligvis gennemføres af 
sagkyndige. Et stort antal specifikke foranstaltninger 
vedrører således dels virksomhedsetablering, dels anven­
delse af de nye informationsteknologier. Allerede under 
den tidligere ordning med forudgående undersøgelser og 
modelforsøg tegnede denne type erhvervsuddannelses­
projekter sig for størstedelen af ESF-tilskuddene. Når der 
ydes ESF-tilskud til virksomhedsetablering, igangsætter 
denne procedure de samme grunduddannelsesprogram­
mer, uanset region, land eller målgruppe. I øvrigt tilbydes 
de fleste af disse grunduddannelser i forvejen. 
9.10. Det fornyende aspekt ved projekterne er således 
en ændring af den geografiske placering (Kommissionen 
har f.eks. flere år i træk godkendt ét og samme projekt, 
der hvert år blev forelagt med fuldstændig enslydende 
beskrivelse, kun den geografiske placering var hvert år 
ny), hvorimod uddannelsesprojekterne i sig selv er så 
almene, at gennemførelsen af dem uddelegeres. 
9.11. Tilsvarende gør sig gældende med hensyn til 
indføring i brugen af edb og i maskinsprog. Den 
fornyende karakter består f.eks. i, at Kommissionen har 
angivet projektdeltagernes uddannelsesniveau eller 
manglende skolekundskaber, eller initiativtagernes man­
gel på erfaring inden for uddannelsesområdet. 
9.12. Det er hovedsagelig af økonomiske grunde, at 
medlemsstaterne forelægger projekter i form af specifikke 
124 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
foranstaltninger. Af de samlede bevillinger under kapitel 
61 er nemlig så store bevillinger forblevet disponible, at 
projekter godkendt som specifikke foranstaltninger ikke 
vil blive omfattet af sådanne nedskæringer, som tilfældet 
er generelt med andre ESF-tilskud. 
Undersøgelse af projekters effektivitet og udveksling af 
erfaringer 
9.13. I henhold til artikel 3, stk. 2, andet led, i Rådets 
afgørelse 83/516/EØF (3) er et yderligere kriterium for 
tilskudsberettigelse, at foranstaltningerne iværksættes 
med det formål »at undersøge effektiviteten af projekter, 
som fonden yder tilskud til, og lette udvekslingen af 
erfaringer«. 
9.14. Siden 1984 har disse kriterier kun i meget få 
tilfælde ligget til grund for beslutninger orn ydelse af 
tilskud fra ESF til specifikke foranstaltninger. Kommis­
sionen kan i henhold til artikel 5, stk. 3, i ovennævnte 
afgørelse (3) tage initiativ til, at der ydes tilskud fra 
fonden, som dækker de samlede tilskudsberettigede 
udgifter til foranstaltninger, der iværksættes med henblik 
på at undersøge effektiviteten af de projekter — 
omfattende såvel generelle som specifikke foranstalt­
ninger — hvortil fonden har ydet tilskud. Kommissionen 
har imidlertid ikke taget denne bestemmelse i anvendelse. 
Udvælgelse af projekter 
9.15. Kommissionen har i perioden 1984-1988 udstedt 
en række retningslinjer for forvaltningen af ESF indehol­
dende et samlet regelsæt for udvælgelse af projekter, men 
for så vidt angår de specifikke foranstaltninger har det 
ikke været nødvendigt at tage disse regler i anvendelse. 
Der er truffet godkendelsesbeslutning for samtlige sager, 
der er registreret som behørigt indgivet og tilskudsberetti­
gede, idet der har været tilstrækkelige disponible 
bevillinger. 
9.16. I disse retningslinjer har Kommissionen således 
fastsat som udvælgelseskriterium for specifikke foran­
staltninger, at de højst må berøre 100 personer. Retten 
henviser til, at fra 1984 til 1988 omfatter godkendelses-
(3) Rådets afgørelse 83/516/EØF af 17. oktober 1983 om Den 
Europæiske Socialfonds opgaver, EFT L 289 af 22.10.1983, 
s. 38. beslutningerne vedrørende foranstaltninger, der berører 
mere end 100 personer, over en tredjedel af det samlede 
antal personer, der er omfattet af specifikke foranstalt­
ninger (en enkelt specifik foranstaltning berørte f.eks. 
8 000 personer). I beretningerne om ESF's virksomhed (4) 
bemærker Kommissionen i øvrigt, at der er foretaget en 
kunstig opdeling af visse projekter i flere foranstaltninger 
med henblik på at opfylde kriteriet om højst 100 
deltagere. Havde Kommissionen undladt at imødekom­
me de ansøgninger om tilskud, som berørte mere end 100 
personer, var over 50 mio ECU forblevet uudnyttet, og 
udnyttelsesgraden for forpligtelsesbevillingerne var faldet 
fra 68 % til 59 %. 
9.17. Retten har i forbindelse med sin gennemgang af 
sagerne bemærket, at specifikke foranstaltninger vedrø­
rer meget forskellige områder. Meget skematisk kan de 
fordeles på følgende to typer: 
(a) Uddannelser inden for ny teknologi, dvs. projekter, 
som først og fremmest tager sigte på tilførelse af nye 
faglige elementer og et (ofte højt) uddannelsesniveau. 
Adgang til denne type uddannelser forudsætter 
betydelige midler, og de institutioner, som påtager sig 
at meddele denne undervisning, har en struktur, der 
sikrer disse uddannelsers videreførelse. Disse foran­
staltninger kan blive eller bliver på et senere tidspunkt 
finansieret over en anden ESF-budgetpost, hvilket er 
yderligere et bevis for, at denne type ESF-foranstalt-
ninger ikke er specifik. 
(b) Et betydeligt antal delprojekter, der som oftest ikke 
kommer noget ud af, og som ikke engang vil kunne 
følges op. Sådanne aktioner vedrører dårligt stillede 
målgrupper, dvs. sociale tabere eller marginalgrup­
per. Disse grupper kendetegnes ligeledes ved, at de 
sjældent er homogene. Som følge heraf anvendes en 
betydelig del af de midler, der er afsat til sådanne 
aktioner — og somme tider samtlige afsatte midler — 
til at rette op på mangelfuld skoleuddannelse, eller i 
visse tilfælde erstatte manglende skoleuddannelse, i 
stedet for til erhvervsuddannelsesprojekter. 
(4) Beretninger om Den Europæiske Socialfonds virksomhed: 
(a) Trettende beretning vedrørende regnskabsåret 1984, 
dok. KOM(85) 508 endelig udg. af 17.10.1985, 
(b) Fjortende beretning vedrørende regnskabsåret 1985, 
dok. KOM(86) 583 endelig udg. af 10.11.1986, 
(c) Femtende beretning vedrørende regnskabsåret 1986, 
dok. KOM(87) 732 endelig udg. af 5.2.1988, 
(d) Sekstende beretning vedrørende regnskabsåret 1987, 
dok. KOM(88) 701 endelig udg. af 2.12.1988. 
Det oplyses i nogle af disse beretninger, at et vist antal 
tilskudsansøgninger er blevet overført til andre tilskudsom-
råder. Se navnlig fjortende beretning, s. 96, punkt G. 1, andet 
afsnit, og femtende beretning, s. 93, punkt 5.1, andet afsnit. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 125 
Gennemførelse og opfølgning af afgørelser 
9.18. Rettens revision af et udsnit af specifikke 
foranstaltninger (25 %) viser mangler, der går igen inden 
for alle sagskategorier. Disse mangler, som Retten 
tidligere har gjort opmærksom på (5), vedrører følgende 
forhold: 
(a) vanskelighederne ved på grundlag af sagsakterne at 
vurdere, om udgifter og projektdeltagere er tilskuds­
berettigede, 
(b) medregning af ikke-tilskudsberettigede udgifter, 
(c) medlemsstaternes manglende opfølgning af projekt­
deltagernes beskæftigelsessituation efter deltagelse i 
et erhvervsuddannelsesprojekt, 
(d) svagheder ved selve udformningen af attesteringen af 
de faktiske og regnskabsmæssige oplysninger i 
anmodningerne om udbetaling af saldobeløb. 
9.19. Hertil skal føjes det manglende tilsyn med 
specifikke foranstaltninger, hvis gennemførelse strækker 
sig over mere end 12 måneder. Kommissionen kontrol­
lerer alene gennemførelsen af et projekt, når medlemssta­
terne anmoder om udbetaling af et yderligere forskud. 
Inden udbetalingen af et yderligere forskud skal med­
lemsstaterne nemlig attestere, at halvdelen af en foran­
staltning er gennemført på de i godkendelsesbeslutningen 
fastlagte betingelser (6). Kommissionens godkendelses­
beslutninger er meget kortfattede og udgør sjældent mere 
end to-tre linjers beskrivelse af arten af den godkendte 
foranstaltning. Der foreligger således ingen oplysninger 
om projekternes forløb, førend Kommissionen modtager 
anmodningen om udbetaling af saldobeløb eller doku­
mentation for udbetalte forskud, og medlemsstaterne 
giver ingen begrundelse for eventuel opgivelse af et 
projekt. Mangedoblingen af de beløb, der frigøres i 
forbindelse med afviklingen af sager, vidner om manglen­
de overensstemmelse mellem de faktisk gennemførte 
projekter og de oprindelige overslag, som fremgår af 
tilskudsansøgningerne. 
9.20. Retten har bemærket svagheder ved edb-behand-
lingen. Kommissionen udnytter kun i begrænset omfang 
sit edb-udstyr i forvaltningen af ESF-sager. Kun 
regnskabsoplysninger i ansøgninger om tilskud indlæses i 
filerne, og det er derfor ikke muligt via edb at få et samlet 
overblik over de behandlede sager (7). I øvrigt foretager 
(5) Revisionsrettens særberetning nr. 1/88 om procedurer og 
ordninger på EF-plan og nationalt plan for forvaltningen af 
Den Europæiske Socialfond, EFT C 126 af 16.5.1988. 
(6) Jf. artikel 5, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2950/83. 
C) F.eks. er punkt 10 i bilag 1 til beslutning 83/673/EØF, hvor 
det kan oplyses, om »der ydes tilskud fra flere forskellige 
fællesskabsinstrumenter«, ikke indlæst i ESF's edb-fil. Kommissionen kun en formel kontrol af de data, 
medlemsstaterne fremsender på magnetbånd. Det er 
således i visse tilfælde f.eks. ikke muligt via filen over 
ESF-tilskudsmodtagere at opgøre, hvor stort et antal 
foranstaltninger ét enkelt organ har iværksat. I udbeta-
lingsfilerne registreres finansielle transaktioner kun i 
nationale valutaer. Hertil kommer, at regnskabsoplysnin­
gerne for 1984 ikke er blevet ajourført siden maj 1988, selv 
om mange sager endnu ikke var afsluttet pr. 31. december 
1988. 
9.21. De elementære edb-data, der er adgang til, giver 
kun et meget teoretisk billede af, hvorledes omkostnin­
gerne ved uddannelsesprojekter er struktureret. Disse tal 
er alene beregnet på grundlag af regnskabsoplysninger i 
tilskudsansøgningerne. Efter afslutningen af et projekt 
foretages der hverken en analyse eller en sammenholdelse 
af de faktiske omkostninger. Herved kunne man beregne, 
hvor stor en andel af de samlede ESF-tilskud, uddannel­
sessektoren som sådan tegner sig for. For samtlige 
specifikke foranstaltninger, hvortil der siden 1985 er 
foretaget endelig udbetaling, fordeler omkostningerne sig 
som følger: 
(a) erhvervsuddannelse (tilrettelæggelse, gennemførelse 
og administration af kurser, erhvervsvejledning og 
videreuddannelse af lærerpersonale) 48,1 % 
(b) løn eller godtgørelse til deltagere 30,1 % 
(c) kost og logi samt rejseudgifter 18,5 % 
(d) udgifter til effektivitetsundersøgelser og erfarings­
udveksling 1,5 % 
(e) afskrivninger 1,4 % 
(f) andet (revalidering og andre former for hjælp) 0,4 % 
9.22. Hen ved en femtedel af ansøgningerne om tilskud 
fra fonden til specifikke foranstaltninger beskriver det 
pågældende projekt som en effektivitetsundersøgelse og/ 
eller udveksling af erfaringer. I anmodningerne om 
udbetaling af saldobeløb er disse to karakteristika 
imidlertid ofte ikke anført. 
9.23. Kommissionen har medtaget ovennævnte to 
begreber i retningslinjerne fra 1984, men uden at definere 
dem. Indholdsmæssigt varierer disse foranstaltninger 
derfor betydeligt, når de iværksættes. Effektivitets-
undersøgelserne består således oftest i de tests, der 
gennemføres ved afslutningen af et projekt, men kan også 
omfatte administrationsudgifter til et koordinerings­
udvalg. I udgifterne til erfaringsudvekslinger indgår 
projektdeltagernes rejseudgifter uden for Fællesskabet. 
9.24. Effektivitetsundersøgelser og erfaringsudveks­
linger kunne have givet resultater, hvis Kommissionen 
havde varetaget andre end rent administrative opgaver i 
forbindelse med de sagsakter, medlemsstaterne frem­
sender. I adskillige tilfælde kunne Kommissionen have 
etableret kontakt mellem initiativtagerne og ansporet 
dem til at samordne mål, midler og resultater. F.eks. er 
der ydet tilskud til adskillige projekter vedrørende 
uddannelse under anvendelse af edb eller uddannelse via 
tv-anlæg, og tilskuddene er i visse tilfælde ydet samtidig, 
uden at man har etableret kontakt mellem de pågældende 
initiativtagere, selv om de i visse tilfælde udøvede 
virksomhed i samme by. 
126 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Evaluering af resultater 
9.25. Retten bemærker, at der stadig ikke er indført en 
ordning til evaluering af foranstaltninger, som modtager 
tilskud fra ESF, hverken en generel evalueringsordning 
eller en forsøgsordning for specifikke foranstaltninger. 
9.26. Kommissionen har dog siden 1984 taget en række 
initiativer på dette område. I de ovenfor anførte 
retningslinjer gives der prioritet til specifikke foranstalt­
ninger med efterfølgende evaluering. Kommissionen 
omtaler i sine beretninger for regnskabsårene 1984 og 
1985 om ESF's virksomhed (8) de hovedemner, den har 
koncentreret sig om at analysere. Den undersøger på 
grundlag af stikprøver en række grundlæggende uddan­
nelser og kompetencegivende erhvervsuddannelser, uden 
dog at drage brugbare konklusioner. I de efterfølgende 
årsberetninger om ESF's virksomhed henvises der ikke 
længere til disse analyser og undersøgelser. 
9.27. Rettens konklusioner vedrørende specifikke for­
anstaltninger ligger meget tæt op ad dens konklusioner 
vedrørende forudgående undersøgelser og modelforsøg. 
En del af de disponible bevillinger under kapitel 61 
henstår uudnyttet, selv om der endnu ikke er fastlagt en 
metode til evaluering af ESF's interventioner, og selv om 
det stadig er medlemsstaterne, der afgør, hvilke foran­
staltninger der gennemføres på erhvervsuddannelsesom­
rådet. 
9.28. Der udarbejdes en beretning om hver specifik 
foranstaltning. Kvaliteten og længden af disse beret­
ninger er varierende, og der findes intet sammendrag af 
dem. Fordelen ved at samle de erfaringer, man har høstet 
af et stort antal ensartede uddannelsesprojekter, reduce­
res til et minimum som følge af, at der lægges for stor vægt 
på detaljerede oplysninger om målgruppernes særlige 
problemer (den væsentligste erfaring er, at målgruppernes 
største handicap er deres uensartethed, som samtidig er 
den væsentligste medvirkende årsag til, at et brugbart 
resultat ikke kan udnyttes). 
9.29. Siden 1984 har årsberetningen om ESF's virksom­
hed indeholdt en generel beskrivelse af de specifikke 
foranstaltninger, som ESF har godkendt. I disse beret­
ninger anføres det imidlertid ikke, hvilke mål der er 
opfyldt ved de gennemførte foranstaltninger, eller hvilke 
resultater ESF-tilskuddene har bidraget til med hensyn til 
projekternes indhold og metode, eller med hensyn til 
tilrettelæggelse af uddannelsesforløb og erhvervsvejled­
ning. 
9.30. For initiativtagere inden for det sociale område, 
der modtager tilskud fra ESF til specifikke foranstalt­
ninger, er der en række behov, som ikke kan opfyldes 
alene gennem tilskud. En stor del af de specifikke 
foranstaltninger gennemføres af foreninger, der arbejder 
(8) Trettende Beretning om Den Europæiske Socialfonds 
Virksomhed, s. 94, punkt V, »Effektiviteten af tilskuddene 
fra fonden«. 
Fjortende Beretning om Den Europæiske Socialfonds 
Virksomhed, s. 103 og s. 108, punkt V. uden gevinst for øje, eller af organer, som hverken har den 
nødvendige infrastruktur til eller praktisk erfaring i 
formidling af erhvervsuddannelse. Disse initiativtagere 
har et grundlæggende behov for »know-how«, for 
udveksling af erfaringer, for kommunikation og for råd 
og vejledning. Kommissionen har intet gjort for at 
imødekomme dette behov. Denne forsømmelighed er 
beklagelig, al den stund Kommissionen råder over alle 
tekniske hjælpemidler til at iværksætte og formidle 
samråd mellem initiativtagere såvel på regionalt, interre­
gionalt som tværnationalt plan, og en betydelig del af 
bevillingerne til specifikke foranstaltninger henstår 
uudnyttet. 
9.31. I sit svar til bemærkningerne i Rettens årsberet­
ning for regnskabsåret 1987 udtalte Kommissionen 
(punkt 7.20-7.25): »Imidlertid gik man i forbindelse med 
reformen af Socialfonden fra 1984 bort fra kontraktsy­
stemet. På baggrund af de vanskeligheder, der har været 
tale om, har Kommissionen besluttet at gå bort fra 
forvaltning af enkeltprojekter og over til forvaltning af 
programmer«. Kommissionen har i løbet af de fem år, 
hvor der har været iværksat et voksende antal specifikke 
foranstaltninger, ikke været i stand til at udarbejde eller 
fremlægge konkrete forslag til sikring af en mere effektiv 
udnyttelse af ESF-tilskud inden for områderne beskæfti­
gelse og erhvervsuddannelse. Kommissionen har ikke 
gjort brug af de foreliggende muligheder for at iværksætte 
forsøg i begrænset målestok med forvaltning af program­
mer. Fra 1989 skal den imidlertid uden forudgående 
erfaring generelt anvende en sådan ordning. 
Konklusion 
9.32. De konklusioner, Retten har draget i årsberet­
ningen for regnskabsåret 1987 (punkt 7.55) om forud­
gående undersøgelser og modelforsøg, kan også gælde for 
specifikke foranstaltninger. Retten skal herudover påpe­
ge følgende forhold: 
(a) Som følge af overskydende disponible bevillinger er 
retningslinjerne ikke taget i anvendelse ved projekt­
udvælgelsen. Fonden har stadig overskydende midler 
trods godkendelse af projekter, som på grund af det 
store antal deltagere (over 100 personer) overskrider 
den grænse, der er fastlagt for specifikke foranstalt­
ninger. 
(b) Kommissionen har ikke som anført i svaret til 
Rettens bemærkninger vedrørende regnskabsåret 
1987 (punkt 7.20-7.25) anstillet forsøg med forvalt­
ning af programmer. 
(c) Kriterierne for tilskudsberettigelse er ikke fastlagt 
formelt, og følgelig har Kommissionen et vidt skøn. 
ESF blev taget i anvendelse i 1984, men endnu fem år 
efter er kriteriet »af fornyende karakter« ikke fastlagt 
formelt. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 127 
(d) Eftersom dette kriterium ikke er formelt fastlagt, står 
det initiativtagere i for høj grad frit for at tilpasse 
deres ansøgninger om tilskud efter den terminologi, 
Kommissionen anvender, og det kan ikke umiddel­
bart efterprøves, om ansøgningerne opfylder gælden­
de krav. I sagsakterne indgår der nemlig ikke 
elementer, hvorpå de faktiske forhold kan efterprø­
ves. 
(e) Det er ikke muligt på grundlag af sagsakterne at 
foretage en cost/benefit-analyse af de foreslåede 
foranstaltninger og en evaluering af afsluttede 
foranstaltninger. 
(f) En væsentlig del af de bevillinger, der er afsat til 
specifikke foranstaltninger, henstår uudnyttet. Der 
foretages ikke evaluering af ESF's interventioner, og 
der udarbejdes især ikke en kort beretning om forsøg 
iværksat med specifikke foranstaltninger indeholden­
de konklusioner, der kan drages nytte af i praksis. bevilgede tilskud enten på den dato, der er anført for 
foranstaltningernes påbegyndelse, eller umiddelbart efter 
datoen for godkendelsesbeslutningen, såfremt denne dato 
ligger efter datoen for foranstaltningernes påbegyndelse. 
Under den tidligere fond(n) kunne der udbetales et 
forskud, når den pågældende medlemsstat attesterede, at 
foranstaltningen var påbegyndt, og — med henblik på 
udbetaling af yderligere forskud på 30 % — at halvdelen 
af foranstaltningen var gennemført. Såfremt de planlagte 
foranstaltninger ikke gennemføres, eller foranstaltninger­
ne gennemføres delvis uden fuldstændig udnyttelse af det 
udbetalte forskud, eller der gennemføres foranstaltninger 
som ikke er i overensstemmelse med godkendelsesbeslut­
ningen, eller såfremt dokumentation for afholdte udgifter 
fremsendes for sent, påhviler det Kommissionen at 
tilbagesøge hele eller en del af forskuddet. Derefter skal 
den anvisningsberettigede konstatere Kommissionens 
krav og udstede indtægtsordrer for de konstaterede 
fordringer. 
9.34. Inden for rammerne af ESF af 1. januar 1978 (12) 
udbetaltes der i alt ca. 6 800 mio ECU til godkendte 
foranstaltninger, og heraf andrager uretmæssigt udbetal­
te forskud ca. 150 mio ECU. 
(g) Uddannelsestilbuddene opfylder stadig ikke de 
kvalifikationskrav, arbejdsmarkedet stiller, og som i 
øvrigt stilles i forbindelse med udbredelsen af 
avanceret teknologi på uddannelsesområdet. 
TILBAGESØGNING AF URETMÆSSIGT 
UDBETALTE BELØB 
Indledende bemærkninger 
9.33. Under ESF af 23. oktober 1983 (9), som blev 
ophævet ved Rådets forordning af 19. december 1988 (10), 
udbetales der automatisk et forskud på 50 % af det 
(9) Fondens vigtigste retsgrundlag er: 
(a) Rådets afgørelse 83/516/EØF af 17. oktober 1983 om 
Den Europæiske Socialfonds opgaver, EFT L 289 af 
22.10.1983, s. 38, 
(b) Rådets forordning (EØF) nr. 2950/83 af 17. oktober 
1983 om gennemførelse af afgørelse 83/516/EØF om 
Den Europæiske Socialfonds opgaver, EFT L 289 af 
22.10.1983, s. 1, 
(c) Kommissionens beslutning 83/673/EØF af 22. december 
1983 vedrørende forvaltningen af Den Europæiske 
Socialfond, EFT L 377 af 31.12.1983, s. 1. 
(10) Rådets forordning (EØF) nr. 4255/88 af 19. december 1988 
om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 
2052/88 for så vidt angår Den Europæiske Socialfond, EFT 
L 374 af 31.12.1988, s. 21. 9.35. Tabel 9.4 viser, at nye fordringer konstateret i 
1988 i forbindelse med foranstaltninger godkendt før 
1984 kun andrager 0,1 mio ECU. Heraf kan udledes, at 
Kommissionen i forbindelse med den afvikling af 
»fortidens byrder«, den har gennemført i 1986 og 1987 — 
og hvorom Retten fremsatte bemærkninger i punkt 7.56-
7.62 i årsberetningen for regnskabsåret 1987 — ikke blot 
har indfriet så at sige samtlige uindfriede forpligtelser 
vedrørende ESF af 1. januar 1978, men også i fuldt 
omfang har konstateret samtlige fordringer i forbindelse 
med disse uindfriede forpligtelser. 
9.36. Fonden af 23. oktober 1983 er, som det fremgår af 
tabel 9.4, 9.5 og 9.6, kendetegnet ved, at der er sket en 
ganske betydelig stigning i uretmæssigt udbetalte forskud 
til projekter. Baggrunden for denne udvikling er især, at 
der automatisk er udbetalt et forskud på 50 % af det 
bevilgede tilskud. 
9.37. De konstaterede fordringer er først fra og med 
1986 nået op på en størrelsesorden af betydning. Det 
skyldes, at medlemsstaterne skal overholde en frist på ti 
måneder efter regnskabsårets afslutning for indgivelse af 
anmodninger om udbetaling af saldobeløb (13) og en frist 
på tretten måneder for indsendelse af dokumentation for 
afholdte udgifter, hvortil ESF har udbetalt forskud (14). 
Denne ordning medfører, at en væsentlig del af de 
fordringer, der konstateres i løbet af et regnskabsår, 
(n) Rådets afgørelse 71/66/EØF af 1. februar 1971 om reformen 
af Den Europæiske Socialfond, som ændret ved Rådets 
afgørelse 77/801/EØF, EFT L 337 af 21.12.1977, s. 8, og 
Rådets forordning (EØF) nr. 2396/71 af 1. februar 1971 om 
reformen af Den Europæiske Socialfond, som ændret ved 
Rådets forordning (EØF) nr. 2893/77, EFT L 337 af 
21.12.1977, s. 1. 
(12) Denne fond ophævedes ved artikel 9, stk. 2, i afgørelse 
83/516/EØF. 
(!3) Artikel 6, stk. 1, i beslutning 83/673/EØF. 
(14) Artikel 6, stk. 2, i beslutning 83/673/EØF. 
128 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 9.4 — Fordringer konstateret i 1988 
(mio ECU) 
Reference­
regnskabsår 
Regnskabsår 
før 1984 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
lait Fordringer 
konstateret 
i 1988 
vedrørende forskud 
udbetalt på 
grundlag af 
godkendelses­
beslutninger 
fra reference­
regnskabsåret (') 
0,1 
3,7 
20,7 
89,8 
37,0 
1,5 
152,8(2) Heraf tilbagebetalt 
i 1988 (') 
0,1 
2,2 
4,8 
51,6 
22,5 
0,9 
82,1 
Kilde: Konto 6150 i forvaltningsregnskabet (indtægter) og genanvendel-
seskonto 479001. 
(>) Heri ikke medregnet saldoen pr. 31.12.1988 for indtægter opført på 
kontoen »diverse indtægter, der skal konteres« (24,3 mio ECU). 
(2) Af et samlet beløb på 70,7 mio ECU (152,8 mio ECU - 82,1 mio 
ECU), der ikke var tilbagebetalt pr. 31.12.1988, er der udstedt 
indtægtsordrer vedrørende 57,3 mio ECU, for hvilke forfaldsdagen 
ikke er overholdt. 
Tabel 9.5 — Fordringer konstateret i løbet 
af referenceregnskabsåret 
(mio ECU) 
Referenceregnskabsår 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 Konstaterede fordringer 
16,1 
57,3 
154,3 
168,6 
152,8 
Kilde: Tal fra forvaltningsregnskabet (konto 6150 — indtægter) for 
referenceregnskabsåret, og for regnskabsåret 1988 tal fra konto 
479001. 
vedrører forskud udbetalt til foranstaltninger godkendt 
to år tidligere. En betydelig del af de fordringer, der svarer 
til forskud udbetalt til foranstaltninger godkendt i 
regnskabsåret 1984, er således blevet konstateret i 1986. 
Det fremgår af tabel 9.4, at tilsvarende gør sig gældende 
for fordringer, der svarer til forskud udbetalt til 
foranstaltninger godkendt i regnskabsåret 1986. 
9.38. Tabel9.4 og 9.7 viser, at der fortsat går lang tid, fra 
en fordring opstår, til den indkasseres, og at forfaldsda­
toen ikke altid overholdes. Retten skal endvidere påpege 
følgende forhold: 
(a) Tabel 9.6 viser, at forskud, der giver anledning til 
anmodning om tilbagebetaling af hele beløbet, andrager et betydeligt beløb. Pr. 31. december 1988 
udgjorde det gennemsnitlige tidsrum — beregnet på 
et repræsentativt udsnit — fra udbetalingen af 
forskuddet til datoen for tilbagebetalingen ca. 30 
måneder for udbetalinger, der vedrørte foranstalt­
ninger godkendt i 1984 og 1985. Et betydeligt antal af 
disse fordringer var endnu ikke indfriet pr. denne 
dato. Betalingsfristerne varierer i øvrigt fra medlems­
stat til medlemsstat. 
(b) Det fremgår af tabel 9.7, at for så vidt angår 
udestående fordringer pr. 1. januar 1988, som endnu 
ikke var indkasseret pr. 31. december 1988, var de 
største debitormedlemsstater — anført efter fordrin­
gens omfang — Italien, Det Forenede Kongerige, 
Belgien, Nederlandene og Frankrig. 
(c) Beregninger foretaget på grundlag af et repræsenta­
tivt udsnit af udstedte indtægtsordrer (2 100 sager) 
viser, at ca. 40 % af de konstaterede fordringer bliver 
indfriet inden for de i debetnotaerne fastlagte frister, 
og at ca. 25 % af de udestående fordringer ikke er 
indfriet et år eller mere efter forfaldsdagen. 
9.39. Tabel 9.8 viser, at Kommissionen fortsat bogfører 
et betydeligt antal tilbagebetalte beløb på kontoen 
»diverse indtægter, der skal konteres«. Baggrunden 
herfor er, at Kommissionen ikke har kunnet identificere 
beløbene, da de blev indbetalt, eller at der ikke er blevet 
konstateret en til de pågældende beløb svarende fordring. 
9.40. Retten har i 1988 især koncentreret sin revision om 
uretmæssigt udbetalte forskud inden for rammerne af 
ESF af 23. oktober 1983 og tilbagebetalingerne af disse 
forskud. Revisionen er foretaget dels på grundlag af en 
undersøgelse og en analyse af EF-procedurer og nationale 
procedurer, dels på grundlag af en repræsentativ 
stikprøve af de pågældende sager. Retten har i forbindelse 
med sin analyse af de nationale gennemførelsesbestem­
melser aflagt revisionsbesøg i Belgien, Danmark, For­
bundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Italien, Irland, 
Nederlandene og Det Forenede Kongerige. 
9.41. Finansinspektøren har i løbet af regnskabsåret 
1987 gennemført en speciel revision af ESF's indkassering 
af fordringer. Kommissionen fik herefter forelagt en 
meddelelse udarbejdet af kommissæren med ansvar for 
Generaldirektoratet for Finanskontrol i samarbejde med 
kommissæren med ansvar for Generaldirektoratet for 
Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Uddannelse (15). 
Meddelelsen indeholdt finansinspektørens konklusioner 
af revisionen og en række forslag til foranstaltninger. 
Meddelelsen blev vedtaget den 25. maj 1988 ved skriftlig 
procedure, hvorved de ansvarlige tjenestegrene i GD V, 
regnskabsføreren og finansinspektøren fik i opdrag at 
iværksætte en række praktiske foranstaltninger, som er 
beskrevet i meddelelsen. Retten tillægger iværksættelsen 
af disse foranstaltninger særlig betydning. 
('5) Dok. SEC(88)752-E/618/88. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 129 
Tabel 9.6 — Fordringer konstateret før 31. december 1988 (]) vedrørende ESF af 23. oktober 1983 
År 
1984 
1985 
1986 
1987 
lait Godkendelser 
Antal (2) 
2 568 
3 775 
4 760 
7 061 
18 164 (mio ECU) (3) 
1 854,3 
2 188,5 
2 523,0 
3 523,6 
10 089,4 Forskud 
på grundlag af 
godkendelser fra 
referenceåret 
(mio ECU) (3) 
880,1 
1 032,7 
1 253,8 
1 748,7 
4 915,3 Godkendelser i forbindelse 
med hvilke der 
er konstateret 
fordringer 
Antal (4) 
1 338 
1 388 
1 392 
803 
4 921 % 
52,1 
36,8 
29,3 
11,4 
27,1 Fordringer 
konstateret 
vedrørende 
godkendelser 
fra 
referenceåret 
(mio ECU) (5) 
121 
128 
125 
40 
414 Godkendelser i forbindelse 
med hvilke det 
samlede forskud skal 
tilbagebetales 
Antal (2) 
420 
650 
754 
484 
2 308 (mio ECU) (5) 
21,0 
42,9 
45,9 
21,0 
130,8 
(') Som følge af de procedurer, der anvendes i forbindelse med anmodninger om udbetaling af saldobeløb, og sagsbehandlingen kan der forventes en 
stigning i løbet af 1989 med hensyn til konstaterede fordringer vedrørende godkendelser fra 1986 og navnlig en betydelig stigning i konstaterede 
fordringer vedrørende godkendelser fra 1987. Konstaterede fordringer vedrørende godkendelser fra 1988 andrager endnu kun 1,5 mio ECU 
(jf. tabel 9.4). 
(2) Tal fra system Eurada-ESF. 
(3) Kilde: Forvaltningsregnskabet for referenceregnskabsåret. 
(4) Tal fra system Eurada-ESF og fra perioderegnskaberne — løbende regnskabsår. 
(5) Tal fra perioderegnskaberne — løbende regnskabsår — pr. 31.12 i referenceregnskabsåret. 
Bemærkninger om iværksættelsen af de 
praktiske foranstaltninger, der er foreslået i 
meddelelsen af 25. maj 1988 
9.42. Direktoratet for ESF har i overensstemmelse med 
pålægget om at gøre de ansvarlige nationale myndigheder 
opmærksom på, at tilskudsmodtagere har pligt til at 
tilbagebetale uretmæssigt udbetalte forskud uden at 
afvente en anmodning herom fra Kommissionen, i sit 
notat af 15. juli 1988 erindret de ansvarlige myndigheder 
om, at uudnyttede beløb udbetalt af ESF skal tilbagebeta­
les. Dette pålæg indebærer dog ikke en direkte forpligtelse 
til at foretage tilbagebetaling, uden at Kommissionen har 
anmodet herom. 
9.43. Direktoratet for ESF fik endvidere i opdrag at 
erindre de ansvarlige nationale myndigheder om, at det er 
nødvendigt, at regnskabsføreren straks får meddelelse om 
uopfordrede tilbagebetalinger, og det har i sit notat af 15. 
juli 1988 henstillet, at der indføres en ny ordning for 
indberetning af tilbagebetalinger til regnskabsføreren. 
Retten fastslår, at der trods denne henstilling fortsat 
foretages uopfordrede tilbagebetalinger, hvor det ikke 
umiddelbart er muligt at fastslå, hvad tilbagebetalingen 
vedrører. 
9.44. Ifølge ovennævnte notat bør den anvisnings-
berettigede ved uopfordret tilbagebetaling omgående 
udstede en indtægtsordre for at sikre den regnskabs­
mæssige udligning af den pågældende tilbagebetaling. 
Når tilskudsmodtageren i sin anmodning om saldoudbe­
taling anfører, at forskuddet eller en del deraf skal 
tilbagebetales, henstilles det til den anvisningsberettigede 
at udstede en indtægtsordre så hurtigt som muligt. I 
virkeligheden udstedes der kun indtægtsordre umiddel­bart efter en uopfordret tilbagebetaling, når de ansvarlige 
nationale myndigheder i forbindelse med tilbagebeta­
lingen annullerer en sag. I forbindelse med de øvrige sager 
(uopfordret tilbagebetaling inden den 31. oktober i år n + 
1 uden annullation af sagen, anmodning om saldoudbeta­
ling den 31. oktober i år n + 1, hvor der er udbetalt for 
meget i forskud, med eller uden uopfordret tilbagebeta­
ling) udstedes indtægtsordren først efter, at den ansvar­
lige tjenestegren har behandlet sagen. 
9.45. Stillet over for dette pålæg om at prioritere 
inddrivelse af større fordringer højt fremsender regn­
skabsføreren nu påmindelsesskrivelser til debitorerne via 
de nationale ansvarlige myndigheder. Regnskabsføreren 
råder endvidere over det nødvendige edb-udstyr til at 
inddrive udestående fordringer, og han holder den 
anvisningsberettigede orienteret om udviklingen med 
hensyn til fordringer. Der bør imidlertid gøres en større 
indsats på dette område. Når regnskabsføreren skal 
inddrive udestående fordringer — både større fordringer 
og fordringer, der er gjort indsigelse imod — er han 
fortsat i høj grad afhængig af den anvisningsberettigede 
og de nationale myndigheder. Retten bemærker, at 
Kommissionens regnskabsfører tidligere ikke fulgte 
forskrifterne i finansforordningens artikel 24, stk. 1, 
andet afsnit (16), hvori det fastsættes, at regnskabsføreren 
»skal overvåge og sikre, at Fællesskabernes indtægter 
bliver indbetalt på de tidspunkter, der er fastlagt i 
indtægtsordrerne, og skal sørge for bevarelsen af disse 
krav.« Flertallet af medlemsstaterne havde aldrig modta­
get påmindelsesskrivelser før august 1988, mens fordrin­
gerne havde henstået uindfriet siden udgangen af 1986 
eller længere. 
(16) Finansforordning af 21. december 1977 vedrørende De 
Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 356 
af 31.12.1977. 
130 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 9.7 — Udestående fordringer pr. 1. januar 1988 
(mio ECU) 
Fordringer fordelt på 
godkendelser fra de 
pågældende 
regnskabsår 
1. Fordringer vedrørende god­
kendelser fra regnskabsår før 
1984 
2. Fordringer vedrørende god­
kendelser fra 1984 
3. Fordringer vedrørende god­
kendelser fra 1985 
4. Fordringer vedrørende god­
kendelser fra 1986 
5. Fordringer vedrørende god­
kendelser fra 1987 
lait 31,9 
49,6 
48,9 
6,9 
0,1 
137,4 Heraf ikke-
indkasserede 
fordringer 
pr. 31.12.1988 
20,5 
38,5 
22,1 
5,0 
0,1 
86,2 
Kilde: Konto 6150 i perioderegnskabet — Indtægter. 
9.46. Regnskabsføreren skal nu i samarbejde med GD 
V endvidere oftere inddrive fordringer gennem modreg­
ning med gældsposter. Direktoratet for ESF meddelte i 
december 1988 de ansvarlige nationale myndigheder, at 
det fremover så vidt muligt i forbindelse med én og samme 
tilskudsmodtager ville foretage modregning mellem 
skyldige beløb og tilgodehavender. Direktoratet tog dog 
først denne fremgangsmåde i anvendelse i april 1989, og 
det har først for nylig truffet de nødvendige administrati­
ve foranstaltninger til, at ordningen kan iværksættes. 
Retten påpeger endvidere, at de ansvarlige nationale 
myndigheder på forhånd skal godkende en sådan 
modregning. Der er endnu ikke fastlagt endelige regler 
for, hvornår der kan foretages modregning (enten ved 
første udbetaling til debitor, eller alene ved udbetaling af 
saldobeløb). Det er Rettens opfattelse, at skal modreg-
ningsordningen fungere effektivt, bør den ikke kun 
omfatte de beløb, der udbetales i form af saldobeløb, men 
også udbetalinger i form af forskud. 
9.47. Meddelelsen indeholder en bestemmelse om, at 
enhver sag, hvor der ikke er sket betaling, skal forelægges 
Kommissionens juridiske tjeneste, men dette er endnu 
aldrig sket. Modregning prioriteres højere, selv om denne 
fremgangsmåde måske ikke giver noget resultat i 
forbindelse med en række sager, i forbindelse med hvilke 
der er gjort indsigelse. 
9.48. Retten må konkludere, at samtlige foranstalt­
ninger ikke er blevet iværksat som oprindeligt forudset. 
Pr. 31. december 1988 havde man således ikke fundet en 
løsning på problemerne med tidsforskydningerne og interimskontoen. I øvrigt er disse foranstaltninger—også 
selv om de blev iværksat som forudset — under alle 
omstændigheder ikke vidtrækkende nok til at afhjælpe 
alle konstaterede svagheder og mangler ved fællesskabs­
procedurerne og de nationale procedurer. 
Supplerende bemærkninger om 
fællesskabsprocedurerne 
Fællesskabets mangelfulde bestemmelser og forvaltning 
er årsagen til, at så omfattende beløb uretmæssigt er 
udbetalt som forskud 
9.49. Det er kendetegnende for ESF af 23. oktober 
1983, at antallet af sager er steget næsten eksponen­
tielt (17), og at der automatisk er sket overførsel af 
forskud. Det medfører, at de tjenestegrene ved Kommis­
sionen, der behandler tilskudsansøgningerne, fortsat 
accepterer en kortfattet beskrivelse af de planlagte 
foranstaltninger og af tilskudsmodtagerne (18), og at de 
kan give bemyndigelse til udbetaling af forskud, det kan 
være vanskeligt at begrunde. 
9.50. Kommissionen har ikke udstedt retningslinjer for, 
hvilke »beregningsmetoder« (19) der skal anvendes ved 
opstillingen af de udgiftsoverslag, som skal angives i 
ansøgninger om tilskud fra fonden, og derved åbnes der 
mulighed for, at udgifterne anslås for højt. 
9.51. Retten bemærker endvidere, at Kommissionen 
ikke har sikret sig, at medlemsstaterne garanterer, at 
udgifterne i forbindelse med hver enkelt foranstaltning 
holdes på et acceptabelt niveau i forhold til det beregnede 
overslag. Medlemsstaterne skal garantere en forsvarlig 
gennemførelse af foranstaltningerne (20). Denne garanti 
kan have betydning i andre forbindelser (jf. punkt 9.62), 
men den omfatter ikke en garanti for, at de opstillede 
udgiftsoverslag overholdes. Deraf følger, at medlemssta­
terne ikke har fortolket denne formulering således, at de 
selv har det egentlige ansvar for, at gennemførelsen af 
disse foranstaltninger så vidt muligt holdes inden for 
rammerne af udgiftsoverslagene. 
(17) Antallet af nye sager udgjorde i 1983 ca. 500, i 1984 steg det 
til 3 300 og i 1988 til 10 000. 
(18) Punkt 3.19 i Revisionsrettens særberetning nr. 1/88. 
(19) Disse beregningsmetoder skal oplyses i henhold til bilag 1, 
punkt 15, i beslutning 83/673/EØF. Revisionsretten har 
behandlet de hermed forbundne mangler i punkt 3.16 i sin 
særberetning nr. 1/88. 
(20) Artikel 2, stk. 2, i afgørelse 83/516/EØF, og i punkt 21 i bilag 
1 til beslutning 83/673/EØF. 
12. 12.  89 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 131 
Tabel  9.8 — Udviklingen  i saldoen  på interimskonto  (475109)  »diverse  indtægter,  der skal  konteres« 
mio ECU 
24 
23 
22 
21 
20 
19 
18 
17 
16 
15 
14 
13 
12 
11 
10 
9 Indtægter  1987 Indtægter  1988 
JFMAMJ  J  ASONDJ  FMAMJ  JASOND 
132 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
9.52. Rettens revision på grundlag af sagsakter har vist, 
at der ofte kan konstateres de ovenfor omtalte svagheder i 
forbindelse med uretmæssigt udbetalte beløb. Udbeta­
lingerne vedrører hyppigt følgende forhold (2 ): 
(a) deltagerudgifterne pr. time (eller, hvis deltagerudgif­
terne pr. time ikke kan beregnes, de gennemsnitlige 
deltagerudgifter) er anslået for højt, 
(b) deltagerantallet er anslået for højt (uden at det altid er 
muligt at fastslå den egentlige årsag, som kan være 
manglende interesse hos deltagerne eller virksomhe­
derne, et begrænset antal tilskudsberettigede eller 
prioriterede deltagere osv.). 
En række andre forhold spiller ligeledes ind. såsom at 
projekter ikke gennemføres, at projekter, målgrupper og 
udgifter helt eller delvis er ikke-tilskudsberettigede og 
ikke-prioriterede, at der i anmodningen om udbetaling af 
saldobeløb ikke er taget højde for sådanne ikke-
tilskudsberettigede eller ikke-prioriterede udgiftskatego-
rier, som var anført i tilskudsansøgningen, at den 
beregnede gennemførelsesperiode overskrides, at projek­
ters varighed skæres ned, at offentlige tilskud falder bort 
eller reduceres, eller at Kommissionens godkendelses­
beslutning foreligger for sent. 
9.53. Retten skal bemærke, at der ikke — som henstillet 
i meddelelsen af 25. maj 1988 — opkræves morarenter. 
Rådet udtaler i sin erklæring, der er vedføjet som bilag til 
forordning (EØF) nr. 2950/83, at det generelt »erkender, 
at der er et problem i forbindelse med tilbagesøgning af 
uretmæssigt udbetalte beløb fra Socialfonden, såvel som 
fra ethvert andet af Fællesskabets finansielle instrumen­
ter, når disse må forventes at give ihændehaveren en 
renteindtægt. Det opfordrer Kommissionen til at foretage 
en mere generel gennemgang af de eventuelle løsninger på 
dette problem og forelægge det passende forslag«. En 
konkret løsning foreligger endnu ikke, selv om regnskabs­
føreren i medfør af de interne gennemførelsesbestemmel­
ser for så vidt angår inddrivelse af fordringer (22) skal 
opkræve renter af beløb, som pr. forfaldsdag ikke er 
tilbagebetalt Fællesskabet, og selv om det fastsættes i 
artikel 24, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 
4253/88 (23), at ikke-tilbagebetalte beløb kan tillægges 
morarenter. 
9.54. Havde Kommissionen i forbindelse med reformen 
af ESF i oktober 1983 fået beføjelse til at lægge renter på 
(21) Det var ikke altid muligt at identificere disse faktorer; dette 
problem behandles under punkt 9.71. 
(22) Trettende udgave af de interne regler for gennemførelsen af 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (revideret 
udgave af 20.7.1987). 
(23) Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19. december 1988 
om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 
2052/88, EFTL 374 af 31.12.1988, s. 1. for meget udbetalte beløb for den periode, hvori de 
tilbageholdes af de tilskudsmodtagende organer, ville 
man have kunnet dæmme op for væksten i de for meget 
udbetalte beløb og samtidig nedbringe forsinkelserne i 
tilbagebetalingerne. Opkrævning af morarenter kan, som 
det fremhæves i finansinspektørens revisionsrapport (24), 
imidlertid kun i et vist omfang forhindre, at tilskudsmod­
tagere regelstridigt udskyder betaling på ubestemt tid 
efter forfaldsdagen for indtægtsordren; det løser ikke 
problemet med de forskud, tilskudsmodtagerne har til 
rådighed rentefrit og til tider over en længere periode. 
9.55. Automatisk udbetaling af forskud kan efter 
anmodning fra medlemsstaterne suspenderes (25), men 
medlemsstaterne er ikke forpligtet til at fremsætte en 
sådan anmodning. Følgelig anmoder ingen medlemsstat 
herom, heller ikke når det drejer sig om foranstaltninger, 
hvis gennemførelse er forbundet med visse problemer på 
det tidspunkt, hvor Kommissionen udbetaler forskud. 
9.56. I en række ansøgninger om tilskud til nationale 
foranstaltninger samfinansieret med ESF-midler er 
foranstaltningerne ikke fyldestgørende beskrevet, og de 
burde ikke have været godkendt af Kommissionen. 
Godkendelsesbeslutningen burde derfor slet ikke have 
udløst automatisk udbetaling af et forskud. Medlemssta­
terne burde som en naturlig følge heraf have anmodet 
Kommissionen om at suspendere udbetalingen af for­
skuddet. 
Svagheder ved proceduren for tilbagesøgning af 
uretmæssigt udbetalte beløb 
Konstatering af fordringer 
9.57. Rådets forordninger og afgørelser og Kommissio­
nens beslutninger indeholder ikke bestemmelser om 
sanktionsmuligheder over for medlemsstaterne i tilfælde 
af manglende opfyldelse af forpligtelsen til omgående at 
meddele Kommissionen enhver ændring i de forhold, der 
har ligget til grund for godkendelsesbeslutningen (26). 
Retten må således konstatere, at Kommissionen ikke 
automatisk får meddelelse om disse ændringer. 
9.58. ESF's tjenestegrenes forundersøgelse af anmod­
ninger om udbetaling af saldobeløb er temmelig rutine­
mæssig (27), og derved sker det, at adskillige fordringer 
aldrig bliver konstateret. Selv når det ved indgivelsen af 
anmodningen om udbetaling af saldobeløb fremgår, at 
der er udbetalt for stort et forskud, underkastes sådanne 
anmodninger samme sagsbehandling som alle andre 
sager. 
(24) Dok. XX/35/87, s. 17. 
(25) Artikel 5, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2950/83. 
(26) Artikel 5 i beslutning 83/673/EØF. 
(27) Punkt 3.23-3.27 i Revisionsrettens særberetning nr. 1/88. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 133 
9.59. Medlemsstaterne indrømmes en frist på ti måne­
der efter et regnskabsårs udløb til at indgive anmodninger 
om udbetaling af saldobeløb — og endog tretten måneder 
til at fremsende dokumentation for udbetalte forskud. 
Denne bestemmelse finder imidlertid ikke anvendelse på 
foranstaltninger, der ikke er gennemført. 
9.60. Under hensyntagen til omtalte frist på ti måneder 
påbegynder Kommissionen i de fleste tilfælde først sin 
kontrol af de i år n gennemførte foranstaltninger efter den 
31. oktober i regnskabsår n + 1. Det ville være ønskeligt, 
om Kommissionen indleder kontrolarbejdet på et 
tidligere tidspunkt og om det umiddelbart efter et 
regnskabsårs udløb blev indberettet til Kommissionen, 
om det samlede tilskudsbeløb til udbetaling svarede til 
eller var lavere end det udbetalte forskud. 
9.61. Retten bemærker, at ESF's tjenestegrene ikke 
underkaster sådanne sager en særlig hurtig sagsbehand­
ling, hvor udbetalte forskud ikke er behørigt dokumente­
ret ved en anmodning om udbetaling af saldobeløb 
indgivet inden den 31. januar i det andet regnskabsår (n 
+ 2) efter udløbet af referenceregnskabsåret (år n), eller 
hvor det af anmodningerne om udbetaling af saldobeløb 
fremgår, at der er udbetalt for store forskud (28). I 
adskillige tilfælde foretager ESF's tjenestegrene den 
afsluttende behandling efter den 30. april i regnskabsår n 
+ 2. 
Garanti for forsvarlig gennemførelse af foranstaltninger 
9.62. I forbindelse med reformen af ESF i 1983 skete der 
en sammenkædning af medlemsstaternes garanti for 
forsvarlig gennemførelse af foranstaltninger og deres 
subsidiære ansvar for tilbagebetaling af uretmæssigt 
udbetalte beløb (29), eftersom medlemsstaternes subsi­
diære ansvar vedrører foranstaltninger, som er omfattet 
af denne garanti. Kommissionen har imidlertid aldrig 
udstedt retningslinjer for, hvorledes medlemsstaterne i 
praksis skal opfylde denne forpligtelse med hensyn til 
subsidiært ansvar (30). Medlemsstaterne har ret til at 
henholde sig til national lovgivning på dette område. EF-
lovgivningen giver således ikke Kommissionen hjemmel 
til om nødvendigt at tvinge en medlemsstat til at 
tilbagebetale uretmæssigt udbetalte beløb, som den 
pågældende debitor er ude af stand til eller nægter at 
tilbagebetale. 
(28) Det skal anføres, at fondens tjenestegrene ved udgangen af 
et regnskabsår og ved begyndelsen af det følgende regn­
skabsår samtidig skal behandle tilskudsansøgninger, for 
meget udbetalte beløb og anmodninger om udbetaling af 
saldobeløb; hertil kommer ved udgangen af et regnskabsår 
gennemførelsen af budgettet for så vidt angår betalinger, 
som skal afholdes inden udgangen af regnskabsåret. 
(29) Artikel 6, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2950/83. 
(30) Der findes følgende, indbyrdes uforenelige fortolkninger af 
dette subsidiære ansvar: 
— Når Kommissionen har taget alle til rådighed stående 
midler i anvendelse med henblik på at få debitor til at 
tilbagebetale de uretmæssigt udbetalte beløb, og den 
ikke har opnået de ønskede resultater, henvender den sig 
til den pågældende medlemsstat. 
— I henhold til princippet om »solidarisk forpligtelse« kan 
Kommissionen anmode enten den pågældende medlems­
stat eller debitor om at foretage tilbagebetaling. Opgørelse, fremsendelse og opfølgning af debetnotaer 
9.63. I medfør af Finansforordningen kan der frem­
sendes kollektive debetnotaer, dvs. notaer over en 
udestående fordring, som omfatter flere tilfælde af for 
meget udbetalte beløb. Denne fremgangsmåde har til 
tider medført alvorlige problemer med at identificere den 
indgåede indtægt, fordi nummeret på den konstaterede 
fordring var udeladt, eller navnlig fordi der ikke var 
overensstemmelse mellem det samlede tilbagebetalte 
beløb og den dertil svarende fordring, eller der ikke var 
vedlagt bilag for tilbagebetalingen. Sådanne indtægter er 
blevet bogført på interimskontoen »diverse indtægter, der 
skal konteres«. 
9.64. Den anvisningsberettigede overlader det i strid 
med gældende regler til regnskabsføreren at fastsætte 
forfaldsdatoen på indtægtsordren, som i øvrigt ofte først 
fastsættes efter, at finansinspektøren har givet sin 
påtegning, hvilket heller ikke er i overensstemmelse med 
finansforordningen (31). 
9.65. Som hovedregel har Kommissionens regnskabs­
fører kun fremsendt debetnotaen til de nationale 
myndigheder, som på medlemsstaternes vegne indsender 
ansøgninger om tilskud og anmodninger om udbetaling, 
og som alene er beføjede til at varetage kontakten med 
ESF. Efter udgangen af regnskabsåret 1988 har regn­
skabsføreren i en kort periode kun fremsendt debetnota 
til det organ, som har fået udbetalt for stort et beløb. 
Siden februar 1989 er der fremsendt debetnota samtidig 
til føromtalte myndigheder og tilskudsmodtagere, hvilket 
skulle fremskynde tilbagesøgningsproceduren. 
9.66. I henhold til den debetnota, der fremsendes til de 
pågældende nationale myndigheder, skal nummeret på 
den konstaterede fordring anføres på betalingsanvis-
ningen. Det organ, der udsteder tilbagebetalingsordre, 
eller den bank, der foretager betaling, oplyser imidlertid 
ikke altid fordringens nummer. Kommissionens regn­
skabsfører har måttet føre disse indtægter på interims­
kontoen »diverse indtægter, der skal konteres«, inden 
beløbene er blevet endeligt indtægtsført. Eftersom det er 
forbundet med uforholdsmæssigt store vanskeligheder at 
foretage udligning af tilbagebetalinger bogført på denne 
konto, bør der oprettes en særlig udligningskonto for 
uopfordrede, identificerede og korrekte tilbagebetalinger, 
hvor udligning kan foretages uden vanskeligheder. På 
interimskontoen bogføres fortsat tilbagebetalinger, hvor 
den dertil svarende indtægtsordre ikke umiddelbart kan 
identificeres, eller der ikke er overensstemmelse mellem 
det indbetalte beløb og det skyldige beløb. En sådan 
fremgangsmåde ville skabe større klarhed over bogførin­
gen. 
(31) Finansforordningens artikel 23, stk. 2. 
134 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Sagsforvaltning 
9.67. Indtil udgangen af 1987 underrettede Kommissio­
nens regnskabsfører ikke automatisk ESF om gennem­
førte tilbagesøgninger (32), og den havde ikke på nogen 
måde søgt at indhente sådanne oplysninger. I adskillige 
sager mangler ESF således en række oplysninger, som er 
af afgørende forvaltningsmæssig betydning, f.eks. oplys­
ninger om størrelsen af det tilbagebetalte beløb, datoen 
for tilbagebetalingen eller oplysning om, at en fordring 
ikke er indkasseret. 
9.68. Retten fastslår, at nedenstående oplysninger ikke 
automatisk indføres i sagsakterne: 
(a) datoen for udbetalingen af forskuddet, 
(b) indtægtsordren (navnlig for så vidt angår forskud 
udbetalt på grundlag af godkendelsesbeslutninger 
truffet i 1984 og 1985), 
(c) kopi af den betalingsoverførsel, som organer, der skal 
effektuere tilbagebetaling, bør sende til ESF's 
tjenestegrene ved uopfordret tilbagebetaling. 
9.69. Det fremgår ikke altid klart af sagsakterne, 
hvorfor sådanne beløb er uretmæssigt udbetalt, eller hvad 
den konstaterede fordring vedrører. Sagsakterne vedrø­
rende godkendelsesbeslutninger, hvor tilskudsmodtager­
ne ikke har fremsendt dokumentation for modtagne 
forskud inden den 31. januar i regnskabsår n + 2 (der 
udløser hel eller delvis tilbagebetaling af forskuddet), 
indeholder næsten aldrig en begrundelse for, at dokumen­
tation ikke er fremsendt. I øvrigt har ESF's tjenestegrene 
aldrig undersøgt disse forhold nærmere. 
Indtægter, som kunne have været anvendt til 
gennemførelse af ESF-tilskudsberettigede 
foranstaltninger 
9.70. I finansforordningens artikel 22, stk. 2, litra a), 
fastsættes det, at indtægter ved tilbagebetaling af 
fejlagtigt udbetalte beløb kan anvendes på ny. Indtægter­
ne ved tilbagebetaling af fejlagtigt udbetalte forskud fra 
ESF er imidlertid aldrig blevet anvendt på ny til nye 
foranstaltninger, der er berettiget til tilskud fra ESF. I 
1988 indsattes indtægterne af udestående fordringer for 
første gang på en genanvendelseskonto, der imidlertid 
først kunne trækkes på fra datoen for vedtagelsen af 
budgettet for 1988. Der kunne således teoretisk have 
været anvendt et beløb på 45,5 mio ECU til nye 
(32) Siden begyndelsen af 1988 har regnskabsføreren tilsendt 
ESF's regnskabs- og databehandlingsenhed lister over nye 
fordringer, som bliver opgjort, når der udsendes en ny 
debetnota, eller når der er foretaget finansielle transaktioner 
vedrørende en bestemt sag, f.eks. en udbetaling eller 
forøgelse, nedbringelse eller annullering af en fordring. forpligtelser i 1988. Pr. 31. december 1988 andrager det 
tab, som tilskudsberettigede foranstaltninger under ESF 
har lidt i perioden 1984-1987, allerede 436 mio ECU. 
Bemærkninger om de nationale procedurer 
Mangler ved de nationale procedurer vedrørende 
anmodninger om udbetaling af saldobeløb 
9.71. En væsentlig grund til, at de uretmæssigt udbetalte 
beløb har nået en sådan størrelsesorden, er svaghederne 
ved fællesskabsprocedurerne (jf- punkt 9.49-9.56). Hertil 
kommer, at de nationale organer, der skal indgive 
anmodninger om udbetaling af saldobeløb, til tider 
fungerer mindre hensigtsmæssigt. Anmodninger om 
saldoudbetaling når således frem til Kommissionen efter 
den 31. januar i regnskabsår n + 2, eller supplerende 
oplysninger vedrørende anmodninger om udbetaling af 
saldobeløb, som Kommissionens tjenestegrene har 
udbedt sig, fremsendes for sent. I det første tilfælde skal 
hele forskuddet tilbagebetales, i det andet underkastes 
anmodningen om udbetaling af saldobeløb, således som 
den foreligger, en forundersøgelse, hvilket i en række 
tilfælde også fører til samlet tilbagebetaling af forskud. 
De ansvarlige nationale myndigheders tilsyn med 
projektgennemførelsen og med for meget udbetalte beløb 
(før modtagelse af debetnota) 
9.72. De tilsynsprocedurer, som i forbindelse med 
foranstaltninger medfinansieret af ESF iværksættes af de 
ansvarlige nationale myndigheder, der indgiver ansøg­
ning til ESF om tilskud og indsender anmodninger om 
udbetaling af saldobeløb, sætter ikke disse myndigheder i 
stand til inden for en rimelig frist at påvise eventuelle 
tidsforskydninger mellem projektgennemførelser og 
overslag (33). 
9.73. I visse medlemsstater (Belgien og Irland) har de 
nationale myndigheder således ikke indført procedurer, 
der kan sikre, at de automatisk får meddelelse om, at 
foranstaltninger er påbegyndt. I andre medlemsstater 
(Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige) informe­
res myndighederne på et sent tidspunkt, idet tilskudsmod­
tagerne fremsender disse oplysninger alene med henblik 
på at få udbetalt forskud fra ESF. 
(33) Det fastsættes i artikel 5 i beslutning 83/673/EØF, at såfremt 
en foranstaltning, hvortil der er ydet eller ansøgt om tilskud, 
ikke gennemføres eller kun gennemføres delvis, underretter 
medlemsstaten straks Kommissionen herom. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 135 
9.74. En række medlemsstater anvender ikke i fuldt 
omfang eller har slet ikke indført procedurer til at holde 
de nationale myndigheder informeret om foranstalt­
ninger, som ikke er gennemført ved udløbet af eller 
umiddelbart efter den periode, inden for hvilken der kan 
ydes tilskud (Belgien, Frankrig og Italien). 
9.75. I nogle medlemsstater bliver myndighederne først 
underrettet om hel eller delvis gennemførelse af et projekt, 
når anmodning om udbetaling af saldobeløbet indgives 
(Belgien, Frankrig, Irland og Nederlandene), eller længe 
efter udløbet af den periode inden for hvilken der kan 
ydes tilskud (Italien). 
9.76. Selv når de nationale myndigheder er informeret 
om tidsforskydninger mellem den anslåede og den 
faktiske gennemførelsestid, videregiver de ikke omgående 
sådanne oplysninger til ESF's tjenestegrene (Belgien, 
Frankrig, Nederlandene og Det Forenede Kongerige). 
9.77. En række af de nationale myndigheder, som skal 
indsende tilskudsansøgninger og betalingsanmodninger, 
og som alene er ansvarlige for forbindelserne med ESF — 
og som således også som de første modtager debetnotaer 
— bekræftede, at de ikke uopfordret foretog tilbagebeta­
ling (Frankrig), eller at de ikke foranledigede, at de 
ansvarlige organer uopfordret foretog tilbagebetaling 
(Belgien, Spanien, Irland, Italien og Nederlandene). De 
pågældende myndigheder er af den opfattelse, at der kun 
påhviler medlemsstaterne et subsidiært ansvar, og at 
Kommissionen bør tage initiativ til fremsendelse af 
debetnotaer. De franske myndigheder frygter endvidere, 
at det kan forekomme, at beløb tilbagebetales to gange. 
9.78. En række medlemsstater (Spanien, Frankrig og 
Irland) foretager ikke uopfordret betaling, mens myndig­
hederne i Forbundsrepublikken Tyskland og Danmark 
gør det konsekvent. I Det Forenede Kongerige foretager 
myndighederne uopfordret tilbagebetaling af forskud, 
som ikke er blevet overført til tilskudsberettigede 
organer. 
Forsinket betaling af udestående fordringer og 
manglende betalingsevne hos de endelige modtagere af 
ESF-tilskud 
9.79. Flertallet af medlemsstaterne anser ikke forfalds­
datoen på de fremsendte debetnotaer for at være 
bindende. I en række medlemsstater (Det Forenede 
Kongerige, for så vidt angår forskud der udbetales til 
tilskudsberettigede organer, Spanien, Irland og Neder­
landene) skyldes de forsinkede tilbagebetalinger en vis 
grad af passivitet — som nogle tilskrev den omstændig­
hed, at Kommissionens beslutninger om udbetaling af 
tilskud foreligger med forsinkelse — hos de nationale 
myndigheder, der skal indsende ansøgninger om tilskud 
og anmodninger om udbetaling samt sørge for garanti og 
attestation. Forsinkede tilbagebetalinger kan endvidere 
skyldes en vis grad af passivitet hos de organer, der skal 
tilbagebetale de uretmæssigt udbetalte beløb, eller at der er gjort indsigelser mod modtagne debetnotaer. I andre 
medlemsstater skyldes de forsinkede tilbagebetalinger 
endvidere en række andre forhold. 
9.80. I Belgien sender den nationale myndighed, der 
skal indsende samtlige tilskudsansøgninger og betalings-
anmodninger til ESF, adskillige rykkere om året til de 
organer, der er omfattet af dens egen garanti, når de ikke 
har indfriet deres forpligtelser inden forfaldsdatoen. Den 
belgiske myndighed har således foranlediget, at flertallet 
af de berørte organer har tilbagebetalt de uretmæssigt 
udbetalte beløb. Den nationale myndighed kan imidlertid 
kun træffe foranstaltninger over for organer, hvis 
projekter har opnået officiel garanti og attestation fra 
andre myndigheder (regioner, fællesskaber), uanset at 
den ene myndighed får forelagt en betydelig mængde 
sager vedrørende for meget udbetalte beløb, som ikke er 
tilbagebetalt inden for de fastlagte frister af de organer, 
der har opnået den pågældende myndigheds garanti. 
9.81. Omtalte nationale myndighed bekræfter i øvrigt, 
at det er den myndighed, der garanterer en forsvarlig 
gennemførelse af foranstaltninger, der i sidste instans er 
ansvarlig for, at for meget udbetalte beløb tilbagebetales. 
Forvaltningen under en attesterende regional myndighed 
er derimod af den opfattelse, at den kun har til opgave 
under anvendelse af alle disponible administrative midler 
at efterprøve, om tilskudsansøgninger og udbetalings­
anmodninger er i overensstemmelse med gældende 
fællesskabsbestemmelser, at meddele Kommissionen 
enhver afvigelse i forhold til de udarbejdede overslag og 
enhver foranstaltning iværksat over for det tilskudsmod­
tagende organ samt at tage alle nødvendige skridt med 
henblik på inddrivelse af tilbagebetalingspligtige beløb. 
For øjeblikket består der således en vis usikkerhed med 
hensyn til, om samtlige for meget udbetalte beløb faktisk 
bliver tilbagebetalt. 
9.82. I Frankrig har den nationale myndighed, der skal 
indgive tilskudsansøgninger og betalingsanmodninger til 
ESF samt stille garanti og foretage attestering, ligeledes til 
opgave at sikre tilbagebetaling af for meget udbetalte 
beløb. Denne myndighed har for de sager, den selv 
forvalter, indført en ordning, hvorefter den samler flere 
debetnotaer under ét for at undgå, at der foretages alt for 
mange overførsler. Denne ordning medfører, at tilbage­
betalinger foretages med nogen forsinkelse. I forbindelse 
med andre sager — som forvaltes af centrale myndighe­
der, af præfekturet i de oversøiske departementer eller af 
organer, som er underlagt tilsyn af centrale myndigheder 
— foretager den nationale myndighed tilbagebetalinger 
med midler, som endnu ikke er opført til et bestemt 
formål på budgettet, og som Kommissionen kort 
forinden har overført til myndigheder og forvaltnings­
organer. En sådan fremgangsmåde kan ligeledes medføre 
forsinkelser i et vist omfang. 
9.83. I Italien gør et særligt forhold sig gældende i 
forbindelse med de ministerielt udarbejdede rammepro­
jekter. Den nationale myndighed, som skal indgive 
tilskudsansøgninger og betalingsanmodninger, har for­
valtet ESF-sagerne temmelig dårligt. For en række sager 
fra 1984 er der blevet indgivet anmodning om udbetaling 
af saldobeløb, og disse anmodninger er først fremsendt til 
ESF's tjenestegrene efter den 31. januar 1986. En del af 
136 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
sagsakterne fra 1985 var så ufuldstændige, at Kommissio­
nen har anmodet om tilbagebetaling af samtlige udbetalte 
forskud. Den nationale myndighed har kun tilbagebetalt 
differencen mellem de fra ESF modtagne beløb og de 
beløb, som den nationale myndighed har udbetalt i form 
af forskud og saldobeløb til dækning af udgifter 
vedrørende foranstaltninger, som faktisk er gennemført 
af de virksomheder, der er omfattet af de ministerielt 
udarbejdede rammeprojekter. For en del sager fra 1984 
gør den nationale myndighed indsigelser mod anmod­
ninger om fuldstændig tilbagebetaling, og den opfordrer 
Kommissionen til at udvise større smidighed i forbindelse 
med sagerne fra det første virksomhedsår — som var et 
overgangsår — for ESF af 23. oktober 1983. Endvidere 
blokerer omtalte myndighed en række sager fra 1985. 
9.84. Baggrunden for denne indsigelse er, at den 
italienske myndighed ville være nødsaget til at pålægge de 
private virksomheder, som har iværksat tilskudsberetti­
gede og prioriterede foranstaltninger, at tilbagebetale 
såvel tilskuddet ydet af det italienske arbejdsministerium 
som ESF-tilskuddet, og at en sådan tilbagebetaling måtte 
foretages på grund af fejl i den administrative forvaltning, 
der ikke kan henføres til de pågældende virksomheder. I 
forbindelse med de øvrige projekter, hvortil der er 
udbetalt for store beløb, som ikke er tilbagebetalt inden 
for de i debetnotaerne fastsatte frister, og hvor der er 
udbetalt forskud til regioner, offentligretlige organer, 
organer, der i fællesskab gennemfører foransta ltninger på 
det sociale område, eller nationale erhvervsuddannelses­
institutioner, er forsinkelserne i tilbagebetalingerne 
ligeledes udtryk for en vis ligegyldighed hos de garantistil­
lende og attesterende myndigheder. Retten skal dog 
påpege, at officielt skal hver enkelt regional myndighed 
stille garanti for og attestere de projekter, som gennemfø­
res under den pågældende myndigheds fulde ansvar. 
9.85. Retten skal endelig understrege, at den italienske 
kompetente myndighed fortolker begrebet garanti for 
forsvarlig gennemførelse af en foranstaltning meget 
snævert, jf. punkt 9.81. En videre opfølgning af, hvorledes 
denne fortolkning omsættes i praksis, er påkrævet, 
navnlig for så vidt angår de ministerielt udarbejdede 
rammeprojekter. 
Konklusioner 
9.86. Med henblik på at sikre hurtigere identificering af 
uretmæssigt udbetalte beløb og hurtigere inddrivelse af 
fordringer, som er en følge af gennemførelsen af 
fællesskabsbestemmelserne vedrørende ESF af 23. okto­
ber 1983, påhviler det Kommissionen: (a) at iværksætte procedurer, der giver mulighed for 
hurtigere udstedelse og fremsendelse af debetnotaer, 
(b) at fremskynde indførelsen af en modregningsordning, 
(c) at fremsætte forslag om rentetilskrivning med henblik 
på at reducere den periode, hvori uretmæssigt 
udbetalte beløb tilbageholdes, 
(d) at definere udtrykket, at medlemsstaterne skal 
garantere en forsvarlig gennemførelse af foranstalt­
ninger. 
9.87. I forbindelse med ESF af 1. januar 1989 bør 
Kommissionen udvise påpasselighed og tage alle nødven­
dige skridt til at forhindre, at problemet med uretmæssigt 
udbetalte beløb opstår på ny. Retten skal gøre opmærk­
som på følgende forhold: 
(a) Begreberne medlemsstaternes garanti og subsidiære 
ansvar er ikke medtaget i forordning (EØF) nr. 
2052/88(34), forordning (EØF) nr. 4253/88 eller 
forordning (EØF) nr. 4255/88, selv om medlemssta­
ternes ansvar inden for rammerne af det »partner­
skab«, som for fremtiden knytter Kommissionen, 
medlemsstaterne og de af medlemsstaterne udpegede 
kompetente myndigheder sammen (35), endnu ikke er 
klart defineret. 
(b) Kommissionen og Rådet har ikke overtaget de af 
Europa-Parlamentet vedtagne ændringsforslag (36), 
der tager sigte på at stramme reglerne vedrørende de 
finansielle bestemmelser og vedrørende opfølgningen 
af uretmæssigt udbetalte beløb. 
(34) Rådets forordning (EØF) nr. 2052/88 af 24. juni 1988 om 
strukturfondenes opgaver og effektivitet samt om samord­
ningen af deres interventioner indbyrdes såvel som med 
interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og 
de øvrige eksisterende finansielle instrumenter, EFT L 185 
af 15.7.1988, s. 9. 
(35) I henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2052/88 
fastlægges fællesskabsaktioner ved et snævert samråd 
mellem Kommissionen, den pågældende medlemsstat og de 
myndigheder, som medlemsstaten måtte udpege (af denne 
grund benævnt partnerskab). 
(36) Vedtagne ændringsforslag og lovgivningsmæssig beslutning 
med udtalelse fra Europa-Parlamentet om Kommissionens 
forslag til Rådet (dok. KOM(88) 500 endelig udg.) (dok. A2-
250/88), EFT L 326 af 19.12.1988, s. 216-234. De ændrings­
forslag, der navnlig vedrører uretmæssigt udbetalte beløb, er 
numrene 71, 77 og 76, 143, 81. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 137 
KAPITEL 10 
Transport 
10.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 10.1 — 10.6 
Sammenhæng med Fællesskabets strukturfonde 10.7 
Fællesskabsafgørelser om ydelse af støtte 10.8 —10.10 
Medlemsstaternes forvaltning af midler modtaget under programmet 10.11 — 10.14 
Trans-europæiske veje 10.15 —10.16 
Fællesskabsstøttens omfang 10.17 — 10.20 
Forsinkelser ved gennemførelsen af støttede projekter 10.21 — 10.23 
Forsinkelser i forbindelse med indgivelsen af anmodninger om udbetaling af 
anden og sidste tranche af støtten 10.24 — 10.26 
Kommissionens tilsyn med gennemførelsen af transportinfrastruktur­
programmet i medlemsstaterne 10.27 — 10.33 
Konklusion 10.34 — 10.38 
INDLEDNING ikke nogen flerårig plan for dets gennemførelse. I stedet 
har Rådet vedtaget forordninger for ét eller to år om 
finansiel støtte til bestemte projekter (1). Disse projekter 
udvælges på grundlag af lister, som indsendes af 
medlemsstaterne. 
10.1. Ved at forbedre medlemsstaternes transportinfra­
strukturer, og især forbindelsen mellem medlemsstaterne, 
kan man i væsentligt omfang bidrage til at styrke 
Fællesskabets samhørighed. Dette gælder specielt for 
Fællesskabets yderregioner, der således i højere grad vil få 
mulighed for at tage del i Fællesskabets økonomiske og 
sociale udvikling på lige fod med de øvrige regioner. 10.3. I henhold til anmærkningerne i flere på hinanden 
følgende budgetter er formålet med den finansielle støtte 
at tilskynde medlemsstaterne til at påbegynde trans­
portinfrastrukturprojekter af interesse for Fællesskabet 
eller at fremskynde sådanne projekter. Begrebet interesse 
for Fællesskabet defineres i bilaget til Rådets forordning 
(EØF) nr. 4059/86 (}). 
10.2. Inden for rammerne af Fællesskabernes alminde­
lige budget har det siden 1982 været muligt at yde finansiel 
støtte til transportinfrastrukturprojekter i form af bidrag 
til medlemsstater til dækning af udgifterne til nye vej- og 
jernbaneprojekter. Rådet har imidlertid aldrig vedtaget 
en rammeforordning for dette støtteprogram og heller (0 Rådets forordning (EØF) nr. 3600/82 (EFT L 376 af 
31.12.1982) 
Rådets forordning (EØF) nr. 3620/84 (EFT L 333 af 
21.12.1984) 
Rådets forordning (EØF) nr. 4059/86 (EFT L 378 af 
22.12.1986) 
Rådets forordning (EØF) nr. 4070/87 (EFT L 380 af 
22.12.1987). 
138 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
10.4. Når Rådet har godkendt, at der ydes finansiel 
støtte til et bestemt projekt, påhviler det Kommissionen 
inden for rammerne af bevillingerne på budgettet, at 
træffe afgørelse om det nøjagtige støttebeløb inden for et 
loft på 25 % af omkostningerne ved projektet. Kommis­
sionen indgår derefter en aftale med den berørte 
medlemsstat. I henhold til aftalerne udbetales der en 
første tranche af støtten (30 % eller 40 %) ved underteg­
nelsen, en anden tranche, når 50 %, eller i visse tilfælde 
70 %, af projektet er gennemført, og en sidste tranche, 
når projektet er afsluttet. Den anden og den sidste tranche 
udbetales først, når medlemsstaten har indsendt en 
rapport om gennemførelsen af det pågældende projekt. 
Aftalerne indeholder også en nøjagtig beskrivelse af 
projektet og en angivelse af gennemførelsesperioden. 
10.5. Tabel 10.1 indeholder en oversigt over udgifterne 
til dette program i årene 1984-1988. Retten har undersøgt 
kontrollen af disse udgifter i udvalgte medlemsstater. 
Retten har endvidere bestræbt sig på at vurdere program­
mets betydning for Fællesskabets transportinfrastruktur. 
10.6. I forbindelse med undersøgelserne har Retten 
gennemgået gennemførelsen af transportinfrastruktur­
programmet, herunder udvalgte vej- og jernbaneprojek­
ter, i Grækenland, Portugal, Spanien og Det Forenede 
Kongerige. Retten har også foretaget mere begrænsede 
undersøgelser i Forbundsrepublikken Tyskland og 
Irland. 
SAMMENHÆNG MED FÆLLESSKABETS 
STRUKTURFONDE 
10.7. Dette kapitel vedrører Fællesskabets transportin­
frastrukturprogram. Formelt er dette program forskelligt 
fra transportprojekter, som modtager støtte fra Den 
Europæiske Fond for Regionaludvikling, og som Retten 
fremsatte bemærkninger om sidste år (2). Kriterierne for 
støtteberettigelse og udvælgelse er anderledes, og projek­
terne forvaltes af andre tjenestegrene i Kommissionen 
(men ikke nødvendigvis af andre myndigheder i medlems­
staterne). Målsætningen for de to finansieringsinstrumen­
ter er imidlertid den samme, nemlig at forbedre færdsels-
forbindelserne fra yderregionerne, og i nogle tilfælde 
deltager begge instrumenter i samme projekt. Det er 
derfor vigtigt, at Kommissionen skaber en klarere 
forbindelse i organisationsmæssig henseende mellem 
transportinfrastrukturprogrammet og relaterede struk­
turpolitikker. 
(2) EFT C 316 af 12.12.1988, kapitel 6. FÆLLESSKABSAFGØRELSER OM YDELSE 
AF STØTTE 
10.8. Da der ikke findes en flerårig fællesskabsplan, må 
medlemsstaterne udarbejde deres egne transportinfra­
strukturplaner — som alle er planer på lang eller 
mellemlang sigt — uden at have kendskab til de bestemte 
projekter, hvortil Fællesskabet vil yde støtte. På planlæg­
ningsstadiet kender medlemsstaterne ikke engang det 
samlede støttebeløb, de sandsynligvis vil modtage fra 
Fællesskabet under gennemførelsen. 
10.9. Det er derfor uundgåeligt, at medlemsstaterne i de 
fleste tilfælde fremsætter forslag om støtte til projekter, 
som de allerede har besluttet at iværksætte på grundlag af 
nationale kriterier. En eventuel afgørelse om at yde 
fællesskabsstøtte modtages uden tvivl positivt, men er 
ikke en afgørende faktor for den nationale beslutning om 
at påbegynde projektet. 
10.10. Dette forhold illustreres tydeligt af de mange 
tilfælde, hvor der blev truffet afgørelse om at yde støtte, 
efter at arbejdet i forbindelse med det pågældende projekt 
faktisk var påbegyndt. Retten konstaterede f.eks., at 
arbejdet var påbegyndt, før Kommissionen besluttede at 
yde støtte, i forbindelse med fem af de seks undersøgte 
projekter i Grækenland, to af de fire undersøgte projekter 
i Portugal og to af de seks undersøgte projekter i Det 
Forenede Kongerige. 
MEDLEMSSTATERNES FORVALTNING AF 
MIDLER MODTAGET UNDER 
PROGRAMMET 
10.11. I Grækenland kunne Retten konstatere, at selv 
om afgørelserne om at yde støtte ofte blev truffet efter, at 
de pågældende projekter var påbegyndt, øger de fælles­
skabsmidler, som ydes under dette program, faktisk 
bevillingerne på budgettet for de instanser, som er 
ansvarlige for gennemførelsen af transportinfrastruktur­
projekter, og medvirker således konkret til, at der 
anvendes flere midler på dette område. 
10.12. I Forbundsrepublikken Tyskland, Irland og Det 
Forenede Kongerige fremgik det imidlertid af Rettens 
undersøgelser, at der ikke er nogen tydelig sammenhæng 
mellem modtagelsen af fællesskabsmidler og anvendelsen 
af flere midler til transportinfrastrukturprojekter. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 139 
O <N O O O O O O O O 
O 00 o o o 
g-c 
^ o o o o o as o o o 
o o o 
o o o o m o o o 
t-- (S CN O 
-• Tf t Ifl 
B 8? o o o r-o •<* 
<N O O O 
•o io io o 
oo o\ oo oo 
O o o O O O 00 o o o O v~i o o o 
t<iM ^t n i^i 
o o o o o 
O VO o o o 
O O »o ^H ir^ 
m r- r-~ >o ^ 
MD 
"O o o o o o o 
o o o o o o r- o o o o r- v~i in o 
22 M 
o o o o 
fN O 
O O O 
o o o ~T3 
Kg 
o O O O o o o o lO 00 lO o 
rj- in vo t^ oo 
oo oo oo oo oo »g 
60° 
c — 
^w 
140 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
10.13. Dette forhold fremgår tydeligst i forbindelse med 
Det Forenede Kongerige: 
(a) Støtte til projekter under Trafikministeriet (f.eks. 
omkørselsvejen ved Sidcup og motorvejsstrækningen 
mellem Maidstone og Ashford) medfører ikke en 
forhøjelse af budgetbevillingerne til de regionale 
kontorer, som er ansvarlige for at gennemføre de 
pågældende projekter. Fællesskabets bidrag indgår i 
praksis i den generelle bevilling til Trafikministeriet. 
Derfor tilskynder bidraget ikke til nogen udvidelse af 
vejprogrammet, men fungerer kun som et bidrag til 
ministeriets midler generelt. 
(b) Fællesskabsstøtten til British Rail-projekter, der 
gennemføres i en del af jernbanenettet, som modtager 
statstilskud (f.eks. Harwich-projektet), bevirker kun, 
at det tilskud, British Rail modtager fra staten i 
henhold til dens forpligtelser med hensyn til offentlige 
tjenesteydelser, nedsættes med et tilsvarende beløb. 
Støtten bliver på ny til fordel for de centrale 
myndigheder og går ikke til bestemte transportinfra­
strukturprojekter. 
(c) De samlede omkostninger ved kommunale trans­
portinfrastrukturprojekter (f.eks. Ashford-vejene, 
ringvejen ved Braintree) må ikke overstige årlige 
lofter, som fastsættes af Trafikministeriet. Fælles­
skabsstøtte medfører ikke, at disse lofter hæves. I 
disse tilfælde tjener fællesskabsstøtten i sidste ende til 
at reducere de omkostninger, som skal afholdes af 
kommunens skatteydere, og der opnås ingen forbed­
ringer af transportinfrastrukturprogrammet. 
10.14. I Forbundsrepublikken Tyskland og i Irland er 
situationen nogenlunde den samme, idet fællesskabs­
midlerne holdes tilbage af Finansministeriet eller det 
hertil svarende ministerium. De overføres ikke på 
grundlag af de enkelte projekter til de myndigheder, der er 
ansvarlige for at gennemføre transportprojekterne. Der 
kan således ikke påvises nogen forbindelse mellem 
fællesskabsmidlerne og de enkelte projekter. Det betyder 
ikke, at projekter, som Rådet har godkendt med henblik 
på ydelse af finansiel støtte, ikke er gennemført. Retten 
konstaterede, at med undtagelse af to projekter i Irland 
(jf. punkt 10.22(b) og (c)) var de projekter, Rådet havde 
godkendt i disse medlemsstater, enten gennemført, eller 
også var de under gennemførelse. 
TRANS-EUROPÆISKE VEJE 
10.15. Da Fællesskabets afgørelser om at yde støtte er 
baseret på forslag fra medlemsstaterne vedrørende projekter inden for deres egne landegrænser, er der fare 
for, at projekter, hvortil der ydes støtte under dette 
program, afspejler nationale interesser fremfor mere 
vidtrækkende europæiske interesser. Dette kan være et 
problem, især for de medlemsstater, der geografisk er 
beliggende i Fællesskabets yderregioner. 
10.16. Det Forenede Kongerige er f.eks. længe om at 
skabe en god forbindelse mellem Holyhead, der er 
ankomsthavn for størstedelen af Irlands eksport ad 
landevej, og Det Forenede Kongeriges motorvejsnet. 
Forbindelsen har ikke førsteprioritet set ud fra Det 
Forenede Kongeriges synspunkt, men er af stor betyd­
ning for Irlands samhandel med den resterende del af 
Europa. Lignende forhold gør sig gældende i Portugal, 
hvor der bygges motorveje i den nordlige del af landet 
mellem Porto og Braganca og Aveiro og Vilar Formoso. 
De spanske myndigheder har imidlertid ikke på indevæ­
rende tidspunkt planer om at fortsætte disse motorveje fra 
grænsen til Portugal og forbinde dem med det spanske 
motorvejsnet, der er forbundet med det centrale Europa. 
FÆLLESSKABSSTØTTENS OMFANG 
10.17. I henhold til retsforskrifterne må støtten til 
transportinfrastrukturprojekter ikke overstige 25 % af 
omkostningerne ved projektet. I praksis fastsættes støtten 
af Kommissionen som faste beløb. Der findes imidlertid 
ingen faste retningslinjer for fastsættelse af støttens 
omfang til bestemte projekter inden for det godkendte 
loft. Kommissionens aktsamlinger omfatter ingen be­
grundelser for afgørelserne om at yde støtte i de enkelte 
tilfælde. 
10.18. Rettens undersøgelse viste, at støttesatserne for 
enkeltprojekter, tilsyneladende uden nogen bestemt 
grund, lå på fra 10 % til 22,9 %. Da afgørelser om at yde 
støtte til en bestemt sats ofte træffes, inden der foreligger 
et fast omkostningsoverslag for et projekt, er den endelige 
sats for fællesskabsstøtten ofte meget lavere end forudset 
på det tidspunkt, afgørelsen blev truffet. 
10.19. Tabel 10.2 viser for udvalgte medlemsstater de 
gennemsnitlige satser for fællesskabsstøtten udtrykt i 
procent af de forventede omkostninger, på tidspunktet 
for afgørelsen, og af det reviderede overslag eller de 
endelige omkostninger. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 141 
Tabel 10.2 — Gennemsnitlige støttesatser under Fællesskabets 
transportinfrastrukturprogram 
Medlemsstat 
Grækenland 
Portugal 
Spanien 
Det Forenede Kon­
gerige Gennemsnitlige støttesatser 
På tidspunktet 
for Kommissionens afgørelse (i %) 
22,9 
12,3 
15,4 
10,0 På tidspunktet 
for det reviderede overslag (i %) 
13,3 
6,7 
13,3 
8,8 
10.20. Retten skal fremsætte to bemærkninger til 
oplysningerne i denne tabel: 
(a) Den generelt set lave sats for fællesskabsstøtten under 
transportinfrastrukturprogrammet synes ikke i sig 
selv i særlig grad at tilskynde medlemsstaterne til at 
igangsætte transportprojekter af interesse for Fælles­
skabet eller til at fremskynde dem. Dette bekræfter 
konklusionen i pkt. 10.9, i henhold til hvilken støtten 
ikke er af afgørende betydning for nationale beslut­
ninger om at igangsætte bestemte projekter. 
(b) Kommissionen bør fastlægge klarere regler for 
fællesskabsstøttens omfang og anføre begrundelserne 
for de enkelte afgørelser i de pågældende sagsakter. 
FORSINKELSER VED GENNEMFØRELSEN 
AF STØTTEDE PROJEKTER 
10.21. Som anført i punkt 10.3 er et af hovedformålene 
med programmet at fremskynde gennemførelsen af 
transportprojekter, som er af interesse for Fællesskabet. I 
praksis fører ydelsen af fællesskabsstøtte sjældent til, at 
dette mål opfyldes. 10.22. I Irland bemærkede Retten i marts 1989, at tre ud 
af fire støttede projekter var meget forsinkede : 
(a) I december 1984 besluttede Kommissionen at yde 3 
mio ECU i støtte til bygning af omkørselsvejen ved 
Wexford i den sydlige del af landet. Projektet blev 
påbegyndt i 1979 og forventedes afsluttet i 1986. I 
henhold til de seneste beregninger forventes projek­
tet, hvortil der pr. juni 1987 var udbetalt støtte på 2,25 
mio ECU, nu ikke at blive afsluttet før 1990, selv om 
selve omkørselsvejen blev åbnet for trafik i 1988. 
(b) Kommissionen ydede 2,4 mio ECU i støtte til 
omkørselsvejen ved Shankill-Bray på strækningen fra 
Dublin til Wexford i juli 1985 og udbetalte den første 
tranche på 0,72 mio ECU til de irske myndigheder en 
måned senere. Arbejdet i forbindelse med projektet 
var endnu ikke påbegyndt, da Retten aflagde besøg i 
marts 1989, og projektet forventes nu ikke at blive 
afsluttet før 1993. 
(c) Der er opstået en lignende forsinkelse i forbindelse 
med Dunleer-projektet på den samme vejstrækning. I 
december 1986 blev der ydet støtte på 4,0 mio ECU, 
og den første tranche på 1,6 mio ECU blev udbetalt 
den samme måned. Men igen var projektet ikke 
igangsat, da Retten aflagde besøg, og i henhold til de 
nuværende planer forventes det afsluttet i 1992. 
10.23. I marts 1989 konstaterede Retten igen betydelige 
forsinkelser i forbindelse med gennemførelsen af fire af 
seks projekter i det centrale og sydlige Grækenland, 
hvortil der ydes fællesskabsstøtte: 
(a) Arbejdet er endnu ikke påbegyndt i forbindelse med 
to afsnit af Varibobi-Schimatari-projektet. I juli 1985 
blev der truffet afgørelse om at yde støtte på 12,5 mio 
ECU, og ved udgangen af 1988 var der udbetalt 3,75 
mio ECU. 
(b) Der er forsinkelser på mindst ét år i forbindelse med 
gennemførelsen af Solomos-Nemea-projektet, hvor­
til der blev ydet støtte på 3,5 mio ECU i december 
1986, og Artemisio-Tripoli-projektet, hvortil der blev 
ydet støtte på 3,0 mio ECU i december 1987. Ved 
udgangen af 1988 var der udbetalt henholdsvis 2,45 
mio ECU og 1,20 mio ECU til projekterne. 
(c) Der er en forsinkelse på 2 1/2 år i forbindelse med 
Sfinga-Aliartos-projektet, hvortil Kommissionen i 
december 1986 besluttede at yde støtte på 1,55 mio 
ECU. På det tidspunkt forventedes projektet afsluttet 
ultimo 1987. Ved udgangen af 1988 var der udbetalt 
0,62 mio ECU til projektet. 
142 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
FORSINKELSER I FORBINDELSE MED 
INDGIVELSEN AF ANMODNINGER OM 
UDBETALING AF ANDEN OG SIDSTE 
TRANCHE AF STØTTEN 
10.24. Forsinkelser i forbindelse med medlemsstaters 
indgivelse af anmodninger om beløb, der er forfaldet til 
betaling under programmet, gør det vanskeligt for 
Kommissionen at forvalte de budgetbevillinger, der er 
afsat til medlemsstaterne. Forsinkelserne er også kende­
tegnende for medlemsstaternes manglende hensyntagen 
til betydningen af den pågældende støtte. 
10.25. I Det Forenede Kongerige havde myndighe­
derne i forbindelse med tre af de seks undersøgte 
projekter undladt at anmode om udbetaling af anden og 
sidste tranche af støtten, når de forfaldt til betaling. I 
forbindelse med ét af projekterne (omkørselsvejen ved 
Sidcup) havde myndighederne kun anmodet om de første 
30 %, der forfaldt til betaling ved undertegnelse af aftalen 
i juli 1985, selv om vejen for en stor del var færdiganlagt 
og blev åbnet for trafik for mere end to år siden. 
10.26. I Grækenland bemærkede Retten ligeledes, at de 
nationale myndigheder ikke i alle tilfælde anmodede om 
udbetaling fra Kommissionen, når beløb forfaldt til 
betaling. F.eks. var 50 % af Ritsona-Thiva-projektet 
gennemført ved udgangen af 1987. Da Retten aflagde 
besøg i marts 1989 havde de græske myndigheder 
imidlertid endnu ikke anmodet om den anden tranche af 
fællesskabsstøtten, der på det tidspunkt var forfaldet til 
betaling. 
KOMMISSIONENS TILSYN MED 
GENNEMFØRELSEN AF 
TRANSPORTINFRASTRUKTURPROGRAM­
MET I MEDLEMSSTATERNE 
10.27. I henhold til de relevante retsforskrifter skal 
Kommissionen, sammen med de kompetente myndighe­
der i medlemsstaterne, foretage kontrol på stedet af de 
projekter, hvortil der ydes finansiel støtte under program­
met. Såfremt der ved kontrollen påvises enten uregelmæs­
sigheder eller en væsentlig ændring i projektets art eller i 
vilkårene for dets gennemførelse, som ikke har været 
forelagt Kommissionen til godkendelse, kan Kommissio­
nen suspendere udbetalingen af støtte og i særlige tilfælde 
kræve de udbetalte beløb tilbagebetalt. 
10.28. Ud over kontrollen på stedet kræver Kommissio­
nen, at medlemsstaterne indsender rapporter om gennem­
førelsen af støttede projekter i forbindelse med anmod­
ningen om udbetaling af den anden tranche af støtten. På 
samme måde skal der indsendes en rapport om afslut­ningen af projektet, inden den sidste tranche udbetales. 
10.29. Rettens undersøgelser viste, at Kommissionen 
kun havde gennemført et begrænset antal stedlige 
kontrolbesøg. Fra begyndelsen af programmet i 1982 til 
udgangen af 1988 havde Kommissionen kun gennemført 
fire kontrolbesøg i medlemsstaterne for at undersøge den 
stedlige gennemførelse af fem støttede projekter. Tre af 
disse kontrolbesøg blev gennemført på et tidspunkt, hvor 
de pågældende projekter var nået til det stadium, hvor 
anmodningen om den sidste tranche fremsættes. Den 
finansielle støtte i forbindelse med disse projekter beløb 
sig til 22 mio ECU sammenholdt med de samlede 
forpligtelser under programmet på 303 mio ECU. 
10.30. Med hensyn til den interne kontrol af rapporter­
ne om gennemførelse og afslutning af projekterne skal 
Retten bemærke følgende: 
(a) Rapporterne indeholder nyttige oplysninger, men da 
de omfatter bevismateriale fra medlemsstaterne, som 
ikke er efterprøvet, kan de ikke erstatte kontrol på 
stedet. 
(b) Da Kommissionen kun kræver, at medlemsstaterne 
indsender rapporter, når de anmoder om den anden 
eller den sidste tranche af den finansielle støtte, 
medfører forsinkelser i forbindelse med gennemførel­
sen af projekter eller indgivelsen af anmodninger om 
udbetaling af støtte (jf. punkt 10.21-10.26), at 
Kommissionen ikke engang får disse oplysninger om 
gennemførelsen af projekter eller i bedste fald, at den 
får dem med en vis forsinkelse. 
10.31. Rettens undersøgelser afslørede eksempler på 
væsentlige ændringer i projektets art eller i vilkårene for 
dets gennemførelse, som ikke havde været forelagt 
Kommissionen til godkendelse. Uden at give meddelelse 
herom til den ansvarlige tjenestegren i Kommissionen 
ændrede de nationale myndigheder i Portugal Paredes-
Penafiel-projektet fra at være et hovedvejsprojekt, der 
skulle finansieres og gennemføres af Trafikministeriet, til 
et motorvejsprojekt, der skulle finansieres ved opkræv­
ning af bompenge og gennemføres af et privat selskab. 
Kommissionen var heller ikke blevet gjort opmærksom 
på de i punkt 10.21-10.23 omtalte forsinkelser i forbindel­
se med gennemførelsen af projekter, som medfører 
betydelige ændringer i forhold til de oprindelige aftaler 
om fællesskabsstøtte. 
10.32. Sagsakterne indeholder intet om tilfælde, hvor 
Kommissionens interne kontrol på grundlag afrapporter 
eller dens kontrol på stedet har ført til suspension eller 
bortfald af finansiel støtte. 
10.33. Retten anser Kommissionens tilsyn med pro­
grammet for at være utilstrækkeligt. Retten skal henstille, 
at Kommissionen som et minimum foretager hyppigere 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 143 
kontrol på stedet, både under gennemførelsen af projek­
terne, og når anmodningen om den sidste tranche er 
indgivet. Retten skal ligeledes henstille, at aftalerne med 
medlemsstaterne kommer til at omfatte et krav om, at 
medlemsstaterne indsender årlige rapporter om gennem­
førelsen til Kommissionen, uanset hvordan det forholder 
sig med hensyn til indgivelse af anmodninger om 
udbetaling af trancher. 
KONKLUSION 
10.34. Hovedformålet med dette program er at tilskyn­
de medlemsstaterne til at påbegynde eller fremskynde 
transportinfrastrukturprojekter af interesse for Fælles­
skabet. Efter at have undersøgt gennemførelsen af 
programmet må Retten konkludere, at seks år efter, at de 
første støttebeløb blev stillet til rådighed, har program­
met af følgende grunde langt fra opfyldt dette mål: 
(a) Til trods for Kommissionens bestræbelser over en 
lang årrække har Fællesskabet endnu ikke vedtaget 
en flerårig forskriftsmæssig og finansiel ramme for 
programmet. 
(b) Medlemsstaterne kan derfor ikke tage hensyn til 
fællesskabsstøtten, når de udarbejder deres trans­
portinfrastrukturplaner, og modtager derfor kun 
støtte til projekter, som allerede er igangsat, eller som 
de allerede har besluttet at iværksætte. 
(c) I tre af de medlemsstater, hvor situationen blev 
undersøgt, fungerer fællesskabsstøtten egentlig som 
et bidrag til centralforvaltningens midler og øger ikke 
de bevillinger, der står til rådighed for gennemførel­
sen af transportinfrastrukturprojekter. Dette er ikke i 
sig selv et endegyldigt bevis for en uhensigtsmæssig 
anvendelse af fællesskabsmidler, for målet med 
fællesskabsstøtten kunne i det væsentligste opfyldes 
ved en omprioritering inden for de givne budget­
rammer. Sammenholdt med bemærkningen under (b) 
anser Retten dog følgerne af denne situation for at 
være ret alvorlige. 
(d) Under alle omstændigheder er satserne for fælles­
skabsstøtten for lave til at få indvirkning på 
beslutningstagningen i medlemsstaterne. (e) Selv om formålet med fællesskabsstøtten var at 
fremskynde projekterne, har der været store forsin­
kelser i forbindelse med gennemførelsen af mange af 
projekterne. 
10.35. Med de gældende procedurer er der fare for, at 
der ikke i tilstrækkeligt omfang tages hensyn til vejstræk­
ninger, som er af vital betydning for en enkelt medlems­
stat, men som er beliggende i en anden (trans-europæiske 
vejstrækninger). 
10.36. Kommissionens tilsyn med gennemførelsen af de 
projekter, hvortil den yder støtte, skal nødvendigvis 
forbedres, således at den har fuldt kendskab til ændringer 
vedrørende projekternes art eller vilkårene for deres 
gennemførelse, problemer i forbindelse med gennemfø­
relsen, forsinkelser i forbindelse med indgivelsen af 
anmodninger, etc. I de tilfælde, hvor en medlemsstat ikke 
gennemfører et projekt som planlagt, bør Kommissionen 
gøre brug af sin ret til at suspendere den finansielle støtte 
eller lade den bortfalde. 
10.37. Retten er af den opfattelse, at programmet først 
kan komme til sin fulde nytte, når det kommer til at indgå 
i en flerårig aktionsplan, og der bliver lagt vægt på, at 
medlemsstaterne godtgør, at fællesskabsstøtten medfø­
rer, at der anvendes flere midler til transportinfrastruk­
turprojekter af interesse for Fællesskabet. Det bør 
overvejes, om det ville være en fordel at koncentrere 
midlerne om færre, men mere hensigtsmæssige projekter 
(set ud fra et europæisk synspunkt), end at sprede støtten 
på så mange projekter. Det bør overvejes at fastsætte 
højere støttesatser til trans-europæiske veje for at 
tilskynde medlemsstater til at bygge for andre. 
10.38. Endelig ser Retten gerne, at der etableres en 
bedre forbindelse mellem dette program og Fællesskabets 
relaterede strukturpolitikker, især i betragtning af de 
seneste bestræbelser der er gjort for at forbedre koordine­
ringen af disse politikker (3). 
(3) Rådets forordning (EØF) nr. 2052/88 (EFT L 185 af 
18.7.1988) 
Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 (EFT L 374 af 
31.12.1988) 
Rådets forordning (EØF) nr. 4254/88 (EFT L 374 af 
31.12.1988) 
Rådets forordning (EØF) nr. 4255/88 (EFT L 374 af 
31.12.1988) 
Rådets forordning (EØF) nr. 4256/88 (EFT L 374 af 
31.12.1988). 
144 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 11 
Finansielt og fagligt samarbejde med tredjelande 
11.0. INDHOLD Punkt 
Counterpart-midler i forbindelse med fødevarehjælp i visse lande i Afrika og 
Asien 11.1 —11.17 
Indledning 11.1 —11.2 
Bekræftelse af tidligere analyser 11.3 — 11.7 
Tilvejebringelse af midler 11.3 
Anvendelse af counterpart-midler 11.4 — 11.5 
Andre anvendelsesformer 11.6 —11.7 
Nye anvendelsesformer for counterpart-midler 11.8 — 11.15 
Multilaterale counterpart-midler 11.8 —11.12 
Finansiering af fødevarestrategier 11.13 — 11.15 
Konklusion 11.16 — 11.17 
Fællesskabets fødevarehjælp til Pakistan 11.18 — 11.43 
Finansielt og fagligt samarbejde med Pakistan 11.18 — 11.30 
Forsinkelser 11.19 
Forkert udformning 11.20 —11.24 
Faglig bistand 11.25 — 11.26 
Pakistans bidrag til projekter 11.27 
Gennemskueligheden af de pakistanske finansielle kredsløb • 11.28 
Valg af finansieringspartnere 11.29 
Vedligeholdelse 11.30 
Bistand til afghanske flygtninge i Pakistan 11.31 — 11.37 
Manglende forvaltningsregler 11.32 
Multilaterale finansieringer 11.33 —11.36 
Forbindelserne til UNHCR 11.37 
Fællesskabets fødevarehjælp til Pakistan 11.38 — 11.42 
Konklusion 11.43 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 145 
COUNTERPART-MIDLER I FORBINDELSE 
MED FØDEVAREHJÆLP I VISSE LANDE I 
AFRIKA OG ASIEN 
Indledning 
11.1. I henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3972/86 
af 22. december 1986 om politikken med hensyn til 
fødevarehjælp og forvaltning af denne hjælp (l) sælges 
fødevarehjælpen oftest, for at den ikke skal påføre det 
lokale marked for stærk konkurrence, og counterpart-
midlerne fra disse salg skal først og fremmest anvendes til 
udvikling af landbruget i modtagerlandene. I såkaldte 
leveringsaftaler mellem Fællesskabet og modtagerstat­
erne fastlægges for hver enkelt hjælpeaktion, hvorledes 
disse principper skal føres ud i livet. Retten har ved 
tidligere revisionsundersøgelser (2) påvist, at denne 
ordning ikke altid har fungeret tilfredsstillende, og bl.a. 
henvist til, at der ikke var oprettet bankkonti, at de 
oprettede konti var for lavt forrentede, at der blev opnået 
salgsprovenuer, der lå langt under produkternes værdi 
(som følge af svind, tyverier, for lave afståelsesværdier 
eller -priser, gaver, meget høje distributionsomkostninger 
osv.), at der var tilfælde, hvor midlerne blev stillet for sent 
til rådighed, og at der konstateredes langsom og i visse 
tilfælde uhensigtsmæssig udnyttelse af de tilvejebragte 
midler. 
11.2. Retten har for nylig undersøgt forholdene i 
Senegal, Mauretanien, Mali, Zambia og Mozambique, 
Tunesien, Pakistan og Bangladesh. Det indsamlede 
materiale bekræfter tidligere analyser og afslører endvide­
re nye problemstillinger. 
Bekræftelse af tidligere analyser 
Tilvejebringelse af midler 
11.3. De indtægter, som de pågældende lande anmelder, 
er ofte meget lave i forhold til den faktiske værdi af de 
produkter, der leveres af Fællesskabet. Mængden af 
solgte produkter er i reglen mindre end mængden af 
leverede produkter; dette skyldes svind eller tyverier 
under søtransport, under omladning, under transport 
over fastlandet og/eller under oplagring. En yderligere 
årsag til denne forskel kan være, at der foretages gratis 
uddeling, uden at dette er forudset i leveringsaftalerne. 
Produkterne sælges ofte til en for lav pris, og de kan 
derfor påføre de lokale produkter konkurrence. Brutto-
salgsprovenuet belastes af uforholdsmæssigt store om­
kostninger (i forbindelse med søtransport, losning, 
toldoplag, transit, transport ad landevej, oplagring, 
driftsudgifter vedrørende de organer, der skal stå for 
gennemførelsen af fødevarehjælpeaktionen osv.). Endvi­
dere er de beløb, der faktisk er til rådighed, mindre end de 
registrerede beløb. De organer, der er ansvarlige for at 
sælge fødevarehjælpen, er længe om at overføre salgs­
provenuet og modtager på denne måde indirekte 
driftstilskud. 
(i) EFTL 370 af 30.12.1986. 
(2) Revisionsrettens særberetning nr. 6/87 og nr. 7/87, EFT C 31 
af 4.2.1988. Anvendelse af counterpart-midler 
11.4. Kun sjældent anvendes counterpart-midlerne 
hurtigt, og deres værdi udhules derfor i betydelig grad. 
Counterpart-midler indgår i national valuta, hvis værdi er 
faldende. Kun i ganske særlige undtagelsestilfælde, hvor 
counterpart-midlerne hurtigt indsættes på konti med en 
realistisk forrentning, har disse forsinkelser ingen 
uheldige konsekvenser. I Mozambique har disse forsin­
kelser imidlertid medført et tab på 30 mio ECU og i 
Zambia på 9,8 mio ECU. 
11.5. Fra 1982 til 1987 var de midler, der anvendtes til 
konkrete aktioner med henblik på udvikling af modtager­
landenes landbrug (jf. tabel 11.1), meget begrænsede i 
forhold til den oprindelige værdi af de produkter, som 
Fællesskabet leverede. I Tunesien blev 4 mio ECU af de 
18 mio ECU, som var det egentlige provenu af en samlet 
bistand på ca. 30 mio ECU, investeret i programmer 
vedrørende kunstig insemination og mælkeindsamling. I 
Senegal er der kun foretaget en enkelt konkret investe­
ring; det drejer sig om et program til udvikling af 
vignabønnedyrkning. I Mali er der i forhold til den 
samlede EF-bistand reelt kun investeret ubetydelige 
midler i udbygning af oplagringskapaciteten i Bamako-
mejerikooperativet og i import af en kvægbesætning. 
Tilsvarende gør sig gældende, for så vidt angår et 
kunstvandingsprojekt i Mozambique. I Mauretanien og 
Zambia er der ikke blevet anvendt counterpart-midler 
direkte med henblik på udvikling af landbruget i disse to 
lande. 
Andre anvendelsesformer 
11.6. Ud over de ovennævnte tilfælde anvendes counter­
part-midlerne enten slet ikke, eller de anvendes til 
finansieringer af en sådan art, som Retten tidligere har 
påtalt over for Kommissionen, for alt for ofte anvendes 
midlerne til at dække underskud af enhver art, navnlig til 
finansiering af styringen af landbrugsmarkederne. Allige­
vel fortsætter denne form for anvendelse af counterpart-
midler : 
(a) I Senegal og Mali er en væsentlig del af counterpart-
midlerne blevet anvendt som støtte til eller i 
forbindelse med offentlig forvaltning af kornmarke­
der (offentlige interventionsopkøb, høstlån, støtte til 
oplagring osv.). 
146 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 11.1 — Anvendelsen af counterpart-midlerne (i tidsrummet 1982-1987) 
(mio ECU) 
^\. Counter-
^». part-
^\^ midler 
Land ^^^ 
Senegal 
Mauretanien 
Mali 
Zambia 
Mozambique 
Tunesien 
Pakistan (2) 
Bangladesh (3) 
lait Værdien af den 
leverede 
fødevarehjælp (*) 
15,2 
18,4 
27,8 
29,7 
94,4 
31 
99,4 
315,9 Indkomne 
indtægter 
8,5 
0,86 
8,3 
6,10 
53,8 (') 
18 
63 
158,56 Anvendelse 
til konkrete 
projekter 
vedrørende udvikling 
af landbruget 
3 
0,7 
0,53 
4 
8,23 Anvendelse 
til andre 
formål 
4,5 
7 
1,77 
33,3 
63 
109,57 
(*) Omkostning for EF-budgettet (ekskl. restitutioner i henhold til EUGFL). 
(') Heri indgår et tab på ca. 30 mio ECU som følge af depreciering. 
(2) NB: Pakistan har ikke modtaget fødevarehjælp bestemt til salg efter 1981. 
(3) Tallene vedrører årene 1984-1987. 
(b) I Mauretanien er midlerne blevet anvendt, hvor 
modtagerlandet ikke havde tilstrækkelige midler på 
budgettet, bl.a. som bidrag til alle former for 
projekter, der finansieres med andre bistandsydere. Nye anvendelsesformer for counterpart-midler 
(c) I Zambia er counterpart-midlerne blevet anvendt til 
at finansiere modtagerlandets bidrag til projekter, 
som samfinansieres med Den Europæiske Udvik­
lingsfond (EUF). 
(d) Bangladesh fik gennem counterpart-midlerne mu­
lighed for at yde statstilskud til gødningsstoffer, og 
siden 1984 er counterpart-midlerne blevet anvendt til 
finansiering af Bangladesh' bidrag dels til EF-
projekter, dels til projekter igangsat af andre 
bistandsydere (hovedsagelig på landbrugsområdet og 
i landdistrikter). 
(e) I Mozambique blev 40 % af de meget begrænsede 
counterpart-midler anvendt til at dække investerin­
ger, der skulle finansieres over det nationale budget; 
investeringerne var allerede gennemført og var i visse 
tilfælde endog allerede ødelagt på grund af krigen. 
(f) Overalt anvendes der betydelige beløb til at dække 
halvoffentlige organers driftsunderskud. 
11.7. Alt i alt kan Retten kun henvise til sine tidligere 
konklusioner, som Europa-Parlamentet har gjort sig til 
talsmand for i en beslutning vedtaget den 19. januar 1989. Multilaterale counterpart-midler 
11.8. I Senegal, Mali og Mauretanien har flertallet af de 
bistandsydere, der leverer fødevarehjælp bestemt til salg, 
for nylig gjort fælles sag og efter aftale med de lokale 
myndigheder ladet counterpart-midlerne indgå i en fælles 
pulje. 
11.9. Såvel bistandsydere som modtagere drager reel 
fordel af denne ordning. Når counterpart-midlerne 
samles i en fælles pulje, kan der finansieres mere 
omfattende projekter, hvortil der, for at de skal kunne 
gennemføres hensigtsmæssigt, kræves midler, der oversti­
ger et bestemt niveau, som de bilaterale midler normalt 
ikke når op på. Samles midlerne i en fælles pulje, kan der 
sikres en bedre koordinering ved midlernes anvendelse og 
deres indpasning i en sammenhængende politik for 
udvikling af landbrugssektoren. Derved åbnes vejen for 
en flerårig planlægning af fødevarehjælpen, hvilket Rådet 
efterlyste i sin resolution af 15. november 1983. Der 
etableres fælles beslutningsprocesser, der gør det lettere at 
vurdere fødevarebehovene, og som fremmer den årlige 
planlægning af fødevarehjælpen. Modtagerlandet får en 
permanent struktur, og dets dialog med et meget stort 
antal bistandsydere bliver herved forenklet. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 147 
11.10. En afgørende forudsætning for, at ordningen 
med en fælles pulje kan fungere tilfredsstillende er, at 
reglerne for forvaltning af de »fælles midler« nøje 
fastlægges. Dette synes at have været tilfældet i Senegal, 
men ikke i Mauretanien, og navnlig ikke i Mali, hvor 
midlerne fra bistandsyderne er blevet samlet som led i et 
»program til omstrukturering af kornmarkedet« (det 
såkaldte PRMC), der er oprettet som en klub, hvis 
regelgrundlag ikke ligger fast og i øvrigt ikke er 
nedskrevet. PRMC har egne bankkonti, hvorpå der 
indestår midler, og det er af væsentlig betydning for Malis 
landbrugspolitik. PRMC er imidlertid en udefinerbar 
enhed med en uklar struktur. Der træffes afgørelser 
vedrørende kornsektoren; der afholdes betydelige udgif­
ter, uden at man har et klart billede af, hvornår, af hvem 
eller efter hvilke regler disse afgørelser træffes; de 
finansielle transaktioner opføres ikke i et hensigtsmæssigt 
regnskab. Retten har i forbindelse med sin revision på 
stedet konstateret væsentlige mangler ved forvaltningen. 
Der blev således hverken foretaget mængde- eller 
kvalitetskontrol af den fødevarehjælp, der var modtaget 
fra Fællesskabet; der blev ikke opstillet et årsregnskab, og 
der førtes ikke dobbelt bogholderi; i visse tilfælde var selv 
meget betydelige fordringer ikke registreret. 
11.11. De multilaterale counterpart-midler, som tilsam­
men udgør betydelige beløb, fremkommer ved salg af 
kumuleret international fødevarehjælp og anvendes i vid 
udstrækning i henhold til langsigtede programmer, som 
igen er nært knyttet til gennemførelsen af hele sektorer af 
modtagerlandenes landbrugspolitik. De multilaterale 
counterpart-midler fungerer således i virkeligheden som 
permanente, parallelt løbende landbrugsbudgetter, som 
administreres af bistandsydere og modtagerlande i 
fællesskab. En forudsætning for, at denne ordning kan 
fungere, er, at der til stadighed er sikret indtægter fra salg 
af fødevarehjælp, hvilket derfor kan tilskynde modtager­
landene til at anmode om fødevarehjælp — ikke for at 
rette op på et fødevareunderskud, men for at sikre sig 
indtægter. Fællesskabet har allerede i en række tilfælde 
ydet mindre fødevarehjælp, end der var anmodet om, 
fordi det angivne behov blev anset for overdrevet. Da der 
blev foretaget drastiske nedskæringer i fødevarehjælpen 
til Senegal og Mali, var disse to lande blevet afhængige af 
indtægterne fra salg af fødevarehjælp i et sådant omfang, 
at Fællesskabet måtte yde kompenserende finansiel 
bistand. 
11.12. Disse parallelle budgetter finansieres via de fuldt 
ud tilbagebetalingspligtige lån (jf. punkt 11.13-11.15 
nedenfor), der i visse tilfælde kan give overdækning. 
Ordningen medfører således, at en stigende andel af de 
lokale offentlige midler placeres under fælles administra­
tion. Når budgetterne op over en bestemt grænse, vil 
ordningen formentlig ikke længere være acceptabel. 
Finansiering af fødevarestrategier 
11.13. Counterpart-midlerne anvendes til mange for­
skellige formål, afhængigt af hvorledes landbrugs­
markederne forvaltes (offentlige opkøb med henblik på at sikre producenterne høje priser, oplagring af sæsonbetin­
gede overskudslagre, høstlån til producenter, lån til 
handlende med henblik på at hjælpe dem til at opkøbe 
varer til garanterede priser og til oplagring, opkøb af 
importerede produkter, forbrugerstøtte, markedsunder­
søgelser osv.). De midler, der opsamles i fælles puljer, 
svarer især i Senegal og Mali til årlige udgifter på en halv 
snes millioner ecu, der anvendes mere eller mindre 
effektivt til gennemførelse af programmer på mellemlang 
sigt i overensstemmelse med hensigten med den ovenfor 
nævnte rådsresolution. Det henstilles heri, at counter­
part-midler i princippet anvendes til at finansiere 
projekter med henblik på at støtte en politik for 
selvforsyning på fødevareområdet. 
11.14. I de således opstillede mål er der lagt særlig vægt 
på udgifter, der skal sikre landbrugerne en rimelig 
indkomst og anspore dem til at øge produktionen, samt 
udgifter, der fremmer opbygningen af hjemmemarkedet, 
der tilgodeser den nationale produktion; endvidere 
prioriteres udgifter højt, der tager sigte på at ændre 
forbrugsvaner til fordel for lokale produkter. Visse af de 
afholdte udgifter har afgjort haft en positiv virkning på 
nogle af de ovenfor omtalte mål, bl.a. udviklingen af 
vignabønneproduktionen i Senegal og programmerne 
vedrørende lån til landbrugere og handlende i Mali. 
11.15. Resultaterne er imidlertid ofte nedslående. Der er 
store vanskeligheder forbundet med at nå de opstillede 
mål, både når det er nødvendigt at give visse forhold 
absolut prioritet, og når der indføres indskrænkende 
administrative eller økonomiske bestemmelser. Pris­
støtteordninger påfører forbrugerne økonomiske ofre, 
navnlig i byerne, og nødvendiggør beskyttelse af hjemme­
markedet og kontrol ved landegrænserne. Salgsfremstød 
for lokale produkter, samtidig med at nye forbrugsvaner 
med hensyn til fødevarer vinder indpas, vil i et vist 
omfang indskrænke forbrugernes muligheder. Disse 
tillige med andre betragtninger, såsom at det er vanskeligt 
at opbygge (materielle, administrative og økonomiske) 
forvaltningssystemer, som er pålidelige og effektive, 
forklarer, hvorfor opkøbskampagner, oplagring og 
diverse programmer vedrørende kreditter til økonomiske 
beslutningstagere oftest kun giver begrænsede resultater. 
Konklusion 
11.16. Selv om der er sket fremskridt i den senere tid, var 
Kommissionen på tidspunktet for revisionen ikke i stand 
til at følge forvaltningen af counterpart-midlerne. 
Kommissionen havde i mange tilfælde stadig ikke udstedt 
retningslinjer for delegationerne. I en række tilfælde var 
tilsynet med midlernes anvendelse stadig ikke særlig 
effektivt. Kommissionen er således ude afstand til at give 
en oversigt med elementære oplysninger om status for 
counterpart-midlerne. 
11.17. Counterpart-midlerne anvendes i stadig stigende 
grad til meget varierende formål, hvilket burde tilskynde 
Kommissionen til at overveje fordele og ulemper ved de 
forskellige muligheder. Det er betænkeligt at prioritere alt 
for avancerede anvendelsesmåder højest under dække af, 
148 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
at der er tale om »fødevarestrategier«, når mulighederne 
for effektiv kontrol ikke foreligger, eller hvis de øvrige 
iværksatte politikker med hensyn til forbrugerpriser eller 
beskyttelse af hjemmemarkedet afviger for meget herfra. 
Endvidere indebærer disse meget avancerede anvendel­
sesmåder en risiko for al for stor indblanding i modtager­
landenes forvaltning. sagsakter, finansinspektørens rapporter samt rapporter 
udarbejdet af Kommissionens delegation i Islamabad. 
Retten har endvidere foretaget revision på stedet af seks 
projekter, som udgør 30 % af de samlede finansieringer, 
der er gennemført i Pakistan med bevillinger opført under 
artikel 930 (jf. tabel 11.2). 
Forsinkelser 
FÆLLESSKABETS FØDEVAREHJÆLP TIL 
PAKISTAN 
Finansielt og fagligt samarbejde med Pakistan 
11.18. Det finansielle og faglige samarbejde med 
Pakistan blev indledt i 1976. Retten har i 1988 bestræbt 
sig på at evaluere resultaterne af samarbejdet ved en 
gennemgang af Kommissionens og projektledernes 11.19. Det mest iøjnefaldende ved disse projekter er de 
betydelige forsinkelser, som kan konstateres både med 
hensyn til forpligtelser og betalinger. Den eneste undta­
gelse herfra er Fællesskabets deltagelse i bygningen af 
Tarbela-dæmningen, der er et meget omfattende investe­
ringsprojekt, hvis gennemførelse i forvejen var fastlagt, 
og hvortil bidraget var begrænset. En del af disse 
forsinkelser, der er på mere end et år, er struktur­
betingede, og skyldes, at de pakistanske myndigheder 
afventer undertegnelsen af finansieringsaftaler med 
Fællesskabet, førend egne planlægnings- og beslutnings­
procedurer påbegyndes. 
Tabel 11.2 — Artikel 930 — Forpligtelser og betalinger 
(ECU) 
Finansieringens art 
(a) Projekter (betegnelse — nr.) 
Dræn Karphur II 
Chasmas højre bred 
Tarbela-dæmningen (*) 
Husdyrhold i Baluchistan (*) 
Vandforsyning i Baluchistan I 
Vandforsyning i Baluchistan II 
Solenergi (*) 
Karachi fiskerihavn (*) 
Nødprogram for vandforsyning til 
flygtninge — North West Frontier (*) 
Genopbygning af veje i Baluchistan 
Anden erhvervsuddannelse 
Elektrificering af landdistrikter 
Kunstvanding i forbindelse med 
oversvømmelse Talli 
Udvikling Buner (*) 
Primæruddannelse 
Baluchistan landbrugsskole 76/02 
77/04 
• 78/04 
79/04 
80/09 
83/12 
80/08 
81/01 
81/03 
84/16 
85/18 
85/22 
86/15 
87/15 
87/16 
88/07 
I alt (a) 
(b) Delegationens administrative driftsudgifter i 1987 
(c) Kontrakter med diverse konsulenter 
Artikel 930 i alt [(a) 4 (b)-(c)] Forpligtelser 
3 249 534 
4 179 404 
4 800 000 
6 700 000 
4 000 000 
7 800 000 
1 800 000 
12 000 000 
2 700 000 
4 000 000 
16 000 000 
10 000 000 
7 800 000 
10 600 000 
15 000 000 
18 000 000 
128 628 938 
250 000 
380 081 
129 259 019 Betalinger 
3 249 534 
4 179 404 
4 800 000 
1 439 108 
3 621 876 
1 560 000 
901 848 
502 553 
2 510 000 
3 500 000 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
26 264 323 
— 
368 395 
26 632 718 Saldo 
— 
— 
— 
5 260 892 
378 124 
6 240 000 
898 152 
11 497 447 
190 000 
500 000 
16 000 000 
10 000 000 
7 800 000 
10 600 000 
15 000 000 
18 000 000 
102 364 615 
250 000 
11 686 
102 626 301 
(*) Projekter besøgt af Retten. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 149 
Forkert udformning 
11.20. De fleste projekter har i praksis vist sig at være 
forkert udformet. I forbindelse med projekt 80/08 om 
etablering af solenergi var den geografiske placering 
fejlagtig, da der nogle år efter, at investeringerne var 
foretaget, blev ført ledninger fra Pakistans hovedelektri­
citetsværk i en afstand af kun én kilometer fra Kankoi", 
hvor solenergianlæggene var etableret. De pågældende 
investeringer har således ikke været til megen nytte. I 
forbindelse med projekt 84/16 vedrørende genopbygning 
af veje har der været vedligeholdelsesproblemer, da 
vejbelægning ikke oprindelig var planlagt, uanset at en vis 
trafiktæthed var forudset. 
11.21. Projekt 79/04 vedrørende udvikling af husdyr­
hold i Baluchistan viste sig at være alt for ambitiøst og 
kompliceret, for ikke at sige meget urealistisk i sin 
oprindelige udformning. Projektet var oprindelig plan­
lagt til at omfatte følgende: 
(a) kunstvanding af betydelige arealer med henblik på 
udlægning til græsarealer og dyrkning af foderafgrø­
der til husdyr, 
(b) opførelse af en moderne foderfabrik og et moderne 
mejeri, 
(c) opførelse af et center for kunstig insemination, 
(d) oprettelse af et vaccinationscenter, 
(e) etablering af en række centre til opfedning af lam, 
(f) import af ca. 1 000 frisiske køer til fordeling blandt 
landbrugere. 
Delprojekterne (a), (c), (e) og (0 skulle finansieres af EF 
ved en gavebistand på 6,7 mio ECU, mens (b) og (d) skulle 
finansieres gennem lån ydet af Den Asiatiske Udviklings­
bank (AsDB), som i øvrigt skulle stå for det samlede 
projekt og være ansvarlig for hele projektets gennemførel­
se. 
11.22. Næsten otte år efter at projektet blev påbegyndt, 
dvs. tre år efter at det teoretisk skulle have været afsluttet, 
er situationen som følger: 
(a) Kunstvanding er kun gennemført på 30 % af de 
planlagte arealer. Der dyrkes ikke græs eller foder, 
men korn, som er bedre egnet til ernæring af 
befolkningen og til opdræt af æglæggende høner. (b) Foderfabrikken og mejeriet er opført; begge udnyttes 
imidlertid overhovedet ikke. Som følge af at der skal 
betales afdrag på lånet i AsDB, forsøger provinsrege­
ringen at sælge disse anlæg til den private sektor til en 
pris under opførelsesprisen med henblik på anden 
udnyttelse end oprindeligt forudset i projektet. 
(c) Centret for kunstig insemination er opført og 
fungerer. Inseminationsprogrammet (forbedring af 
den lokale besætning ved krydsning med ydedygtige 
europæiske racer) kører langsommere end planlagt, 
men dog tilfredsstillende. 
(d) Vaccinationscentret fungerer. 
(e) Etableringen af centre til opfedning af lam har været 
ramt af store forsinkelser. De pakistanske sagkyndige 
har imidlertid udnyttet forsinkelserne til at ændre 
projektet radikalt og til at skabe interesse herfor 
blandt opdrættere. Der kan forventes et positivt 
resultat. 
(f) Der er importeret 1 000 frisiske køer, som er placeret 
på to statsbrug, hvor de passes forsvarligt. Besætnin­
gerne har formeret sig. Kun en ret begrænset del af 
afkommet af successive krydsninger fordeles blandt 
landbrugerne. Denne del af programmet er ikke slået 
fejl. I forhold til udgifterne forekommer resultaterne 
af den kunstige insemination imidlertid mere interes­
sante. 
11.23. Alt i alt er de fejl, der er begået i forbindelse med 
den oprindelige projektudformning, indlysende. Fejlene 
må henføres til AsDB, der har taget initiativ til projektet 
og leder det. AsDB har desuden undladt at opfylde den 
forpligtelse, den har påtaget sig i henhold til artikel 8, litra 
b), i finansieringsaftalen og artikel 7 i projektforvalt-
ningsaftalen til at give adgang for Retten til at foretage 
revision, ved ikke at være til stede, da der blev foretaget 
revision på stedet. Disse fejl, som i sig selv er uheldige 
navnlig for Baluchistan-provinsens økonomi, har endvi­
dere medført væsentlige forsinkelser. Når visse dele af 
projektet alligevel er lykkedes, og projektet i sin helhed 
alligevel bør videreføres på et nyt grundlag, må æren 
herfor alene tilskrives de pakistanske dyrlæger, som har 
forstået at udnytte tiden til at forbedre projektet under 
hensyntagen til indvundne erfaringer, og Kommissionens 
delegation i Islamabad, som har bistået dyrlægerne i dette 
arbejde. Kommissionen besluttede i 1988 at indstille 
samarbejdet med AsDB, og den undertegnede en aftale 
med de pakistanske myndigheder, som i medfør af denne 
aftale overtog det fremtidige ansvar for projektet. 
11.24. Svaghederne ved feasibility-studierne forklarer 
ofte de grundlæggende fejl, der begås i forbindelse med 
projektudformningen. Dette gælder projektet til udvik­
ling af husdyrhold i Baluchistan, hvor AsDB's feasibility-
studium fremviser åbenlyse mangler. Tilsvarende gør sig 
150 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
gældende for projekt 81/01 vedrørende genopbygning af 
Karachi fiskerihavn. Projektet blev oprindelig vedtaget 
på grundlag af forundersøgelser, som en dansk virksom­
hed foretog for AsDB, og som faglige bistandseksperter 
(en tysk virksomhed), hvis arbejde blev finansieret af 
Fællesskabet, måtte omgøre. Dette arbejde førte til en ny 
plan og et nyt arbejdsprogram. På denne måde er mindst 
to år gået tabt. Til alt held har den hurtige devaluering af 
den pakistanske valuta i forhold til ecuen gjort det muligt 
i forbindelse med de arbejder, der er betalt i lokal valuta, 
at udligne de negative virkninger, som prisstigninger i ecu 
har for de udgifter, der skal betales i stærke valutaer. Selv 
når det første feasibility-studium er af god kvalitet, er der 
dog en risiko for, at forsinkelser i projektgennemførelsen 
under sådanne omstændigheder fører til, at der drages 
konklusioner, som ikke længere har nogen værdi. 
Utilstrækkelige forundersøgelser, forfejlede valg i forbin­
delse med projektplanlægning og forsinkelser i forbindel­
se med projektgennemførelsen er tre fænomener, som ofte 
griber ind i hinanden. 
Faglig bistand 
Reservation hos de pakistanske myndigheder 
11.25. Retten har bemærket en vis reservation hos de 
pakistanske myndigheder over for den europæiske faglige 
bistand, som imidlertid generelt er af høj kvalitet. I 
forbindelse med gennemførelsen af projekt 80/08 i 
Kanko'f vedrørende etablering af solenergi foretrak de 
pakistanske myndigheder at bremse teknikerne fra det 
franske firma, der efter at have leveret udstyret gjorde 
klar til at installere det som fastlagt i kontrakten. De 
pakistanske myndigheder sørgede derefter selv for 
opstillingen af anlægget. Det var grunden til, at solcelle­
panelerne ikke blev opstillet med den optimale vinkel i 
forhold til solen. Hertil kommer, at en tredjedel af disse 
paneler ikke er blevet opstillet, men stadig står oplagret 
på byggepladsen til ingen nytte. Det skal dog tilføjes, at 
denne reservation over for den faglige bistand har været 
mindre udpræget i de sidste par år efter en indsats fra 
Kommissionens delegation, der blev oprettet i Islamabad 
i 1986. Alligevel er den faglige bistands andel i projekt 
87/15 vedrørende udvikling af Buner-dalen faldet vold­
somt, selv om den er af væsentlig betydning for en 
hensigtsmæssig forvaltning fremover af denne projektty­
pe, og selv om delegationen insisterede på opretholdelsen 
af denne bistand. 
Supplerende arbejder 
11.26. Med hensyn til Karachi fiskerihavn (projekt 
81/01) fandt den tyske virksomhed Lackner det endvidere 
nødvendigt at udføre supplerende arbejder, som ikke var 
forudset i kontrakten, og som androg 358 000 DM (152 700 ECU). Virksomheden tilsendte Kommissionen 
en regning på dette beløb uden forhåndsgodkendelse. 
Trods indgående undersøgelser har firmaet Lackner ikke 
været i stand til at fremlægge en skriftlig accept 
vedrørende disse regningsarbejder, og en sådan accept 
foreligger heller ikke i arkiverne hos delegationen i 
Islamabad eller hos Kommissionen i Bruxelles. Firmaet 
Lackner har endvidere belastet betalingsmellemværendet 
med morarenter, og gyldigheden af denne disposition 
forekommer overordentlig diskutabel. Retten finder det 
nødvendigt at understrege, at Kommissionen har pligt til 
at gøre det klart for virksomhederne, at arbejder uden for 
hovedkontrakten kun må udføres, hvis der forinden er 
indgået en tillægskontrakt. 
Pakistans bidrag til projekter 
11.27. I samtlige projekter indgår naturligt nok et 
bidrag fra de pakistanske myndigheder i form af 
naturalier, arbejdskraft, m.m. fra offentlige administra­
tioner eller autonome offentlige institutioner. Pakistans 
bidrag kan eventuelt også omfatte et finansielt bidrag. 
Generelt har den pakistanske regering opfyldt sine 
forpligtelser med hensyn til deltagelse i projekter, navnlig 
for så vidt angår de budgetmidler, der afsættes ved et 
projekts begyndelse. Retten ønsker at fremhæve dette 
forhold, som sjældent gør sig gældende blandt de lande, 
der modtager bistand over artikel 930. En kvalitativ 
vurdering falder også ud til Pakistans fordel: samarbejds­
klimaet mellem pakistanere og faglige bistandseksperter 
fra EF, der går sammen om et projekt, er udmærket. Et 
enkelt kritikpunkt er måske, at det er vanskeligt at sikre 
en hensigtsmæssig forvaltning af et projekt, når flere 
ministerielle departementers indsats skal koordineres. 
Disse problemer kom frem i lyset ved revisionen af 
projektet vedrørende udvikling af husdyrhold i Baluchi-
stan, selv om der i dette tilfælde i høj grad forelå 
forsømmelighed fra AsDB's side. Sådanne problemer 
kunne også klart påvises under revisionen af forsøgspro­
jektet vedrørende solenergi i Kanko'i, som forvaltes af 
Pakistans energiforsyningsmyndighed. Forbundsregerin­
gen og provinsregeringen har således været ude afstand til 
at nå til enighed om placeringen af nye anlæg, og på 
Kankoi'-anlægget har man i strid med den oprindelige 
plan heller ikke sørget for at iværksætte kunstvanding af 
arealerne omkring solpumpen. 
Gennemskueligheden af de pakistanske finansielle 
kredsløb 
11.28. Den finansieringsordning, Kommissionen og de 
pakistanske myndigheder benytter for at sikre, at 
finansielle midler overføres fra Bruxelles til hver enkelt 
projektleder til afholdelse af udgifter i lokal valuta, 
fungerer fuldt tilfredsstillende. Retten har foretaget en 
omfattende undersøgelse af betalingskredsløbene i lighed 
med de undersøgelser, den tidligere har foretaget i Indien 
og visse lande i Sydamerika. Formålet med denne 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 151 
undersøgelse var at efterprøve, hvor hurtigt betalinger 
blev effektueret, samt deres gennemskuelighed og 
troværdighed. Bortset fra en enkelt overførsel, som i den 
afsluttende projektfase blev effektueret med seks måne­
ders forsinkelse, sker overførslerne tilfredsstillende 
hurtigt. Gennemskueligheden og troværdigheden er 
sikret dels ved de pakistanske myndigheders regnskabs­
føring af udefra kommende bistand, dels ved den 
anvendte pakistanske budgetopstilling. Beløbene føres 
med en sådan specifikation, at der kan foretages en samlet 
overførsel af de beløb, bistandsyderen har udbetalt til 
finansiering af de projekter, der er omfattet af den fælles 
aftale. I modsætning til de procedurer, som Retten har 
konstateret anvendt i andre lande, hvis administrative og 
finansielle systemer er meget lig de pakistanske, er det 
således relativt ukompliceret for Kommissionens tjene­
stegrene og for delegationen i Islamabad at følge 
projekterne (jf. særberetning nr. 4/86 om finansielt og 
fagligt samarbejde med Indien) (3). Vedligeholdelse 
11.30. Vedligeholdelse er et alvorligt problem i forbin­
delse med adskillige projekter. Retten har konstateret 
dette under sin revision på stedet af Kankoi-projektet, 
hvor de bærende elementer under solcellepanelerne 
begyndte at gå i forfald. Finansinspektøren har anført 
talrige eksempler på dårlig vedligeholdelse i forbindelse 
med størstedelen af de projekter, hvor han personligt har 
aflagt kontrolbesøg. 
Bistand til afghanske flygtninge i Pakistan 
Valg af finansieringspartnere 
11.29. I de tilfælde, hvor Fællesskabet har valgt 
samfinansiering, har dette valg i praksis vist sig at være 
mindre heldigt, hvilket som tidligere nævnt navnlig har 
været tilfældet i forbindelse med Den Asiatiske Udvik­
lingsbank. Kommissionen henvendte sig således til 
UNICEF og bad denne organisation om at forvalte de tre 
vandforsyningsprojekter. UNICEF's tekniske udform­
ning af disse projekter var ret mangelfuld, og UNICEF 
måtte anmode Fællesskabet om at finansiere afhjælp­
ningen af en række af de begåede fejl. UNICEF overså 
bl.a. fuldstændigt adskillige væsentlige bestemmelser i 
aftalerne med Kommissionen, navnlig vedrørende ind­
køb og udnyttelse af materiel. 
(3) EFT C 75 af 23.3.1987. 11.31. Bistanden til afghanske flygtninge i Pakistan 
finansieres over artikel 936 »Bistand til flygtninge med 
henblik på disses selvforsyning« under kapitel 93 
»Samarbejde med udviklingslande i Asien og Latinameri­
ka«. De oprindelige forpligtelser androg 9,09 mio ECU, 
herafer der foretaget betalinger for 60 % (jf. tabel 11.3). 
Manglende forvaltningsregler 
11.32. Kommissionen har samarbejdet med ikke-
statslige organisationer (NGO), dels direkte, dels indirek­
te gennem De Forenede Nationers Højkommissariat for 
Flygtninge (UNHCR) om forvaltningen af projekter 
Tabel 11.3 — Artikel 936 — Forpligtelser og betalinger 
(mio ECU) 
Reference 
NA AR. 1.84 
NA AR.4.86 
NA AR.2.84 
NA AR.2.86 
NA AR.6.87 
NA AR.6.87 Projektets betegnelse 
Sundhed og hygiejne for afghanske flygtninge i Pir Alizai- og 
Sur khab-lej rene 
Videreførelse af samme program 
Mikroprojekter med henblik på selvforsyning for afghanske 
flygtninge i North West Frontier 
Opførelse af et integreret kompleks i Peshawar og faglige 
videreuddannelseskurser for afghanske flygtninge 
Evaluering 
Fremstilling af tæpper, uniformer og skolemapper til afghanske 
flygtninge i North West Frontier 
Videreførelse af samme program 
Genplantning af skov og uddannelse af afghanske flygtninge 
Evaluering 
lait Forpligtelser 
0,680 
0,675 
1,200 
0,630 
0,030 
1,045 
1,800 
3,000 
0,030 
9,090 Betalinger 
0,680 
0,439 
0,922 
0,630 
0,030 
1,045 
0,900 
0,820 
— 
5,466 
152 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
finansieret over artikel 936. Kommissionen har ikke 
udarbejdet noget regelsæt, der skal lægges til grund ved 
udvælgelse, udformning, forvaltning og opfølgning af 
projekter, der sættes i gang. Bevillingerne under artikel 
936 er således hverken betinget af de forpligtelser, som er 
gældende for forvaltning af projekter vedrørende finan­
sielt og fagligt samarbejde over artikel 930 og 931 (Rådets 
forordning (EØF) nr. 442/81, udtalelse fra Lidvalget for 
Bistand til Ikke-Associerede Udviklingslande, finansie-
ringsafgørelse, finansieringsaftale) eller de forpligtelser, 
som gælder for forvaltning af bistand over artikel 941 
»Fællesskabets deltagelse i sådanne aktioner til fordel for 
udviklingslande, som gennemføres af ikke-statslige 
organisationer (NGO)« (generelle betingelser for samfi-
nansieringsaktioner, fastsat af Kommissionen, hvori bl.a. 
Fællesskabets samfinansieringsandel fastsættes til 50 %, 
mens resten bæres af NGO). 
Multilaterale finansieringer 
11.33. En gennemgang af de tre projekter, som »Action 
internationale contre la faim« (AICF, Frankrig) iværk­
sætter, og som har til formål at etablere læge- og 
sanitetstjeneste i flygtningelejrene i Baluchistan, er et 
udmærket eksempel på den utilstrækkelige forvaltning af 
bevillingerne under artikel 936. To projekter finansieres 
via UNHCR delvis af EF-midler, som overføres direkte 
til AICF i Pakistan. Det tredje projekt finansieres i dets 
helhed af EF i form af direkte overførsler til AICF. Disse 
mange kredsløb for projekter, som ligger nær ved 
hinanden, og som har et meget stort antal finansierings­
kilder, for hvilke visse udgifter afholdes fra Paris og andre 
fra Pakistan, gør det overordentlig vanskeligt at kontrol­
lere, om midlerne anvendes forsvarligt; Retten har alene 
efterprøvet, om anvendelsen af de midler, der er modtaget 
på stedet i Quetta, også var overensstemmende med 
forudsætningerne. Retten bemærker, at Kommissionen 
hidtil har haft store vanskeligheder med at kontrollere de 
udgifter, der er afholdt af NGO-kontoret. 
11.34. Tilsvarende gælder til en vis grad projektet i 
Peshawar vedrørende opførelse af et erhvervsuddannel-
sescenter og et hospital samt tilrettelæggelse af kurser 
under den ikke-statslige organisation »Solidarité Afgha­
nistan«. Organisationen har i Peshawar overdraget en del 
af dette projekt, som samfinansieres med andre bistands-
ydere, til tre andre NGO: 
(a) »Aide médicale internationale« (Frankrig og Bel­
gien), 
(b) »SOS per gentes« (Belgien), og 
(c) »Architectes sans frontiéres« (Frankrig). 
Retten har søgt at foretage en indgående undersøgelse 
både på NGO-kontoret i Liége, i den ansvarlige 
tjenestegren i Kommissionen i Bruxelles og på stedet i 
Peshawar, og ved denne undersøgelse er det kun 
yderligere blevet understreget, at Kommissionen ikke på nogen måde overhovedet kan sikre, at de midler, der er 
ydet til NGO med henblik på gennemførelse af omtalte 
projekt, også anvendes forsvarligt. 
11.35. Retten har ganske vist ved selvsyn i Peshawar 
konstateret, at der findes et erhvervsuddannelsescenter. 
Man er desuden ved at opføre et hospital, som ligger på et 
rimeligt omkostningsniveau, og som har en tilfredsstillen­
de standard, der opfylder et klart defineret behov. Retten 
har endvidere konstateret, at der gives nyttige kurser. Ud 
over disse rent materielle elementer fortoner alt sig dog i 
det uvisse. Hele projektet, eller en del af det, kan 
udmærket have en finansieringsgrad på mere end 100 %, 
da der er tale om flere bistandsydere. Følgende forhold 
vanskeliggør kontrollen: NGO-kontoret har ikke en 
tilfredsstillende regnskabsføring; et og samme projekt er 
sammensat af en lang række elementer; der foretages 
ustandselig ændringer i disse elementer, og der foretages 
et ikke mindre antal ændringer i projektfinansieringen. 
Retten har bemærket, at det reelt er Fællesskabet alene, 
der har finansieret opførelsen af bygningerne. Projektet 
som sådan og dets finansiering har i virkeligheden ikke 
været nøje defineret fra starten. 
11.36. Projekter, som finansieres af Fællesskabet, og 
hvis gennemførelse overdrages en ikke-statslig organisa­
tion, bør for fremtiden i sig selv udgøre et selvstændigt og 
nøje defineret hele. Den samlede finansiering af hvert 
projekt og det forventede likviditetsbehov bør være kendt 
og ligge fast lige fra starten. I øvrigt bør overførsel af 
fællesskabsmidler kun ske via en enkelt kanal til den ikke-
statslige organisation, der får overdraget gennemførelsen 
af et projekt. 
Forbindelserne til UNHCR 
11.37. Når multilaterale finansieringer godkendes, 
medfører det ofte, at UNHCR inddrages, og at UNHCR 
overfører de midler, som organisationen selv har 
modtaget fra Fællesskabet, til en NGO. Således går det 
til, at blandt andet den danske NGO »Dacaar« og de to 
britiske NGO »Ockenden« og »Afghan Aid«, som sætter 
tæppevæveværksteder i gang for flygtninge, etablerer 
smykkeværksteder, konfektions- og dyneværksteder, 
samtidig er afhængige af såvel EF-midler, der tilføres via 
UNHCR, og EF-midler, der overføres direkte til deres 
hovedkontorer i Europa, som UNHCR-midler, der ikke 
ydes af EF, og som teoretisk anvendes til andre dele af 
deres virksomhed, selv om der i praksis ikke kan foretages 
nogen som helst skelnen. For så vidt angår »Dacaar«, 
afholdes EF-midlerne over artikel 941 (bistand til NGO), 
hvilket yderligere komplicerer sagen. En bedre tilrettelæg­
gelse fra Kommissionens side af samarbejdet med 
UNHCR ville have været hensigtsmæssig. Rettens 
vurdering af denne organisations arbejde i Pakistan er, at 
forvaltningen ikke skaber problemer. Hver projektleder, 
som har fået tildelt midler, sender månedligt UNHCR en 
regnskabsrapport. Disse tal danner grundlag for et 
årsregnskab. Der er ingen principiel grund til, at 
Kommissionen ikke skulle få tilsendt disse tal, for Retten 
modtog alle regnskabsoplysninger inden revisionsbesøget 
i Pakistan. Det er Rettens opfattelse, at for så vidt angår 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 153 
alle de projekter, som delvis finansieres med EF-midler, 
ville UNHCR desuden være indforstået med på et 
nærmere fastsat tidspunkt at fremsende en samlet rapport 
til Kommissionen med samtlige regnskabsoplysninger 
vedrørende den pågældende periode. 
Fællesskabets fødevarehjælp til Pakistan 
11.38. Fællesskabet fremsender dets fødevarehjælp til 
Pakistan ad en række kanaler. 
(a) En del af fødevarehjælpen fremsendtes direkte til de 
pakistanske myndigheder: 
(i) indtil 1982 var fødevarehjælpen, der skulle 
afhjælpe Pakistans fødevareunderskud, bestemt 
til salg; de counterpart-midler, der fremkom ved 
dette salg, skulle investeres i projekter til udvik­
ling af landbruget, 
(ii) fra 1983 og i de efterfølgende år, hvor Pakistan 
gradvis omstillede sig til selvforsyning med 
hensyn til fødevarer, reduceredes mængden af 
fødevarehjælp, som herefter var bestemt til gratis 
uddeling til nødlidende befolkningsgrupper. 
(b) En andel del tildeltes internationale organisationer, 
der fik fødevarehjælpen overdraget med henblik på at 
integrere den i deres særlige udviklingsprogrammer 
(Verdensfødevareprogrammet (WFP)) eller lade 
fødevarehjælpen gå videre til afghanske flygtninge i 
Pakistan (UNHCR med bistand fra WFP). 
(c) Endelig blev en sidste og meget mere begrænset del 
overdraget en række NGO til videresendelse dels til 
nødlidende pakistanske befolkningsgrupper og dels 
til afghanske flygtninge. 
11.39. I forbindelse med counterpart-midler indkom­
met ved salg af fødevarehjælp ydet direkte til Pakistan 
påpegede Retten i sin årsberetning for regnskabsåret 
1981 (4), at fødevarehjælpen leveret mellem 1974 og 1981 
til en værdi af ca. 40 mio ECU efter verdensmarkeds­
prisen endnu ikke i marts 1982 var blevet anvendt til 
finansiering af udviklingsprojekter. Siden da er dette 
beløb øget med provenuet af salgene i 1982. De 
pakistanske myndigheder meddelte senere Kommissio­
nen, hvilke projekter de havde tildelt størstedelen af 
counterpart-midlerne. Retten har imidlertid konstateret, 
at Kommissionen i praksis har udvist forsømmelighed i 
(4) EFT C 344 af 31.12.1982, punkt 9.13. sin opfølgning af forvaltningen af counterpart-midlerne. 
Da Retten foretog revision på stedet, var der i det 
pakistanske statsregnskab opført et beløb af størrelsesor­
denen 4,3 mio USD, som endnu ikke var blevet udnyttet, 
og Kommissionens tjenestegrene havde ikke kendskab til 
dette forhold. 
11.40. Fra 1984 til 1988 har Kommissionen direkte 
leveret fødevarehjælp, som skulle uddeles gratis af de 
pakistanske myndigheder (3 1201 skummetmælkspulver, 
2 250 t butteroil og 2 000 t vegetabilsk olie); denne 
fødevarehjælp havde en samlet værdi af 10 mio ECU. 
Disse varer er blevet overdraget til modtagerne i Karachi 
havn under betingelser, der ved konstatering af svind 
hidtil har umuliggjort ikrafttrædelsen af de forsikringer, 
som Fællesskabet har finansieret. De største svind har 
kunnet konstateres i 1988. Selv om der var engageret et 
vagtselskab til at føre tilsyn med losningen af varerne, 
blev forholdene ikke forbedret. De pakistanske myndig­
heders gratis uddeling af fødevarehjælpen blev gennem­
ført under lidet tilfredsstillende forhold. De gennemførel-
sesrapporter, som blev fremsendt til Fællesskabet, var 
ufuldstændige. Det fremgår af oplysningerne heri, at en 
del af fødevarehjælpen blev tildelt ikke-prioriterede 
modtagere (en række hærenheder, en større enhed inden 
for den offentlige sektor, en produktionsvirksomhed 
inden for industrien). I begyndelsen af 1988 måtte 
Fællesskabet konstatere, at betydelige varepartier (650 t 
skummetmælkspulver, 5951 butteroil og 5061 vegetabilsk 
olie) efter anvisning fra den pakistanske premierminister 
var blevet overdraget til kommissariatet for katastrofe­
hjælp i Sind med henblik på uddeling blandt ofrene for en 
tørke, der havde ramt Tharørkenen. Fællesskabet har 
hverken direkte eller gennem WFP kunnet kontrollere, til 
hvilke formål disse varepartier i realiteten er blevet 
anvendt. Fællesskabet har ikke fået forelagt nogen gyldig 
rapport om anvendelsen af fødevarehjælpen, fordi 
uddelingen har fundet sted, uden at en hensigtsmæssig 
forvaltning var oprettet. 
11.41. Indtil 1986 modtog UNHCR fødevarehjælp til 
afghanske flygtninge. I praksis har UNHCR overladt det 
til WFP at varetage modtagelsen af produkterne og føre 
tilsyn med fordelingen til flygtningene via det pakistanske 
kommissariat for afghanske flygtninge. Siden 1987 har 
Fællesskabet på anmodning af UNHCR overført denne 
fødevarehjælp direkte til WFP. Retten har under sin 
revision konstateret, at forvaltningen af og tilsynet med 
denne fødevarehjælp er meget tilfredsstillende. I virkelig­
heden har Kommissionen aldrig anmodet UNHCR eller 
WFP om rapporter, der ville gøre det muligt at 
efterprøve, om programmerne vedrørende fødevarehjælp 
til flygtninge var gennemført hensigtsmæssigt. Kommis­
sionen har derfor aldrig modtaget sådanne rapporter. 
11.42. To ikke-statslige organisationer, som har hoved­
sæde i USA, har af Fællesskabet fået overdraget 
distributionen af fødevarehjælp i Pakistan. Begge ikke-
statslige organisationer har fået bistand fra andre NGO 
til at distibuere de leverede produkter: 
(a) »Catholic Relief Services« har overladt det til 
»Caritas Pakistan« og dennes netværk inden for den 
154 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
katolske kirke at distribuere de leverede produkter til 
fattige befolkningsgrupper. Rettens tjenestemænd 
har under deres revision på stedet konstateret, at 
viderebefordring og overtagelse af varerne skete 
under gode forhold, men de bemærkede, at de mange 
forskellige kirkelige organisationer, som havde fået 
betroet hvervet at distribuere fødevarehjælpen i 
periferien af dette net, ikke altid var indstillet på at 
afgive de gennemførelsesrapporter, som »Catholic 
Relief Services« anmodede om. 
(b) »World Vision« overdrog det til »Shelter Now 
International« at distribuere mejeriprodukter blandt 
afghanske flygtningebørn. Forvaltningen af hele 
denne fødevarehjælpeaktion forekom tilfredsstillen­
de og udmærket koordineret med de øvrige distribu-
tionskredsløb for fødevarehjælp til flygtninge. 
Konklusion 
11.43. Trods alt for store forsinkelser, trods fejl begået i 
den indledende projektudformningsfase og trods vedlige­
holdelsesproblemer er det finansielle og faglige samar­
bejde med Pakistan nu kørt ind på det rigtige spor. 
Bistanden til afghanske flygtninge i Pakistan gør nytte på 
stedet. Det væsentligste kritikpunkt er, at Kommissionen 
har undladt at fastlægge forvaltningsregler for disse 
finansieringer, som afholdes over artikel 936. Kommis­
sionen burde have struktureret sine bistandsaktioner bedre og navnlig mere systematisk støttet sig til UNHCR, 
hvis særlige område netop er forvaltning af finansieringer 
af flygtningebistand. Revisionen af fødevarehjælpen 
afslører forsømmeligheder i Kommissionens opfølgning, 
for så vidt angår tidligere års counterpart-midler, bistand 
til befolkningen i Tharørkenen og bistand forvaltet af 
WFP eller af UNHCR. Generelt må såvel det gode 
samarbejde med de pakistanske myndigheder som den 
indsats, der er ydet af Kommissionens delegation siden 
dens oprettelse i Islamabad i 1986, tilskrives æren for, at 
bistandsaktionerne i Pakistan er bragt på rette spor og 
forbedret. Forklaringen på de fleste, hvis ikke alle de fejl 
og forsømmeligheder, der blev begået i de første syv år af 
samarbejdets beståen, er, at Kommissionens delegation 
endnu ikke var oprettet. Delegationen har, siden den blev 
oprettet, gennem sin indsats foranlediget, såvel at en 
række projekter er blevet styret ind på en anden kurs 
(Karachi fiskerihavn, udvikling af husdyrhold i Baluchi-
stan), som at en finansiering, der ikke længere var 
hensigtsmæssig, er blevet standset i tide, inden de 
bevillinger, der var indgået forpligtelser for, var forbrugt 
(solenergi). Tre eller fire udstationerede fra EF fører på 
nært hold og sammen med et tilsvarende antal pakistan­
ske embedsmænd i et godt samarbejdsklima og med få 
omkostninger tilsyn med, at fællesskabsmidlerne forval­
tes forsvarligt, og de sikrer således Fællesskabet et 
respektabelt omdømme. Retten skal endnu engang 
fastholde, at der i hvert land, der modtager betydelig 
finansiel og faglig bistand fra Fællesskabet, bør etableres 
en delegation eller et permanent kontor, som kun behøver 
at tælle få personer. Dette er en ufravigelig betingelse for, 
at bistanden kan være effektiv. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 155 
KAPITEL 12 
Personale- og driftsudgifter 
12.0. INDHOLD 
Indledning 
Personaleudgifter 
Udgifter til tolkning 
Indledning 
Forvaltning af tolke 
Bemærkninger fælles for flere institutioner 
Kommissionen 
Parlamentet 
Rådet 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Konklusioner og henstillinger 
Driftsudgifter 
Den fælles sygesikringsordning 
Indledning 
Ordningens opbygning og funktion 
Ordningens økonomiske forvaltning 
Bemærkninger vedrørende ordningens opbygning 
Konklusioner og henstillinger 
Europaskolerne 
Indledning 
Europaskolernes økonomiske stilling 
Skolernes sociale sikringsordning 
Forholdet mellem Europaskolen i Varese og den italienske 
regering Punkt 
12.1 
12.4 
12.4 
12.4 
12.8 
12.12 
12.15 
12.24 
12.27 
12.30 
12.32 
12.38 
12.38 
12.38 
12.40 
12.44 
12.55 
12.81 
12.87 
12.87 
12.88 
12.90 
12.112 — 12.3 
— 12.37 
— 12.37 
— 12.7 
— 12.11 
— 12.14 
— 12.23 
— 12.26 
— 12.29 
— 12.31 
— 12.37 
— 12.86 
— 12.86 
— 12.39 
— 12.43 
— 12.54 
— 12.80 
— 12.86 
— 12.116 
— 12.89 
— 12.111 
— 12.116 
156 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
INDLEDNING 
12.1. Med hensyn til personaleudgifterne har Revi­
sionsretten i år især revideret institutionernes udgifter til 
tolkning. 
12.2. Hvad angår driftsudgifterne, vedrører bemærk­
ningerne fællesskabsinstitutionernes fælles sygesikrings­
ordning, som forvaltes uden for budgettet. 
12.3. Dette kapitel omhandler endvidere Europaskoler­
nes udgifter. Selv om de fleste bemærkninger om disse 
skoler vedrører sygesikringsordningen og således er en 
udvidelse af det emne, som behandles i forbindelse med 
driftsudgifterne, gennemgås ordningen dog særskilt, idet 
Europaskolerne har status som eksterne organer i forhold 
til Fællesskaberne. 
PERSONALEUDGIFTER 
Udgifter til tolkning 
Indledning 
12.4. Fællesskabernes institutioner og øvrige organer 
anvender med henblik på tolkning ved de møder, de 
afholder, to forvaltningscentre for tolke; det ene, Den 
Fælles Tjeneste for Tolkning og Konferencer (SCIC), er 
en tjenestegren i Kommissionen i Bruxelles, og det anden 
en tolketjeneste, som forvaltes af Europa-Parlamentet og 
Kommissionen i Luxembourg. Domstolen har sin egen 
tolketjeneste. 
12.5. Pr. 31. december 1988 var der 387 tjenestemænd 
og øvrige ansatte ved tolketjenesten i Kommissionen i 
Bruxelles, 148 i Parlamentet og 32 i Domstolen, svarende 
til i alt 567 ansatte, mens SCIC i Bruxelles havde 
godkendt 1 433 freelancetolke og forvaltningscentret i 
Luxembourg 1 000, svarende til i alt 2 433 godkendelser. 
De to forvaltningscentre anvender i en vis udstrækning de 
samme tolke. For at sikre, at disse freelancetolke står til 
rådighed, har institutionerne indgået en række rammeaf­
taler med Association internationale des interprétes de 
conférences (AUC), som er en organisation, der repræ­
senterer konferencetolkene på internationalt plan. 12.6. Udgifterne til tolkning afholdes såvel over kapitel 
11 (tjenestegørende personale) og 13 (tjenesterejseudgif­
ter) i afsnit 1 i institutionernes budgetter, som over visse 
budgetposter i afsnit 2, nemlig »fælles tolketjeneste« eller 
»freelancetolke«. 
12.7. I 1988 androg udgifterne til tolkning 43,4 mio 
ECU for forvaltningscentret i Bruxelles, 26,2 mio ECU 
for forvaltningscentret i Luxembourg og 2 mio ECU for 
Domstolen, svarende til i alt 71,6 mio ECU. Tabel 12.1 
viser fordelingen af udgifterne på de enkelte institutioner. 
Udgifterne til ansættelse af freelancetolke androg 28 mio 
ECU. Fordelingen af disse udgifter fremgår af tabel 12.2. 
Forvaltning af tolke 
12.8. Centrene i Bruxelles og Luxembourg forvalter dels 
tolke, som er ansat som tjenestemænd eller har status som 
øvrige ansatte, dels freelancetolke, der som selvstændige 
præsterer en række tjenesteydelser i henhold til kontrak­
ter, som de indgår med forvaltningscentrene. 
12.9. Kommissionen i Bruxelles sørger for tolkning ved 
møder, som afholdes af Kommissionen, Rådet, Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg, Den Europæiske 
Investeringsbank og andre fællesskabsorganer. Forvalt­
ningscentret i Luxembourg sørger for tolkning ved 
møder, som afholdes af Parlamentet på dets tre tjeneste­
steder, af Kommissionens tjenestegrene i Luxembourg 
samt af Revisionsretten. Endvidere sørger forvaltnings­
centret for betaling af Domstolens freelancetolke. 
12.10. Tolkningsvirksomheden er meget omfattende, 
især i Bruxelles, hvor SCIC i 1988 sørgede for tolkning 
ved 9 137 møder (7 % flere end i 1987) og præsterede 
106 395 tolkedage. Tabel 12.3 indeholder en oversigt over 
fordelingen af tolkedage pr. forvaltningscenter og pr. 
institution. Det skal dog bemærkes, at der ikke foreligger 
en opgørelse over det antal tolkedage, Parlamentets 
tjenestemandsansatte tolke har arbejdet for deres egen 
institution. Manglen på statistikker gør det vanskeligt at 
gennemskue, hvordan disse tjenestemænd har deltaget i 
tolkearbejdet. Der blev konstateret samme mangel på 
statistikker i Domstolen. 
12.11. Med henblik på at lette ansættelsen, forvalt­
ningen og aflønningen af freelancetolke, samt forvalt­
ningen af mødelokaler og fordelingen af tolke har visse 
institutioner anskaffet edb-udstyr. Kommissionen anven­
der således Safir-systemet (system til fordeling af tolke til 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 157 
Tabel 12.1 — Udgifter til tolkning pr. forvaltningscenter og pr. institution i 1988 
Forvaltningscentret i Bruxelles 
Kommissionen 
Rådet 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Andre organer 
lait 
Forvaltningscentret i Luxembourg 
Parlamentet 
Kommissionen 
Domstolen 
Revisionsretten 
lait 
Domstolen 
Tilsammen 21 950,5 
17 838 
2 792 
785 
21 115,2 
4 624 
284 
154 
2 008 (1 000 ECU) 
43 365,5 
26 177,2 
2 008 
71 550,7 
Tabel 12.2 — Udgifter til freelancetolkning pr. institution og pr. tjenestested i 1988 
(1 000 ECU) 
^^^^ Institution 
Sted ^-^ 
Bruxelles 
Luxembourg 
Strasbourg 
Andre steder 
lait Forvaltnings­
centret i 
Bruxelles 
13 888,6 
15,9 
2,0 
849,1 
14 755,6 Kommissionen 
Luxembourg 
0,0 
3 597,5 
34,5 
381,0 
4 013,0 Europa-
Parlamentet 
3 380,1 
239,4 
4 100,5 
1 089,6 
8 809,6 Domstolen 
0,0 
284,5 
0,0 
0,0 
284,5 Revisions­
retten 
0,0 
127,9 
0,0 
0,0 
127,9 lait 
17 268,7 
4 265,2 
4 137,0 
2 319,7 
27 990,6 
møder) i Bruxelles og Apex-systemet (aflønning af 
eksternt personale) i Bruxelles og Luxembourg. Parla­
mentet benytter Geri-systemet (forvaltning af møder og 
tolke) til forvaltning af mødesale, mens ansættelsen og 
fordelingen af tolke endnu ikke foregik ved hjælp af edb 
ved udgangen af 1988. og lønforhold. Set i forhold til fællesskabsbestemmelserne 
og til principperne om en forsvarlig forvaltning giver en 
nærmere gennemgang af aftalen anledning til følgende 
bemærkninger: 
Bemærkninger fælles for flere institutioner 
Aftalen med AUC og dens anvendelse (a) I henhold til artikel 5 aflønnes freelancetolke 
udelukkende for hele arbejdsdage. Det er på forhånd 
givet, at mange møder kun strækker sig over halve 
dage (jf. f.eks. Parlamentets første og sidste møde­
dag). Som det allerede er tilfældet i Kommissionen i 
Bruxelles, burde tolkene i samtlige institutioner stå til 
rådighed hele dagen og aflønnes og anvendes i 
overensstemmelse hermed. 
12.12. Parlamentet, Kommissionen og Domstolen har 
indgået en aftale med AUC om freelancetolkenes arbejds-(b) Med hensyn til aflønningen af freelancetolke har 
Parlamentet siden 1983 opkrævet en ad hoc skat til 
158 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 12.3 — Tolkedage pr. forvaltningscenter og pr. institution i 1988 
Forvaltningscentret i Bruxelles 
Kommissionen i Bruxelles 
— drift 
— forskning 
Rådet 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Andre 
lait 
Forvaltningscentret i Luxembourg 
Kommissionen i Luxembourg 
Parlamentet 
Domstolen 
Revisionsretten 
lait 
Tilsammen 52 883 
1 095 
44 594 
6 971 
852 
106 395 
11 485 
22 126(**) 
711(**) 
390 
34 712(**) 106 395(*) 
34 712(**) 
141 107 
(*) Heraf 65 665 tolkedage/tjenestemænd (61,7 %) og 40 730 tolkedage/freelance (38,3 %). 
(**) Eksklusive dage, tolke/tjenestemænd har arbejdet for den institution, de er tilknyttet. 
fordel for Fællesskabernes almindelige budget efter 
satser, der er fastsat af administrationen i overens­
stemmelse med bestemmelserne i Rådets forordning 
260/68/EØF om skat til De Europæiske Fællesska­
ber. Administrationen udsteder endvidere erklærin­
ger om, at freelancetolke fritages for national 
beskatning afløn, som de modtager fra Fællesskaber­
ne. Men i henhold til artikel 13 i Protokollen 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers Privilegier 
og Immuniteter fritages kun tjenestemænd og øvrige 
ansatte for national beskatning af løn, vederlag og 
honorarer, som de modtager fra Fællesskaberne, og 
betingelserne og fremgangsmåden i forbindelse med 
beskatningen heraf til fordel for Fællesskaberne 
fastsættes af Rådet. Denne bestemmelse hindrer 
således samtidig administrationen i de enkelte 
institutioner i at fastsætte ligningsgrundlaget og 
skattesatsen. Kommissionen har hidtil både nægtet at 
opkræve skat til Fællesskaberne og at udstede 
erklæringer om fritagelse. Domstolen har erklæret, at 
denne fortolkning er i overensstemmelse med retsreg­
lerne (sag 43/84 og 111/84), og den har måttet fastslå, 
at en selvstændig (»freelance«) konferencetolk ikke 
kan gøre krav på status som ansat i Fællesskaberne. 
Kommissionen og Domstolens administration har 
ikke desto mindre nu inden for rammerne af den 
aftale, som trådte i kraft den 1. januar 1989, 
accepteret, at freelancetolke beskattes til fordel for 
Fællesskaberne (aftalens artikel 8). 
(c) Freelancetolke kan kun have ét forretningssted ad 
gangen. Dette forretningssted kan ændres én gang 
hvert halve år (artikel 13 i aftalen). Det efterprøves 
ikke, om denne bestemmelse om, at de kun må have ét forretningssted, overholdes, dvs. det sikres ikke, at 
forretningsstedet er det samme for AUC og forvalt-
ningscentrene i Bruxelles og Luxembourg. Det skal 
bemærkes, at visse dele af freelancetolkenes løn 
beregnes i forhold til forretningsstedet, som også bør 
være et kriterium ved ansættelse. 
Aftaler om godtgørelse af udgifter 
12.13. I Bruxelles går aftalerne om institutionernes 
godtgørelse af udgifter i forbindelse med tolke, der stilles 
til rådighed af SCIC, tilbage til 1975 og 1976. Generelt er 
tiden i høj grad løbet fra de pågældende aftaler, som for en 
stor dels vedkommende ikke længere kan anvendes. 
Aftalerne indeholder ikke nærmere bestemmelser om 
beregningen af udgifter til tolke, som stilles til rådighed 
for de pågældende institutioner. For freelancetolke 
betaler man på indeværende tidspunkt i Luxembourg de 
faktiske udgifter i forbindelse med tolkningen. For 
tjenestemænd, som Parlamentet stiller til rådighed for de 
øvrige institutioner, er det et fast beløb, mens samtlige 
udgifter i forbindelse med freelancetolke, tjenestemænd, 
edb og andre omkostninger i Bruxelles indgår i en samlet 
beregning, og udgifterne erholdes derefter ved fakture­
ring af et fast beløb pr. tolkedag. Parlamentet havde i 
1988 i første omgang faktureret det faste beløb til 384 
ECU, mens SCIC havde beregnet det til 400 ECU. Efter 
en ny beregning af de forskellige grundelementer 
reducerede SCIC dernæst med tilbagevirkende kraft 
beløbet til 387 ECU, mens Parlamentet fastsatte beløbet 
til 388 ECU. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 159 
Parlamentets og Kommissionens forvaltning af tolke i 
Luxembourg 
12.14. I Luxembourg medvirker både Parlamentet og 
Kommissionen ved ansættelse af freelancetolke. Når 
Parlamentet har udvalgt freelancetolkene, ansættes de i 
henhold til et brev, som undertegnes af begge institu­
tioner. Parlamentet fordeler tolkene på møderne, og 
Kommissionen betaler. Det skal især bemærkes, at 
ansættelsen af en freelancetolk får forskellige følger, alt 
efter om tolken skal arbejde for den ene institution 
(Parlamentet) eller de andre. Der er faktisk forskelsbe­
handling med hensyn til dagpengebeløb, undtagelser i 
forbindelse med hoteller, indkomstskat og klageadgang i 
tilfælde af uoverensstemmelser med institutionerne. 
Denne situation, som ydermere ikke er klart fastlagt i en 
bestemt aftale, er ikke rationel, og den virker diskrimine­
rende over for de pågældende tolke. Situationen bør tages 
op til fornyet overvejelse med henblik på at ensrette 
behandlingen og forvaltningen af freelancetolke. 
KOMMISSIONEN 
Forvaltningen i Bruxelles 
Genanvendelse 
12.15. Da de bevillinger, der står opført på budgettet 
(konto 1170 »SCIC's freelancetolke«), ikke betragtes som 
bevillinger til løn og godtgørelser, kan de automatisk 
fremføres til det følgende regnskabsår. Desuden kan disse 
bevillinger genanvendes som indtægter for tjenesteydelser 
over en periode på to år. 
12.16. Muligheden for genanvendelse betød bl.a., at 
Kommissionen i 1988 rådede over en væsentlig økono­
misk reserve med hensyn til de beløb, som tildeles 
Bruxelles, og som anvendes af SCIC. Til dækning af 
forventede udgifter på ca. 17 mio ECU rådede SCIC 
faktisk primo regnskabsåret både over et beløb på 17 mio 
ECU i form af ikke anvendte indtægter fra 1987, som 
kunne anvendes på ny, og over bevillingerne på konto 
1170 (313 000 ECU). Hertil kom i løbet af regnskabsåret 
de beløb, som bl.a. Rådet (16,9 mio ECU) og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg (2,9 mio ECU) godtgjor­
de, og SCIC rådede således i 1988 over et samlet beløb på 36,8 mio ECU, med et månedligt gennemsnit for de 
disponible bevillinger på konto 1170 på 14,7 mio ECU. 
12.17. Denne situation forekommer uigennemskuelig, 
når det tages i betragtning, at i forbindelse med en 
budgetpost (konto 1170) med bevillinger på 313 000 ECU 
(ikke anvendt i 1988) rådede SCIC sammenlagt for denne 
post rent faktisk over 36,8 mio ECU. Der kunne bringes 
klarhed over situationen, hvis godtgørelsesproceduren 
fremskyndedes både for Kommissionens og for debitor­
institutionernes vedkommende. Således ville bevilling­
erne kunne anvendes i løbet af regnskabsåret, og man ville 
så vidt muligt undgå, at de genanvendes i det følgende 
regnskabsår og som følge heraf, at der opstår en reserve af 
uudnyttede bevillinger. 
Udgiftssystemet 
12.18. Forvaltningen og kontrollen af udgiftssystemet 
(delvis edb-baseret, jf. næste punkt) giver anledning til 
følgende bemærkninger med hensyn til troværdigheden: 
(a) Den første registrering af de oplysninger, som danner 
udgangspunkt for beregningen af freelance honora­
rer, og som foretages af SCIC, efterprøves af de 
samme medarbejdere, som registrerer dem i Safir­
systemet. Det er imidlertid nødvendigt at adskille 
registrerings- og kontrolfunktionerne. 
(b) SCIC oversender de grundlæggende oplysninger 
(antal arbejdsdage og skyldige beløb med hensyn til 
godtgørelse af udgifter) til afdelingen for anvisning af 
udgifter, som hører under et andet generaldirektorat. 
Betalingsordren sendes derefter til finansinspektøren. 
Den anvisningsberettigede modtager ingen bilag i 
forbindelse med denne procedure og kan derfor ikke 
opfylde sine forpligtelser med hensyn til at efterprøve 
tilstedeværelsen af kreditors adkomst samt fordrin­
gernes tilstedeværelse og beløbsmæssige størrelse. 
(c) Finansinspektøren har hidtil kun efterprøvet forret­
ningsgangene i afdelingerne for forvaltning og 
anvisning af udgifter og foretager ikke bilagskontrol 
ved påtegningen af betalingsordrerne. Desuden 
foretages der ikke kontrol af specifikke områder. 
Edb-systemer 
12.19. Hvad angår edb, imødekommer Safir-systemet, 
som anvendes til forvaltning af mødesale, fordeling af 
tolke på møder og lønberegning, ikke længere i fuldt 
omfang tjenestens behov, bl.a. med hensyn til kapacitet. 
Desuden er det ikke særlig let at komme ind i systemet, og 
160 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
oplysningernes placering på skærmen er hverken enkel 
eller klar. Derfor er det en yderst vanskelig opgave at 
sammensætte et tolkehold blot ved hjælp af Safir, hvilket 
sammen med den utilfredsstillende svartid skaber alvor­
lige problemer. 
12.20. Det system, som anvendes ved aflønning af 
freelancetolke (Apex), har en betydelig svaghed, idet én 
og samme tolk anbringes i to forskellige registre efter 
forvaltningscenter (Bruxelles eller Luxembourg). Ingen af 
de to centre har derfor adgang til oplysningerne om den 
samme person i den anden del af systemet, og det er ikke 
muligt at samle de foreliggende oplysninger. 
12.21. Med hensyn til grænsefladen mellem Safir- og 
Apex-systemet skal det bl.a. bemærkes, at de beløb, der 
beregnes af Safir, og som overføres til Apex, ikke kan 
sammenlignes med de beløb, der beregnes af Apex, når 
det drejer sig om beregningen af de beløb, der skyldes 
freelancetolkene, hvilket gør det umuligt at efterprøve de 
oplysninger, der overføres fra Safir til Apex. Desuden har 
SCIC, som forvalter Safir, ikke direkte adgang til 
oplysningerne i Apex om udbetalinger til hver enkelt tolk. 
Forvaltningen i Luxembourg 
Forskud, udbetalt af Kommissionen 
12.22. Det blev konstateret, at forskuddene til freelan­
cetolke blev udlignet med betydelige forsinkelser. Pr. 30. 
september 1988 var et beløb på ca. 75 000 ECU 
vedrørende forskud, som blev ydet inden regnskabsåret 
1988, således endnu ikke udlignet. 
Hoteludgifter 
12.23. Mens der i SCIC's forvaltning i Bruxelles kun 
gøres få undtagelser med hensyn til princippet om ikke at 
godtgøre freelancetolkes hoteludgifter, som normalt 
dækkes af dagpenge, godkender forvaltningscentret i 
Luxembourg derimod et vist antal undtagelser (1 277 i 
1988) svarende til i alt 3 150 hotelovernatninger for 
samtlige tolke, som arbejder for de institutioner, der er 
beliggende i Luxembourg. De 1 950 overnatninger, som 
Kommissionen godkendte for sine egne, Domstolens og Revisionsrettens møder, svarer til et beløb på ca. 120 000 
ECU. Eftersom disse institutioner næsten udelukkende 
holder møder i Luxembourg, og der ved beregningen af 
dagpenge for dette arbejdssted allerede er taget hensyn til 
priserne på hotelværelser, bør Kommissionen sørge for, 
at de pågældende undtagelser kun godkendes i særlige, 
behørigt begrundede tilfælde. 
PARLAMENTET 
12.24. Udover de generelle bemærkninger, som allerede 
er fremsat (punkt 12.12-12.14), giver Parlamentets 
tolketjenestes forvaltning af fællesskabsansatte og free­
lancetolke anledning til følgende specifikke bemærk­
ninger. 
Mangel på edb-forvaltningsmidler 
12.25. Mens Kommissionen allerede i 1976 tog initiativ 
til at udvikle et edb-system til forvaltning af tolke, 
begyndte Europa-Parlamentet først i 1984 at foretage en 
omlægning til edb på grundlag af dets eget projekt. 11988 
var kun den del, der vedrører forvaltningen af mødesale 
og møder, operationel. Denne situation har medført: 
(a) Forvaltningen af tolke har måttet foregå manuelt 
under ni kontorchefers ansvar med assistance fra en 
koordineringsenhed. Når denne forvaltning er om­
lagt til edb, vil den kunne varetages af et hold 
operatører. 
(b) Manglen på edb har gjort det vanskeligt at udvælge 
freelancetolke efter faglige forudsætninger (kvalifika­
tioner og uddannelse) eller efter omkostningerne ved 
ansættelse. 
(c) Der har ikke været foretaget en samlet kontrol med 
aktiviteter, personale og tjenestens midler. I denne 
forbindelse skal det fremhæves, at der er visse 
svagheder ved anvendelsen af tjenestemandsansatte 
tolke. Ved en gennemgang af anvendelsen af disse 
tolke i november 1988 viste det sig, at der manglede 
dækning for 21 % af den anvendte tid (dvs. 522 dage 
eller 27 mandmåneder), idet 71 % gik til tolkning, 
ventetid eller transport, 5 % til ferie, 1 % til sygdom 
De Europæiske Fællesskabers Tidende 161 
og 2 % til faglig videreuddannelse. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
Dagpenge 
12.26. De freelancetolke, som arbejder for Parlamentet, 
modtager et større dagpengebeløb end dem, der arbejder 
for de øvrige institutioner. Sidstnævnte modtager i 
overensstemmelse med aftalen med AUC de beløb, der er 
fastsat i vedtægten, mens Parlamentet har besluttet at 
udbetale større beløb (f.eks. i Bruxelles 3 954 BFR mod 
det normale beløb på 3 625 BFR). 
RÅDET 
12.27. Rådets stadig stigende behov for tolkning har 
medført, at institutionen i 1988 betalte Kommissionen for 
44 594 tolkedage (40 948 dage i 1987 og 39 501 i 1986). I 
henhold til de gældende aftaler med Kommissionen har 
Rådet hver måned et bestemt antal tolke til rådighed, og 
hertil kommer den ekstra tolkning, som er nødvendig for, 
at Rådet kan holde alle dets møder. 
12.28. Af de i alt 44 594 betalte dage har Rådet 
godtgjort Kommissionen 6 549 dage (dvs. 15 % af det 
samlede antal), som har været arbejdsfri på grund af 
aflyste møder. I denne forbindelse skal det ligeledes 
anføres, at antallet af aflyste dage er endnu større, idet 
aflyste tolkedage kun faktureres, hvis SCIC ikke har 
kunnet anvende tolkene andetsteds. Den økonomiske 
byrde for disse tolkedage andrager 2,6 mio ECU med 
forbehold af den endelige opgørelse. Det skal bemærkes, 
at Rådets sekretariat ikke siden 1981 har benyttet sig af 
den i aftalen med Kommissionen anførte mulighed for 
med fire ugers varsel at anmode om en reducering af 
antallet af disponible tolke, hvilket let kunne gøres for 
feriemånederne (januar: 881 aflyste og betalte dagejuli: 
923, august: 1 214, december: 728). 
12.29. Med hensyn til budgettet skal det bemærkes, at 
Rådet i 1988 afholdt et beløb på 2,2 mio ECU, svarende til 
udgifter for regnskabsåret 1987, over bevillingerne for det 
pågældende regnskabsår (dvs. 14 % af bevillingerne for 
1988). Denne afholdelse af udgifter over budgettet for det 
efterfølgende regnskabsår er i strid med princippet om 
etårige budgetter. 12.30. I 1988 anvendte Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg et beløb på 0,4 mio ECU af bevillingerne (3,4 mio 
ECU) til at afholde udgifterne til tolkning i november og 
december 1987. Denne fremgangsmåde, som er i strid 
med princippet om etårige budgetter, er så meget mere 
kritisabel som, der ultimo regnskabsåret 1987 bortfaldt 
en saldo på 0,2 mio ECU, fordi den ansvarlige anvisnings-
berettigede ikke havde indgået forpligtelser herfor i tide. 
12.31. I begyndelsen af 1989 anvendte Det Økonomiske 
og Sociale Udvalg igen bevillinger, der var fremført fra 
regnskabsåret 1988, til at afholde andre udgifter vedrø­
rende 1987, hvilket er i strid med princippet om etårige 
budgetter. Et beløb på 0,1 mio ECU, som Kommissionen 
fakturerede den 1. juli 1988, blev nemlig først fastsat af 
den anvisningsberettigede den 13. februar 1989, hvorefter 
det blev påtegnet den efterfølgende dag af finansinspektø-
ren og afholdt over bevillinger for regnskabsåret 1988. 
Konklusioner og henstillinger 
12.32. Institutionernes forvaltning af tolke er på 
indeværende tidspunkt kompliceret og kan i flere 
henseender forbedres. Med henblik herpå forekommer 
det nødvendigt at fremsætte følgende konklusioner og 
henstillinger. 
12.33. Med hensyn til den aftale, institutionerne har 
indgået med AUC, konstaterer Retten, at i henhold til 
artikel 8 i aftalen beskattes freelancetolke til fordel for 
Fællesskaberne (jf- punkt 12.12(b)). Denne bestemmelse 
er i strid med artikel 13 i Protokollen vedrørende De 
Europæiske Fællesskabers Privilegier og Immuniteter og 
bør derfor tages op til fornyet overvejelse. 
12.34. På indeværende tidspunkt anslår de to forvalt-
ningscentre prisen for en tolkedag på forskellig måde. 
Institutionerne bør derfor tage skridt til at harmonisere 
og koordinere metoderne, således at der tages hensyn til 
samtlige de elementer, der indgår i prisen for tolkning, og 
således at der sikres gennemskuelige beløb og en retfærdig 
fordeling af udgifterne. 
12.35. Hvad angår den nuværende situation i forvalt-
ningscentret i Luxembourg, hvor forvaltningen er delt 
mellem Parlamentet og Kommissionen, bør de pågælden­
de institutioner tage spørgsmålet op til fornyet overvejelse 
bl.a. med henblik på at ensrette ansættelsesbetingelserne 
for freelancetolke og forvaltningen. 
162 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
12.36. Afholdelsen af udgifterne vedrørende Kommis­
sionen i Bruxelles er ikke gennemskuelig, og der er alt for 
store bevillinger til rådighed. I forbindelse med en 
rationalisering af midlerne kunne disse bevillinger samles 
i én sektion i budgettet og forvaltes i overensstemmelse 
hermed. 
12.37. Med hensyn til de edb-systemer, som anvendes i 
forbindelse med forvaltningen og udgiftssystemet, blev 
det konstateret, at nye koncepter vanskeligt kan integre­
res i Safir-systemet, og at sådanne ændringer forudsætter 
en større omlægning af programmel og af centralregi­
strets opstilling. Apex-systemet har stor kapacitet, men 
der er alligevel behov for visse særlige tilpasninger. 
DRIFTSUDGIFTER 
Den fælles sygesikringsordning 
Indledning 
12.38. Retten har besluttet at revidere EF-institu­
tionernes fælles sygesikringsordning. Revisionen vedrø­
rer ordningens funktion og den økonomiske forvaltning 
heraf. 
12.39. Retsgrundlaget for sygesikringsordningen er 
Vedtægten for Tjenestemænd ved De Europæiske Fælles­
skaber afsnit V, kapitel 2. I artikel 72 fastlægges de 
grundlæggende regler og principper for ordningens 
funktion. EF-insti tutionerne har efter fælles aftale 
vedtaget gennemførelsesbestemmelserne til den omtalte 
artikel i vedtægten. 
Ordningens opbygning og funktion 
12.40. I henhold til de gældende bestemmelser garante­
rer ordningen, som forvaltes uden for Fællesskabernes 
almindelige budget, de berettigede godtgørelser af 
udgifter som følge af sygdom, ulykkestilfælde eller 
moderskab, samt udbetaling af en ydelse til dækning af 
begravelsesomkostninger. 
12.41. De ifølge ordningen berettigede er de personer, 
som er tilsluttet ordningen, samt de personer, som er forsikret gennem disse. De forskellige kategorier af 
berettigede (tjenestemænd, tidligere tjenestemænd, perso­
ner, som oppebærer pension, midlertidigt ansatte, 
institutionernes medlemmer, etc.) er fastlagt i ordningens 
artikel 2, 3 og 4. 
I 1988 var der 26 217 tilsluttede (heraf hørte 1 533 til 
Europaskolerne) af et samlet antal berettigede på 62 279. 
12.42. Ordningens funktion varetages af en forvalt­
ningskomité, et hovedkontor, afregningskontorer og et 
lægeråd: 
(a) Forvaltningskomitéen er et interinstitutionelt organ, 
der består af 18 medlemmer, som repræsenterer 
institutionerne og personalet. Komitéen har til 
opgave at drage omsorg for, at ordningen anvendes 
ensartet, at gennemgå ordningens finansielle situa­
tion, at udarbejde en årsberetning om ordningens 
finansielle situation og at fremsætte henstillinger, 
forslag eller anbefalinger til institutionerne. Komi­
téen afgiver også udtalelser i de i ordningen omhand­
lede tilfælde. 
(b) Hovedkontoret, som er tilknyttet Kommissionen, har 
til opgave at samordne og kontrollere afregnings-
kontorernes arbejde. Kontoret varetager forvalt­
ningskomitéens sekretariatsforretninger og foretager 
alle nødvendige statistiske undersøgelser eller analy­
ser for at hjælpe forvaltningskomitéen med at 
varetage dens opgaver. 
(c) Afregningskontorernes vigtigste opgave er at afregne 
anmodninger om godtgørelse af udgifter til lægebe­
handling, som indgives af de tilsluttede. Kontorerne 
varetager ligeledes kontakten til den rådgivende læge 
og afgiver de i ordningen fastsatte udtalelser. 
(d) Lægerådet bistår de øvrige organer og har udelukken­
de en rådgivende funktion. 
Desuden har Kommissionen en række særlige beføjelser 
til f.eks. at oprette eller nedlægge afregningskontorer, at 
modtage bidrag, at anvise og kontrollere betalinger, at 
føre regnskabet uden for budgettet og at forvalte og 
anbringe ordningens overskud. 
12.43. Ordningen finansieres hovedsagelig (91,2 %) ved 
hjælp af bidrag fra institutionerne og de øvrige berørte 
fællesskabsorganer samt fra de tilsluttede. Den gældende 
sats er fastsat til 4,05 % (2,70 % for institutionerne og 
1,35 % for de tilsluttede) afgrundlønnen, grundpensio­
nen og af de ydelser, der skal betales bidrag af. 
Ordningens øvrige indtægter er renter af placerede midler 
(8,7 %) og godtgørelser fra tredjemand (0,1 %). 
I regnskabsåret 1988 androg indtægterne 1 898 mio BFR 
(43,6 mio ECU) og udgifterne 2 167 mio BFR (49,8 mio 
ECU). Med hensyn til godtgørelserne skal det bemærkes, 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 163 
at udgifterne til tandlægebehandling er den største 
udgiftskategori med et beløb på 419 mio BFR, svarende 
til 20,41 % af de samlede godtgørelser, mens udgifterne til 
hospitalsophold, for at nævne et vigtigt område, kun 
udgjorde 7,79 %. Mellem disse to kategorier finder man 
alvorlige sygdomme med 19,38 %, røntgenundersøgelser, 
analyser, laboratorieundersøgelser og andre diagnostiske 
midler med 10,83 %, farmaceutiske midler med 10,50 % 
og konsultationer og besøg med 9,87 %. 
Ordningens økonomiske forvaltning 
Udviklingen i indtægter og udgifter 
12.44. En nærmere gennemgang af de årlige indtægter 
og udgifter i forbindelse med ordningen i regnskabsårene 
1980-1988 viser, at i henhold til overslagene for ordningen 
faldt stigningstakten for de samlede indtægter (bidrag, 
renter af anbragte midler og godtgørelser fra tredjemand) 
til 6,4 % i regnskabsåret 1988 i forhold til det foregående 
år efter at have været på 18 % i 1982. Den gennemsnitlige 
stigningstakt for indtægterne i den pågældende periode 
anslås derfor til 7,7 % pr. år. Udviklingen i udgifterne for 
den pågældende periode (1980-1988) er derimod karakte­
riseret ved en stigning på mellem ca. 22 % i 1982 og 8,6 % 
i 1988 i forhold til de foregående regnskabsår. Den 
gennemsnitlige årlige stigning i de samlede udgifter i 
forbindelse med ordningen anslås til 14,9 %. 
Ordningens driftsresultat 
12.45. Udviklingen i de vedtægtsbestemte indtægter 
(bidrag og godtgørelser fra tredjemand) og i udgifterne 
førte for første gang til et generelt underskud for 
ordningen på 131 mio BFR (2,8 mio ECU) i 1983. Dette 
underskud opstod hovedsagelig på grund af de ændrede 
bidrag fra 1. august 1983 (nedsættelse på 10%), de 
forhøjede godtgørelsestakster (fra 80 % til 85 %) for en 
lang række lægebehandlinger og den nye ordning med 
forebyggende undersøgelser, som kostede 38 mio BFR 
(0,8 mio ECU). Ved hjælp af renterne af de anbragte 
midler forblev ordningens finansielle situation positiv 
indtil regnskabsåret 1985, hvor driftsregnskabets resultat 
blev negativt (det forventede underskud blev anslået til 10 
mio BFR, dvs. 0,2 mio ECU). På grundlag af ordningens 
regnskab pr. 28. februar 1989 er det forventede under­
skud for regnskabsårene 1986, 1987 og 1988 anslået til 
henholdsvis 140 mio BFR (3,2 mio ECU), 211 mio BFR 
(4,8 mio ECU) og 269 mio BFR (6,2 mio ECU), og derfor 
kommer det samlede underskud for de fire regnskabsår 
(1985, 1986, 1987 og 1988) til at andrage 630 mio BFR (14,4 mio ECU). Ændringen i den finansielle situation 
skyldes, at udgifterne siden 1983 er steget mindst dobbelt 
så hurtigt som indtægterne i forbindelse med ordningen, 
herunder renterne. 
12.46. I 1990 forudses et samlet driftsunderskud på 
1 600 mio BFR (36,8 mio ECU), mens reserverne i 
forbindelse med ordningen på dette tidspunkt kun vil 
andrage ca. 920 mio BFR (21,1 mio ECU), hvis der ikke 
træffes afhjælpende foranstaltninger. Driftsunderskuddet 
for regnskabsåret 1990 kommer til at svare til ca. 30 % af 
de vedtægtsbestemte indtægter og 22 % af udgifterne i 
forbindelse med ordningen. 
Opstillingen af regnskabet 
12.47. I henhold til de gældende bestemmelser udar­
bejder Kommissionen kvartalskasseopgørelser og frem­
sender dem til de andre institutioner og til forvaltnings­
komitéen (artikel 26). Forvaltningskomitéen gennemgår 
kvartalskasseopgørelserne og udarbejder en detaljeret 
årsberetning om den finansielle situation. 
12.48. De regnskaber (driftsregnskab og status), for­
valtningskomitéen hvert år fremlægger, er foreløbige 
flerårige regnskaber, som svarer til et overslag over de tre 
forudgående regnskabsår. 
12.49. Det varer mindst tre år, inden de endelige tal for 
et regnskabsår foreligger, og det skyldes: 
(a) dels, at man ved bogføringen af de forskellige 
transaktioner og udgiftsføringen under regnskabs­
året anvender datoen for lægebehandlingen og ikke 
datoen for indsendelsen af anmodningen om godtgø­
relse eller datoen for udbetalingen, 
(b) dels, at man har en lang frist, før retten til godtgørelse 
af udgifter til lægebehandling fortabes. Denne frist 
fremgår af ordningens artikel 13 og svarer faktisk til 
12-18 måneder for indgivelse af anmodninger om 
almindelig godtgørelse og til mere end 2Vi år for 
særlig godtgørelse, uden at medregne forsinkelserne i 
uafgjorte tilfælde (anmodninger om godtgørelse, der 
af en eller anden årsag ikke er færdigbehandlet af 
afregningskontorerne). 
12.50. En gennemgang af ordningens regnskaber for de 
seneste fire regnskabsår har vist, at overslagene for såvel 
indtægter som udgifter, der ikke var afholdt ultimo de 
enkelte regnskabsår, og som har stor betydning for 
164 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
ordningens finansielle resultat, var urealistiske. F.eks. 
udviste det endelige resultat for regnskabsåret 1984, 
opgjort pr. 29. februar 1988, et overskud på 56,2 mio BFR 
(1,3 mio ECU), mens det foreløbige resultat for det 
samme regnskabsår, opgjort pr. 28. februar 1985, udviste 
et underskud på 50,4 mio BFR (1,1 mio ECU). 
12.51. Ved undersøgelsen af de forskud, der er ydet de 
tilsluttede, og som ikke er afviklet, blev der konstateret 
flere tilfælde, som vedrører tidligere regnskabsår (1985, 
1984 og selv 1983). Der synes ikke at være foretaget en 
regelmæssig kontrol og afvikling af disse tilgodehavender 
i forbindelse med ordningen inden regnskabsafslut­
ningen. På afregningskontoret i Luxembourg blev der 
konstateret forskud, som sandsynligvis ikke vil kunne 
inddrives. Desuden indeholder de gældende bestemmelser 
ingen regler om inddrivelse af de pågældende tilgodeha­
vender eller om fortabelse ved forældelse. 
12.52. Med henblik på en klarere og lettere forståelig 
opstilling af status ville det være ønskeligt med en 
ændring, således at beløbene kommer til at fremgå 
tydeligere (f.eks. en mere detaljeret analyse af de 
disponible midler, udligning af kassekontiene med 
Kommissionens mellemregningskonto, da ordningen 
ikke omfatter en selvstændig kasse, analytisk o pstilling af 
mellemregningskontiene, etc). 
Godkendelse af regnskaberne for ordningen 
12.53. Årsberetningen, som forvaltningskomitéen nor­
malt udarbejder i juni hvert år, er det eneste regnskabs­
mæssige materiale om ordningens finansielle situation. 
Da ordningen er interinstitutionel og forvaltes uden for 
budgettet, har spørgsmålet om godkendelse af regnska­
berne været forelagt administrationscheferne. 
Da der ikke findes formelle regler om decharge for 
årsberetningerne om den finansielle situation for den 
fælles sygesikringsordning, har administrationscheferne 
vedtaget, at dersom Kommissionen — som modtager 
beretningerne, og som har det overordnede ansvar for 
ordningen — ikke fremsætter kritiske bemærkninger til 
beretningerne, anses dens godkendelse for at svare til 
decharge. 12.54. De midler, som forvaltes af de ansvarlige for 
ordningen, vil snart overstige 50 mio ECU. Det bør derfor 
på ny overvejes, om der ikke bør indføres en formel 
dechargeprocedure. 
Bemærkninger vedrørende ordningens opbygning 
De forskellige organers beføjelser 
12.55. I henhold til de gældende bestemmelser varetages 
forvaltningen af EF-institutionernes fælles sygesikrings­
ordning af Kommissionen (GD IX-C-1), ordningens 
forskellige organer og administrationen i de enkelte 
institutioner (ansættelsesmyndigheden og administra­
tionscheferne som kollegium). 
12.56. Denne opbygning er uhensigtsmæssig for beslut­
ningsprocessen og gør det vanskeligt for forvaltnings­
komitéen at varetage sine opgaver, selv om komitéen med 
repræsentanter for de forskellige institutioner er det mest 
repræsentative organ for de berørte parter (de tilsluttede 
og fællesskabsinstitutionerne). 
Forvaltningskomitéens sammensætning 
12.57. Det blev konstateret, at visse medarbejdere i 
organerne (hovedkontoret, afregningskontorerne) under 
ordningen udnævnes som ordinære medlemmer af 
forvaltningskomitéen eller som suppleanter. Da forvalt­
ningskomitéen meget ofte sammenkaldes for at afgive 
udtalelse om beslutninger, som afregningskontorerne har 
truffet (f.eks. i tilfælde af reklamationer fra de ansatte), 
bør deltagelsen af disse medarbejdere og især de 
ansvarlige for afregningskontorerne og deres foresatte i 
komitéens arbejde som medlemmer tages op til fornyet 
overvejelse, så meget mere som sidstnævnte fungerer som 
anvisningsberettigede ved afholdelsen af udgifterne, og de 
samtidig deltager i det arbejde, som påhviler forvaltnings­
komitéen, der skal drage omsorg for, at ordningen 
anvendes ensartet (artikel 18, stk. 6, litra a)). 
Personale, som stilles til rådighed for 
afregningskontorerne 
12.58. I forbindelse med revisionen blev det konstateret, 
at de andre EF-institutioner havde stillet 15 medarbejdere 
til rådighed for afregningskontorerne i Bruxelles og 
Luxembourg, for at kontorerne kan klare den voksende 
arbejdsbyrde. De pågældende ansatte arbejder under 
afregningskontorernes overordnede ansvar, dvs. Kom­
missionens, men i administrativ henseende hører de under 
deres oprindelige institutioner. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 165 
12.59. Denne fremgangsmåde giver anledning til en 
række forvaltningsproblemer og medfører visse forhold, 
som er i strid med vedtægtsbestemmelserne: 
(a) For det første indeholder ordningen ingen bestem­
melser om, at de pågældende medarbejdere kan stilles 
til rådighed for afregningskontorerne, og for det 
andet sker det ikke i overensstemmelse med vedtæg­
tens bestemmelser om tjenestemænds midlertidige 
tjeneste i anden stilling (artikel 37-39). 
(b) De pågældende medarbejdere er tilknyttet en anden 
institution midlertidigt, og det hindrer afregnings-
kontoret, især i Luxembourg, i at fungere hensigts­
mæssigt, og gør det vanskeligt for medarbejderne at 
blive integreret i det nye arbejdsmiljø. Derudover 
opstår der særlige problemer, f.eks. når personalebe­
dømmelsen udfærdiges af den oprindelige institution, 
og da der ikke er overensstemmelse med hensyn til 
lønklasser i forhold til personalet på afregnings-
kontoret, som varetager de samme opgaver, opstår 
der konflikter af hierarkisk art. 
(c) Kommissionen, som er ansvarlig for afregnings-
kontorerne, har ikke lejlighed til forud at godkende 
antallet af medarbejdere, som stilles til rådighed for 
afregningskontorerne, og deres kvalifikationer. 
12.60. Skal de andre institutioner fortsat stille personale 
til rådighed for afregningskontorerne, bør disse medar­
bejderes status naturligvis fastlægges i henhold til 
vedtægten. Desuden bør der ved fælles aftale mellem 
Kommissionen og de øvrige institutioner fastlægges 
kriterier for antallet af medarbejdere, deres administative 
stilling og deres kvalifikationer. Det skal anføres, at dette 
spørgsmål har betydning for driftsudgifterne i forbindelse 
med ordningen og nærmere bestemt fordelingen af 
udgifter på de enkelte institutioner. 
Centralisering og decentralisering af 
afregningskontorernes opgaver 
12.61. I henhold til ordningen vedrørende sygesikring 
for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (artikel 
20) oprettes eller nedlægges afregningskontorerne af 
Kommissionen. Derfor er Kommissionen alene ansvarlig 
for afregningskontorerne. Det blev konstateret, at 
opgaver, som er overdraget afregningskontorerne under 
Kommissionens ressort, alligevel blev varetaget af 
afdelinger i de andre institutioner (Parlamentet, Rådet og 
Domstolen). 
12.62. Bortset fra det dobbeltarbejde, der er tale om i 
visse tilfælde, skaber denne situation visse problemer med 
hensyn til lovligheden af de udførte transaktioner (de 
varetages af afdelinger, som ikke hører under afregnings­
kontorerne, og som ikke har nogen bemyndigelse). 
Endelig er kun afregningskontorernes og hovedkontorets ansatte pålagt tavshedspligt (ordningens artikel 20, stk. 
4), mens de andre er fritaget herfor. 
12.63. Anser Kommissionen det for hensigtsmæssigt at 
decentralisere afregningskontorernes opgaver, skal det 
gøres på lovlig vis (befuldmægtigelse), og det skal sikres, 
at transaktionerne koordineres forsvarligt, og at der føres 
tilsyn med deres lovlighed og formelle rigtighed. 
Systemet til registrering af de tilsluttede 
12.64. I henhold til ordningens artikel 21 »er de 
godtgørelsesberettigede både registreret i hovedkontoret 
og i et afregningskontor«. 
12.65. Ved undersøgelsen af systemet til registrering af 
de godtgørelsesberettigede under ordningen viste det sig, 
at: 
(a) hovedkontoret under ordningen ikke har et sådant 
selvstændigt system, 
(b) systemet til registrering af de godtgørelsesberettigede 
er forskelligt fra det ene afregningskontor til det 
andet; eksempelvis findes der registre, som enten 
føres manuelt eller på edb, eller som samtidig føres 
manuelt og på edb. 
12.66. Ajourføringen af de personlige oplysninger om 
de godtgørelsesberettigede afhænger af det anvendte 
system. Med hensyn til de registre, der føres manuelt 
(Luxembourg, Ispra), giver administrationen i de pågæl­
dende institutioner afregningskontorerne skriftlig med­
delelse om ændringer. I de andre »edb-baserede« systemer 
indfører administrationen i de enkelte institutioner selv 
ændringerne og de nye oplysninger i systemet. 
I Luxembourg kontrolleres det ikke, om oplysningerne i 
registret er nøjagtige og fuldstændige. Ved en nyere 
sammenholdelse af oplysninger i Ispra viste der sig at 
være en række uoverensstemmelser mellem afregnings-
kontorets manuelle system og administrationens edb-
system. 
12.67. Af ovennævnte fremgår det tydeligt, at den 
grundlæggende kontrol af oplysningerne om de godtgø­
relsesberettigede, som foretages inden afregningen af 
anmodningerne om godtgørelse af udgifter til lægebe­
handling, ikke er af samme kvalitet på de forskellige 
afregningskontorer. Afregningskontorerne forlader sig 
helt på administrationen i de enkelte institutioner med 
hensyn til samtlige oplysninger om de godtgørelsesberet­
tigedes situation. 
166 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Kontrollen af indtægterne under ordningen 
12.68. Institutionerne indbetaler regelmæssigt deres 
bidrag til Kommissionen. Der foretages ingen kontrol af 
satsen eller de indbetalte beløbs nøjagtighed, hverken fra 
Kommissionens eller fra ordningens side. Siden begyndel­
sen af 1982 har GD XVIII (Lån og Investering) varetaget 
forvaltningen af ordningens placerede midler i henhold til 
en aftale mellem lederen af hovedkontoret for ordningen 
og chefen for afdelingen »Lånoptagelse og Finansforvalt-
ning« under GD XVIII. Kommissionens regnskabsfører 
og de ansvarlige organer under ordningen får hver måned 
meddelelse om de oppebårne renter. Det skal bemærkes, 
at de gældende bestemmelser ikke omfatter regler om 
anvisning og kontrol af indtægter. 
Betalinger under ordningen 
12.69. I henhold til ordningens artikel 24 finder 
finansforordningen anvendelse på betalinger under 
ordningen. De anvendte procedurer er forskellige afhæn­
gigt af, om der er tale om godtgørelser af udgifter til 
lægebehandling (ca. 95,4 % af de samlede udgifter), 
særlige godtgørelser (ca. 1,1 % af de samlede udgifter) 
eller udgifter til forebyggende undersøgelser (ca. 3,4 %). 
12.70. Med hensyn til godtgørelsen af udgifter til 
lægebehandling blev der konstateret visse forskelle og 
svagheder ved de kontrolprocedurer, der anvendes på de 
forskellige afregningskontorer: 
(a) På afregningskontoret i Bruxelles foretages der 
kontrol af tarifberegnernes daglige arbejde (fejllister) 
og af de ugentlige lister. På finanskontoret i afdeling 1 
under GD IX's direktorat C kontrolleres samtlige 
anmodninger om godtgørelse af udgifter på over 
20 000 BFR. 
(b) På afregningskontoret i Luxembourg blev der først 
indført en systematisk kontrol af tariferingerne på 
dags- og ugebasis i begyndelsen af 1988. 
(c) I Ispra omfatter afregningskontorets kontrol kun 
tarifberegnernes daglige arbejde, og kontrollen finder 
sted, inden centrets regnecentral indkoder oplysnin­
gerne. 
(d) I Rådet kontrolleres hele tariferingsarbejdet systema­
tisk. 
(e) Endelig har man kunnet konstatere, at der ikke findes 
»revisor«-stillinger i afregningskontorernes organi-gram, og at det anvendte edb-system, med undtagelse 
af Rådets system, ikke omfatter en kontrolfunktion, 
som f.eks. kan forhindre, at der betales to gange for 
samme ydelse. 
12.71. Det er klart nødvendigt med en forbedring og 
systematisering af den kontrol, der foretages dels af 
tariferingsarbejdet, især i forbindelse med tariferingen og 
den daglige registrering af oplysningerne for de enkelte 
anmodninger om godtgørelse, dels af den ugentlige 
sammenfattende liste, inden betaling finder sted. 
12.72. Der kan ligeledes foretages en »målrettet« 
revision af udgifter inden for denne kategori. Som led i 
denne revision kunne der på systematisk vis foretages en 
periodisk kontrol afbetalinger for visse ydelser og/eller af 
de forskellige kategorier af godtgørelsesberettigede og/ 
eller af enkeltpersoner. 
12.73. Forebyggende undersøgelser hører ligeledes 
under reglen om dækning af ricisi (bilag 1, punkt IV, stk. 
2). I bestemmelsen hedder det, at »udgifterne til 
forebyggende undersøgelse, der foranstaltes eller udføres 
af centre, som er godkendt af Kommissionen, godtgøres 
med 100 %«. De samlede udgifter i 1988 anslås til 74 mio 
BFR (1,7 mio ECU) for i alt ca. 5 000 personer, som 
gennemgik de pågældende undersøgelser. 
12.74. Med hensyn til beføjelserne, foranstaltningen af 
undersøgelser og fastlæggelsen af udgifterne i denne 
forbindelse skal følgende anføres: 
(a) Afregningskontorerne har ikke udtrykkeligt fået 
pålagt at foranstalte, føre tilsyn med og kontrollere de 
forebyggende undersøgelser. 
(b) Det fremgår ikke klart, hvilket forhold der er mellem 
de forebyggende undersøgelser og den vedtægtsbe­
stemte årlige lægeundersøgelse for tjenestemænd. 
Tjenestemænd, som allerede har gennemgået en 
forebyggende undersøgelse, skal alligevel gennemgå 
den vedtægtsbestemte årlige lægeundersøgelse. 
(c) Alle undtagelser med hensyn til undersøgelsernes og 
analysernes omfang og hyppighed indrømmes efter 
aftale mellem den ansvarlige og den pågældende uden 
godkendelse eller udtalelse fra den rådgivende læge. 
(d) I 1985 gjorde hovedkontoret under ordningen status 
over de forebyggende undersøgelser. I den forbindel­
se har man kunnet konstatere, at — bortset fra visse 
administrative bemærkninger og fremlæggelsen af 
visse statistiske oplysninger om de konstaterede 
uregelmæssigheder — er der ikke gjort overvejelser 
med hensyn til ordningens nytteværdi og effektivitet. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 167 
Finansinspektørens rolle 
12.75. Som allerede anført har finansinspektøren i 
henhold til de gældende bestemmelser kun en funktion i 
forbindelse med betalingerne, som skal afholdes af 
afregningskontorerne (artikel 24). rådgivende læger kan ansættes fuldtids, specielt i 
forbindelse med udtalelser om udgifter til tandlægebe­
handling. 
Tilpasning af lofterne 
12.76. Ved en gennemgang af proceduren i forbindelse 
med betalingsordrerne blev følgende forhold konstateret: 
(a) Hvad angår de betalinger, som afholdes af Rådets 
afdeling, påtegnes de efterfølgende af den ansvarlige 
finansinspektør, dvs. først efter at betalingen har 
fundet sted. 
(b) Fastsættelsen af udgifterne til lægebehandling sker på 
grundlag af bilag fra den tilsluttede. Disse bilag 
omfattes af tavshedspligten. Efter at de medar­
bejdere, som er ansvarlige for fastsættelsen, har 
efterprøvet bilagene nøje, anbringes de derfor i den 
pågældendes personlige aktmappe eller lagres på 
mikrofilmkort. De transaktioner, som følger efter 
anvisningen og betalingen, foretages uden bilag. Selv 
om denne situation er en følge af tavshedspligten, ville 
det være ønskeligt, om finansinspektøren havde ret til 
at kontrollere bilagene. 
Den rådgivende læges rolle 12.80. Godtgørelsen af udgifter til lægebehandling sker 
på grundlag af en tabel over lofterne og i overensstemmel­
se med særlige betingelser, som vedtages som et led i 
proceduren for ændring af de gældende bestemmelser. 
Alligevel findes der ingen bestemmelser hverken om 
tilpasning af lofterne eller om, hvor hyppigt denne 
tilpasning skal finde sted, og der er heller ikke fastsat 
kriterier, objektive økonomiske parametre eller en 
bestemt beregningsmetode. 
I henhold til det princip, som lægges til grund på 
indeværende tidspunkt, fastsættes lofterne således, at 
mindst 90 af 100 faktiske læge- eller hospitalsydelser til 
fordel for de tilsluttede og deres medforsikrede kan 
dækkes. Lofterne tilpasses derfor på grundlag af de 
oplysninger, som ordningen selv frembringer (faktiske 
priser og lægehonorarer), mens andre indikatorer (infla­
tion, lønstigninger, officielle takster for lægebehandling, 
etc.) ikke tages i betragtning. Det skal i denne forbindelse 
bemærkes, at de officielle takster for læge- og tandlægebe­
handling i Luxembourg og Belgien er betydeligt lavere 
end de honorarer, som EF-ansatte betaler i de pågælden­
de lande (!). 
12.77. I henhold til de gældende bestemmelser skal 
afregningskontorets rådgivende læge i flere tilfælde afgive 
udtalelse i forbindelse med godtgørelsen af udgifter til 
lægebehandling. Denne udtalelse er både afgørende for, 
hvorvidt godtgørelsen betragtes som berettiget, og for 
hvorvidt den skal dække udgifterne helt eller delvis, samt 
for, hvilken maksimalsats der skal finde anvendelse. Med 
hensyn til de udgifter, som betragtes som uberettigede, 
overflødige og/eller urimeligt store, er den rådgivende 
læges udtalelse så meget mere afgørende, som der hverken 
er fastsat lofter eller beløbsmæssige kriterier i denne 
forbindelse. 
12.78. Da afregningskontorernes rådgivende læger ikke 
er ansat i fuldtidsstillinger og samtidig udøver deres hverv 
til de takster og på de betingelser, som de eventuelt selv 
skal efterprøve, er det et spørgsmål, i hvilken udstrækning 
de kan modsætte sig en udtalelse fra én af deres kolleger, 
når denne anser udgifterne for at være berettigede, 
nødvendige og ikke urimeligt store. Konklusioner og henstillinger 
12.81. Sygesikringsordningen forvaltes på indeværende 
tidspunkt af flere organer og administrative enheder, hvis 
ansvar og beføjelser er fastlagt således, at beslutnings­
processen bliver meget træg og lang. 
12.82. For at få afklaret denne situation er det 
nødvendigt med en ny definition af det ansvar, som 
påhviler, og de beføjelser, som tillægges, de forskellige 
organer, der deltager i forvaltningen af ordningen, således 
at beslutningsprocessen forenkles og fremskyndes. Føl­
gende model ville være hensigtsmæssig: 
(a) Kommissionen pålægges entydigt opgaverne vedrø­
rende ordningens opbygning og administrative og 
12.79. Det er derfor nødvendigt, at ordningen kommer 
til at omfatte mere præcise kriterier og lofter for 
ovennævnte tilfælde, og at det undersøges, om de (!) Til orientering: 
Konsultation hos speciallæge: 
(børnelæge) 
Ordningens takst Belgien 713 BFR 
Luxembourg 755 BFR 
1 261 BFR 
168 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
økonomiske forvaltning, og den får beføjelse til at 
tage initiativ til foranstaltninger, der skal sikre, at 
ordningen fungerer hensigtsmæssigt, 
(b) det sikres, at forvaltningskomitéen fortsat varetager 
sin rådgivende funktion, 
(c) administrationscheferne som kollegium høres ude­
lukkende i sager af afgørende betydning (f.eks. 
ændring af vedtægten for tjenestemænd eller bidrags­
satserne). 
12.83. Tilrettelæggelsen af afregningskontorernes ar­
bejde er af afgørende betydning for, at ordningen 
fungerer hensigtsmæssigt. Centraliseringen eller decen­
traliseringen af afregningskontorernes opgaver og anven­
delsen af tjenestemænd fra andre institutioner end 
Kommissionen skal reguleres således, at det. sikres, at 
arbejdet udføres effektivt, at ordningen finder ensartet 
anvendelse, og at transaktionerne kontrolleres syste­
matisk. 
12.84. Ved undersøgelsen blev der konstateret forskelle 
i forbindelse med afregningskontorernes forvaltning og 
forretningsgange. Følgende skal fremhæves: 
(a) De forskellige afregningskontorer anvender ikke et 
ensartet system til registrering af de tilsluttede 
(ordningens artikel 21) og ajourføring af oplysninger­
ne. Da ordningen ikke omfatter et eget register, er det 
nødvendigt at anvende institutionernes administrati­
ve systemer og/eller de oplysninger og ændringer, der 
fremsendes fra administrationen i de enkelte institu­
tioner. Disse systemer er ikke indrettet til at 
imødekomme ordningens behov. 
(b) Afregningskontorerne anvender ikke det samme 
system og de samme metoder i forbindelse med den 
kontrol, der skal foretages ved fastsasttelsen af 
udgifter til lægebehandling på grundlag af de 
tilsluttedes anmodninger om godtgørelse I betragt­
ning af at finansinspektøren ikke foretager en egentlig 
kontrol af betalingerne under ordningen, er det 
nødvendigt at systematisere, forbedre og harmonisere 
kontrollen, især i forbindelse med tariferingen. 
(c) Den nuværende situation med hensyn til de forebyg­
gende undersøgelser viser, at den oprindelige målsæt­
ning, som var at fremme de forebyggende undersøgel­
ser til fordel for tjenestemændenes ægtefæller og børn, 
ikke er opfyldt, fordi det hovedsagelig er tjeneste­
mændene, der benytter ordningen. De ansatte, som 
gennemgår forebyggende undersøgelser, er der­
udover fortsat retligt forpligtet til at gennemgå den 
årlige lægeundersøgelse. Det er derfor nødvendigt at 
tage hele ordningen med forebyggende undersøgelser 
op til fornyet overvejelse og at pålægge afregnings-
kontorerne at tilrettelægge tilsynet og kontrollen. (d) For at ordningen skal kunne fungere hensigtsmæs­
sigt, er det ligeledes nødvendigt, at der indføres 
præcise regler og parametre for visse funktioner, som 
f.eks. tilpasningen af lofterne for godtgørelse af 
udgifter til lægebehandling, fastsættelsen af begrebet 
»for store, ikke formålsbestemte og/eller unødvendi­
ge udgifter«, etc. 
12.85. Desuden er visse aspekter ved regnskabssystemet 
mangelfulde (forsinket regnskabsafslutning, ubegrunde­
de overslag, opstilling af status, etc), og Kommissionen 
bør i denne forbindelse træffe afhjælpende foranstalt­
ninger inden for rammerne af ordningens nye regnskabs-
oversigt, som har været anvendt siden 1988. 
12.86. Den ændring, der skete i 1983 med hensyn til den 
finansielle situation, nødvendiggør en omvurdering, en 
ændring af visse fremgangsmåder og principper og en 
tilbagevenden til finansiel balance. Det er absolut 
nødvendigt at skærpe tilsynet med ordningens finanser 
(fremrykket endelig regnskabsafslutning, mulighed for 
omgående genoprettelse, eventuel indførelse af en kort­
og mellemsigtet budgetordning, etc). Det skal i denne 
forbindelse fremhæves, at de påtænkte foranstaltninger 
bør træffes gradvis, således at man ikke går fra en 
situation med underskud til en situation med stigende 
overskud. Derfor er det først og fremmest nødvendigt at 
indføre normer for ordningens finanser (niveauet for og 
omfanget af den lægebehandling, der skal godtgøres, 
tilstedeværelsen af en nettodriftskapital, etc), således at 
man kan opnå finansiel balance alene ved at foretage en 
tilpasning (nedsættelse eller forhøjelse) af bidragssatser­
ne. 
EUROPASKOLERNE 
Indledning 
12.87. Det skal påpeges, at Europaskolernes Øverste 
Råd har vedtaget en ny finansforordning vedrørende 
skolernes almindelige budget, og at Det Øverste Råd har 
fastsat ikrafttrædelsesdatoen til den 1. januar 1989. I 
forordningen er der taget hensyn til en lang række af de 
bemærkninger, som Retten allerede adskillige gange har 
fremsat om situationen under den tidligere finansforord­
ning. I denne overgangsperiode har Retten revideret den 
gældende sygesikringsordning for skolernes lærere paral­
lelt med undersøgelsen af sygesikringsordningen for 
tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber (punkt 
12.38-12.86). 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 169 
Europaskolernes økonomiske stilling udstationeret af deres regering, være tilsluttet den 
sygesikringsordning, der er oprettet af Europaskolernes 
Øverste Råd. 
12.88. Som det fremgår af tabel 12.4 og 12.5, androg 
skolernes samlede indtægter i 1988 87,8 mio ECU. Af 
disse indtægter udgør Kommissionens tilskud 68,4 %, 
medlemsstaternes bidrag i form af nationale lønninger til 
lærerne 21,4% og diverse indtægter, dvs. skolepenge 
(beløb, som skal betales for visse elever), tilskud fra de 
organer, der har indgået en finansieringsaftale med 
skolerne, renter af investerede midler, krisefradrag m.m. 
10,2%. 
12.89. Indtægterne lå 0,87 mio ECU (1 %) under 
budgetoverslaget. Skolernes samlede udgifter androg 87 
mio ECU, svarende til 99 % af indtægterne. Syv skoler 
havde overskud ved regnskabsårets udgang, og to måtte 
afslutte regnskaberne med et underskud. 
Skolernes sociale sikringsordning 12.91. Timelærerne kan ligeledes været tilsluttet denne 
ordning, såfremt deres tjeneste udgør mindst halvt 
timetal. Repræsentanten for Det Øverste Råd og en del af 
det administrative personale er også tilsluttet. 
12.92. Samtidig med at lærerne er tilsluttet Europasko­
lernes sygesikringsordning, er de fortsat tilsluttet deres 
sociale sikringsordninger i medlemsstaterne. I henhold til 
vedtægten godtgør skolerne de personlige bidrag til de 
nationale ordninger, og lærerne skal til gengæld give 
meddelelse om de godtgørelser af udgifter, de har 
modtaget, eller som de er berettiget til i henhold til de 
nationale sygesikringsordninger. 
12.93. I 1975 vedtog Europaskolernes Øverste Råd en 
række bestemmelser, som fastsætter godtgørelserne og 
andre ydelser i henhold til ordningen. På det tidspunkt 
godkendte Kommissionen, at forvaltningen blev overdra­
get til afregningskontorerne for EF-tjenestemændenes 
sygekasse. 
Sygesikringsordningen for lærere og hermed ligestillede 
12.90. I henhold til artikel 31, stk. 2, i vedtægten for 
lærerpersonalet skal lærere i fuldtidsstilling, som er 12.94. Det viser sig imidlertid, at ordningen langt fra 
fungerer efter hensigten. Det Øverste Råds bestemmelser 
om sygesikringsordningen for lærerne er aldrig bragt i 
anvendelse. Hverken afregningskontorerne eller lærerne 
har kendskab til bestemmelserne. Sygdomsricisi har 
derfor altid udelukkende været dækket af den fælles 
Tabel 12.4 — Budgetoverslag og faktiske indtægter for Europaskolerne vedrørende regnskabsåret 1988 
(1 000 ECU) 
Skoler 
Luxembourg 
Bruxelles I 
Bruxelles II 
Mol 
Varese 
Karlsruhe 
Bergen 
Culham 
Miinchen 
Kontoret for Det Øverste 
Råds repræsentant 
lait Budget­
overslag 
15 964,1 
18 776,5 
12 803,4 
6 855,9 
9 604,3 
6 972,8 
5 250,9 
4 917,8 
5 734,1 
1 825,6 
88 705,4 Faktiske indtægter 
Kommissionens 
tilskud 
11 721,3 
14 134,1 
9 286,1 
4 643,6 
6 509,0 
4 733,2 
3 764,0 
3 195,7 
475,0 
1 632,7 
60 094,7 Medlemssta­
ternes bidrag 
3 620,4 
3 977,1 
2 772,7 
1 457,9 
2 388,0 
1 764,2 
1 314,4 
1 474,2 
13,2 
47,8 
18 829,9 Andre indtægter 
Renter 
Skolepenge 
Finansie-
ringsaftaler 
Krise-
fradrag 
529,5 
899,4 
458,8 
485,9 
483,5 
340,4 
212,8 
196,6 
292,7 
44,9 
3 944,5 Tilskud fra 
Den 
Europæiske 
Patent­
organisation 
4 859,2 
108,2 
4 967,4 Indtægter 
i alt 
15 871,2 
19 010,6 
12 517,6 
6 587,4 
9 380,5 
6 837,8 
5 291,2 
4 866,5 
5 640,1 
1 833,6 
87 836,5 
170 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 12.5 — Europaskolernes udgifter i regnskabsåret 1988 
(1 000 ECU) 
Skoler 
Luxembourg 
Bruxelles I 
Bruxelles II 
Mol 
Varese 
Karlsruhe 
Bergen 
Culham 
Munchen 
Kontoret for Det Øverste Råds 
repræsentant 
lait Betalinger 
15 540,5 
18 641,5 
12 472,9 
6 326,0 
9 126,2 
6 872,8 
5 201,8 
4 862,9 
5 564,4 
1 741,3 
86 350,3 Fremført til 
regnskabsåret 
1989 
129,9 
103,4 
13,9 
88,1 
127,0 
38,6 
27,6 
18,6 
19,1 
68,0 
634,2 lait 
15 670,4 
18 744,9 
12 486,8 
6 414,1 
9 253,2 
6 911,4 
5 229,4 
4 881,5 
5 583,5 
1 809,3 
86 984,5 Overskud 
eller 
underskud 
200,8 
265,7 
30,8 
173,3 
127,3 
-73,6 
61,8 
-15,0 
56,6 
24,3 
852,0 
sygesikringsordning for tjenestemænd, uden at Det 
Øverste Råd og Kommissionen har indgået en aftale om 
et behørigt retsgrundlag herfor. 
12.95. Dette regelstridige forhold ville ikke have nogen 
betydning for betalingen af ydelser, hvis bestemmelserne 
var ens. Der viser sig imidlertid fortsat at være visse 
forskelle, som giver anledning til uberettigede fordele eller 
ulemper for lærerne. Da Det Øverste Råd heller ikke 
formelt har overdraget Kommissionen de nødvendige 
beføjelser, kan afregningskontorerne ikke forvalte skoler­
nes ordning på hensigtsmæssig vis. 
12.96. Selv om der som omtalt i punkt 12.92 i henhold til 
bestemmelserne er komplementaritet mellem de nationale 
godtgørelser og godtgørelserne i henhold til skolernes 
sygesikringsordning, anmelder kun få lærere (under 
10 %) de godtgørelser af udgifter til lægebehandling, som 
de modtager fra deres nationale ordninger, og de 
godtgørelser, man har kendskab til, udgør ikke mere end 
5 % af de ydelser, der godkendes af afregningskontorer­
ne. Kommissionen i afregningskontorernes forvaltnings­
opgaver. Skolerne, som udgør 5,5 % af de personer, der 
forvaltes af de tre afregningskontorer under den fælles 
ordning, har derimod ikke hidtil truffet foranstaltninger i 
den retning, selv om forvaltningen af skolernes personale 
viser sig at være ret besværlig på grund af den manglende 
koordinering mellem skolerne og afregningskontorerne. 
12.99. I henhold til sygesikringsordningen for lærerne 
kontrollerer Kommissionen betalingerne af ydelser som 
følge af sygdom i henhold til finansforordningen. 
Kontrollen vedrører derfor lovligheden og den formelle 
rigtighed af indtægter og udgifter (de tilknyttedes og de 
godtgørelsesberettigedes retsstilling, tilslutningsperio­
den, komplementariteten mellem godtgørelserne) samt 
økonomiforvaltningens forsvarlighed. Indtil videre har 
skolerne imidlertid ikke fået indført en procedure for 
tilslutning til ordningen, som regelmæssigt giver samtlige 
de oplysninger, som er en forudsætning for en effektiv 
kontrol af de tilknyttedes retsstilling. Finansinspektøren 
kan kun foretage en rent materiel kontrol af afregnings-
kontorernes betalingstransaktioner. 
12.97. Hverken godtgørelserne fra de nationale ord­
ninger eller i øvrigt de personlige bidrag til disse ordninger 
bogføres separat af skolerne. Det er derfor umuligt at 
foretage en cost/beneftt analyse af ordningen. Den økonomiske stilling for skolernes 
sygesikringsordning 
Forholdet mellem skolerne og sygesikringsordningen for 
De Europæiske Fællesskaber 
12.98. Samtlige institutioner deltager i et omfang 
svarende til antallet af deres tilsluttede sammen med 12.100. I 1988 androg indtægterne i forbindelse med 
skolernes sygesikringsordning fra bidrag, og eksklusive 
andre indtægter, 80,9 mio BFR og udgifterne 76,3 mio 
BFR med et overskud på 4,6 mio BFR. Det samlede 
overskud siden ordningens indførelse androg 347,3 mio 
BFR pr. 31. december 1988. Dette overskud skyldes 
lærerpersonalets aldersstruktur og især deres vedtægt, 
som ikke omfatter en EF-pensionsordning. Skolernes 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 171 
sygesikringsordning skal således ikke bære de mere 
omfattende udgifter, som skal dækkes i forbindelse med 
ældre mennesker. 
12.101. I artikel 22 i ordningen vedrørende sygesikring 
for lærere hedder det, at »såfremt overskuddene for en 
treårsperiode når op på et beløb, der svarer til 20 % af det 
aritmetiske gennemsnit af de for dette tidsrum sammen­
lagte udgifter, kan Det Øverste Råd træffe beslutning om 
en nedsættelse af skolernes og de tilsluttedes bidrag«. Selv 
om bestemmelserne ikke har fundet anvendelse i praksis, 
burde Det Øverste Råd imidlertid have taget skridt til at 
foretage en undersøgelse af situationen i 1988 med 
henblik på at sikre en forsvarlig økonomisk forvaltning. 
12.102. For årene 1985, 1986 og 1987 androg de 
samlede udgifter faktisk 220,8 mio BFR, svarende til et 
gennemsnit på 73,6 mio BFR, og overskuddene var på 
89,9 mio BFR, svarende til 122 % af gennemsnittet. Da 
den tærskel, som kan give anledning til ovennævnte 
undersøgelse, var langt overskredet, burde Det Øverste 
Råd have taget et initiativ, som går i den retning, der er 
angivet i ovennævnte bestemmelse. 
12.103. Det skal desuden anføres, at i modsætning til 
midlerne i Fællesskabernes sygekasse, som tilhører 
tjenestemændenes fælles ordning, og som Kommissionen 
opfører på passivsiden i status, udgør midlerne i lærernes 
sygekasse en del af skolernes aktiver. Disse midler opføres 
dog ikke på skolernes status. De optræder heller ikke i de 
regnskaber, der er underlagt den decharge, som Det 
Øverste Råd skal give for gennemførelsen af skolernes 
budgetter. 
Sygesikringsordningen for Det Europæiske 
Universitetsinstitut i Firenze 
12.104. Det Europæiske Universitetsinstitut vedtog den 
20. maj 1975 vedtægten for sit personale, hvori det med 
hensyn til social sikring fastlægges, at visse personalekate­
gorier og pensionerede medlemmer er tilknyttet en 
selvstændig sygesikringsordning. Eftersom det antal 
medarbejdere, som oprindelig skulle være godtgørelses­
berettigede under ordningen, kun var på 57, accepterede 
skolernes Øverste Råd uden nogen nærmere aftale disse 
medarbejdere under skolernes sygesikringsordning, og 
forvaltningen blev overdraget til Kommissionens afreg-
ningskontorer. 
12.105. Denne løsning, som oprindelig var af midlerti­
dig karakter, blev fastholdt, og antallet af tilsluttede fra 
Universitetsinstituttet under skolernes sygesikringsord­
ning er i mellemtiden steget til 142 tilsluttede og 412 godtgørelsesberettigede. Som det gælder for skolerne, der 
selv befinder sig i en regelstridig situation i forhold til 
Fællesskabernes ordning (jf. punkt 12.94), får medarbejd­
erne ved Universitetsinstituttet ligeledes godtgjort udgif­
ter til lægebehandling under den fælles ordning uden et 
gyldigt retsgrundlag. 
12.106. Selv om det i artikel 16 i skolernes sygesikrings­
ordning foreskrives, at de tilsluttedes bidrag og arbejds­
giverbidragene indbetales til afregningskontorerne hver 
måned, indbetaler Universitetsinstituttet kun bidrag én 
gang hvert kvartal. Bidragene bogføres på særlige konti 
og forvaltes ligesom midlerne under skolernes sygesik­
ringsordning af Kommissionen. 
12.107. I 1988 androg de indtægter, som afregnings-
kontorerne konterede for Universitetsinstituttet, 8,9 mio 
BFR og udgifterne 7,4 mio BFR med et overskud, for 
1988 på 1,5 mio BFR. Det samlede overskud, siden 
Universitetsinstituttets personale kom ind under ordnin­
gen i 1975, androg 46,8 mio BFR pr. 31. december 1988. 
12.108. Som omtalt i punkt 12.94 finder skolernes 
sygesikringsordning ikke anvendelse, og det påvirker i 
betydelig grad retsstillingen for Universitetsinstituttets 
personale. Universitetsinstituttets personale har i realite­
ten ikke deres egen sygesikringsordning, og deres 
pensionsordning, som forudsætter en selvstændig syge­
sikringsordning, falder ikke ind under skolernes ordning. 
12.109. Ligesom Europaskolerne deltager Universitets­
instituttet ikke i forvaltningsudgifterne og andre omkost­
ninger i forbindelse med den fælles ordning. 
Konklusioner vedrørende forvaltningen af 
Europaskolernes sygesikringsordning 
12.110. Som det fremgår af ovenstående bemærkninger 
har hverken de instanser, som oprettede ordningen, eller 
de godtgørelsesberettigede praktisk talt noget kendskab 
til skolernes sociale sikringsordning. Ordningen belaster i 
stadig større grad skolernes budgetter, idet skolerne 
finansierer lærernes personlige bidrag til de nationale 
ordninger uden at drage fordel af godtgørelserne under 
disse ordninger, og ordningen kan kun fungere takket 
være samarbejdet med afregningskontorerne og andre 
afdelinger i Kommissionen. 
12.111. Under disse omstændigheder er det absolut 
nødvendigt, at Europaskolernes og Universitetsinstitut­
tets ansvarlige organer samt De Europæiske Fællesskaber 
bliver enige om at give sygesikringsordningen for lærerne 
et gyldigt retsgrundlag. 
172 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Forholdet mellem Europaskolen i Varese og 
den italienske regering 
12.112. I henhold til den overenskomst med Det 
Øverste Råd, som den italienske regering undertegnede i 
1963, har regeringen ligesom de øvrige medlemsstater, der 
er værtsland for en Europaskole, forpligtet sig til at 
påtage sig den løbende vedligeholdelse af de skolebyg­
ninger, som er stillet til rådighed for skolen i Varese, og at 
levere inventar og videnskabeligt materiale i det omfang, 
skolen har behov herfor. 
12.113. I en tillægsskrivelse til denne overenskomst 
erklærede den italienske regering, at den ville indfri denne 
forpligtelse ved én gang for alle at betale et beløb på 6,3 
mio LIT til inventar og materiale, og at den ville yde et 
årligt bidrag på 5 mio LIT til bygningernes vedlige­
holdelse. Dette beløb på 5 mio LIT, som dengang svarede 
til 0,4 mio BFR og nu til 0,2 mio BFR, er ikke ændret 
siden. 
12.114. I betragtning af de alvorlige mangler ved 
skolens bygninger besluttede den italienske regering ved udgangen af 1986 at yde et tillæg til de 5 mio LIT på 36 
mio LIT for 1987 og 45 mio LIT for 1988 og 1989. Dette 
tilskud har imidlertid vist sig at være utilstrækkeligt, for 
allerede i 1988 androg udgifterne til de absolut nødvendi­
ge reparationer 1 500 mio LIT (45 mio BFR). Endelig har 
den italienske regering forpligtet sig over for skolen til at 
afholde de nødvendige udgifter til istandsættelse af 
bygningerne under forbehold af, at aftalen godkendes af 
de lovgivende myndigheder i Italien. Denne procedure er 
endnu ikke afsluttet. 
12.115. I mellemtiden må Europaskolen fortsat afholde 
de fleste udgifter over egne bevillinger. Udgifterne i denne 
forbindelse siden 1982 beløber sig til 1 579,6 mio LIT eller 
50,4 mio BFR. 
12.116. Som det fremgår af ovenstående, er det absolut 
nødvendigt, at Kommissionen og Europaskolernes 
Øverste Råd henvender sig til de italienske myndigheder, 
for at de nødvendige midler uden yderligere forsinkelse 
stilles til disposition for Europaskolen i Varese. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 173 
KAPITEL 13 
Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelse 
13.0. INDHOLD 
Indledning 
Oversigt over de regnskabsmæssige oplysninger 
Bemærkninger om status og resultatopgørelse for NIC- og Euratom-lån 
Aftale om revision af lån i medlemsstaterne 
Bemærkninger om lovligheden og den økonomiske forvaltning 
Kontrol med lånoptagelsen 
Rentegodtgørelse i henhold til artikel 772 i det almindelige budget Punkt 
13.1 — 
13.5 
13.6 
13.7 — 
13.9 — 
13.9 — 
13.21 — - 13.4 
13.8 
13.29 
13.20 
13.29 
INDLEDNING opført i kapitel 69 i Fællesskabernes almindelige budget, 
og rentegodtgørelser i forbindelse med dels et pilotprojekt 
til fordel for små og mellemstore virksomheder i Portugal, 
dels samarbejdet med Middelhavslandene er opført i 
henholdsvis kapitel 77 og 96. 
13.1. Dette kapitel omhandler långivningen og rente­
godtgørelserne under Det Nye Fællesskabsinstrument 
(NIC), långivningen inden for Det Europæiske Atom­
energifællesskab (Euratom-lån) samt de lån, der ydes med 
henblik på at støtte betalingsbalancerne (betalings­
balancelån). Også de lån, Fællesskaberne optager til 
finansiering af disse tre låneinstrumenter, og rentegodt­
gørelse til fordel for små og mellemstore virksomheder 
(SMV) i Portugal behandles i kapitlet. 13.4. Kommissionen har en direkte retlig forpligtelse til 
at påtage sig renter og afdrag på samt tilbagebetalingen af 
de lån, den har optaget på Fællesskabets vegne. I 
budgettet er der derfor opført følgende artikler, der udgør 
den budgetmæssige garanti for Fællesskabernes lånopta­
gelse, som træder i kraft i tilfælde af låntagernes og de 
primære garanters misligholdelse: 
13.2. Budgetmyndighederne opfører som et led i den 
årlige budgetbehandling beløb til rentegodtgørelser på 
det almindelige budget og træffer afgørelse om den 
budgetmæssige garanti for lånoptagelserne i form af pro 
memoria-poster. (a) artikel 830 »Det Europæiske Økonomiske Fælles­
skabs sikkerhedsstillelse for fællesskabslån med 
henblik på betalingsbalancestøtte«, 
13.3. EF's långivning og lånoptagelse indgår i Fælles­
skabernes statusopgørelse. Rentegodtgørelser vedrøren­
de NIC-lån og EIB's lån af egne midler til genopbygning 
af jordskælvsramte områder i Grækenland og Italien er (b) artikel 831 »Det Europæiske Økonomiske Fælles­
skabs sikkerhedsstillelse for Euratom-lån«, 
174 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
(c) artikel 832 »Det Europæiske Økonomiske Fælles­
skabs sikkerhedsstillelse for långivning med henblik 
på fremme af investeringerne i Fællesskabet«, 
(d) artikel 833 »Det Europæiske økonomiske Fælles­
skabs sikkerhedsstillelse for fællesskabslån og Den 
Europæiske Investeringsbanks lån til finansiering af 
store europæiske infrastrukturprojekter«. 
Desuden er der i budgettets artikel 969 opført en garanti 
for EIB-lån til tredjelande. 
OVERSIGT OVER DE 
REGNSKABSMÆSSIGE OPLYSNINGER 
13.5. I tabel 13.1 og 13.2 gives en oversigt over de 
forskellige låneinstrumenter samt udviklingen i långiv­
ningen og lånoptagelsen i regnskabsåret 1988. 
BEMÆRKNINGER OM STATUS OG 
RESULTATOPGØRELSE FOR NIC- OG 
EURATOM-LÅN 
13.6. Retten har revideret status pr. 31. december 1988 
for NIC- og Euratom-lånene samt resultatopgørelserne 
for de to låneinstrumenter for regnskabsåret 1988. 
Regnskabsførelsen i 1988 gav ikke anledning til særlige 
bemærkninger. 
AFTALE OM REVISION AF LÅN I 
MEDLEMSSTATERNE 
13.7. Indtil den 31. december 1988 var der ikke sket 
nogen forandring med hensyn til Rettens revision på 
stedet i forhold til den situation, der blev beskrevet i 
punkt 1.38-1.46 og punkt 11.7-11.19 i Rettens årsberet­
ning for regnskabsåret 1987. 
13.8. Retten skal fremføre, at der i juni 1989 er indgået 
en aftale mellem Kommissionen, EIB og Retten. Aftalen 
svarer i det væsentligste til den fremgangsmåde, Retten skitserede i punkt 11.13 i årsberetningen for 1987, og 
efterkommer dermed også budgetmyndighedernes krav. 
BEMÆRKNINGER OM LOVLIGHEDEN OG 
DEN ØKONOMISKE FORVALTNING 
Kontrol med lånoptagelsen 
Indledning 
13.9. Retten har undersøgt kontrolordningen i forbin­
delse med de lån, Kommissionen optager med henblik på 
at yde lån inden for rammerne af NIC, Euratom og 
EKSF. Denne låneaktivitet forvaltes uden for budgettet, 
og den budgetmæssige garanti for NIC- og Euratom-lån 
opføres som pro memoria-poster i Kommissionens 
sektion af det almindelige budget. 
13.10. Retten valgte at foretage systemanalytisk revi­
sion. Man gjorde sig bekendt med kontrolsystemerne i 
forbindelse med de forhold, der ligger til grund for 
igangsættelsen af lånoptagelsen, vurderingen og bevil­
lingen, og foretog en vurdering af, om de fungerede 
hensigtsmæssigt. Kontrolforanstaltningerne blev efter­
prøvet på grundlag af et repræsentativt udsnit af lån, der 
var optaget i årene 1985-1988, og som havde en 
udestående saldo pr. 31. december 1988. Antallet af lån og 
deres pålydende for den pågældende periode fremgår af 
tabel 13.3, og i tabel 13.2 gives der en oversigt over 
udestående saldi. Resultaterne af Rettens undersøgelse 
tillige med dens henstillinger fremgår af de følgende 
punkter. 
Bemærkninger om systemets opbygning 
13.11. Foruden bestemmelserne i de enkelte Traktater 
og den fuldmagt, der er givet det ansvarlige kommissions­
medlem, er de eneste regler, der er gældende for dette 
område, de interne regler for det generaldirektorat, der er 
ansvarligt for forvaltningen af långivning og lånoptagel­
se. Disse regler består af et sæt grundlæggende regler fra 
1985, som fra tid til anden er blevet suppleret med noter 
om særlige forhold, underskrevet af tjenestemænd op til 
generaldirektørniveau. Dette regelsæt vedrører ikke kun 
selve forretningsgangene men også mindst ét emne, 
hvorom der burde være truffet afgørelse på kommissions-
niveau ; det drejer sig om størrelsen af den tillægsrente, 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 175 
Tabel 13.1 — De væsentligste kendetegn ved de ordninger, der er iværksat i forbindelse med NIC-, Euratom-, betalingsbalance-, EKSF- og 
EIB-lån og rentegodtgørelser til nye investeringer, herunder især beskæftigelsesfremmende investeringer, pr. 31. december 1988 
Låneordning 
NIC 
NIC 
jordskælv 
EIB 
jordskælv 
Euratom 
Betalings­
balancelån 
EIB 
EKSF 
Budget­
artikel 772 
(8) Rets­
grundlag 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 130; 
EIB's vedtægter 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
Euratom-Trakta-
tens artikel 172; 
Rådets afgørelser 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets forord­
ning; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 129 og 130 
og EIB's vedtæg­
ter 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets afgørelse; 
EF-budgettet 
EKSF-Traktatens 
artikel 54 og 56 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
EF-budgettet Kilde 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Kommissionens budgetbevil-
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
EIB's egne midler 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
EIB's egne midler 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
EKSF's aktionsbudget 
Kommissionens budgetbevil­
linger Interventions­
type 
Lån 
Garanti over budgettet 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Lån 
Garanti over budgettet 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Lån 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Lån 
Garanti over budgettet 
Lån 
Garanti over budgettet 
Lån 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Lån 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse Forvaltningsordning 
Kommissionen træffer beslutning 
om projekternes låneberettigelse; 
Lånene ydes og forvaltes af EIB 
i egenskab af Kommissionens 
mandatar og for dennes risiko 
Ydet af Kommissionen og 
udbetalt via EIB 
Kommissionen træffer beslutning 
om projekternes låneberettigelse; 
Lånene ydes og forvaltes af EIB 
i egenskab af Kommissionens 
mandatar og for dennes risiko 
Ydet i henhold til Kommissio­
nens beslutning om 
låneberettigelse og udbetalt via 
EIB 
Udtalelse fra Kommissionen 
EIB's autonomi 
Ydet i henhold til udtalelse fra 
Kommissionen, udbetalt via EIB 
Lånene ydes af Kommissionen 
og forvaltes af EIB i henhold til 
mandat fra Kommissionen 
Rådet træffer afgørelse om ydelse 
af lånet; FECOM træffer de 
nødvendige foranstaltninger med 
henblik på at varetage 
forvaltningen af lånene 
Udtalelse fra Kommissionen 
EIB's autonomi 
Ydet af Kommissionen og 
udbetalt via EIB 
Ydet og forvaltet af 
Kommissionen 
Ydet og forvaltet af 
Kommissionen 
Ydet og forvaltet af 
Kommissionen Beløb i 
mio ECU 
5 650(0 
p.m. 
1 000 (2) 
1 000 (3) 
80(3) 
p.m. 
170 (4) 
1 000 (3) 
80(3) 
100 (4) 
30(5) 
3 000 (>) 
p.m. 
8 000(0 
p.m. 
36 456 (6) 
1 000 (2) 
6 727 (7) 
170 
p.a. 
10 
(') Låneramme fastsat af Rådet. 
(2) Rentegodtgørelse i forbindelse med NIC- og EIB-lån til projekter i Irland og Italien, højst 1 000 mio ECU. Låneramme fastsat af Rådet gældende for 
NIC- og EIB-lån. 
(3) Låneramme fastsat af Rådet, der finder anvendelse for foranstaltningen i sin helhed, og som derfor gælder for NIC- og EIB-lån. 
(4) Rentegodtgørelse i forbindelse med henholdsvis NIC- og EIB-lån. 
(5) Rentegodtgørelse i forbindelse med EIB-lån. 
(6) Løbende lån inkl. 750 mio ECU af Bankens egne midler inden for rammerne af NIC IV. 
C) Løbende lån. 
(8) Rentegodtgørelse til fordel for små og mellemstore virksomheder i Portugal. 
176 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 13.2 — Udviklingen i långivningen og lånoptagelsen i regnskabsåret 1988 
(mio ECU) 
Låneinstrument 
Långivning: 
— NIC-lån 
— Euratom-lån 
— Betalingsbalancelån 
— EKSF-lån (2) 
Långivning i alt 
Lånoptagelse: 
— NIC-lån 
— Euratom-lån 
— Betalingsbalancelån 
— EKSF-lån (2) 
Lånoptagelse i alt Resttilgodehavende, hhv. 
restgæld pr. 31.12.1987 
Til 
ecu-kursen 
pr. 
31.12.1987 
(1) 
4 869,9 
2 373,0 
2 226,7 
6 768,1 
16 237,7 
5 229,5 
2 499,9 
2 226,7 
6 688,8 
16 644,9 Til 
ecu-kursen 
pr. 
31.12.1988 
(2) 
4 950,0 
2 398,5 
2 313,4 
6 792,8 
16 454,7 
5 349,9 
2 540,3 
2 313,4 
6 792,1 
16 995,7 Transaktioner i 1988 (') 
Nye udlån, 
hhv. nye 
lånoptagelser 
(3) 
285,2 
— 
— 
907,8 
1 193,0 
945,5(3) 
92,8 (4) 
648,5 (5) 
880,0 (6) 
2 566,8 Tilbage­
betaling, hhv. 
afdrags­
betaling 
(4) 
459,6 
253,2 
204,7 
869,0 
1 786,5 
802,3 
469,1 
503,2 
944,7 
2 719,3 Resttilgode-
restgæld pr. 
31.12.1988 
C) 
(5) = (2)+ (3)-(4) 
4 775,6 
2 145,3 
2 108,7 
6 831,6 
15 861,2 
5 493,1 
2 164,0 
2 458,7 
6 727,4 
16 843,2 
(') Til ecu-kursen pr. 31.12.1988. 
(2) Jf. Rettens særskilte årsberetning. 
(3) Heraf 607,9 mio ECU til omlægning. 
(4) Heraf 92,8 mio ECU til omlægning. 
(5) Heraf 648,5 mio ECU til omlægning. 
(6) Heraf 80,0 mio ECU til omlægning. 
Tabel 13.3 — Lånoptagelse 1985-1988 
Låneinstrument 
NIC 
Euratom 
EKSF 
lait 1985 
Antal 
lån 
15 
13 
54 
82 Pålydende 
mio ECU C1) 
843,6 
344,2 
1 264,7 
2 452,5 1986 
Antal 
lån 
9 
14 
65 
88 Pålydende 
mio ECU (') 
541,4 
488,1 
1 517,3 
2 546,8 1987 
Antal 
lån 
12 
12 
80 
104 Pålydende 
mio ECU (') 
611,2 
853,5 
1 487,0 
2 951,7 1988 
Antal 
lån 
16 
2 
57 
75 Pålydende 
mio ECU (•) 
945,5 
92,8 
880,0 
1 918,3 lait 
Antal 
lån 
52 
41 
256 
349 Pålydende 
mio ECU 
2 941,7 
1 778,6 
5 149,0 
9 869,3 
(') Ecu-kursen pr. 31. december i det pågældende år. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 177 
der skal lægges på udlån. Disse reglers og supplerende 
noters status er usikker, og der kunne ikke findes bevis for 
en formel godkendelse fra Kommissionens side af de 
grundlæggende regler og endnu mindre af de lejligheds­
vise noter. Den pågældende tjenestegren kan derfor 
faktisk fastsætte sine egne regler. Retten mener, at enhver 
aktivitet, der gennemføres i Kommissionens navn, 
principielt skal reguleres af regler, der er godkendt på 
kommissionsniveau, og at ingen tjenestegren skal have ret 
til selv at fastsætte og ændre reglerne. 
13.12. Retten påviste en række regnefejl og metodiske 
fejl, selv i dokumenter der var påtegnet af højtstående 
tjenestemænd og af den interne kontrol. Fejlhyppigheden 
viser, at der er behov for mere effektive kontrolforanstalt­
ninger i systemet. 
13.13. Selv om Kommissionen siden 19 54 har beskæfti­
get sig med lånoptagelse, i det mindste i sin egenskab af 
EKSF's Høje Myndighed, har der ikke været fastlagt 
nogen klar metode for gennemførelse af de forskellige 
former for lånoptagelsestransaktioner. Det fremgår 
derfor, at hvert enkelt lån, bortset fra de transaktioner 
som er rene »back-to-back«-transaktioner, behandles 
som én enkeltstående transaktion. Retten konstaterede 
især, at der var ret stor forskel på de metoder, der blev 
fulgt, når man skulle bedømme fordele ved muligheder 
for at refinansiere lån, dvs. indfrielse af løbende lån før 
udløbstidspunktet for at drage fordel af gunstigere 
markedsvilkår ved at optage andre lån. Visse elementer, 
der indgik i én beregning, var ikke medtaget eller var 
behandlet anderledes i andre beregninger. Retten kunne 
under disse omstændigheder hverken sikre sig, at 
beregningerne blev foretaget konsekvent, eller at resulta­
terne var pålidelige. 
13.14. Da lånene optages på internationale valutamar­
keder, er forretningerne nødvendigvis underlagt en stram 
tidsplan. Kommissionens formelle godkendelse af forslag 
om lånoptagelse indhentes derfor efter en hasteprocedure 
suppleret med det ansvarlige generaldirektorats interne 
regler. I henhold til denne procedure skal der hver uge 
sendes en liste over låneforhandlingerne til det ansvarlige 
kommissionsmedlem. Foretager kommissionsmedlem­
met sig intet, er den ansvarlige tjenestegren bemyndiget til 
at indgå en låneaftale, såfremt der inden for 24 timer 
sendes en telex med angivelse af de væsentligste karakte­
ristika ved transaktionen til kommissionsmedlemmet og 
generalsekretæren. Det fremgår af Rettens undersøgelse, 
at oplysningerne i ugelisten ikke er tilstrækkeligt 
detaljerede, og at de forelægges for sent til, at der kan ske 
en egentlig bedømmelse af behovet for at optage lån. 
Endvidere udgør telexproceduren ikke en kontrol, idet 
Kommissionen i realiteten er bundet af den pågældende 
tjenestegrens forudgående godkendelse af bestemte 
tilbudte vilkår. Retten konstaterede også, at oplysninger­
ne på ugelisterne og i telexerne i nogle tilfælde ikke var 
helt udtømmende og oprigtige med hensyn til begrundel­
serne for tjenestegrenens handlinger. Anvendelse af reglerne 
13.15. Det er et grundlæggende træk ved de tre 
låneinstrumenter, at der kun optages lån for at dække 
efterspørgsel efter långivning. Kommissionens fuldmagt 
til det ansvarlige kommissionsmedlem er også udformet 
på denne måde. Retten har dog afsløret en række tilfælde, 
hvor der blev optaget lån af andre grunde end for at 
imødekomme låneefterspørgslen. Det konstateredes 
også, at i tilfælde af refinansiering af lån handlede 
Direktoratet for Lånoptagelse tilsyneladende uafhængigt 
og gav blot efterfølgende Direktoratet for Långivning 
meddelelse om de ændrede vilkår, som i tilfælde, hvor 
dette var hensigtsmæssigt, også omfattede ensidig 
ophævelse af klausulen om førtidsindfrielse i de oprinde­
lige låneaftaler. 
13.16. Ifølge reglerne skal alle lånekontrakter påtegnes 
af Den Juridiske Tjeneste. Imidlertid var ingen af de 32 
kontrakter, Retten undersøgte, forsynet med en sådan 
påtegning. Retten kunne heller ikke finde bevis for, at 
Den Juridiske Tjeneste dog i det mindste havde godkendt 
en bestemt standardkontrakt. 
13.17. I henhold til reglerne for forvaltning af lånopta­
gelser, skal den pågældende tjenestegren søge at opnå de 
bedste vilkår, der tilbydes på markedet, ved så vidt muligt 
at indhente konkurrerende tilbud. Retten har undersøgt, i 
hvilket omfang denne politik følges, især i lyset af de 
bemærkninger den fremsatte om dette emne i punkt 
14.27-14.30 i årsberetningen for regnskabsåret 1984. Ved 
undersøgelsen påvistes følgende forhold: 
(a) Mange af forhandlingerne i forbindelse med denne 
form for transaktioner føres pr. telefon og foregår 
under tidspres. Det er derfor i nogle tilfælde ikke 
muligt at spore udviklingen i forhandlingerne eller at 
aflæse begrundelserne for bestemte beslutninger af de 
pågældende sagsakter. Ifølge reglerne skal der i hvert 
enkelt tilfælde udarbejdes en note med en kort 
angivelse af de vigtigste karakteristika og en begrun­
delse for de beslutninger, der er taget. Efter Rettens 
opfattelse opfylder disse noter (»sammenfattende 
noter«) i praksis ikke deres formål. De var generelt 
utrolig korte og klargjorde ikke en given beslutning. 
Frem for alt blev der ikke gjort forsøg på at begrunde 
den valgte låneform (lån optaget på kapitalmarkedet, 
emission, privat placering osv.), i de tilfælde hvor der 
syntes at foreligge en valgmulighed. 
178 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
(b) Som følge af Rettens kritiske bemærkninger i 
årsberetningen for regnskabsåret 1984 meddelte den 
ansvarlige tjenestegren i Kommissionen, at den fra 
1985 ville gå bort fra den hidtidige praksis med at 
placere særlige typer lån hos etablerede bankkonsor­
tier, og at man fremover ville bruge »ad hoc«-
konsortier. Retten konstaterede under undersøgel­
sen, at af det undersøgte udsnit blev mange lån af 
denne type fortsat optaget hos »traditionelle konsor­
tier« eller »anerkendte ledende emissionsgaranter 
inden for denne type forretninger« uden konkurrence 
fra »ad hoc«-konsortier. 
(c) Det fremgår ikke klart, om formålet med at indhente 
konkurrerende tilbud, som er at opnå de bedste 
vilkår, var opfyldt. Retten bemærkede, at konkurren­
ceniveauet i visse tilfælde forekom for lavt i forhold til 
de involverede beløb, eller at udbudsprocedurerne 
ikke syntes at være tilstrækkeligt gennemsigtige, idet 
konkurrerende tilbud var indgivet på forskellige 
grundlag og på forskellige tidspunkter. I nogle 
tilfælde, enten som følge af fejlbedømmelser, eller 
uden at der forelå en passende begrundelse, var det 
tilsyneladende bedste tilbud ikke blevet accepteret, 
eller der var truffet ubegrundede beslutninger. 
Følgerne af systemsvaghederne 
13.18. Følgerne af de beskrevne svagheder er, at 
kontrollen på kommissionsniveau med beslutningerne 
om lånoptagelse bliver ret virkningsløs. I et effektivt 
kontrolsystem burde det ikke kunne lade sig gøre, at 
bestemte dele af transaktionerne gennemføres uden 
forudgående godkendelse, og at Kommissionen eller 
særskilte Fællesskaber inddrages i transaktioner, der 
medfører omkostninger, som følge af beslutninger truffet 
af de pågældende tjenestegrene alene. Systemet burde 
endvidere sikre, at alle beslutninger træffes på grundlag af 
præcise og relevante vurderinger af de pågældende 
forhold. De svagheder, Retten har bemærket, viser, at det 
er påtrængende nødvendigt, at Kommissionen træffer de 
nødvendige foranstaltninger i denne forbindelse. 
Konklusioner og henstillinger 
13.19. Efter Rettens opfattelse har den pågældende 
tjenestegren med hensyn til lånoptagelse en grad af 
autonomi, som er få andre tjenestegrene givet. Retten 
erkender, at en vis grad af autonomi ikke kan undgås i 
forbindelse med denne form for transaktioner, men den 
mener, at det af resultaterne af denne undersøgelse 
fremgår, at der såvel eksternt som internt må føres 
strengere kontrol. Det viser sig, at åbenbare tab i 
forbindelse med lånoptagelse kan dækkes gennem den margen, der anvendes ved udlån. Retten mener, at dette 
hverken er en undskyldning for ikke at sikre størst mulig 
effektivitet i forbindelse med lånoptagelse eller er i 
overensstemmelse med målsætningen for de forskellige 
instrumenter, som er at give de endelige låntagere størst 
mulige fordele. 
13.20. Retten skal derfor henstille, at: 
(a) omfattende regler for lånoptagelse udstedes og 
godkendes på kommissionsniveau, 
(b) overholdelsen af disse regler efterprøves af tjeneste­
mænd, der ikke hører under den pågældende tjeneste­
gren, 
(c) der hurtigst muligt bør indføres kontrol i den 
pågældende tjenestegren for at sikre, at beslutninger 
træffes på grundlag af korrekte og pålidelige oplys­
ninger, 
(d) såfremt der ikke er noget alternativ til hasteprocedu­
ren, må der træffes foranstaltninger for at sikre, at 
samtlige fakta vedrørende lånoptagelsesforslag frem­
lægges på et så tidligt stadium som muligt for om 
nødvendigt at tillade Kommissionen at gribe ind, 
(e) refinansiering bør hverken foretages uden forudgåen­
de godkendelse fra Direktoratet for Långivning, eller 
før de i låneaftalerne fastsatte frister for tilbagebeta­
ling før udløbstidspunktet af de oprindelige lån. 
Rentegodtgørelse i henhold til artikel 772 i det 
almindelige budget 
Indledning 
13.21. På Europa-Parlamentets initiativ blev der under 
artikel 772 i det almindelige budget for regnskabsåret 
1986 opført 10 mio ECU med henblik på ydelse af 
rentegodtgørelser til nye beskæftigelsesfremmende inve­
steringer. 
13.22. I maj 1986 besluttede Kommissionen at anvende 
disse midler ved som et pilot-projekt at yde rentegodtgø­
relse i forbindelse med lån ydet af bestemte banker i 
Portugal til investeringer i små og mellemstore virksom­
heder i Portugal; disse investeringer tog sigte på udvidelse 
af eksisterende eller skabelse af nye økonomiske aktivite­
ter, der samtidig var beskæftigelsesfremmende. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 179 
13.23. Kommissionen indgik derfor i efteråret 1986 
globale rentegodtgørelsesaftaler med syv portugisiske 
banker om ydelse af rentegodtgørelse i forbindelse med 
lån ydet på bankernes egen finansielle risiko. Godtgørel­
sen skulle fastsættes således, at den var lig med værdien af 
to års renter til en referencesats, der blev fastsat i aftalen. 
13.24. Rentegodtgørelser på indtil 100 000 ECU kunne 
godkendes på EF's vegne af bankerne selv. Når godtgø­
relsen oversteg dette beløb, krævedes Kommissionens 
forhåndsgodkendelse. Sidste frist for bankens og Kom­
missionens godkendelse af projekter var den 1. november 
1988. 
13.25. Midlerne er blevet afsat til ca. 110 projekter, der 
er godkendt i henhold til dette initiativ, og 7,9 mio ECU er 
indtil udgangen af 1988 blevet overført til mellemleddene 
med henblik på udbetaling til de endelige modtagere. 
Bemærkninger 
13.26. Under et revisionsbesøg i Portugal, som Retten 
gennemførte sammen med Kommissionens tjenestegrene, 
blev Retten opmærksom på følgende problem. 
13.27. Efter forespørgsel fra bankerne har Kommissio­
nen bekræftet, at rentegodtgørelser over artikel 772 kan 
kombineres med lån, som EIB stiller til rådighed for bankerne; det blev under revisionen i marts 1989 
bemærket, at en af bankerne havde til hensigt at finansiere 
tre lån, som gav ret til rentegodtgørelser på ca. 170 000 
ECU, over midler, der stammede fra et globallån fra EIB. 
13.28. Retten tvivler på, at lån ydet af EIB's egne midler 
bør modtage tilskud i form af rentegodtgørelser over EF-
budgettet, uden at der foreligger en særlig beslutning fra 
lovgiver eller budgetmyndigheden. I denne forbindelse 
skal Retten bemærke, at en ordning om ydelse af 
rentegodtgørelse i forbindelse med NIC- og EIB-lån til 
projekter i to medlemsstater i årene 1979-1983 (*), og at et 
kommissionsforslag (2) om videreførelse af ordningen for 
en ny toårig periode aldrig er blevet vedtaget af Rådet. 
Retten skal ydermere påpege de vidtrækkende følger af 
Kommissionens afgørelse i tilfælde af, at et pilot-projekt 
følges op af lignende foranstaltninger af mere generel art. 
13.29. Den 28. december 1988 overførte Kommissionen 
den anden godtgørelsestranche på 3,9 mio ECU til den 
portugisiske centralbank med henblik på overførsel til de 
syv deltagende banker. Midlerne nåede imidlertid først 
frem til de enkelte banker den 2. februar 1989. Denne 
forsinkelse, som skyldes centralbanken, medfører et 
rentetab for Kommissionen på ca. 20 000 ECU. 
(i) Rådets forordning (EØF) nr. 1736/79 af 3.8.1979, EFT L 
200 af 8.8.1979. 
(2) EFT C 163 af 22.6.1983. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 181 
ANDEN DEL 
De Europæiske Udviklingsfonde 
INDHOLD punkt 
Indledning 1 2 
Bemærkninger vedrørende den økonomiske forvaltning 3 — 40 
Gennemførelsestakt for igangværende EUF pr. 31. december 1988 3—5 
Afholdelse af udgifter 6 — 9 
Procedure for betaling af udgifter 10 — 16 
Tilstedeværelsen af bilag 17 — 21 
Anvendelse af generelle kontraktbestemmelser 22 — 26 
Likviditetsforvaltning 27 — 34 
Årsregnskab pr. 31. december 1988 35— 39 
Afsluttende bemærkning 40 
Bemærkninger om planlægningen af bistand under den tredje Lomé-konvention 
(6. EUF) 41 — 72 
Indledning 41 — 42 
De gældende retsforskrifter 43 — 45 
Bemærkninger om afviklingen af planlægningen under den 6. EUF 46 — 62 
Afsluttende bemærkninger . 63 — 72 
INDLEDNING BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE DEN 
ØKONOMISKE FORVALTNING 
1. Fællesskabet fører med 66 lande i Afrika, Vestindien 
og Stillehavet (AVS-staterne) en samarbejdspolitik inden 
for rammerne af De Europæiske Udviklingsfonde (EUF), 
hvis midler ikke er opført på De Europæiske Fællesska­
bers almindelige budget, men finansieres af bidrag fra 
medlemsstaterne. Gennemførelsesbestemmelserne for 
hver enkelt udviklingsfond er fastsat i en særlig finansfor­
ordning. Nedenstående bemærkninger vedrører den 
økonomiske forvaltning af de EUF, der var under 
gennemførelse i 1988, samt udformningen og gennemfø­
relsen af planlægningen for så vidt angår den 6. EUF. 
2. Tabel 1 viser udnyttelsen af den 4., den 5. og den 6. 
EUF pr. 31. december 1988. De støttebeløb, der er tildelt 
de enkelte modtagerlande, er anført i anden del af bilag II 
til denne årsberetning. For de tre igangværende Lomé-
konventioner androg nye forpligtelser og betalinger i 
1988 henholdsvis 1 607,6 mio ECU og 1 196,3 mio ECU. Gennemførelsestakt for igangværende EUF pr. 
3h december 1988 
3. Pr. 31. december 1988 androg udbetalinger foretaget i 
henhold til den 4. EUF (det trettende gennemførelsesår) 
2 999 mio ECU, dvs. 95,2 % af den oprindelige bevilling; 
i de seneste tre regnskabsår er der udbetalt henholdsvis 
3,4 %, 2,2 % og 1,2 % af den oprindelige bevilling, mens 
beløbene for nye forpligtelser ligger endnu lavere. I 
betragtning af udnyttelsestakten for bevillinger under den 
4. EUF, under hensyntagen til den tid, der nødvendigvis 
forløber, fra forpligtelsen indgås, til regnskabet for nye 
182 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 1 — Udnyttelsen af 4., 5., og 6. EUF pr. 31. december 1988 
(mio ECU) 
De disponible midler og deres udnyttelse 
Oprindelig tildeling 
Indtægter (herunder diverse indtægter og overførsler) 
Beløb, som endnu ikke er indkaldt hos medlemsstaterne 
Overførsler til andre EUF 
Nettoindtægter 
Udbetalinger før 1988 
Udbetalinger i 1988 
Forpligtelsesafgørelser, i forbindelse med hvilke forplig­
telser endnu ikke er indfriet 
Udnyttelse 
Disponibel saldo til nye formål 4. EUF 
Lomé I 
(Udløbsår: 
1980) 
3 150,0 
3 248,1 
(66,5) 
3 181,6 
2 960,6 
38,4 
135,9 
3 134,9 
46,7 5. EUF 
Lomé II 
(Udløbsår: 
1986) 
4 636,0 
4 549,1 
392,1 
(111,8) 
4 829,40 
3 071,8 
350,2 
1 178,5 
4 600,5 
228,9 6. EUF 
Lomé III 
(Udløbsår: 
1990) 
7 500,0 
295,4 
7 560,0 
7 855,4 
469,3 
807,7 
3 385,1 
4 662,1 
3 193,3 
(') Heraf 6,4 mio ECU i renteafkast af midler fra den 5. EUF, som ikke er tildelt en af de EUF, der var under gennemførelse pr. 31.12.1988. 
projekter afsluttes, og i betragtning af de driftsudgifter, 
der er forbundet med at føre et regnskab, der kun 
omfatter et begrænset antal projekter, finder Retten, at 
bestemmelserne om afslutning af regnskabet for en 
udløbet EUF bør tages op til fornyet overvejelse. Under 
alle omstændigheder forekommer det ønskeligt at 
fremskynde projekterne under den 4. EUF, således at 
denne kan afsluttes, før den næste konvention træder i 
kraft. 
4. Ved afslutningen af regnskabsåret 1988 (det ottende 
gennemførelsesår under den 5. EUF) var der blevet 
udbetalt henved 74 % af det oprindelige bevillingsbeløb. 
En sammenligning af gennemførelsestakten for den 4. og 
den 5. EUF viser, at disse ved udgangen af det fjerde år 
var nået op på den samme udbetalingsprocent (31,4 %), 
hvorimod udbetalingsprocenten for den 5. EUF ved 
udgangen af det ottende år var næsten fem procentpoint 
lavere end udbetalingsprocenten for den 4. EUF. Set i 
forhold til en gennemførelsestakt, som med rimelighed 
kunne regnes for optimal, og som ville have været 
resultatet, hvis udgifterne faktisk var blevet afholdt i 
konventionsperioden, er der tale om en forsinkelse på 
næsten fem år. Under disse omstændigheder vil den anden 
Lomé-konvention, såfremt der ikke træffes foranstalt­
ninger til at fremskynde iværksættelsen af projekterne, 
blive gennemført over en endnu længere periode end den 
foregående konvention. 
5. Det udbetalingsniveau (1 277 mio ECU, dvs. 17 % af 
den oprindelige bevilling), der pr. 31. december 1988 (det 
tredje gennemførelsesår) blev konstateret for den 6. EUF, tåler kun sammenligning med udbetalingsniveauet 
for de foregående EUF med hensyn til omfanget af 
Stabex-udgifter (92,5 % af den oprindelige bevilling er 
allerede udnyttet), idet der er tale om en betydelig 
forsinkelse, hvad angår afholdelsen af udgifter til bistand, 
for hvilken der kan planlægges: 5,6 % mod 10,7 % for 
den 4. EUF og 11,8 % for den 5. EUF ved udgangen af 
det tredje gennemførelsesår. Retten må konstatere, at selv 
om Kommissionen har delegationer på stedet, gennemfø­
res de successive konventioner ikke hurtigere, og de 
iværksættes fortsat med forsinkelser. Det forekommer 
muligt og vil være ønskeligt at foranstalte forundersøgel­
ser og forberede projekterne på en sådan måde, at de kan 
gennemføres hurtigere efter undertegnelsen af den 
pågældende konvention. 
Afholdelse af udgifter 
6. I henhold til artikel 17 i finansforordningen for den 6. 
EUF (•) »skal der for enhver foranstaltning med udgifts-
virkning for EUF foreligge et forpligtelsesforslag fra den 
anvisningsberettigede«. Det er desuden fastsat, at »de 
beslutninger, Kommissionen træffer i overensstemmelse 
med de bestemmelser, der bemyndiger den til at yde 
finansiel støtte fra EUF, gælder som forpligtelser til at 
afholde udgifter«. 
(!) Finansforordning af 11. november 1986, EFT L 325 af 
20.11.1986 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 183 
7. Kommissionen opfører i sine finansielle oversigter 
forpligtelserne under to særskilte rubrikker: en oversigt 
over afgørelser svarende til underskrevne aftaler (primæ­
re forpligtelser) og en oversigt over anviste bevillinger 
svarende til indgåede kontrakter og godkendte overslag, 
som omfatter kontraktlige forpligtelser over for tredje­
mand (sekundære forpligtelser). 
8. Anvendelsen af EUF's finansielle midler viser 
forskelle, som vidner om en regnskabsmæssig behandling 
af begrebet forpligtelse, der varierer, alt efter hvilke 
midler der er tale om: 
(a) Ved ydelse af gavebistand opføres forpligtelserne 
først under rubrikken »afgørelser« inden for den 
bevillingsramme, der er fastlagt i finansieringsaftalen. 
Dernæst opføres forpligtelserne under rubrikken 
»oversigter over anviste bevillinger«, efterhånden 
som de kontrakter eller overslag, der er en forudsæt­
ning for projekternes gennemførelse, indgås hen­
holdsvis godkendes. Denne anden serie af forplig­
telser udgør således EUF's forpligtelser over for 
tredjemand og svarer til de beløb, der er anført i »de 
sammenfattende oversigter vedrørende de enkelte 
kontrakter«, og på grundlag af hvilke der foretages 
udbetalinger til medkontrahenter. 
(b) Når der ydes katastrofebistand, opføres forpligtelsen 
imidlertid som oftest på én gang med hele beløbet for 
den vedtagne bistand, selv om beløbet eventuelt 
anvendes i henhold til flere forskellige kontrakter 
med forskellige udførelsesperioder. 
9. Denne anden fremgangsmåde har følgende tre 
konsekvenser: 
(a) Den omstændighed, at man i forbindelse med 
katastrofebistand ud fra et regnskabsmæssigt syns­
punkt anser kontrakten for indgået i det øjeblik, 
afgørelsen træffes, medfører, at man for de pågælden­
de projekters vedkommende foregriber udviklingen i 
sagerne. Desuden betragtes den kritiske fase, hvor der 
forhandles med leverandører, som afsluttet på et 
tidspunkt, hvor den endnu ikke kan være indledt. 
Afgørelsen er i virkeligheden blot udtryk for, at EUF 
har til hensigt engang i fremtiden at anvende en 
bevillingsramme til et bestemt formål. 
(b) Den omstændighed, at man anser det for muligt på én 
gang at disponere over samtlige bevillinger til et 
projekt alene med henvisning til afgørelsen om 
tildeling, begrænser i betydelig grad rækkevidden i 
praksis af artikel 203, stk. 8, litra a), i den tredje 
Lomé-konvention, hvori det hedder, at »der, med­
mindre andet er fastsat, inden seks måneder efter 
fastsættelsen af gennemførelsesbestemmelserne skal 
være disponeret over bevillingerne til katastrofebi­
stand«. (c) De finansielle oversigter for EUF giver ikke et 
sandfærdigt billede af, hvordan det i praksis forholder 
sig med projekterne, eftersom de vedrører en 
blanding af projekter, der befinder sig på forskellige 
udførelsesstadier. Således er opfølgningen af regn­
skabsføringen af forpligtelser, der er indgået over for 
tredjemand, besværlig og lidet gennemsigtig. Denne 
mangel på sammenhæng med hensyn til den regn­
skabsmæssige behandling af EUF's forpligtelser 
skyldes delvis stk. 1 og 2 i artikel 17 i finansforordnin­
gen for den 6. EUF. De igangværende projekters 
gennemsigtighed og opfølgningen af disse ville i 
virkeligheden blive betydeligt forbedret, hvis visse 
rammebeslutninger ikke længere blev sidestillet med 
kontrakter, og hvis enhver udgift, der afholdes til 
fordel for en medkontrahent, var baseret på en 
særskilt og dermed i EUF's regnskab identificerbar 
forpligtelse. Retten finder, at Kommissionen ikke 
længere bør vente med at opstille sammenhængende 
regler for den regnskabsmæssige behandling af de 
forskellige forpligtelsesbeslutninger. 
Procedure for betaling af udgifter 
10. I almindelighed bruger EUF to former for beta­
linger : betalinger, for hvilke der kræves finansinspektø-
rens forudgående påtegning, og betalinger, for hvilke der 
først kræves efterfølgende påtegning. 
(a) Betalinger, for hvilke der kræves forhåndspåtegning 
Denne form for betalinger omfatter hovedsagelig 
betalinger i ecu eller andre europæiske valutaer. Der 
er dels tale om betalinger udelukkende foretaget af 
Kommissionens centrale tjenestegrene (direkte beta­
linger), dels om betalinger anvist i AVS-staterne i en 
europæisk valuta eller i ecu i medfør af en fuldmagt 
udstedt til den nationale anvisningsberettigede; disse 
sidstnævnte betalinger kan dog kun foretages, hvis de 
også anvises af EUF's hovedanvisningsberettigede 
(Kommissionens centrale tjenestegrene, indirekte 
betalinger). 
(b) Betalinger, for hvilke der kræves efterfølgende 
påtegning 
Disse betalinger anvises efter forudgående aftale med 
Kommissionens delegation i den pågældende AVS-
stat af den nationale anvisningsberettigede, der som 
regel er ministeren for udvikling eller finansministe­
ren, og foretages i AVS-staten af den udbetalende 
myndighed. Betalingerne indgår i EUF-regnskabet, 
når Kommissionens tjenestegrene i medfør af bestem­
melserne i de forskellige Lomé-konventioner har 
godkendt dem. Finansinspektøren påtegner efter 
godkendelsen. Denne form for betalinger omfatter 
næsten alle transaktioner i lokal valuta. 
184 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Godkendelse af betalinger i lokal valuta Ny indirekte betalingsform 
11. I artikel 227, stk. 4, i den tredje Lomé-konvention 
hedder det, at »den nationale anvisningsberettigede 
fastsætter og anviser udgifterne inden for rammerne af de 
midler, han har fået overdraget. Han er finansielt 
ansvarlig, indtil Kommissionen har godkendt de foran­
staltninger, hvis gennemførelse han har fået overdraget«. 
De nationale anvisningsberettigede er i øvrigt underlagt 
bestemmelserne i finansforordningen for den 6. EUF 
(artikel 39). 
12. Hvis man ser bort fra de vilkår, hvorunder de 
foretages, er de lokale betalinger således underlagt de 
samme bestemmelser og kontrolforanstaltninger som de 
betalinger, der foretages fra hovedsædet. Godkendelsen 
af dem, dvs. opførelsen af dem i EUF's regnskab, skal ske 
på vilkår, der i lige så høj grad, som det er tilfældet med de 
øvrige betalinger, sikrer, at de er formelt rigtige, samt at 
finansforordningens bestemmelser er overholdt. 
13. I praksis finder godkendelsen af de lokale betalinger 
ofte sted flere måneder, for ikke at sige over et halvt år, 
efter den udbetalende myndigheds faktiske betaling for 
ydelserne. Retten har ved sin revision af de af Kommissio­
nen godkendte betalinger konstateret følgende uregel­
mæssigheder : 15. Iværksættelsen for nylig af et forsøg med en ny 
indirekte betalingsform, hvor Kommissionens centrale 
tjenestegrene ikke på nogen måde er involveret forud for 
betalingen, giver anledning til følgende bemærkninger: 
(a) Overensstemmelse med gældende retsregler: 
(i) Der er ingen udtrykkelig bestemmelse i Lomé-
konventionen, der giver den nationale anvis­
ningsberettigede generel bemyndigelse, for så vidt 
angår betalinger fra EUF's centrale bankkonti. 
(ii) Det er i artikel 27 i finansforordningen for den 6. 
EUF fastsat, at »betalingsordrerne sendes til 
forudgående påtegning hos finansinspektøren«. 
Hvis man tilstræber en øget anvendelse af disse 
indirekte betalinger, forud for hvilke heller ikke 
Kommissionens centrale tjenestegrene træffer 
nogen dispositioner, vil langt de fleste betalinger 
— foruden de 15-20 % nuværende årlige udgifter, 
for hvilke der foretages lokale betalinger — 
vedrørende bistand, for hvilken der kan planlæg­
ges, ikke forudgående blive påtegnet af finansin­
spektøren. Som finansforordningen er udformet, 
er denne procedure ikke i overensstemmelse 
hermed. 
(b) Forholdene i praksis: 
(a) En række successive opgørelser vedrørende arbejder 
er ikke blevet godkendt og bogført i kronogisk 
rækkefølge og i visse tilfælde, uden at de fornødne 
bilag forelå. Når en opgørelse vedrørende arbejder 
under en kontrakt godkendes før en eller flere 
tidligere opgørelser, gennemføres der ikke et mindste­
mål af kontrol, dvs. en kontrol, ved hjælp af hvilken 
det er muligt nøjagtigt at registrere tidligere opgørel­
ser. (i) Indførelsen af et direkte betalingskredsløb — den 
nationale anvisningsberettigede/delegationen/ 
den europæiske bank, der har til opgave at 
foretage betalingen — medfører uundgåeligt, at 
det bliver vanskeligere at forvalte de europæiske 
bankkonti. På baggrund af bemærkningerne 
herom i punkt 32 må Retten ved en sådan 
procedure tage forbehold med hensyn til, om 
EUF's midler forvaltes forsvarligt. 
(b) I andre tilfælde blev lokale betalinger anvist og 
foretaget, inden Kommissionens tjenestegrene havde 
indgået yderligere forpligtelse for de pågældende 
bevillinger, eller beløbet for den oprindelige forplig­
telse, der var indgået i lokal valuta, var overskredet. 
14. Det bør i denne forbindelse nævnes, at disse 
betalinger kun kan anvises og foretages op til beløbet for 
forpligtelsen udtrykt i lokal valuta. Et eventuelt fald i den 
lokale valuta i forhold til ecuen, der indtræder mellem 
tidspunktet for indgåelse af den oprindelige forpligtelse 
og tidspunktet for den faktiske effektuering af betaling­
erne, bør ikke resultere i betalinger i lokal valuta 
omfattende større beløb, men bør derimod føre til en 
nedjustering af forpligtelsesbeløbet i ecu. (ii) Anvendelsen af denne procedure resulterer i, at 
Kommissionens bankkonti udviser debetposte­
ringer, uden at de tilsvarende bilag rent faktisk 
foreligger hos tjenestegrenene i hovedsædet. 
Kontiene »transaktioner, der skal udlignes«, som 
vedrører betalinger foretaget i AVS-staterne, 
udviste allerede en saldo på ca. 28 mio ECU pr. 
31. december 1988, og anvendelsen af en sådan 
betalingsprocedure kan med det anvendte regn­
skabssystem kun føre til en forøgelse af dette 
saldobeløb. 
16. Retten skal afslutningsvis bemærke, at den i 
betragtning af de gældende retsregler og GD VIII's 
regnskabssystem ikke finder det hensigtsmæssigt at 
anvende en betalingsprocedure, forud for hvilken Kom­
missionens centrale tjenestegrene ikke kan gribe ind. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 185 
Tilstedeværelsen af bilag Regnskabsmæssige korrektioner 
17.. Selv om finansforordningen, som samtlige foretag­
ne betalinger er omfattet af, knytter fastsættelse og 
anvisning —'faser, der normalt følger meget hurtigt efter 
hinanden — tæt sammen, er det i medfør af bemyndigel-
sesskrivelsen til de anvisningsberettigede i de centrale 
tjenestegrene muligt at lade fastsættelsen af samtlige 
transaktioner foretage af en afdeling, der er adskilt fra 
den afdeling, der varetager anvisningen. Heraf følger, at 
de sagsakter, på grundlag af hvilke man kan følge 
forvaltningen og regnskabsføringen i Kommissionens 
tjenestegrene, er opsplittet, og dette uheldige forhold 
forværres yderligere ved, at der ikke foreligger præcise 
regnskabsmæssige direktiver med hensyn til, hvilke bilag 
der skal fremlægges, eller hvilke kontrolforanstaltninger 
der skal gennemføres for de forskellige betalings-
kategorier. Dette har også konsekvenser hvad angår 
udligning af lokale betalinger, transaktioner foretaget af 
Den Europæiske Sammenslutning for Samarbejde (ESS) 
samt regnskabsmæssige korrektioner. 
Godkendelse af betalinger 20. I sidste instans bør udligninger og korrektioner af 
regnskabsbilag (betalinger overført under et andet 
kontonummer, betalingsanvisning opdelt på to betalings-
ordrer, udfærdigelse af et nyt eksemplar af en ødelagt eller 
bortkommen betalingsordre, etc.) af hensyn til regnska­
bets klarhed og gennemsigtighed underbygges af nøjagti­
ge og utvetydige bilag, hvilket kun sjældent er tilfældet. 
De er imidlertid absolut nødvendige for at sikre den 
formelle rigtighed af de procedurer, de har givet 
anledning til. 
21. Retten er af den opfattelse, at det påhviler 
Kommissionen at fastlægge klare retningslinjer for, 
hvordan fastsættelse af udgifter skal ske på det tidspunkt, 
hvor transaktionerne foretages eller udlignes i regnska­
bet, uanset hvilke betalinger det drejer sig om. Dette 
forudsætter dels, at den anvisningsberettigede afdeling 
råder over alle relevante bilag, dels at der foreligger 
retningslinjer, der nærmere præciserer betingelserne for 
anvendelsen af artikel 22 i finansforordningen for den 6. 
EUF, hvori det hedder, at »Kommissionen fastsætter, 
hvilke bilag der skal vedlægges betalingsbeviset, og hvilke 
oplysninger de skal indeholde«. 
18. I lighed med, hvad der er nævnt i punkt 10 i anden 
del af årsberetningen for regnskabsåret 1987, har et 
betydeligt antal transaktioner resulteret i betalinger, selv 
om der ikke har kunnet fremlægges det kontraktlige 
dokumentationsmateriale, som er det eneste grundlag, 
hvorpå det er muligt at kontrollere, om det er berettiget at 
udbetale de pågældende beløb. 
Transaktioner foretaget af Den Europæiske 
Sammenslutning for Samarbejde 
19. Betalinger foretaget af Den Europæiske Sammen­
slutning for Samarbejde (ESS) for EUF's regning er 
opført i Kommissionens regnskab, uden at der foreligger 
nogen form for betalingsordre eller udgiftsbilag. Kom­
missionen mener, at disse bilag kan kontrolleres i ESS's 
regnskab, men denne opfattelse er ikke i overensstemmel­
se med de aftaler, der gælder for forbindelserne mellem 
Kommissionen og ESS, eftersom det i disse udtrykkeligt 
er fastsat, at bilag skal fremsendes i original eller kopi 
hvert kvartal (2). Retten finder i betragtning af den 
seneste udvikling omkring ESS's rolle og opgaver, at 
EUF's regnskab bør omfatte samtlige bilag vedrørende 
de udgifter, der indgår i regnskabet, og at disse bilag bør 
danne grundlag for behørigt udfærdigede betalings-
ordrer. Anvendelse af generelle kontraktbestemmelser 
22. I henhold til såvel finansforordningen for den 5. 
EUF som finansforordningen for den 6. EUF skal bygge-
og anlægskontrakter samt kontrakter om faglig bistand 
udtrykkes i den pågældende AVS-modtagerstats valu­
ta (3). I henhold til disse forordninger kan en del af 
betalingerne vedrørende disse kontrakter ske i lokal 
valuta, og restbeløbet kan udbetales i ecu eller i 
europæiske valutaer til en omregningskurs fastlagt i 
forhold til datoen for åbningen af tilbudsgivernes tilbud. 
Disse bestemmelser giver anledning til følgende bemærk­
ninger : 
(a) Der mangler meget ofte en begrundelse for, at én del 
af et beløb udbetales i lokal valuta, og at en anden del 
udbetales i fremmed valuta. 
(b) Uanset kontraktbestemmelserne udbetales i visse 
tilfælde hele det medkontrahenten skyldige beløb i 
fremmed valuta (ingen del af beløbet udbetales i lokal 
valuta). 
(c) Bestemmelserne om, at kontrakterne skal udtrykkes i 
national valuta — i givet fald suppleret med klausuler 
vedrørende omvekslingsgaranti — komplicerer i 
(2) Artikel 15 i konventionen af 13.7.1965 om forbindelserne 
mellem Kommissionen og ESS; artikel 38 i finansprotokol­
len om forvaltningen af ESS's indtægter og udgifter. (3) Artikel 47, stk. 2, i finansforordning for femte EUF, artikel 
48, stk. 2, i finansforordning for sjette EUF. 
186 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
ganske særlig grad opfølgning af forvaltning og 
regnskabsføring af kontrakterne og øger risikoen for, 
at der opstår fejl. 
23. I henhold til de almindelige bestemmelser for EUF 
kan en ordremodtager få udbetalt et forskud mod at stille 
en bankgaranti. I en lang række tilfælde giver bankerne 
disse garantier for en begrænset periode. Det hænder 
således tid efter anden, at bankgarantier udløber, før 
ordremodtageren har opfyldt sine kontraktlige forplig­
telser, eller før det udbetalte forskud i fuldt omfang er 
modregnet i de acontobeløb, der er forfaldne til betaling 
til medkontrahenten. Sådanne forhold udgør en risiko for 
EUF's midler, og Retten har fundet eksempler på, at 
medkontrahenter, der har fået udbetalt forskud, og hvis 
bankgarantier var udløbet, ikke har kunnet opfylde deres 
forpligtelser. Medkontrahenterne bør derfor være for­
pligtet til at stille bankgarantier, hvorved forskudsbeløbet 
garanteres, indtil det fuldt ud er modregnet i de 
acontobeløb, der udbetales til medkontrahenten, eller 
indtil den foreløbige overtagelse. 
24. De garanterede forskud udbetales efter den i 
kontrakten fastlagte fordeling i lokal valuta og i fremmed 
valuta i henhold til særskilte garantier. Når visse lokale 
valutaer falder i værdi inden for et kort tidsrum, eller når 
kontrakten indeholder en bestemmelse om en fast 
omregningskurs for den lokale valuta, skal den i 
kontrakten fastlagte omregningskurs være anført i 
bankgarantien vedrørende den del af forskuddet, der 
udbetales i lokal valuta, således at den oprindelige værdi 
af det forskud, der ydes over EUF's midler, er sikret i hele 
garantiens løbetid. 
25. Hvad angår prisændringsklausuler er de tidligere 
fremsatte bemærkninger (4) fortsat aktuelle, og andelen af 
europæiske parametre og AVS-parametre i ændrings­
bestemmelserne må ikke afvige fra den i kontrakten 
fastlagte fordeling på de enkelte betalingsvalutaer. Denne 
bestemmelse sikrer, at medkontrahenten ikke kan drage 
uretmæssig fordel af en devaluering af den lokale valuta, 
og den vil blot være et logisk modstykke til, at der i 
kontrakten fastlægges en omregningskurs mellem den 
lokale og den europæiske valuta. 
26. I forbindelse med visse foranstaltninger, bl.a. 
katastrofebistand, er medkontrahenten ansvarlig for 
indkøb og leverancer, hvorfor der oppebæres provision i 
forhold til det udførte arbejde. For indkøb og leverancer 
modtager ordremodtageren et forskud og skal have sine 
udgifter refunderet i henhold til bilag. I praksis frem­
lægger medkontrahenten blot en oversigt over de af ham 
betalte fakturaer, undertiden ledsaget—ikke af fakturaer 
—men udelukkende af ordresedler. Retten mener ikke, at 
denne fremgangsmåde er i overensstemmelse med 
kontraktbestemmelserne, og finder det absolut nødven-
(4) Årsberetning for regnskabsåret 1987, punkt 7. digt, at Kommissionen får udleveret nøjagtige bilag af 
medkontrahenten som dokumentation for faktisk betalte 
beløb: 
(a) Næsten alle leverancer købes i Europa, og når der 
ikke fremlægges fakturaer, er det ikke muligt at 
efterprøve, om de pågældende leverancer er fritaget 
for moms. I henhold til artikel 3 og 4 i Protokollen 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers Privilegier 
og Immuniteter skal der imidlertid ikke svares afgift 
af disse leverancer. 
(b) Handelskutymen i medlemsstaterne indebærer ofte, 
at køberen opnår rabat ved kontant betaling. Hvis 
medkontrahenten har fået udbetalt et forskud, skal 
Kommissionen sikre sig, at denne har gjort, hvad der 
er muligt, for at nyde godt af tilbudte rabatter, som 
kan føre til nedslag i de beløb, der skal afkræves EUF. 
Likviditetsforvaltning 
Rytmen for overførsel af Ukvide midler og for betalinger 
27. I løbet af regnskabsåret 1988 var EUF's kassebe­
holdning (som er adskilt fra Kommissionens) præget af 
forhold, der som følge af den manglende overensstemmel­
se mellem indkaldelse af bidrag og de faktiske likviditets­
behov stod i skarp modsætning til hinanden (5). Således 
resulterede det beskedne betalingsniveau i de første otte 
måneder i overskydende likvide midler (over 250 mio 
ECU mellem april og august) med toppunkter på 330 og 
466 mio ECU ved udgangen af maj måned henholdsvis 
udgangen af juli måned i forhold til årlige udbetalinger på 
1 015 mio ECU. Til gengæld faldt kassebeholdningen 
kraftigt fra september 1988 på grund af en ophobning af 
betalinger i henhold til Stabex. Således udgjordes en 
tredjedel af de samlede årlige udgifter af ca. 60 Stabex-
betalinger, hvoraf halvdelen blev afholdt ved udgangen af 
det tredje kvartal i regnskabsåret. Dette forhold, der også 
blev registreret for regnskabsåret 1987, bør der tages mere 
hensyn til i forbindelse med indkaldelse af bidrag fra 
medlemsstaterne. 
28. Likviditetsforvaltningen påvirkes også, omend i 
mindre omfang, af, at overslagene ikke overholdes. En 
undersøgelse har vist, at halvdelen af medlemsstaternes 
(5) I artikel 6, stk. 3, i den interne aftale af 19. februar 1985 om 
finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand er det 
udtrykkeligt fastsat, at Kommissionen helt eller delvis kan 
afstå fra at indkalde bidrag fra medlemsstaterne, EFT L 86 
af 31.3.1986. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 187 
bidrag indbetales for sent, idet der ofte kan konstateres 
forsinkelser på mellem 10 og 30 dage, hvilket har stor 
betydning i forbindelse med forvaltning af likvide midler. 
I en række tilfælde har forsinkelserne været på op til to 
måneder eller derover (Belgien: supplerende bidrag og 
det sidste ordinære bidrag i 1988). Overoptimistiske 
udgiftsoverslag fra Den Europæiske Investeringsbank 
kan føre for høje overslag over likviditetsbehov med sig. 
For at råde bod herpå bør Kommissionen kræve en 
foreløbig forfaldsplan for udgifter fordelt på de enkelte 
projekter og undersøge, hvilke grunde der har været til, at 
de tidligere overslag ikke har kunnet overholdes. 
29. En gennemgang af de udbetalende myndigheders 
konti i AVS-staterne viser i mange tilfælde, at der er 
kassebeholdninger svarende til udgifter for adskillige 
kvartaler, selv om overførsler af midler for de fleste af 
disse landes vedkommende kan foretages på en uges tid. 
Med henblik på at få delegationerne til at engagere sig 
mere for en forsvarlig forvaltning af midlerne bør der 
indføres en differentieret finansieringsordning, i forbin­
delse med hvilken der tages hensyn til de forsinkelser, der 
nødvendigvis er forbundet med banktransaktioner, og til 
det faktiske omfang af udbetalinger, der er registreret for 
hver enkelt udbetalende myndighed. 
30. Det skal afslutningsvis bemærkes, at en forsvarlig 
forvaltning af de likvide midler bør baseres på pålidelige 
overslag, som gør det muligt for det pågældende 
regnskabsår at opstille kvartalsvise oversigter over de 
betalinger, der skal afholdes, og dernæst at afpasse 
indkaldelsen af bidrag efter disse oversigter, idet der dog 
på grundlag af indhøstede erfaringer bør fastlægges en 
mindste kassebeholdning. En sådan fremgangsmåde 
forudsætter et snævert samarbejde med de anvisnings-
berettigede afdelinger, der i realiteten vil blive gjort 
ansvarlige for deres udgiftsoverslag. 
Forvaltningen af bankkonti 
31. Retten omtalte i årsberetningen for regnskabsåret 
1987 afvigelserne i forrentningen af banktilgodehaven­
der. Situationen har ikke ændret sig i 1988, og endnu i 
december kunne der konstateres betydelige og ikke 
begrundede forskelle mellem højeste og laveste forrent­
ning på ecu-kontiene. I øvrigt fremlægger visse banker 
ikke nogen som helst form for dokumentation for 
beregningen af udbetalte renter (registrering af rentebe­
regninger). Kommissionen bør for at kunne føre kontrol 
hermed kræve, at der fremlægges sådan dokumentation. 
På en del af de 19 konti, der er åbnet i Europa i EUF's 
navn ud over de 10 særlige konti, er der stadig meget få 
eller endog slet ingen bevægelser. Dette vanskeliggør i 
unødig grad forvaltningen og medfører en spredning af 
tilgodehavenderne, hvilket har en negativ indvirkning på 
afkastet. Det bør i den forbindelse nævnes, at anvendelsen 
af kun én bankkonto til hovedparten af Stabex-
betalingerne i 1988 har ført til en forenkling af forvalt­
ningen og til en forøgelse af afkastet. 32. EUF har for september og oktober 1988 foretaget 
flere betalinger til fordel for EIB med validering med 
tilbagevirkende kraft. Som følge af disse betalinger var 
der på én bankkonto ingen dækning, og EUF måtte 
betale den pågældende bank debetrenter til et beløb af 
49 733 ECU. I EUF's regnskabsbilag er dette beløb 
modregnet i kreditrenter fra anden side. Dette forhold 
giver anledning til følgende to bemærkninger: 
(a) Der var intet grundlag for at foretage modregning 
mellem de renter, der skulle betales til den pågælden­
de bank, og renter modtaget fra andre banker, 
eftersom regnskabet skal vise alle indtægter og 
udgifter (artikel 36 i finansforordningen for den 6. 
EUF). 
(b) Når regnskabsføreren giver en bank en betalings-
ordre med tilbagevirkende kraft, skal han sikre sig, at 
der er midler til rådighed på valideringsdatoerne (6). 
33. Af bemærkningerne ovenfor fremgår det, at Kom­
missionen bør tage transaktionerne med tilbagevirkende 
kraft til fordel for EIB op til fornyet overvejelse, idet 
aftalerne mellem de to parter forudsætter gensidig 
information lige fra det tidspunkt, hvor transaktionerne 
igangsættes. Dette indebærer, at betalingsanmodningerne 
kan indgives inden for den frist på 21 dage, som er fastsat i 
artikel 52, stk. 3, og artikel 54, stk. 4, i finansforordningen 
for den 6. EUF uden validering med tilbagevirkende 
kraft, der kan medføre overtræk. 
34. Endelig omfatter Kommissionens bankregnskab 
kun undtagelsesvis bilag, hvori der er angivet en bestemt 
dato for de betalingsordrer, der er sendt til bankerne, og 
hvori det angives, hvornår bankerne har effektueret disse 
betalingsordrer. Under disse omstændigheder er det kun i 
ganske få tilfælde muligt at afgøre, om de konstaterede 
forsinkelser skyldes ekspeditionsvanskeligheder i regn­
skabsafdelingen eller bankens forvaltning. 
Årsregnskab pr. 31. december 1988 
35. For at afhjælpe vanskelighederne i forbindelse med 
omregning af transaktioner, der ikke er udtrykt i ecu, 
bogføres EUF's betalinger på grundlag af kontoudtog, 
som bankerne sender til Kommissionen. En gennemgang 
af transaktionerne i regnskabsåret 1988 viser, at opførel­
sen af oplysningerne i bankudtogene i EUF's regnskaber 
er forbundet med så store forsinkelser, at regnskabs­
føringen mister enhver værdi som forvaltningsredskab. 
En bank kan således komme i den situation, at den er ude 
af stand til at effektuere betalingsordrer, selv om der 
(6) Artikel 30, stk. 2, i finansforordning for sjette EUF og 
artikel 29, stk. 2, i finansforordning for femte EUF. 
188 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
ifølge Kommissionens bogholderi synes at være rigelige 
midler på kontoen. Afvigelserne mellem de faktiske 
banktilgodehavender og EUF's posteringer kan i virke­
ligheden nå op på flere millioner ecu. 
36. Ved udgangen af et regnskabsår skal værdien af 
banktilgodehavender, der opføres på aktivsiden i status, 
efter den af EUF anvendte regnskabspraksis svare 
nøjagtigt til indeståender i bankerne. Forsinkelserne i 
forbindelse med regnskabsposteringerne er imidlertid 
ikke ryddet af vejen, og de effektuerede, men endnu ikke 
bogførte betalinger udgjorde pr. 31. december 1988 ca. 51 
mio ECU. Retten bemærker om denne fremgangsmåde, 
at: 
(a) den er en tilsidesættelse af artikel 35, 36 og 66, stk. 1, i 
finansforordningen for den 6. EUF, 
(b) den er i modstrid med de regnskabsprincipper, der er 
anført i noterne til EUF's årsregnskab (note 2.2 og 
2.3) pr. 31. december 1988, 
(c) den ikke giver et retvisende billede af stillingen pr. 31. 
december 1988, idet den indebærer, at den status, som 
Kommissionen fremlægger, hverken viser regnskabs­
årets faktiske betalinger eller indkasseringer. 
37. I øvrigt er en del af et bidrag fra en medlemsstat 
(Italien, 5,57 mio ECU) ifølge bilag 1 til status pr. 31. 
december 1988 først blevet indkasseret i 1989, selv om 
bankkontoen rent faktisk er krediteret beløbet den 14. 
december 1988, og selv om EUF selv havde anvendt 
næsten hele det indbetalte beløb inden udgangen af 
regnskabsåret 1988. Dette forhold påvirker også det 
billede, som årsregnskabet giver af opkrævningen af 
indtægter i regnskabsåret. 
38. På aktivsiden i status for den 5. EUF pr. 31. 
december 1988 er der opført et beløb på 28 mio ECU, der 
skal svare til afholdte, men endnu ikke udlignede udgifter. 
Denne postering giver anledning til flere bemærkninger: 
(a) Ifølge de grundlæggende regnskabsprincipper kan 
transaktioner, der ikke kan karakteriseres som reelle 
aktiver, ikke opføres som sådanne i status. I stedet 
bør disse posteres som hensættelser, således at der 
ingen tvivl vil være om, at de ikke er reelle aktiver. 
(b) Udligning af visse transaktioner er stærkt forsinket, 
dette gælder f.eks. 3,6 mio ECU svarende til udgifter 
afholdt inden den 1. januar 1988. 
(c) Den modregning, der er foretaget under denne rubrik 
mellem udgifter og indtægter, som skal udlignes, 
forringer gennemsigtigheden af de regnskabsmæssige 
posteringer. 39. Endelig finder Retten, at de samlede forsinkelser i 
forbindelse med bogføringen af transaktioner og udlig­
ningen af posteringer er så store, at troværdigheden af 
regnskaberne ved regnskabsårets afslutning drages 
væsentligt i tvivl. Således tegner de transaktioner, der ikke 
er medtaget i EUF's forvaltningsregnskab, sig i realiteten 
for ca. 7,5 % af beløbet for de årlige udbetalinger. Med 
henblik på at sikre en forsvarlig forvaltning bør 
transaktioner, der ligger langt tilbage i tiden, udlignes 
uden forsinkelse, og der bør opstilles klare retningslinjer 
for regnskabsføringen, således at bogføringen reelt 
ajourføres og de i artikel 66 og 67 i finansforordningen for 
den 6. EUF omhandlede finansielle oversigter fuld­
stændig afspejler omfanget af foretagne transaktioner. 
Afsluttende bemærkning 
40. I betragtning af ovenstående og især af manglerne i 
forbindelse med kontrollen med betalinger, forvaltningen 
af de likvide midler samt pålideligheden af status pr. 31. 
december finder Retten, at Kommissionen bør overveje, 
hvorledes den kan sikre en forsvarlig forvaltning baseret 
på en effektiv adskillelse af den anvisningsberettigedes og 
regnskabsførerens funktioner og opgaver. Det er i den 
forbindelse ikke sikkert, at placeringen af begge disse 
funktioner inden for samme generaldirektorat er den 
bedste måde at nå dette mål på. Hvis regnskabsføreren og 
de anvisningsberettigede under EUF var underlagt 
forskellige ansvarlige overordnede, ville forskrifterne i 
finansforordningen i højere grad blive fulgt, og den 
interne kontrol med EUF's transaktioner vedrørende 
indtægter, udgifter og likvide midler ville i høj grad blive 
styrket. 
BEMÆRKNINGER OM PLANLÆGNINGEN 
AF BISTAND UNDER DEN TREDJE LOME­
KONVENTION (6. EUF) 
Indledning 
41. Retten skal bl.a. sikre sig, at den økonomiske 
forvaltning har været forsvarlig (7). Dette indebærer, at 
den skal efterprøve, om den forvaltende myndighed 
anvender de tildelte midler på bedst mulig måde og ud fra 
principperne om sparsommelighed, produktivitet og 
effektivitet med henblik på at nå de mål, som de 
beslutningstagende organer i Fællesskabet har opstillet 
med hensyn til de overordnede strategiske retningslinjer. 
Da midlerne tilvejebringes efter bestemte procedurer, er 
det Rettens opgave at påse, at de systemer, som man har 
valgt at anvende, er af en sådan art, at de ønskede 
resultater opnås. 
(7) EØF-Traktatens artikel 206a, stk. 2. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 189 
42. Revisionsmetoden er den samme, uanset om det 
drejer sig om foranstaltninger finansieret som led i 
strukturfondene (opført på budgettet) eller over EUF-
midler (ikke opført på budgettet). Hvad disse sidstnævnte 
angår, udgør i henhold til den tredje Lomé-konvention (8) 
planlægningen den første fase af arbejdet med at 
iværksætte det finansielle og faglige samarbejde. Retten 
har derfor valgt i særlig grad at koncentrere sin 
opmærksomhed om dette aspekt. Retten har således i 
forbindelse med de seneste revisionsbesøg (9) undersøgt, 
hvilken rolle AVS-staterne og Fællesskabet har spillet ved 
planlægningen af bistanden. Retten har derved søgt at 
vurdere, i hvilket omfang det inden for rammerne af 
indikativprogrammerne under den 6. EUF har været 
muligt at iværksætte effektive udviklingsforanstaltninger. 
De gældende retsforskrifter 
43. Artikel 215 og 216 i den tredje Lomé-konvention 
indeholder bestemmelser om gennemførelsen af planlæg­
ningen vedrørende den bistand, der ydes de enkelte AVS-
modtagerstater (10). Det ledende princip er, at Fællesska­
bets støtte skal betragtes som et supplement til AVS-
staternes egen indsats samt at den bistand, for hvilken der 
kan planlægges, skal dirigeres over mod de projekter, der 
er prioriteret i den nationale eller regionale planlægning. 
Efter at man begyndte at operere med begrebet »indika­
tivprogram« i forbindelse med den 4. EUF, har planlæg­
ningsprocessen gradvist ændret sig fra blot at omfatte 
opstilling af en liste over projekter, som ofte ikke havde 
noget med hinanden at gøre, til at være en undersøgelse, 
for hvilken der gælder en række på forhånd fastlagte 
procedurer. Når disse procedurer er afsluttet, stadfæster 
undertegnelsen af et indikativprogram parternes (Fælles­
skabet — modtagerstaten) gensidige forpligtelser, samti­
dig med at der fastlægges en tidsplan for gennemførelsen. 
I almindelighed sker planlægningen mellem datoen for 
undertegnelsen og datoen for ikrafttrædelsen af konven­
tionen. 
44. Kort sagt bør fastlæggelsen af det rammebeløb, som 
Kommissionen afsætter til hvert enkelt land, udgøre den 
første etape i planlægningsprocessen (oversigt i tabel 2). 
(8) Afsnit III, kapitel 4, artikel 215 ff., i den tredje AVS/EØF-
konvention, EFT L 86 af 31.3.1986. 
(9) Blandt de vigtigste lande, der har været genstand for en 
undersøgelse, er følgende: 
4 lande i Sahelområdet: Senegal, Gambia, Mali og Niger; 
4 lande i Ækvatorialafrika: Zaire, Rwanda, Burundi og 
Tanzania; 
4 lande i Stillehavsområdet: Papua Ny Guinea, Salomo­
nøerne, Fiji og Tonga. 
(10) Ved bistand, for hvilken der kan planlægges, forstås de 
bevillingsrammer, der tildeles hver enkelt modtagerstat, og 
som omfatter lån på særlige vilkår og gavebistand, bortset 
fra katastrofebistand og lån med rentegodtgørelser. Bistand, 
for hvilken der kan planlægges, andrager under den 6. EUF 
5 036 mio ECU. Når rammebeløbet for den bistand, for hvilken der kan 
planlægges, er blevet meddelt hvert enkelt land, indgiver 
Kommissionens delegationer en rapport om de væsent­
ligste problemer i forbindelse med gennemførelsen i 
modtagerlandet. Kommissionens centrale tjenestegrene 
skal ved hjælp af denne rapport, der er baseret på tidligere 
erfaringer og tilgængelige økonomiske undersøgelser, 
være i stand til at fremlægge en »vejledende note«, hvoraf 
det fremgår, hvilke aktionsområder der i første række 
skal forhandles om med de pågældende AVS-staters 
regeringer. 
45. Efter denne forhandling udarbejdes der et »fore­
løbigt planlægningsdokument« i samarbejde med EIB 
med henblik på at udforme en skitse vedrørende parternes 
gensidige forpligtelser. Det er derefter AVS-modtager-
statens opgave at foreslå et »udkast til indikativpro­
gram«, hvori angives de prioriterede udviklingsmål og de 
sektorer, inden for hvilke bistanden i forbindelse med de 
nationale eller regionale handlingsprogrammer fortrins­
vis skal anvendes. En »planlægningstjenesterejse« i hver 
enkelt AVS-stat foretaget af Kommissionen og EIB i 
fællesskab skal bane vej for en sidste forhandling af 
betingelserne i »indikativprogrammet«, før dette under­
tegnes af de kontraherende parter. Programmet skal 
indeholde angivelse af de prioriterede udviklingsmål og 
-områder, parternes gensidige forpligtelser samt tidspla­
nen for gennemførelsen. Indikativprogrammet, hvortil 
der som oftest er knyttet et bilag vedrørende de aktioner, 
som EIB har planlagt, skal til sidst forelægges planlæg­
ningsudvalget til udtalelse, hvilket dog som følge af selve 
programmernes karakter kun undtagelsesvis kan føre til 
en ændring af de trufne valg. 
Bemærkninger om afviklingen af 
planlægningen under den 6. EUF 
46. Retningslinjerne vedrørende planlægning tillægger 
de første faser af den nye planlægningsproces for den 6. 
EUF, dvs. rapporten om de væsentligste problemer i 
forbindelse med gennemførelsen i det pågældende land og 
den vejledende note, afgørende betydning. Det skal ud fra 
disse dokumenter være muligt at vurdere de faktiske 
socio-økonomiske forhold i det pågældende land på 
grundlag af de erfaringer, delegationen har indhøstet, og 
at begrunde de trufne valg, især for så vidt angår 
spørgsmålet om, hvilke sektorer bistanden skal koncen­
treres om — en hovedhjørnesten i planlægningen af Lomé 
III. Revisionsretten mener derfor, at Kommissionen i 
henhold til bestemmelserne i artikel 70 i finansforordnin­
gen for den 6. EUF af 11. november 1986 (n) burde have 
indvilliget i at fremsende disse noter og rapporter, som al 
fremtidig planlægning og beslutningstagning var afhæn­
gig af, i stedet for at modsætte sig det. 
(n) »Kommissionen yder Revisionsretten al den bistand og 
giver den alle de oplysninger, som denne mener at have brug 
for til udførelsen af sit hverv«. 
190 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Tabel 2 — Planlægningsprocedure for 6. EUF 
Kommissionens centrale 
tjenestegrene Delegationen i den 
pågældende AVS-stat Modtagerlandets 
regering EUF-Udvalg 
Fastlæggelse af den 
bevillingsramme, for 
hvilken der kan 
planlægges Rapport om de 
væsentligste problemer 
i forbindelse med 
gennemførelsen 
-H Forhandling I 
Foreløbigt 
planlægnings-
dokument Udtalelse 
Udtalelse Udtalelse 
Behandling Behandling p-Udkast til 
indikativ­
program 
Planlægnings-
tjenesterejse 
Finansierings­
forslag Behandling p-Forhandling 
Indikativ­
program Udtalelse 
Forslag til 
foranstaltninger 
Udtalelse 
Finansierings-
aftale 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 191 
Tabel 3 — EUF-bistandens (EUF) og medlemsstaternes bistands (MS) andel af den samlede offentlige udviklingsbistand (OUB) 
Burundi 
Fiji 
Gambia 
Mali 
Niger 
Papua-
Ny Guinea 
Rwanda 
Salomonøerne 
Senegal 
Sudan 
Tanzania 
Tonga 
Zaire 
Subtotal 
I alt AVS EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 
EUF 
MS 
OUB 1983/1987 
mio USD 
53,38 
298,56 
804,20 
22,52 
21,28 
174,17 
26,25 
128,82 
350,15 
118,88 
705,98 
1 651,36 
102,42 
463,08 
1 295,47 
108,57 
39,36 
1 499,33 
75,84 
353,07 
948,77 
36,15 
32,87 
154,81 
181,57 
856,20 
2 193,59 
267,96 
1 063,48 
4 558,75 
159,35 
1 199,19 
3 201,38 
10,01 
6,96 
83,71 
149,45 
948,32 
2 020,34 
1 312,35 
6 117,17 
18 936,03 
3 683,07 
17 546,12 
49 865,86 EUF/ 
offentlig 
udviklingsbistand 
% 
6,64 
12,93 
7,50 
7,20 
7,91 
7,24 
7,99 
23,35 
8,28 
5,88 
4,98 
11,96 
7,40 
6,93 
7,39 Medlemsstaterne/ 
offentlig 
udviklingsbistand 
% 
37,13 
12,22 
36,79 
42,75 
35,75 
2,63 
37,21 
21,23 
39,03 
23,33 
37,46 
8,31 
46,94 
32,30 
35,19 EUF + medlemsstaterne/ 
offentlig 
udviklingsbistand 
% 
43,76 
25,15 
44,29 
49,95 
43,65 
9,87 
45,21 
44,58 
47,31 
29,21 
42,44 
20,27 
54,34 
39,23 
42,57 
192 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Identificeringen af de sektorer, som bistanden skal 
koncentreres om 
47. Det bør først erindres, at Fællesskabets bistand for 
en lang række lande på årsbasis kun udgør ca. 7 % af den 
samlede offentlige bistand fra udlandet. Dette fremgår af 
en sammenligning foretaget mellem offentlige bistands-
beløb ydet af Fællesskabet, medlemsstaterne og samtlige 
bistandsydere i verden (jf. tabel 3, der er udarbejdet på 
grundlag af Eurostat/Cronos-kilder for perioden 1983-
1987). Det bør endvidere understreges, at hele fælles-
skabsbistanden er iberegnet i disse tal, således at beløbet 
for den bistand, for hvilken der kan planlægges, i de fleste 
tilfælde andrager under 5 % i gennemsnit. For mindre 
lande med færre bistandsydere kan denne procentsats 
være højere: f.eks. 12,93 % på årsbasis for bistanden 
udefra for Fiji og 11,96 % for Tonga. 
48. Det skal på baggrund af ovenstående bemærkes, at 
samordning med de øvrige bistandsydere er af væsentlig 
betydning, for finder den ikke sted, er der fare for, at 
koncentrationen af Fællesskabets bistand på en bestemt 
sektor ikke nødvendigvis bevirker, at forudsætningerne 
for at opnå reel gennemslagseffekt opfyldes. Omend 
koncentration af bistanden er en fremgangsmåde, der bør 
ses på med positive øjne, stiller en gennemførelse heraf i 
de fleste tilfælde krav om en faktisk samordning eller 
fastlæggelse af en fælles strategi sammen med de øvrige 
bistandsydere. 
49. Endvidere skal den særlige interesse, som tillægges 
en koncentrationssektor, i forbindelse med den tredje 
Lomé-konvention ses som en forpligtelse til koncentra­
tion, der kun er garanteret over en periode på fem år. På 
grund af den tid, der går med forundersøgelse og 
iværksættelse af de forskellige foranstaltninger, er der stor 
risiko for, at en sådan prioritering af en given sektor 
ændres, selv inden de påbegyndte projekter fungerer 
forsvarligt. Betegnelsen »koncentrationssektor« er, selv 
om den synes at være forbundet med en retlig forpligtelse 
for Kommissionen, ikke en tilstrækkelig garanti for, at 
modtagerstatens ønsker opfyldes. Det valg, der er truffet 
med hensyn til at koncentrere bistanden om en region, 
f.eks. regionen Kivu i Zaire eller Vava i Tonga (for blot at 
nævne nogle få eksempler), kan måske omgøres, hvis der 
indtræffer politiske ændringer. 
50. Koncentration af bistanden om bestemte sektorer 
indebærer visse fordele, som ville øges, hvis begrebet blev 
mere præcist defineret. I virkeligheden har begrebet 
sektor, der kunne lede tankerne hen på økonomi eller 
produktion, i mange tilfælde udviklet sig til begrebet 
»koncentrationsområde«, der som oftest har en ren 
geografisk betydning (valget af en region eller modsæt­
ningen landområder/byområder). 
51. På samme måde har valget af koncentrationssektor 
for en række lande været dikteret af nødvendigheden af at 
videreføre tidligere projekter. Dette har især været 
tilfældet med Rwanda, hvor programmet til fremme af 
strategien på fødevareområdet hovedsagelig er en videreførelse af de udviklingsprojekter, der blev påbe­
gyndt under den 5. EUF i Butare.-distriktet og i området, 
hvor Zaire-floden og Nilen tager deres udspring. Dette 
synes ligeledes at gælde Tanzania, hvor det har vist sig, at 
planlægningen af den 6. EUF mere har været lagt an på at 
berettige en videreførelse af foranstaltninger finansieret 
over den 5. EUF (kaffeprogrammet, regionaludviklings­
programmet i Iringa og Tanzanian Railways Corpora-
tion-programmet). En videreførelse af foranstaltninger 
eller programmer finansieret under tidligere EUF kan 
naturligvis være helt berettiget, og Retten skal ikke påtale 
sådanne valg. Det ville imidlertid forekomme mere logisk 
og mere konsekvent at begrunde videreførelsen af et 
projekt ved at fremlægge en detaljeret oversigt over, 
hvilke resultater der er opnået, og hvad der nu er behov 
for. 
Forhandling af indikativprogrammer 
52. Man får det generelle indtryk af de foreløbige 
planlægningsdokumenter, at der ikke på basis af de 
angivne retningslinjer kan foretages nogen kvantitativ 
vurdering af præcise målsætninger. I forbindelse med 
Niger skal udvikling af landdistrikter gennem kunstvan­
ding således ske ved etablering af nye eller videreudvik­
ling af eksisterende landdistrikter såvel i floddalen som i 
tilknytning til reservoirer til overfladevand, brønde eller 
borehuller. I forbindelse med Rwanda skal Fællesskabet 
koncentrere sin indsats om at skabe forsyningssikkerhed 
på fødevareområdet, såvel på nationalt som på regionalt 
plan, især ved at intensivere landbruget og forskningen på 
landbrugsområdet samt udbrede viden om landbrugsdrift 
og etablere en ordning med landbrugskreditter, der er 
tilpasset de vanskeligheder, landbefolkningen kæmper 
med. En gennemlæsning af de foreløbige planlægnings-
dokumenter for andre lande (bl.a. Tanzania, Zaire, 
Papua Ny Guinea, Salomonøerne og Fiji) underbygger 
den opfattelse, at det er vanskeligt at fastlægge præcise 
målsætninger. 
53. Når det ikke klart angives, hvilke forpligtelser der 
betinger succes eller fiasko for de enkelte udviklings­
programmer, og når man ikke benytter kvantitative 
indikatorer for gennemførelsen, forekommer det vanske­
ligt, eller ligefrem umuligt at vurdere de fremtidige 
virkninger af denne eller hin foranstaltning eller af dette 
eller hint program eller projekt. Det er beklageligt, at 
Kommissionen, der har til opgave at forvalte EUF, ikke 
har benyttet de forvaltningsindikatorer, der er nødvendi­
ge for at finde ud af, hvilke faktorer der er afgørende for, 
om et projekt krones med held eller bliver en fiasko. 
54. Som en følge af ovenstående forhold er såvel de 
foranstaltninger, der skal iværksættes, som modtagerstat­
ernes forpligtelser fortsat meget uklare, og der foreligger 
ikke nogen talmæssige oplysninger, hverken fysiske 
(f.eks. om, hvilke produktionsmål, der skal nås) eller 
finansielle. En gennemgang af indikativprogrammerne 
for de lande, der har været genstand for en undersøgelse, 
viser, at de ikke afviger fra hinanden på dette punkt. En 
række eksempler fra forskellige indikativprogrammer 
viser dette temmelig klart. Med hensyn til Senegal er et 
udviklingsmål på landbrugsområdet angivet som forbed­
ring af befolkningens levevilkår og standsning af 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 193 
ørkenens udbredelse. Hvad angår Tanzania, er målene 
for landbrugspolitikken at begrænse importen af fødeva­
rer, øge eksportindtægterne og forbedre afsætningen. 
Med hensyn til Fiji er målet at yde finansiel og faglig 
bistand med henblik på at hjælpe regeringen i dens 
bestræbelser for at stimulere økonomien i landområ­
derne. Indikativprogrammet for Niger, der er mere 
oplysende på dette punkt, er et godt eksempel på, at det er 
muligt at gøre fremskridt, hvis det skal være, og at 
beskrivelsen af målene i det mindste kan omfatte 
opstilling af delmål. 
55. Under disse omstændigheder er og bliver det 
overordentlig vanskeligt at foretage enhver efterfølgende 
kontrol, og at vurdere forskellen mellem, hvad der er 
opnået, og hvad der var planlagt, uanset hvilket 
gennemførelsesstadium programmet befinder sig på. Og 
det er ikke muligt at henføre mangler ved forvaltningen til 
en bestemt instans. Gennemførelsesfristerne er præget af 
tilsvarende uklarhed og ligger ofte meget langt ud i 
fremtiden. 
56. I det foreløbige planlægningsdokument for Senegal 
hedder det, at de seneste foranstaltninger vedrørende 
kunstvanding af dyrkningsarealer i området omkring 
floden Senegal har affødt en type foranstaltninger 
(mindre kunstvandingsområder i nærheden af landsbyer), 
der giver et tilfredsstillende resultat (12), og det til trods 
for, at resultaterne i henseende til produktion hele tiden 
har været ubetydelige og kun kan give anledning til 
bekymring for, om tilsvarende projekter, der er planlagt 
under den 6. EUF, vil blive gennemført på tilfredsstillen­
de vis. I forbindelse med projektet »kunstvandingsområ­
der i nærheden af landsbyer i Podor-distriktet — fase I«, 
der omfatter 1 030 ha dyrkningsareal, som kan give 
afgrøde to eller tre gange om året, er (samtlige afgrøder 
medregnet) kun 736 ha dyrket i 1986 og kun 562 ha i 1987. 
Under fase II er det samlede areal blevet beskåret fra 
600 ha til 370 ha, hovedsagelig på grund af landbrugernes 
manglende motivation. På samme vis er projektet 
»plantning af gummitræer« (13) endt i total fiasko, hvad 
angår over 50 % af arealerne. Under disse omstændighe­
der forekommer det dristigt at fremsætte forslag om, at 
kampen mod ørkenens udbredelse skal intensiveres med 
udgangspunkt i et integreret system omfattende land­
brugsområder, skovområder og græsgange, som skal 
anvendes under hensyntagen til de resultater, der er 
opnået i forbindelse med forsøgsprojektet »grønne 
centre«, der er gennemført i floddalen, når dette 
eksperiment har givet skuffende resultater. 
57. Et andet lærerigt eksempel er vejstrækningen 
Bukavu-Kisangani i Zaire. Der har været afsat midler til 
anlæg af denne vej siden den 3. EUF, og der er også afsat 
midler under den 6. EUF. Vejen går igennem et ubefolket 
område med meget tæt urskov, hvor der derfor ikke findes 
nogen økonomisk aktivitet. Der forventes meget begræn­
set færdsel, og projektets økonomiske betydning er svær 
at få øje på. 
(12) Jf. det foreløbige planlægningsdokument for Senegal, s. 5. 
(13) Ibidem, s. 12. 58. Med videreførelsen af projektet i Iringa i Tanzania 
ser man stort på de vanskeligheder, man er stødt på 
tidligere, herunder især tilbagebetalingen af lån, der er 
ydet til landbrugere. 
59. En af de bærende tanker i planlægningen af den 6. 
EUF er, at Fællesskabet og modtagerlandene skal være 
fælles om udviklingsarbejdet. I indikativprogrammerne 
kommer dette til udtryk ved, at parterne påtager sig 
forpligtelser over for hinanden. Mens det er nemt at sætte 
tal på Fællesskabets forpligtelse, er det ofte mere uklart, 
hvori modtagerlandenes forpligtelser består. Hvad angår 
Senegal, forpligtes staten til at løse problemerne i 
forbindelse med kunstvanding af dyrkningsarealer, at 
give landmændene et medansvar eller at iværksætte de 
forskellige dele af projektet. I andre tilfælde tales der ikke 
om en forpligtelse, men om en »foranstaltning henhøren­
de under statens myndighed«, og i Mali drejede det sig om 
at videreføre en prispolitik for landbrugsvarer med 
gunstige virkninger, selv om en sådan politik to år senere 
endnu ikke havde set dagens lys. På Salomonøerne havde 
enhver forestilling om forpligtelse fortonet sig, og det blev 
blot meddelt, at staten havde iværksat bestemte foran­
staltninger inden for landbrugssektoren. 
60. I en lang række tilfælde forholder det sig sådan, at 
opfyldelsen af væsentlige forpligtelser, der påhviler det 
pågældende land, i virkeligheden er en forudsætning for 
en tilfredsstillende gennemførelse af projekterne. Tabes 
forpligtelserne af syne undervejs, kan det blive en alvorlig 
sag, ikke blot fordi forpligtelserne så ikke overholdes, 
men også fordi dette i de fleste tilfælde forhindrer en 
tilfredsstillende gennemførelse af projekterne. Sendræg­
tighed hos modtagerstaten har således som oftest 
alvorlige konsekvenser for udviklingen af de iværksatte 
foranstaltninger. Dette gælder problemerne omkring 
landbrugspriserne og afsætningsstrukturerne i forbindel­
se med alle foranstaltninger vedrørende produktion af 
landbrugsvarer, problemerne i forbindelse med at stille 
faciliteter og midler til rådighed (arealer, bygninger, 
forskud osv.), når der skal opføres tekniske anlæg, og 
mere generelt problemerne i forbindelse med udførelse af 
en lang række væsentlige administrative opgaver. Alt for 
ofte anses de forpligtelser, der er anført i indikativpro­
grammet, for ikke at være bindende, eller de betragtes 
blot som værende af udelukkende vejledende karakter. I 
virkeligheden betinger de imidlertid allerede på dette 
stadium en effektiv udnyttelse af den ydede bistand. 
61. Kun sjældent stilles der krav om, at blot en lille del af 
et projekt skal være gennemført, før vedtagne program­
mer kan iværksættes. Blandt de 12 lande omfattet af 
Rettens undersøgelse har der kun i Niger været et tilfælde, 
hvor Kommissionen udskød godkendelsen af en finansie-
ringsanmodning (det store kunstvandingsprojekt til 63,5 
mio ECU), indtil de nationale myndigheder havde givet 
garanti for, at risproduktionen var tilfredsstillende. 
194 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
62. Mere generelt undervurderes de kroniske problemer 
i modtagerstaterne i høj grad i indikativprogrammerne. 
Hvis AVS-staternes ønske om at være fuldt ansvarlige for 
deres egen udvikling skal opfyldes, er det nødvendigt, at 
der i udkastet til indikativprogram redegøres for, hvilke 
muligheder de pågældende myndigheder i realiteten har 
for at overholde deres forpligtelser. De store svagheder i 
deres administrationsapparat viser sig imidlertid allerede 
i planlægningsfasen som en hindring for en tilfredsstillen­
de udnyttelse af bistanden, og det er bestemmende for, 
hvilke muligheder modtagerstaterne i realiteten har for at 
fastlægge strategier og opstille pålidelige overslag. 
Afsluttende bemærkninger 
En bedre afgrænsning af målene og mere præcise 
taloplysninger 
63. Hvad angår opfyldelsen af målene, kan det, når der 
ikke er sat tal på indikativprogrammerne, med den nye 
fremgangsmåde blive umuligt at afgøre, i hvilket omfang 
der er tale om succes eller fiasko, medmindre dette da 
formuleres på en ligeledes vag og lidet oplysende måde. 
Det er faktisk overordentlig vanskeligt at vurdere, om 
målene er opfyldt, når de hverken er præcist formuleret, 
eller der ikke er sat tal på, eller når de ikke engang er 
opdelt i foreløbige delmål. Ifølge henstillingerne fra 
Kommissionens centrale tjenestegrene bør der imidlertid 
sættes tal på målene, og det bør anføres, hvilke organer 
der er ansvarlige for foranstaltningerne. 
64. Der har således i de fleste tilfælde kunnet registreres 
store vanskeligheder med at fastlægge delmål-og sætte tal 
på dem. Hvis disse mellemliggende etaper er velafgrænset 
op til de stadier, der ligger tættest på den endelige drift, 
kan man netop på grundlag af dem afgøre, hvilke skridt 
der skal tages for at styrke udviklingen og styre den i en 
bestemt retning, og reelt kontrollere disse skridt. Såfremt 
målene ikke afgrænses bedre, og der ikke i større 
udstrækning sættes tal på dem, vil den strategi, der består i 
at koncentrere bistanden på bestemte sektorer, forblive 
uklar, teoretisk og vanskelig at håndtere for administrati­
ve organer, der ofte står dårligt rustet til at klare denne 
opgave. 
Sikring af kontinuiteten i foranstaltningerne 
65. Det er meget vigtigt, at projekter, der har været 
under gennemførelse som led i flere på hinanden følgende 
EUF, følges op. Koncentrationen af bistanden på én 
enkelt sektor eller én enkelt region i tilfælde, hvor der ikke 
finder mellemfinansiering sted via en anden bistandsyder, 
bør så vidt muligt ikke få til følge, at man er mindre 
opmærksom på, hvordan det går med visse gennemførlige 
projekter, hvortil der er ydet bistand under tidligere EUF. Opprioritering af produktionssektoren 
66. Produktionssektorens afgørende betydning bør 
også fremhæves, for denne sektorer for de fleste lande en 
kilde til økonomisk velstand og dermed udvikling. Skal 
en politik, der går ud på at koncentrere bistanden om 
landbrugssektoren, føre til betydelige resultater på 
produktionsområdet, bør det sikres, at de støttebeløb, der 
udbetales, ikke først og fremmest går til den lange række 
statslige eller halvstatslige organer, der har til opgave at 
administrere produktion eller distribution, og hvis 
driftsudgifter der sjældent er styr på. 
67. En prioritering af produktionssektorerne forudsæt­
ter, at de økonomiske spilleregler virkelig følges, i stedet 
for blot at blive dekreteret. Der kan ikke ske betydelige 
fremskridt inden for landbrugsproduktionen, når produ­
centpriserne kunstigt presses ned på grund af illegal 
import. En sådan import skyldes ofte, at der ikke finder 
nogen koordination sted med ordningerne på markeder­
ne for landbrugsvarer i de tilgrænsende stater, og den 
omfatter størstedelen af de levnedsmidler, der forbruges i 
det pågældende land. Dette gælder også de tilfælde, hvor 
priserne på visse produkter af lokal oprindelse af 
budgetmæssige grunde bevidst holdes nede på et meget 
lavt niveau, og producenterne derfor mister interessen for 
at producere de pågældende varer. Der bør gøres en 
indsats for at ændre myndighedernes holdning. Enten 
træffer de ingen beslutninger, eller også fastlægger de 
indbyrdes modstridende politikker, hvilket hæmmer 
markedskræfternes frie spil og dermed gør det umuligt at 
følge de linjer for den økonomiske politik, der er 
afstukket i planlægningsdokumenterne. 
Behovet for dækning af de såkaldte »tilbagevendende 
udgifter« 
68. Problemerne omkring de tilbagevendende udgifter, 
dvs. problemerne omkring finansieringen af driften af 
investeringerne (en løsning af disse problemer er en 
betingelse for, at kommende udviklingsprojekter kan 
krones med held), kommer man kun sjældent ind på. Når 
de tilbagevendende udgifter omtales, sættes der ikke tal 
på dem, og der anvises ikke mulige finansieringskilder, 
selv om modtagerstaternes budgetter generelt er præget af 
usikkerhed. Man viger uden om problemerne i forbindel­
se med forvaltning og igangsætning af projekterne. Man 
beskæftiger sig i alt for få tilfælde med selve forvaltningen 
af projekterne, og en analyse af de talrige indvundne 
erfaringer viser, at dette har alvorlige følger. Tidligere 
projekter, der er mislykkedes — på grund af dårlig 
vedligeholdelse, dårlig forvaltning og forsømmelse af 
enhver art — medfører, at der i disse lande ofte anvendes 
betragtelige beløb på »rehabiliteringsforanstaltninger«, 
beløb som under andre omstændigheder kunne være 
anvendt til nye aktioner. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 195 
69. Retten kan ikke kraftigt nok henstille, at man ved 
fastlæggelsen af foranstaltninger, og hver gang dette er 
muligt, støtter sig på lokale økonomiske faktorer. Ud 
over den løftestangseffekt, som dette vil have på den 
lokale økonomi, kan en sådan fremgangsmåde kun 
medføre, at der bliver færre tilbagevendende udgifter, der 
skal finansieres ved hjælp af stærk valuta (indkøb af 
reservedele eller tungt vedligeholdelsesudstyr fra udlan­
det). 
Udnyttelse af de indhøstede erfaringer 
70. Indhøstede erfaringer på udviklingsområdet udnyt­
tes endnu ikke tilstrækkeligt. Uafhængigt af enkelt­
stående evalueringer af projekter eller tidligere gennem­
førte udviklingsforanstaltninger bør det i højere grad 
klarlægges, hvilke erfaringer man har gjort med denne 
eller hin projekttype eller denne eller hin aktivitetssektor, 
også selv om man må fastslå, at det er tvingende 
nødvendigt med visse forpligtelser i de tilfælde, hvor det 
står klart, at fiaskoerne skyldes forsømmelser fra de 
ansvarlige myndigheders side. 71. For hvert enkelt land bør det foreløbige planlæg-
ningsdokument indeholde en oversigt over en gennem­
gang af tidligere erfaringer, og vel at mærke foranstalt­
ning for foranstaltning og ikke i form af spredte 
bemærkninger, således som det for ofte er tilfældet. For at 
hindre, at man i et nyt land forsøger sig med en 
projekttype, der har ført til en indiskutabel fiasko i et 
naboland, bør disse oversigter og gennemgange efter 
lande sammenfattes til regionale eller globale oversigter 
over de erfaringer, der er indhøstet på udviklingsområdet 
under de tidligere EUF. 
72. Det skæve forhold mellem de målsætninger, der 
opstilles under planlægningsfasen, og de alt i alt beskedne 
resultater, der er opnået til dato, viser, hvilke vanskelighe­
der de fleste AVS-stater har med at give sig i kast med en 
egentlig udviklingsstrategi. Når der ikke på nationalt plan 
under planlægningen i fuldt omfang gøres brug af 
talmæssige oplysninger, og der ikke arbejdes med faste 
frister, bør Kommissionen i højere grad søge at gøre 
fællesskabsbistanden så virkningsfuld som mulig ved 
sideløbende med en frigivelse af EUF-bevillinger at sikre 
sig, at AVS-staterne overholder de forpligtelser, der er 
nedfældet i indikativprogrammet og finansieringsafta-
lerne. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 197 
BILAG I 
Beretninger og udtalelser 
vedtaget af Revisionsretten inden for de sidste fem år 
I overensstemmelse med Traktaterne påhviler det Revisions­
retten at udarbejde en årsberetning. I henhold til Traktaterne og 
de gældende forordninger påhviler det endvidere Retten at 
udarbejde årsberetninger for visse af Fællesskabets organer og 
aktiviteter. Retten kan desuden i medfør af Traktaterne fremkomme med bemærkninger til særlige spørgsmål og på 
begæring fra en af institutionerne afgive udtalelser. I den 
følgende fortegnelse opregnes de beretninger og udtalelser, 
Retten har vedtaget i de sidste fem år. 
Vedtaget den: Offentliggørelse (') Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (') 
Syvende årsberetning, regnskabsåret 1983 22. november 1984 EFT C 348 
af 31. 12.84 
Beretning (Bilag til årsberetningen EKSF-1983) om EKSF's regnskabsforvalt- 13. december 1984 
ning og økonomiske forvaltning Ikke offentliggjort 
i EFT 
Særberetning nr. 5/84 om ordningen med støtte til skummetmælk, der 13. december 1984 EFT C 91 
anvendes til foder af 12. 4. 85 
Særberetning nr. 1/85 om den fælles markedsordning for olivenolie 25. april 1985 EFT C 134 
af 3. 6. 85 
Udtalelse nr. 1 /85 om forslag til Rådets forordning (EØF) om gennemførelsen 2. maj 1985 
af bestemmelserne i aftalen i form af brevveksling mellem Det Europæiske 
Økonomiske Fællesskab og Republikken Portugal om ydelse af en særlig 
finansiel støtte til forbedring af landbrugs- og fiskeristrukturerne i Portugal EFT C 138 
af 6. 6. 85 
Udtalelse nr. 2/85 om forslag til Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) 26. juni 1985 
om forlængelse af Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2892/77 om 
anvendelse af afgørelsen af 21. april 1970 angående udskiftning af medlems­
staternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter på egne 
indtægter hidrørende fra merværdiafgiften EFT C 261 
af 12. 10. 85 
Beretning om årsregnskabet pr. 31. december 1984 for Det Europæiske Kul- 26. juni 1985 
og Stålfællesskab EFT C 360 
af 31. 12. 85 
Særberetning nr. 2/85 om reglerne for udbetaling af eksportrestitutioner ved 26. juni 1985 
udførsel af landbrugsvarer (»kontrol af udførsler af landbrugsvarer«) EFT C 215 
af 26. 8. 85 
Særberetning nr. 3/85 om visse aspekter af det faglige samarbejde, der 12. juli 1985 
finansieres over Fællesskabets udviklingsbistand Ikke offentliggjort 
i EFT 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
198 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Titel 
Beretning om Europaskolernes regnskaber for regnskabsåret 1983 
Beretning til Kommissionen om 1984-årsregnskabet for Euratoms Forsy­
ningsagentur 
Beretning om 1984-årsregnskabet for fællesforetagendet JET 
Vejledende bemærkninge behandling af uregelmæssigheder i forbindelse med 
decharge 
Vejledende om bemærkninger om underskuddet i »Medlemmernes kasse« 
(Europa-Parlamentet) 
Beretning om 1984-regnskaberne for Det Europæiske Center for Udvikling af 
Erhvervsuddannelse (Berlin-Centret) 
Beretning om 1984-regnskaberne for Det Europæiske Institut til Forbedring 
af Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-Instituttet) 
Overvejelser omkring perspektiverne for den fælles landbrugspolitik 
(Kommissionens grønbog) 
Beretning (Bilag til EKSF-årsberetningen 1984) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 
Ottende årsberetning, regnskabsåret 1984 
Særberetning nr. 4/85 om den fælles markedsordning for fiskerivarer 
Særberetning nr. 5/85 om Fællesskabets deltagelse i aktioner til fordel for 
udviklingslande, som gennemføres af ikke-statslige organisationer 
Udtalelse nr. 3/85 om udkast til ændring af visse artikler i udkastet til 
Kommissionens forordning om gennemførelsesbestemmelser til visse bestem­
melser i finansforordningen af 21. december 1977 
Udtalelse nr. 4/85 om forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af 
forordning (EØF) nr. 2681/74 om fællesskabsfinansiering af udgifter i 
forbindelse med levering af landbrugsvarer som fødevarehjælp 
Udtalelse nr. 5/85 om udkast til finansforordning vedrørende Den Sjette 
Europæiske Udviklingsfond 
Særberetning nr. 1/86 om kontraktforanstaltninger til udvidelse af markeder­
ne for mælk og mejeriprodukter finansieret af provenuet fra medansvarsafgif-
ter Vedtaget den: 
17. juli 1985 
17. juli 1985 
17. juli 1985 
10. oktober 1985 
10. oktober 1985 
17. oktober 1985 
17. oktober 1985 
30. oktober 1985 
19. november 1985 
19. november 1985 
28. november 1985 
12. december 1985 
12. december 1985 
12. december 1985 
12. december 1985 
20. februar 1986 Offentliggørelse (•) 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
EFT C 326 
af 16. 12. 85 
EFT C 339 
af 31. 12.85 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
EFT C 357 
af 31. 12.85 
EFT C 361 
af 31. 12.85 
EFT C 127 
af 26. 5. 86 
Udtalelse nr. 1/86 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 
(EØF) nr. 1883/78 om de almindelige regler for finansiering af interventioner 
gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen 6. marts 1986 EFT C 80 
af 9. 4. 86 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 199 
Titel Vedtaget den: 
Beretning om regnskaberne for 1985 for Euratoms Forsyningsagentur 29. maj 1986 
Beretning om EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1985 17. juni 1986 
Særberetning nr. 2/86 om EFRU's særlige fællesskabsaktioner med henblik på 10. juli 1986 
regionaludvikling (kvotafrie aktioner) Offentliggørelse (•) 
Ikke offentliggjort 
iEFT 
EFT C 208 
af 19. 8. 86 
EFT C 262 
af 20. 10. 86 
Særberetning nr. 3/86 om støtteordninger for olieholdige frø 10. juli 1986 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Beretning om Europaskolernes regnskaber for regnskabsåret 1984 25. september 1986 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Beretning om 1985-regnskaberne for Det Europæiske Center for Udvikling af 23. oktober 1986 
Erhvervsuddannelse (Berlin-Centret) Ikke offentliggjort 
iEFT 
Beretning om 1985-regnskaberne for Det Europæiske Institut til Forbedring 11. november 1986 Ikke offentliggjort 
af Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-Instituttet) i EFT 
Udtalelse nr. 2/86 om udkast til finansforordning vedrørende gennemførelsen 11. november 1986 EFT C 302 
af finansprotokollerne med Algeriet, Marokko, Tunesien, Egypten, Libanon, af 27. 11. 86 
Jordan, Syrien, Malta og Cypern 
Beretning om 1985-årsregnskabet for fællesforetagendet JET 19. november 1986 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Beretning (Bilag til EKSF-årsberetningen 1985) om EKSF's regnskabsforvalt- 19. november 1986 
ning og økonomiske forvaltning Ikke offentliggjort 
i EFT 
Niende årsberetning, regnskabsåret 1985 19. november 1986 EFT C 321 
af 15. 12.86 
Særberetning nr. 4/86 om finansielt og fagligt samarbejde med Indien 4. december 1986 EFT C 75 
af 23. 3. 87 
Udtalelse nr. 1/87 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 18. februar 1987 
(EØF) nr. 1883/78 om de almindelige regler for finansiering af interventioner 
genem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen EFT C 59 
af 7. 3. 87 
Udtalelse nr. 2/87 om forslag til Rådets forordning (EØF) om kontrol med 
udbetaling af de beløb, der bevilges ved eksport af landbrugsvarer 
Revisionsrettens stillingtagen til en rapport om EKSF's reserver, udarbejdet af 
Deloitte, Haskins og Sells 
Særberetning nr. 1/87 om kvaliteten af fødevarehjælpen — Overholdelsen af 
de gældende regler om varernes kvalitet og mængde og om emballage, 
leveringstid og -sted 14. 
14. 
27. maj 1987 
maj 1987 
maj 1987 EFT C 147 
af 5. 6. 87 
Ikke offentliggjort i EFT 
EFT C 219 
af 17. 8. 87 
(>) Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
200 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Titel Vedtaget den: 
Udtalelse nr. 3/87 om forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af 10. juni 1987 
forordning (EØF) nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, 
for så vidt angår forskudsordningen inden for EUGFL, Garantisektionen 
Beretning om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs årsregnskab pr. 25. juni 1987 
31. december 1986 Offentliggørelse (') 
EFTC 175 
af 3. 7. 87 
EFT C 228 
af 26. 8. 87 
Beretning om regnskaberne for 1986 for Euratoms forsyningsagentur 25. juni 1987 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Særberetning nr. 2/87 om kvote- og tillægsafgiftsordningen i mejerisektoren 15. juli 1987 EFT C 266 
af 5. 10.87 
Særberetning nr. 3/87 om den fælles markedsordning for råtobak 15. juli 1987 EFT C 297 
af 6. 11.87 
Særberetning nr. 4/87 om Fællesskabets destillationsordninger for vin 17. september 1987 EFT C 297 
af 6. 11.87 
Særberetning nr. 5/87 om Fællesskabets bistand til fremskyndelse af 7. oktober 1987 
landbrugsudviklingen i Grækenland Ikke offentliggjort 
i EFT 
Særberetning nr. 6/87 om fødevarehjælp til Indien 1978-1985 (Flood II- 29. oktober 1987 EFT C 31 
projektet) af 4.2.88 
Udtalelse nr. 4/87 om forslag til Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) 29. oktober 1987 
om midlertidig undtagelse fra forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 
om gennemførelsen af afgørelse af 21. april 1970 angående udskiftning af 
medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter EFT C 337 
af 16.12.87 
Udtalelse nr. 5/87 om forslag til Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) 29. oktober 1987 EFT C 337 
om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De af 16.12.87 
Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Beretning om 1986-regnskabet for Det Europæiske Center for Udvikling af 
Erhvervsuddannelse (Berlin-Centret) 
Beretning om 1986-regnskabet for Det Europæiske Institut til Forbedring af 
Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-Instituttet) 
Beretning om Europaskolernes regnskaber for regnskabsårene 1985 og 1986 
Beretning (Bilag til EKSF-årsberetningen 1986) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 
Tiende årsberetning, regnskabsåret 1986 4.-5. november 1987 
4.-5. november 1987 
4.-5. november 1987 
10.-11. november 1987 
10.-11. november 1987 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 336 
af 15.12.87 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 201 
Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (') 
Udtalelse nr. 6/87 om forslag til Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) 19. november 1987 EFT C 337 
om midlertidig ændring af finansforordningen af 21. december 1977 af 16.12.87 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Udtalelse nr. 7/87 om anden ændring af forslag til Rådets forordning (EKSF, 26. november 1987 EFT C 339 
EØF, Euratom) om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 af 17.12.87 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Udtalelse nr. 8/87 om tredje ændring af forslag til Rådets forordning (EKSF, 27. november 1987 EFT C 339 
EØF, Euratom) om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 af 17.12.87 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Særberetning nr. 7/87 om forvaltningen af counterpart-midler i forbindelse 27. november 1987 EFT C 31 
med fødevarehjælpen af 4.2.88 
Beretning om 1986-årsregnskabet for fællesforetagendet JET 10. marts 1988 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Særberetning nr. 1/88 om procedurer og ordninger på EF-plan og nationalt 10. marts 1988 
plan for forvaltningen af Den Europæiske Socialfond EFT C 126 
af 16.5.88 
Særberetning nr. 2/88 om anvendelse af den integrerede metode ved 18. maj 1988 
Fællesskabets finansiering af foranstaltninger med strukturelt sigte EFT C 188 
af 18.7.88 
Særberetning nr. 3/88 om den fælles markedsordning for fiskerivarer i Spanien 18. maj 1988 
og Portugal EFT C 188 
af 18.7.88 
Særberetning nr. 4/88 om det regionale samarbejde finansieret under Lomé- 18. maj 1988 
konventionerne EFT C li 
af 18.7.88 
Udtalelse nr. 1/88 om forslag til Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) 19. maj 1988 
om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De 
Europæiske Fællesskabers almindelige budget EFT C 166 
af 25.6.88 
Udtalelse nr. 2/88 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 19. maj 1988 
(EØF) nr. 1883/78 om de almindelige regler for finansiering af interventioner 
gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen EFT C 166 
af 25.6.88 
Udtalelse nr. 3/88 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 1. juni 1988 
(EØF) nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik som ændret 
ved forordning (EØF) nr. 3183/87 af 19. oktober 1987 om særlige 
bestemmelser for finansieringen af den fælles landbrugspolitik EFT C 166 
af 25.6.88 
Udtalelse nr. 4/88 om forslag til ændring af finansforordningen vedrørende 1. juni 1988 
budgettet for fællesforetagendet Joint European Torus (JET) Ikke offentliggjort 
i EFT 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
202 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (') 
Beretning om 1987-regnskabet for Euratoms Forsyningsagentur 15. juni 1988 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Revisionsrettens svar på Rådets anmodninger om udtalelse om forslag til 16. juni 1988 Ikke offentliggjort 
afgørelse om budgetdisciplin, afgivet under henvisning til EØF-Traktatens og 22. juni 1988 i EFT 
artikel 206a, stk. 4, og artikel 209 
Udtalelse nr. 5/88 om forslag til Rådets forordning om den endelige ordning 16. juni 1988 EFT C 191 
for ensartet opkrævning af egne indtægter hidrørende fra merværdiafgiften af 20.7.88 
(moms) 
Beretning om EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1987 22. juni 1988 EFT C 217 
af 19.8.88 
Udtalelse nr. 6/88 om forslag om ændring af artikel 12 i forordning (EØF) nr. 14. juli 1988 EFT C 212 
2891/77 om gennemførelse af afgørelsen af 21. april 1970 angående af 12.8.88 
udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne 
indtægter 
Særberetning nr. 5/88 om forvaltningen af og kontrollen med offentlig 
oplagring 
Udtalelse nr. 7/88 om forslag til finansforordning for Europaskolerne 
Beretning om 1987-regnskabet for Det Europæiske Center for Udvikling af 
Erhvervsuddannelse (Berlin-Centret) 
Beretning om 1987-regnskabet for Det Europæiske Institut til Forbedring af 
Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-Instituttet) 
Beretning (Bilag til EKSF-årsberetningen 1987) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 
Udtalelse nr. 8/88 om forslag til Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) 
om gennemførelse af afgørelsen af 24. juni 1988 om ordningen for 
Fællesskabernes egne indtægter 
Beretning om 1987-regnskabet for fællesforetagendet JET 
Ellevte årsberetning, regnskabsåret 1987 
Beretning om Europaskolernes regnskaber for regnskabsåret 1987 
Undersøgelse af den funktion, Kommissionens finansinspektør varetager 
Udtalelse nr. 1/89 om generel revision af forslag til Rådets forordning (EKSF, 
EØF, Euratom) om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 8. september 1988 
22. september 1988 
9. november 1988 
9. november 1988 
9. november 1988 
17. november 1988 
17. november 1988 
17. november 1988 
15. december 1988 
9. februar 1989 
9. februar 1989 EFT C 274 
af 24.10.88 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 313 
af 8.12.1988 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 316 
af 12.12.1988 
Ikke offentlig­
gjort i EFT 
Ikke offentlig­
gjort i EFT 
EFT C 72 
af 20.3.1989 
(•) Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 203 
Titel Vedtaget den: 
Særberetning nr. 1/89 om det agromonetære system 30. marts 1989 
Særberetning nr. 2/89 om markedsordningen for friske og forarbejdede frugter 30. marts 1989 
og grønsager 
Beretning om 1988-regnskabet for Euratoms Forsyningsagentur 25. maj 1989 
Beretning om EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1988 20.-21. juni 1989 Offentliggørelse (') 
EFT C 128 
af 24.5.1989 
EFT C 128 
af 24.5.1989 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 226 
af 2.9.89 
Undersøgelse af finansieringen af de sociale foranstaltninger inden for kul- og 
stålsektoren 
Beretning om regnskabet for 1988 for Det Europæiske Center for Udvikling af 
Erhvervsuddannelse (Berlin-Centret) 
Beretning om regnskabet for 1988 for Det Europæiske Institut til Forbedring 
af Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-Instituttet) 
Beretning (Bilag til EKSF-årsberetningen 1988) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 
Beretning om Europaskolernes årsregnskab for 1988 
Beretning om 1988-regnskabet for fællesforetagendet JET 
Tolvte årsberetning, regnskabsåret 1988 20.-21. juni 1989 
9. november 1989 
9. november 1989 
9. november 1989 
9. november 1989 
9. november 1989 
9. november 1989 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Denne udgave 
af EFT 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 205 
BILAG II 
Finansielle oplysninger om 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
og 
De Europæiske Udviklingsfonde 
(1988) 
Indledende bemærkninger 
1. Kildemateriale 
De finansielle oplysninger i dette bilag er taget fra forvaltningsregnskaber og status for De Europæiske 
Fællesskaber (1) og De Europæiske Udviklingsfonde samt fra andre regnskabsoversigter fra Kommissionen. 
2. Regningsenhed 
Alle beløb er udtrykt i millioner ECU (mio ECU). Tallene er afrundet til tiendedele af en million. 
3. Kontoplan 
Retten vælger til fremstilling af de retrospektive udviklingsforløb kontoplanen for det pågældende 
regnskabsår. Kontoplanen for regnskabsåret 1988 er undergået en væsentlig ændring i forhold til de 
foregående regnskabsår, idet omkostningerne i forbindelse med opkrævningen af egne indtægter ikke 
længere føres som udgifter, men som negative indtægter. Dette forhold skal tages i betragtning ved 
sammenholdelser med foregående regnskabsår. 
(1) For så vidt angår regnskabsåret 1988: Forvaltningsregnskab og status vedrørende budgettransaktionerne i regnskabsåret 1988 (dok. 
KOM(89) 229-233). 
206 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
4. Forkortelser og tegn 
EF 
EKSF 
EØF 
Euratom 
EUGFL 
BNI 
MOMS 
BFR 
DKR 
DM 
DR 
ESC 
FF 
HFL 
IRL 
LFR 
LIT 
PTA 
UKL 
RE 
ERE 
ECU 
mio ECU 
OB 
IOB 
FB 
BB 
BTF 
BTB 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EUR 10/12 
EUF 
AVS 
OLT 
OD 
Stabex 
Sysmin 
FFO 
EFT 
S 
A 
K 
— 
0,0 
% De(t) Europæiske Fællesskab(er) 
Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab 
Det Europæiske Økonomiske Fællesskab 
Det Europæiske Atomenergifællesskab 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget 
Bruttonationalindkomst 
Merværdiafgift 
Belgiske francs 
Danske kroner 
Tyske mark 
Græske drachmer 
Portugisiske escudos 
Franske francs 
Nederlandske gylden 
Irske pund 
Luxembourgske francs 
Italienske lire 
Spanske pesetas 
Pund sterling 
Regningsenhed (indtil 1977) 
Europæisk regningsenhed (fra 1978 til 1980) 
Regningsenhed gældende fra 1.1.1981 
Millioner ECU 
Opdelte bevillinger 
Ikke-opdelte bevillinger 
Forpligtelsesbevillinger 
Betalingsbevillinger 
Bevillinger til forpligtelser 
Bevillinger til betalinger 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
De 10 eller 12 medlemsstater af De Europæiske Fællesskaber i alt 
Den Europæiske Udviklingsfond 
Stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet 
Oversøiske lande og territorier 
Franske oversøiske departementer 
Stabilisering af eksportindtægter 
Stabilisering af eksportindtægter fra mineprodukter 
Finansforordningen af 21.12.1977 
De Europæiske Fællesskabers Tidende 
Budgetsektion 
Budgetafsnit 
Budgetkapitel 
Ingen oplysninger 
Mellem nul og 0,05 
Procent 
Paragraftegnet henviser i dette bilag til tekst, diagrammer og tabeller 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 207 
Indholdsfortegnelse 
Første del: De Europæiske Fællesskabers almindelige budget Side 
§ 1. Grundlæggende oplysninger om det almindelige budget 208 
Det almindelige budget for regnskabsåret 1988 og gennemførelsen heraf i 1988 
§ 2. Det almindelige budget 1988: Anslåede indtægter 212 
§ 3. Det almindelige budget 1988: Anslåede udgifter — bevillinger til betalinger 213 
§ 4. Det almindelige budget 1988: Bevillinger til forpligtelser 214 
§ 5. Anslåede og faktiske indtægter — 1988 215 
§ 6. Disponible bevillinger til forpligtelser i 1988 og deres udnyttelse, pr. sektor og pr. institution 216 
§ 7. Disponible bevillinger til betalinger i 1988 og deres udnyttelse, pr. sektor og pr. institution 217 
§ 8. Faktiske egne indtægter i 1988 218 
§ 9. De disponible bevillingers udnyttelsesgrad i 1988, pr. sektor 219 
§ 10. Konsolideret forvaltningsregnskab og saldo for regnskabsåret 1988 220 
§11. Betalinger afholdt i 1988, pr. sektor og pr. modtagermedlemsstat 221 
§ 12. EUGFL, Garantisektionen: Betalinger afholdt i 1988, pr. sektor og pr. modtagermedlemsstat 222 
§ 13. Strukturfondene: Indgåede forpligtelser og afholdte betalinger i 1988, pr. modtagermedlemsstat 223 
Retrospektive oplysninger vedrørende gennemførelsen af det almindelige budget (1984-1988) 
§ 14. Udviklingen i og udnyttelsen af bevillinger til betalinger i tidsrummet 1984-1988, pr. sektor 224 
§ 15. Udnyttelsesgraden for bevillinger til betalinger i tidsrummet 1984-1988, pr. sektor 225 
§ 16. Årlige betalinger i tidsrummet 1984-1988, pr. sektor og pr. institution 226 
§ 17. Udviklingen i forholdet mellem »årlige betalinger pr. sektor« og »samlede årlige betalinger over budgettet« 
(1984-1988) 227 
§ 18. Årlige betalinger til medlemsstaterne (1984-1988) 228 
§ 19. Faktiske egne indtægter, pr. medlemsstat (1984-1988) 229 
Anden del: De Europæiske Udviklingsfonde (EUF) (Oversigt pr. 31.12.1988) 
§ 20. Generelle oplysninger om EUF 230 
§ 21. Den 5. og 6. EUF: Tildeling, finansiering, fordeling af bistanden, samlet udnyttelse 231 
§ 22. Den 5. EUF: Bistand efter art og pr. modtagerland 232 
§ 23. Den 5. EUF: Bistand pr. økonomisk sektor og pr. modtagerland 233 
§ 24. Den 6. EUF: Bistand efter art og pr. modtagerland 234 
§ 25. Den 6. EUF: Bistand pr. økonomisk sektor og pr. modtagerland 235 
§ 26. Den 5. og 6. EUF: Udnyttelse af bistanden, pr. økonomisk sektor 236 
§ 27. De seks EUF: Udviklingen i de årlige betalinger (1960-1988) 237 
208 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Første del: De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
§ 1. Grundlæggende oplysninger om det almindelige budget 
1.1. Det almindelige budgets oprindelse 
Det almindelige budget blev indført ved Fusionstraktaten (1) (artikel 20). Den 1. januar 1968 trådte det i stedet for de tre 
særskilte EF-budgetter, der indtil da var gældende: EKSF's administrationsbudget, EØF-budgettet og Euratoms 
driftsbudget; Euratoms forsknings- og investeringsbudget blev optaget på det almindelige budget i 1971 ved Luxembourg-
Traktaten (2) (artikel 10). 
1.2. Retsgrundlag 
Det almindelige budget følger de finansielle bestemmelser, der er indeholdt i Paris-Traktaten (3) (artikel 78 EKSF) og Rom-
Traktaten (4) (5) (artikel 199-209 EØF og artikel 171-183 Euratom). I en finansforordning (6) er der fastlagt nærmere 
enkeltheder om opstilling og gennemførelse af budgettet samt om regnskabsaflæggelse og revision. Finansforordningen 
er suppleret med særlige retsakter, der fastlægger de nærmere enkeltheder for gennemførelsen af budgettet. 
1.3. De vigtigste budgetprincipper som foreskrevet i Traktaterne og finansforordningen 
Budgettet vedtages forud for et regnskabsår (reglen om etårige budgetter). Når budgettet forelægges, skal det balancere. 
Budgetindtægterne skal uden sondring anvendes til finansiering af samtlige udgifter, der er opført på budgettet (reglen om 
ikke-formålsbestemmelse). Alle Fællesskabets indtægts- og udgiftsposter skal opføres på budgettet (reglen om et samlet 
budget). Samtlige indtægts- og udgiftsposter skal opføres med deres fulde beløb på budgettet og i regnskaberne, uden at 
der foretages indbyrdes modregning (bruttoprincippet). Der er visse undtagelser fra disse almindelige principper. 
1.4. Det almindelige budgets indhold og struktur 
Det almindelige budget omfatter overslag over EKSF's administrationsudgifter og de tilsvarende indtægter, EØF's 
indtægter og udgifter samt Euratoms indtægter og udgifter. 
Budgettet indeholder fem forskellige sektioner, der igen er opdelt i (anslåede) indtægts- og udgiftsopgørelser: 
(I) Parlamentet, (II) Rådet (og som bilag Det Økonomiske og Sociale Udvalg), (III) Kommissionen, (IV) Domstolen, 
(V) Revisionsretten. 
Inden for hver sektion er indtægter og udgifter opdelt i budgetposter (afsnit, kapitler, artikler og konti) efter deres art eller 
formål. 
1.5. Regningsenheder i det almindelige budget 
Budgettet opstilles og gennemføres i ECU. ECU er en enhed, der er beregnet på grundlag af en kurv af nationale valutaer. 
For 1984-19881 ECU = 0,719 DM + 0,0878 UKL + 1,31 FF + 140,0 LIT + 0,256 HFL + 3,71 BFR + 0,14 LFR + 0,219 DKR + 
0,00871 IRL + 1,15 DR. 
Pr. 31. december 1988 var kurserne for omregning af ECU til de nationale valutaer som følger: 1 ECU = 43,5760 BFR = 
8,02983 DKR = 2,07781 DM = 172,909 DR = 171,704 ESC = 7,09821 FF = 2,34586 HFL = 0,778450 IRL = 43,5760 LFR = 
1531,10 LIT = 132,877 PTA = 0,648551 UKL. 
1.6. Finansiering af det almindelige budget (indtægter) 
Det almindelige budget finansieres i hovedsagen af Fællesskabernes egne indtægter: told, landbrugsafgifter, sukker- og 
isoglucoseafgifter og egne MOMS/BNI-indtægter. For mere detaljerede oplysninger henvises til gældende retsakter (7). 
Ud over egne indtægter findes der visse andre, mindre betydelige indtægter (jf. § 5). 
(1) Fusionstraktaten (8. april 1965): Traktat om Oprettelse af et Fælles Råd og en Fælles Kommission for De Europæiske Fællesskaber. 
(2) Luxembourg-Traktaten (22. april 1970): Traktat om Ændring af Visse Budgetbestemmelser i Traktaten om Oprettelse af De Europæiske Fællesskaber og i 
Fusionstraktaten. 
(3) Paris-Traktaten (18. april 1951): Traktat om Oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF). 
(4) Rom-Traktaten (25. marts 1957): Traktat om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EØF). 
(5) Rom-Traktaten (25. marts 1957): Traktat om Oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom). 
(6) Finansforordningen af 21. december 1977 (EFT L 356 af 31.12.1977). 
(7) Vigtigste retsakter vedrørende Fællesskabernes egne indtægter: 
— Rådets afgørelse 70/243/EKSF, EØF, Euratom af 21. april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes 
egne indtægter (EFT L 94 af 28.4.1970, Dansk Specialudgave 1970 (I), s. 201). 
— Rådets 6. direktiv af 17. maj 1977, det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145 af 13.6.1977). 
— Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 af 19. december 1977 (EFT L 336 af 27.12.1977). 
— Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2892/77 af 19. december 1977 (EFT L 336 af 27.12.1977), som ændret ved Rådets forordning (EKSF, EØF, 
Euratom) nr. 3625/83 af 19. december 1983 (EFT L 360 af 23.12.1983) og senest ved Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) nr. 3735/85 af 20. december 
1985 (EFT L 356 af 31.12.1985). 
— Rådets afgørelse 85/257/EØF, Euratom af 7. maj 1985 (EFT L 128 af 14.5.1985). 
— Rådets afgørelse 88/376/EØF, Euratom af 24. juni 1988 (EFT L 185 af 15.7.1988). 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 209 
1.7. Bevillingernes art 
Der sondres i budgettet mellem følgende former for bevillinger til dækning af de opførte udgifter: 
a) Opdelte bevillinger (OB) anvendes til finansiering af flerårige foranstaltninger inden for visse sektorer. De omfatter 
forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger: 
— forpligtelsesbevillinger (FB) dækker for det løbende regnskabsår de retlige forpligtelser, der er indgået i forbindelse 
med foranstaltninger, hvis gennemførelse strækker sig over flere regnskabsår; 
— betalingsbevillinger (BB) dækker udgifter til opfyldelsen af de i løbet af regnskabsåret og/eller tidligere regnskabsår 
indgåede forpligtelser. 
b) Ikke-opdelte bevillinger (IOB) dækker for de årlige foranstaltningers vedkommende både forpligtelser og betalinger 
over samme regnskabsår. 
Det er således muligt at foretage følgende to opstillinger for ét og samme regnskabsår: 
— de samlede bevillinger til forpligtelser (BTF) (1) = ikke-opdelte bevillinger (IOB) 
+ forpligtelsesbevillinger (FB) (1); 
— de samlede bevillinger til betalinger (BTB) (1) = ikke-opdelte bevillinger (IOB) 
+ betalingsbevillinger (BB) (1). 
Indtægter, der er optaget på budgettet, skal dække bevillinger til betalinger. Forpligtelsesbevillinger bliver ikke finansieret, 
før de tilsvarende betalingsbevillinger er blevet opført på budgettet. 
Nedenstående forenklede skema (med fiktive beløb) viser virkningen af disse bevillingsarter for hvert budgetår: 
Bevillinger til forpligtelser: Beløb opført på 
budgetterne for regnskabsår 1, 2, 3 til forplig­
telser inden for disse år. 
Tegnforklaring: 
Bevillin-
forplig-
(BTF) I I Forpligtelses­
bevillinger (FB) 
Ikke-opdelte 
bevillinger (IOB) 
regnskabsår 1: BTF: 150 
regnskabsår 2: BTF: 180 
regnskabsår 3: BTF: 215 - FB: 50. 
-IOB: 100. 
. FB: 60-
.IOB: 120-
• FB: 65-
.IOB: 150-Forpligtelses-
bevilliger 
fra tidligere 
Oversigt ove 
\ w ~ 
\ I 
\ ™ 
® \ 
m \ 
regnskabs­
år 1 
regnskabs­
år 2 
regnskabs­
år 3 g 
•S Cl 
k^ *® 
(D 
100 
120 
150 samtlige bevillingsarter 
Opdelte 
bevilinger (OB) 
A| 
« O) 
Q.= 
(2) 
50 
60 
65 g 
o>8> 
2 = 
(3) 
27 
38 
75 sr 
o> "5 
> Q. 
(1) + (2) 
150 
180 
215 ==! 
?*. •S c 
S S 
(1) + (3) 
127 
158 
225 Flnansieringsskema: Dette skema viser, i hvilket regnskabsår hver 
BTF-andel, der er opført for regnskabsår 1, 2, 3, skal finansieres: IOB 
finansieres inden for det regnskabsår, i hvilket de er opført på 
budgettet; FB finansieres i trancher over flere regnskabsår. 
regnskabsår 1 
I Beløb (trancher) finansieret i 
regnskabsår 2 regnskabsår 3 
I 
I 
ol i 
i 
20 I 
I ] 
D 
l 
De lodrette totaler i dette skema angiver for hvert regnskabsår de 
bevillinger til betalinger (BTB), der er påkrævet til finansiering af de 
forpligtelser, der i dette regnskabsår følger af BTF. For hvert 
regnskabsår er der: BTB = IOB + betalingsbevillinger (BB), idet 
regnskabsårets BB udgør det samlede beløb for alle FB, der skal 
finansieres under dette regnskabsår. 
^ ++ *+ 
Bevillinger til betalinger: 
regnskabsår 1 
I 27 
o° regnskabsår 2 regnskabsår 3 
BB: 
% 75 
Tegnforklaring: 
Bevilling- /1|%| 
ger til ^62222 
betalinger , 
(BTB) |rT| Betalingsbevillinger 
(BB) 
Ikke-opdelte bevillinger 
(IOB) 
(1) Bemærk: Det er vigtigt at bemærke forskellen på »bevillinger til forpligtelser« og »forpligtelsesbevillinger« og på »bevillinger til betalinger« og 
»betalingsbevillinger«. Forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger anvendes udelukkende i forbindelse med opdelte bevillinger. 
210 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
1.8. Opstilling af det almindelige budget 
For hvert regnskabsår (fra den 1. januar til den 31. december) opstiller alle institutionerne inden den 1. juli i det år, der går 
forud for det år, hvor budgettet skal gennemføres, et overslag over deres udgifter. Kommissionen sammenfatter disse 
overslag i et foreløbigt budgetforslag, og dette forelægges senest den 1. september i samme år Rådet, som tillige med 
Parlamentet er budgetmyndigheden. Rådet udarbejder budgetforslaget og sender det senest den 5. oktober i samme år til 
Parlamentet. Parlamentet kan stille ændringsforslag til budgettet, for så vidt angår de obligatoriske udgifter (1) og vedtage 
ændringer, for så vidt angår ikke-obligatoriske udgifter; disse ændringsforslag og ændringer forelægges Rådet. For så vidt 
angår obligatoriske udgifter, er Rådet sidste instans. For så vidt angår ikke-obligatoriske udgifter, kan Parlamentet, inden 
for rammerne af en statistisk maksimalsats for forhøjelser, udøve sin ret til at vedtage ændringer i sidste instans. 
Parlamentets formand erklærer budgettet for endeligt vedtaget. Parlamentet kan imidlertid forkaste budgetforslaget og 
begære forelæggelse af et nyt forslag (2). 
Såfremt budgettet ikke er vedtaget ved regnskabsårets begyndelse, gælder der særlige bestemmelser i traktaterne og 
finansforordningen, for så vidt angår anvisning af udgifter (3). 
Budgetmyndigheden kan vedtage ændringsbudgetter (der ikke ændrer det samlede beløb for det årlige budget) eller 
tillægsbudgetter (som ændrer det samlede beløb) (4). 
Tildelingen til en bestemt budgetpost kan ændres ved overførsler (5) fra andre budgetposter. 
1.9. Gennemførelse af det almindelige budget 
1.9.1. Ansvar for gennemførelsen 
Kommissionen gennemfører budgettet i overensstemmelse med finansforordningen på eget ansvar og inden for 
bevillingerne. Kommissionen giver de andre institutioner de nødvendige beføjelser til at gennemføre de sektioner af 
budgettet, som vedrører dem (6). Finansforordningen fastlægger gennemførelsesbestemmelserne, især det ansvar, der 
påhviler institutionernes anvisningsberettigede, regnskabsførere, forskudsbestyrere og finansinspektører (7). 
1.9.2. Indtægter 
De anslåede indtægter opføres i budgettet med forbehold af eventuelle ændringer som følge af ændrings- og 
tillægsbudgetter (4). 
Den budgetmæssige gennemførelse af indtægterne sker ved, at fordringer konstateres og de til Fællesskaberne skyldige 
beløb (egne indtægter og andre indtægter) opkræves; der gælder særlige regler herfor (8). 
Et regnskabsårs faktiske indtægter defineres som summen af opkrævninger af de i det løbende regnskabsår konstaterede 
fordringer og opkrævninger af udestående fordringer fra tidligere regnskabsår. 
1.9.3. Udgifter 
De anslåede udgifter opføres i budgettet. Alt efter arten af den retlige forpligtelse dækkes de af bevillinger til forpligtelser 
eller bevillinger til betalinger. Den budgetmæssige gennemførelse af udgifterne, dvs. bevillingernes udvikling og 
udnyttelse kan sammenfattes som følger: 
a) Bevillinger til forpligtelser. 
— Bevillingernes udvikling: Der kan ske visse ændringer af de bevillinger til forpligtelser, der er opført i det oprindelige 
budget, før der nås frem til de endelige bevillinger til forpligtelser: endelige bevillinger til forpligtelser = oprindeligt 
budget (IOB og FB) ± ændrings- og tillægsbudgetter (4) + ekstra indtægter (9) ± overførsler (5) + 
forpligtelsesbevillinger, der henstår fra det foregående regnskabsår (10) + ikke-automatiske fremførsler (11) fra det 
foregående regnskabsår (IOB), for hvilke der ikke er indgået forpligtelse + frigjorte forpligtelsesbevillinger (FB) fra 
foregående regnskabsår. 
— Bevillingernes udnyttelse: Der kan i regnskabsåret indgås forpligtelser for de endelige bevillinger til forpligtelser 
(udnyttede bevillinger til forpligtelser = summen af indgåede forpligtelser). 
— Bevillinger, der forbliver disponible det følgende regnskabsår: Ikke-opdelte bevillinger, for hvilke der ikke er indgået 
forpligtelse, kan blive ikke-automatisk fremført til næste regnskabsår efter bemyndigelse fra Rådet (11). Uudnyttede 
forpligtelsesbevillinger (bevillinger, der henstår ved afslutningen af regnskabsåret) forbliver disponible det næste 
regnskabsår (10). 
— Bortfald af bevillinger: Restbeløbet bortfalder. 
b) Regnskabsårets bevillinger til betalinger. 
— Bevillingernes udvikling: Bevillinger til betalinger kan ligeledes undergå ændringer, der fører til de endelige 
bevillinger til betalinger: endelige bevillinger til betalinger = oprindeligt budget (IOB og BB) ± ændrings- og 
tillægsbudgetter (4) 4- ekstra indtægter (9) ± overførsler (5). 
— Bevillingernes udnyttelse: Der kan i regnskabsåret afholdes betalinger for de endelige bevillinger til betalinger 
(udnyttede bevillinger til betalinger i regnskabsåret = summen af betalinger afholdt af regnskabsårets bevillinger). 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 211 
— Fremførsel af bevillinger til det følgende regnskabsår: Ikke-udnyttede bevillinger kan fremføres til det følgende 
regnskabsår i form af automatiske (12) eller ikke-automatiske (11) fremførsler. 
— Bortfald af bevillinger: Restbeløbet bortfalder. 
c) Bevillinger til betalinger fremført fra det foregående regnskabsår (automatiske og ikke-automatiske fremførsler). 
Der kan i hvert regnskabsår ligeledes foretages betalinger af disse bevillinger (efter eventuelle overførsler). 
Bevillingsbeløb, der stadig ikke er betalt efter fremførsel, bortfalder, bortset fra i visse tilfælde, hvor der kan foretages 
gentagne fremførsler (13). De således bortfaldne beløb føjes til regnskabsårets resultat i det konsoliderede 
forvaltningsregnskab (se punkt 1.9.4.). 
For så vidt angår de faktiske udgifter, skelnes der mellem to begreber: 
— de i et regnskabsår faktisk afholdte udgifter = samlede betalinger i løbet af regnskabsåret = betalinger af 
regnskabsårets bevillinger til betalinger plus betalinger af bevillinger til betalinger fremført fra det foregående 
regnskabsår. 
— de faktisk afholdte udgifter vedrørende et regnskabsår = de udgifter, der er opført i det konsoliderede 
forvaltningsregnskab (se punkt 1.9.4.) = betalinger af regnskabsårets bevillinger til betalinger plus regnskabsårets 
bevillinger til betalinger fremført til det følgende regnskabsår. 
1.9.4. Konsolideret forvaltningsregnskab og regnskabsårets saldo 
Efter afslutningen af hvert regnskabsår opstilles det konsoliderede forvaltningsregnskab. Regnskabsårets saldo, som skal 
opføres på budgettet for det følgende regnskabsår i forbindelse med et ændringsbudget, fremgår heraf (14) (se § 10). 
1.10. Regnskabsaflæggelse 
Senest den 1. juni efter afslutningen af regnskabsåret sender Kommissionen regnskaberne for det pågældende 
regnskabsår til Parlamentet, Rådetog Revisionsretten; regnskaberne omfatter forvaltningsregnskabet og status, ledsaget 
af en analyse af den økonomiske forvaltning (15). 
1.11. Ekstern revision 
Siden 1977 foretages den eksterne revision af det almindelige budget af Revisionsretten for De Europæiske 
Fællesskaber (16). Revisionsretten reviderer regnskaberne vedrørende samtlige indtægter og udgifter på det almindelige 
budget og efterprøver lovligheden og den formelle rigtighed af indtægter og udgifter og undersøger, hvorvidt den 
økonomiske forvaltning har været forsvarlig. Revisionen kan finde sted inden afslutningen af det pågældende 
regnskabsårs regnskaber. Revisionen sker på grundlag af regnskabsbilag, og i givet fald på stedet i fællesskabsinstitu­
tionerne og i medlemsstaterne. Revisionsretten udarbejder en årsberetning for hvert regnskabsår, og den kan endvidere 
når som helst fremkomme med bemærkninger til særlige spørgsmål og på begæring af en af Fællesskabernes institutioner 
afgive udtalelser. 
1.12. Decharge og opfølgning 
Siden 1977 gælder følgende bestemmelser (17): Efter henstilling fra Rådet giver Parlamentet inden den 30. april det andet 
år efter det pågældende regnskabsår Kommissionen decharge for gennemførelsen af budgettet. Med henblik herpå 
gennemgår Parlamentet og Rådet de af Kommissionen forelagte regnskaber og Revisionsrettens årsberetning. 
Institutionerne træffer hensigtsmæssige foranstaltninger til at tage de antegnelser til følge, der er anført i beslutningerne 
om decharge, og skal gøre rede for de trufne foranstaltninger (18). 
(1) Obligatoriske udgifter er udgifter, der er en nødvendig følge af Traktaterne eller af retsakter udstedt i henhold til disse. 
(2) For yderligere oplysninger om budgetproceduren: artikel 78 EKSF, 203 EØF og 177 Euratom. 
(3) Se artikel 8 i finansforordningen. 
(4) Se finansforordningens artikel 1, stk. 5. 
(5) Se finansforordningens artikel 21. 
(6) Se artikel 78 d EKSF, 205 EØF, 179 Euratom og i finansforordningens artikel 18, stk. 2. 
(7) Se finansforordningens artikel 17-49 og 68-72. 
(8) Se finansforordningens artikel 23-31 og Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 og 2892/77 af 19. december 1977 (EFT L 336 af 27. 12. 1977). 
(9) Se finansforordningens artikel 87 og artikel 91, stk. 2 i den ændrede finansforordning. 
(10) Se finansforordningens artikel 6, stk. 2, litra a, og artikel 88 stk. 3. 
(11) Se finansforordningens artikel 6, stk. 1, litra b. 
(12) Se finansforordningens artikel 6, stk. 1, litra c, artikel 6, stk. 2, litra b, og artikel 88, stk. 4. 
(13) Se finansforordningens artikel 6, stk. 4, og artikel 108, stk. 3, litra a og b. 
(14) Se artikel 27 i finansforordningen og artikel 15 og 16 i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 (EFT L 336 af 27. 12. 1977). 
(15) Se artikel 73-77 i finansforordningen. 
(16) Se artikel 78e og f EKSF, 206 og 206a EØF, 180 og 180a Euratom og finansforordningens artikel 78-84. 
(17) Se artikel 78g EKSF, 206b EØF og 180b Euratom. 
(18) Se finansforordningens artikel 85. 
212 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 2. Det almindelige budget 1988: Anslåede indtægter 
(efter tillægs- og ændringsbudget nr. 1; 
jf. de nærmere oplysninger i § 5) 
Andre indtægter: 311,3 (0,7 %) 
Disponibelt overskud fra det foregående regnskabsår: 500,0 (1,2 %) 
Indtægter, der skal skabe balance 
på det almindelige budget: 7 113,7 (16,2 %) 
Bemærk: For told, landbrugsafgifter samt sukker- og isogluco-
seafgifter foretages opkrævningen af medlemsstater­
ne for Fællesskabernes regning. Ved indbetaling af 
beløbene tilbageholder medlemsstaterne 10 % til 
dækning af opkrævningsomkostningerne. 
Egne momsindtægter 
og finansielle bidrag: 
24 479,4 (55,9 %) 
Medlemsstaternes udgifter 
til opkrævning af egne indtægter 
-1 268,5 (-2,9%) 
Tegnforklaring: 
^M 
/i-rvn 
i I i 
*>£ JBBI 
E9 
I I 
!•• liiliil 
I I Egne indtægter i alt (pr. medlemsstat) 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Udgifter til opkrævning af egne indtægter 
Egne momsindtægter og finansielle bidrag 
Indtægter, der skal skabe balance på det almindelige budget 
Disponibelt overskud fra det foregående regnskabsår 
Andre indtægter Told: 
9 550,2 (21,8%) 
Sukker- og isoglucose­
afgifter: 
1 539,9 (3,5 %) 
Landbrugsafgifter: 
1594,4 (3,6%) 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 213 
§ 3. Det almindelige budget 1988: Anslåede udgifter — bevillinger til betalinger 
(efter tillægs- og ændringsbudget nr. 1; 
(mio ECU og %) jf. de nærmere oplysninger i § 7, kolonne 3) 
10. Formålsbestemte reserver og reserve til uforudsete udgifter: 1 066,3 (2,4 %) (heraf IOB: 1 046,8) 
9. Udviklingssamarbejde: 882,8 (2,0 %) (heraf IOB: 214,4) 
->- 8. Refusion til medlemsstaterne: 3 729,9 (8,5 %) 
7. Forskning, energi osv.: 1 117,8 (2,6 %) (heraf IOB: 20,6) 
*- 6. Socialpolitik: 2 837,2 (6,5 %) (heraf IOB: 200,1) 
5. Regional- og transportpolitik: 3 211,4 (7,3 %) (heraf IOB: 10,9) 
4. Fiskeri: 281,9 (0,6 %) (heraf IOB: 170,5) 
3. Landbrugsstrukturer: 1 219,0 (2,8 %) (heraf IOB: 56,8) 
2.11. Andre udgifter: 581,0 (1,3 %) 
2.10. Agromonetære foranstaltninger: 516,0 (1,2 %) 
2.9. Andre sektorer: 1 118,0 (2,6 %) 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød: 4 186,0 (9,5 %) 
2.7. Mejeriprodukter: 5 662,0 (12,9 %) 
*~ 2.6. Tobak: 948,0 (2,2 %) 
*- 2.5. Vin: 1 659,0 (3,8%) 
*~~ 2.4. Frugt og grønsager: 1 091,0 (2,5 %) 
2.3. Fedtstoffer og proteinholdige 
afgrøder: 5289,0 (12,1 %) 
*- 2.2. Sukker: 2 010,0 (4,6 %) 
2.1. Korn og ris: 4 440,0 (10,1 %) 
Tegnforklaring: 
| I Ikke-opdelte bevillinger (IOB) 
Sektorer med opdelte bevillinger: 
betalingsbevillinger (BB) 
Bevillinger til disposition for Kommissionen 
Bevillinger til disposition for de 
øvrige institutioner 
214 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 4. Det almindelige budget 1988: Bevillinger til forpligtelser 
(efter tillægs- og ændringsbudget nr. 1; jf. de nærmere oplysninger i § 6, kolonne 3) 
(mio ECU og %) 
->- 10. Formålsbestemte reserver og reserve til uforudsete udgifter: 1 117,9 (2,5 %) (heraf IOB: 1 046,8) 
9. Udviklingssamarbejde: 1 045,2 (2,3 %) (heraf IOB: 214,4) 
8. Refusion til medlemsstaterne: 3 729,9 (8,2 %) 
7. Forskning, energi osv.: 1 295,2 (2,9 %) (heraf IOB: 20,6) 
6. Socialpolitik: 3 101,6 (6,8 %) (heraf IOB: 200,1) 
5. Regional- og transportpolitik: 4 022,7 (8,9 %) (heraf IOB: 10,9) 
Bevillinger 
til 
forpligtelser 
i alt: 
45 344,2 
mio ECU (1) 4. Fiskeri: 339,9 (0,7 %) (heraf IOB: 170,5) 
3. Landbrugsstrukturer: 1 217,7 (2,7 %) (heraf IOB: 56,8) 
Bemærk: For de sektorer, der har fået tildelt opdelte 
bevillinger, vises i dette diagram beløbene for forplig­
telsesbevillinger i stedet for de i § 3 viste betalingsbevillinger, 
da beløbene for de ikke-opdelte bevillinger og fremstillingen 
heraf i diagrammerne er identiske. 
De samlede bevillinger til forpligtelser balancerer ikke med 
budgettets indtægter for 1988, da forpligtelsesbevillingerne 
endvidere omfatter beløb, der skal finansieres af budget­
indtægter for senere regnskabsår (jf. §1 (1.7)). 
(1) Summen af ikke-opdelte 
bevillinger (34 924,1 mio ECU) 
og forpligtelsesbevillinger 
(10 420,1 mio ECU) 
2. EUGFL, Garantisektionen: 27 500,0 (60,6 %) 
(fordelingen af disse bevillinger på 
sektorer fremgår af § 3) 
1. Drift (alle institutioner): 1 974,1 (4,4 %) 
(fordelingen af disse bevillinger efter institution 
fremgår af § 3) Tegnforklaring: 
| | Ikke-opdelte bevillinger (IOB) 
Sektorer med opdelte bevillinger: 
forpligtelsesbevillinger (FB) 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 215 
§ 5. Anslåede og faktiske indtægter — 1988 
A. Anslåede og faktiske indtægter — 1988: 
Indtægtsart 
(de tilsvarende poster i kontoplanen 
for 1988 er angivet i parentes: 
afsnit (A) og kapitel (K)) 
1. Egne indtægter: 
— landbrugsafgifter (K 10) 
— sukker- og isoglucoseafgifter (K 11) 
— told (K 12) 
— udgifter til opkrævning af egne indtægter (K 19) (1) 
— egne momsindtægter (K 13) 
— finansielt bidrag (BNI) Portugal (K 20) 
— saldi og korrektioner vedrørende egne momsindtægter og 
finansielle bidrag før 1988 (K31) 
— indtægter, der skal skabe balance på budgettet (K 21) 
Egne indtægter i alt 
2. Disponibelt overskud fra det foregående regnskabsår (K 30) 
3. Andre indtægter (A 4-9) 
Indtægter i alt Anslåede indtægter på 1988-
budgettet (efter tillægs-
og ændringsbudget nr. 1) 
mio ECU % 
1 594,4 3,6 
1 539,9 3,5 
9 550,2 21,8 
-1268,5 -2,9 
23 917,8 54,6 
211,6 0,5 
350,0 0,8 
7 113,7 16,2 , 
43 009,1 98,1 
500,0 1,2 
311,3 0,7 
43 820,4 100 Faktiske indtægter i 1988 
(beløb indkasseret i regnskabsåret) 
mio ECU % 
1 504.6 3,6 
1 390.7 3,3 
10 344,7 24,7 
-1325,0 -3,1 
23 927,6 57,2 
211,4 0,5 
383,6 0,9 
4 445,8 10,6 
40 883,4 97,7 
500.0 1.2 
460,0 1,1 
41 843,4 100 
(1) Medlemsstaterne tilbageholder 10 % af beløbene under kapitel 10, 11 og 12 til dækning af opkrævningsomkostningerne. 
B. Anslåede og faktiske egne indtægter, 1988, pr. medlemsstat: 
Note: For told, landbrugsafgifter samt sukker- og isoglucoseafgifter foretages opkrævningen af medlemsstaterne for Fællesskabernes 
regning. 
(mio ECU) 
Indtægtsart 
Landbrugsafgifter: 
— anslåede 
— faktiske 
Sukker-og isoglucoseafgifter 
— anslåede 
— faktiske 
Told: 
— anslået 
— faktisk 
Udgifter til opkrævning af 
egne indtægter: 
— anslåede 
— faktiske 
Egne momsindtægter/ 
finansielle bidra'g (1){2): 
— anslåede 
— faktiske 
Indtægter, der skal skabe 
balance på budgettet: 
— anslåede 
— faktiske 
Egne indtægter i alt: 
— anslåede 
— faktiske B 
230,0 
144,2 
108,0 
94,8 
544,0 
616.0 
-88,2 
-85,4 
836,3 
850,2 
250,0 
213,7 
1 880,1 
1 833,5 DK 
13,5 
18,6 
46,2 
41,8 
202,1 
217,0 
-26,2 
-27,8 
559,6 
559,6 
169,8 
146,5 
965,0 
955,7 D 
156,6 
186,4 
398,2 
348,4 
2 795,2 
2 990.4 
-335,0 
-352,3 
6 933,6 
6 900,8 
1728,7 
1 461,1 
11 677,3 
11 534,8 GR 
25,0 
18,5 
12,0 
8,6 
103,6 
119,2 
-14,1 
-14,6 
213,4 
227,6 
82,6 
70,6 
422,5 
429,9 E 
224,5 
199,8 
76,4 
94,4 
449,4 
415,7 
-75,0 
-71,3 
1 984,1 
2 039,5 
498,6 
3 158,0 
2 678,1 F 
125,0 
110,9 
485,0 
430,8 
1 298,3 
1 378,3 
-190,8 
-192,2 
6 177,0 
6 150,1 
1 438,1 
1 217,5 
9 332,6 
9 095,4 IRL 
6.0 
3,1 
18,5 
16,9 
120,9 
133,6 
-14,5 
-15,4 
155,5 
154,4 
41,8 
35,6 
328,2 
328,2 I 
388,3 
403,8 
177.2 
154.7 
922,0 
992,6 
-148,8 
-154,7 
4 061,2 
4 030,4 
1 371,9 
6 771,8 
5 426,8 L 
0,2 
0,2 
— 
7,5 
8,0 
-0,8 
-0.8 
62,7 
62,3 
14.0 
11.9 
83,6 
81,6 NL 
128,7 
109,3 
123.8 
110,5 
848,6 
946,6 
-110,1 
-116,4 
1 429,8 
1 441.6 
354,3 
304.0 
2 775,1 
2 795,6 P 
73,6 
41,0 
0,1 
0,1 
101,2 
105,7 
-17,5 
-14,7 
212.8 
214,9 
62,3 
52,9 
432,5 
399,9 UK 
223,0 
268,8 
94,5 
89,7 
2 157,4 
2 421,6 
-247,5 
-279,4 
1 853,4 
1 891,2 
1 101,6 
932,0 
5 182,4 
5 323,9 EUR 12 
1 594,4 
1 504,6 
1 539,9 
1 390,7 
9 550,2 
10 344,7 
-1 268,5 
-1 325,0 
24 479,4 
24 522,6 
7 113,7 
4 445,8 
43 009,1 
40 883,4 
(1) Portugal har indbetalt et finansielt bidrag beregnet på grundlag af BNI. 
(2) Inklusive saldi og korrektioner før 1988. 
216 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 6. Disponible bevillinger til forpligtelser i 1988 og deres udnyttelse, 
pr. sektor og pr. institution 
(mio ECU) 
Sektor og institution 
(De tilsvarende poster i kontoplanen for 1988 er 
angivet i parentes: sektion (S), afsnit (A) 
og kapitel (K) 
1, Drift (samtlige institutioner) 
1.1. Kommissionen (S III, del A) 
1.2. Andre institutioner (S I, II, IV, V) 
S" 
•o 
c 
o 
F 
£ 
Y 
© 
CO 
= > 
o 
2 
^ 2. EUGFL, Garantisektionen (A 1-2) 
2.1. Korn og ris (K 10) 
2.2. Sukker (K 11) 
2.3. Fedtstoffer og proteinholdige afgrøder (K 12-13) 
2.4. Frugt og grønsager (K 15) 
2.5. Vin (K 16) 
2.6. Tobak (K 17) 
2.7. Mejeriprodukter (K 20) 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød (K 21-24) 
2.9. Andre produkter (K 14, 18, 25) 
2.10. Agromonetære foranstaltninger (K 27-28) 
2.1 I.Andre udgifter (K 29) 
3. Landbrugsstrukturer (A 3) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
3.1. EUGFL, Udviklingssektionen (K 30-33) 
3.2. Særlige foranstaltninger (K 38) 
4. Fiskeri (A 4) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
4.1. Markedsordninger (K 40) 
4.2. Andre foranstaltninger (K 41~42, 44-47) 
5. Regional- og transportpolitik (A 5) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
5.1. Regionalfonden (K 50-51) 
5.2. Transport (K 58) 
5.3. Andre foranstaltninger (K 54-56) 
6. Socialpolitik (A 6) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
6.1. Socialfonden (K 60-61) 
6.2. Andre foranstaltninger (K 62-67, 69) 
7. Forskning, energi, osv. (A 7) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
7.1. Energi (K 70) 
7.2. Forskning og investering (K 73) 
7.3. Industri og Det Indre Marked (K 77) 
7.4. Andre foranstaltninger (K 71, 74-76, 78-79) 
8. Refusion til medlemsstaterne (A 8) 
8.1. Nedskrivning af landbr. lagre (K 81) 
8.2. Andre former for godtgørelse (K 80, 83-87) 
9. Udviklingssamarbejde (A 9) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
9.1. Fødevarehjælp (K 92) 
9.2. Finansiel bistand (K 90-91, 93-99) 
10. Formålsbest. res. og res. til uforud. udgif. (K 100-102) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
Aktionsbevillinger i alt (S III, B) 
(heraf ikke-opdelte bevillinger) 
Tilsammen O) 
f 
5 j,£ r ~ <u w 
to © J2 © 
O) Q. ..-g, C 
= »lo.1; 
CQ , , 
(1) 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB + FB 
(lOB) 
FB 
lOB + FB 
lOB + FB 
(lOB) 
lOB 
lOB + FB 
lOB + FB 
(lOB) 
FB 
lOB + FB 
lOB + FB 
lOB+FB 
(lOB) 
FB 
lOB + FB 
lOB + FB 
(lOB) 
lOB + FB 
FB 
lOB + FB 
lOB + FB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB + FB 
(lOB) 
lOB + FB 
lOB + FB 
lOB + FB 
(lOB) 
lOB + FB 
(lOB) 
lOB + FB 
lOB 
FB Udviklingen i 
bevillingerne 
co 
o>gg 
© *~ 
c ® 
(2) 
1 974,1 
1 278,3 
695,8 
27 500,0 
4 440,0 
2 010,0 
5 289,0 
1 091,0 
1 659,0 
948,0 
5 662,0 
4 186,0 
1 118,0 
516,0 
581,0 
1 217,7 
(56,8) 
1 130,7 
87,0 
339,9 
(170,5) 
30,0 
309,9 
4 022,7 
(10,9) 
3 684,0 
71,1 
267,6 
3 101,6 
(200,1) 
2 865,6 
236,0 
1 295,2 
(20,6) 
125,9 
1 037,2 
93,9 
38,2 
3 688,3 
1 240,0 
2 448,3 
1 045,2 
(214,4) 
421,8 
623,4 
1 117,9 
(1 046,8) 
43 328,5 
(32 908,4) 
45 302,6 
34 882,5 
10 420,1 i 
H O) 
-o V) p 
•° 85 o) ^ 
= T3 r a> 
LU ®%E 
(3) 
1 974,1 
1 278,3 
695,8 
27 500,0 
4 440,0 
2 010,0 
5 289,0 
1 091,0 
1 659,0 
948,0 
5 662,0 
4 186,0 
1 118,0 
516,0 
581,0 
1 217,7 
(56,8) 
1 130,7 
87,0 
339,9 
(170,5) 
30,0 
309,9 
4 022,7 
(10,9) 
3 684,0 
71,1 
267,6 
3 101,6 
(200,1) 
2 865,6 
236,0 
1 295,2 
(20,6) 
125,9 
1 037,2 
93,9 
38,2 
3 729,9 
1 240,0 
2 489,9 
1 045,2 
(214,4) 
421,8 
623,4 
1 117,9 
(1 046,8) 
43 370,1 
(32 950,0) 
45 344,2 
34 924,1 
10 420,1 W? 
^aS 
© O) 
© = -o > c a> LU .o 
(4) 
1 994,0 
1 298,2 
695,8 
27 500,0 
4 540,0 
2 135,0 
4 734,0 
792,0 
1 659,0 
1 028,0 
5 987,0 
4 370,0 
1 153,0 
581,0 
521,0 
1 261,8 
(48,3) 
1 202,5 
59,3 
343,8 
(195,5) 
55,0 
288,8 
4 311,2 
(10,8) 
3 837,9 
70,9 
402,4 
3 138,2 
(196,9) 
2 899,2 
239,0 
1456,3 
(15,9) 
141,8 
1 186,2 
93,1 
35,2 
3 729,9 
1 240,0 
2 489,9 
1 286,1 
(165,8) 
567,3 
718,8 
1066,4 
(1 045,7) 
44 093,7 
(32 908,8) 
46 087,7 
34 902,8 
11 184,9 Udnyttelse af bevillingerne 
Forpligtelser 
indgået i 
Beløb 
(5) 
1 943,0 
1 284,3 
658,7 
26 400,3 
4 337,3 
2 081,8 
4 606,1 
708,2 
1 545,6 
966,1 
5 915,1 
4 179,2 
1 116,3 
569,5 
375,1 
1 237,7 
(47,7) 
1 179,7 
58,0 
324,7 
(187,4) 
46,9 
277,8 
4 286,4 
(9,3) 
3 827,0 
70,6 
388,8 
3 107,2 
(195,3) 
2 870,6 
236,6 
1 437,7 
(14,6) 
141,6 
1 172,1 
91,5 
32,5 
3 347,6 
1 240,0 
2 107,6 
1 257,8 
(163,0) 
567,0 
690,8 
— 
(-) 
41 399,4 
(30 365,2) 
43 342,4 
32 308,2 
11 034,2 1988 
Grad 
(%) 
(5a) = 
(5/4) 
97,4 
98,9 
94,7 
96,0 
95,5 
97,5 
97,3 
89,4 
93,2 
94,0 
98,8 
95,6 
96,8 
98,0 
72,0 
98,1 
(98,8) 
98,1 
97,8 
94,4 
(95,9) 
85,3 
96,2 
99,4 
(86,1) 
99,7 
99,6 
96,6 
99,0 
(99,2) 
99,0 
99,0 
98,7 
(91,8) 
99,9 
98,8 
98,3 
92,3 
89,8 
100 
84,7 
97,8 
(98,3) 
99,9 
96,1 
— 
(~~) 
93,9 
(92,3) 
94,0 
92,6 
98,7 Bevillinger 
der forbliver 
disponible i 1989 
jgS? 
%z=' 
E æ 
•2 <o 
ils 
(6) 
4,1 
— 4,1 
— 
— _ — — — — — — — — — 
— 
(—) — — 
— 
(-) -— — 
— 
(-) — — — 
— 
(-) — — 
(-) 
(-) — — — — 
382,0 
— 382,0 
— 
<-) 
— 
— 
(-) 
382,0 
(382,0) 
386,1 
386,1 
— ca _ 
"• © 
"O c 
© D)_ 
lir 
X > nj 
(7) 
—.. 
— — 
_ 
— — _ — — — — — — — — 
0,4 
<-) — 0,4 
— 
<—) — — 
2,4 
(-) — — 2,4 
— 
(-) — — 
10,9 
(-) — 10,8 
— 0,1 
_ 
— — 
11,5 
(—) 
— 11,5 
— 
(-) 
25,2 
(_) 
25,2 
— 25,2 "1 IS 
o 
CQ 
(8) = 
(4-5-
6-7) 
46,9 
13,9 
33,0 
1 099,7 
202,7 
53,2 
127,9 
83,8 
113,4 
61,9 
71,9 
190,8 
36,7 
11,5 
145,9 
23,7 
(0,6) 
22,8 
0,9 
19,1 
(8,1) 
8,1 
11,0 
22,4 
(1.5) 
10,9 
0,3 
11.2 
31,0 
(1.6) 
28,6 
2,4 
7,7 
(1.3) 
0,2 
3,3 
1,6 
2,6 
0,3 
— 0,3 
16,8 
(2,8) 
0,3 
16,5 
1066,4 
(1 045,7) 
2 287,1 
[2 161,6) 
2 334,0 
2 208,5 
125,5 
© 
o 
c Parlamentet (S I) 
Rådet (S II) 
(herunder Det Økonomiske og Sociale Udvalg) 
Kommissionen (S III) 
(heraf ikke-opdelte bevillinger) 
Domstolen (S IV) 
Revisionsretten (S V) 
Tilsammen lOB 
lOB 
(lOB) 
lOB + FB 
(lOB) 
lOB 
lOB 
lOB + FB 400,0 
214,0 
(39,8) 
44 606,8 
(34 186,7) 
53,0 
28,8 
45 302,6 400,0 
214,0 
(39,8) 
44 648,4 
(34 228,3) 
53,0 
28,8 
45 344,2 400,0 
214,0 
(39,8) 
45 391,9 
(34 207,0) 
53,0 
28,8 
46 087,7 380,1 
202,9 
(38,6) 
42 683,7 
(31 649,5) 
48,9 
26,8 
43 342,4 95,0 
94,8 
(97,0) 
94,0 
(92,5) 
92,3 
93,1 
94,0 4,1 
— („) 
382,0 
(382,0) 
— — 
386,1 _ (-) 25,2 
M 
— 
25,2 15,8 
11,1 
(1,2) 
2 301,0 
[2 175,5) 
4,1 
2,0 
2 334,0 
(1) Bevillinger ændret efter hensyntagen til forpligtelsesbevillinger, der henstod fra 1987, bevillinger svarende til indtægter fra tjenesteydelser for tredjemand og overførsler mellem 
budgetposter. Ikke-automatiske fremførsler fra 1987 er ikke medregnet. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 217 
§ 7. Disponible bevillinger til betalinger i 1988 og deres udnyttelse, 
pr. sektor og pr. institution 
(mio ECU) 
Sektor og institution 
(jf. § 6, vedrørende 
de titsvarende 
benævnelser 
og budgetposter) 
1. Drift 
1.1. Kommissionen 
1.2. Andre institutioner 
en 
a> 
•o 
c 
o 
E 
£ o 
a> 
O) 
c 
> 
0) X) 
g 
< 2. EUGFL, Garantisek. 
2.1. Korn og ris 
2.2. Sukker 
2.3. Fedtstoffer... 
2.4. Frugt og grønsager 
2.5. Vin 
2.6. Tobak 
2.7. Mejeriprodukter 
2.8. Kød... 
2.9. Andre produkter 
2.10. Agromonetære.,. 
2.11. Andre udgifter 
3. Landbrugsstrukturer 
(heraf: lOB) 
3.1. EUGFL, Udviklings. 
3.2. Særlige foranstalt. 
4. Fiskeri 
(heraf: lOB) 
4.1. Markedsordninger 
4.2. Andre foranstalt. 
5. Regional- og transp. 
(heraf: IOB) 
5.1. Regionalfonden 
5.2. Transport 
5.3. Andre foranstalt. 
6. Socialpolitik 
(heraf: IOB) 
6.1. Socialfonden 
6.2. Andre foranstalt. 
7. Forskning, energi osv, 
(heraf: lOB) 
7.1. Energi 
7.2. Forskning og inv. 
7.3. Industri... 
7.4. Andre foranstalt. 
8. Refusion 
8.1. Nedskr. landbr. lagre 
8.2. Andre... 
9. Udviklingssamarbejde 
(heraf: IQB) 
9.1. Fødevarehjælp 
9.2. Finansiel bistand 
10. Formålsbestemte... 
(heraf: lOB) 
Aktionsbevillinger i alt 
(heraf: lOB) 
Tilsammen 
Bevillingsart: 
- ikke-opdelte bevillinger (108); 
- betalingsbevillinger (BB) 
(D 
lOB 
IOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
lOB 
IOB + BB 
(lOB) 
BS 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
lOB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
BB 
IOB + BB 
tOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
JOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
IOB 
BB A. Bevillinger for regnskabsåret 1988 
Udvikling 
i bevillingerne 
,H>1 
"g'S 
(2) % C c 
•o S-g 
i-JHOX> 
f|ff 
(3) 3J3 = oo 
T> >co 
SE? 
(4) 
1 974,1 1 974,1 1 994,0 
1 278,3 1 278,3 1 298,2 
695,8 695,8 695,8 
27 500,0 27 500,0 27 500,0 
4 440,0 4 440,0 4 540,0 
2 010.0 2 010.0 2 135,0 
5 289,0 5 289,0 4 734,0 
1 091,0 1 091,0 792,0 
1 659,0 1 659,0 1 659,0 
948,0 948,0 1 028,0 
5 662,0 5 662,0 5 987,0 
4 186,0 4 186,0 4 370,0 
1 118,0 1 118,0 1 153,0 
516,0 516,0 581,0 
581,0 581,0 521,0 
1 219,0 1 219,0 1 210,5 
(56,8) (56,8) (48,3) 
1 152,6 1 152,6 1 152,6 
66,4 66,4 57,9 
281,9 281,9 287,0 
(170,5) (170,5) (195,5) 
30,0 30,0 55,0 
251,9 251,9 232,0 
3211,4 3 211,4 3 209,5 
(10,9) (10,9) (10,8) 
2 980,0 2 980,0 2 980,0 
71,1 71,1 70,9 
160,3 160,3 158,6 
2 837,2 2 837,2 2 833,5 
(200,1) (200,1) (196,9) 
2 600,0 2 600,0 2 600,0 
237,2 237,2 233,5 
1 117,8 1 117,8 1 164,3 
(20,6) (20,6) (15,9) 
107,0 107,0 132,0 
907,0 907,0 931,5 
69,6 69,6 71,6 
34,2 34,2 29,2 
3 688.3 3 729,9 3 729,9 
1 240,0 1 240,0 1 240,0 
2 448,3 2 489,9 2 489,9 
882,8 882,8 866,1 
(214,4) (214,4) (165,8) 
352,4 352,4 363,3 
530,4 530,4 502,8 
1 066,3 1 066,3 1 050,1 
(1 046,8) (1 046,8) (1 045,7) 
41 804,7 41 846,3 41 850,9 
(32 908,4) (32 950,0) (32 908,8) 
43 778,8 43 820,4 43 844,9 
34 882,5 34 924,1 34 902,8 
8 896,3 8 896,3 8 942,1 Udnyttelse af 
bevillingerne 
O) 
8 ol 
(5) 2—~ 
(6) •o 
To 
o CO 
(7) = 
(4-5 
-6) 
1 779,9 167,2 46,9 
1 179,5 104,8 13,9 
600,4 62,4 33,0 
26 389,1 11,2 1 099,7 
4 337,3 — 202,7 
2 081,8 — 53,2 
4 600,5 5,6 127,9 
708,2 — 83,8 
1 545,6 — 113,4 
966,1 — 61,9 
5 909,7 5,4 71,9 
4179,2 — 190,8 
1 116,1 0,2 36,7 
569,5 — 11,5 
375,1 — 145,9 
1 174,6 23,4 12,5 
(24,7) (23,0) (0,6) 
1 140,9 — 11,7 
33,7 23,4 0,8 
237.3 20,4 29,3 
(167,0) (20,4) (8,1) 
46,9 — 8,1 
190.4 20,4 21,2 
3159,3 32,8 17,4 
(1,8) (7,5) (1,5) 
2 979,8 — 0,2 
43,7 21,9 5,3 
135,8 10,9 11,9 
2 440,0 80,3 313,2 
(117,7) (77,6) (1,6) 
2 298,7 — 301,3 
141,3 80,3 11,9 
1 060,6 30,8 72,9 
(6,5) (8,1) (1,3) 
129,9 1,3 0,8 
849,5 22,7 59,3 
57,7 4,3 9,6 
23,5 2,5 3,2 
3 347,6 382,0 0,3 
1 240,0 — — 
2 107,6 382,0 0,3 
713,5 70,9 81,7 
(92,4) (70,6) (2,8) 
317,1 22,5 23,7 
396,4 48,4 58,0 
— — 1 050,1 
(—) (-)(1045,7) 
38 522,0 651,8 2 677,1 
(30 146,8) (600,4)(2161,6) 
40 301,9 819,0 2 724,0 
31 926,7 767,6 2 208,5 
8 375,2 51,4 515,5 B. Fremførsler fra 1987 
r 
£ S2 *- js 
= 00 § 
511 
(8) 
136,3 
81,9 
54,4 
0,7 
0,3 
0,4 
26,6 
(23,5) 
2,2 
24,4 
38,9 
(20,8) 
38,9 
199,2 
(8,0) 
115,2 
4,4 
79,6 
113,2 
(71,3) 
32,4 
80,8 
164,0 
(20,7) 
1,0 
119,3 
35,7 
8,0 
99,8 
99,8 
581,8 
(162,0) 
360,8 
221,0 
(-) 
1224,2 
(406,8) 
1 360,5 
543,1 
817,4 Udnyttelse 
af bevillingerne 
o 
11 
CD ._ 
(9) £35 
£T~ 
(10) "O 
CO 
o 
CO 
(11)= 
(8-9 
-10) 
119,9 — 16,4 
74,3 — 7,6 
45,6 — 8,8 
0,5 — 0,2 
0,1 — 0,2 
0,4 — — 
20,0 — 6,6 
(18,0) (—) (5.5) 
1,3 — 0,9 
18,7 — 5,7 
22,7 — 164! 
(20,4) (—) (0,4) 
22,7 — 16,2 
189,2 — 10,0 
(7,3) {—) (0,7) 
113,0 — 2,1 
2,9 — 1,5 
73,3 — 6,3 
61,3 — 51,9 
(60,4) (—) (10,9) 
0,1 — 32,3 
61,2 — 19,6 
135,8 2,0 26,2 
(16,5) (—) (4,2) 
0,9 — 0,1 
113,4 2,0 3,9 
18,9 — 16,8 
2,6 — 5,4 
99,8 — — 
99,8 — — 
327.8 — 254,0 
(123,2) (—) (38,8) 
263.9 — 96,9 
63,9 — 157,1 
(-) (-) (-) 
857,1 2,0 365,1 
(346,1) (—) (60,7) 
977,0 2,0 381,5 
466,0 — 77,1 
511,0 2,0 304,4 C. Disponible bevillinger 
og betalinger i 1988 i ait 
0 
OS Q.r-
© O) 
j£ = 
COJO 
(12) = 
(4 + 8) 
2 130,3 
1380,1 
750,2 
27 580,7 
4 540,0 
2 135,0 
4 734,3 
792.0 
1 659.0 
1 028.0 
5987,0 
4 370,0 
1 153,4 
581,0 
521,0 
1 237,1 
(71,8) 
1 154.8 
82,3 
325,9 
(216,3) 
55,0 
270,9 
3 408,7 
(18,8) 
3 095,2 
75,3 
238,2 
2 946,7 
(268,2) 
2 632,4 
314,3 
1328,3 
(36,6) 
133,0 
1 050,8 
107,3 
37,2 
3 829,7 
1 240,0 
2 589,7 
1447,9 
(327.8) 
724,1 
723,8 
1 050,1 
(1 045,7) 
43 075,« 
(33 3116) 
45 205,4 
35 445,9 
9 759,5 Betalinger 
i 1988 
i alt 
Beløb 
(13) = 
(5+9) Grad 
(%) 
(13a) = 
(13/12) 
1 899,8 89,2 
1 253,8 90,9 
646,0 86,1 
26 389,6 96,0 
4 337,3 95,5 
2 081,8 97,5 
4 600,6 97.2 
708,2 89,4 
1 545,6 93,2 
966,1 94,0 
5 909,7 98,7 
4179,2 95,6 
1 116,5 96,8 
569,5 98,0 
375,1 72,0 
1 194,6 96,8 
(42,7) (59,5) 
1 142,2 98,9 
52,4 63,7 
260.0 79,8 
(187,4) (86,6) 
46,9 85,3 
213.1 78,7 
3 348,5 98,2 
(9,1) (48,4) 
3 092,8 99,9 
46,6 61,9 
209,1 87,8 
2 501,3 84,9 
(178,1) (66,4) 
2 298,8 87,3 
202,5 64,4 
1 196,4 90,1 
(23,0) (62,8) 
130.8 98,4 
962.9 91,6 
76,6 71,4 
26,1 70,2 
3 447,4 90,0 
1 240,0 100 
2 207,4 85,2 
1041,3 71,9 
(215,6) (65,8) 
581,0 80,2 
460,3 63,6 
(-) (-) 
39 379,1 91,4 
(30 492,9) (91,5) 
41 278,9 91,3 
32 392,7 91,4 
8 886,2 91,1 
CD 
g Parlamentet 
Rådet 
(herunder ØSU) 
Kommissionen 
(heraf: IOB) 
Domstolen 
Revisionsretten 
Tilsammen IOB 
IOB 
(IOB) 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB 
IOB 
IOB + BB 400,0 400,0 400,0 
214,0 214,0 214,0 
(39,8) (39,8) (39,8) 
43 083,0 43 124,6 43 149,1 
(34 186.7) (34 228.3) (34 207,0) 
53,0 53.0 53,0 
28,8 28,8 28,8 
43 778,8 43 820,4 43 844,9 341,1 43,1 15,8 
190,1 12,8 11,1 
(37,3) (1,3) (1,2) 
39 701,5 756.8 2 691,0 
(31 326,3) (705,2)(2175,5) 
44,7 4.2 4,1 
24,5 2,3 2,0 
40 301,9 819,0 2 724,0 35,6 
15,1 
(0,8) 
1 306,1 
(488,7) 
2.2 
1,5 
1 360,5 28,8 — 6,8 
13,6 — 1,5 
(0,7) (—) (0,1) 
931,4 2,0 372,7 
(420,4) (—) (68,3) 
1,9 — 0,3 
1,3 — 0,2 
977,0 2,0 381,5 435,6 
229,1 
(40,6) 
44 455.2 
(34 695,7) 
85,2; 
30.3 
45 205,4 369,9 84,9 
203,7 88,9 
(38,0) (93,6) 
40 632,9 91,4 
(31 746,7) (91,5) 
46,6 84,2 
25,8 85,2 
41 278,9 91,3 
(1) Bevillinger ændret efter hensyntagen til overførsler mellem budgetposter og indtægter fra tjenesteydelser for tredjemand. 
(2) Automatiske og ikke-automatiske fremførsler. 
218 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 8. Faktiske egne indtægter i 1988 
(jf. de grundlæggende oplysninger i § 5) 
Faktiske egne 
1988, efter art 
(mio ECU og % ndtægter 
s? 
s 
^S 
® i_ 
C <D 
<o 5 c o 
Ho 
"O-D 
<n v> b>-
E" 
03 3 
J/ 
I alt: 40 883,4 mio ECU B. Faktiske indtægter 
(mio ECU og %): 1988, efter medlemsstat og art 
I alt: 40 883,4 mio ECU 
C. De forskellige arter egne indtægter, efter medlemsstat: 
28,1 
3,5 2,3 Egne momsindtægter 
og finansielle bidrag (%) 
25,1 32,9 Indtægter, der skal skabe ligevægt 
på budgettet (%) 
8,3 
0,9 16,4 
0,6 5,9 7,7 
0,3 0,9 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
Told (%) 
28,9 B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
Landbrugsafgitter, 
sukker- og 
isoglucoseafgifter (%) 
18,5 18,7 19,3 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
12. 12. 89 De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende  219 
§ 9. De disponible  bevillingers  udnyttelsesgrad  i 1988,  pr. sektor 
Endelige  bevillinger  til 
forpligtelser  i 1988 
(for de grundlæggende 
oplysninger  se § 6, kolonne  4-8) Endelige  bevillinger 
til betalinger  for 1988 
(for de grundlæggende 
oplysninger  se § 7, kolonne  4-7) 
I alt: 
43 844,9  mio  ECU I alt: 
46 087,7  mio  ECU 
91,9 % % Tegnforklaring: 
— Ikke-opdelte  bevillinger 
Forpligtelsesbevillinger 
Betalingsbevillinger 
Forpligtelser 
Betalinger 
Udnyttede  bevillinger, 
som forbliver  disponible 
for 1989  (bevillinger,  der 
henstår  og/eller  er 
fremført) 
Bortfald 
III. Bevillinger  til betalinger 
fremført  fra 1987 
(for de grundlæggende  op-
lysninger  se § 7, kolonne  8-11) 
I alt: 1 360,5  mio  ECU 
6,2 % 
1,9 % 
28,0 % 
0,2 % 
220 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 10. Konsolideret forvaltningsregnskab og saldo for regnskabsåret 1988 
(Anvendelse af artikel 15 i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77) 
Indtægter: 
Faktisk disponible midler til 
finansiering af regnskabsåret 1988 
I alt: 
42 261,0 mio ECU Udgifter: 
Udnyttelse af disponible midler 
til finansiering af regnskabsåret 1988 
I alt: 
42 261,0 mio ECU 
(mio ECU) 
(5) Kursgevinst 
i 1988 
(4) Bortfald af bevillinger 
fremført fra 
regnskabsåret 1987 
(se § 7, kolonne 11) 
(3) Andre faktiske 
indtægter i 1988 
(se § 5) 
(2) Disponibelt overskud fra 
det foregående 
regnskabsår(se § 5) 36,1 (8). Saldo (overskud) 
for regnskabsåret 
1988 
381,5 1 140,1 
460,0 
(1) Faktiske egne indtægter 
i 1988 i alt 
(se § 5) (7) Bevillinger til be­
talinger for regn­
skabsåret 1988 frem­
ført til 1989 
(se § 7, kolonne 6) 
X 
\. 40 301,9 (6) Betalinger afholdt i 
1988 af bevillinger 
for regnskabsåret 
1988 
(se § 7, kolonne 5) 
Bemærk: Resultatet af regnskabsåret 1988, der er defineret som (1) + (2) + (3)- (6) - (7), er på 722,5 mio ECU. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 221 
§ 11. Betalinger afholdt i 1988, pr. sektor og pr. modtagermedlemsstat 
Bemærk: Betalinger afholdt i 1988 = betalinger af bevillinger for 1988 plus betalinger af fremførsler fra 1987. 
A. Betalinger pr. sektor (mio ECU og %): 
(se også § 7, kolonne 13, og § 16) 
2. EUGFL, Garantisektionen: 
26 389,6 
1. Drift: 1 899,8 
9. Udviklings­
samarbejde: 1 041,3 
8. Refusion til 
medlemsstaterne: 3 447,4 *~ 3. Landbrugsstrukturer: 1 194,6 
4. Fiskeri: 260,0 
5. Regional- og 
transportpolitik: 3 348,5 
7. Forskning, energi osv.: 1 196,4 
B. Betalinger til medlemsstaterne (mio ECU og % 
(se også § 12, § 13 og § 18) 
Bemærk: Denne tabel viser betalin 
gerne i 1988 til medlems­
staterne inden for de 
væsentlige sektorer 
(87,5 % af de samlede 
betalinger i 1988) 
Refusion til 
medlemsstaterne 
EUGFL, Udviklings­
sektionen 
Fiskeri 
Regionalfonden 
Socialfonden 
EUR 12 
EUGFL, Garantisektionen 
(A 1-2)0 
EUGFL, Udviklingssektionen 
(K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Refusion til 
medlemsstaterne 
(K 80, 81, 86) 715,0 
17,8 
0,9 
29,6 
32,0 
43,2 1 170,1 
13,7 
4,1 
10,1 
34,3 
53,9 4 507,1 
131,5 
5,5 
96,9 
147,1 
539,6 1 318,5 
133,5 
3,4 
312,6 
147,9 
5,6 1 780,2 
90,5 
26,6 
543,5 
407,1 
1 164,4 6 012,6 
281,5 
28,6 
436,3 
292,1 
263,5 991,0 
81,7 
3,1 
136,9 
179,6 
95,2 4 114,5 
199,6 
13,5 
597,4 
329,7 
296,3 2,8 
2,3 
0,0 
7,4 
1,2 
0,5 3 769,3 
5,4 
1,5 
13,3 
46,5 
109,6 156,7 
100,2 
7,9 
330,7 
202,4 
116,9 1 845,0 
84,5 
10,7 
577,8 
478,9 
257,0 6,8 
154,2 
0,3 26 389,6 
1 142,2 
260,0 
3 092,8 
2 298,8 
2 945,7 
I alt 838,5 
(2,3%) 1 286,2 
(3,6%) 5 427,7 
(15,0%) 1 921,5 
(5,3%) 4 012,3 
;ii,i%) 7 314,6 
(20,3%) 1 487,5 
(4,1%) 5 551,0 
(15,4%) 14,2 
(0,0%) 3 945,6 
(10,9%) 914,8 
(2,5%) 3 253,9 
(9,0%) 161,3 
(0,5%) 36 129,1 
(100%) 
C) De her anførte tal for EUGFL, Garantisektionen omfatter justerede monetære udligningsbeløb (se § 12 D, fodnote (1)). 
222 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 12. EUGFL, Garantisektionen: Betalinger afholdt i 1988, pr. sektor og pr. modtagermedlemsstat 
A. Betalinger afholdt i 1988, 
pr. sektor (mio ECU og %): 
/~7 
I alt: 26 389,6 mio ECU B. Betalinger afholdt i 1988, pr. modtagermedlemsstat 
(mio ECU og %): 
Tegnforklaring: 
-For den til 
hver sektor 
svarende far­
ve, se A 
I alt: 26 389,6 mio ECU 
C. Fordelingen pr. modtagermedlemsstat af betalinger afholdt i 1988 for de vigtigste sektorer (%): 
Mejeriprodukter (%) 34,3 Fedtstoffer og Korn og 
' ' proteinholdige 28,1 ris (%) 28,3 
o> afgrøder (%) 
21,9 20,7 
7,9 
2,0 
0,1 1,3 5,1 5,6 
1,1 0,0 0,0 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
Kød, æg og Sukker (%) 31,4 
fjerkrækød (%) n-22,7 
1,0 6,4 15,5 
0,1 I 9,9 10,4 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
Vin (%) 32'9 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK B DK D GR E F IRL I L NL P UK B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
D. Oversigt over betalinger 
Sektor 
2.1. Korn og ris 
2.2. Sukker 
2.3. Fedtstoffer og pro­
teinholdige afgrøder 
2.4. Frugt og grønsager 
2.5. Vin 
2.6. Tobak 
2.7. Mejeriprodukter 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød 
2.9. Andre sektorer 
2.10. Agromonetære foran­
staltninger (1) 
2.1 I.Andre udgifter 
1 alt afholdt i 1988 
B 
143,9 
80,5 
245,1 
1,3 
0,0 
4,3 
116,7 
65,2 
30,6 
17,5 
9,9 
715,0 DK 
104,3 
60,3 
161,5 
2,3 
— — 469,3 
245,1 
67,6 
58,2 
1,5 
1170,1 , pr. modtagermedlemsstat og pr. sektor: 
D 
983,9 
385,5 
841,3 
5,9 
7,9 
47,5 
1 295,4 
662,3 
100,6 
104,1 
72,7 
4507,1 GR 
42,2 
2,8 
131,8 
172,8 
14,4 
251,7 
3,5 
170,1 
300,5 
216,4 
12,3 
1318,5 E 
279,3 
105,9 
301,3 
35,5 
322,7 
72,4 
77,7 
376,5 
143,0 
23,2 
42,7 
1 780,2 F 
1 225,9 
654,5 
967,1 
78,7 
508,9 
76,3 
1 223,8 
969,5 
93,7 
63,4 
150,8 
6012,6 IRL 
4,2 
14,9 
2,3 
0,1 
— — 299,3 
550,1 
60,6 
42,3 
17,2 
991,0 I 
673,5 
116,5 
1 292,7 
385,9 
691,2 
508,5 
63,4 
302,2 
65,3 
-15,6 
30,9 
4114,5 L 
-0,2 
— 
0,1 
— — — 1,6 
1,2 
0,0 
0,0 
0,1 
2,8 NL 
430,0 
549,3 
292,7 
5,2 
— 0,1 
2027,8 
210,6 
157,9 
75,7 
20,0 
3769,3 P 
5,4 
81,0 
16,4 
— 5,3 
— 41,1 
0,2 
6,0 
1,3 
156,7 UK 
450,3 
106,2 
278,8 
4,1 
0,5 
— 330,6 
585,3 
95,2 
-21,7 
15,7 
1 845,0 (mio ECU) 
Tilde­
ling 
fore­
ligger 
ikke 
— 
— 
4,9 
— — — 0,6 
— 1,3 
6,8 EUR 12 
4337,3 
2081,8 
4600,6 
708,2 
1 545,6 
966,1 
5909,7 
4179,2 
1116,5 
569,5 
375,1 
26389,6 
(1) De agromonetære foranstaltninger omfatter de monetære udligningsbeløb (MUB) justeret for virkningen af anvendelsen af artikel 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 974/71, i 
henhold til hvilken eksportmedlemsstater selv direkte betaler de MUB, der skal ydes ved indførsel i visse importmedlemsstater. Justeringen foregår ved, at 
importmedlemsstaterne tildeles de beløb, der tilkommer dem. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 223 
§ 13. Strukturfondene: Indgåede forpligtelser og afholdte betalinger 
1988, pr. modtagermedlemsstat // 
Bemærk: 
Strukturfondene (EUGFL, Udviklingssektionen, Regional­
fonden, Socialfonden) råder over opdelte bevillinger 
bestående af forpligtelsesbevillinger og betalingsbevil­
linger, hvis finansielle virkning ikke direkte kan sammen­
holdes (se § 1 (1.7)). Forpligtelser indgået i 1988 vedrører 
flerårige projekter, der finansieres i 1988 og efterfølgende 
regnskabsår; betalinger afholdt i 1988 vedrører derimod 
forpligtelser indgået i 1988 og i tidligere regnskabsår. 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 
EUGFL, Udvik­
lingssektionen: 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 
Regionalfonden: 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 
Socialfonden: 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 
lait: 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 
224 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 14. Udviklingen i og udnyttelsen af bevillinger til betalinger 
i tidsrummet 1984-1988, pr. sektor 
Bemærk: Vedrørende udnyttelsesgraden for kolonne (4), (5), (6), og (8), (9), (10) se § 15. 
(mio ECU) (%) 
Sektor 
og regnskabsår 
(Vedrørende definition 
af sektorerne, 
se § 6) 
1. Drift 1984 
(samtlige 1985 
institutioner) 1986 
1987 
1988 
2. EUGFL, 1984 
Garanti- 1985 
sektionen 1986 
1987 
1988 
3. Landbrugs- 1984 
strukturer 1985 
1986 
1987 
1988 
4. Fiskeri 1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
5. Regional- og 1984 
transportpolitik 1985 
1986 
1987 
1988 
6. Socialpolitik 1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
7. Forskning, 1984 
energi osv. 1985 
1986 
1987 
1988 
8. Refusion til 1984 
medlems- 1985 
staterne 1986 
1987 
1988 
9. Udviklingssam- 1984 
arbejde 1985 
1986 
1987 
1988 
10. Formåls- 1984 
best. reserver 1985 
og reserve til 1986 
uforudsete -|987 
"dgifter i988 
(Kommissionen) A. Bevillinger til betalinger for regnskabsåret 
Udviklingen i bevillingerne 
Oprindeligt 
budget 
d) Endeligt 
budget (1) 
(2) Endelige 
bevillin­
ger (2) 
(3) 
1 229,1 1 236,6 1 245,6 
1 332,5 1 332,5 1 336,0 
1 604,4 1 604,4 1 611,0 
1 757,8 1 757,8 1 759,9 
1 974,1 1 974,1 1 994,0 
16 150,0 17 983,0 18 358,0 
19 955,0 19 955,0 19 859,0 
22 112,0 22 112,0 22 135,0 
22 960,8 22 960,8 22 960,8 
27 500,0 27 500,0 27 500,0 
655.6 660,1 666,9 
687.7 687,7 747,7 
790,2 790,2 800,2 
896,2 843,2 830,1 
1 219,0 1 219,0 1 210,5 
101,4 112,4 87,4 
105,4 105,4 107,4 
164,1 164,1 151,1 
197,3 177,4 174,0 
281,9 281,9 287,0 
1 488,6 1 488,6 1 967,7 
.1 697,8 1 697,8 1 697,8 
2 574,8 2 574,8 2 574,8 
2 738,2 2 738,2 2 679,5 
3 211,4 3 211,4 3 209,5 
1 369,3 1 369,4 1 638,1 
1 625,3 1 625,3 1 626,2 
2 681,6 2 651,6 2 652,5 
2 686,1 2 686,1 2 724,8 
2 837,2 2 837,2 2 833,5 
610,7 664,4 1 191,6 
700.3 700,3 692,2 
740,7 740,7 760,1 
911.4 911,4 965,9 
1 117,8 1 117,8 1 164,3 
1 103,5 1 150,2 1 083,2 
1 266,8 1 266,8 1 266,8 
3 299,8 3 299,8 3 299,8 
2 816,1 2 869,0 2 869,0 
3 688,3 3 729,9 3 729,9 
893,1 893,1 1032,2 
1 039,2 1 039,2 1 092,7 
1 141,5 1 141,5 1 161,6 
1 229,9 1 104,9 1 097,4 
882,8 882,8 866,1 
1 760,2 1 690,8 — 
23,2 23,2 11,3 
95,0 95,0 31,1 
119,6 119,6 109,2 
1 066,3 1 066,3 1 050,1 Udnyttelse af bevillingerne 
Betalinger 
(4) Fremførsler 
til det 
følgende 
regnskabs­
år 
(5) Bortfald 
(6)= (3-
4-5) 
1 127,2 96,4 22,0 
1 210,3 104,1 21,6 
1 427,5 123,7 59,8 
1 577,0 142,0 40,9 
1 779,9 167,2 46,9 
18 328,2 2,6 27,2 
19 723,7 4,4 130,9 
22 115,9 3,5 15,6 
22 949,6 0,7 10,5 
26 389,1 11,2 1099,7 
611,1 55,2 0,6 
690,8 56,5 0,4 
720,8 76,8 2,6 
799,0 26,6 4,5 
1 174,6 23,4 12,5 
46,6 38,4 2,4 
72,6 21,7 13,1 
108,3 42,4 0,4 
124,6 38,9 10,5 
237,3 20,4 29,3 
1 733,9 232,6 1,2 
1 501,9 195,1 0,8 
2 422,2 152,6 0,0 
2 479,9 199,2 0,4 
3 159,3 32,8 17,4 
1 509,4 125,9 2,8 
1 373,1 247,1 6,0 
2 303,2 349,3 0,0 
2 615,4 107,5 1,9 
2 440,0 80,3 313,2 
922.0 265,7 3,9 
469,6 215,9 6,7 
651,6 108,5 0,0 
803.1 161,7 1,1 
1 060,6 30,8 72,9 
1 073,8 8,7 0,7 
1 239,3 4,7 22,8 
2 967,7 127,7 204,4 
2 281,1 99,8 488,1 
3347,6 382,0 0,3 
787,0 -264,6 0,8 
855.2 236,6 0,9 
744,8 416,7 0,1 
481.3 581,8 34,3 
713,5 70,9 81,7 
— — 11,3 
— — 31,1 
— — 109,2 
— — 1 050,1 B. Fremførsler fra det 
foregående regnskabsår 
Endelige 
fremførs­
ler (3) 
(7) 
100,6 
96,4 
104,1 
123,6 
136,3 
0,1 
2,6 
4,4 
3,5 
0,7 
131,2 
55,2 
56,5 
101,8 
26,6 
12,5 
38,4 
21,7 
42,4 
38,9 
126,9 
232,6 
195,1 
242,6 
199,2 
617,7 
125,9 
247,1 
259,3 
113,2 
162,5 
269,5 
220,2 
112,5 
164,0 
99,5 
8,7 
4,7 
127,8 
99,8 
446,6 
264,6 
236,7 
391,7 
581,8 
_ Udnyttelse af bevillingerne 
Betalinger 
(8) Fremførsler 
til det 
følgende 
regnskabs­
år 
(9) Bortfald 
(10)= (7-
8-9) 
88,9 •— 11,7 
85,7 — 10,7 
94,5 — 9,6 
106,4 — 17,2 
119,9 — 16,4 
0,1 — 0,0 
2,2 — 0,4 
4.1 — 0,3 
2.2 — 1,3 
0,5 — 0,2 
91.7 — 39,5 
47.8 — 7,4 
45,7 — 10,8 
89,6 — 12,2 
20,0 — 6,6 
10,5 — 2,0 
9,2 — 29,2 
7,5 — 14,2: 
33,2 — 9,2 
22,7 — 16,2 
80,4 — 46,5 
223,6 — 9,0 
162,9 — 32,2 
207,4 — 35,2 
189,2 — 10,0 
526,9 — 90,8 
117,6 — 8,3 
116.0 — 131,1 
237.1 — 22,2 
61,3 — 51,9 
122,9 4,8 34,8 
237,9 4,4 27,2 
186,8 4,0 29,4 
97,2 2,3 13,0 
135,8 2,0 26,2 
99,4 — 0,1 
'8,7 — — 
4,7 — 0,0 
127,8 — — 
99,8 — — 
383,6 — 62,0 
229.5 — 35,1-
108,8 — 128,1 
312.6 — . 79,2 
327,8 — 254,0 
_ • : • . '*-_ ' -*_.. C. Indikatorer for 
bevillingernes, udnyt­
telse til betatinger 
Betalingernes 
awføl af den 
»rideMge 
utj«, af bewrø, 
(betalinger 
og bortfald) 
(11>* 
{4*® 
(4'4'l^if^ Betalin­
gernes 
a»def 
••••-:,*#. 
første 
.:.Mr 
14) 
: ;9f,3r. *92,7 
97,6 *93,4 
95.6 *93,8 
96.7 * 93,7 
96.8 * 93,7 
99,9 99r9 
^9f3 99,9 
99,9 99,9 
99,9 99,9 
96,0 99,9 
' 94,6 " 87,0 
99,0 * 93,5 
98.3 * 94,0 
98,2 •• 89,9 
98.4 98,3 
*92,8 "81,6 
*" 65,9 ** 88,8 
" 88,8 * 93,5 
" 88,9 *" 79,0 
"85,1 *91,3 
97,4 95,6 
99,4 " 87,0 
98,8 * 93,7 
98,7 * 92,3 
99,2 * 94,3 
95,6 "*74,1 
99,0 * 92,1 
* 94,9 95,2 
99,2 *91,7 
" 87,3 97,5 
96,4 " 88,2 
95.4 "* 66,4 
96,6 *" 77,7 
98.5 "89,2 
* 92,4 " 88,6 
99,9 *91,5 
96,2 99,3 
* 93,6 99,8 
" 83,2 * 94,7 
99,9 97,1 
* 94,8 "* 66,7 
96,8 *" 78,8 
"86,9 "87,3 
" 87,5 *" 60,6 
"*75,6 "*68,5 
Det almindelige 
budget 
— i alt — 1984 
1985 
1986 
1987 
1988 25 361,5 27 248,6 27 270,7 
28 433,2 28 433,2 28 437,1 
35 174,1 35 174,1 35 177,2 
36 313,4 36 168,4 36 170,6 
43 778,8 43 820,4 43 844,9 26 119,2 
27 136,5 
33 462,0 
34 111,0 
40 301,9 1 090,1 
1 086,1 
1 401,2 
1 358,2 
819,0 61,4 
214,5 
314,0 
701,4 
2 724,0 1 696,6 
1 093,9 
1 090,5 
1 405,2 
1 360,5 1 404,4 
962,2 
730,8 
1 213,4 
977,0 4,8 
4,4 
4,0 
2,3 
2,0 287,4 
127,3 
355,7 
189,5 
381,5 98,7 
98,8 
98,1 
97,5 
*93,0 *94,9 
96,6 
97,9 
96,6 
97,6 
(1) Efter ændrings- og tillægsbudgetter. 
(2) Efter ekstra indtægter og overførsler mellem budgetposter og »overførsler« på grundlag af fremførsler fra det foregående regnskabsår. 
(3) Efter overførsler mellem budgetposter og »overførsler« til bevillingerne for det løbende regnskabsår. 
(4) Indikatorerne i kolonne (11) viser udviklingen i den endelige udnyttelse af bevillingerne til betalinger i regnskabsårene. Differencen i forhold til 100 % er udtryk for det endelige 
bortfald af bevillinger. Indikatorer på under 95 % angives med (*), på under 90 % med (**) og på under 80 % med (***). 
(5) Indikatorerne i kolonne (12) viser udviklingen i betalingerover bevillinger for selve regnskabsåret i forhold til de samlede betalingeri regnskabsåret. Differencen i forhold til 100 % 
er udtryk for betalinger over fremførsler fra det foregående regnskabsår. Indikatorer på under 95 % angives med (*), på under 90 % (**) og på under 80 % med (***). 
12. 12. 89 De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende  225 
§15.  Udnyttelsesgraden  for bevillinger  til betalinger  i tidsrummet  1984-1988,  pr. sektor 
Bemærk:  Nedenstående  opdelinger  er foretaget  på grundlag  af de regnskabsmæssige  oplysninger  i § 14. 
Betalinger 
(%) Fremførsler 
til det følgende 
regnskabsår(%) Bort-
fald (%) 
Tegnforklaring:  £ 
1. Drift 
(samtlige 
institutioner) A. Bevillinger  for regnskabsåret 
Grundlæggende  oplysninger:  § 14, kolonne  3-6 
Endelige  bevillinger  (kol.  3) = 100  % 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 90,5 
90.6 
89,6 
89,3 (%) 
1 B. Fremførsler  fra det foregående  regnskabsår 
Grundlæggende  oplysninger:  § 14, kolonne  7-10 
Fremførte  bevillinger  (kol.  7) = 100  % 
88,4 
88,9 
90,8 
86,1 
88,0 (%) 
Sj 11,6 
11,1 
9,2 
13,9 
12,0 
2. EUGFL, 
Garanti-
sektionen 
3. Landbrugs-
strukturer 
4. Fiskeri 
5. Regional-
og trans-
portpolitik 
6. Social-
politik 1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
1984 
7. Forskning,  1985 
energi,  i986 
OSV- 1987 
1988 84,4 
86,8 
96,0 
77,4 
67.8 
85.7 1984 99,8 0,0 -J 
1985 99.3 0,0-I 
1986 99,9 0,0 
1987 99.9 0,0 -» 
1988 96,0 0,0 -> 1 
1984 91.6 1 • 1985 92.4 1 1 
1986 90,1 i 1 
1987 96,3 3,2 1 
1988 97,0 1,9 1 0,2 
0,7 
0,1 
0,1 
0,1 
0,0 
0.3 
0,5 
1,1 
3,9-• 
jBim 
83,1 
91,1 må 0,2 
0,4 
0,0 
0,1 
11,1 
0,3 
1,0 
0,0 
0,1 
6,3 
8. Refusion 
til med-
lemsstater-
ne 1984 99,1 0,8 -> I 01 99.9 0,1 
1985 97,8 0,4 -J 18 100 — 
1986 89,9 3.9-j[| 1 6,2 100 0,0 
1987 79,5 — I 17,0 100 — 
1988 89.8 1 0,0 100 — 
9. Udviklings-
samarbejde 
1984 95,8 4,0-1 1 0,2 82,8 0,3 H 
Det alminde- 1985 95,4 3,8 1 I 0,8 88,0 0/ 
lige budget 1986 95,1 4,0 J 1 0,9 67,0 0,4 
i alt 1987 94,3 3,8 9 86.3 0.2 
1988 91,9 1,9 j 1 6,2 71,8 0,2 -< 
226 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 16. Årlige betalinger i tidsrummet 1984-1988, pr. sektor og pr. institution 
Bemærk: Årlige betalinger = betalinger af bevillinger for regnskabsåret + betalinger af bevillinger fremført fra det foregående 
regnskabsår. 
Sektor og institution 
(for definition af sektorerne se § 6) 
1. Drift (samtlige institutioner) 
1.1. Kommissionen 
1.2. Øvrige institutioner 
0> 
'55 
"i 
E o 
<5 
•o 
E o 
o 
3 2. EUGFL, Garantisektionen 
2.1. Korn og ris 
2.2. Sukker 
2.3. Fedtstoffer og proteinholdige afgrøder 
2.4. Frugt og grønsager 
2.5. Vin 
2.6. Tobak 
2.7. Mejeriprodukter 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød 
2.9. Andre produkter 
2.10. Agromonetære foranstaltninger 
2.11. Andre udgifter 
3. Landbrugsstrukturer 
3.1. EUGFL, Udviklingssektionen 
3.2. Særlige foranstaltninger 
4. Fiskeri 
4.1. Markedsordninger 
4.2. Andre foranstaltninger 
5. Regional- og transportpolitik 
5.1. Regionalfonden 
5.2. Transport 
5.3. Andre foranstaltninger 
6. Socialpolitik 
6.1. Socialfonden 
6.2. Andre foranstaltninger 
7. Forskning, energi osv. 
7.1. Energi 
7.2. Forskning og investering 
7.3. Industri og Det Indre Marked 
7.4. Andre foranstaltninger 
8. Refusion til medlemsstaterne 
9. Udviklingssamarbejde 
9.1. Fødevarehjælp 
9.2. Finansiel bistand 
Aktionsområder i alt 
Tilsammen 1984 
mio ECU 
låns** 
• '•/•••.'mw 
::'r::-.-*ff;*f. 
18 328,3 
-:•/$ WtM' 
•.'t.t831',5: 
:; :44M8$ 
!.-.^r4S4#: 
- .1 222,6 
:;*: 776,4 
:'-;-5'441,7. 
: ••3::246,i • 
541,3 
- 376,2 
;-? ;;~25,5 
mm 
646,8 
,;;;:-;56:(0: 
57,1 
Hh;v-;*i$7. 
»u;*t# 
1814,3 
u 1 350£ 
••••".430,8: 
;-v-- • 32,9 
2 036,3 
1 606,3 
430,0 
1 044,9 
)>-:r--'--:&&T-
441V© 
'•::••::--.yøm 
:•::;:;;;'•• 14,3 
^møMm 
116^6 
:\%-:iw& 
'M::-™ 
^f&Wf$ 
27 523,6 %(1) 
4*4 
•2,9 
•. i,i 
66,6 
''••••: ;?6,2' 
••5ii, 
'••: :J,Sn 
*m . 4,4: 
••• 2if:: 
•. 19,8 
11,8 
•;2,0.;:-
•m 
-P.-*; 
iøÅ 
• 2,3 
•• .'0,2.. 
o,§ 
; m :•; .:• -m: 
6,6 
:' '•'#»-, 
.:1>©: 
0,1 
7,4 
:S,8. 
1,6 
3,8 
1,9 
1,6 
•••.••.•0,2: 
•: M-
•: :::**i" 
.'—^t'i 
:; :,t,6:-: 
;•• -:'i,6-
95,6 
100 198E 
mio ECU 
1 296,0 
869,5 
:426,§ 
19 7*8,9 
2 359,8 
••:•-. 1:804,8 
I:' 2:;173,7:-: 
?->$mm-y:-*m%A 
."'^«BM»-
•;.:s*a,* 
3 476;6 
•:,':•'•'•.: 736; 1 
:"••••••:•••• I8i,8-
:^-;:--V:MT,2 
7^8,6 
690,1 
:...;: 48,5 
W^MA 
,'.:••• 16,1: 
;:;••;.::,•:.85,7 
$v 1728Æ 
r:?WM2#&. 
V-••":•:•'Wfi 
•••:•••• .*£ 
1490,7 
:: iM.413,0 
•, ^ 
707,5 
126,2 
510,6 
'\-i/..y-mm 
•::;::-:.-;20:,t 
BSNiM* 
1084,7 
.:::::S43,8 
'• >**¥V|*f" 
f mw$j 
28 098,7 %(1) 
4,6 
3,1 
1,5 
70,2 
8,4 
6,4 
7,7 
,v;:.4,4. 
-3,3, 
; 3,1. 
21,1 
12,4 
'.••:'2,6 
0,7 
0,1 
*'•':' J#: 
' '.2,4 
0,2 
0,3 
0,1 
•:•)$£•: 
64 
: 5,8 
:-• 0,3 
0,1 
5,3 
:.-:)&J&. 
0,3 
:?.2,5 
0,4 
1,8 
'.:'f,2. 
0,1 
-:!;.::#,4 
3,9 
.. .2,0 
i:.\1* 
•:. viS»4'' 
100 198€ 
mio ECU 
1522,0 
998,6 
••••• ' '823,4 
22 120,0 
3 485,4 
•:i:M&-» 
3 094,8 
986,0 
"•:-••830,8 
• •:. v782i2-
" '-8408,8. 
4 348,2 
1 121,6 
481,7 
58,2 
786,5 
727,1 
39,4 
118,8 
:••':-•••.-. Wfr 
':"-:•:. WS 
2 585,1 
2 483,8 
48,2 
.-,•••. 55,1 
2 419,2 
•-•'--. 2 821,3 • 
97,9 
838,4 
80,6 
679,7 
50,9 
.'.;;t7.,2 
2 972*4 
853,4 
-.•4iÉ,i 
':: 441,3 
32 670,8 
34 192,8 %(1) 
4,4 
•r.-jyn-: 
1,8:: 
64,7 
10,2 
. .5,0 
-••8,%} 
2fr: 
• 1,8:; 
2,3": 
15,8-; 
12,7 
' 3,3. 
1,4 
• '"S*; 
^ 
' 2,1 
0,1 
0,3 
0,0 
. M:: 
7# 
. 7,3. 
0,1 
0,2 
7,1 
6,8 
0,3 
• .2,5; 
0,2 
2,0 
'••:'W-
0,1 
8,7 
• W: 
' ':1,2" 
1,3 
95,6 
100 1987 
mio ECU 
1 683,4 
"i:698,§:: 
:.;584#:. 
22 951,8 
4 236,6 
.E01§#: 
:: 4413,7 
:":•*&$••:. 
•••-•-;«»*• 
.:::,803# 
••" § 013,0:: 
3 033,1 
«2,7. 
••• •••#i4,I;; 
:.. .:}Sj1,2:: 
*88i8 
863,2 
/ ::25,4 
• ::il87^ 
,...;,.:; -fjrjfc 
;:v-;-:;s^iKf 
- ::2:ii7r3: 
..:2::i3S,ø: 
: .24,8 
; •.128,0; 
2 852,5 
: 271&3 
..':-..137,|; 
96$3 
89,7 
..720,2 
-•-«& 
:::.,;;•;: m 
..-• #|B&# 
^^fÉ|É 
• ••• -OU&^É 
;; v .488,6. 
33 641,0 
35 324,4 %(1) 
4,8 
: :.3,1. 
: -1,7 
65,0 
••.•&&: 
YYSA 
••:..:ii,s-
i>*&*/: 
:: vl&fc 
•: • :t,3;;: 
:: ::;14,2' 
-.; 8,6 
:.vot^-
:.*.>;i:,S::: 
^^ 
"iil^lå 
•: V2,4S 
;-:,.#i:;: 
:.-;;'.iyr 
;..? ::0;Q. 
s t;^!P.; 
?;--W 
.::'::::7,:ir: 
i::.:::.i,1i: 
Q;$A 
•^m:. 
,':'-m^ :-^:#fe 
:.::..'..'2,6, 
: - 0,3 
:•?.$&.• 
'..-.•fit: 
t;:..;:c|l;. 
-V::'#i8; 
-l::2#:: 
-j;&&. 
c'Z^m 
m 
100 198« 
mio ECU 
1 899,8 
:T283,S::: 
646,0 
26 389,6 
4 337,3 
^C-:2.-081:,8 
4 800,6 
:;-.•• • 708,2 
:i:84l|8. 
. :i88,i;: 
8909,7 
''-•'4-i7&,2-
1116,5 
: •;•: ::56t,5 
:;:•;;;: 3f£i,1; 
1194^ 
.•".: 1:142,2 
,.:;;;...:;:§^,4 
iieis 
:::::46jf 
'•i.; iis.i 
3 348# 
.•! :;::3:092j8 
!..:.: 48,6 
209,1 
2 501,3 
2 298,8 
i .:202,i: 
1196^1 
130,8 
'-••• -Wtø-
• ::?6,6. 
:•:-:- .;'28,1 
#447^1 
1 941,3 
: ::mtm 
.:460,3 
::-:39::3f9vt: 
41 278,9 l 
% (1) 
4,6 
3,0 
1,6 
63,9 
10,5 
5;0 
11,2 
:...;. 1,7 
:-,;i;:-m-
: :m 14,3 
10,1 
. 2,7. 
1,4 
-•:•,:••;•»»• 
•''::• ":4ifc 
'•:-2,8; 
-•V::ftt 
fåkø: 
.•••':v;0,.f 
0,5 
8,1 
. ,. .7,5 
0,1 
0,5 
6,1 
5,6 
• •^':#& 
2,9 
0,3 
-'•..•2,3 
0,2 
:;:;. .0,1 
m 
:.rm 
h :/i,4:. 
:;;:.;:: 1,1; 
95,4 
100 
fe 
O 
B 
£ Parlamentet 
Rådet 
(herunder Det økonomiske og Sociale Udvalg) 
Kommissionen 
Domstolen 
Revisionsretten 
Tilsammen 245,5 
126,7 
(24,2) 
27 105,9 
y "28,6.. 
;:;:;.. .16,9.: 
27 523,6 0,9 
0,4 
(0,1) 
98,S 
0,1 
%1 
100 •iS-.:..-228,8: 
S} '•'.'•"148,4. 
(26,4) 
27 672,2 
;.:..-v, 31,1 •• 
.;•"•; :18;,I• 
28 098,7 0,8 
0,5 
(0,1) 
98,5 
0,1 
0,1 
100 287,3 
177,4 
(31,3) 
m 869,4 
..•: ''::.37,1 
. • ••ai.ø.-
34 192,8 0,8 
0,5 
(0,1) 
98,5 
0,1 
0,1 
100 322,8 
194,2 
(35,3) 
:.34':73S,S;.:' 
•:'•• :43,t.-::. 
•- 24.S-;; 
35 324,4 0,9 
0,5 
(0,1) 
98,4 
8,1 
0,1 
100 889,9 
203,7 
(38,0) 
40 632,9 
46,8 
25,8 
41 278,9 0,9 
0,5 
(0.1) 
98,4 
0,1 
0,1 
100 
(1) Procent af de samlede årlige betalinger over budgettet. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 227 
§ 17. Udviklingen i forholdet mellem »årlige betalinger pr. sektor« 
og »samlede årlige betalinger over budgettet« (1984-1988) 
(for detailoplysninger, se § 16) 
A. Det almindelige budget (alle sektorer): 
Samlede årlige betalinger over budgettet = 100 % Log 
100 % 
50 % -
10 % 
5% -
1 % 
0,5 % 
0,1 % 1984 1985 1986 1987 2. EUGFL, Garantisektionen 
8. Refusioner til medlemsstaterne 
5. Regional- og transportpolitik 
6. Socialpolitik 
1. Drift 
7. Forskning, energi osv. 
3. Landbrugsstrukturer 
9. Udviklingssamarbejde 
4. Fiskeri 
B. EUGFL, Garantisektionen (alle produkter): 
Samlede årlige betalinger over budgettet = 100 % 
100 % 
50% Log 
10 % 
5 % 
1 % 
0,5 % -
0,1 % -
-JJ^—-rt-w-rr. 
^*"^--..,^ 
^~ ~~~ •_~=^^ __,-..-—"*•"*"•'' 
___ — - — — " >^v 2.7. Mejeriprodukter 
2.3. Fedtstof, og proteinhold. afgrøder 
2.1. Korn og ris 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød 
2.2. Sukker 
2.5. Vin 
2.9. Andre produkter 
2.6. Tobak 
f2.10. Agromonetære foranstaltninger 
[2.11. Andre udgifter 
2.4. Frugt og grønsager 
1984 1985 1986 1987 
228 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 18. Årlige betalinger til medlemsstaterne (1984-1988) 
Bemærk: 
1. Denne tabel giver for de vigtigste sektorer en oversigt over de årlige betalinger til medlemsstaterne. Betalingerne udgør for den 
rjågældende periode 87,8 % af de samlede betalinger over budgettet (fås ved sammenlægning af totalerne i §16). 
2. Årlige betalinger = betalinger af regnskabsårets bevillinger + betalinger af bevillinger fremført fra det foregående regnskabsår. 
3. Betalingerne under EUGFL, Garantisektionen, omfatter de korrigerede monetære udligningsbeløb (se § 12 D, fodnote (1)). 
(mio ECU) 
Regnskabsår/sektor 
1984: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 82, 
86; art. 707, 783) 
I alt B 
686,4 
12.9 
0,7 
6,0 
52,1 
82,0 
840,1 
(3,5 %) DK 
879,6 
13,9 
3,8 
28,1 
68,7 
26,0 
1 020,1 
(4,2 %) D 
3 323,0 
89,3 
5,1 
43,9 
63,8 
302,5 
191,7 
4 019,3 
(16,7 %) GR 
961,2 
52,8 
0,6 
216,7 
71,3 
14,8 
46,6 
1 364,0 
(5,7 %) E 
— 
— F 
3 592,0 
143,9 
9,5 
201,7 
225.7 
169,7 
4 342,5 
(18,1 %) IRL 
884,4 
64,2 
10,3 
104,1 
131,4 
16,0 
1 210,4 
(5,0 %) I 
3 909,4 
127,8 
4.1 
435.1 
368,5 
117.5 
4 962,4 
(20,7 %) L 
3,6 
3,9 
2,5 
0,5 
0,7 
11,2 
(0,1 %) NL 
1 964,2 
24,8 
3.6 
14,8 
14,1 
101,1 
2 122,6 
(8,8 %) P 
— 
— UK 
2 121,3 
113,3 
9,5 
297,7 
610,2 
279,6 
660,9 
4 092,5 
(17,1 %) Tilde­
ling 
tigger 
3,2 
9,9 
13,1 
(0,1 %) EUR 
10/12 
18 328,3 
646,8 
57,1 
1 350,6 
1 606,3 
1 109,9 
899,2 
23 998,2 
(100 %) 
1985: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 82, 
86; art. 583, 707) 
I alt 916,3 
12,4 
3,1 
12,3 
49,4 
76,5 
1 070,0 
(4,3 %) 829,3 
13,0 
2,9 
7,7 
33,5 
26,1 
912,5 
(3,7 %) 3 625,6 
81,0 
2,3 
61,7 
109,8 
284,5 
20,1 
4 185,0 
(17,0 %) 1 192,6 
83,7 
1,7 
309,0 
79,0 
12,2 
24,6 
1 702,8 
(6,9 %) — — — — — 
— 
— 4 633,3 
122,3 
12,1 
233,2 
255,6 
159,9 
5 416,4 
(21,9%) 1 166,8 
73.1 
3,2 
118,2 
171,6 
15,8 
1 548,7 
(6,3 %) 3 410,9 
175,3 
6.0 
381,1 
383,5 
123,5 
4 480,3 
(18,1 %) 4,8 
1,8 
— 0,7 
0,6 
0,6 
8,5 
(0,0 %) 2 047,4 
18,1 
2,3 
16,4 
46,0 
101,7 
2 231,9 
(9,0 %) — — — — — 
— 
— 1 894,7 
109,4 
12,5 
483,9 
284,0 
250.1 
72,8 
3 107,4 
(12,6 %) 4,2 
—— 35,7 
_^_ 
:— 
•">_ 
39,9 
(0,2 %) 19 725,9 
690,1 
81,8 
1 624,2 
1 413,0 
1 050,9 
117,5 
24 703,4 
(100 %) 
1986: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-34) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 86) 
I alt 978,4 
15,5 
4,5 
29,5 
72,9 
63,4 
1 164,2 
(3,8 %) 1 063,2 
13,9 
11,3 
18,9 
80,7 
23,8 
1 211,8 
(4,0 %) 4 400,6 
105,1 
6,1 
92,5 
134,6 
249,5 
4 988,4 
(16,4%) 1 386,9 
86,2 
3,4 
309,1 
107,1 
10,4 
2,0 
1 905,1 
(6,3 %) 271,4 
0,0 
314,3 
174,9 
19,0 
1 635,9 
2 415,5 
(7,9 %) 5 440,3 
176,7 
19,7 
219,0 
328,4 
139,5 
6 323,6 
(20,7 %) 1 212,9 
64,2 
2,6 
79,3 
203,1 
11,8 
1 573,9 
(5,2 %) 3 067,8 
167,0 
6,9 
712,1 
462,2 
107,3 
4 523,3 
(14,8 %) 2,1 
2,3 
0,1 
1,4 
0,6 
6,5 
(0,0 %) 2 276,5 
17,1 
2,9 
13,1 
50,6 
89,3 
2 449,5 
(8,0 %) 30,4 
0,4 
188,8 
109,2 
5,7 
163,3 
497,8 
(1,6%) 1 983,0 
79,1 
21,7 
506,7 
596,2 
200,1 
3 386,8 
(11,1 %) 6,5 
36,3 
0,4 
43,2 
(0,2 %) 22 120,0 
727,1 
115,8 
2 483,8 
2 321,3 
920,4 
1 801,2 
30 489,6 
(100 %) 
1987: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 86) 
I alt 821,3 
18,7 
2,9 
23,0 
56,5 
63,0 
985,4 
(3,2 %) 1 057,4 
15,7 
4,9 
16,6 
31,7 
17,9 
1 144,2 
(3,7 %) 3 992,7 
128,3 
4,3 
73,4 
131,6 
211,5 
4 541,8 
(14,7 %) 1 340,5 
78,0 
3,5 
293,9 
151,9 
8,7 
0,4 
1 876,9 
(6,1 %) 601,6 
21,2 
5,6 
345,3 
311,5 
29,2 
670,4 
1 984,8 
(6,4 %) 5 657,0 
237,2 
15,8 
311,2 
406,1 
117,0 
6 744,3 
(21,9%) 954,9 
87,0 
5,7 
134,7 
247,4 
8,3 
1 438,0 
(4,7 %) 3 899,7 
146,3 
13,0 
563,5 
539,2 
94,5 
5 256,2 
(17,1 %) 1,5 
4,5 
3,8 
1,7 
0,5 
12,0 
(0,0 %) 2 727,8 
17,1 
4,8 
19,6 
52,1 
68,8 
2 890,2 
(9,4 %) 146,6 
28,3 
4,6 
222.7 
190,5 
8,5 
130,2 
731,4 
(2,4 %) 1 747,2 
80,9 
11,6 
526,7 
595,1 
160.0 
3 121,5 
(10,1 %) 3,6 
81,1 
0,6 
85,3 
(0,3 %) 22 951,8 
863,2 
157,8 
2 535,0 
2 715,3 
787,9 
801,0 
30 812,0 
(100 %) 
1988: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Refusioner til medlemsstater­
ne (K 80, 81, 86) 
I alt 715,0 
17,8 
0,9 
29,6 
32,0 
43,2 
838,5 
(2,3 %) 1 170,1 
13,7 
4,1 
10,1 
34,3 
53,9 
1 286,2 
(3,6 %) 4 507,1 
131,5 
5,5 
96,9 
147,1 
539,6 
5 427,7 
(15,0 %) 1 318,5 
133,5 
3,4 
312,6 
147,9 
5,6 
1 921,5 
(5,3 %) 1 780,2 
90,5 
26,6 
543,5 
407,1 
1 164,4 
4 012,3 
(11,1%) 6 012,6 
281,5 
28,6 
436,3 
292,1 
263,5 
7 314,6 
(20,3 %) 991,0 
81,7 
3,1 
136,9 
179,6 
95,2 
1 487,5 
(4,1 %) 4 114,5 
199,6 
13,5 
597,4 
329,7 
296,3 
5 551,0 
(15,4%) 2,8 
2,3 
0,0 
7,4 
1,2 
0,5 
14,2 
(0,0 %) 3 769,3 
5,4 
1,5 
13,3 
46,5 
109,6 
3 945,6 
(10,9%) 156,7 
100,2 
7,9 
330,7 
202,4 
118,9 
914,8 
(2,5 %) 1845.0 
84,5 
10,7 
577,8 
478,9 
257,0 
3 253,9 
(9,0 %) 6,8 
:^_ 154,2 
0,3 
,~-
:H~ 
161,3 
(0,5 %) 26 389,6 
1 142,2 
260,0 
3 092,8 
2 298,8 
2 945,7 
36 129,1 
(100%) 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 229 
§ 19. Faktiske egne indtægter, pr. medlemsstat (1984-1988) 
Bemærk: 
1. Faktiske egne indtægter = egne indtægter opkrævet i regnskabsåret. 
2. For told, landbrugsafgifter samt sukker- og isoglucoseafgifter foretages opkrævningen af medlemsstaterne for Fællesskabernes 
regning. 
Fra regnskabsåret 1988 tilbageholder medlemsstaterne 10 % af beløb, der skal indbetales, til dækning af opkrævningsomkostningerne. 
(mio ECU) 
Regnskabsår/indtægtsart 
1984: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (2) 
I alt B 
211,0 
83,9 
470,0 
473,4 
1 238,3 
(5,0 %) DK 
8,0 
38,0 
197,3 
289,6 
532,9 
(2,1 %) 0 
158,6 
350,2 
2 309,7 
\:4 233,9 
7 052,4 
(28,4 %) GR 
19,5 
16,6 
99,4 
220,3 
355,8 
(1,4%) E 
— 
— F 
94,2 
406,3 
1 100,0 
3 201,8 
4 802,3 
(19,3 %) IRL 
6,9 
16,8 
126,7 
135,9 
286,3 
(1,2%) I 
288,5 
84,1 
750,9 
2 319,9 
3 443,4 
(13,8 %) L 
0,1 
5,9 
45,3 
51,3 
(0,2 %) NL 
131,8 
76,9 
740,8 
738,3 
1 687,8 
(6,8 %) P 
— 
— UK 
341,4 
103,6 
2 160,1 
2 824,4 
5 429,5 
(21,8%) EUR 
10/12 
1 260,0 
1 176,4 
7 960,8 
14 482,8 
24 880,0 
(100 %) 
1985: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (2) 
I alt 197,2 
78,4 
489,3 
527,7 
1 292,6 
(5,0 %) 9,7 
43,5 
208,2 
359,0 
620,4 
(2,4 %) 142.0 
286,3 
2 414,5 
4 661,5 
7 504,3 
(28,8 %) 18,1 
12,0 
95,9 
262,0 
388,0 
(1,5%) — — __ 
— 74,1 
348,0 
1 174,7 
3 722,4 
5 319,2 
(20,4 %) 5,9 
15,0 
137,2 
138,3 
296,4 
(1,1 %) 314,4 
75,8 
820,1 
2 419,2 
3 629,5 
(13,9 %) 0,2 
_ 6,0 
44,5 
50,7 
(0,2 %) 131,7 
104,1 
781,5 
872,1 
1 889,4 
(7,2 %) — — — 228,4 
94,3 
2 182,7 
2 584,9 
5 090,3 
(19,5 %) 1 121,7 
1 057,4 
8 310,1 
15 591,6 
26 080,8 
(100 %) 
1986: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (3) 
I alt 132,2 
84,7 
736,6 
1 448,1 
(4,4 %) 9,8 
47,6 
220,5 
512,8 
790,7 
(2,4 %) 111,9 
313,0 
2 436,1 
5 869,2 
8 730,2 
(26,2 %) 22,9 
16,9 
85,5 
507,1 
632,4 
(1,9%) 10,1 
14,5 
191,9 
2 104,1 
2 320,6 
(7,0 %) 107,6 
378,6 
1 150.4 
5 248,5 
6 885,1 
(20,7 %) 6,4 
10,8 
113.3 
213,3 
343,8 
(1,0%) 356.4 
73.0 
770,1 
3 518.7 
4 718,2 
(14,2 %) 0,2 
6,4 
59,2 
65,8 
(0,2 %) 114,1 
95,9 
792,0 
1 230,0 
2 232,0 
(6,7 %) 18,7 
49,8 
210,1 
278,6 
(0,8 %) 285,2 
76,5 
1 862,3 
2601,2 
4 825,2 
(14,5 %) 1 175,5 
1 111,5 
8 172,9 
22 810,8 
33 270,7 
(100 %) 
1987: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (3) 
I alt 284,8 
106,2 
529,0 
782,6 
1 702,6 
(4,8 %) 15,4 
59,0 
194,0 
576,3 
844,7 
(2,4 %) 155,3 
394,0 
2617,8 
6 217,5 
9 384,6 
(26,5 %) 19,1 
12,5 
92,3 
216,5 
340,4 
(1,0%) 77,5 
53,4 
382,7 
1 195,1 
1 708,7 
(4,8 %) 108,3 
452,6 
1 212,6 
5 556,5 
7 330,0 
(20,7 %) 5,8 
12,0 
112,0 
207,7 
337,5 
(1,0%) 411,3 
166,6 
875,7 
3 738,0 
5 191,6 
(14,7 %) 0,2 
7,3 
66,0 
73,5 
(0,2 %) 96.8 
125,8 
817,6 
1326,0 
2 366,2 
(6,7 %) 41,5 
0,2 
93,9 
206,2 
341,8 
(1,0%) 410,1 
89,4 
2 001,6 
3 226,4 
5 727,5 
(16,2 %) 1 626,1 
1 471,7 
8 936,5 
23 314,8 
35 349,1 
(100 %) 
1988: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Udgifter til opkrævning af egne ind­
tægter 
Egne momsindtægter (1) (3) 
Indtægter, der skal skabe balance på 
budgettet 
I alt 144,2 
94,8 
616,0 
-85,4 
850,2 
213,7 
1 833,5 
(4,5 %) 18,6 
41,8 
217,0 
-27,8 
559,6 
146,5 
955,7 
(2,3 %) 186,4 
348,4 
2 990,4 
-352,3 
6 900,8 
1 461,1 
11 534,8 
(28,2 %) 18,5 
8,6 
119,2 
-14,6 
227,6 
70,6 
429,9 
(1,1 %) 199,8 
94,4 
415,7 
-71,3 
2 039,5 
2 678,1 
(6,6 %) 110,9 
430,8 
1 378,3 
-192,2 
6 150,1 
1 217,5 
9 095,4 
(22,2 %) 3,1 
16,9 
133,6 
-15,4 
154,4 
35,6 
328,2 
(0,8 %) 403,8 
154,7 
992,6 
-154,7 
4 030,4 
5 426,8 
(13,3 %) 0.2 
8,0 
-0,8 
62,3 
11,9 
81,6 
(0,2 %) 109,3 
119,5 
946,8 
-116,4 
1 441,6 
304,0 
2 795,6 
(6,8 %) 41,0 
0,1 
105,7 
-14,7 
214,9 
52,9 
399,9 
(1,0%) 268,8 
89,7 
2 421,6 
-279,4 
1 891,2 
932,0 
5 323,9 
(13,0 %) 1 504,6 
1 390,7 
10 344,7 
-1 325,0 
24 522,6 
4 445,8 
40 883,4 
(100 %) 
(1) Herunder saldi og korrektioner fra tidligere regnskabsår. 
(2) Grækenland har indbetalt et finansielt bidrag, som er beregnet på grundlag af BNI. 
(3) Portugal har indbetalt et finansielt bidrag, som er beregnet på grundlag af BNI. 
230 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Anden del: De Europæiske Udviklingsfonde (EUF) 
(Oversigt pr. 31.12.1988) 
§ 20. Generelle oplysninger om EUF 
DE FIRE FØRSTE EUF 
20.1 Der blev sidst givet grundlæggende og detaljerede finansielle oplysninger om de tre første EUF, i Revisionsrettens 
årsberetning for regnskabsåret 1980 og om den 4. EUF i årsberetningen for regnskabsåret 1986. Der henstår endnu under 
den 4. EUF nogle mindre beløb, som skal gøres op. 
I § 27 gives en oversigt over betalingerne under de fire første EUF. 
DEN 5. OG 6. EUF 
20.2. Retsreglerne 
a) Retsgrundlaget for AVS-staterne: 
— den 5. EUF: Den anden AVS-EØF-Konvention undertegnet i Lomé den 31. oktober 1979 (Lomé II), 
— den 6. EUF: Den tredje AVS-EØF-Konvention undertegnet i Lomé den 8. december 1984 (Lomé III). 
b) Retsgrundlag for OLT: 
— den 5. EUF: Rådets afgørelse 80/1186/EØF af 16. december 1980, 
— den 6. EUF: Rådets afgørelse 86/283/EØF af 30. juni 1986. 
c) Oprettelse af EUF: 
— den 5. EUF: Intern aftale af 20. november 1979, 
— den 6. EUF: Intern aftale af 19. februar 1985. 
d) Finansforordninger: 
— den 5. EUF: finansforordning 81/215/EØF af 17. marts 1981, 
— den 6. EUF: finansforordning 86/548/EØF af 11. november 1986. 
20.3. Tildelinger, finansiering, bistandens fordeling og art 
EUF's tildelinger ser efter Rådets ændringer (1) således ud: 
— den 5. EUF: 4 823,0 mio ECU, 
— den 6. EUF: 7 855,4 mio ECU. 
EUF finansieres af EF's medlemsstater efter en fordelingsskala, som er fastsat i de interne aftaler (jf. også § 21). 
I henhold til de ovennævnte interne aftaler skal tildelingerne under EUF fordeles mellem AVS-staterne og OLT-landene og 
på gavebistand, lån på særlige vilkår, risikovillig kapital, Stabex (2) samt på Sysmin (3). 
En del af tildelingen til gavebistand er forbeholdt ekstraordinær bistand og rentegodtgørelse på lån ydet af Den Europæiske 
Investeringsbank. Den resterende del af tildelingen til gavebistand og tildelinger til lån på særlige vilkår fordeles på 
modtagerlandene, med undtagelse af beløb, der er afsat til regionalprojekter, administrationsomkostninger og til en 
reserve. De beløb, der således er tildelt modtagerlandene, og som i forbindelse med AVS-staterne betegnes som indikative 
programmer, anvendes til finansiering af de fastsatte aktioner. 
20.4. Monetær enhed 
EUF-beløbene er fastsat i ECU; ved omregning af de tidligere gældende monetære enheder til ECU vedtoges det, at 1 RE = 
1 ERE = 1 ECU. 
20.5. Dato for ikrafttræden 
— den 5. EUF: 1. januar 1981, 
— den 6. EUF: 1. maj 1986. 
20.6. Finansiel gennemførelse 
Kommissionen fastsætter forfaldstider for indbetaling af EF-medlemsstaternes bidrag, som i princippet skal betales hvert 
kvartal. Udnyttelsen af EUF-midlerne opføres i regnskaberne på tre stadier: (I) finansieringsafgørelse, (II) underskrivelse 
af kontrakter og aftaler i henhold til bevillinger til de nationale anvisningsberettigede, (III) anvisning af betaling til 
tilslagsmodtagere. 
20.7. Ekstern kontrol 
Revisionsretten er ansvarlig for den eksterne kontrol med EUF (i overensstemmelse med traktaten). 
20.8. Decharge-myndighed 
Europa-Parlamentet giver efter henstilling fra Rådet decharge for den økonomiske forvaltning af EUF (i overensstemmelse 
med de interne aftaler). 
(1) De oprindelige tildelinger blev ændret ved Rådets afgørelse, og er blevet forøget ved forskellige indtægter, såsom genoprettelse af Stabex-overførsler og 
bankrenter. 
(2) Ordning, som skal sikre en stabilisering af indtægter fra eksport fra AVS-stater til Fællesskabet (Lomé I, artikel 16, Lomé II, artikel 23, og Lomé III, artikel 
147). 
(3) Ordning, i henhold til hvilken der ydes bistand til de AVS-stater, hvis økonomi i høj grad afhænger af minesektoren, især for at hjælpe dem i tilfælde af et 
fald i eksporten af mineprodukter til Fællesskabet (Lomé II, artikel 49, og Lomé III, artikel 176). 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 231 
§ 21. Den 5. og 6. EUF: Tildeling, finansiering, fordeling af bistanden, samlet udnyttelse 
Tildeling og finansiering Bistandens fordeling (mio ECU) Udnyttelse pr. 31.12.1988 
(mio ECU og %) 
Den 5. EUF:^ 
Tildeling: 
4 823,0 mio ECU 
Finansieret 
af: 
DK: 2,47 % 
GR: 1,34 % 
IRL: 0,59% 
L: 0,20 % Planlægning 
af bistanden: 
Gavebistand der kan 
> planlægges: 
3151,4 _ 
O) 
m 
iti 
CVJ 
<D 
E / 
E < 
<o-~. 
OJOJ, 
o fe.« s£a >,«. <(«» © o> 
> c w a5 \ 
eS 
OLT: 53,6 ^ AVS-. 
stater; • 
3087,8 
Heraf 
regional-
projekter: 
Ikke tildelt: 29,2 Udnyttelse: 
II 
H 
II i« ti 
H 
11 1 
1 
1 Endnu ikke 
udnyttet 
Finansierings-
^> afgørelser: 
3 020,6 (95,8%) 
Endnu ikke 
udnyttet 
Finansierings-
y afgørelser: 
1 579,9 (94,5 %) 
Den 6. EUF: 
Tildeling: 
7 855,4 mio ECU 
Finansieret af: 
IRL: H 
0,55 % 
L: _j 
0,19 % 
P: 
0,88 % Bistandens art: 
Bistand 
\ der kan 
planlægges: 
5 093,5 Planlægning af 
bistanden: 
rS< 
><N 
C8 0) 
OLT: 73,5 •^ AVS-stater: 
5 020,0 
Heraf regional­
projekter og 
reserve: 
884,8 
Andre indtægter: 355,4 mio ECU Udnyttelse: 
Endnu ikke 
udnyttet 
»nm \ 
CD«, 
Betalinger: 
267,1 (5,2 %) 
232 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 22. Den 5. EUF: Bistand efter art og pr. modtagerland 
(Den finansielle gennemførelse pr. 31.12.1988) 
(mio ECU) 
Modtagerland 
(D 
Bistand til AVS-stater 
I. Pr. land: 
Antigua and Barbuda 
Bahamas 
Barbados 
Botswana 
Burkina Faso 
Burundi 
Cameroun 
Cape Verde 
Centrafrique 
Comores 
Congo 
Cdte-d'lvoire 
Djibouti 
Dominica 
Ethiopia 
Fiji 
Gabon 
Gambia 
Ghana 
Grenada 
Guinée 
Guinée-Bissau 
Guinée équatoriale 
Guyana 
Jamaica 
Kiribati 
Lesotho 
Liberia 
Madagascar 
Malawi 
Mali 
Maurice 
Mauritanie 
Nigeria 
Papua New Guinea 
Rwanda 
Saint Christopher and Nevis 
Saint Lucia 
Saint Vincent and the Grenadines 
Såo Tome & Principe 
Senegal 
Seychelles 
Sierra Leone 
Solomon Islands 
Somalia 
Sudan 
Suriname 
Swaziland 
Tanzania 
Togo 
Trinidad and Tobago 
Tuvalu 
Uganda 
Vanuatu 
Western Samoa 
Zambia 
Zimbabwe 
AVS-stater i alt 
II. Regionalprojekter 
Adm. omkostninger 
AVS i alt (I + II) 
III. OLT 
Den 5. EUF i alt A. Ikke-planlagt bistand 
Finansieringsafgørelser odtgø-
i stand) Renteg 
relse 
(Gaveb 
.(2) 
1,9 
; o,3 
:•; 6«3 
20,9 
5,3 
9,8 
6,8 
: 7,2 
, 1.1 
0,7 
8,6 
0,5 
1,2 
0,4 
3,6 
5,1 
1,4 
5,6 
2,1 
1,5 
:';• 5,2 
8,5 
6,7 
110,7 
1-3 
~ 
112,0 
4,5 
116,5 i 
OB 
•- CO 
(3) 
0,1 
0,6 
4,5 
'7,0 
5.9 
1,8 
5,1 
0,2 
0,5 
2,2 
1,0 
12,9 
6,3 
2,5 
13,6 
2,2 
2,3 
3,8 
2,0 
4,0 
5,0 
1,4 
0,2 
6,0 
2,8 
21,8 
15,0 
3,4 
0,1 
7,0 
13,8 
0,6 
1,0 
3,0 
0,0 
4,8 
4,0 
0,2 
9,6 
10,0 
4,2 
0,0 
9,7 
2,0 
2,3 
0,1 
10,0 
2,7 
3,3 
18,6 
1,5 
5,2 
247,8 
25,9 
~ 
273,7 
5,7 
279,4 
»rdtnæi 
i, kata-
istand Ekstrac 
bistand 
strofeb 
(4) 
0,1 
3,8 
3,1 
0,5 
0,2 
1,6 
2,2 
0,8 
0,4 
0,8 
0,3 
0,5 
51,2 
4,7 
0,5 
0,0 
3,8 
0,6 
0,1 
:. 2,3 
0,1 
5,0 
0,4 
14,6 
0,2 
6,8 
16,5 
2,0 
0,2 
0,2 
0,4 
2,1 
0,3 
0,2 
18,2 
38,8 
3,5 
0,1 
0,5 
15,7 
0,6 
1,4 
5,2 
0,2 
0,1 
4,8 
1,3 
5,0 
221,9 
41,6 
imm 
w 
264,4 -O 
« 
55 
(5) i 
CO 
(6) + g 
5s+ 
(7) 
—• •— 0,1 
'...'__ •—: 2,o 
— _ o,9 
4,6 — 12,9 
— — 9,4 
1,0 — 8,5 
13,8 — 19,9 
29,6 — 52,1 
0,5 — ' . 4,5 
5,2 — 11,1 , 
6,6 — 7,2 
™ __ 53 
93,4 — 104,0 
_ __. 2,5 
3,5 •• —• 5,0 
11,3 — 75,4 
3,0 —- 20,8 
— — 10,2 
18,2 — 18,2 
86,5 — 102,9 
4,0 — 6,2 
— — 4,0 
3,6 — .7,4 
— — 2,0 
— 34,5 38,5 
4,3 — 10,1 
44,9 — 57,2 
1.-6. • — 1,8 
1,3 — 7,4 
— 49,3 52,6 
10,0 — 36,8 
4,9 — 21,5 
10,7 — 28,7 
_ ™ 0,7 
— — 13,8 
— — 20,1 
_ _ 5,1 
50,7 — 65,9 
9,3 2,8 14,7 
1,6 — 2,8 
— ~~ 3,2 
7,6 — 8,0 
90,6 — 103,1 
:— . — 4,3 
14,3 — 14,5 
4,2 — 4,4 
3,6 — 31,4 
40,7 — 89,5 
••«- . — 7,7 
8,2 • — 10,4 
20,9 .— 31,1 
6,6 — 24,3 
28,8 — 30,9 
4,0 — 7,7 
. -*- — 5,2 
0,1 — 0,2 
.«-. • — 15,2 
— — 2,9 
6,5 — 9,9 
— 81,0 104,4 
— 83,0 94,3 
. — :—. 16,9 
659,2 250,6 1 490,2 
. T* — 68,8 
659,2 250,6 1559,0 
9,8 — 20,9 
669,0 250,6 1 579,9 i_ 
O) 
n 
S 
o 
< 
(8) 
0,1 
1,1 
0,9 
6,2 
7,0 
8,6 
19,9 
48,2 
4,4 
10,9 
7,2 
5,7 
97,7 
2,6 
5,0 
69,3 
19,2 
9,1 
18,2 
97,5 
6,1 
4,3 
6,8 
1,6 
6,9 
9,9 
55,2 
1,8 
4,4 
1,6 
34,9 
18,4 
26,5 
0,6 
11,7 
17,9 
3,8 
64,6 
11,8 
2,8 
2,9 
8,1 
100,7 
3,5 
14,5 
4,3 
30,9 
85,4 
3,5 
10,5 
31,0 
18,8 
30,8 
7,7 
4,6 
0,3 
15,2 
0,9 
10,0 
68,2 
90,6 
14,4 
1 287,2 
72,0 
7,0 
1 366,2 
18,9 
1 385,1 B. 
55 
"53 
(9) 
2,7 
2,1 
3,7 
5,5 
55,0 
23,0 
84,5 
77,0 
69,0 
16,0 
49,0 
14,5 
31,5 
54,0 
5,4 
3,5 
141,0 
13,0 
16,0 
14,0 
60,0 
3,5 
80,0 
25,0 
8,5 
14,6 
26,4 
88,0 
. 4,0 
29,0 
31,0 
78,0 
80,0 
96,0 
20,5 
43,0 
80,5 
50,0 
23,0 
79,0 
2,2 
3,7 
3,7 
4,0 
69,0 
3,6 
48,5 
12,0 
79,3 
103,0 
18,0 
18,5 
120,7 
62,0 
43,0 
4,1 
10,5 
1,0 
87,0 
4,5 
6,2 
104,0 
58,0 
49,0 
2 515,9 
581,9 
3 097,8 
53,6 
3 151,4 Bistand der kan planlægges 
(indikative AVS-progr. og 
anden bistand) 
Finansieringsafgørelser 
"O 
S 
CD 
CO 
CD 
(10) 
1,7 
2,0 
3,7 
0,6 
48,7 
17,2 
74,9 
60,5 
45,1 
15,9 
44,5 
13,0 
19,5 
31,3 
5,5 
3,3 
109,9 
11,0 
8,5 
12,1 
53,1 
3,3 
67,9 
20,9 
8,3 
14,6 
16,9 
54,2 
4,0 
20,2 
23,7 
65,5 
61,7 
71,6 
12,8 
29,6 
71,2 
47,5 
12,4 
62,3 
2,2 
3,7 
3,7 
4,0 
43,7 
3,6 
40,0 
11,8 
68,4 
87,3 
8,6 
13,5 
108,9 
59,7 
33,9 
3,0 
8,5 
1,1 
85,1 
4,4 
6,3 
72,0 
37,9 
29,7 
1991,6 
489,4 
7,9 
2 488,9 
28,4 
2 517,3 (1) 
i 
•CO 
(H) 
1,0 
6,4 
5,8 
7i0 
16,3 
23,8 
4,0 
12,0 
22,3 
31,0 
6,1 
7,0 
12,0 
9,0 
26,3 
8,8 
4,7 
9,8 
11,8 
17,8 
7,7 
8,7 
8,0 
8,2 
15,4 
20,1 
8,4 
2,7 
4,7 
11,6 
8,6 
MJ 
19,8 
19,0 
411,5 
79,3 
4§0i8 
12,5 
503,3 + 
(12) 
2,7 
2,0; 
3,7 
0,6 
S5,f 
2»::. 
:81#; 
76 M' 
68 j 
15,S 
48,5 
13,0 
31,5 
53,8-
5,5 
3,3 
140,9 
11,0 
14,6 
12,1 
60;1 
3,3-
79,9 
20,9 
8,3 
14,6 
25,9 
80,5 
4,0 
29,0 
28,4 
75,3 
73,5 
89,4 
20,5 
38,3 
79,2 
47,5 
20,6 
77,7 
2,2 
3,7 
3,7 
4,0 
63,8 
3,6 
48,4 
11,8 
68,4 
87,3 
11,3 
18,2 
120,5 
59,7 
42,5 
3,t. 
8iS:: 
Li-: 
85,.t; 
Am 
6,$r 
97,7 
57,7:-
48,7:;; 
2 483,1 
568,7 
• TM>t 
2 979,7 
40,9: 
3 020,6 O) 
T5 
0 
< 
(13) 
$$ :. 1.2; 
'••.m-
::: 3£8 
: •.••'[•*$&: 
; ; .87,3; 
:r'•&&-• 
'•-'• W:j. 
13,3 
39*9 
•'. : 8,7-
••;"••; mm 
-•Si; 
^ : -4,2 
:'W.: • .124,6:.:. 
^10,2.: 
.:12i8-: 
.. ,.8;9 
:;: må :; liS:.; 
: mi.-17,8. 
:-'i,8':: 
12,5 
12J 
53,5 
2,4 
20,2 
17,0 
54,4 
42,9 
59,7 
16,1 
31,1 
64,1 
14,4 
14,0 
68,7 
1,8 
3,6 
3,2 
3,6 
45,0 
8,4 
24,4 
5,7 
39,2 
. -'im.. .2,5 
- 11,2 
mj 
•••: 51,#. 
:...33viv:: 
'":..:--.:2,7-
••:".; • :.3,3. 
-;.•&»•, 
: SftS •: 
:m:: K:-m. 
:-:-.::i7,5. 
;;:-; :É8;f 
;;;.. 2é,i ; 
"::$:W^ 
";. W(& 
:2::0lii5; 
;. 21,4.: 
2 036,9 lait 
v 
"5 erings; 
12) Finansi 
reiser 
(7) + ( 
(14) 
2,8 
2,0 
5,7 
1,5 
68,0 
32,4 
90,4 
96,7 
121,0 
20,4 
59,6 
20,2 
37,3 
157,6 
8,0 
8,3 
216,3 
31,8 
24,8 
30,3 
163,0 
9,5 
83,9 
28,3 
10,3 
53,1 
36,0 
137,7 
5,8 
36,4 
81,0 
112,1 
95,0 
118,1 
21,2 
52,1 
99,3 
52,6 
86,5 
92,4 
2,2 
6,5 
6,9 
12,0 
166,9 
7,9 
62,9 
16,2 
99,8 
176,8 
19,0 
28,6 
151,6 
84,0 
73,4 
10,7 
13,7 
1,3 
100,3 
7,3 
16,2 
202,1 
152,0 
65,6 
3 893,3 
637,5 
7,9 
4 538,7 
61,8 
4 600,5 ' 
<5 
O) 
0 + 
Is 
(15) 
1,0 
1,2 
3,3 
1,1 
38,8 
22,2 
75,9 
58,2 
85,9 
17,7 
50,8 
15,9 
35,6 
130,8 
6,8 
7,9 
193,9 
29,4 
21,9 
27,1 
130,7 
9,1 
57,3 
24,6 
8,5 
19,4 
22,6 
108,7 
4,2 
24,6 
18,6 
89,3 
61,3 
86,2 
16,7 
42,8 
82,0 
18,2 
78,6 
80,5 
1,8 
6,4 
6,1 
11,7 
145,7 
6,9 
38,9 
10,0 
70,1 
162,2 
6,0 
21,7 
122,7 
70,3 
64,7 
10,4 
7,9 
1,2 
72,7 
7,1 
16,1 
135,7 
119,5 
40,4 
2 965,5 
409,2 
7,0 
3 381,7 
40,3 
3 422,0 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 233 
§ 23. Den 5. EUF: Bistand pr. økonomisk sektor og pr. modtagerland 
(pr. 31.12.1988) 
(mio ECU) 
Modtagerland 
(1) 
Bistand til AVS-stater 
I. Pr. land: 
Antigua and Barbuda 
Bahamas 
Barbados 
Belize 
Botswana 
Burkina Faso 
Burundi 
Cameroun 
Cape Verde 
Centrafrique 
Comores 
Congo 
C6te-d'lvoire 
Djibouti 
Dominica 
Ethiopia 
Fiji 
Gabon 
Gambia 
Ghana 
Grenada 
Guinée 
Guinée-Bissau 
Guinée équatoriale 
Guyana 
Jamaica 
Kiribati 
Lesotho 
Liberia 
Madagascar 
Malawi 
Mali 
Maurice 
Mauritanie 
Nigeria 
Papua New Guinea 
Rwanda 
Saint Christopher and Nevis 
Saint Lucia 
Saint Vincent and the Grenadines 
Såo Tome & Principe 
Senegal 
Seychelles 
Sierra Leone 
Solomon Islands 
Somalia 
Sudan 
Suriname 
Swaziland 
Tanzania 
Togo 
Tonga 
Trinidad and Tobago 
Tuvalu 
Uganda 
Vanuatu 
Western Samoa 
Zambia 
Zimbabwe 
AVS-stater i alt 
II. Regionalprojekter 
Adm. omkostninger 
AVS i alt (I + II) 
III. OLT 
Den 5. EUF i alt Finansieringsafgørelser 
0) 
<5 
5 
(2) 
0,5 
0,0 
1,6 
0,4 
0,9 
0,3 
0,9 
0,9 
0,2 
0,3 
0,1 
0,8 
0,0 
1,0 
0,2 
0,3 
0,1 
0,1 
1,6 
0,2 
0,2 
2,6 
0,4 
0,4 
0,0 
1,7 
3,5 
0,0 
0,0 
0,1 
0,0 
1,1 
0,1 
1.1 
0,0 
1,5 
0,5 
2,3 
0,1 
0,0 
2,3 
0,0 
1,1 
1,7 
1,2 
0,1 
1,9 
0,0 
0,1 
34,4 
33,4 
67,8 
0,5 
68,3 
idustrialise-
ng, energi 
g minedrift 
i-c o 
(3) 
1,0 
0,9 
8,6 
10,7 
17,3 
18,0 
14,4 
3,8 
5,4 
0,5 
5,2 
6,3 
2,3 
1,0 
55,6 
11,3 
13,0 
0,6 
18,3 
2,3 
31,5 
4,9 
42,9 
9,7 
7,5 
13,7 
53,2 
34,7 
18,2 
20,7 
5,7 
8,5 
4,3 
6,7 
16,2 
7,9 
0,6 
1,0 
2,9 
0,0 
9,8 
4,0 
2,7 
0,1 
10,1 
12,2 
4,3 
2,1 
16,6 
2,0 
0,5 
2,0 
3,5 
0,5 
19,0 
2.7 
9,5 
109,1 
116,9 
10,0 
824,9 
102,9 
927,8 
17,5 
945,3 w c 
|l 
« 2 
_l Q. 
(4) 
1,9 
1,1 
2,8 
9,8 
10,1 
25,4 
37,7 
30,0 
1,9 
21,3 
6,1 
0,1 
49,8 
2,4 
0,9 
30,3 
4,8 
9,5 
2,1 
35,0 
0,3 
24,9 
10,6 
2,6 
5,9 
11,5 
33,8 
3,2 
1,2 
10,3 
30,5 
25,9 
38,4 
5,5 
26,8 
28,2 
20,3 
1,6 
29,4 
2,2 
0,4 
2,7 
36,6 
0,7 
18,7 
2,6 
21,3 
65,6 
8,6 
5,0 
51,5 
27,8 
14,4 
4,9 
0,2 
34,0 
4,0 
0,1 
17,8 
21,4 
30,6 
965,0 
158,0 
1 123,0 
5,4 
1 128,4 oj 
r| 
° S 
p 
ii h-.* 
(5) 
0,8 
1,0 
19,1 
1,3 
18,7 
10,1 
44,5 
6,3 
20,4 
1,2 
27,7 
2,3 
5,8 
5,4 
0,0 
3,4 
24,9 
1,9 
0,1 
6,4 
1,3 
1,0 
32,0 
0,6 
14,3 
9,8 
20,9 
31,3 
9,5 
5,5 
7,0 
25,5 
17,8 
23,2 
1,2 
0,1 
1,0 
6,0 
15,2 
1,1 
28,1 
18,7 
6,1 
36,4 
11,9 
19,6 
3,3 
0,1 
26,1 
0,3 
0,3 
47,8 
0,1 
2,7 
627,1 
196,2 
823,3 
9,3 
832,6 V 
O)« 
c o) 
c = 
.2 § 
S "f 
•o •* 
3 O 
(6) 
0,2 
0,3 
0,1 
2,9 
3,4 
5,1 
7,7 
0,4 
0,9 
3,4 
0,7 
1,3 
0,2 
0,4 
0,2 
5,3 
2,2 
0,6 
2,6 
2,3 
0,9 
5,8 
0,6 
1,2 
1,3 
5,3 
9,1 
0,4 
4,7 
2.1 
4,2 
5,1 
7,1 
1,1 
0,0 
1,9 
19,5 
3,3 
9,2 
0,8 
0,3 
0,3 
0,0 
7,7 
0,4 
7,1 
1,8 
5,6 
3,0 
9,0 
1,3 
8,4 
4,1 
5,3 
4,5 
0,1 
0,1 
14,1 
3,7 
10,3 
210,9 
60,2 
271,1 
4,4 
275,5 <D 
CO 
(7) 
0,2 
0,5 
11,4 
1,3 
2,6 
1,5 
9,6 
1,9 
4,9 
2,5 
5,6 
3,8 
2,5 
3,2 
2,8 
4,5 
6,1 
2,8 
5,8 
2,4 
0,0 
2,4 
4,0 
10,8 
3,5 
2,0 
— 
98,6 
8,2 
106,8 
— 
106,8 riiB 
II 
II 
>x> 
(8) 
4,6 
2,1 
20,2 
9,1 
3,0 
3,9 
0,2 
4,1 
2,5 
12,0 
1,8 
55,4 
3,7 
11,2 
1,4 
0,1 
2,0 
9,0 
2,7 
4,5 
0,9 
10,8 
0,2 
9,8 
0,0 
10,2 
0,8 
0,5 
9,5 
2,8 
5,9 
7,9 
1,6 
20,0 
1,9 
3,3 
0,4 
6,7 
8,3 
5,8 
6,4 
267,2 
0,5 
267,7 
10,7 
278,4 
andelsfrem-
lende foran-
taltninger, 
irisme 
Itmi 
(9) 
0,0 
0,6 
4,1 
1,2 
0,1 
1,0 
0,0 
0,4 
0,2 
2,7 
0,0 
0,0 
0,5 
0,2 
0,1 
0,1 
0,1 
2,1 
0,0 
1,1 
0,8 
0,4 
2,9 
0,4 
0,1 
0,0 
8,5 
0,8 
0,2 
0,0 
0,1 
3,5 
0,1 
0,6 
0,5 
0,1 
0,0 
0,3 
0,6 
0,4 
0,0 
0,3 
0,8 
0,5 
36,4 
44,1 
80,5 
3,2 
83,7 i 
£: cd 
UJ J5 
(10) 
0,1 
1,5 
3,2 
0,5 
0,2 
1,6 
2,2 
0,5 
0,4 
0,8 
0,3 
0,5 
51,3 
4,7 
0,5 
0,1 
3,8 
0,7 
0,1 
2,3 
0,1 
2,1 
0,4 
14,6 
0,1 
6,8 
16,5 
2,0 
0,2 
0,2 
0,4 
2,1 
0,3 
0,2 
18,2 
38,8 
0,1 
0,5 
13,5 
0,6 
1,4 
5,3 
0,2 
0,1 
2,8 
1,3 
5,0 
209,1 
41,9 
251,0 
1,0 
252,0 CD 
o£ 
55.53 
(11) 
4,4 
1,0 
13,8 
25,8 
0,5 
4,9 
6,6 
85,7 
3,4 
11,1 
2,9 
17,5 
78,3 
3,9 
3,7 
4,3 
40,3 
1,6 
1,2 
9,2 
4,8 
10,6 
46,8 
9,2 
1,6 
7,4 
84,8 
14,1 
4,2 
3,4 
38,3 
8,2 
20,7 
6,6 
28,8 
4,0 
0,1 
6,0 
_ 
619,7 
619,7 
9,8 
629,5 + 
(12) 
2,8 
2,0 
5,7 
1,5 
68,0 
32,4 
90,4 
96,7 
121,0 
20,4 
59,6 
20,2 
37,3 
157,6 
8,0 
8,3 
216,3 
31,8 
24,8 
30,3 
163,0 
9,5 
83,9 
28,3 
10,3 
53,1 
36,0 
137,7 
5.8 
36,4 
81,0 
112,1 
95,0 
118,1 
21,2 
52,1 
99,3 
52,6 
86,5 
92,4 
2,2 
6,5 
6,9 
12,0 
166,9 
7,9 
62,9 
16,2 
99,8 
176,8 
19,0 
28,6 
151,6 
84,0 
73,4 
10,7 
13,7 
1,3 
100,3 
7,3 
16,2 
202,1 
152,0 
65,6 
3 893,3 
645,4 
4 538,7 
61,8 
4 600,5 03 « 
D3 ._ 
(13) 
1,0 
1,2 
3,3 
1,1 
38,8 
22,2 
75,9 
58,2 
85,9 
17,7 
50,8 
15,9 
35,6 
130,8 
6,8 
7,9 
193,9 
29,4 
21,9 
27,1 
130,7 
9,1 
57,3 
24,6 
8,5 
19,4 
22,6 
108,7 
4,2 
24,6 
18,6 
89,3 
61,3 
86,2 
16.7 
42,8 
82,0 
18,2 
78,6 
80,5 
1.8 
6,4 
6,1 
11,7 
145,7 
6,9 
38,9 
10,0 
70,1 
162,2 
6,0 
21,7 
122,7 
70,3 
64,7 
10,4 
7,9 
1,2 
72,7 
7,1 
16,1 
135,7 
119,5 
40,4 
2 965,5 
416,2 
3 381,7 
40,3 
3 422,0 
(1) Forskellene i forhold til § 22, kolonne 4, skyldes en anden klassificering af projekterne for nogle lande. 
(2) Forskellene i forhold til § 22, kolonne 5, skyldes en anden klassificering af Stabex-projekterne for nogle lande. 
234 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 24. Den 6. EUF: Bistand efter art og pr. modtagerland 
(Den finansielle gennemførelse pr. 31.12.1988) 
(mio ECU) 
Modtagerland 
(D 
Bistand til AVS-stater 
I. Pr. land: 
Angola 
Antigua and Barbuda 
Bahamas 
Barbados 
Belize 
Benin 
Botswana 
Burkina Faso 
Burundi 
Cameroun 
Cape Verde 
Centrafrique 
Comores 
Congo 
Cote-d'ivoire 
Djibouti 
Dominica 
Ethiopia 
Fiji 
Gabon 
Gambia 
Ghana 
Grenada 
Guinée 
Guinée-Bissau 
Guinée équatoriale 
Guyana 
Jamaica 
Kenya 
Kiribati 
Lesotho 
Liberia 
Madagascar 
Malawi 
Mali 
Maurice 
Mauritanie 
Mozambique 
Nigeria 
Papua New Guinea 
Rwanda 
Saint Christopher and Nevis 
Saint Lucia 
Saint Vincent and the Grenadines 
Såo Tome & Principe 
Senegal 
Seychelles 
Sierra Leone * 
Solomon Islands 
Somalia 
Sudan 
Suriname 
Swaziland 
Tanzania 
Tchad 
Togo 
Trinidad and Tobago 
Tuvalu 
Uganda 
Vanuatu 
Western Samoa 
Zaire 
Zambia 
Zimbabwe 
AVS-stater i alt 
II. Regionalprojekter 
AVS i ait (I + II) 
III. OLT 
Den 6. EUF i alt A. Ikke-planlagt bistand 
Finansieringsafgørelser 
& "2 2> § 
o 1 
!•! 
D?ES 
(2) 
3,3 
0,3 
1,7 
6,8 
0,5 
3,2 
2,3 
3,9 
1,1 
3,9 
12J 
5,2 
0,5 
7,8 
5,7 
58,9 
2,7 
61,6 
2,1 
63,7 .5? 
o «j 
ir ^ 
(3) 
4,0 
1,0 
1,0 
6,5 
5,0 
4,5 
5,5 
2,0 
26,0 
2,0 
3,8 
31,0 
1,0 
5,7 
20,0 
1,8 
16,5 
4,0 
7,5 
3,5 
29,8 
12,0 
20,5 
6,5 
15,0 
9,0 
14,3 
3,5 
1,5 
2,0 
1,8 
2,1 
25,5 
7,0 
13,0 
12,0 
6,0 
23,5 
2,2 
1,5 
2,0 
4,2 
10,5 
— 
377,7 
40,7 
418,4 
5,9 
424,3 83 mx> irdin 
, kat 
istan Eks 
bist 
stro 
(4) 
3,2 
0,7 
11,5 
0,9 
0,4 
12,4 
0,2 
0,5 
0,2 
0,5 
26,8 
0,3 
3,2 
11,5 
12,6 
6,1 
0,3 
1,2 
0,2 
15,2 
16,2 
15,8 
0,1 
7,3 
40,1 
15,1 
1,1 
0,9 
0,1 
1,1 
12,4 
0,1 
0,5 
1,1 
35,1 
0,3 
0,7 
24,5 
3,2 
7,0 
21,8 
0,6 
0,7 
1,3 
— 
315,0 
7,8 
322,8 
0,1 
322,9 CD 
55 
(5) 1 
03 
(6) S 
+JO 
*- + S 
™s+ 
(7) 
— — 7,2 
— — 3,3 
— — 1,0 
_ ~_ 2,0 
10,4 — 28,4 
— — 7,6 
7,3 — 12,2 
24,5 — 42,4 
60,4 — 60,6 
19,0 — 19,5 
7,1 — 9,1 
— — 26,0 
179,0 — 186,0 
— _ 2,5 
— — 3,8 
91,6 — 149,4 
0,3 — 2,1 
10,9 — 19,8 
— — 34,7 
1,0 — 2,8 
— 35,0 64,1 
2,9 — 9,0 
4,5 — 8,5 
— _ 0,3 
— — 3,5 
40,7 — 52,1 
2,5 — 2,5 
3,1 — 6,8 
4,5 —• 49,5 
11,9 — 40,1 
15,6 — 53,0 
3,0 — 13,5 
— 18,0 40,3 
20,1 — 69,2 
6,6 12,5 48,5 
— _ 13,8 
84,5 — 93,2 
25,4 — 26,3 
— _ 1,5 
— — 2,5 
— — 1,9 
1,6 — 4,8 
106,0 — 143,9 
— — 7,1 
27,7 — 28,2 
— —- 14,1 
63,9 — 111,0 
— _ o,3 
— — 6,7 
8,9 — 56,9 
33,4 —- 38,8 
13,5 — 20,5 
2,8 — 4,3 
0,1 , — 0,1 
— — 23,8 
16,4 — 17,0 
7,9 — 12,1 
— — 8,5 
— — 11,8 
_ —. 5,7 
919,0 65,5 1 736,1 
— — 51,2 
919,0 65,5 1 787,3 
1,8 0,8 10,7 
920,8 66,3 1 798,0 <D 
« 
& 2 
< 
(8) 
2,2 
0,1 
0,0 
11,2 
0,4 
8,1 
13,8 
18,1 
19,5 
7,9 
191,6 
0,3 
116,6 
0,6 
13,1 
2,8 
1,9 
0,1 
3,0 
4,5 
0,2 
1,2 
40,7 
2,5 
8,7 
7,7 
15,4 
16,3 
5,8 
5,0 
29,2 
7,6 
1,1 
85,2 
25,4 
0,9 
0,1 
0,3 
128,2 
0,4 
28,1 
1,3 
74,0 
0,1 
1,3 
8,9 
35,8 
13,5 
4,1 
0,1 
9,2 
16,9 
7,9 
0,5 
3,1 
0,8 
1003,3 
4,7 
1008,0 
1,9 
1 009,9 B. 
<5 
O) 
"5 
H 
O) 
102,0 
4,5 
4,0 
5,0 
8,0 
82,5 
30,5 
107,5 
108,0 
101,0 
24,5 
69,5 
21,5 
48,0 
82,0 
16,0 
6,0 
210,0 
20,0. 
26,0 
21,0 
97,5 
5,5 
114,0 
37,5 
12.0 
22,1 
40,2 
135,0 
6,5 
41,5 
45,0 
125,0 
114,5 
137,0 
31,0 
61,5 
160,0 
122,0 
213,5 
34,5 
107,0 
3,5 
6,0 
7,0 
6,0 
108,5 
8,2 
69,5 
17,0 
117,0 
156,0 
24,0 
25,5 
176,5 
89,0 
61,5 
6,5 
15,0 
2,0 
127,0 
6,7 
9,0 
166,5 
92,0 
77,0 
4 135,2 
884,8 
5 020,0 
73,5 
5 093,5 Bistand der kan planlægges 
(indikative AVS-progr. og 
anden bistand) 
Finansieringsafgørelser 
^ 
S 
<D 
CO 
O 
(10) 
58,2 
0,2 
1,6 
0,5 
3,1 
65,7 
17,7 
49,2 
45,2 
44,3 
20,5 
56,4 
8,0 
26,3 
2,8 
12,2 
4,9 
134,9 
5,1 
14,9 
15,3 
35,5 
4,5 
84,1 
26,9 
0,1 
17,4 
29,2 
103,9 
0,5 
26,5 
22,7 
50,3 
67,6 
52,3 
14,9 
51,3 
93,1 
96,1 
50,6 
8,8 
53,0 
0,0 
5,2 
5,0 
4,8 
86,9 
1,8 
23,7 
10,2 
23,1 
78,2 
1,1 
20,5 
113,9 
51,5 
24,6 
0,2 
0,7 
0,8 
71,9 
3,8 
0,6 
98,4 
37,5 
23,9 
2 164,6 
312,4 
2 477,0 
6,8 
2 483,8 <C 
o> 
1 
a45 
45* 
(11) 
1.0 
3,0 
6,6 
30,0 
10,0 
20,9 
14,1 
4,3 
10,0 
10,0 
10,0 
5,0 
12,5 
10,0 
2,5 
9,0 
5,0 
113,9 
14,0 
10,0 
2,5 
5,0 
0,8 
23,5 
15,0 
20,0 
368,6 
11,7 
380,3 
380,3 £ 
+ 
«o 
(12) 
58,2 
0,2 
2,6 
0,5 
6,1 
65,7 
17,7 
49,2 
51,8 
74,3 
20,5 
56,4 
8,0 
36,3 
23,7 
12.2 
4,9 
149,0 
: .8,1 
19,2 
15,3 
- 35,5. 
. 4,5 
84,1 
26,9 
0,1 
17,4 
39,2 
113,9 
0,5 
36,5 
27,7 
82,8 
77,6 
54,8 : 
23,9 
51,3 
93,1 
101,1 
164,5 
• •$£$••: 
53,0 
0,0 
5,2 
• :W:. 
4,8 
98,9 
1,8 
26,2 
10,2 
: 23,1 , 
••••'. 78,2 
1,1 
; 25,5 
Méø 
51,5. 
25,4 
m 0,7 
w 71,9 
3,8 
0,6 
121,S 
52,5.. 
•; 43,9:-
2 533,2 
"324,1 : 
2':857,3;: 
• tø . 
2 864,1 <B 
o> 
«j 
-O 
2 
2 
< 
(13) 
4,6 
0,1 
0,1 
0,4 
3,4 
1,4 
6,2 ; 
0,7; 
3,7 
0,1 
.3,5: 
0,1 
0,1 
: 0,1: 
0,1 
4,4 
m: 0,6 
5,8 
2,7:: 
4,8: 
: . :2i8.:.! 
*M 1*6 
.. m:; • m 
0,7 
10,7: 
ø,ø: 
,,1>9:.. 0,8 
6,0 
22,0: 
0,6 
. 1*0 
W 
18,8 
" 1,0 
:•'•': 0,0 
:1,7:..: 
.: . 1,9 
M 
0,6 
0,3 
2,1 
5,1 
0,4 
1,8: 
i ,7-: 
. :0,7::: 
:. 23,É, 
•m-
1,4;: 
t3,r 
: .. 6,9:;: 
;::i£;: 
0,ø: 
-w: :•••-' :m 
'-• ::20,5:= 
. : :i,2:; 
éM 
•.'9,0:::; 
,.•• ' :5,S:.: 
.W;| 
^. mm 
;. :S8$;;: 
::^%%m 
:; 0,8.; 
267,1 I alt 
Ih 4- R\ 
O) 
i g 
§ <)> + 
il 1£ 
(14) 
65,4 
0,2 
5,9 
1,5 
8,1 
94,1 
25,3 
61,4 
94,2 
134,9 
20,5 
75,9 
17,1 
62,3 
209,7 
14,7 
8,7 
298,4 
7,2 
19,2 
35,1 
70,2 
7,3 
148,2 
35,9 
8,6 
17,7 
42,7 
166,0 
3,0 
43,3 
27,7 
112,3 
117,7 
107,8 
37,4 
91,6 
162,3 
149,6 
178,3 
116,0 
79,3 
1,5 
7,7 
6,9 
9,6 
240,8 
1,8 
33,3 
38,4 
37,2 
189,2 
1,4 
32,2 
170,8 
90,3 
45,9 
4,5 
0,7 
0,9 
95,7 
20,8 
12,7 
130,4 
64,3 
49,6 
4 269,3 
375,3 
4 644,6 
17,5 
4 662,1 O 
O) 
« 11 
0 + 
Is 
(15) 
6,8 
0,2 
0,1 
0,4 
14,6 
1.8 
8,3 
14,5 
21,8 
0,1 
23,0 
8,0 
0,1 
191,7 
0,4 
4,4 
116,8 
0,6 
5,8 
15,8 
7,6 
4,7 
1,5 
4,6 
4,6 
1,0 
1,9 
51,4 
2,5 
10,6 
0,6 
13,7 
37,4 
16,9 
6,8 
5,0 
48,0 
8,6 
1,1 
86,9 
27,3 
0,9 
0,6 
0,4 
2,4 
133,3 
0,4 
2,2 
29,8 
2,0 
97,2 
0,2 
2,7 
22,0 
42,7 
14,7 
4,1 
0,0 
0,2 
29,7 
17,1 
7,9 
9,5 
8,6 
4,6 
1 211,1 
63,5 
1 274,6 
2,4 
1 277,0 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 235 
§ 25. Den 6. EUF: Bistand pr. økonomisk sektor og pr. modtagerland 
(pr. 31.12.1988) 
(mio ECU) 
Modtagerland 
(D 
Bistand til AVS-stater 
I. Pr. land: 
Angola 
Antigua and Barbuda 
Bahamas 
Barbados 
Belize 
Botswana 
Burkina Faso 
Burundi 
Cameroun 
Cape Verde 
Centrafrique 
Comores 
Congo 
Cdte-d'lvoire 
Djibouti 
Dominica 
Ethiopia 
Fiji 
Gabon 
Gambia 
Ghana 
Grenada 
Guinée 
Guinée-Bissau 
Guinée équatoriale 
Guyana 
Jamaica 
Kiribati 
Lesotho 
Liberia 
Madagascar 
Malawi 
Mali 
Maurice 
Mauritanie 
Mozambique 
Nigeria 
Papua New Guinea 
Rwanda 
Saint Christopher and Nevis 
Saint Lucia 
Saint Vincent and the Grenadines 
Såo Tome & Principe 
Senegal 
Seychelles 
Sierra Leone 
Solomon Islands 
Somalia 
Sudan 
Suriname 
Swaziland 
Tanzania 
Togo 
Trinidad and Tobago 
Tuvalu 
Uganda 
Vanuatu 
Western Samoa 
Zambia 
Zimbabwe 
AVS-stater i alt 
II. Regionalprojekter 
AVS i alt (I + II) 
III. OLT 
Den 6. EUF i alt Finansieringsafgørelser 
0) 
S 
(2) 
1,8 
0,0 
0,1 
12,2 
2,0 
11,0 
0,3 
1,1 
1,3 
5,3 
20,5 
14,1 
6,1 
17,8 
0,3 
15,0 
12,6 
15,0 
7,4 
31,4 
14,0 
0,3 
1,0 
11,5 
0,8 
15,0 
8,5 
2,9 
24,5 
10,6 
0,7 
15,0 
0,2 
4,0 
284,3 
63,4 
347,7 
:: 1*2 
348,9 
Industriali­
sering, energi 
og minedrift 
(3) 
4,0 
4,1 
1,0 
1,0 
6,7 
4,5 
5,6 
2,0 
16,1 
5.1 
2,0 
3,8 
21,0 
1,5 
24,4 
1,9 
51,6 
4,0 
1,5 
10,6 
13,0 
0,5 
29,8 
12,2 
30,6 
22,3 
33,0 
11,8 
26,8 
3,7 
8,7 
1,5 
2,6 
1,8 
2,3 
13,5 
1,3 
7,1 
14,6 
12,0 
0,0 
6,3 
33,5 
1,5 
0,0 
2,0 
4,8 
7,8 
28,7 
3,2 
509,1 
45,0 
554,1 
7,4 
561,5 w c 
P 11 
(4) 
35,2 
0,3 
32,5 
4,4 
48,3 
36,9 
43,3 
55,3 ; 
0,2 
36,0 
23,7 
0,2 
141,7 
5,1 
17,0 
11,1 
2,9 
0,3 
72,1 
; 23,8 
0,1 
0,3 
97,5 
0,1 
8,4 
27,2 
31,0 
39,2 
45,2 
11,4 
35,3 
6,9 
85,3 
134,5 
3,5 
51,0 
5,0 
2,9 
4,0 
97,0 
0,5 
6,1 
9,4 
0,3 
56,2 
1,1 
7,4 
94,6 
20,8 
19,4 
0,8 
24,0 
3,8 
69,7 
26,3 
34,2 
1 650,4 
52,6 
1 703,0 
%1 
1 704,1 g 
O nj 
o c 
£ E to £ 
H5 
(5) 
0,9 
0,2 
5,6 
28,1 
6,0 
6,8 
31,0 
0,6 
7,9 
0,2 
1,7 
4,3 
10,0 
0.0 
1,2 
21,8 
4,2 
0.1 
17,0 
15,2 
15,7 
0,1 
10,3 
0,0 
16,8 
25,8 
0,4 
15,0 
35,0 
15,0 
19,0 
0,2 
0,5 
12,0 
20,0 
5,9 
19,6 
9,3 
20,9 
23,9 
46,9 
0,8 
— 
475,9 
161,9 
637,8 
• ,; 2,2 
640,0 o 
c a> 
11 
E ~° 
"O 3 J= O) 3 O 
(6) 
0,2 
0,1 
0,5 
5,0 
0,9 
0,0 
7,3 
0,0 
0,5 
0,7 
0,6 
0,4 
0,0 
1,0 
0,4 
8,0 
4,2 
6,4 
0,8 
30,0 
0,3 
0,1 
0,3 
0,4 
11,6 
2,4 
8,7 
0,2 
1,1 
7,8 
0,9 
100,8 
19,1 
119,9 
1,9 ; 
121,8 •o 
0) 
T3 
O) 
(7) 
20,1 
0,7 
3,3 
0,0 
1-1 
0,0 
9.4 
5,5 
10,2 
0,2 
0,6 
0,1 
1,8 
0,0 
0,0 
0,7 
2,7 
12,0 
2,9 
0,3 
71,6 
—. 
71,6 
— 
71,6 d>3 
II 
2£ 
(8) 
0,0 
1,8 
6,6 
0,7 
9,0 
20,2 
10,0 
10,3 
0,4 
5,7 
6,7 
5,1 
3,2 
0,1 
0,7 
9,0 
1,6 
1,0 
2,6 
2,3 
0,2 
4,0 
2,5 
103,7 
™" 
103,7 
— 
103,7 
Handelsfrem-
mende foran­
staltninger, 
turisme 
(9) 
0,0 
0,5 
0,3 
0,0 
0,5 
0,0 
0,6 
0,0 
0,0 
0,6 
3,0 
0,3 
0,2 
0,3 
0,1 
0,5 
0,0 
0,0 
0,1 
0,3 
0,0 
0,1 
0,0 
1,4 
0,0 
17,3 
4,5 
30,6 
25,5 
56,1 
1,8 
57,9 
Ekstraordinær 
bistand, kata­
strofebistand (1) 
(10) 
3,2 
0,5 
0,5 
0,4 
0,4 
0,2 
0,5 
0,2 
26,8 
Q,3: 
0,2 
0,0 
0,1 
0,3 
1,2 
0,2 
0,3 
2,6 
0,8 
0,1 
0,3 
50,0 
1,1 
1,1 
0,9 
0,1 
0,1 
0,9 
0,1 
0,5 
0,4 
24,7 
0,3 
1,2 
1,9 
0.6 
0,7 
0,7 
—• . 
124,4 
7,8 
: 132,2 : 
•™. 
132,2 O 
w <5 
S2 55 .S 
(11) 
10,4 
7,3 
24,5 
60,4 
19,0 
7,0 
179,0 
91,8 
0,3 
10,9 
::m 
..2,9 
4,5 
40,7 
2,4 
3,1 
4,5 
11,9 
15,5 
2,9 
20,2 
6,6 
84,5 
25,3 
1,8 
105,9 
27,7 
64,0 
8,9 
33,4 
13,5 
2,8 
0,1 
16;4 
7,9 
—-: 
919,5 
.;{— : 
•;:-:?1'Sj..;' 
i • 1;9-: 
920,4 + 
"S 
(12) 
65,4 
0,2 
5,9 
1,5 
8,1 
94,1 
25,3 
61,4 
94,2 
134,9 
28,5 
75;9 
17,1 
62,3 
209,7 
14>7 
8,7 
298,4 
7,2 
19,2 
3S,1 
70,2 
7,3 
148,2 
35,9 
8,8 
17,7 
42,7 
166,0 
3,0 
43,3 
27,7 
112,3 
117,7 
107,8 
37,4 
91,6 
162,3 
149,6 
178,3 
116,0 
79,3 
1,5 
7,7 
6,9 
: m 240,8 
1,8 
33,3 
38,4 
37,2 
189,2 
1,4 
32,2 
170,8 
90,3 
:• 4É.9••'. 
4,5-
::0,7 
6,9 
9S,7 
20;8 
12,7 
130,4 
64,3 
49,6 
4 269,3 
: ..mø: 
4 644,6 
17,5 
4 662,1 5 
O) 
"s *-
m._ 
(13) 
6,8 
0,2 
0,1 
0,4 
14,6 
1,8 
8,3 
14,5 
21,8 
0,1 
23,0 
8,0 
0,1 
191,7 
0,4 
4,4 
116,8 
0,6 
5,8 
15,8 
7,6 
4,7 
1,5 
4,6 
4,6 
1,0 
1,9 
51,4 
2,5 
10,6 
0,6 
13,7 
37,4 
16,9 
6,8 
5,0 
48,0 
8,6 
1,1 
86,9 
27,3 
0,9 
0,6 
0,4 
2,4 
133,3 
0,4 
2,2 
29,8 
2,0 
97,2 
0,2 
2,7 
22,0 
42,7 
14,7 
4,1 
0,0 
0,2 
29.7 
17,1 
7,9 
9,5 
8,6 
4,6 
1 211,1 
63,5 
1 274,6 
2,4 
1 277,0 
(1) Forskellene i forhold til § 24, kolonne 4, skyldes en anden klassificering af projekterne for nogle lande. 
236 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
§ 26. Den 5. og 6. EUF: Udnyttelse af bistanden, pr. økonomisk sektor (31.12.1988) 
Tildeling og udnyttelse i alt Finansieringsafgørelser og betalinger pr. økonomisk sektor 
Den 5. EUF: 
Tildeling: 
4 823,0 mioECU (100%; 
<^ 
O 
É*«gf 
O 
Finansierings-
afgørelser (mio ECU) I alt: 
4 600,5 Pr. økonomisk sektor: 
68,3 945,3 1 128,4 832,6 NljP 
275,5 106,8 278,4 83,7 252,0 629,5 
Betalinger (mio ECU) 3 422,0 43,1 679,3 728,3 617,5 190,6 66,3 204,5 60,6 202,3 629,5 
Den 6. EUF: 
Tildeling: 
7 855,4 mio ECU (100%) rO 
Finansierings-
afgørelser: 
4 662,1 (59,3%) 
Betalinger: 
1 277,0 (16,3%; O 
Finansierings-
afgørelser (mio ECU) I alt: 
4 662,1 Pr. økonomisk sektor: 
348,9 561,5 1 704,1 640,0 121,8 71,6 103,7 57,9 132,2 920,4 
Betalinger (mio ECU) 1 277,0 47,4 75,4 131,5 71,2 5,0 4,6 25,4 51,3 856,5 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 237 
§ 27. De seks EUF: Udviklingen i de årlige betalinger (1960-1988) 
mio ECU 
1 200 
1 100 
1 000 
900 
800 
700 
600 
500 
400 
300 
200 
100 
ECU 
72 85 
1. EUF 
2. EUF 
3. EUF 
4. EUF 
5. EUF 
6. EUF 53,3 65,3 84,8 
21,9 76,7 
31,6 61,7 
42; 38,6 
67,9 25,6 
89,4 16,1 
129,5 11,4 
120,5 
22,5 10,1 
78,6 
42,8 9,9 
49,4 
98,5 5,5 
25,9 
140 2,4 
23,3 
182,7 2,9 
17,2 0,6 
16,3 
131,0 79,8 
97,5 148 0,8 
7,9 
66,0 
S26,3 0,4 
4,1 
37,4 
423, 0,3 
2,5 
19,8 
£9,3 0,4 
0,9 
20,7 
445.8 305,5| 
195.9 330,1 0,1 
14,3 
285,2 
419,2 0,1 
8,2 
185,2 
509,5 586,31617,9141 6,l 
105,: 3,6 
108,5 
7 
116,7 2,2 
70,2 
2,9 
352,6 38,4 
350,2 
807,7 569,4 
730,4 
887,3 
2 999,0 
3 422,0 
1 277,0 
I alt 19,2 53,3 65,3 83,4 106,7108,3104,6 106,5115,0145,6 154,4131,5157,8172,0208,4 248,6 244,7 401,0 465,3 481,9 663,7 647,2 718,8 703,0 698,0 846,7 837,9 1 196,3 9 885,1 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 239 
Institutionernes svar til Revisionsrettens bemærkninger 
vedrørende regnskabsåret 1988 
FØRSTE DEL 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
KAPITEL 1 
Generelle bemærkninger 
KOMMISSIONENS SVAR 
INDLEDNING 
I beretningen fremsættes en række bemærkninger og 
kritiske tilkendegivelser med hensyn til den måde, hvorpå 
Fællesskabets institutioner har gennemført 1988-bud-
gettet. Kommissionen vil dog gerne understrege, at der i 
1988 blev gennemført en væsentlig reform af Fællesska­
bets finanser. Reformen, der blev vedtaget af Det 
Europæiske Råd den 11.-13. februar, er resultatet af 
Kommissionens mangeårige bestræbelser på at nå frem til 
en ordning, som omfatter færre undtagelsesbeslutninger 
og medfører en bedre budgetforvaltning. Denne omfat­
tende reform ville formodentlig ikke have kunnet 
gennemføres, hvis ikke Kommissionen konstant havde 
insisteret på, at der skulle vedtages specifikke regler med 
henblik på at styrke budgetdisciplinen og de muligheder, 
den giver for kontrol med gennemførelsen af budgettet. 
Reformen vedrørte følgende områder: 
Afgørelsen om egne indtægter medfører, at finansie­
ringen af Fællesskabets politik endelig er sikret i en periode. Samtidig betyder den afslutningen på de 
utraditionelle metoder, der undertiden har måttet 
tages i anvendelse for at dække de nødvendige 
udgifter. Gennem den interinstitutionelle aftale og de 
finansielle overslag har man kunnet fastsætte lofter 
over udgifterne til Fællesskabets politik på de 
forskellige områder for en femårig periode (1988-
1992). Disse lofter kan kun forhøjes ved ganske 
bestemte procedurer, der kræver, at såvel Kommis­
sionen som Parlamentet og Rådet giver deres 
tilslutning dertil. 
Reformen af strukturfondene tog sigte på at gøre dem 
mere effektive og at rationalisere deres gennemførel­
sesbestemmelser. Det var navnlig formålet at sikre, at 
de forskellige fonde forfølger de samme mål, at 
dobbeltposteringer undgås, og at der afsættes de 
nødvendige bevillinger til strukturtilpasning i Fælles­
skabets dårligst stillede regioner. Dette mål vil kunne 
nås, ved at strukturfondene forvaltes som et partner­
skab, dvs. at Kommissionen sammen med medlems­
staterne udarbejder planer for fællesskabsstøtte, og at 
240 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
gennemførelsen af de programmer, hvortil støtten 
ydes, varetages af medlemsstaterne. Sidstnævnte skal 
iværksætte effektive nationale kontrolprocedurer for 
at sikre, at de foranstaltninger, der finansieres af 
Fællesskabet, gennemføres som tilsigtet. 
Desuden er det nødvendigt at foretage en ex-ante og en 
ex-post-evaluering af de forskellige foranstaltninger. De 
elementer, der skal indgå i evalueringen, skal fastsættes i 
beslutningerne om de transaktioner, hvortil der ydes 
støtte. Ved evalueringen må der også tages hensyn til, 
hvorledes gennemførelsen af planerne om fællesskabs­
støtte vil påvirke de pågældende regioner økonomisk. 
Endvidere er der udarbejdet fælles regler og procedurer 
for forpligtelser, betalinger og kontrolforanstaltninger. 
Herved skulle man kunne nå frem til en effektiv og 
samordnet forvaltning af bevillingerne til fondene. 
— Kommissionen har altid fastholdt, at en forøgelse af 
det samlede budget og en fordobling af bevillingerne 
til fondene kun ville være mulig, såfremt der samtidig 
blev udarbejdet nærmere regler for at sikre en effektiv 
budgetdisciplin. Den mener også, at retningslinjerne 
for landbrugspolitikken, alarmsystemet og land-
brugsstabilisatorerne endelig vil kunne gøre det 
muligt at styre udviklingen i landbrugsudgifterne. 
— Budgetdisciplinen vedrører dog ikke kun landbrugs­
sektoren. Flere af finansforordningens bestemmelser 
er nemlig blevet ændret for at øge anvendelsen af 
etårige budgetter. Inden for de opdelte bevillinger vil 
forpligtelses- og betalingsbevillinger, der ikke er 
udnyttet ved udgangen af regnskabsåret, principielt 
bortfalde. De kan kun videreføres, såfremt de 
opfylder de kriterier, der er fastsat i finansforordnin­
gen. Det samme gælder forpligtelsesbevillinger, der er 
blevet disponible, fordi de tilsvarende forpligtelser er 
bortfaldet året efter det regnskabsår, hvor de blev 
opført på budgettet, idet de pågældende projekter 
ikke er blevet gennemført. Disse bevillinger kan også 
kun genopføres på ganske bestemte betingelser. Ved 
udgangen af 1988 bortfaldt 701,7 mio ECU i 
forpligtelsesbevillinger, der ikke kunne genopføres, 
og 819,9 mio ECU i betalingsbevillinger, hvilket viser 
rækkevidden af denne foranstaltning. 
— I den interinstitutionelle aftale har Kommissionen 
desuden givet tilsagn om, at den ved opførelsen af 
bevillingerne på sit foreløbige budgetforslag vil undersøge nøje om de bevillinger, der anmodes om, 
vil kunne udnyttes effektivt i løbet af det pågældende 
år. Endelig må der sikres et rimeligt forhold mellem 
forpligtelses- og betalingsbevillingerne. 
Hvad de egne indtægter angår, kan man ligeledes 
fastslå, at udviklingen har været positiv. Ved 
forordning nr. 1552 og 1553/89 er Kommissionens 
kontrolmuligheder blevet udvidet betydeligt. Den 
kan nu selv gennemføre kontrol med told og 
landbrugsafgifter i medlemsstaterne, medens den 
tidligere kun kunne deltage i den kontrol, der blev 
gennemført af de berørte institutioner i medlemssta­
terne. 
Desuden er medlemsstaterne forpligtede til regelmæssigt 
at give Kommissionen meddelelse om resultaterne af 
deres kontrol og om eventuelle huller i deres kontrolsy­
stemer. Med hensyn til moms fastslås det, at Kommissio­
nen skal underrettes om medlemsstaternes kontrol­
bestemmelser og -resultater, og at den i samarbejde med 
de enkelte medlemsstater skal undersøge, om disse 
bestemmelser og resultater er effektive og, om de 
eventuelt kan forbedres. 
— Kommissionen har vedtaget en række meget væsent­
lige foranstaltninger til bekæmpelse af svig. Der er 
oprettet en central afdeling til samordning af 
tjenestegrenenes arbejde på dette område. Der er 
fastlagt et arbejdsprogram, der bl.a. omfatter følgen­
de foranstaltninger: Forenkling af de gældende 
bestemmelser (især inden for landbrugssektoren), 
harmonisering af kontrolbestemmelserne inden for 
landbrugssektoren, indførelse af sanktioner i forord­
ningerne for de enkelte sektorer, undersøgelse af 
medlemsstaternes kontrolsystemer og fastlæggelse af 
procedurer for at forhindre svig — dette skal ske i 
samarbejde med medlemsstaterne, gennemførelse af 
nye kontrolmetoder, der i højere grad er tilpasset de 
lokale forhold, tilsyn med anvendelsen af de gældende 
regler, bedre informationsudveksling mellem Kom­
missionen og medlemsstaterne, undersøgelse af 
mulighederne for gennem finansielle incitamenter at 
gøre medlemsstaterne interesserede i at skærpe 
bekæmpelsen af svig samt gennemførelse af et juridisk 
system til beskyttelse af Fællesskabets finansielle 
interesser. Hovedformålet med dette program er at nå 
frem til praktiske løsninger og så vidt muligt sikre 
medlemsstaternes medvirken. 
De første foranstaltninger, nemlig en forenkling af 
bestemmelserne, er allerede gennemført. 
— Endelig vil den forestående ændring af finansforord­
ningen forbedre budgetforvaltningen yderligere; 
dette vil bl.a. ske ved øget anvendelse af cost 
effectiveness- og cost benefit-analyser. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 241 
Alt i alt er Kommissionen overbevist om, at den gennem 
denne reform vil få større muligheder for at sikre en 
tilfredsstillende budgetforvaltning. 
FÆLLESSKABERNES FINANSIELLE 
STILLING 
1.1 -1.5. Revisionsretten har analyseret saldoen i 
Kommissionens regnskaber for 1988. Kommissionen 
benægter ikke, at en sådan analyse er nyttig. Kommissio-
nenunderstreger, at regnskabssaldoen for 1988 er opstillet 
efter de gældende bestemmelser, og at bogføringen i 1988 
af udgifterne for de foregående regnskabsår ikke har haft 
nogen indvirkning på 1988-saldoen, hvilket Revisions­
retten også erkender. 
Hvad angår de udgifter for 1988, der ikke er opført på 
budgettet for det pågældende regnskabsår, er der for det 
første tale om udgifter under EUGFL, Garantisektionen, 
der for regnskabsåret 1988 kun er opført med elleve en 
halv måned, hvilket er i overensstemmelse med Det 
Europæiske Råds beslutning om at udsætte fristen for 
betaling af Kommissionens forskud fra to måneder til to 
en halv måned. For landbrugssektoren omfatter regn­
skabsåret 1988, der må betragtes som en overgangsperio­
de, kun elleve en halv måned. For det andet er der tale om 
refusion af udgifter, som medlemsstaterne har afholdt i 
1987 og 1988 for at nedbringe overskudslagrene af smør. 
Denne udskydelse af refusionen er fastsat i forordning nr. 
801/87 om nedbringelse af de offentlige overskudslagre af 
smør. 
Retten fastslår, at indtægtsoverskuddet i 1988 ikke er 
blevet anvendt til afvikling af Fællesskabets gæld gennem 
en ændring af forordning nr. 801/87. Kommissionen skal 
gøre opmærksom på, at den interinstitutionelle aftale og 
de finansielle overslag i mellemtiden har medført en stram 
planlægning af udgifterne for 1988-1992. De finansielle 
overslag på dette område bygger på en omkostnings-
refusion fordelt over fire år fra 1989, således som det er 
fastsat i forordning nr. 801/87. En tidligere refusion ville 
have nødvendiggjort en revision af de finansielle overslag. 
Retten kræver endnu engang, at regnskaberne omfatter 
en fuldstændig og nøjagtig beskrivelse af Fællesskabets 
potentielle forpligtelser og udgifter samt en forfaldsplan. 
Kommissionen har i bind V i forvaltningsregnskabet 
bestræbt sig på at give så udførlige oplysninger som 
muligt. Den søger dog at undgå, at de forskellige 
finansielle oplysninger blandes sammen, og den mener, at 
de eneste potentielle udgifter, der skal nævnes i regnska­berne, er udgifterne i forbindelse med forpligtelser over 
for tredjemand. 
Da de øvrige potentielle udgifter ikke kan figurere i 
regnskaberne men skal anføres i de flerårige overslag for 
de tilsvarende kategorier, har Kommissionen besluttet at 
ændre sin tidligere praksis på dette punkt. Endvidere 
finder den, at en forfaldsplan indgår i planlægningen af 
udgifterne og ikke hører hjemme i regnskaberne for et 
bestemt regnskabsår. De pågældende oplysninger skal 
gives i forbindelse med budgettet. 
Med hensyn til de væsentligste årsager til at en række 
budgetposter er underudnyttede, analyserer Kommissio­
nen i kvartalsrapporterne om budgettets gennemførelse 
udnyttelsen af bevillingerne på de forskellige områder. 
Denne analyse er særdeles indgående og foretages som led 
i »Notenboom-proceduren«, hvorved Kommissionen 
hvert år i oktober forelægger Parlamentet detaljerede 
regnskaber over budgettets gennemførelse. Kommissio­
nen vil dog undersøge dette problem på ny. 
I forbindelse med udarbejdelsen af det foreløbige 
budgetforslag undersøger Kommissionen indgående 
årsagerne til, at bevillinger for det foregående regn­
skabsår er underudnyttede, og den har som led i den 
interinstitutionelle aftale påtaget sig en juridisk bindende 
forpligtelse til at foretage en sådan undersøgelse. 
BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE 
EFFEKTIVITETEN AF 
BUDGETFORVALTNINGEN 
1.6 - 1.15. Revisionsretten gør flere steder i sin beret­
ning opmærksom på problemer, som vedrører Kommis­
sionens forhold til medlemsstaterne med hensyn til 
gennemførelsen af budgettet. I denne forbindelse gælder 
subsidiaritetsprincippet. 
Fællesskabets opgaver bør udføres på det mest hensigts­
mæssige niveau. Lovgivningsmæssige og administrative 
beføjelser, som er nødvendige for at Fællesskabet kan 
fungere tilfredsstillende, er de eneste, der bør udøves på 
fællesskabsplan. Dette subsidiaritetsprincip har fået 
stadig større betydning i de senere år, idet udviklingen i 
Fællesskabets foranstaltninger udelukker, at de gennem­
føres af en central myndighed alene. 
242 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
I denne forbindelse er der i højere grad tale om at sikre en 
effektiv forvaltning af Fællesskabets og medlemsstaternes 
konkurrerende beføjelser end at uddelegere fællesskabs­
beføjelser til medlemsstaterne. 
Gennemførelsen af subsidiaritetsprincippet kan antage 
forskellige former. Inden for den fælles landbrugspolitik 
gennemføres EF-bestemmelserne udelukkende af med­
lemsstaterne. For strukturfondene gælder for fremtiden 
partnerskabsreglen. Inden for forskning er der tale om de 
såkaldte indirekte aktioner, og for de egne indtægter 
udarbejdes lovgivningen på nationalt plan. Medlemssta­
terne har således til hovedopgave selv at kontrollere 
gennemførelsen af deres retsakter og administrative 
dokumenter og at sikre, at der i denne forbindelse 
etableres effektive kontrolsystemer. 
De administrative kontrolprocedurer kan antage forskel­
lig form. En medlemsstat kan f.eks. selv fastlægge sit 
kontrolsystem og blot meddele Kommissionen resultater­
ne, således som det er tilfældet inden for moms. Man kan 
også lade tilsynsudvalg sikre kontrollen med gennemfø­
relsen, således som det er tilfældet med strukturfondene; 
eller Kommissionen kan uafhængigt af medlemsstaterne 
gennemføre kontrol, således som det for fremtiden vil 
være tilfældet med de traditionelle egne indtægter. Men 
det ville ikke være foreneligt med subsidiaritetsprincippet, 
at Kommissionen gennem en stærk centraliseret kontrol 
opnår kompetence, der ikke er tillagt den i fællesskabs­
retten. Den har ingen vidtgående beføjelser, og dens 
opgaver består i at kontrollere, om medlemsstaternes 
kontrolsystemer, f.eks. til kontrol af moms, er effektive, 
pålidelige og gennemsigtige. Der er her tale om en 
vanskelig opgave, hvis resultater kan forbedres betyde­
ligt, hvilket Retten understreger flere gange. 
Som det fremgår af ovenstående, berører Rettens kritik 
med hensyn til gennemførelsen af Fællesskabets budget i 
højere grad medlemsstaterne end Kommissionen. 
Indtægtsforvaltning 
1.6-1.8. Indtægterne i 1988-budgettet omfattede for­
uden de egne indtægter bidrag fra medlemsstaterne i 
henhold til en regeringsaftale. Ved årets udgang havde to 
medlemsstater endnu ikke gennemført de interne proce­
durer, der er nødvendige for anvendelsen af denne aftale, 
og de kunne således først indbetale deres bidrag i 1989. Kommissionen er enig med Revisionsretten i, at dens 
kontrol af de egne indtægter kan forbedres. Hvorvidt 
Kommissionens kontrolsystem er effektivt, afhænger dog 
ikke blot af Kommissionens kontrol i medlemsstaterne 
men også af udnyttelsen af de oplysninger, som medlems­
staterne sender den. Forordning nr. 1552/89 vil formo­
dentlig bidrage til en forbedring af informationsudveks­
lingen og af udnyttelsen af kontrollen. Desuden undersø­
ger Kommissionen for øjeblikket mulighederne for at 
sikre en mere systematisk opfølgning af de problemer, der 
påvises under kontrollen, således at der i fremtiden kan 
foretages en mere selektiv kontrol. Endelig skal Kommis­
sionen for fremtiden undersøge om medlemsstaternes 
kontrolsystemer er effektive. 
Kontrol med landbrugsudgifterne 
1.9 -1.12. Under den kontrol, Kommissionen har 
foretaget både i forbindelse med afvikling af regnskaber 
og som led i bekæmpelsen af svig, har den kunnet 
konstatere, at medlemsstaternes kontrolsystemer var 
utilfredsstillende på en række områder. Kommissionen 
greb ind på forskellig måde afhængigt af de enkelte 
sektorer: 
— Inden for sektoren for frugt og grønsager blev der 
foretaget supplerende kontrol i en enkelt medlems­
stat, hvorved det lykkedes at begrænse Fællesskabets 
støtte. 
— En ny forordning, der blev udstedt i 1989, indeholder 
særlige kontrolforanstaltninger og sanktioner for 
sektoren for hård hvede. Denne forordning giver 
ligeledes mulighed for harmonisering af de forskellige 
nationale administrationers anvendelse af lovgiv­
ningen. 
Inden for sektoren for stivelse vil der i forvaltnings­
komitéen blive foretaget en undersøgelse af kontrol­
resultaterne og Revisionsrettens bemærkninger, før 
der stilles forslag til eventuelle forbedringer. 
Disse eksempler viser, at Kommissionen udnytter alle de 
midler, den har til rådighed, for at forbedre kontrollen og 
gennemførelsen af budgettet. 
Kommissionen deler ikke den opfattelse, at procedurerne 
i forbindelse med regnskabsafslutningen ikke er fyldest­
gørende. Men den er sig bevidst, at disse procedurer 
endnu ikke er fuldt tilfredsstillende og minder om, at den i 
1986 foretog en revision af de systemer, som kun kan 
udnyttes fuldt ud over en årrække. Den regnskabsafslut­
ning, som Revisionsretten har undersøgt, blev først 
foretaget i det andet år, hvor denne nye kontrolprocedure 
blev anvendt. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 243 
Dette viser klart, hvorledes Kommissionen agter at 
anvende subsidiaritetsprincippet; Kommissionens speci­
fikke kontrol skal overalt, hvor der foretages national 
kontrol, afløses af systemanalyser. Når det viser sig, at en 
medlemsstats kontrolsystem er utilstrækkeligt, vil der 
eventuelt blive gennemført specifik kontrol for at 
undersøge, om ikke budgettildelingerne bør nedskæres. 
Retten fremfører desuden, at ændringerne af mælkekvo­
terne var nødvendige, fordi bestemmelserne ikke var 
tilstrækkeligt præcise, og at de kun blev foretaget, fordi 
det var hensigtsmæssigt. Kommissionen skal hertil 
bemærke, at disse ændringer er resultatet af et politisk 
kompromis, som Ministerrådet nåede frem til, for at der 
kunne tages hensyn til visse markedsfænomener og en 
række særlige problemer, der gjorde sig gældende for 
nogle producentgrupper. 
Effektiviteten af interventioner inden for 
rammerne af strukturfondene 
1.13-1.15. Revisionsretten har fremsat følgende fire 
kritiske bemærkninger på dette område: 
— Der foretages ingen effektiv opfølgning af projekterne 
og supplementsprincippet er utilstrækkeligt 
Kommissionen deler det synspunkt, at det er nødvendigt 
at forbedre opfølgningen på de nævnte områder (navnlig 
de særlige foranstaltninger under Socialfonden samt 
transportinfrastrukturerne). Det er bl.a. derfor, at de nye 
bestemmelser om strukturfondene omfatter strenge regler 
for opfølgning og evaluering. I Kommissionens afgørel­
ser om godkendelse af de pågældende aktioner er der 
således oprettet tilsynsudvalg, ligesom der fastlægges 
fysiske og finansielle indikatorer for kontrollen. Disse 
indikatorer skal være struktureret således, at de angiver, 
hvorledes transaktionen og forvaltningen skrider frem. 
Hvad supplementsprincippet angår har det betydning, at 
der ikke findes noget EF-program inden for transportpo­
litikken, idet Kommissionens udgifter i de fleste tilfælde 
anvendes til finansiering af investeringer, der er vedtaget 
på nationalt plan. I denne sammenhæng skal det 
bemærkes, at virksomhedernes investeringsbeslutninger 
normalt ikke er baseret på, at de kan opnå støtte til 
erhvervsinvesteringer over Regionalfonden. Kommissio­
nen har konstant gjort opmærksom på dette forhold. Den 
har derfor også insisteret på, at de nye bestemmelser om 
strukturfondene klart skulle angive, at midler fra disse fonde skal medføre en forøgelse af den samlede offentlige 
støtte til strukturformål i den pågældende medlemsstat. 
— Kriterierne for, hvilke foranstaltninger der er tilskuds­
berettigede, er upræcise 
Ganske vist er det ofte vanskeligt at opstille kriterier, som 
både er tilstrækkeligt præcise og tilstrækkeligt generelle, 
til at de kan omfatte alle konkrete situationer, men det er 
dog ved udvælgelsen muligt at støtte sig på en række 
referencer, der betragtet enkeltvis kan forekomme 
upræcise, men som set under ét giver en forholdsvis 
nøjagtig vejledning. Retten henviser bl.a. i sin kritik til 
kriteriet »fornyende karakter« i forbindelse med de 
særlige foranstaltninger, der finansieres af Socialfonden. 
Selv om Kommissionen ikke officielt har defineret denne 
fornyende karakter, har den dog fastlagt tre hovedret­
ningslinjer, der forbedrer forståelsen af dette kriterium: 
— forsøg med nye erhvervsprofiler, 
— tilpasning af erhvervsuddannelsesstrukturerne, 
— ændret fremgangsmåde i forbindelse med specifikke 
gruppers integrering i erhvervs- og samfundslivet. 
Endvidere tages den pågældende regions socio-økonomi-
ske udvikling i betragtning, hvilket har gjort det muligt at 
fremme overførslen af innovation fra højt udviklede 
regioner til de øvrige. Anvendelsen af disse retningslinjer 
har medført, at over 50 % af ansøgningerne er blevet 
afslået, fordi de ikke havde en tilstrækkelig fornyende 
karakter. 
— Der ydes støtte til projekter, som kun i ringe grad 
opfylder regionernes behov 
Ifølge Revisionsretten har Regionalfondens støtte til 
erhvervsinvesteringer kun sjældent påvirket den pågæl­
dende regions økonomiske aktivitet. 
Kommissionen må understrege, at dette normalt skyldes, 
at medlemsstaternes politik eller strategi for erhvervsud­
vikling i regionerne er utilstrækkelig. 
Som led i den partnerskabsordning, der er fastsat ved 
reformen af fondene, vil Kommissionen gennem de 
forskellige interventionsmuligheder bestræbe sig på at 
knytte støtten til erhvervsudvikling tættere sammen med 
de regionale og sektorbestemte forhold, hvorunder den 
ydes. 
244 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
— Der foreligger ingen flerårig plan for udvikling af 
transportinfrastrukturer 
Kornmissionen beklager, at der ikke foreligger en sådan 
plan, især fordi den gentagne gange i de senere år har 
foreslået Rådet en sådan. Samtidig har den foreslået, at 
støtten koncentreres om et mindre antal vigtige projekter 
af fællesskabsinteresse. Den finder det i øvrigt vigtigt, at 
støtten knyttes sammen med foranstaltningerne over 
Regionalfonden. 
VANSKELIGHEDER MED STYRINGEN OG 
OPFØLGNINGEN AF DEN DELTE 
FORVALTNING MELLEM 
KOMMISSIONEN OG 
MEDLEMSSTATERNE 
Utilstrækkelige fællesskabsbestemmelser 
1.17-1.18. Kommissionen har i sine betragtninger om 
subsidiaritetsprincippet præciseret sin grundholdning til 
dette spørgsmål. Rettens kritik af, at EF-bestemmelserne 
på de forskellige områder ikke er ensartede, og at de 
indvirker på Kommissionens muligheder for effektivt at 
varetage sin centrale opgave, finder Kommissionen ikke 
berettiget. For det første er Kommissionen overbevist 
om, at den gennem en effektiv opfølgning af de nationale 
kontrolforanstaltninger vil kunne sikre en ensartet 
anvendelse af forskelligt formulerede bestemmelser; for 
det andet er der mange områder, hvor man ikke kan tale 
om, at Kommissionen har en central opgave, men hvor 
den kun udøver de beføjelser, den deler med medlemssta­
terne. 
At bestemmelserne om EUGFL og de egne indtægter 
skulle være upræcise, alt for komplicerede og ufuldstæn­
dige er kun delvis korrekt. Kommissionen vil på de 
områder, der henhører under den, søge at afhjælpe denne 
situation ved at gøre de pågældende bestemmelser mere 
præcise. Forordning nr. 1552 og 1553/89 vedrørende egne 
indtægter samt forordning 1738/89 (') vedrørende land­
brugspolitikken kan nævnes som eksempler herpå. 
Retten anfører, at en manglende koordination både 
mellem Kommissionens tjenestegrene indbyrdes og 
mellem Kommissionen og medlemsstaterne er årsag til, at 
en række bestemmelser er utilstrækkelige. Retten henviser 
specielt til bestemmelserne om moderfårspræmier; men 
netop inden for fårekødssektoren har Kommissionens 
(») EFTL 171 af 20.6.1989. tjenestegrene iværksat en detaljeret analyse af medlems­
staternes foranstaltninger. Resultaterne af denne under­
søgelse skal danne grundlag for en ny forordning, der skal 
udarbejdes i samarbejde med de nationale kontrol­
myndigheder. 
Svagheder ved beslutningsprocesserne 
1.19. Revisionsrettens bemærkning om, at det ofte er 
vanskeligt at foretage en effektiv forvaltning af fælles­
skabsmidlerne, fordi der ikke foreligger klare retnings­
linjer, er alt for generaliserende. Retten støtter kun sin 
påstand på følgende tre eksempler: 
— Inden for de egne indtægter er der ifølge Retten ingen 
retningslinjer for, hvilken fremgangsmåde der skal 
følges i tilfælde af uoverensstemmelser mellem 
Kommissionen og medlemsstaterne. Kommissionen 
skal hertil bemærke følgende: Når et brud på 
fællesskabsretten påvirker de egne indtægter, opfor­
drer Kommissionen den pågældende medlemsstat 
ved en speciel skrivelse til at beregne det pågældende 
beløb og at overføre det til Kommissionen inden for 
en bestemt frist. Såfremt den pågældende medlems­
stat ikke reagerer på denne skrivelse, indledes 
proceduren i EØF-Traktatens artikel 169. 
Når der opstår uoverensstemmelser om tekniske 
spørgsmål, går Kommissionen pragmatisk til værks 
og forsøger at løse problemet gennem forhandlinger 
med medlemsstaterne. 
— Der foreligger ingen nærmere instrukser om, hvorle­
des medlemsstaternes subsidiære ansvar inden for 
Socialfonden skal udøves. Dette betyder ikke, at 
ethvert ansvar er udelukket. Som Retten selv anfører, 
anvendes i sådanne tilfælde den nationale lovgivning. 
— Bestemmelserne vedrørende støtte til transportinfra­
strukturer siger intet om, hvorledes Fællesskabets 
bidrag skal fastsættes. Dette er ikke årsagen til, at 
Fællesskabets bidrag ydes efter forskellige satser. 
Disse satser varierer nemlig efter de særlige forhold, 
der kendetegner projekterne, samt finansieringsmu­
lighederne. Desuden varierer den støtteberettigede 
del af projekterne og udgør ofte et forholdsvis 
beskedent beløb i forhold til projektet som helhed. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 245 
Forvaltningerne foretager utilstrækkelig 
kontrol 
1.20 - 1.22. Retten bemærker, at Kommissionen ikke i 
tilstrækkeligt omfang kan kontrollere forvaltningerne, 
fordi der ikke foreligger nøjagtige metoder eller gennem­
førelsesbestemmelser. Retten kommer ind på følgende 
fire punkter: 
Egne indtægter 
Kommissionen har allerede anført, at det ikke tidligere 
var let at sikre en systematisk opfølgning af kontrol­
resultaterne. Forordning nr. 1552/89 (told og landbrugs-
afgifter) forbedrer mulighederne på dette område betyde­
ligt, f.eks. fordi den pålægger medlemsstaterne at give 
Kommissionen meddelelse om resultaterne af deres 
kontrol og om betydelige tilfælde af svig samt at give en 
særskilt redegørelse for de finansielle korrektioner. Hvad 
angår moms, er det i de nye bestemmelser fastsat, at 
Momsudvalget skal have forelagt detaljerede oplysninger 
om udviklingen i de nationale bestemmelser, hvilket 
sammen med de eksisterende kontrolforanstaltninger 
skulle give mulighed for et mere effektivt tilsyn med 
medlemsstaternes foranstaltninger. 
Kontrol med selvfinansieringen inden for 
sukkersektoren 
Retten konkluderer, at den gældende ordning ikke sikrer 
tilstrækkelig kontrol med selvfinansieringen. Kommissio­
nen deler ikke denne opfattelse. Den udarbejder for hvert 
produktionsår et dokument til medlemsstaterne med alle 
de oplysninger, der anses for nødvendige, for at man kan 
efterprøve den finansielle ligevægt. Kontrollen af udgif­
terne foretages på grundlag af dette dokument. 
Kontrol inden for transportinfrastrukturer 
Retten finder det beklageligt, at Kommissionen kun har 
gennemført et begrænset antal kontrolforanstaltninger på dette område, og at medlemsstaternes rapporter om, 
hvorledes arbejdet skrider frem, ofte er blevet fremlagt 
med store forsinkelser. Ganske vist har Kommissionen 
hidtil kun foretaget et forholdsvis begrænset antal 
kontrolforanstaltninger, fordi den har koncentreret sig 
om de gennemførte projekter; men den har iværksat et 
arbejdsprogram, hvori det er fastsat, at der skal foretages 
kontrol med de vigtigste projekter, så snart de mellemlig­
gende rapporter foreligger. Det påtænkes desuden at lade 
støttebeslutningerne indeholde en forpligtelse til at 
fremlægge en årsrapport. 
Ingen metoder til behandling af de forskellige 
lånetransaktioner 
Med hensyn til de svagheder, som Retten påpeger i 
ordningen for behandling af lånetransaktioner, bemær­
ker Kommissionen, at ordningen vil blive tilpasset efter 
forhandlingsmetoderne og forholdene på kapitalmarke­
derne, som primært er karakteriseret ved, at interventio­
ner nødvendigvis skal foregå hurtigt. 
Under hensyntagen til disse særlige forhold har Kommis­
sionen iværksat en revision af de interne regler og 
procedurer for lånetransaktioner for at rette op på de 
svagheder Retten påpeger. Kommissionens vigtigste 
foranstaltninger på dette område er beskrevet nærmere i 
svaret til punkt 13.20 i Rettens beretning. 
INTERN KONTROL 
1.23-1.25. Retten gennemgår på en udtømmende og 
systematisk måde finansinspektørens funktion og kon­
kluderer, at den skal ændres afgørende. Kommissionen er 
enig med Retten i, at finansinspektørens interne revi-
sionsfunktion bør styrkes. Derimod kan Kommissionen 
ikke tilslutte sig Revisionsrettens ønske om, at finansin-
spektøren kun efterfølgende skal kontrollere de anvis-
ningsberettigedes finansielle forvaltning. Kommissionen 
finder, at den løbende kontrol samt den nuværende dialog 
mellem finansinspektøren og de anvisningsberettigede er 
det bedste middel til at sikre en tilfredsstillende budget­
forvaltning. Dette giver bl.a. finansinspektøren mulighed 
for at rådgive de pågældende tjenestegrene. I modsætning 
til Revisionsretten finder Kommissionen ikke, at de 
anvisningsberettigedes ansvar påvirkes heraf. 
246 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Under drøftelserne af ændringen af finansforordningen 
kom det desuden frem, at budgetmyndigheden anser den 
løbende kontrol for en væsentlig garanti for en tilfredsstil­
lende budgetforvaltning. I betragtning af den nuværende 
juridiske situation finder Kommissionen det derfor 
umuligt at følge Revisionsretten på dette punkt. 
KONKLUSION 
1.26. Revisionsretten fremsætter i sin konklusion fire 
henstillinger til Kommissionen. 
Kommissionen har allerede i dette kapitel taget stilling til 
tre af disse henstillinger (ændring af finansinspektørens 
funktion, omlægning af proceduren for regnskabsafslut­ningen vedrørende EUGFL, Garantisektionen, tilsyn 
med at medlemsstaterne i fuldt omfang opfylder deres 
forpligtelser med hensyn til den decentraliserede forvalt­
ning). 
Revisionsretten opfordrer som fjerde punkt Kommissio­
nen til at tage initiativ til en reform af Fællesskabets 
retsakter, for at beskytte Fællesskabernes finansielle 
interesser. For det første finder Kommissionen det 
hensigtsmæssigt at vurdere virkningerne af de nye 
forordninger 1552/89 og 1553/89, før der påtænkes en 
udvidelse af dens kontrolbeføjelser inden for de egne 
indtægter. For det andet påtænker Kommissionen som 
led i sit program for bekæmpelse af svig mod EF-
budgettet, at fremskynde det forslag til traktat om 
beskyttelse af Fællesskabernes økonomiske interesser, 
der for øjeblikket drøftes i Rådet. Endelig kaster 
Domstolens dom vedrørende græsk majs (sag 68/88) nyt 
lys over denne sag. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 247 
KAPITEL 2 
Budgetgennemførelsen og regnskaberne 
PARLAMENTETS SVAR 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG FÆLLESSKABERNES STATUS 
Bemærkninger om regnskabsaflæggelsen og status 
2.37. Parlamentet henviser til sine svar i forbindelse med tidligere regnskabsår og minder om, at meddelelsen af decharge 
til regnskabsføreren for regnskabsåret 1982 er blevet forsinket på grund af den tidligere regnskabsførers sagsanlæg (sag 
nr. 44/88) (]) ved De Europæiske Fællesskabers Domstol i forbindelse med en afgørelse af 18. januar 1988 om disciplinære 
sanktioner. Denne sag verserer for øjeblikket ved rettens første instans. 
(') EFTnr. C 89 af 6.4.1988, s. 11. 
RÅDETS SVAR 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
FÆLLESSKABERNES STATUS 
Bemærkninger vedrørende 
likviditetsforvaltningen i forbindelse med 
gennemførelsen af det almindelige budget 
Udgiftsoverslag 
2.48. Rådet har efter Revisionsrettens kontrol bestræbt 
sig på at nedbringe sin dækningsgrad endnu mere ved i 
størst mulig udstrækning at lade valørdatoen for 
overførslen af beløb til bankkontoen og datoen for 
betaling af lønninger og leje af bygninger være sammen­
faldende. Rådet understreger, som også omtalt af Revisionsretten i 
dens bemærkninger, at det allerede har nedbragt sin 
dækningsgrad fra 115 % til 45 %. 
Rettidig betaling 
2.49. I det nye system for overvågning af budgetbevil­
lingerne, som er under udarbejdelse, har Rådet fastsat, at 
de anvisningsberettigede tjenestegrene fremover i en ny 
formular »betalingsordre« skal oplyse forfaldsdatoen, 
som regnskabsføreren så angiver på overførslen. 
For så vidt angår udbetalingen af augustlønningerne er 
Revisionsrettens henstilling blevet taget til følge. 
248 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Antallet af bankkonti Bemærkninger om Fællesskabernes 
regnskabssystem 
2.50. a) Blandt de bankkonti, der nævnes af Revisions­
retten, er der tre konti, der vedrører forskudsforvaltnin-
gerne i Luxembourg, Strasbourg og Geneve. Intern kontrol af likviditetstransaktioner 
Den ene af disse forvaltninger, der benyttes meget lidt, vil 
blive lukket. 2.55. a) Rådet vil udvide sin procedurehåndbog 
navnlig med nogle afsnit om likviditetstransaktioner; 
denne håndbog er til rådighed for alle de berørte 
embedsmænd. 
Siden 1984 har Rådet lukket to bankkonti, men har været 
nødt til at åbne tre nye, heraf to som følge af Portugals og 
Spaniens tiltrædelse og en i ecu til overførsler til Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg (efter forslag fra 
Revisionsretten i dens rapport fra 1984). b) i) Rådet henviser i forbindelse med dette punkt til det 
svar, der blev givet på en lignende bemærkning fra 
Revisionsretten i dens rapport om regnskaberne for 1987, 
og hvorefter den praksis, der følges i Rådet, er nødvendig 
på grund af den faktiske situation dér. 
Endvidere vil Rådet i 1989 lukke kontoen i UKL, der 
benyttes meget lidt. Rådet erindrer om, at artikel 49 i gennemførelsesbestem­
melserne til finansforordningen af 21. december 1977 
ikke præciserer, hvem der har fuldmagt til at være 
medunderskriver over for bankerne. 
ii) Rådet vil se nærmere på forslaget om at lade én enkelt 
bank i Bruxelles stå for udførelsen af alle Rådets 
overførsler i BFR. 
Rådet har endvidere behandlet forslaget om en enkelt 
konto til betalinger i udenlandsk valuta; når Rådet 
alligevel ikke har gennemført denne løsning, er det fordi, 
den vil medføre betydelige ekstra omkostninger. iii) Siden Revisionsrettens kontrol har der været to 
ansatte tilknyttet likviditetsforvaltningen: 
— en underordnet regnskabsfører med ansvar for 
transaktioner og kasseregnskab; han har ligeledes 
underskriftsfuldmagt vedrørende bankkonti, 
en ansat, der fører bankkontiene, og som foretager 
bankafstemningerne. 
Overførsler til Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
2.51. Fra 1990 vil midlerne til Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg ikke længere skulle overføres via en 
bankkonto under Rådet. 
Bankvilkår 
2.52. Som aftalt på et møde mellem regnskabsførerne i 
institutionerne, har såvel Rådet som nogle af de andre 
institutioner sendt de forskellige banker et spørgeskema 
vedrørende de bankvilkår, der tilbydes. 
Svarene på samtlige spørgeskemaer vil blive samlet 
centralt i Kommissionen, som dernæst vil sende dem til 
hver enkelt institution, som på den måde vil blive 
orienteret om de bedste vilkår, der tilbydes, og som den 
kan gøre krav på i forbindelse med sine egne bankkonti. Disse opgaver udføres under regnskabsførerens tilsyn. 
c) i) Regnskabsføreren skal, som ønsket af Revisions­
retten, foretage hyppigere uanmeldte kasseeftersyn ud 
over det eftersyn, der foretages hver den 1. arbejdsdag i 
måneden. 
e) i) Siden Revisionsretten anmodede herom er kvitte-
ringsbøgerne blevet opbevaret af regnskabsføreren, der, 
efter behov, udleverer forudnummererede og påtegnede 
kvitteringer til kassereren. 
ii) Beslutningerne vil blive ændret efter Revisions­
rettens anvisninger. 
f) Der er ikke i finansforordningen, der indeholder 
detaljerede regler for finansinspektørens opgaver og 
ansvar, fastsat nogen bestemmelser om, at finansinspek-
tøren skal deltage i kontrollen med livkiditetsforvalt-
ningen. 
2.56. Rådet erindrer om de svar, der er givet på 
spørgsmålene om procedurehåndbogen og kontrollen 
med likviditetsforvaltningen. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 249 
KOMMISSIONENS SVAR 
ANALYSE AF GENNEMFØRELSEN AF 
DET ALMINDELIGE BUDGET FOR 1988 under »Notenboom«-proceduren, hvor Kommissionen 
giver Parlamentet en detaljeret redegørelse for budget­
gennemførelsen. 
Udnyttelsen af bevillinger 
2.2-2.7. Revisionsrettens egen konklusion af dens 
bemærkninger til bevillingsudnyttelsen er, at »kvaliteten 
af forvaltningen eller gennemførelsen af budgettet ikke 
alene bør vurderes ud fra bevillingernes udnyttelsesgrad«. 
Kommissionen deler denne opfattelse og har tidligere 
givet udtryk for forbehold over for valget af visse 
analysekriterier. Den finder f.eks. ikke, at klassifikatio­
nen i OU/IOU, der er væsentlig under udarbejdelsen af 
budgettet, er et velegnet grundlag for kontrollen med 
budgetgennemførelsen. I øvrigt skal de uudnyttede 
bevillinger på de budgetposter, der er ændret af Parla­
mentet, ses på baggrund af de samlede bevillinger, der 
skal mobiliseres, og det må samtidig tages i betragtning, 
at der er store vanskeligheder forbundet med at indgå 
forpligtelser og gennemføre projekter med kort varsel. Spørgsmålet vil blive taget op igen af Kommissionen, som 
imidlertid ønsker at undgå, at en alt for forenklet 
fremstilling forringer oplysnings værdien. Nogle årsager 
til underudnyttelse vil nemlig kunne have kumulativ 
virkning, og konklusionerne må derfor nuanceres. 
Generelt er de tjenestemænd, der forvalter de enkelte 
budgetposter, bekendt med årsagerne til underudnyttelse 
af posterne, og de bestræber sig for at afhjælpe denne 
situation under såvel gennemførelsen som udarbejdelsen 
af budgettet. 
Endelig skal Kommissionen fremhæve, at gennemførel­
sen af aktionsudgifterne (betalinger minus fremførsler) i 
de tre sidste regnskabsår hele tiden er blevet bedre og er 
steget fra 85,8 % i 1986 til 91,8 % i 1988. 
Revisionsretten har bemærket en betydelig forbedring af 
udnyttelsesgraden til såvel forpligtelser som betalinger af 
bevillingerne på alle budgetposter, bortset fra budgetpos­
terne vedrørende EUGFL, Garantisektionen, og reserven 
i afsnit 10. Kommissionen mener, at disse resultater dels 
skyldes, at den altid bestræber sig for at undgå at 
overbudgettere ved udarbejdelsen af budgettet, og dels at 
der i slutningen af 1988 er vedtaget interne procedurer, 
der skal sikre den bedst mulige gennemførelse af 
budgettet. 2.9. Den lave udnyttelsesgrad for betalingsbevillingerne 
til fiskeri (afsnit 4) har hovedsagelig tre årsager: 
forsinkelse i de nationale myndigheders iværksættelse 
af EF-programmer og i koordineringen af forsk­
ningen på fiskeriområdet (artikel 440) 
Analyse af årsagerne til underudnyttelse af 
bevillingerne 
2.8-2.12. Som nævnt i Kommissionens svar på 
Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 1987 
finder den Revisionsrettens opgørelse over årsagerne til 
underudnyttelse af bevillingerne interessant. 
Kommissionens egne bemærkninger til de enkelte 
kapitler om budgetgennemførelsen findes i bind I af 
forvaltningsregnskabet. Hertil kommer den obligatoriske 
analyse af den økonomiske forvaltning og kvartals- og 
månedsrapporterne om status i budgetgennemførelsen til 
orientering af budget- og kontrolmyndighederne. I 
oktober hvert år gennemføres der en dybtgående analyse forsinkelse i medlemsstaternes indsendelse til Kom­
missionen af anmodninger om refusion for struktur­
omlægning af sardinindustrien (artikel 453) 
vanskeligheder i forbindelse med oprettelsen af 
producentsammenslutninger i de nye medlemsstater 
(artikel 461). 
I tre tilfælde er der tale om forsinkelser, som ikke kan 
lægges Kommissionen til last, i gennemførelsen af 
politikker eller foranstaltninger, der er truffet beslutning 
om på EF-plan. 
250 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
På det sociale område gælder udnyttelsesgraden på 
84,9 % hele afsnit 6 og dækker en række vidt forskellige 
områder, der ikke kan underkastes en helhedsanalyse. 
Der kan f.eks. nævnes følgende punkter: 
— For Socialfondens vedkommende gælder problemet 
navnlig de særlige foranstaltninger (artikel 610), der 
på grund af deres forskelligartethed ofte tager 
længere tid end forventet. 
— For så vidt angår bevillingerne til uddannelse og 
erhvervsuddannelse (kapitel 63), der alle er ikke-
opdelte, er rytmen i udbetalingerne afhængig af det 
akademiske år, og betalingerne vil blive foretaget i det 
følgende regnskabsår. 
— Udnyttelsen af bevillingerne under kapitel 64 (be­
skæftigelse, social beskyttelse og folkesundhed) 
afspejler vanskeligheder omkring iværksættelsen af 
nye foranstaltninger, når- budgetvedtagelsen forsin­
kes. Under alle omstændigheder er betalingsbevilling­
erne under budgetposter med ikke-opdelte bevillinger 
udnyttet med 89 %. 
På området miljø- og forbrugerbeskyttelse (kapitel 66) er 
årsagerne derimod at finde i den forsinkede vedtagelse af 
1988-budgettet og de deraf følgende forsinkelser i 
udnyttelsen af bevillingerne. 
Forsinkelserne i udnyttelsen af bevillingerne til udvik­
lingssamarbejdet skyldes fortsat de forlængede frister for 
iværksættelsen og gennemførelsen af projekterne, der 
navnlig er en følge af administrative vanskeligheder i 
modtagerlandene, og som påvirker betalingerne negativt. 
OPFØLGNING AF UINDFRIEDE 
FORPLIGTELSER I HENHOLD TIL 
OPDELTE BEVILLINGER 
2.15-2.28. Kommissionen deler ganske Revisions­
rettens bekymring vedrørende opfølgningen af uindfriede 
forpligtelser, der er indgået på grundlag af opdelte 
bevillinger. 
Den har i 1988 frigjort 11,4 % mere end i 1987 (8,1 % i 
forhold til 1986) af det af Revisionsretten nævnte beløb, 
der skulle indfries. De betalinger, der er foretaget 
vedrørende disse forpligtelser, er i 1988 steget med 17,2 % 
i forhold til betalingerne i 1987 (17,6 % i forhold til 1986). Det er korrekt, at denne udvikling i indfrielsen af de 
eksisterende forpligtelser ikke opvejer den stigning, der år 
for år sker i mængden af nye flerårige forpligtelser. Det 
skal imidlertid bemærkes, at andelen af forpligtelser, der 
er indgået i 1988 og betalt allerede samme år, andrager 
39,4 %, altså en højere indfrielsesgrad end hidtil, hvilket 
må tilskrives Kommissionens bestræbelser for at sikre en 
forsvarlig budgetgennemførelse (jf. svaret under punkt 
2.2-2.7). 
Kommissionens ønske om at sikre en omhyggelig 
opfølgning af de flerårige forpligtelser var baggrunden for 
den ændring af finansforordningen, der blev vedtaget 24. 
juni 1988, og som foreskriver, at »for indfrielse af de 
juridiske forpligtelser, der er indgået vedrørende aktio­
ner, hvis gennemførelse strækker sig over mere end et 
regnskabsår, fastsættes en frist, som ved ydelsen af støtten 
på hensigtsmæssig måde præciseres overfor modtageren«. 
Med hjemmel i denne bestemmelse vil Kommissionen for 
fremtiden systematisere opfølgningen af de nye forplig­
telser. 
For tidligere indgåede forpligtelser vil Kommissionen 
søge at gennemføre en omhyggelig opfølgning som nævnt 
i svarene under punkt 2.23-2.25. Revisionsretten bemær­
ker, at der er sket forbedringer trods de eksisterende 
begrænsninger, navnlig vedrørende Socialfonden. Kom­
missionen vil fortsætte sine bestræbelser for at opnå 
tilsvarende resultater for de øvrige aktionsudgifter. 
2.23. Forpligtelsernes varighed er normalt knyttet til 
forvaltningen af de flerårige foranstaltninger, f.eks. 
strukturprojekterne. Disse foranstaltninger har i henhold 
til den nye finansforordning allerede nu en begrænset 
levetid. 
Hidtil har Kommissionen kun haft stærkt begrænset 
mulighed for at fremtvinge en afslutning af sagerne, 
navnlig på de decentraliserede områder af struktur­
fondene. Inden for EFRU f.eks. kunne et projekt først 
betragtes som »sovende« efter fire års inaktivitet (i 
henhold til den forordning, der gjaldt for EFRU indtil 
31.12.88). 
Situationen er forbedret, dels efter at der i 1988 i artikel 1, 
stk. 3 a), i finansforordningen blev indføjet en bestemmel­
se om fastsættelse af en frist (som har givet sig udslag i, at 
der fra da af er indføjet en klausul i alle aftaler om flerårig 
støtte), og dels fordi forpligtelsen opdeles i trancher. 
Efter mange kontakter er det blevet muligt at forbedre 
situationen for ældre projekters vedkommende (der er 
blevet lagt særlig vægt på dette spørgsmål under 
kontrolbesøg, ved opstillingen af opfølgningsoversigter 
m.v.). Disse forbedringer anerkendes for EFRU's 
vedkommende udtrykkeligt af Revisionsretten. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 251 
2.24. Det er ganske normalt, at den absolutte værdi af 
de uindfriede forpligtelser stiger, når bevillingerne 
forøges. Stiger mængden af uindfriede forpligtelser inden 
for forskning f.eks. 94% fra 1986 til 1989, medens 
bevillingerne samtidig stiger 112 %, er det tegn på, at der 
er gjort en energisk indsats for at indfri forpligtelserne. 
I 1988 var der på energiområdet 1 060 kontrakter, der 
endnu løb af de 2 256, der var indgået siden 1978 på 
grundlag af Rådets forskellige forordninger. Alle disse 
kontrakter vedrører udvikling af ny teknologi og har en 
løbetid på mellem fire og otte år. Betalingerne sker ikke i 
faste trancher, men efterhånden som udgifterne afholdes, 
og de enkelte projekter skrider frem. Der er således intet 
usædvanligt i, at de uindfriede forpligtelser på energiom­
rådet i slutningen af 1988 andrager 384 mio ECU (dvs. 
23 % af det beløb, der nævnes i beretningen). 
Revisionsrettens opfattelse af opfølgningen af de kon­
trakter, den betragter som nødlidende, skal ses på 
baggrund af projekternes forskelligartethed og karakter, 
der uundgåeligt skaber visse tekniske og administrative 
problemer. Kommissionen er klar over dette og vil gøre 
en særlig indsats for at afslutte vanskelige sager. 
2.25 - 2.27. Kontoret for finanser i Generaldirektoratet 
for Udvikling vil snart få øget sit personale og vil blive 
forsynet med edb-udstyr med henblik på at forbedre 
opfølgningen af projekterne og arbejdsmetoderne. 
Installeringen af et nyt edb-system (et tilpasset OLAS-
system som det, der skal anvendes til EUF) er under 
forberedelse. Det vil muliggøre et analytisk regnskab for 
de enkelte kontrakter og ikke blot for de enkelte 
projekter, som det nu er tilfældet. 
Der vil dermed kunne føres nøjere kontrol med den 
finansielle situation og sagernes forløb, og datamaten vil 
kunne programmeres til systematisk at gøre opmærksom 
på projekter og foranstaltninger, der vil kunne afsluttes. 
Endvidere vil afsendelsen af en skrivelse til modtagerlan­
det ved sidste betaling ske automatisk. Kommissionens 
berørte tjenestegrene vil opstille en model til en sådan 
skrivelse. 
2.28. Kommissionen vil iværksætte de nødvendige 
foranstaltninger for at sikre, at de pågældende tjeneste­
grene lægger større vægt end hidtil på at forbedre 
opfølgningen af uindfriede forpligtelser. OVERHOLDELSE AF 
FINANSFORORDNINGEN 
Budgetkontering af fødevarehjælp 
2.30 - 2.32. I bilaget til Kommissionens afgørelse af 26. 
juli 1988, nr. 88/484/EØF om ændring af afgørelse 
88/189/EØF af 6. marts 1988 om fastsættelse af de 
samlede mængder fødevarehjælp i henhold til 1988-
programmet fastsættes ud over de mængder og typer af 
fødevarehjælp, der skal leveres, »fødevarehjælp af 
ovennævnte produkter svarende til højst 200 000 tons 
kornækvivalenter og bestemt til imødegåelse af exceptio­
nel fødevaremangel«. 
Denne programafgørelse er udtryk for Kommissionens 
opfattelse af, at bevillingerne under konto 9280 »Ekstra­
ordinær reserve« er at betragte som et supplement til det 
almindelige fødevarehjælpeprogram, der skal anvendes 
til dækning af særlige behov. 
Beslutningen vedrørende Mocambique skal ses i sam­
menhæng med denne programafgørelse. Efter ydelsen af 
de to første trancher af det oprindelige program stod der 
kun 10 000 t korn til rådighed, og Kommissionen har 
derfor måttet tage de resterende 100 0001 fra den 
ekstraordinære reserve, der er oprettet i henhold til 
nævnte beslutning, for at kunne afhjælpe den exceptionel­
le fødevaremangel i Mocambique. 
De genopførsler, der nævnes af Revisionsretten, sker som 
fastsat i finansforordningens artikel 102, første afsnit, 
ifølge de almindelige bestemmelser for indgåelse af 
forpligtelser, da disse forpligtelser var indgået på 
grundlag af de tidligere bestemmelser, dvs. inden den nye 
forordning om fødevarehjælp trådte i kraft 1.7.1987. 
Hensigten er at udnytte bevillingerne bedst muligt og 
samtidig påse, at de mængder, der opføres under konto 
9200, 9201, 9202 og 9280, ikke overstiger lofterne i 
programmet (2). 
Når Kommissionen ikke nærmere har angivet budgetpos­
ter i sine beslutninger om ydelse af hjælp, kan udgifterne 
hertil konteres flere forskellige budgetposter. Det er ikke 
dermed udelukket, at der kan foretages korrigerende 
genopførsler, uden at det ændrer det samlede fødevare-
hjælpsbudget. 
(2) EFTL 239 af 30.8.1988. 
252 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
2.33. Finanskontrollen har påtegnet den sag, der 
nævnes af Revisionsretten, og har dermed konstateret, at 
bevillingerne under konto 9280 er anvendt i henhold til 
bestemmelserne. Finanskontrollen har samme opfattelse 
af begrebet »ekstraordinær reserve« som den, der har 
været gængs siden 1986, hvorefter hjælpen betragtes som 
et supplement til det ordinære fødevarehjælpsprogram. 
Den genopførsel, der kritiseres af Revisionsretten, er sket 
efter samme princip. 
Tilsyn med forskud, der er opført som 
udgifter på budgettet 
2.34-2.35. Kommissionen kan ikke acceptere Revi­
sionsrettens bemærkninger og navnlig ikke, at der skulle 
være tale om »hemmelig forvaltning«. 
På grund af de særlige vilkår, hvorunder Kommissionen 
har måttet iværksætte »det særlige program til bekæmpel­
se af sulten i verden«, måtte delegationerne i udviklings­
landene eller i deres fravær projektlederne påtage sig et 
større ansvar end sædvanligt for den finansielle forvalt­
ning af projekterne. Deres ansvar var nærmere fastlagt i 
bestemmelserne for anvendelsen af bistanden, der er bilag 
til aftaleprotokollerne. 
Denne opdeling af arbejdet genspejles også i sagsakterne i 
såvel Kommissionen som på stedet. Oplysningerne har 
ikke altid været så centraliserede, som de burde være. Af 
disse grunde har Kommissionen under henvisning til 
Revisionsrettens bemærkninger i 1989 anmodet delega­
tionerne og projektlederne om at indsende udtømmende 
oplysninger. De fleste af svarene er allerede modtaget og 
vil snarest blive tilsendt Revisionsretten. 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
FÆLLESSKABERNES STATUS 
Bemærkninger om regnskabsaflæggelsen og 
status 
2.38 - 2.39. Af praktiske grunde udlignes visse udgifter, 
der afholdes i forbindelse med samarbejdet med tredjelan­de, over de »udbetalende myndigheders konti« eller af 
EF-organer, der modtager forskud fra Kommissionen. 
Kommissionen erkender, at der ved årets slutning har 
ophobet sig forsinkelser i afslutningen af de trans­
aktioner, der er foretaget over de udbetalende myndighe­
ders konti, og beklager, at det har medført, at der ved 
udgangen af 1988 er forelagt en fejlagtig saldo. Der vil 
snarest blive truffet foranstaltninger til at bringe 
forholdene i orden. 
For så vidt angår forskuddene til Den Europæiske 
Sammenslutning for Samarbejde vil Kommissionen 
afstemme ESS's tal og status ultimo 1988 straks efter 
modtagelsen af Sammenslutningens status ultimo 1988. 
På grundlag af oplysninger, British Council på opfor­
dring har sendt Kommissionen, har den kunnet tilnærme 
det beløb, der er opgivet af British Council, til det tal, der 
er opført på Kommissionens status ultimo 1988. 
Bemærkninger om likviditetsforvaltningen i 
forbindelse med gennemførelsen af det 
almindelige budget 
Dækningsgraden for nettobehovene 
2.46 - 2.47. For at afhjælpe de mangler, der nævnes af 
Revisionsretten, er dækningsgraden for behovene for 
Kommissionen i Ispra allerede reduceret, uden at de dog 
har fået lov at falde under en vis manøvremargen, der 
giver mulighed for dækning af uforudsete betalinger. 
Antallet af bankkonti 
2.50. (b) Foranlediget af Revisionsrettens undersøgelse 
vil antallet af bankkonti blive taget op til fornyet 
overvejelse. 
For de valutaers vedkommende, ecu og den italienske lire, 
der hovedsagelig anvendes af FFC, kan opretholdelsen af 
to bankkonti være et middel til at fremme konkurrencen 
mellem banker og opnå en bedre forrentning. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 253 
Bankvilkår og konklusioner 
2.52 - 2.54. Spørgsmålet om antallet af bankkonti og de 
dertil knyttede vilkår er blevet behandlet på de møder, 
institutionernes regnskabsførere holder med visse mel­
lemrum. De'første resultater forventes i første halvår af 
1990. (iv) der er tale om indtægter hidrørende fra opkræv­
ning af telefonafgifter og boligudgifter, der er 
afholdt for den del af personalet, der ikke er 
omfattet af vedtægten. For imidlertid at imøde­
komme Revisionsretten vil det blive overvejet at 
indføre en opkrævningsprocedure, der skal gen­
nemføres på grundlag af en global indtægtsordre. 
Spørgsmålene om valørdato og dækning af behov vil blive 
taget op i samme forum. 
Bemærkninger om Fællesskabernes 
regnskabssystem 2.55. (f) - 2.56. Som nævnt i svarene under kapitel 3 (og 
navnlig under punkt 3.17 og 3.18) har finanskontrollen 
generelt måttet fastsætte prioriteringer på grundlag af 
bl.a. bestemmelserne i finansforordningen. 
Intern kontrol af likviditetstransaktioner 
2.55. (a) Kommissionen undersøger muligheden for at 
udarbejde en procedurehåndbog for likviditetstrans­
aktioner, herunder også Ispras likviditetstransaktioner; Det er korrekt, at der er visse områder som f.eks. 
likviditetstransaktionerne, der ikke har været viet særlig 
opmærksomhed. Imidlertid vil finanskontrollen fra 1989 
også udvide sine kontrolaktiviteter til dette område. I 
første omgang har den koncentreret sig om hovedsædets 
likviditetstransaktioner. Den har til hensigt efterhånden 
at udstrække sine aktiviteter til også at dække FFC. 
(b) (ii) den underordnede regnskabsfører (kassereren) er 
ansvarlig for kasseregnskabet 
(iii)Kommissionen er i færd med at undersøge 
mulighederne for at forbedre den nødvendige 
kontrol Undersøgelse af Kommissionens centrale regnskab 
(iv) det er korrekt, at en sådan situation kan opstå, når 
en af personerne i gruppe »I« ikke er underordnet 
regnskabsfører. Der er imidlertid givet nøjagtige 
instrukser for at undgå, at en sådan situation 
opstår 2.57-2.58. Kommissionen skal erindre om, at visse 
dele af denne beretning, som Kommissionen og Revi­
sionsretten begge har peget på, allerede i 1988 har været 
genstand for særlig opmærksomhed: 
Generaldirektoratet for Budgetter vil endnu 
engang undersøge undertegnelsesreglerne for 
regnskabskontoret i Ispra, således at de i størst 
muligt omfang kan tilpasses Revisionsrettens 
ønsker Adgangen til at fremføre bevillinger er blevet stærkt 
begrænset ved de ændringer af finansforordningen, 
der blev foretaget i juli 1988 (punkt 2.57(a)). 
(c) (ii) de relevante bestemmelser er under behandling. 
Forskudskassen kontrolleres af et medlem af 
regnskabskontorets personale og en tjenestemand 
fra finanskontrollen i fællesskab. Det er hensigten 
at overdrage denne opgave til en underordnet 
regnskabsfører Kommissionen har hos en ekstern konsulent bestilt 
en undersøgelse af, hvordan regnskabet kan præsen­
teres bedre, hvilket har resulteret i udgivelsen af et 
»executive summary« for regnskabsårene 1988 og 
1989 på de ni EF-sprog (punkt 2.57(f)). 
(d) (i) der er allerede givet instrukser til at indstille den 
praksis, der kritiseres af Revisionsretten 
(e) (i) det er hensigten at indføre forudnummererede 
kvitteringer for al inkassering Institutionernes regnskabsførere undersøger for øjeblik­
ket andre dele af Revisionsrettens beretning for at finde 
løsninger, der harmoniserer med EF-budgettets særtræk. 
254 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
FÆLLESSKABERNES STATUS 
2.40. Efter at Revisionsretten gennemførte kontrollen, 
har Domstolens tjenestegrene afsluttet ajourføringen af 
fortegnelsen over anlægsaktiver, og der er truffet 
foranstaltninger med henblik på, at ajourføringen 
foretages løbende, efterhånden som der sker ændringer i 
fortegnelsen. 
2.41. Det forhold, at visse udgifter i første omgang 
afholdes uden for budgettet, beror på følgende forhold: 
— For så vidt angår køb af benzinkuponer, gør denne 
fremgangsmåde det lettere at fastslå det månedlige 
forbrug pr. bil og gør det muligt kun at kontere det 
forbrug under et regnskabsår, som vedrører dette år; 
Domstolen fører imidlertid drøftelser med leverandø­
rerne vedrørende muligheden af at forenkle fakture­
ringen ved at betale direkte og uden anvendelse af 
benzinkuponer. Såfremt dette ikke er muligt, vil 
Domstolen træffe de fornødne foranstaltninger med 
henblik på budgetmæssig kontering. 
For så vidt angår udgifter til reparation af biler, der er 
blevet beskadiget ved uheld — sådanne udgifter 
afholdes af forsikringsselskaberne og påhviler under 
ingen omstændigheder Domstolens budget — inde­
bærer ovennævnte fremgangsmåde, at man kan 
betale reparationsfakturaerne og derefter få dem 
godtgjort af forsikringsselskaberne. Efter Revisions­
rettens bemærkninger vil Domstolen dog i fremtiden 
opføre sådanne udgifter på budgettet og kontere de 
tilsvarende godtgørelser som indtægter til genanven­
delse. 
For så vidt angår udgifter til vidner og sagkyndige og i 
forbindelse med fri proces, stemmer fremgangsmåden 
med disse betalingers art. Kendelserne vedrørende 
høring af vidner og sagkyndige eller om meddelelse af 
fri proces afsiges af Domstolen som led i udøvelsen af 
dennes dømmende funktion. Såfremt justitskontoret 
og Domstolens administration af budgetmæssige 
hensyn udskød fuldbyrdelsen af sådanne kendelser, 
ville dette indebære et alvorligt indgreb i retssikker­
heden og i Domstolens uafhængighed. Efter de 
gældende bestemmelser (procesreglementets arti­
kel 73 og artikel 76, stk. 5; artikel 22 i instruks for 
justitssekretæren) skal de beløb, som forskudsvis er 
udbetalt af Domstolens kasse med henblik på 
gennemførelsen af kendelser som de nævnte, princi-SVAR 
pielt ikke afholdes endeligt over Domstolens budget, 
idet disse beløb godtgøres af den part, der tilpligtes at 
betale sagsomkostningerne ved den endelige afgørelse 
i sagen. 
2.42. Det overvejes at ændre den hidtidige ordning for 
inddrivelse af fordringer og forskud. 
2.48. For Domstolens vedkommende vedrører ca. 80 % 
af udgifterne personalet. Midlerne stilles til rådighed af 
Kommissionen nogle dage før udbetalingsdatoen, hvor­
ved man opnår en vis mindste sikkerhedsmargen og 
undgår, at betalinger eventuelt sker uden bankinde­
ståender. De resterende 20 % vedrører dels løbende 
udgifter (diverse leverandører) af forholdsvis beskeden 
størrelse, med henblik på hvilke der til stadighed kræves 
en vis mindstebeholdning af likvide midler, dels faste 
udgifter, som f.eks. leje, forsikringspræmier, osv.; for de 
sidstnævnte udgifter vil de anvisningsberettigede indføre 
et system for udgiftsoverslag. 
2.49. De fleste af de fakturaer, som betales (2 000), 
vedrører et engangsbeløb, sædvanligvis af beskeden 
størrelse; sådanne fakturaer betales derfor løbende, 
efterhånden som de modtages; som følge af ekspeditions­
tiden betales de inden for en frist, der i almindelighed 
svarer til den kredit, som leverandørerne har givet (1 
måned), og betaling før forfaldstidspunktet sker kun 
undtagelsesvis. Ved fakturaer for et større beløb påser 
Domstolen, at forfaldstidspunkterne er indtrådt, og at 
der opnås en eventuel rabat. 
Med hensyn til betaling af tjenestemændenes augustløn i 
juli er der tale om en praksis, der går adskillige år tilbage, 
og som Domstolens administration ikke er ene om at 
anvende. Domstolen er villig til at ændre denne praksis 
inden for rammerne af en fælles ordning for alle 
institutionerne. 
2.53. De valørdatoer, der anvendes af bankerne, er de 
datoer, der efter sædvane benyttes af bankerne i de 
forskellige lande. Domstolen støtter naturligvis enhver 
forhandling, hvorved der på alle institutionernes vegne 
kan opnås en forbedring af den nuværende situation. 
2.55. a) Der findes allerede en kasseinstruks for 
Domstolen. For så vidt angår spørgsmålet om en 
procedurehåndbog vedrørende likviditetstransaktioner, 
er Domstolen naturligvis rede til at medvirke ved 
udarbejdelsen af en sådan håndbog i fællesskab med de 
øvrige institutioner. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 255 
e) (i) Kvitteringsbøgerne er hidtil blevet nummereret, 
efterhånden som de er blevet anvendt. Disse bøger vil 
fremtidigt være fuldt forudnummererede. 
2.56. Idet en procedurehåndbog bør indeholde i hvert 
fald visse fælles materielle og formelle forskrifter, er 
Domstolen villig til at medvirke ved udarbejdelsen af 
sådanne forskrifter i samarbejde med de øvrige institu­tioner. Med hensyn til organigrammet bemærkes, at der 
allerede findes et internt dokument med en kort 
beskrivelse af arbejdsopgaverne for alle tjenestemænd ved 
Domstolen, herunder i finansafdelingen. 
Vedrørende finansinspektørernes interne revisionsvirk­
somhed er der ligesom ved det foranstående punkt tale 
om et problem, der er fælles for alle institutionerne. 
REVISIONSRETTENS SVAR 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG FÆLLESSKABERNES STATUS 
Bemærkninger om Fællesskabernes regnskabssystem 
Intern kontrol af likviditetstransaktioner 
2.55. Som følge af Revisionsrettens bemærkninger er de forvaltningsregler, der har været anvendt i de to sidste år, blevet 
sammenfattet i en procedurehåndbog. En kopi af håndbogen vil blive sendt til den pågældende revisionssektor i Retten 
inden den 31. oktober 1989. 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS SVAR 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
FÆLLESSKABERNES STATUS Den centraliserede forvaltning af disse konti, som sikres 
gennem den overordnede regnskabstjeneste i Kommissio­
nen, vil desuden bidrage til en harmonisering af de 
rentesatser, til hvilke rentetilskrivning finder sted. 
Indledning 
2.43. Siden juni 1989 har finanstjenesten opstillet oj; 
bevaret månedsbalancerne. 2.45. Ifølge artikel 7 i reglerne for transportgodtgørel­
ser, mødedagpenge og rejsedagpenge finder afregning 
sted enten kontant eller via bankoverførsel, efter 
modtagerens eget ønske. 
2.44. Ved udgangen af regnskabsåret 1989 agter Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg at overføre regnskabs­
førerens og de underordnede regnskabsføreres garanti­
konti til Kommissionen for dermed af opfylde kravene i 
Kommissionens forordning af 11. december 1986 om 
gennemførelsesbestemmelser til visse biestemmelser i 
finansforordningen af 21. december 1977. Som meddelt i ØSU's svar på Revisionsrettens årsberet­
ning for regnskabsåret 1987, bestræber man sig fra ØSU's 
side på at overbevise institutionens medlemmer om, at de 
bør give afkald på kontant afregning. 
256 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Bemærkninger om likviditetsforvaltningen i 
forbindelse med gennemførelsen af det 
almindelige budget Bemærkninger om Fællesskabernes 
regnskabssystem 
Dækningsgraden for nettobehovene-Udgiftsoverslag 
2.47 og 2.48. Som det konstateres af Revisionsretten i 
beretningens punkt 2.51., går de midler fra Kommissio­
nen, som er bestemt til Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg, gennem Rådet. 
Enhver ændring i det overførte beløb kræver, at ØSU's 
generalsekretær sender et brev herom til Rådets sekreta­
riat, som giver meddelelse herom til Kommissionen. 
Denne træge procedure er forklaringen på, at ØSU 
løbende indkalder betalinger månedligt svarende til en 
tolvtedel af det nettobeløb, der skal finansieres. 
I et forsøg på at nedbringe dækningsgraden for nettobe­
hovene har ØSU for regnskabsåret 1989 fastholdt den 
månedlige overførsel på 1988-niveauet og udskudt 
overførselsdatoen for at bringe denne i overenstemmelse 
med den dato, på hvilken lønudgifterne fastsættes. 
Rettidig betaling 
2.49. Fra 1989 har ØSU truffet de nødvendige foran­
staltninger for at overholde de vedtægtsmæssige bestem­
melser. Således blev augustlønnen udbetalt med valørda­
to den 14. august. 
Overførsler til Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
2.51. ØSU kan kun bifalde Revisionsrettens bemærk­
ning og så gerne, at det fik midlerne overført direkte fra 
Kommissionens tjenestegrene. Dette er i virkeligheden en 
afgørende forudsætning for en bedre forvaltning af 
ØSU's tilgodehavender. Intern kontrol af likviditetstransaktioner 
2.55 Det Økonomiske og Sociale Udvalg finder Revi­
sionsrettens bemærkninger velunderbyggede, men vil dog 
fremføre følgende kommentarer: 
a) Fra 1990 agter ØSU at udarbejde en procedurehånd­
bog vedrørende likviditetstransaktioner. 
b) Det lokale, som kassen befinder sig i, er udformet på 
en sådan måde, at det ikke for indeværende er muligt 
at give den enkelte kasserer sin egen kasse. 
c) Som følge af kassens åbningstider og det begrænsede 
antal kasserere er det i øjeblikket ikke muligt at 
foretage en daglig kontrol af kassebeholdningerne. 
e) For indeværende ser ØSU sig ikke i stand til at 
etablere en forskudsforvaltning i forbindelse med 
betalinger til medlemmerne, eftersom det ikke har 
tilstrækkeligt personale til at føre et forskudsregn-
skab som omhandlet i artikel 56 i Kommissionens 
forordning af 11. december 1986 om genneførelsesbe-
stemmelser til visse bestemmelser i finansforordnin­
gen af 21. december 1977. 
f) For at imødekomme de ønsker, der kommer til 
udtryk fra Revisionsrettens side, agter finansinspek-
tøren i ØSU at styrke kontrollen med likviditets-
forvaltningen. 
Endelig agter ØSU at undersøge de særlige problemer, 
der knytter sig til refusionen af medlemmernes mødeud­
gifter, med sigte på så vidt muligt at finde en løsning på 
disse. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 257 
KAPITEL 3 
Det interne kontrolsystem 
KOMMISSIONENS SVAR 
GENEREL BEMÆRKNING 
Inden Kommissionen svarer på de forskellige punkter 
under kapitel 3, vil den gerne fremhæve, at Rettens 
betragtninger og forslag i nævnte kapitel, der udgør et af 
de mulige tiltag til et kontrol- og forvaltningssystem, er 
blevet omhyggeligt gennemgået af Kommissionens 
tjenestegrene, og visse af Rettens forslag vil blive anvendt 
de facto, selv om Kommissionen har henholdt sig til den 
nuværende kompetencefordeling ifølge finansforordnin­
gen og de afgørelser, der er ved at blive truffet i 
forbindelse med ændringen af denne forordning. 
INDLEDNING 
3.1-3.3. Traktatens artikel 209 fastsætter følgende: 
»På forslag af Kommissionen og efter høring af Europa-
Parlamentet og udtalelse fra Revisionsretten skal Rådet 
med enstemmighed: 
a) udstede regnskabsregulativer, som navnlig fastlægger 
de nærmere retningslinjer for opstillingen og gennem­
førelsen af budgettet og for regnskabsaflæggelsen og 
revisionen; 
b) p.m. 
c) fastlægge reglerne for de anvisningsberettigedes og 
regnskabsførernes ansvar og organisere kontrollen 
med disse«. Traktaten præciserer således klart, at kontrollen med de 
anvisningsberettigedes og regnskabsførernes ansvar skal 
være organiseret og fastsætter hertil udstedelsen af 
regnskabsregulativer. 
Forvaltningen af Fællesskabets finanser hviler således på 
tre grundpæle: Den anvisningsberettigede, regnskabs­
føreren og kontrollen. Det er finansforordningen af 21. 
december 1977 samt gennemførelsesbestemmelserne til 
denne forordning, der fastsætter bestemmelserne vedrø­
rende finansinspektøren. 
Rådet har for nylig den 19.6.1989 truffet en afgørelse med 
hensyn til den samlede revision af finansforordningen, og 
medlemsstaterne i Rådet vedtog ved samme lejlighed en 
fælles indstilling, der fastsætter, at »finansinspektøren 
udøver sit hverv efter bl.a. følgende principper: budget­
bevillingerne skal anvendes i overensstemmelse med 
principperne for sund økonomisk forvaltning og omkost­
ningseffektivitet. Der skal opstilles kvantitative mål, og 
virkeliggørelsen heraf skal kontrolleres«. 
Rådet og Parlamentet er blevet bekendt med Rettens 
opfattelse, som denne gav udtryk for i sin udtalelse 
vedrørende denne revision, og har opretholdt finansin-
spektørens rolle som garant for en forsvarlig økonomisk 
forvaltning ved henvisning til de kriterier og metoder, der 
skal anvendes, og det uden på nogen måde at ændre 
finanskontrollens udøvelse af dens funktioner i henhold 
til finansforordningen: gennemgang og forhåndspåteg-
ning af forpligtelsesforslag og betalings- eller indtægtsor-
drer med det firedobbelte formål at sikre bevillingernes 
tilstedeværelse, udgiftens korrekthed og overensstemmel­
se med gældende bestemmelser og den økonomiske 
forvaltnings forsvarlighed. 
258 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
3.4. Hvad angår de egne indtægter, giver finansforord­
ningens artikel 23, stk. 2 ('), en definition af betingelserne 
for finansinspektørens påtegning, hvoraf det fremgår, at 
sidstnævntes rolle ikke begrænses til at »godkende 
konteringen af indtægter i det centrale bogholderi«. 
Finanskontrollen har endvidere daglig en væsentlig rolle 
med hensyn til indtægterne (de egne indtægter) gennem 
bl.a. kontrolbesøg i de forskellige medlemsstater (30 
kontrolbesøg i 1988). 
Hvad angår udgifterne på landbrugsområdet, henvises 
der til svaret under punkt 3.10. 
FINANSINSPEKTØREN 
Finansinspektørens forhåndspåtegning 
3.7 - 3.9. Den forudgående påtegning giver finanskon­
trollen mulighed for at intervenere på alle stadier af en 
transaktion, herunder at fremsætte en udtalelse under den 
forberedende fase. Som anført af Retten er denne 
udtalelses styrke, at den anvisningsberettigede normalt 
må tage sin beslutning op til fornyet overvejelse, såfremt 
finansinspektørens udtalelse er negativ. Han er således 
nødsaget til så meget desto mere at have opmærksom­
heden henledt på sine transaktioners korrekthed og 
økonomi og på sine ansvar, som han ved, at finansinspek-
tøren nødvendigvis skal gennemgå og påtegne hans 
forslag, inden de kan få virkning. 
Hvad angår bl.a. en forsvarlig økonomisk forvaltning, er 
det ganske vist ikke altid nemt at vurdere denne på 
forhånd, idet der undertiden mangler nogle oplysninger 
vedrørende den pågældende sag, og idet oplysningerne 
under alle omstændigheder kan ændres under trans­
aktionens forløb. 
(') For enhver konstateret fordring udfærdiger den kompetente 
anvisningsberettigede en indtægtsordre, der sammen med 
bilagene indsendes til forudgående påtegning hos finansin-
spektøren. Efter dennes påtegning registreres de af regn­
skabsføreren i overensstemmelse med de i artikel 106 
fastsatte gennemførelsesbestemmelser. 
Påtegningen skal fastslå: 
a) konteringens nøjagtighed, 
b) ordrens korrekthed og overensstemmelse med gældende 
bestemmelser, 
c) bilagenes korrekthed, 
d) debitorbeskrivelsens nøjagtighed, 
e) forfaldsdatoen, 
f) overensstemmelsen med principperne for forsvarlig 
økonomisk forvaltning, 
g) inkasseringens nøjagtighed, hvad angår beløb og 
møntenhed. Men dels har finansinspektøren på ethvert tidspunkt altid 
muligheden for — under hensyntagen til nye oplysninger, 
der bringes til hans kendskab, eller efter at have 
konstateret unøjagtigheder eller fejl — at rapportere om 
sin ændrede vurdering af en tidligere behandlet trans­
aktion og at fremsætte bemærkninger og forslag til 
berigtigelse heraf. 
Endvidere er det trods vanskelighederne i visse tilfælde, 
ved at foretage en forhåndsbedømmelse af kriteriet 
»forsvarlig økonomisk forvaltning«, mere effektivt at 
stoppe en transaktion, inden den får virkninger, end at 
afvente dens afslutning, for at foretage en fuldstændig 
bedømmelse af dens forvaltning, men på et tidspunkt, 
hvor det ikke længere er muligt at afbøde transaktionens 
negative virkninger. 
Det ene forhindrer i øvrigt ikke det andet. Finansinspek­
tøren har både mulighed for ved den forhåndspåteg-
ningen at fremkomme med en bedømmelse ex ante af en 
transaktions forsvarlige økonomiske forvaltning og 
derved løse en række problemer på begyndelsesstadiet, og 
mulighed for at fremkomme med en mere sikker 
efterfølgende vurdering og således forene effektivitet og 
sikkerhed i sine interventioner alt efter det stadium, de 
befinder sig på. 
Finansinspektøren spiller derfor en rolle som institu­
tionens rådgiver, der uden at forglemme Kommissionens 
politiske begrænsninger kan berigtige udgiftsafgørelser a 
priori og således undgå, at institutionen involveres i 
transaktioner, den senere vil kunne kritiseres for. 
Finanskontrollen har sin permanente præventive virk­
ning gennem direkte kontakter med forvaltningen og på 
stederne for kontrolbesøgene. 
3.10. Finansforordningen har fastsat særlige bestem­
melser for EUGFL, Garantisektionen, for at tage hensyn 
til de særlige træk ved forvaltningen af dens bevillinger. 
Disse bestemmelser fastsætter udtrykkeligt finanskon­
trollens intervention under de tre faser af den fælles 
landbrugspolitiks budgetgennemførelse, nemlig ved de 
samlede foreløbige forpligtelser, forpligtelsen og beta-
lingskonteringen på kapitel, artikel og konto og ved 
regnskabsafslutningen. 
En sådan konstatering indebærer imidlertid ikke, at 
finanskontrollens intervention ikke vedrører udgiftsfrem-
kaldende beslutninger. 
Det må nemlig konstateres, at selv om det er rigtigt, at de 
af medlemsstaterne udpegede tjenestegrene og organer er 
bemyndiget til at afholde udgifter til restitutioner 
vedrørende eksport til tredjelande og at intervenere med 
henblik på regulering af landbrugsmarkederne, er det 
ikke desto mindre Kommissionen, der har hovedansvaret 
for forvaltningen af den fælles landbrugspolitik. Denne 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 259 
forvaltning omfatter imidlertid en lang række retsakter, 
foranstaltninger og udtalelser, der har indvirkning på 
bevillingsforbruget. Disse forvaltningsakter er ikke 
undtaget fra de i finansforordningen fastsatte regler og 
procedurer. 
Finanskontrollens intervention på området vedrører 
f.eks.: 
— harmonisering af bestemmelser, 
— arbejdet i forvaltningskomitéerne med deltagelse i 
udformningen af bestemmelser vedrørende kontrol­
foranstaltninger og foranstaltninger, der har finan­
sielle virkninger, 
— bekæmpelse af svig og uregelmæssigheder i samar­
bejde med Kommissionens øvrige kompetente tjene­
stegrene, 
— tilsyn med opkrævningen af landbrugsmedansvarsaf-
gifterne og fradrag, der mindsker landbrugsudgifter­
ne. 
Det er således ikke muligt at konkludere, at de 
foranstaltninger vedrørende den fælles landbrugspolitik, 
der fremkalder en udgift over budgettet forud for de 
foreløbige forpligtelser, ikke omfattes af finansforordnin­
gens almindelige bestemmelser og dermed finanskontrol­
lens virksomhed. 
Svaret til beretningens kapitel 5 behandler finanskontrol­
lens virksomhed med hensyn til præventiv kontrol af 
landbrugsmarkedernes forvaltning. 
Finanskontrollen finder, at det drejer sig om en væsentlig 
opgave, idet det ville være i strid med fællesskabslovgiv­
ningens ånd og forsæt ikke at betragte den vigtigste og 
mest følsomme sektor af fællesskabsbudgettet som 
værende omfattet af det grundlæggende princip om 
forudgående kontrol, hvilket er det princip, som institu­
tionens interne kontrol hviler på. Denne forudgående 
intervention giver sig således udslag under forskellige 
former, der er udtryk for en konkretisering af påtegnings-
begrebet under hensyntagen til de særlige træk ved de 
foranstaltninger, der skal kontrolleres. 
Hvad angår Rettens bedømmelse af finanskontrollens 
rolle vedrørende regnskabsafslutningen, henvises 
ligeledes til svarene til kapitel 5. 
Der skal ligeledes mindes om, at finanskontrollen, der 
selv flere gange har gjort Kommissionen opmærksom på 
de betydelige akkumulerede forsinkelser, har foretaget en 
fuldstændig mobilisering af sine tjenestegrene, for at forsinkelserne vedrørende regnskabsafslutningen kan 
indhentes i fuldt samarbejde med GD VFs tjenestegrene. 
De negative reserver, der udgør et foreløbigt afslag på 
udgifter, er faldet kraftigt, bl.a. som følge af finanskon­
trollens vedholdenhed (jf. udtalelse af 10.7.1987 vedrø­
rende afslutningen af regnskaberne for regnskabsårene 
1984-1985). 
3.11. Når en transaktion, der er forelagt finansinspektø-
ren til påtegning, ikke opfylder lovligheds- og korrekt-
hedskriterierne, skal han for det første for at forenkle 
arbejdet basere sine standpunkter på disse indiskutable 
juridiske elementer. 
Finansinspektøren udarbejder imidlertid ræsonnementer 
baseret på de økonomiske principper for en forsvarlig 
økonomisk forvaltning, såfremt de juridiske elementer 
vedrørende overensstemmelse og korrekthed er tilfreds­
stillende og ikke tilstrækkelige til at begrunde nægtelsen. I 
øvrigt kan disse to principper ikke adskilles fra begrebet 
forsvarlig økonomisk forvaltning. 
Når finanskontrollen gør dette, benytter den bestemmel­
serne i finansforordningen (jf. artikel 23, stk. 2, og artikel 
34), der forpligter den til at kontrollere, at de anvisnings-
berettigedes økonomiske forvaltning er forsvarlig. At det 
ofte er vanskeligt at vurdere begrebet forsvarlig økono­
misk forvaltning fritager hverken den anvisnings-
berettigede eller finansinspektøren fra at vurdere dette 
begreb. 
3.12. Denne bemærkning gælder for de anvisnings-
berettigede, regnskabsføreren og procedurens øvrige 
aktører. 
Det er på baggrund af de flere hundrede tusinde 
transaktioner hvert år nødvendigt at anvende moderne 
kontrolmetoder baseret på systemanalyse, vurdering af 
risici samt stikprøver ved tilfældige og bevidste udvalg. 
3.13. Kommissionen mener langt fra, at forhåndspåteg-
ningen risikerer at gøre den anvisningsberettigede 
ansvarsfri, men derimod, at selve eksistensen af denne 
påtegning medfører, at den anvisningsberettigede er mere 
opmærksom på sit ansvar. 
I øvrigt anerkender Rettens bemærkning under afsnit 3.9. 
»I denne situation har finansinspektøren dog i et vist antal 
tilfælde kunnet fremsætte en udtalelse på det tidspunkt, 
beslutningen blev truffet. Muligheden for senere at nægte 
påtegning af de regnskabsmæssige forpligtelser har givet 
denne udtalelse en sådan betydning, at ...« i høj grad 
virkningen på den anvisningsberettigede af forhåndspå-
tegningens eksistens. Den anvisningsberettigede er langt 
fra tilskyndet til uretmæssigt at støtte sig til finansinspek-
260 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
tørens påtegning, men ser sig derimod foranlediget til at 
overveje sine forslag så meget desto mere omhyggeligt, 
som han i tilfælde at et ukorrekt forslag får sin 
foranstaltning afvist af finansinspektøren. 
3.14. På et hvilket som helst stadium af en transaktion 
kan finansinspektøren, såfremt han konstaterer, at 
elementer, hvorpå han havde baseret sin godkendelse, er 
blevet ændret eller viser sig at være ukorrekte, konstatere 
den pågældende udvikling og fremsætte sine bemærk­
ninger hertil. 
På f.eks. ESF's område har forhåndspåtegningerne 
således ikke forhindret finanskontrollen i efterfølgende at 
fremkomme med kritiske kommentarer i visse tilfælde til 
en mangelfuld opfølgning og kontrol, når sidstnævnte 
elementer ikke var kendt på forhåndspåtegningstids-
punktet. 
3.15. Det er rigtigt, at finansinspektøren fortsat er 
ansvarlig for påtegninger, der er givet ved delegation eller 
tilladt fremdelegation. Imidlertid kan det ikke heraf 
udledes, at de pågældende befuldmægtigede er fritaget for 
ethvert juridisk ansvar; disse påtager sig nemlig et 
disciplinært ansvar over for institutionen. 
Det er derimod logisk at forbeholde beføjelsen til at nægte 
påtegning for finansinspektøren i dennes egenskab af 
højeste kontrolmyndighed, for så vidt som det er 
kommissærkollegiet, der som institutionens øverste 
myndighed i givet fald skal træffe den endelige beslutning 
vedrørende den omtvistede transaktion. 
3.16. Finanskontrollens tjenestemænd råder allerede 
over tilstrækkeligt udførlige retningslinjer for deres 
kontrolvirksomhed. 
Finanskontrollen har nemlig i overensstemmelse med 
Rettens henstilling f.eks. udarbejdet instrukser på 
følgende områder: EUGFL, Garantisektionen, struktur­
fondene, de egne indtægter, lånoptagelses- og långiv-
ningsaktiviteterne samt på visse administrative områder. 
I øvrigt vil finanskontrollen fortsat på dertil egnede 
områder, afhængigt af udviklingen i dens kontrolmetoder 
og indførelsen af nye edb-midler, udarbejde instrukser for 
alle sine enheder. 
Hvad angår de tilfælde, hvor Retten skønner, at der burde 
have været nægtet påtegning, understreger Kommissio­
nen, at forhåndspåtegningen gives på grundlag af de på 
det pågældende tidspunkt disponible oplysninger, der 
kan ændres under aktionens senere iværksættelse. For de 
præcise tilfælde, som Retten nævner, må der henvises til 
de specifikke svar under de pågældende kapitler. I øvrigt 
minder finanskontrollen om, at den som tidligere nævnt 
gennemfører stikprøveundersøgelser. Transaktioner, som ikke gøres til genstand for 
påtegning 
3.17 - 3.18. Finanskontrollen har generelt måttet fore­
tage en prioritering på grundlag af bl.a. finansforordnin­
gens bestemmelser, de relative risikoniveauer og kravene 
som følge af nye politikker. 
Det er korrekt, at der således ikke er lagt vægt på visse af 
Retten nævnte sektorer, idet der findes højere prioriteter i 
mere afgørende sektorer. 
Det bør imidlertid nævnes, at også på regnskabsområdet 
udvikler finanskontrollens aktiviteter sig. Således blev 
der i 1988 oprettet en ny enhed, hvis kontrol omfatter: 
det almindelige regnskab, 
— budgetregnskabet, 
finansforvaltningen. 
Hvad sidstnævnte punkt angår, skal det bemærkes, at 
kontrollen i første halvdel af 1989 har omfattet bankren­
terne og selve finansforvaltningen, dvs. den måde, hvorpå 
bankkontiene forvaltes. 
Når det drejer sig om forvaltningsregnskabet, er det 
rigtigt, at dette ikke kontrolleres og endnu mindre 
godkendes af finanskontrollen. En virkelig kontrol (der 
ikke er fastsat i finansforordningen) ville forudsætte et 
betydeligt forudgående arbejde. Imidlertid skal den 
periodiske regnskabskontrol, der endnu ikke er syste­
matiseret, gøre det muligt gradvist at sikre en dobbelt 
garanti for forvaltningsregnskabets pålidelighed. 
Hvad angår værdiansættelsen af Fællesskabets aktiver, er 
den på finanskontrollens foranledning for øjeblikket til 
revision. 
Hvad angår långivningen og lånoptagelsen, gennemgår 
finansforvaltningen långivningen. Denne gennemgang 
sker på grundlag af Kommissionens beslutning af 14. 
december 1983 (2) gennem kontrol af dokumenter og på 
stedet, idet nogle af kontrolbesøgene i øvrigt gennemføres 
sammen med Retten. Endvidere hvad angår påstanden 
om, at de rapporter, der udarbejdes i henhold til 
finansforordningens artikel 24, stk. 3, ikke tager hensyn 
(2) Dok. KOM(83) PV 7/8. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 261 
til de beløb, der skal tilbagebetales som følge af svig eller 
uregelmæssigheder i den decentrale forvaltning i med­
lemsstaterne, må det bemærkes, at disse rapporter 
opregner alle de af finanskontrollen kendte tilfælde, hvor 
en fællesskabsfordring ikke er blevet konstateret eller 
inkasseret. 
Som Kommissionen allerede har gjort det i sine svar til 
tidligere årsberetninger, bør det i den forbindelse 
præciseres, at det juridiske forhold mellem medlemssta­
terne og de personer, der måtte have begået svig, giver 
anledning til, at medlemsstaten har en fordring over for 
den pågældende, men at denne fordring kun er »latent« 
for Fællesskabet. 
Ifølge artikel 6, stk. 3, i Rådets nye forordning nr. 1552/89 
af 29. maj 1989 om ordningen for Fællesskabernes egne 
indtægter skal medlemsstaterne fra den 1. januar 1990 
indsende en kortfattet beskrivelse af tilfælde af svig og 
uregelmæssigheder. Disse beskrivelser kan i givet fald give 
anledning til kontrol foretaget af Kommissionens 
tjenestegrene af de inkasseringsforanstaltninger, som 
medlemsstaterne skal igangsætte. Finansinspektøren kan 
eventuelt regelmæssigt udarbejde en situationsrapport 
vedrørende disse inkasseringer. 
Hvad angår de beløb, der skal tilbagebetales som følge af 
svig inden for EUGFL, Garantisektionen, fastsætter 
forordning nr. 729/70 en præcis ansvarsfordeling og 
tilbagebetalingsprocedurerne samt den regnskabsmæssi­
ge kontering, finanskontrollen, vil imidlertid gøre en øget 
indsats for at følge de finansielle virkninger af uregelmæs­
sigheder ved anvendelse af edb-systemet IRENE, og den 
vil derfor søge at udvide dets muligheder. 
Finanskontrollens funktion som intern revisor 
3.19. Det skal bemærkes, at den »målrettede« revision 
ikke er en nyhed, idet finanskontrollen har foretaget den 
siden 1975. 
De nedenstående eksempler, der er udvalgt inden for 
EUGFL, Garantisektionen, og Den Europæiske Social­
fond, illustrerer denne aktivitet : 
EUGFL, Garantisektionen: 
— kontrol af indholdet af oksekød i tilberedte varer 
af oksekød henhørende under Den Fælles Told­
tarif, 
— kontrol vedrørende kontrolorganerne i oliven­
oliesektoren, kontrol af afsætningsforanstaltningerne vedrø­
rende smør til nedsat pris. 
Den Europæiske Socialfond: 
— kontrol af udviklingen i gennemførelsen og i 
anvendelsen af midlerne til projekter inden for 
rammerne af forordning nr. 815/84 (3) (særlig 
støtte til Grækenland), 
— undersøgelse hos nye igangsættere i to medlems­
stater af tilstedeværelsen af strukturer, der kan 
gøre det muligt at gennemføre projekter finansie­
ret af ESF. 
3.20. De særlige rapporter i henhold til artikel 11 i 
gennemførelsesbestemmelserne til finansforordningen 
udgør kun ét af de redskaber, som finanskontrollen råder 
over til behandling af de forskellige aspekter af en 
forsvarlig økonomisk forvaltning. De målrettede kon­
trolrapporter, finanskontrollens udtalelser til kommis­
særkollegiet til støtte for hver enkelt tranche under ESF, 
EFRU, EUGFL, Udviklingssektionen, den årlige udta­
lelse om regnskabsafslutningen, skrivelserne til generaldi­
rektoraterne om forvaltningens forsvarlighed, de nære 
daglige kontakter med de anvisningsberettigede tjeneste­
grene udgør lige så vel alternative midler, der er mere 
uformelle og praktiske, og som finanskontrollen anven­
der løbende. 
I øvrigt bemærker Kommissionen, at finanskontrollen 
regelmæssigt efterfølgende har henledt institutionens 
opmærksomhed på fejl i forbindelse med forvaltningen, 
selv i tilfælde, hvor der var blevet givet en forhåndspåteg-
ning. 
Forholdet mellem finansinspektøren og 
Revisionsretten 
3.21-3.22. Artikel 10 i Kommissionens forordning af 
11. december 1986 (4) om gennemførelsesbestemmelser til 
visse bestemmelser i finansforordningen af 21. december 
1977 fastsætter følgende: »Finansinspektøren er under 
udøvelsen af sine kontrolfunktioner fuldstændig uafhæn­
gig og er kun ansvarlig over for institutionen. Han kan 
ikke modtage nogen instrukser vedrørende udøvelsen af 
de funktioner, som ved hans udnævnelse overdrages ham 
i medfør af finansforordningens bestemmelser.« 
Disse bestemmelser gælder også for de underordnede 
finansinspektører inden for grænserne for den fuldmagt, 
de har fået meddelt af finansinspektøren, uden at dette i 
(3) EFTnr. L 88 af 31.3.1984. 
(4) EFTnr. L 360 af 19.12.1986. 
262 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
øvrigt berører de regnskaber, de skal aflægge over for 
deres overordnede. Endvidere følger finanskontrollen de 
instrukser, som Kommissionen har givet alle sine 
tjenestegrene såvel hvad angår meddelelsen af informa­
tioner og afgivelsen af rapporter som med hensyn til 
Rettens kontrolbesøg. Den kan ikke afvige herfra. 
Det skal imidlertid understreges, at finanskontrollen i 
henhold til finansforordningens artikel 85 tager hensyn til 
antegnelserne i beslutningerne om decharge. 
DEN ANVISNINGSBERETTIGEDE 
3.24. Denne påstand er ikke indlysende. Man kan 
forsvare den modsatte opfattelse, nemlig at hvis finansin-
spektørens forhåndspåtegning ikke dækkede området 
forsvarlig økonomisk forvaltning, ville den anvisningsr 
berettigede i givet fald mindre kunne føle behovet og 
nødvendigheden af at påtage sig sit ansvar på dette 
område, og han ville lægge vægt på aspekternes korrekt­
hed og overensstemmelse, idet det er dér finansinspektø-
ren ville kunne risikere at blokere hans transaktioner. 
Endvidere mener Kommissionen, at den forsvarlige 
økonomiske forvaltning er et uopdeleligt hele, hvori 
korrektheden og overensstemmelsen ligeledes indgår. Det 
er kunstigt at søge at adskille et aspekt fra et andet i 
mangel af en præcis definition af begrebet forsvarlig 
økonomisk forvaltning. Som følge af de mange varierede 
og komplekse elementer, som den forsvarlige økonomi­
ske forvaltning består af, er den sandelig en delikat 
opgave, der i stort omfang kræver erfaring og initiativ af 
tjenestemændene, men dette kan ikke berettige til, at man 
(på forhånd) undlader at vurdere den, selv om det er klart 
nemmere at fremkomme med en efterfølgende vurdering 
ud fra »historisk« stivnede faktuelle elementer, efter at 
transaktionen er afsluttet. Effektiviteten kræver, at 
transaktionerne korrigeres og berigtiges så tidligt som 
muligt, og at der allerede forinden ved transaktionernes 
udformning undgås fejl, der kan medføre en uforsvarlig 
økonomisk forvaltning. Det er det, der er den anvisnings-
berettigedes og finansinspektørens opgave. 
Det ville nemlig være meget lidet frugtbart at afvente de 
endelige resultater af transaktionerne, inden tilfældene af 
uforsvarlig økonomisk forvaltning påvises på et tids­
punkt, hvor det er umuligt at berigtige situationen. 
Omend en forudgående vurdering af finansinspektørens 
forsvarlige økonomiske forvaltning er vanskelig, idet den 
indeholder elementer af oplysninger, der hele tiden 
ændres, får den her hele sin betydning, og finansinspektø­
rens rolle, som finansiel forhåndsrådgiver over for 
institutionen og de anvisningsberettigede, finder her hele 
sin berettigelse. REGNSKABSFØREREN 
3.25 - 3.26. Kommissionen deler ikke Rettens analyse 
af regnskabsførernes og forskudsbestyrernes ansvar. 
F.eks. er regnskabsførerens og finansinspektørens re­
spektive ansvar udelte. De er ifølge forvaltnings-
adskillelsesprincippet universelle og adskilte. Imidlertid 
er regnskabsførernes og forskudsbestyrernes ansvar 
defineret fuldt ud i finansforordningen og gennemførel­
sesbestemmelserne til denne. Det er klart, at regnskabs­
føreren som enhver anden tjenestemand har mere 
vidtgående ansvar end blot sit økonomiske ansvar for tab 
af midler. 
Endvidere er det ikke længere korrekt, at regnskabs­
førerens aktiviteter ikke omfattes af finanskontrollens 
løbende tilsyn: Alle transaktioner vedrørende inkassering 
af fordringer, forvaltningen af likvide midler og trans­
aktionerne på bankkonti er herefter underlagt dennes 
periodiske kontrol. En regnskabsfører tildeles i intet 
tilfælde decharge, såfremt han har handlet ukorrekt. 
STYRKELSE AF DET INTERNE 
KONTROLSYSTEM 
3.27. De faktuelle bemærkninger under punkt 3.27 har i 
Kommissionens øjne ingen årsagsforbindelse med forsla­
gene under punkt 3.28. 
3.28. I revisionen af finansforordningen, således som 
den for øjeblikket afspejles af medlemsstaternes fælles 
indstilling i Rådet, er den opfattelse af finanskontrollen, 
som Retten giver udtryk for, ikke blevet fulgt af 
fællesskabslovgiveren, der har opretholdt finansinspektø­
rens rolle med hensyn til vurderingen af den forsvarlige 
økonomiske forvaltning, ved ikke at ændre hans opgaver 
med hensyn til forhåndspåtegning. 
I øvrigt forbigår Retten i tavshed finansinspektørens 
rådgivende rolle. Han skal nemlig sørge for at undgå, at 
institutionen træffer beslutninger, der ikke er i overens­
stemmelse med principperne om lovlighed, formel 
rigtighed og forsvarlig økonomisk forvaltning. 
Derfor mener Kommissionen ikke, at det i henhold til de 
gældende forordninger og som følge af lovgiverens 
udtrykkelige vilje er hverken muligt eller ønskeligt af 
hensyn til den daglige effektivitet i den nuværende 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 263 
kompetencefordeling mellem anvisningsberettigede, 
regnskabsførere og kontrollører, at frigøre finansinspek-
tøren for ansvaret for en forudgående kontrol af den 
økonomiske forvaltnings forsvarlighed. 
3.29-3.30. Kommissionen deler imidlertid Rettens 
opfattelse af, at den interne revisionsfunktion bør styrkes. 
Den har i øvrigt allerede truffet en principbeslutning på 
dette område, og de nærmere gennemførelsesbestemmel­
ser vil blive vedtaget i nær fremtid. 
Retten har endvidere fremført, at finansinspektøren bør 
øge den målrettede kontrol af alle transaktioner. 
Kommissionen deler Rettens opfattelse af, at denne 
kontrol er vigtig, og bekræfter i øvrigt, at finansinspektø­
ren allerede nu foretager flere kontroller på de af Retten 
nævnte områder. Dog er kontrollen af status og 
forvaltningsregnskab stadig under udvikling. 
3.31. Finansinspektørens pligt til at udfærdige en årlig 
beretning om forvaltningen af fællesskabsmidlerne er 
ikke fastsat i finansforordningen og svarer ikke til hans 
opfattelse af effektivitet. Finanskontrollen søger nemlig 
gennem sine daglige aktiviteter at give institutionen 
sikkerhed for, at finansforordningens principper overhol­
des. 
I øvrigt udarbejder Kommissionens tjenestegrene mange 
årlige beretninger, som f.eks. Socialfondens årlige rapport og EFRU's årsberetninger, der giver alle 
nødvendige oplysninger for hver enkelt sektor. 
3.32. Efter Kommissionens opfattelse svarer finansfor­
ordningens nuværende bestemmelser (artikel 70) til en 
klog administration på området. Regnskabsførere og 
forskudsbestyrere holdes naturligvis desciplinært og 
økonomisk ansvarlige for de midler, der er dem betroet, 
og de skal forsikre sig mod den risiko, de løber. Det er 
muligt, at Fællesskabet som foreslået af Retten, kan blive 
sin egen forsikringsgiver i stedet for at betale en privat 
forsikring. 
Det vil i betragtning af antallet og omfanget af de 
transaktioner, der hvert år gennemføres over det 
almindelige budget (ca. 2 000 daglige betalinger a 
gennemsnitligt 100 000 ECU) imidlertid hverken være 
klogt eller gennemførligt at lade det første tab godtgøre 
ved hjælp af regnskabsførerens eller den ansvarlige 
forskudsbestyrers garantikonto. 
Derimod vil regnskabsføreren eller forskudsbestyreren i 
tilfælde af behørigt konstaterede alvorlige fejl ikke blot 
miste sin garantifond, men også en del af sin løn. 
Kommissionen finder, at såfremt de gældende bestem­
melser anvendes korrekt, gøres regnskabsførerne og 
forskudsbestyrerne tilstrækkeligt ansvarlige, og Fælles­
skabets midler er beskyttet mod enhver normal risiko. 
264 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 4 
Indtægter 
KOMMISSIONENS SVAR 
EGNE INDTÆGTER FRA MOMS 
Kommissionens kontrol med gennemførelsen 
af det sjette momsdirektiv 
Grundlaget for Kommissionens kontrol 
4.8. Kommissionen skal understrege, at den ikke har 
udarbejdet nogen »erklæring om overensstemmelse« 
(med direktivet) og at den ikke ønsker at udarbejde 
sådanne erklæringer på et så komplekst og teknisk 
område som momsen, hvor der hyppigt kan konstateres 
divergerende fortolkninger, og denne holdning skyldes 
også Kommissionens ønske om at fastholde sin manøvre­
frihed på længere sigt. 
I realiteten foretages der løbende vurderinger af de 
nationale foranstaltningers overensstemmelse med EF-
retten, ligesom der foretages punktuelle vurderinger i 
forbindelse med medlemsstaternes gennemførelse af 
direktiver i national lovgivning. Når en sådan vurdering 
giver anledning til at formode, at en national bestemmelse 
ikke er i overensstemmelse med EF-lovgivningen, foreta­
ger man en regulær juridisk vurdering. 
Gennemførelse af Kommissionens kontrol og sikring af 
egne indtægter fra moms 
4.9. (a) og (b) Kommissionen har indført en særlig 
kontrolprocedure med hensyn til gennemførelse i natio­nal lovgivning af alle de direktiver, der vedtages. Som led i 
denne procedure fremsender Kommissionen seks måne­
der før udløbet af den frist, der er fastsat for iværksættel­
sen af de interne gennemførelsesbestemmelser, en 
skrivelse til de nationale administrationer med anmod­
ning om at få tilsendt en meddelelse med detaljeret 
oplysning om de nationale bestemmelser, der svarer til 
bestemmelserne i det direktiv, der er vedtaget. Hvis 
medlemsstaterne ikke fremsender en sådan officiel 
meddelelse, sender Kommissionen en åbningsskrivelse. 
Da Kommissionen er klar over, hvor stor en arbejdsbyrde 
dette medfører, og da den er overbevist om, at man kunne 
øge effektiviteten ved krydskontrol, har den inden for 
rammerne af Det Rådgivende Udvalg for Merværdiafgift 
(i det følgende benævnt Momsudvalget) indført en årlig 
procedure, i henhold til hvilken medlemsstaterne skal 
fremsende meddelelse om de ændringer, der har fundet 
sted i deres skattelovgivning i det forløbne år. De første 
erfaringer har til fulde bevist, at denne procedure er 
effektiv. 
I øvrigt er det på sin plads at understrege Momsudvalgets 
rolle. For så vidt som dette udvalg nemlig beskæftiger sig 
med fortolkningsvanskeligheder i forbindelse med direk­
tiverne, giver det både mulighed for at nå frem til en fælles 
fortolkning og dermed opnå større sikkerhed for, at den 
nationale lovgivning er i overensstemmelse med EF-
lovgivningen, og i visse tilfælde at få kendskab til 
situationer, hvor der ikke er overensstemmelse og således 
træffe de nødvendige foranstaltninger. 
(c) Kommissionen råder over al basislovgivningen. I 
øvrigt informerer Momsudvalget Kommissionen om de 
ændringer, der foretages i lovgivningen. 
(d) Kommissionen iværksatte i juli 1987 en horisontal 
undersøgelse af medlemsstaternes nationale lovgivning. 
Man har indtil nu allerede undersøgt seks medlemsstaters 
grundlæggende nationale lovgivning, herunder bl.a. de 
tre nye medlemsstaters. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 265 
På baggrund af de meget væsentlige ressourcer, som dette 
arbejde lægger beslag på samt Kommissionens nye 
målsætninger i forbindelse med afskaffelsen af afgifts­
mæssige hindringer har Kommissionen imidlertid endnu 
ikke kunnet fortsætte dette arbejde, men den undersøger i 
øjeblikket, om det er hensigtsmæssigt at genoptage det 
senere. der konstateres en overtrædelse. Kommissionen kan 
bekræfte, at den systematiske undersøgelse af de nye 
bestemmelser og sammenligningen af medlemsstaternes 
nationale lovgivning med direktivet i de tilfælde, hvor 
man har konstateret en overtrædelse i en medlemsstat, er 
blevet fortsat aktivt. 
Derimod benyttes til stadighed en metode med vertikale 
sammenligninger, hvorved man systematisk undersøger 
medlemsstaternes nationale lovgivning med EF-retten. 
Dette forhindrer ikke, at der, hver gang der konstateres 
en overtrædelse i en medlemsstat eller registreres en klage, 
systematisk foretages en horisontal undersøgelse af 
medlemsstaternes nationale lovgivning som ekstra kon­
trol samt til orientering for Domstolen. 
4.10. I henhold til artikel 34 i sjette direktiv skal der 
udarbejdes beretninger om funktionen af det fælles 
merværdiafgiftssystem i medlemsstaterne. Der er indtil nu 
blevet offentliggjort to beretninger, den sidste den 20. 
december 1988. Disse beretninger om direktivernes 
anvendelse illustrerer ved en analyse af de forskellige 
tilfælde af overtrædelsesprocedurer, der er iværksat eller 
bilagt i årets løb, udviklingen med hensyn til de nationale 
bestemmelsers overensstemmelse med EF-lovgivningen. 
Det er ikke hovedformålet med disse beretninger at 
fastslå de nationale bestemmelsers overensstemmelse med 
bestemmelserne i EF-retten, men at påvise funktionen af 
det fælles merværdiafgiftssystem ved at fremhæve de 
vanskeligheder, bl.a. af fortolkningsmæssig art, der 
forhindrer dette system i at fungere effektivt. 
4.11. Kommissionen har allerede i sit svar under punkt 
4.8. oplyst, at den ikke har til hensigt at udarbejde nogen 
erklæringer om overensstemmelse. 
For så vidt angår undersøgelsen af de tre medlemsstaters 
lovgivning, blev det under punkt 4.9. (d) præciseret, at 
Kommissionen havde undersøgt denne systematisk, som 
det også fremgår af oversigten over formodede overtræ­
delser. 4.14-4.15. Som understreget under punkt 4.9.(d) 
iværksatte Kommissionen i 1987 en sammenlignende 
undersøgelse af de nationale lovgivninger som supple­
ment til dens opfølgning heraf. Endvidere indførte den i 
1988 via Momsudvalget en procedure for fremsendelse af 
oplysninger om ændringer i national lovgivning. 
Den finder derfor, at den i henhold til sine forpligtelser 
har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfølgning 
af medlemsstaternes nationale lovgivning. 
Forvaltningen af egne indtægter fra moms 
Svagheder ved de nuværende procedurer 
4.20. Kommissionen har allerede i sin anden beretning 
om anvendelsen af forordning nr. 2892/77 som ændret 
(dok. KOM(88) 89 endelig udg. af 9.3.1988, afsnit 6.1.6-
6.1.9) gjort rede for de procedurer, den følger i henhold til 
artikel 10, stk. 3, i denne forordning. Der er tale om 
følgende: 
Når Kommissionen fastslår, at en overtrædelse af 
EF-rettens bestemmelser medfører tab af egne 
indtægter, og den pågældende medlemsstat nægter at 
indbetale en kompensation, anmoder Kommissionen 
ved en »betalingsanmodning« den pågældende med­
lemsstat om at beregne omfanget af de udestående 
egne indtægter og at indbetale beløbet inden for en 
bestemt frist (se punkt 4.25-4.27 nedenfor). 
4.12. Kommissionen kan til enhver tid — uden at 
udarbejde en »erklæring om overensstemmelse« — 
iværksætte en overtrædelsesprocedure over for de natio­
nale bestemmelser, som ikke er i overensstemmelse med 
EF-retten. I de tilfælde, hvor medlemsstaten besvarer denne 
henvendelse positivt, er problemet således løst på det 
administrative stadium. I modsat fald finder den i 
EØF-Traktatens artikel 169 fastsatte overtrædelses­
procedure anvendelse; 
Konklusioner 
4.13. Kommissionen skal henvise til sit svar under 
punkt 4.8 og bemærke, at den undersøgelse, den 
foretager, kun efterlader skriftlige spor i de tilfælde, hvor i tilfælde af, at uenigheden mellem Kommissionen og 
medlemsstaten vedrører specielt tekniske problemer, 
finder Kommissionen det af de ovenfor under punkt 
4.21 anførte grunde hensigtsmæssigt at fortsætte med 
at drøfte spørgsmålet med de nationale myndigheder, 
før den iværksætter en overtrædelsesprocedure. I så 
266 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
tilfælde giver et forbehold mulighed for at foretage en 
mere indgående undersøgelse af situationen, hvilket 
ofte fører til en administrativ aftale med medlemssta­
ten. 
Denne pragmatiske fremgangsmåde har nemlig vist 
sig at være nyttig i de fleste tilfælde, selv når 
drøftelserne undertiden har været noget langstrakte, 
før man er nået frem til fælles løsninger under 
overholdelse af lovgivningen. I mange .tilfælde har 
Kommissionen længe før den ny kontrol modtaget de 
nødvendige oplysninger fra den berørte medlemsstat 
med henblik på den korrektion af grundlaget for de 
egne momsindtægter, der finder sted i det »sammen­
fattende dokument«, som Kommissionen udarbejder 
om resultaterne af kontrollen for hvert enkelt 
regnskabsår. 
Ethvert problem, hvorom der ikke er opnået enighed, 
følges systematisk op. 
4.21. Revisionsrettens påpegning af antallet af forbe­
hold afspejler blot en normal løbende forvaltning af disse, 
eftersom 15 forbehold (ud af de i alt 24) stammer fra sidste 
regnskabsår (1988), og de ni andre er fordelt på de øvrige 
år, idet en del af dem dog er ved at blive afviklet. 
Det nævnte tilfælde vedrørende Det Forenede Kongerige 
fra 1981 er et særtilfælde, der skyldes vanskeligheden ved 
at finde frem til en gyldig beregningsmetode. Denne sag 
blev endeligt afviklet under kontrollen af momsgrundla­
get for 1987. 
For så vidt som det er hensigtsmæssigt at fortsætte 
behandlingen sammen med de nationale myndigheder 
med henblik på at nå frem til en fælles løsning af en 
teknisk vanskelighed (f.eks. spørgsmålet om at finde frem 
til og korrekt evaluere andre tal end dem, der normalt er 
til rådighed i statistikker eller regnskaber), ville det ikke i 
praksis være nyttigt, at Kommissionen fastsatte en 
bindende frist. 
Man må nemlig tage følgende i betragtning: 
— Når der foreligger objektive vanskeligheder, er det 
ikke inden for en frist af nogle måneder efter 
kontrollen, at den nationale administration er i stand 
til at levere de pågældende oplysninger. 
— Hvis den fastsatte frist ikke blev overholdt, skulle 
Kommissionen ikke desto mindre iværksætte en 
overtrædelsesprocedure, som eventuelt efter en lang 
supplerende frist kunne føre til en dom fra Domstolen 
til fordel for Kommissionen. En sådan dom ville 
imidlertid blot bekræfte medlemsstatens forpligtelse 
til at overholde lovgivningen, dvs. til at finde frem til 
og levere de nødvendige tal med henblik på en korrekt 
fastlæggelse af grundlaget for de egne momsindtæg­
ter. 4.22. Formålet med de forbehold, der tages efter 
kontrollen af medlemsstaternes momsgrundlag, er alene 
at angive nogle punkter, som efter Kommissionens 
opfattelse kræver en mere indgående undersøgelse. Da 
det ikke er muligt på det tidspunkt, hvor forbeholdet 
tages, at konkludere, at der altid vil bestå en forpligtelse 
til at betale yderligere egne indtægter, er det meget 
vanskeligt at udarbejde en centraliseret regnskabs-
oversigt. 
Kommissionen noterer imidlertid alle de forbehold, 
hvorom der endnu ikke er truffet afgørelse, i en protokol, 
som nu er ved at blive indkodet på edb. Da der således 
foreligger både kontroldokumenter og protokol, er der 
ikke efter Kommissionens opfattelse nogen risiko for, at 
man vil glemme at følge noget forbehold op. 
Følger for egne indtægter af overtrædelser af 
momslovgivningen 
4.23. For så vidt angår de overtrædelser, der har negativ 
indvirkning på de egne momsindtægter, er de periodiske 
møder mellem Kommissionens forskellige tjenestegrene 
blot en af de former for kontakt, der anvendes med 
henblik på koordinering. 
Derfor har det forhold, at disse koordineringsmøder 
mellem Kommissionens forskellige tjenestegrene i 1988 
blev afholdt mindre hyppigt (disse møder finder nu igen 
sted med de sædvanlige intervaller), ikke medført nogen 
forsinkelser for Kommissionen. 
4.24. Kommissionen har meddelt Revisionsretten, at 
man langtfra lader hånt om disse tilfælde af overtrædel­
ser, men tværtimod følger dem op af hensyn til eventuelle 
konsekvenser for de egne momsindtægter. 
For så vidt angår de to første tilfælde, kunne det ene, der 
vedrører Grækenland, først behandles under synsvinklen 
egne momsindtægter i november 1988 i forbindelse med 
kontrollen af oversigten over momsgrundlaget for 
regnskabsåret 1987, der var den første oversigt fra denne 
medlemsstat. Det andet tilfælde, der vedrører en lov, som 
trådte i kraft i Italien den 1. januar 1988, vil blive 
behandlet i løbet af 1989 i forbindelse med kontrollen af 
oversigten over Italiens momsgrundlag for regnskabsåret 
1988. 
For så vidt angår de procedurer, som Kommissionen 
allerede har indledt i forbindelse med overtrædelser af det 
fælles merværdiafgiftssystem, er situationen anskuet 
under synsvinklen egne indtægter følgende: 
— Tilfældet vedrørende Spanien kan kun få konsekven­
ser for momsgrundlaget for regnskabsåret 1988, 
hvorfor det vil blive behandlet i forbindelse med 
kontrollen af dette grundlag. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 267 
I forbindelse med tilfældet vedrørende Grækenland 
fremsatte Kommissionen et forbehold under kon­
trollen af oversigten for regnskabsåret 1987. 
— For så vidt angår tilfældet vedrørende Tyskland 
(skovbrug) er Kommissionen sammen med denne 
medlemsstat ved at undersøge, om der er tale om 
konsekvenser for de egne indtægter. 
Kontrol af berigtigelser 
Rente af forsinkede indbetalinger 
Delvis indbetaling af skyldige beløb 
4.25-4.27. I tilfælde af, at den årlige oversigt over 
momsgrundlaget ikke kan berigtiges i fællesskab, sender 
Kommissionen som et indledende skridt, før der iværk­
sættes en overtrædelsesprocedure, den pågældende 
medlemsstat en »betalingsanmodning«, hvori medlems­
staten anmodes om at beregne de pågældende egne 
indtægter og indbetale dem til Kommissionen inden for 
en bestemt frist, idet der i modsat fald skal betales 
morarenter i henhold til artikel 11 i forordning nr. 
2891/77. 
I de fleste tilfælde stiller den pågældende medlemsstat det 
momsbeløb, som den selv har beregnet, til rådighed for 
Kommissionen enten før udløbet af den fastsatte frist 
eller efter. 
I første tilfælde skal der naturligvis ikke opkræves 
morarenter; i andet tilfælde skal medlemsstaten iht. 
artikel 11 betale disse morarenter af det allerede 
indbetalte beløb for det tidsrum, der er forløbet mellem 
den i betalingsanmodningen fastsatte frist og den dag, 
hvor beløbet faktisk blev indbetalt. 
Derefter kontrollerer Kommissionen i alle tilfælde de tal 
og de beregningsmetoder, som medlemsstaten har 
benyttet til fastsættelse af dette beløb, og denne kontrol 
finder normalt sted i forbindelse med den første kontrol a 
posteriori af årsoversigten over momsgrundlaget. 
Undertiden har det været nødvendigt efter en kontrol at 
berigtige den beregning, som medlemsstaten oprindeligt 
havde foretaget, og i så fald har den pågældende 
medlemsstat indbetalt yderligere momsindtægter. 
Efter Kommissionens opfattelse skal en sådan suppleren­
de indbetaling behandles som enhver anden indbetaling 
af momsindtægter, der finder sted efter en kontrol som 
følge af en berigtigelse, der er foretaget i enighed med 
medlemsstaten i den i artikel 10 b), stk. 1, i forordning 
2892/77 som ændret angivne forstand. Efter Kommissio­
nens opfattelse foreligger der ikke forsinket indbetaling i 
den i artikel 11 anførte forstand. Efter Kommissionens opfattelse er der ingen bestemmelse 
i den gældende lovgivning, der giver hjemmel for at 
anmode om morarenter af det supplerende beløb, som 
medlemsstaten har indbetalt som ovenfor beskrevet. 
Forsinket indbetaling af renter 
4.29. Når fristen for betaling af hovedstolen er udløbet, 
og betaling ikke har fundet sted, udstedes der nu 
indtægtsordrer for de skyldige renter. 
4.30. Når medlemsstaterne foretager forsinket indbeta­
ling af egne indtægter, er der sjældent renter inkluderet i 
det beløb, de indbetaler. Kommissionen er derfor 
forpligtet til at beregne renterne og gøre et separat krav 
gældende. Denne procedure indebærer visse fordele, fordi 
det somme tider er meget komplekst at udregne renter; 
fejlene kan derfor formindskes. Når der fastsættes en dato 
for betalingen, får Kommissionen mulighed for at 
forfølge sit krav og om nødvendigt iværksætte en 
overtrædelsesprocedure imod en hvilken som helst 
medlemsstat, som ikke betaler de skyldige renter. 
Efter Kommissionens opfattelse er dens behandling af 
renter af skyldige indtægter i overensstemmelse med 
Kommissionens interne regler. Kommissionen mener 
ikke, at den har ret til at modregne de skyldige renter en 
betaling, som specielt skulle dække de egne momsindtæg­
ter. 
Artikel 11 i forordning 2891/77 åbner alene mulighed for 
at opkræve almindelige renter. Der kan derfor ikke være 
tale om at gøre krav på renter af renter, der er indbetalt 
med forsinkelse. 
Konklusioner 
4.31. Kommissionen mener på baggrund af de oven­
stående svar at have handlet effektivt med hensyn til 
opkrævningen af egne momsindtægter. 
Stillet over for de mange vanskeligheder af juridisk, 
statistisk og teknisk art, som helt fra starten har gjort det 
meget vanskeligt og problematisk at fastlægge grundlaget 
for de egne momsindtægter, har Kommissionen valgt at 
indtage en pragmatisk holdning snarere end en rent 
formalistisk, som ikke blot ville have givet anledning til 
betydelig strid med medlemsstaterne, men også ville have 
gjort det endnu mere vanskeligt at nå frem til tilfredsstil­
lende løsninger. I de fleste tilfælde er det nemlig 
nødvendigt for at nå frem til sådanne løsninger at udnytte 
268 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
oplysninger, som alene de nationale administrationer kan 
finde frem til og meddele Kommissionen. 
Dog har Kommissionen altid truffet de nødvendige 
foranstaltninger i de få tilfælde, hvor det med medlems­
staterne har vist sig umuligt at nå frem til aftaler, der var i 
overensstemmelse med en korrekt fortolkning af EF-
bestemmelserne. 
For så vidt angår morarenter, har Kommissionen i alle de 
tilfælde, hvor medlemsstaterne skyldte sådanne, krævet, 
at de blev indbetalt; Kommissionen er derfor ikke enig i 
påstanden om, at »af de 108 mio ECU, som blev omtalt i 
punkt 4.18, blev 75 % betalt uden rente«. 
Kommissionen holder sine egne procedurer under 
konstant overvågning og foretager ændringer, hvor den 
finder det nødvendigt. De nye kontrolmuligheder, som 
forordning 1552/89 og 1553/89 åbner mulighed for, kan 
ikke udnyttes fuldt ud, uden at Kommissionen tager sine 
interne procedurer op til fornyet overvejelse. 
TRADITIONELLE EGNE INDTÆGTER 
Forvaltningen af de traditionelle egne 
indtægter 
Regnskabsmæssige oplysninger 
4.33. Fremsendelse pr. telex af oplysninger vedrørende 
de månedlige regnskabsoversigter over egne indtægter 
giver Kommissionen mulighed for at modtage disse 
oplysninger hurtigere, end hvis den skulle vente på at få 
tilsendt de fuldstændige oversigter. Derfor er Kommissio­
nen i stand til at forvalte de likvide midler og overvåge 
anvendelsen af budgetindtægter i overensstemmelse med 
oversigten over disse mere effektivt. I de tilfælde, hvor 
Kommissionen baserer sine indtægtsordrer på sådanne 
telexer, sammenholder den dem med de mere udførlige 
oplysninger, som medlemsstaterne senere indsender til 
Kommissionen. 
4.34. Følgende bemærkning blev medtaget i referatet, 
da Rådet vedtog forordning 1552/89: 
»Med henblik på at forenkle udarbejdelsen af 
budgetoverslag og gøre det lettere at foretage kontrol 
vil medlemsstaterne inden for rammerne af Det 
Rådgivende Udvalg for Egne Indtægter undersøge, 
hvilke foranstaltninger der skal træffes for at opnå en 
hensigtsmæssig opdeling af de traditionelle egne 
indtægter«. Kommissionen har forelagt sine forslag for udvalget, og 
disse forslag drøftes i medlemsstaterne. 
Oplysninger til brug for forvaltningen 
4.35. Det er korrekt, at visse medlemsstater ikke 
fremsender de halvårlige og årlige beretninger til tiden til 
trods for Kommissionens påmindelser og gentagne 
anmodninger i de sammenfattende årlige beretninger, 
som Kommissionen udarbejder og sender til medlemssta­
terne. Det skal i øvrigt understreges, at der ikke i henhold 
til forordning 2891/77 var nogen frist for fremsendelse af 
de halvårlige beretninger. Kommissionen vil fortsætte 
sine bestræbelser med henblik på at få medlemsstaterne til 
at fremsende deres beretninger hurtigt. 
4.36. Det er korrekt, at indholdet af de årlige beret­
ninger varierer. 
Kommissionen har ved flere lejligheder drøftet dette 
problem med medlemsstaterne i Det Rådgivende Udvalg 
for Egne Indtægter. Den har foreslået, at man indførte et 
harmoniseret skema med alle de oplysninger, som 
Kommissionen har brug for. 
Visse medlemsstater synes imidlertid på grund af deres 
specifikke administrative struktur ikke at være i stand til 
at fremkomme med de oplysninger, som Kommissionen 
anmoder om. 
Virkningen af Kommissionens tilsyn 
4.37. Da effektiviteten af de instrumenter, som Kom­
missionen benytter, kun kan være begrænset, må man 
præcisere graden af tilnærmelse mellem disse for at kunne 
foretage en sammenligning med en ønskværdig standard. 
Hovedformålet med kontrolmetoden, der naturligvis kan 
forbedres, er at kontrollere, at EF-lovgivningen anvendes 
korrekt i medlemsstaterne. Disse har selvfølgelig hoved­
ansvaret for kontrollen med fastlæggelse, bogføring og 
overdragelse af de traditionelle egne indtægter. 
De i gennemsnit 26 kontrolbesøg pr. år svarer til i alt 400 
kontrolmanddage pr. år, hvilket Kommissionen anser for 
at være tilstrækkeligt. I forbindelse med fastlæggelsen af 
antallet af kontrolbesøg kan størrelsen af de egne 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 269 
indtægter, der er tale om, for så vidt som der tages hensyn 
hertil, ikke efter Kommissionens opfattelse være den 
afgørende faktor. Hvis den nemlig blev det, ville 
kontrolopgaver i forbindelse med traditionelle egne 
indtægter lægge beslag på en tredjedel af dens indsats, 
hvilket ville være i strid med dens formål. 
De nationale ordningers forskellige grader af kompleksi­
tet kan heller ikke i sig selv begrunde antallet af 
kontrolbesøg. Disse forskelle afspejles i hvert kontrol­
besøgs konkrete forløb. 
De emner, der skal kontrolleres, drøftes ved udgangen af 
året før på et møde, som alle de berørte tjenestegrene 
deltager i. Disse emner vælges i fællesskab på baggrund af 
erfaringerne fra tidligere kontrolbesøg, ud fra hensynet til 
at skulle kontrollere, at EF-lovgivningen anvendes 
korrekt og på grundlag af emnernes betydning for de egne 
indtægter. 
Det har ikke været muligt at foretage en systematisk 
opfølgning af de finansielle resultater af kontrollen, fordi 
medlemsstaterne i henhold til forordning 2891/77 ikke 
havde pligt til at underrette Kommissionen om de 
pågældende betalinger. Forordning 1552/89, der erstatter 
forordning 2891/77, indeholder imidlertid et krav herom. 
Det vil derfor blive muligt at foretage en systematisk 
opfølgning, når man har truffet de praktiske foranstalt­
ninger i henhold til en bemærkning i referatet i forbindelse 
med Rådets vedtagelse af forordning 1552/89. Kommis­
sionens forslag drøftes i øjeblikket i medlemsstaterne. 
For så vidt angår problemet med force majeure, gør det 
forhold, at der ikke findes et passende retsgrundlag, 
kontrollen yderst besværlig. Det Rådgivende Udvalg for 
Egne Indtægter er ved at undersøge, hvorledes man kan 
bøde på denne tingenes tilstand. 
Vurdering af Kommissionens tilsyn 
4.38. I henhold til forordning 2891/77 deltager Kom­
missionen blot i medlemsstaternes kontrol, men med­
lemsstaternes ordninger kontrolleres altid i forbindelse 
med kontrollen på stedet. Disse ordninger er beskrevet i 
de kontrolrapporter, som Revisionsretten modtager med 
regelmæssige mellemrum. Det skal imidlertid understre­
ges, at Kommissionen i henhold til den ny forordning 
1552/89, der erstatter forordning 2891/77, har autonome 
kontrolbeføjelser, som giver den mulighed for at arbejde 
mere effektivt. Retsgrundlaget 
4.39-4.40. Kommissionen kan aldrig have alle de 
oplysninger til sin rådighed, som er nødvendige for at 
kontrollere, at de månedlige indbetalinger af traditionelle 
egne indtægter er korrekte. 
Kommissionen kan ikke kontrollere hver eneste af de 
millioner af transaktioner hvert år, som tilsammen 
afspejles i tallene i de månedlige oversigter over egne 
indtægter, som sendes til Kommissionen i henhold til 
forordningen. 
Medlemsstaterne har i henhold til forordningen pligt til at 
sende Kommissionen en månedlig oversigt over regnska­
bet med deres egne indtægter. Der kan foretages 
korrektioner på et senere tidspunkt, hvis disse er i 
overensstemmelse med Fællesskabets forordninger, og 
indtægtsordrer kan specielt ændres som følge af Kommis­
sionens kontrol. Det ville ikke tjene noget formål at 
fastsætte en frist for sådanne korrektioner, fordi Kom­
missionen ikke udsteder endelige kvitteringer med 
angivelse af, at alle skyldige beløb er blevet indbetalt. 
Følger for egne indtægter 
4.41. I forbindelse med efteropkrævning fastslås det i 
artikel 9 i forordning 1697/79, at medlemsstaterne indtil 
nye EF-bestemmelser træder i kraft ikke har pligt til at 
foretage fastlæggelse af egne indtægter i den i forordning 
2891/77 anførte forstand, hvis de ikke har foretaget 
efteropkrævning af afgifter i henhold til forordning 
1697/79. 
Konklusion 
4.42. Forvaltningen og kontrollen af de traditionelle 
egne indtægter vil blive styrket ved iværksættelsen af den i 
forordning 1552/89 fastsatte autonome inspektion. 
Efter Kommissionens opfattelse er procedurerne for 
bogføring af indtægter så vidt muligt allerede bragt i 
overensstemmelse med procedurerne for udgifter. For så 
vidt angår budget- og regnskabskontoplanen, vil en mere 
detaljeret plan ikke i sig selv kunne gavne forvaltningen 
og kontrollen af de egne indtægter. Kommissionen har 
snarere behov for yderligere oplysninger fra medlemssta­
terne. Den ny forordning 1552/89 vil være meget nyttig i 
den forbindelse. 
4.44. Dette problem bliver irrelevant, når den ny 
forordning 1552/89 træder i kraft. 
270 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
4.45. Der henvises til svaret under punkt 4.41. 
Godtgørelse af eller fritagelse for import- eller 
eksportafgifter 
Indledning 
4.47. Kommissionen erkender ligesom Revisionsretten, 
at der er for få regnskabs- og forvaltningsmæssige 
oplysninger i de månedlige angivelser. Den har derfor i 
flere år forsøgt at overtale medlemsstaterne til at forbedre 
de oplysninger, de fremsender til Kommissionen. Da 
Rådet erkendte dette behov, da forordning 1552/89 blev 
vedtaget, har Kommissionen forelagt medlemsstaterne 
nye forslag (jf. svaret under afsnit 4.34.). 
Bemærkninger vedrørende de regnskabsmæssige aspekter 
4.51 - 4.53. Forslagene om levering af oplysninger til 
Kommissionen (jf. afsnit 4.34) omfatter også oplysninger 
om korrektioner af tidligere fastlæggelser, specielt 
sådanne, der giver anledning til tilbagebetaling. 
Bemærkninger om anvendelsen af forordningerne og 
deres kontrol i medlemsstaterne 
4.54 - 4.56. Efter Kommissionens opfattelse er det ikke 
muligt på baggrund af Revisionsrettens punktuelle 
iagttagelser at drage generelle konklusioner om de 
pågældende procedurer på hele det nævnte toldområde. 
Kommissionen skal minde om, at det i første række er de 
nationale myndigheders opgave at anvende EF-lovgiv-
ningen korrekt. Hver gang Kommissionen har bemærket 
en overtrædelse af denne lovgivning i forbindelse med sine 
kontrolbesøg, har den truffet de nødvendige foranstalt­
ninger med henblik på at indskærpe medlemsstaterne, at 
de har pligt til at sikre, at forordningen anvendes korrekt. 
I henhold til de i artikel 25 i forordning 1430/79 og de i 
artikel 10 i forordning 1697/79 (!) fastsatte procedurer vil 
Kommissionen henlede medlemsstaternes opmærksom­
hed på Revisionsrettens bemærkninger og på de svaghe­
der, denne har påpeget, specielt i forbindelse med 
møderne i Toldfritagelsesudvalget. De tilfælde af »uensartethed«, som er nævnt under punkt 
4.55, skyldes det forhold, at Toldunionen bygger på tolv 
forskellige administrationssystemer med forskellige 
kulturer og bureaukratiske traditioner samt bogførings-
teknikker og forvaltningsmetoder, der ikke er de samme. 
Toldunionen kan først opnå en »føderal« struktur, 
efterhånden som der udarbejdes mere og mere ensartede 
bestemmelser af både generel og individuel karakter. 
Konklusioner 
4.57. Kommissionen accepterer på dette punkt konklu­
sionerne i Revisionsrettens beretning. Man vil i forbindel­
se med den fælles toldlovgivning forsøge at bedre 
situationen, hvilket indebærer en revision af den eksiste­
rende lovgivning. 
4.58 - 4.59. Der henvises til svaret under punkt 4.47. 
Ufuldstændige toldangivelser 
Bemærkninger om direktivets anvendelse i 
medlemsstaterne 
Direktivets gennemførelse i den nationale toldlovgivning 
4.66. Kommissionen er klar over de problemer, som 
Retten påpeger, og den skal ikke undlade om nødvendigt 
at benytte traktatens bestemmelser, specielt artikel 169. 
Endvidere vil gennemførelsen fra 1993 af en fælles 
toldlovgivning betyde, at direktiver ændres til forord­
ninger, som straks vil være anvendelige. 
Registrering af ufuldstændige anmeldelser 
Antagelse af ufuldstændige angivelser og 
sikkerhedsstillelse 
4.67 - 4.68. I henhold til artikel 2, stk. 2, i forordning 
(EØF) nr. 1854/89 (2) af 14.6.1989 om bogføring 
fastlægges reglerne herfor af medlemsstaterne. Dette 
gælder også reglerne om antagelse af angivelser. 
(') EFT L 197 af 3.8.1979. (2) EFTL 186 af 30.6.1989. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 271 
4.69. Med vedtagelsen af den i svaret under punkt 4.70 
nævnte forordning skulle der blive sat en stopper for den 
anførte praksis i Italien; i øvrigt kan en »global« 
sikkerhedsstillelse have samme virkninger som en specifik 
sikkerhedsstillelse. 
4.70. Det fremgår allerede af den nuværende lovgivning 
(artikel 9 i direktiv 82/57/EØF), at sikkerhedsstillelsen i 
forbindelse med en ufuldstændig angivelse skal være af en 
sådan størrelse, at toldvæsenet straks kan bogføre den, 
hvis klarereren ved udløbet af den i artikel 7 i ovennævnte 
direktiv anførte frist ikke fremlægger den nødvendige 
dokumentation med henblik på endelig fastsættelse af 
toldværdien eller ikke har fremlagt de manglende 
oplysninger eller det manglende dokument. 
I øvrigt er der netop med henblik på andenbehandling i 
Europa-Parlamentet blevet fremsendt en fælles holdning 
til et forslag til Rådets forordning om sikkerhedsstillelse 
til sikring af betaling af en toldskyld. I henhold til denne 
forordning gælder det, at når toldloven stipulerer, at 
sikkerhedsstillelse er nødvendig, kan alene offentlige 
myndigheder i egentlig forstand få dispensation herfor. 
For store forsinkelser 
4.71. Hver gang Kommissionen har konstateret forsin­
kelser for de nævnte medlemsstater, er der blevet 
opkrævet renter. Registreringen af beløbene sker nu i 
henhold til »bogførings«-forordningen af 14.6.1989 (jf. 
svaret under punkt 4.67). 
4.72. Der er ingen bestemmelse i EF-lovgivningen, der 
forpligter medlemsstaterne til at føre protokol over 
ufuldstændige angivelser. 
Bemærkninger om Kommissionens rolle som 
tilsynsførende 
4.73. Kommissionen er klar over, at den ikke hidtil 
grundigt har kunnet kontrollere de foranstaltninger, som 
Spanien og Portugal har gennemført i henhold til 
direktivet. 
Det er kun i de tilfælde, hvor oplysningerne fra 
medlemsstaterne synes at være i modstrid med EF-
lovgivningen, at Kommissionen opfordrer medlemssta­
terne til at fremsætte deres bemærkninger. 4.74. For at bøde på den situation, der er opstået ved 
medlemsstaternes divergerende fortolkning af henholds­
vis artikel 7 i direktiv 82/57/EØF og artikel 10 i 
forordning (EØF) nr. 1224/80, har Kommissionen 
indledt et arbejde med henblik på at bringe de pågældende 
bestemmelser i overensstemmelse med hinanden. Da 
Udvalget for Almindelige Toldbestemmelser ikke kunne 
afgive nogen positiv udtalelse om forslaget til ændring af 
artikel 7 i ovennævnte direktiv, forventes der derfor 
fremsat forslag til Rådet om en ændring af artikel 10 i 
forordning (EØF) nr. 1224/80. 
Konklusion 
4.75. Der henvises til svarene under afsnit 4.66 og 4.73. 
Fællesskabets ordning for aktiv forædling 
Bemærkninger om procedurer og kontrolforanstaltninger 
Bevillingsproceduren 
4.81. Kommissionen finder, at proceduren med decen­
traliseret undersøgelse af, om visse økonomiske forudsæt­
ninger er til stede, efterfulgt af det relevante udvalgs 
efterkontrol af bevillingerne til aktiv forædling i henhold 
til Rådets forordning (EØF) nr. 1999/85 er af en sådan 
art, at den giver alle de nødvendige garantier. 
4.82. I forbindelse med det nævnte tilfælde i Nederlan­
dene skal Kommissionen henlede Rettens opmærksom­
hed på, at man ikke har modtaget nogen klage eller anden 
angivelse, hvoraf det skulle fremgå, at en bevilling til 
aktiv forædling, der var ydet under de nævnte forudsæt­
ninger, konkret skulle have skadet EF-producenternes 
væsentlige interesser. Kommissionen vil dog forbeholde 
sig ret til at se nærmere på dette specielle problem. 
4.83 - 4.84. Kommissionen er enig i Rettens opfattelse, 
hvorefter den forenklede procedure for bevillings-
udstedelse (en ordning med generelle bevillinger) ikke er 
omfattet af EF-lovgivningen om aktiv forædling. Forord­
ning (EØF) nr. 3677/86 åbner mulighed for en særlig 
forenklet procedure for bevillingsudstedelse. Kommissio­
nen har taget kontakt med den pågældende medlemsstat 
272 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
for at nå frem til en situation, hvor det sikres, at EF-
bestemmelserne overholdes. 
Sikkerhedsstillelse under suspensionsordningen 
4.85. Kommissionen finder, at det forslag til forordning 
om sikkerhedsstillelse til sikring af betaling af en 
toldskyld (3), som der refereres til under punkt 4.70, nok 
kan løse medlemsstaternes nuværende problem med 
forskellig praksis vedrørende sikkerhedsstillelse. 
Det fastslås nemlig i de bestemmelser, som der er fremsat 
forslag om vedrørende frivillig sikkerhedsstillelse, at der 
under alle omstændigheder skal kræves sikkerheds­
stillelse, for så vidt som det ikke er fuldstændig sikkert, at 
en toldskyld, der er opstået, eller som risikerer at opstå, 
kan betales til tiden. 
Toldkontrol 
4.86-4.87 Kommissionen er enig i Revisionsrettens 
synspunkt om, at der bør udvises særlig opmærksomhed 
omkring de opgørelser over endelige godkendelser, som 
fremlægges ved udløbet af fristen for genudførsel. 
Kommissionen vil henlede medlemsstaternes opmærk­
somhed på dette spørgsmål. 
Bemærkninger om den generelle forvaltning af ordningen 
Varers overgang til fri omsætning 
4.89-4.90. Kommissionen deler Rettens bekymring 
med hensyn til det nuværende omfang af overgang til fri 
omsætning af de pågældende varer, selv om omfanget af 
hovedforædlingsprodukter, der afsættes på Fællesskabets 
marked efter ordningen med aktiv forædling med 
suspensionsordning, er aftaget betydeligt i de seneste år. 
Man er ved at træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger 
med henblik på at neutralisere den uberettigede finansiel­
le fordel, som følger af en unormalt lang betalingsfrist ved 
opkrævning af en rentekompensation, men vil dog ikke 
indskrænke de faciliteter, som ordningen bør indeholde 
for Fællesskabets erhvervsliv, der eksporterer til interna­
tionale markeder. 
(3) EFT C 30 af 4.2.1983, s. 11. Drawback-ordningen 
4.91 - 4.93. Kommissionen vil henlede medlemsstater­
nes opmærksomhed på, at det er nødvendigt ikke at 
modarbejde en fuldstændig udnyttelse af drawback-
ordningen. Samtidig vil Kommissionen se nærmere på 
bestemmelserne og om nødvendigt supplere dem med 
andre. 
Særlige situationer 
4.95. Kommissionen har allerede henledt den pågæl­
dende medlemsstats opmærksomhed på dette spørgsmål. 
Den vil træffe de nødvendige skridt til, at artikel 26, stk. 
3, i forordning 3677/86 finder anvendelse. 
4.96. I henhold til den gældende EF-lovgivning skal 
enhver overførsel af forædlingsprodukter, der stammer 
fra aktiv forædling med suspensionsordningen, være 
omfattet af et transitdokument. For at der for disse 
produkter kan gives tilladelse til aktiv forædling med 
drawback-ordningen, er det endvidere nødvendigt, at 
omstændighederne berettiger til varernes overgang til fri 
omsætning, og at alle formaliteter i forbindelse hermed er 
opfyldt. 
Kommissionen vil tage kontakt med den pågældende 
medlemsstat for at finde ud af, om den nuværende 
situation er i overensstemmelse med EF-lovgivningen på 
området. 
4.97. Kommissionen vil se nærmere på den trafik med 
aktiv forædling, som der blev givet tilladelse til i Italien i 
1987 for hård hvede, idet den ønsker at sikre sig, at alle 
betingelser i toldlovgivningen på området er blevet 
overholdt. 
Administrativt samarbejde 
4.98-4.99. Kommissionen er enig i Revisionsrettens 
konklusioner med hensyn til medlemsstaternes frem­
sendelse af statistikker. Der træffes i øjeblikket foranstalt­
ninger med henblik på at nå frem til en situation, hvor alle 
medlemsstater udveksler oplysninger i henhold til artikel 
29 i forordning (EØF) nr. 1999/85. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 273 
Konklusion 
4.100. Kommissionen er enig i Revisionsrettens syns­
punkt om, at det er væsentligt at anvende EF-lovgiv-
ningen korrekt og ensartet. Kommissionen forøger sine 
bestræbelser med dette mål for øje og kan meddele, at den 
allerede i 1987/88 foretog en første generel undersøgelse 
af medlemsstaternes cirkulærer vedrørende ordningen 
med aktiv forædling. Ved denne undersøgelse opdagede 
man en række uregelmæssigheder i forhold til EF-
reglerne, som gav anledning til kontakter med de berørte 
medlemsstater med henblik på at opnå en løsning af disse 
problemer. Kommissionen skal i den forbindelse oplyse, at den har 
måttet iværksætte proceduren i Traktatens artikel 169 i 
forbindelse med et specifikt tilfælde. 
4.101. Kommissionen vil med alle de midler, den har til 
rådighed, fortsætte med at holde øje med, at medlemssta­
ternes forpligtelser over for EF-lovgivningen opfyldes. 
For så vidt angår spørgsmålet om morarenter, drawback-
ordningen og statistikker, kan Kommissionen bekræfte 
sine svar under punkt 4.89-4.90, 4.95, 4.98, og 4.99. 
274 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 5 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 
Forvaltning og bevillingskontrol 
KOMMISSIONENS SVAR 
AFSLUTNING AF MEDLEMSSTATERNES 
UDGIFTSOPGØRELSER 
Generel benærkning 
Kommissionen noterer, at Rettens bemærkninger er 
baseret på en gennemgang af en del af de opgaver, der 
påhviler de tjenestegrene, der er ansvarlige for afslut­
ningen af regnskaber. Den erindrer om, at i sit svar på 
Rettens bemærkninger vedrørende regnskabsåret 1986, 
blev det understreget, at det ville være urealistisk at tro, at 
systemrevisionen allerede fra det første år ville kunne 
anvendes på samtlige de foranstaltninger, der finansieres 
gennem EUGFL, og at indførelsen af dette system faktisk 
kræver en flerårig ressourceplanlægning og medlemssta­
ternes fulde medvirken. I betragtning af de mangeartede 
opgaver, der skal udføres i forbindelse med en lang række 
foranstaltninger i tolv medlemsstater, og de tidsfrister, 
der er fastsat for regnskabsafslutningen, vil det kun være 
muligt at iværksætte denne revisionsteknik progressivt i 
løbet af en overgangsperiode på ca. fem år (se bilag). 
Fastlæggelse afmål og arbejdsmetoder 
5.5-5.6. Kommissionen er opmærksom på, at revi-
sionshåndbogen for revision af udgifter under EUGFL, 
Garantisektionen, ikke er blevet anvendt i sin helhed i 
løbet af de to første år, og at brugen af den har været 
præget af visse mangler, som der må rettes op på, men som er uundgåelige, når der indføres en ny revisions-
teknik baseret på et arbejdsdokument, hvis praktiske 
anvendelse endnu ikke er blevet afprøvet. I denne 
håndbog er det fastslået, at der i forbindelse med 
revisionsarbejdet skal tages hensyn til en »sikkerheds­
grad« og en »væsentlighedsgrænse«. Disse begreber er 
sidenhen blevet kvantificeret i et notat fra afdelingen for 
regnskabsafslutning. 
Personalebehov 
5.7. Kommissionen er også opmærksom på — og den 
nævnte dette i sit svar på Rettens bemærkninger i 
årsberetningen for 1986 — at antallet af ansatte, der er 
nødvendige for regnskabsafslutningen, må tilpasses dels 
de krav, der er forbundet med indførelsen af system­
revisionen, dels stigningen i antallet af foranstaltninger og 
udgifterne. Siden offentliggørelsen af Rettens årsberet­
ning for regnskabsåret 1986 i december 1987 er der blevet 
afsat tre stillinger til afslutningsopgaver. 
5.8. Personalebehovene tages op til ny vurdering hvert 
år med udgangspunkt i på den ene side den pågældende 
afdelings materielle muligheder for at modtage og oplære 
nye tjenestemænd og på den anden side de stillinger, der 
tildeles med henblik på en forøgelse af det kvalificerede 
personale under hensyntagen til den revisionsmålsætning, 
der er anført i revisionshåndbogen. 
Planlægningsfasen i forbindelse med 1987-
afslutningen 
5.9-5.11. EUGFL's revisionsplan tager højde for en 
progressiv indførelse af systemrevisionen, og den »ideel-
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 275 
le« målsætning, som Retten omtaler, har EUGFL kun 
fastsat for i overgangsperioden at kunne foretage en 
prioritering af kontrollen med de forskellige foranstalt­
ninger, der finansieres gennem EUGFL. 
Den metode, som EUGFL anvender ved udarbejdelse af 
revisionsplanen, er nøje beskrevet under punkt 1.3. i den 
sammenfattende beretning vedrørende regnskabsåret 
1986, som er blevet sendt til Retten. Den indebærer blandt 
andet, at de foranstaltninger, der først og fremmest bør 
kontrolleres, ikke udelukkende vælges på grundlag af 
udgifternes størrelse, men også ud fra de fejlrisici, der 
følger af forordningernes kompleksitet og EUGFL-
tjenestegrenenes kendskab til gennemførelsen af den 
pågældende foranstaltning. For at kunne vurdere valget 
af prioriterede foranstaltninger eller de fremskridt, der er 
sket med indførelsen afsystemrevisionen, er det ikke blot 
udgifternes størrelse, men også andre faktorer, der tages 
hensyn til. 
Eftersom der opstilles en revisionsplan for hver enkelt 
medlemsstat, er det desuden uundgåeligt, at den procent­
del af udgifterne, der kontrolleres, varierer fra den ene 
medlemsstat til den anden. For så vidt angår helt specifikt 
Portugal, hvis andel i Fællesskabets samlede anmeldte 
udgifter i 1986 kun androg 0,5 %, blev den oprindelige 
revisionsplan ændret og suppleret med en systemrevision 
af støtten til produktion af raps- og solsikkefrø, hvorved 
den procentvise andel af reviderede udgifter steg til 76 %; 
denne ændring havde imidlertid ingen indflydelse på 
procentdelen på 52 % for medlemsstaterne under ét. 
Kommissionen henviser i øvrigt til sit svar under punkt 
5.5-5.6. 
Eksportrestitutioner og mejeriprodukter 
5.12-5.14. I henhold til revisionsprogrammerne for 
afslutningen af 1986- og 1987-regnskaberae har afde­
lingen for regnskabsafslutning hovedsagelig beskæftiget 
sig med systemrevisionen af interventionsforanstaltnin­
gerne, eftersom restitutionerne indtil udarbejdelsen af 
revisionshåndbogen var blevet gjort til genstand for 
systemrevisioner siden afslutningen af regnskaberne for 
1982. 
Hvad angår interventionsforanstaltningerne gennemgik 
EUGFL i forbindelse med 1986-afslutningen 32 systemer, 
som medlemsstaterne havde iværksat for 19 interven­
tionsforanstaltninger, og i forbindelse med 1987-afslut-
ningen drejede det sig om 25 systemer iværksat for 14 
foranstaltninger (se bilag). For restitutionernes vedkom­
mende blev revisionen i forbindelse med 1987-afslut-
ningen begrænset til en gennemgang i de tolv medlemslan­
de af de ændringer, der var blevet gennemført siden EUGFL's sidste revision af de iværksatte systemer. 
Desuden har EUGFL kontrolleret bemyndigelsesproce-
durerne for de udgifter, der specifikt vedrører denne 
foranstaltning. 
Retten har i første omgang gennemgået sagsakterne om 
arbejdet i forbindelse med 1987-afslutningen for restitu­
tioner og dernæst sagsakterne vedrørende foranstaltnin­
gerne inden for mælk- og mejerisektoren. 
Da Retten kun har foretaget en gennemgang af to 
foranstaltninger, tager Kommissionen forbehold med 
hensyn til Rettens konklusioner vedrørende arbejds­
metoderne for afslutning af regnskaber og det fremskridt, 
der er sket på dette område. 
Hvad angår Rettens bemærkninger til revisionen af 
restitutioner (punkt 5.12 og 5.13) er Kommissionen af den 
opfattelse, at omfanget af systemrevisionerne i seks 
medlemsstater er tilstrækkeligt præciseret i årsplanen. 
Den faktiske gennemførelse af denne revision fremgår af 
protokollerne fra de pågældende kontrolbesøg, medens 
dokumentationen vedrørende beskrivelsen, analysen og 
evalueringen af systemerne indgår i EUGFL's sagsakter. 
Kommissionen mener i øvrigt, at »systemtestene« 
(compliance tests) og »transaktionstestene« (substantive 
tests) er blevet udført på tilfredsstillende vis på grundlag 
af en detaljeret gennemgang af omhyggeligt udvalgte 
sagsakter. 
Med hensyn til Rettens bemærkninger til antallet af 
gennemgåede sagsakter i forbindelse med revisionen af 
udgifterne inden for mejerisektoren (punkt 5.14) ønsker 
Kommissionen at understrege, at for revisionen af 
interventionsudgifterne blev der i revisiondhåndbogens 
første anvendelsesår givet prioritet til systemgennemgan­
gen. 
Det har i visse tilfælde været nødvendigt at begrænse disse 
revisioner til håndbogens »revisionsmodel B« (scope B), 
dvs. en gennemgang af de systemer, der ikke er 
underkastet en »transaktionstest« (substantive test). Men 
selv i de tilfælde, hvor det har været nødvendigt at 
begrænse systemrevisionen til »scope B«, har EUGFL's 
kontrolinspektører altid gennemgået et udsnit af sagsak­
terne med henblik på at kontrollere anvendelsen af de 
gennemgåede systemer og lovligheden af de finansierede 
udgifter. 
Virkningerne af de seneste retsforskrifter 
5.15-5.17. Kommissionen deler fuldt ud Rettens 
synspunkter med hensyn til manglerne i medlemsstater­
nes meddelelser om den nationale revision. Den ønsker 
imidlertid at understrege, at også i dette tilfælde drejer det 
sig om en førstegangsanvendelse af en ny retsforskrift, 
276 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
hvorfor det kan forventes, at disse meddelelser fremover 
vil blive forbedret. 
Systemrevisionen kan kun gennemføres effektivt med 
medlemsstaternes fulde samarbejde. Om nødvendigt vil 
Kommissionen ikke undlade dels at insistere over for 
medlemsstaterne, at forpligtelserne i forordning nr. 
295/88 (•) skal overholdes, dels at henholde sig til 
Traktatens artikel 169. 
Kommissionens forebyggende rolle 
5.18. Kommissionen lægger meget stor vægt på på 
enhver tænkelig måde at forhindre, at der opstår fejl i 
medlemsstaternes regnskabsføring. 
Hvad angår Rettens tre kritikpunkter i denne forbindelse, 
gør Kommissionen for det første opmærksom på, at 
afslutningsafdelingen er meget nært involveret i udarbej­
delsen af retsforskrifter for landbruget. Den er desuden 
medansvarlig for den store igangværende undersøgelse 
blandt en række af Kommissionens generaldirektorater 
og tjenestegrene, som tager sigte på en større harmonise­
ring og en bedre klarlæggelse af kontrolbestemmelserne, 
og den deltager også i det arbejde, som skal munde ud i en 
forenkling af lovgivningen på landbrugsområdet. 
For det andet må Kommissionen understrege, at 
medlemsstaterne er forpligtet til at anvende fællesskabs­
lovgivningen på korrekt vis. På medlemsstaternes 
foranledning afgiver afslutningsafdelingen sin fortolk­
ning af nationale gennemførelsesbestemmelser. 
Inden for rammerne af systemrevisionerne kontrollerer 
Kommissionens tjenestegrene desuden de bestemmelser, 
som vedtages af medlemsstaterne i henhold til fælles­
skabslovgivningen, samt deres praktiske anvendelse. 
Rettidig forelæggelse af revisionsbemærkningerne 
Forsinkelser i revisionsarbejdet 
5.20. Regnskabsafslutningen er i de seneste år blevet 
væsentligt fremskyndet. Således blev revisionen af udgifterne for regnskabsåret 1988 allerede påbegyndt i 
marts 1989. 
For at kunne forlige de grundlæggende revisionskrav med 
sine egne tjenestegrenes og medlemsstaternes reelle 
kontrolmuligheder mener Kommissionen imidlertid, at 
beslutningerne om regnskabsafslutning ikke kan træffes 
før den 15. september i år n + 2. Samtidig ønsker den at 
understrege, at den i forordning nr. 729/70 (2) nævnte 
afslutningsfrist er en ikke-bindende frist, hvilket også 
fremgår af Domstolens dom af 27.1.1988 i sag nr. 349/85. 
Forsinkelser med hensyn til i beslutningen at træffe 
afgørelse om forbehold 
5.21 - 5.24. Kommissionen sørger for, at antallet af 
sagsakter, som indsendes til afslutning på en senere dato, 
er så lille som muligt, og at afslutningen finder sted inden 
for den kortest mulige frist. Årsagerne til disse forskyd­
ninger anføres i øvrigt altid i den sammenfattende 
rapport. Betydningen af disse forskydninger bør i øvrigt 
ikke overvurderes. I 1986 udgjorde de i forhold til 
afslutningen forskudte udgifter ca. 0,6 % af de samlede 
anmeldte udgifter, medens de udgifter, der ikke blev 
finansieret (under forbehold af en ny gennemgang) 
androg 0,06 %. Kommissionen kan derfor ikke tilslutte 
sig Rettens bemærkninger på dette område. 
Finansinspektørens rolle (GD XX) 
5.25. Rettens bemærkninger til den forudgående kon­
trol angår bestemmelserne i afsnit VIII i finansforordnin­
gen vedrørende de finansielle bevægelser mellem Kom­
missionen og medlemsstaterne. 
I bemærkningerne i kapitel 3 i Rettens rapport er de 
øvrige forudgående kontrolaktiviteter allerede omtalt. I 
denne forbindelse skal det i forhold til Rettens bemærk­
ninger præciseres, at med henblik på opfyldelse af de 
generelle bestemmelser i finansforordningen deltager 
finanskontrollen i: 
— den forudgående kontrol med lovgivningen, især med 
henblik på kontrolreglerne og sanktionsbestemmel­
serne ; 
C) EFTL 30 af 2.2.1988. (2) EFTL 94 af 28.4.1970. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 277 
— forvaltningskomitéernes drøftelser af de af Kommis­
sionens forslag, der har finansielle følger; 
— den kontrol, der er forbundet med bekæmpelse af 
svig; 
— tværgående opgaver, hvor finanskontrollen fungerer 
som formand for fælles arbejdsgrupper, der beskæfti­
ger sig med de generelle retningslinjer for forvalt­
ningen af midlerne (undersøgelse af leasing — regler 
for stikprøver og analyser inden for det område, der 
dækkes af EUGFL, Garantisektionen — harmonise­
ring af kontrolforanstaltninger og sanktioner). 
Desuden arrangerer den: 
— særlige kontrolforanstaltninger (punkt 5.26, 5.28 og 
5.32 nedenfor). 
— uddannelse af nationale kontrolinspektører inden for 
EUGFL's udgiftsområder. 
— seminarer om den juridiske beskyttelse af Fællesska­
bets finanser. 
5.26 - 5.28 og 5.32. Finanskontrollen deltager aktivt og 
konstruktivt i selve afslutningsbesøgene, men foretager 
samtidig en samlet vurdering af kontrolresultaterne. Den 
deltager derfor i fastlæggelsen af dels målsætningerne og 
programmet for besøgene, dels den metode, der skal 
anvendes. 
Hvad angår de midler, som står til finanskontrollens 
rådighed til afslutning af regnskaber, ønsker Kommissio­
nen at betone vigtigheden af disse aktiviteter, som 
berettigede omfanget af disse tjenestegrenes deltagelse i 
indhentningen af forsinkelser indtil for to år siden og 
deres nylige deltagelse i iværksættelsen af systemrevi-
sionsmetoden. Under hensyntagen til de allerede beskrev­
ne meget varierede kontrolopgaver, omfanget af den 
udgiftskontrol, der varetages direkte af Kommissionen, 
samt forskellige andre opgaver skal det imidlertid 
præciseres, at de ansatte i den pågældende tjenestegren 
anvender ca. 30 % af deres tid på disse afslutnings­
opgaver, hvilket svarer til ca. fem fuldtidsansattes 
arbejde. 
For så vidt angår selvstændige eller særlige kontrolforan­
staltninger har finanskontrollen i de sidste tredive 
måneder gennemført tre: 
— kontrollen vedrørende »tilberedninger af oksekød«, 
hvis konklusioner er blevet godkendt af Kommissio­
nen og vil medføre en ændring af reglerne; kontrollen vedrørende »kontrolagenturer inden for 
olivenoliesektoren«, hvis resultater indgår i en 
udførlig beretning; 
— den igangværende kontrol vedrørende »metoder for 
optælling og identifikation af fårebestanden« for så 
vidt som der er stigende udgifter forbundet med dette 
område, der er særligt følsomt over for bedrageri, da 
det er vanskeligt at kontrollere. 
Konklusioner og henstillinger 
5.29. Kommissionen kan af ovenanførte grunde ikke 
tilslutte sig Rettens konklusioner. 
5.30. Kommissionen er af den opfattelse, at antallet af 
ansatte ikke kan udgøre det eneste kriterium, og at 
kvaliteten af de ansattes arbejde er ligeså vigtigt. Desuden 
skal antallet af ansatte tilpasses de krav, der er forbundet 
med indførelsen af systemrevisionen. Personaleforøgel­
sen skal ses i sammenhæng dels med antallet af disponible 
nye stillinger til ansættelse af kvalificeret personale, dels 
afslutningsafdelingens materielle muligheder for at 
oplære nye tjenestemænd. 
Kommissionen deler ikke Rettens opfattelse af, at 
Kommissionen skal have tyet til nødforanstaltninger (se 
også svarene under punkt 5.20-5.21 ovenfor). 
I øvrigt er Kommissionen i færd med at undersøge 
muligheden for at overdrage visse tekniske opgaver til et 
eller flere eksterne firmaer. De dermed forbundne 
juridiske og budgetmæssige problemer bør imidlertid ikke 
undervurderes. 
5.31. Det skal præciseres, at systemrevisionen per 
definition foretages i løbet af regnskabsåret, medens 
revisionen af anmeldte udgifter i 1988 allerede blev 
påbegyndt i marts 1989. 
5.32. For så vidt angår den af Retten foreslåede 
reorganisering af afslutningsafdelingen mener Kommis­
sionen, at den nuværende kompetencefordeling opfylder 
de krav, der er forbundet med en intern revision, således 
som den er defineret i finansforordningen. 
278 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
TILLÆGSAFGIFTEN INDEN FOR 
MEJERISEKTOREN 
Generel bemærkning 
På baggrund af den ændrede markedssituation og de 
særlige problemer, som visse producentkategorier ople­
ver, opfordrede Rådet i april 1989 Kommissionen til at 
foretage en tilbundsgående undersøgelse af dette system 
og om nødvendigt fremsætte de relevante forslag inden 
den 31. juli 1989 med henblik på at forhindre konkurren­
cefordrejninger på markedet og forskelsbehandling 
mellem producenter. Kommissionen godkendte denne 
rapport den 12. juli 1989 (KOM(89) 352). 
På basis af de konklusioner, den nåede frem til, og som 
fremgår af denne rapport, mener Kommissionen, at i 
betragtning af de nationale, regionale eller endda 
individuelle forskelle, der præger situationen, kan 
ordningen ikke forhindre en differentiering eller struktu­
rel tilpasning. På den anden side mener den, at det er 
nødvendigt at finde en løsning på de problemer, der er 
forbundet med anvendelsen af ordningen, da der ellers vil 
være risiko for en usund udvikling inden for mejeribran­
chen og fare for, at der ikke tages hensyn til de 
individuelle forhold, der opfattes som diskriminatoriske. 
Selv om det er sandt, at ordningen har gennemgået 
adskillige mindre ændringer af ikke Uge stor betydning, er 
den i dag tilstrækkeligt pragmatisk og sammenhængende 
til at kunne føres videre. Producenten eller opkøberen er 
ikke længere bundet af strenge individuelle reference­mængder for en bestemt produktion; der er nu mulighed 
for at anvende forskellige ordninger og operere med 
samlede garantimængder, men samtidig har disse juste­
ringer ført til en reduktion af de mængder, der kan 
produceres uden betaling af afgift. 
5.35. Se svaret under punkt 5.21. 
5.37. (a) Kommissionen har truffet de nødvendige 
foranstaltninger for at klarlægge situationen i forordning 
nr. 3086/88. 
5.37. (b) De finansielle konsekvenser af den manglende 
overholdelse af EF-forskrifterne i produktionsåret 
1986/87 undersøges af de pågældede tjenestegrene i 
forbindelse med afslutningen af 1987-regnskaberne. 
5.37. (c) Se den generelle bemærkning. 
5.37. (d) og (f) Dette punkt undersøges i forbindelse 
med beslutningen om 1987-afslutningen. 
5.37. (e) Kommissionen understreger, at den har 
foretaget en meget grundig undersøgelse af kvotaordnin­
gens gennemførelse, og at den har underrettet medlems­
staterne om resultaterne heraf allerede fra afslutningen af 
det første produktionsår. 
I øvrigt svarer den regelmæssigt på fortolknings­
spørgsmål, som stilles af medlemsstaterne (jf. punkt 5.18). 
Dette har også været tilfældet med hensyn til Rådets 
forordning nr. 857/84 (3). 
(3) EFTL 90 af 1.4.1984. 
apaipaafwptt 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 279 
BILAG 
Foranstaltninger, der har gennemgået en systemrevision under 1986-afslutningen 
1) Offentlig oplagring af korn (Spanien og Det Forenede Kongerige). 
2) Offentlig oplagring af skummetmælkspulver (Tyskland). 
3) Offentlig oplagring af smør (Tyskland og Nederlandene). 
4) Offentlig oplagring af oksekød (Italien). 
5) Offentlig oplagring af vin og druemost (Italien). 
6) Støtte — skummetmælkspulver beregnet til foder (Frankrig). 
7) Støtte — mælk forarbejdet til kasein (Danmark og Irland). 
8) Støtte — flydende skummetmælk beregnet til foder (Det Forenede Kongerige). 
9) Præmier — ammekøer (Frankrig og Det Forenede Kongerige). 
10) Udligningstilskud til forarbejdning af citrusfrugter (Italien). 
11) Støtte til produkter forarbejdet på basis af tomater (Portugal). 
12) Produktionsstøtte — raps- og solsikkefrø (Belgien og Frankrig). 
13) Destillation af vin (Frankrig og Italien). 
14) Præmier — moderfår (Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige). 
15) Tillægsafgiften inden for mejerisektoren (Grækenland). 
16) Medansvarsafgiften på korn (Frankrig, Belgien og Danmark). 
17) Produktionsstøtte — bomuld (Grækenland og Spanien). 
18) Præmier — bladtobak (Grækenland, Italien, Spanien og Portugal). 
19) Eksportrestitutioner (Frankrig: Onilait og FIRS). 
Foranstaltninger, der har gennemgået en systemrevision under 1987-afslutningen 
1) Støtte — skummetmælkspulver (Italien og Nederlandene). 
2) Offentlig oplagring af smør (Belgien). 
3) Præventiv og supplerende destillation af bordvin (Grækenland). 
4) Oplagring af bordvin og druemost (Grækenland). 
5) Udgifter til oplagring — sukker (Frankrig). 
6) Produktionsstøtte tørrede rosiner og figner (Grækenland). 
7) Støtte til forarbejdning af tomater (Italien). 
8) Præmier til producenter af fåre- og gedekød (Grækenland, Spanien og Portugal). 
9) Variabel præmie for slagtning af kvæg og får (Det Forenede Kongerige). 
10) Privat oplagring af oksekød (Tyskland og Nederlandene). 
11) Offentlig oplagring af oksekød (Irland, Italien, Tyskland og Nederlandene). 
12) Tillægsafgiften inden for mejerisektoren (Spanien og Italien). 
13) Produktionsstøtte — raps- og solsikkefrø (Tyskland, Nederlandene, Portugal og Det Forenede 
Kongerige). 
14) Produktionsstøtte — soja (Italien). 
280 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 6 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) — Markedsordninger 
og forvaltningen heraf 
KOMMISSIONENS SVAR 
STØTTEORDNINGER hvor de forventede resultater retfærdiggør de højere 
omkostninger. 
Generelle bemærkninger Kommissionen har i de seneste år bestræbt sig på, i 
reglerne på landbrugsområdet, at indføre bestemmelser 
om administrative sanktioner for at sikre en korrekt 
anvendelse af disse regler. 
6.2. Kommissionen erkender, at kontrollen ikke altid 
giver de forventede resultater. 
Det er ikke op til Fællesskabet alene at lovgive på alle 
områder og fastsætte ensartede bestemmelser for hele 
Fællesskabet, uden at tage hensyn til særlige forhold i de 
enkelte medlemsstater. Kommissionen gør dog opmærk­
som på, at den, når den har opdaget svagheder i 
medlemsstaternes kontrolprocedurer, har anmodet disse 
om at ændre dem, eller den har skærpet bestemmelserne. I det hele taget vil Kommissionen gøre opmærksom på, at 
det er medlemsstaterne, som er ansvarlige for at føre 
kontrol med anvendelsen af fællesskabsreglerne. Ved 
Kommissionens kontrol i forbindelse med regnskabs­
afslutningen og dens undersøgelser vedrørende svig og 
uregelmæssigheder har den måttet konstatere, at med­
lemsstaternes kontrolordninger ikke var tilfredsstillende 
med hensyn til tilbagekøb af frugt og grønsager, 
produktionsstøtte til hård hvede og moderfårspræmie. 
De finansielle korrektioner, den allerede har måttet 
gennemføre, og som den agter at gennemføre, viser helt 
klart, at Kommissionen lægger vægt på, at medlemssta­
terne iværksætter effektive kontrolforanstaltninger. 
For som eksempel at tage en af de markedsordninger, 
som Revisionsretten har gennemgået i år, har Kommis­
sionen inden for kornsektoren vedtaget en ny forordning 
vedrørende nærmere bestemmelser for støtte til hård 
hvede, og denne indeholder særlige kontrolbestemmelser 
og sanktioner, der tages i anvendelse i tilfælde af 
overtrædelser. Med hensyn til bemærkningen i punkt 6.2. d), henviser 
Kommissionen til de svar, den har givet i forbindelse med 
de forskellige produkter. 
Kommissionen erkender, at fysisk kontrol er vigtig, men 
gør dog opmærksom på, at alle kontrolprocedurerne også 
må vurderes ud fra et cost/benefit-synspunkt. Derfor kan 
det ske, at der lægges større vægt på administrativ kontrol 
end fysisk kontrol, idet fysisk kontrol ifølge Kommissio­
nen kun bør finde sted under særlige omstændigheder, Hvad angår tilpasningen af produktionen til efterspørgs­
len (punkt 6.2. e)) mener Kommissionen, at de produk-
tionsregulerende foranstaltninger, der er vedtaget med 
indførelsen af budgetstabilisatorerne og i prisforslagene, 
har givet deres første resultater, og at de bestemmelser, 
Kommissionen vil foreslå Rådet med hensyn til produk­
ternes kvalitet, vil kunne afhjælpe de nuværende mangler. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 281 
Tilbagekøb og forarbejdning af frugt og 
grønsager 
6.3. Uden at anfægte de tal og procentdele, som 
Revisionsretten anfører skal Kommissionen bemærke, at 
en anden fremstilling af oplysningerne med nogle ikke 
mindre reelle tal og procentdele vil kunne give et andet 
billede af situationen. I perioden 1982/83 til 1986/87 
udgjorde den gennemsnitlige procentdel af frugt- og 
grønsagsproduktionen, som var genstand for interven­
tion, således 7,1 % af den høstede frugt- og grønsagspro-
duktion, som var omfattet af en markedsordning. 
I forhold til interventionsudgifterne for samme periode 
tegnede tilbagekøbene af tomater sig for gennemsnitligt 
8,1 %. Denne høje procentdel skyldes nogle usædvanligt 
store tilbagekøb i produktionsåret 1985/86. Men indfø­
relsen af stabilisatorer har siden da reduceret denne 
procentdel til 3,3 for produktionsåret 1987/88 og til 
endnu mindre i produktionsåret 1988/89, hvis beregnin­
gerne holder stik. 
Det kan i øvrigt heller ikke forbavse, at Italien tegner sig 
for størstedelen af disse udgifter, eftersom denne 
medlemsstat var langt den største frugt- og grønsagspro­
ducent i referenceperioden. Men Revisionsretten vil 
kunne se, at tilbagekøbene af tomater i Italien kun 
udgjorde 12 % af de samlede tilbagekøb i produktions­
året 1987/88, mens landets produktion udgjorde 59 % af 
den samlede produktion (EUR 10). For produktionsåret 
1988/89 er tilbagekøbene i Italien igen faldet og tegner sig 
kun for 5 % af de samlede tilbagekøb; denne procentdel 
androg derimod 53 for Nederlandene og 39 for Frankrig 
(foreløbigt tal). 
Tilbagekøb af friske produkter 
6.4. 
a) Den af Revisionsretten anførte procentdel af tilbage­
købte produkter, som destrueres, gælder kun for et 
meget begrænset antal produkter (citrusfrugter). 
De foranstaltninger, som Rådet i de seneste år har 
vedtaget i forbindelse med stabilisatorerne eller 
prisforslagene, har haft til formål drastisk at nedskæ­
re de mængder, som ikke kan afsættes ad normal vej 
på markedet for friske produkter, og fremme 
anvendelsen til forarbejdning. Således er f.eks. 
tilbagekøbene af tomater, som i produktionsåret 
1986/87 lå på omkring 650 000 tons, faldet til 42 000 
tons, dvs. 0,50 % af produktionen i produktionsåret 
1987/88, som følge af indførelsen af stabilisatorerne 
(EUR 10). Man må i øvrigt huske på, at frugt og grønsager er 
fordærvelige varer, og at de kun kan afsættes på en af 
de måder, som er fastsat i fællesskabsreglerne, i en 
meget kort periode efter tilbagekøbet. Derfor sker der 
enten det, at de går til, eller at de destrueres, for at de 
ikke på en eller anden måde igen skal blive bragt 
tilbage i den normale omsætning. Mulighederne for at 
anvende tilbagekøbte produkter begrænses endvidere 
af transport- eller forarbejdningsomkostningerne og 
af nødvendigheden af, at markedet ikke overfyldes, 
selv om fællesskabsreglerne regelmæssigt udvider 
dem. 
Kommissionen kan endvidere nævne, at som en af de 
tilknyttede foranstaltninger i forbindelse med pris­
forhandlingerne for produktionsåret 1989/90 blev 
minimumsprisen til industrien for appelsiner fastsat 
til samme niveau som tilbagekøbsprisen, og at alle 
sorter nu kan anvendes til forarbejdning til saft. 
Denne foranstaltning, der også er kommet til at gælde 
for små citrusfrugter (mandariner, klementiner, 
satsumas), skal fremme afsætningen af disse produk­
ter til forarbejdning og salget heraf på markedet for 
forarbejdede produkter. 
c) Da provenuet ved salg af frugt og grønsager til foder i 
1987 tegnede sig for under 0,02 % af de samlede 
bruttoudgifter til tilbagekøb i Italien, blev kontrollen 
koncentreret om andre aspekter ved foranstalt­
ningen. Kommissionen forpligter sig dog til at 
foretage de nødvendige undersøgelser i forbindelse 
med systemrevisionen af denne sektor. 
d) Kommissionen foretog i februar 1989 en grundig 
undersøgelse af citrusfrugtsektoren i Italien med 
hensyn til manglende overholdelse af kvalitets­
normerne på det italienske marked, producentorgani­
sationernes funktion og kontrollen med tilbagekøbe­
ne fra markedet. Evalueringen af undersøgelsens 
finansielle konsekvenser er ved at blive behandlet og 
drøftet med de italienske myndigheder. 
På grund af svaghederne ved ordningen med tilbage­
køb af citrusfrugter vil der desuden blive gennemført 
en undersøgelse af, hvorledes tilbagekøbene af andre 
frugter og grønsager foregår i Italien, i andet halvår af 
1989 og første halvår af 1990. 
e) I forbindelse med regnskabsafslutningen for 1987 
blev det igen undersøgt, hvorledes de tre pågældende 
organisationer fungerer på grundlag af supplerende 
oplysninger fra Italien og et nyt besøg på stedet. 
Herved fik Kommissionen grundigere kendskab til, i 
282 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
hvilket omfang disse organisationer opfylder kravene 
i artikel 13 i forordning (EØF) nr. 1035/72 (•)• 
Kommissionen har stadig dette spørgsmål til behand­
ling. Der vil blive truffet en beslutning i løbet af andet 
halvår af 1989 (jf. også svaret i det foregående punkt 
Dette spørgsmål tages også i betragtning i forbindelse 
med den igangværende undersøgelse vedrørende 
producentorganisationerne. 
Forarbejdet frugt 
6.5. 
a) Kommissionen finder, at støttens størrelse følger af 
anvendelsen af de gældende regler på dette område. 
I henhold til bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 
426/86 (2) og (EØF) nr. 1277/84 (3) fastsættes støtten 
på grundlag af udviklingen og minimumspriserne til 
producenterne, forarbejdningsomkostningerne og de 
af tredjelande fastsatte priser, eller priser, der er 
»fastsat« for indførelsen til Fællesskabet eller sam­
handelen inden for Fællesskabet i en referenceperio­
de. På grundlag af den nye situation for så vidt angår 
citroner som følge af liberaliseringen af indførslen til 
Italien vil Kommissionen undersøge, om det er 
nødvendigt at revidere nogle elementer i støttebereg­
ningen. 
b) Kommissionen er klar over problemerne med hensyn 
til kontrol af produkter forarbejdet på basis af frugt 
og grønsager. 
Det er rigtigt, at daglig fysisk kontrol af de enkelte 
forarbejdningsvirksomheder ville kunne forbedre 
kontrolordningen. Men det må dog undgås, at 
kontrolreglerne hindrer forarbejdningsvirksomhe­
dernes normale arbejdsgang, idet produktionen ofte 
er kontinuerlig. 
I henhold til afsnit VII »Kontrol« i forordning (EØF) 
nr. 1599/84 (4) pålægges der forarbejdningsvirksom­
hederne en række pligter (lagerregnskab, bogføring, 
dokumentation for betaling m.m.); den giver også 
(') EFTL 118 af 20.5.1972. 
(2) EFTL 49 af 27.2.1986. 
(3) EFTL 123 af 9.5.1984. 
(4) EFTL 152 af 8.6.1984. medlemsstaten mulighed for at underkaste forarbejd­
ningsvirksomheden enhver form for kontrol eller 
tilsyn, der betragtes som nødvendig. 
c) Kommissionen vil som anført i begrundelsen til 
prisforslagene for produktionsåret 1989/90 (bind I — 
KOM(89) 40 endelig udg., s. 75) forelægge Rådet en 
rapport og forslag til forordninger, som skulle 
imødekomme de fleste af Revisionsrettens bemærk­
ninger, nemlig: 
— nedsættelse af garantitærsklen for korender, 
— forbedring af kvaliteten, 
— mulighed for at forhøje den mængde, der skal 
tilbageholdes, i forhold til høsten, 
— variabel månedlig graduering til producenten 
afhængig af opkøbsperioden. 
Konklusion 
6.6. Der må skelnes mellem strukturbestemte og 
konjunkturbestemte tilbagekøb. Ved at fortsætte ordnin­
gen med stabilisatorer er det Kommissionens primære 
mål gradvis at eliminere de strukturbestemte tilbagekøb 
for at nå frem til en bedre markedsligevægt. De 
konjunkturbestemte tilbagekøb er derimod uundgåelige, 
for så vidt som de er en følge af uberegnelige fænomener, 
som f.eks. vejrforholdene, som betinger den årlige 
produktions størrelse tillige med forbruget. I den 
forbindelse vil det ikke kunne undgås at tilbagekøbe 
produkter selv af bedre kvalitet. 
Forarbejdningsindustrien skal som aftager af en del af 
produktionen også betragtes ud fra to forskellige vinkler. 
Størstedelen af de råvarer, som denne industri aftager, er 
de mindst efterspurgte produkter, som ikke finder normal 
afsætning på friskvaremarkedet. Industrien er i dette 
tilfælde mest interesseret i at få råvarer til lav pris. Det er 
derfor, at det hovedsagelig er produkter af lavere kvalitet, 
som går til forarbejdning. Industrien aftager derimod kun 
meget begrænsede mængder råvarer af bedre kvalitet og 
udgør dermed ikke en reel løsning på tilbagekøbsproble-
met. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 283 
Kommissionen tillægger den øgede EF-kontrol den 
største betydning. Inden for rammerne af forordning 
(EØF) nr. 1319/85 (5) er der siden januar 1988 allerede 
blevet foretaget 8 tjenesterejser til forskellige medlemssta­
ter (ca. 220 manddage). 
6.7. Hidtil har Kommissionen ikke fundet det ønskeligt 
at lade destruktion figurere udtrykkeligt blandt afsæt­
ningsmulighederne for tilbagekøbte produkter. Hvis 
Revisionsretten imidlertid finder det nødvendigt, at 
denne foranstaltning klart fremgår af forskrifterne, vil 
Kommissionen foreslå Rådet dette. Under alle omstæn­
digheder anser Kommissionen denne type foranstaltning 
for legal. 
Produktionsstøtte til hård hvede 
6.8. I mellemtiden har det på grundlag af de forelig­
gende tal, herunder tallene fra Eurostat, vist sig, at 
produktionen faldt med 8 % i perioden 1986-1988. 
Medlemsstaternes kontrol 
Identificering og opmåling af dyrkningsarealer 
6.9. Kommissionen var sig problemerne med anvendel­
sen af ordningen med støtte til hård hvede så bevidst, at 
den informerede Revisionsretten herom. Kommissionen 
foretog allerede en grundig undersøgelse i Italien i 1987.1 
juni 1988 gav EUGFL's tjenestegrene under henvisning 
til resultaterne af denne undersøgelse Revisionsretten 
detaljerede oplysninger til støtte for EUGFL's forbehold 
med hensyn til kvaliteten af den kontrol, der føres i 
praksis, den utilstrækkelige opmåling af dyrknings­
arealer, matrikelvæsenets mangler og kontrollen med, om 
der indgives flere ansøgninger om støtte til det samme 
areal. Revisionsrettens resultater falder sammen med 
Kommissionens. 
Kommissionen vedtog den 19. juni 1989 forordning 
(EØF) nr. 1738/89 (6), der træder i stedet for forordning 
(EØF) nr. 2835/77 f7). Den nye forordning indeholder 
mere specifikke kontrolbestemmelser. Der fastsættes 
således følgende: 
(5) EFTL 137 af 27.5.1985. 
(6) EFTL 171 af20.6.1989. 
O EFTL 327 af 20.12.1977. — systematisk kontrol af alle ansøgninger, der gælder 
for mere end 40 ha; 
— forhøjelse af det minimum af ansøgninger, som skal 
kontrolleres, fra 5 % til 15 %, og denne procentdel 
forhøjes, hvis der afsløres et betydeligt antal urigtige 
erklæringer; 
— ved kontrol, systematisk besigtigelse af de arealer, der 
er omfattet af en ansøgning, og kontrol af, at der 
dyrkes hård hvede; 
— systematisk opmåling af arealer bestående af en 
enkelt jordlod; 
— opmåling af opdelte arealer efter følgende formel: 
— ansøgning vedrørende 2-5 jordlodder: opmåling 
af den største og en mellemstor, 
— ansøgning vedrørende 6-10 jordlodder: opmåling 
af de to største og en mellemstor, 
— ansøgning vedrørende mere end 10 jordlodder: 
opmåling af de to største og tre mellemstore. 
Da den nye forordning trådte i kraft den 21. juni 1989, vil 
de fleste af disse bestemmelser blive anvendt i praksis fra 
høståret 1990/91. 
Kommissionen mener i øvrigt, at den nye forordning 
(EØF) nr. 1738/89 indebærer en harmonisering af de 
forskellige nationale myndigheders anvendelse af EF-
reglerne. 
Identificering af støtteberettigede sorter 
6.10 - 6.12. Ifølge reglerne ydes der kun støtte til hård 
hvede, som har visse kvalitative og teknologiske egenska­
ber, eller som er blevet produceret af visse sorter, som 
medlemsstaterne har anerkendt. 
Hidtil er kun sortskriteriet blevet anvendt. De sorter 
såsæd, der kan afsættes, er dem, som er anført i 
medlemsstaternes sortslister. De må kun stå deri, hvis de 
har de kvalitative egenskaber, som kræves af markedet 
for hård hvede til fremstilling af gryn og dejvarer. 
284 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
EUGFL's kontrol i Italien har desuden vist, at de 
kontrolførende, der aflægger besøg på stedet, er tilstræk­
kelig bekendt med dyrkning af hård hvede til at genkende 
de forskellige sorter. De interesserer sig rent faktisk for, 
hvilke sorter såsæd der anvendes, og for, om de figurerer i 
den nationale sortsliste. Der blev ikke konstateret 
væsentlige problemer på det område. Endvidere vil den 
højere kvalitet indvirke på markedsprisen. 
Intern kontrol 
6.13. I henhold til artikel 11 i den nye forordning (EØF) 
nr. 1738/89 skal medlemsstaterne træffe de nødvendige 
foranstaltninger for at undgå, at der indgives flere 
ansøgninger for samme areal. Foranstaltningerne skal 
meddeles Kommissionen. Denne, der altså har ret til at 
vurdere foranstaltningerne, kan anmode medlemsstater­
ne om at skærpe de foranstaltninger, som ikke forekom­
mer den at være i overensstemmelse med målet. 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
6.14-6.17. Ved artikel 8 i den nye forordning (EØF) 
nr. 1738/89 fastsættes der sanktioner, der skal anvendes i 
tilfælde af svig. 
Hvis det ved kontrollen konstateres, at et anmeldt areal er 
indtil 10 % og højst 1 ha større end det areal, der fastslås, 
beregnes støtten for det fastslåede areal med fradrag af 
den konstaterede overskridelse. 
Hvis overskridelsen er endnu større, afvises ansøgningen 
for det pågældende høstår. De arealer, der udgør en del af 
ansøgerens bedrift i det pågældende høstår, vil desuden 
blive udelukket for støtte for det følgende høstår. 
Som det vil være Revisionsretten bekendt, var de 8 % 
uregelmæssigheder, som den henviser til, resultatet af en 
analyse, som de italienske myndigheder havde foretaget 
af resultaterne af ca. 3 500 kontrolbesøg, der var udført 
som del af en undersøgelse i henhold til artikel 6 i 
forordning (EØF) nr. 283/72 (»). 
(8) EFT L 36 af 10.2.1972. Det relative niveau for interventionspriser og direkte 
støtte 
6.18 - 6.19. Selv om interventionsprisen blev fastholdt 
for blød hvede og nedsat med 11,4 % for hård hvede i 
perioden fra 1985/86 til 1988/89, blev markedspris­
niveauet alvorligt påvirket af indførelsen af offentlige 
opkøb til 94 % af interventionsprisen, reformen af 
interventionsordningen og nedsættelsen af de månedlige 
forhøjelser. Endvidere blev medansvarsordningen for 
producenter indført. 
Den nominelle nedgang i interventionsprisen for hård 
hvede skyldes tilnærmelsen af prisen for hård hvede til 
prisen for blød hvede. Hovedformålet med indførelsen af 
et mere realistisk prisforhold mellem de to er at gøre det 
mindre interessant at erstatte hård hvede og blød hvede 
med hinanden på to niveauer: 
— på produktionsniveauet (erstatning af hård hvede 
med blød hvede); 
på forarbejdningsniveauet (erstatning af blød hvede 
med hård hvede). 
I de områder, hvor der traditionelt produceres hård hvede 
og udbetales støtte, er nedgangen i producenternes 
indkomst som følge af nedsættelsen af de institutionelle 
priser delvis blevet opvejet ved, at støtten er blevet 
forhøjet (med kun 50 %). 
Det agromonetære system fungerer på samme måde for 
hård hvede som for andre landbrugsprodukter. Systemets 
virkninger på produktionen er beskrevet i detaljer i 
Kommissionens svar på Revisionsrettens særberetning 
om det agromonetære system (EFT C 128 af 24.5.1989). 
Udvælgelse af sorter 
6.20. Der optages først sorter i de nationale sortslister, 
når de ansvarlige myndigheder har undersøgt dem. 
Denne undersøgelse drejer sig om sortens dyrknings- og 
forarbejdningsegenskaber og navnlig dens kvalitets­
egenskaber. 
Da hård hvede udelukkende anvendes til fremstilling af 
gryn eller dej varer, skal de først og fremmest være egnet til 
dette formål. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 285 
Konklusion 
6.21. Hård hvede danner ingen undtagelse fra reglen 
om, at der skal føres en restriktiv prispolitik og anvendes 
stabilisatorer. Der føres en sådan politik, samtidig med at 
prisen for hård hvede tilnærmes prisen for blød hvede. 
Kommissionen finder det endnu for tidligt at dømme om 
dens virkninger på produktionen. I den forbindelse 
henleder Kommissionen Revisionsrettens opmærksom­
hed på, at brugerne af hård hvede presser på for at få 
pristilnærmelsespolitikken ændret. De mener nemlig, at 
denne sammen med stoppet for arealudvidelsen gør det 
vanskeligere og vanskeligere for dem at skaffe hård hvede 
af god kvalitet på Fællesskabets marked. 
Trods vanskelighederne med at kontrollere, hvilken sort 
såsæd der anvendes, finder Kommissionen det nødven­
digt at fastholde en række krav i fællesskabsbestemmel­
serne. 
Den nye forordning (EØF) nr. 1738/89 indeholder mere 
specifikke kontrolbestemmelser og indfører sanktioner, 
hvilket skulle forbedre situationen. 
6.22. Der ydes produktionsstøtte til hård hvede i de 
områder af Fællesskabet, der traditionelt producerer 
denne kornart, og hvor dyrkningen heraf er af væsentlig 
betydning. Sammen med fastsættelsen af prisen for hård 
hvede på et niveau, som afspejler et normalt forhold 
mellem prisen for hård hvede og prisen for blød hvede, 
skal denne støtteordning sikre, at der fortsat dyrkes hård 
hvede i de mest velegnede områder, samtidig med at der 
oprettes ligevægt på markedet. 
Endvidere mener Kommissionen, at de kvalitetsegenska­
ber, der kræves for hård hvede, som opkøbes ved 
intervention, således som fastsat i 1987, er tilstrækkelige 
til at opfylde brugernes krav. En for kraftig skærpelse af 
kvalitetskravene ved intervention vil kunne resultere i, at 
der kun bliver produceret til intervention, fordi brugerne 
kan nøjes med en lavere kvalitet til en lavere pris. 
Indførslen af hård hvede er kun af beskedent omfang (ca. 
100 0001 de sidste høstår) og er hovedsagelig begrundet i, 
at en række virksomheder har specielle behov for at 
kunne fremstille nogle bestemte produkter, og ofte er det 
også et farvespørgsmål (størstedelen af EF's produktion 
er ikke tilstrækkelig gul). Restitutioner for produktion og anvendelse af 
stivelse 
Nationale kontrolforanstaltninger 
6.27-6.31. Indtil afslutningen af 1988-regnskaberne 
kontrollerede Kommissionens tjenestegrene udgifterne til 
produktionsrestitutioner ved at kontrollere de udbetalen­
de organers udbetalingsdossierer i medlemsstaterne. 
Da det er særligt vanskeligt at vurdere kontroldokumen­
ternes pålidelighed i disse udbetalingsdossierer, iværksat­
te Kommissionen under sit arbejde med afslutningen af 
1988-regnskaberne en gennemgribende undersøgelse af, 
hvorledes disse kontrolrapporter blev udarbejdet, og 
hvorledes medlemsstaternes kontrolsystemer kunne 
forbedres. Derudover vil der blive foretaget en system­
revision af produktionsrestitutionsforanstaltningerne i 
Frankrig. 
Kommissionen vil tage hensyn til Revisionsrettens 
bemærkninger ved udførelsen af kontrol i medlemsstater­
ne. 
Modificeret stivelse 
6.32-6.35. De bestemmelser, der blev indført ved 
forordning (EØF) nr. 165/89, og som har været gældende 
siden januar 1989, blev vedtaget efter at være blevet 
grundigt behandlet sammen med alle de instanser, som 
berøres af de praktiske problemer i forbindelse med 
vareomsætningen. 
Kommissionen mener ikke, at ændringen, navnlig 
indsættelsen af artikel 7, stk. 5, medfører en svækkelse af 
kontrollen, snarere det modsatte. 
I henhold til artikel 7, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 
2169/86, som ændret ved forordning (EØF) nr. 165/89, 
kan beviset for, at den modificerede stivelse er blevet 
anvendt i overensstemmelse med reglerne, føres ved, at 
fabrikanten forelægger en erklæring, hvori han meddeler: 
— at han, hvis det pågældende produkt skal yderligere 
forarbejdes, vil anvende produktet udelukkende til 
fremstilling af andre produkter end dem, der er anført 
i listen i bilag I, 
— at han udelukkende vil afsætte produktet til en køber, 
som forpligter sig til at opfylde de samme krav, 
286 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
— at han er bekendt med bestemmelserne i artikel 7, 
stk. 5. 
I henhold til artikel 7, stk. 5, er den kompetente 
myndighed forpligtet til på passende måde at kontrollere, 
bl.a. gennem efterfølgende stikprøver, at erklæringen er 
blevet respekteret. 
Med hensyn til erstatning af T5-dokumentet kan 
ansøgeren ifølge forordningen anmode den kompetente 
myndighed om, at andre dokumenter anerkendes som 
Ugestillede, idet en sådan anmodning begrundes og 
ledsages af de relevante dokumenter til støtte herfor, 
herunder en bekræftelse fra toldkontoret eller den 
kompetente myndighed af, at bestemmelserne er blevet 
opfyldt. 
Kommissionen mener således, at den har truffet passende 
forholdsregler til at sikre, at dette dokument er et gyldigt 
bevis. 
Desuden er der blevet indført en sanktion, som skal 
anvendes i tilfælde af manglende overholdelse af artikel 
7 (9), stk. 4, (svarende til 105 % af den højeste produk­
tionsrestitution for det pågældende produkt i den 
forløbne tolvmånedersperiode). 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
6.36. 
(a) Kommissionen, der erkender, at det er hensigtsmæs­
sigt at undersøge problemerne på stedet, drøfter 
regelmæssigt ordningerne på gruppemøder med 
eksperter fra medlemsstaterne og hører også regel­
mæssigt forarbejdningsvirksomhederne og dem, der 
har med ordningerne at gøre i praksis, hvilket giver 
den et helhedsindtryk af forholdene inden for 
sektoren. 
(b) Kommissionen råder over de nødvendige statistikker 
til at kunne følge anvendelsen af ordningen på nært 
hold. Den erkender dog, at der har været visse 
forsinkelser med hensyn til nogle medlemsstaters 
fremsendelse af statistisk materiale i forbindelse med 
igangsætningen af den nye ordning. 
6.37. Kommissionen vil undersøge, hvorledes og i 
hvilken grad kontrolbestemmelserne, således som de er 
fastsat i forordningerne, kan underbygges og eventuelt 
tilpasses, navnlig hvad angår: 
— kontrolhyppigheden; 
(9) EFTL 152 af 8.6.1984. — nærmere bestemmelse af kontrollens art og frekvens, 
beviser og tolerancer; 
— begrebet kompetent myndighed; 
— rapporter, der eventuelt skal sendes til Kommissio­
nen, om udført kontrol og nødvendige evalueringer. 
Konklusion 
6.38-6.39. Kommissionen vil henlede forvaltnings­
komitéens opmærksomhed på Revisionsrettens bemærk­
ninger om kontrollen med støtteordningen og vil 
undersøge, hvilke forbedringer der er nødvendige. 
I forbindelse med afslutningen af 1988-regnskaberne har 
den foretaget en grundigere analyse af ordningen; 
Revisionsrettens bemærkninger vil blive taget i betragt­
ning. 
Støtte til skummetmælkspulver, der anvendes 
til fremstilling af foderblandinger til kalve 
Nationale kontrolforanstaltninger 
Generelle revisionsresultater 
6.49. Som Revisionsretten anfører, har Kommissionens 
Afdeling for Regnskabsafslutning prioriteret revision af 
foranstaltningen højt. Der blev gennemført system­
revision i Frankrig, Nederlandene og Italien i forbindelse 
med afslutningen af regnskaberne for 1986 og 1987. I 
forbindelse med 1988-afslutningen gennemføres der en 
systemrevision i Forbundsrepublikken Tyskland. 
Efter at der var aflagt besøg i Frankrig og Nederlandene, 
blev der fremsat henstillinger om at forbedre de nationale 
kontrolforanstaltninger. 
6.50. Revisionsrettens bemærkninger til situationen i 
Italien kan generelt bekræftes. Det forhold, der beskrives 
i punkt 6.50 c) er imidlertid ikke helt klart. Kommissionen 
har for nylig opfordret denne medlemsstat til at føre 
kontrol i overensstemmelse med forskrifterne. Resulta­
terne af systemrevisionen i Italien var ikke tilfredsstillen­
de. Derfor foreslås det i forbindelse med beslutningen om 
regnskabsafslutningen for 1987 at udskille udgifterne i 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 287 
forbindelse med forordning (EØF) nr. 1725/79. Frigivel­
sen af sikkerhedsstillelser i henhold til forordning (EØF) 
nr. 1624/76 vil også blive omfattet af udskillelsen. Kommissionen bekræfter, at der nu findes egnede midler 
til at koordinere medlemsstaternes bestræbelser på at 
bekæmpe anmeldte uregelmæssigheder. 
6.52. Kommissionen, der er klar over det problem, som 
Revisionsretten gør opmærksom på, har allerede taget 
initiativer i den forbindelse: Derudover afholdes der regelmæssigt bilaterale møder i 
Arbejdsgruppen vedrørende Uregelmæssigheder, ligesom 
der er direkte kontakt mellem myndighederne i de 
involverede medlemsstater. 
Den har ladet en gruppe af kemieksperter foretage en 
grundig undersøgelse af alternative analysemetoder, 
som kan erstatte den nugældende metode, og 
foranstaltninger til forbedring af denne. 
Den har erindret medlemsstaterne om deres forplig­
telser til at føre kontrol og har anmodet dem om at 
undersøge, om det er nødvendigt at ændre deres 
nationale bestemmelser på baggrund af ændringerne 
af forordningen. 
På grundlag af de konklusioner, der vil blive draget af 
ovennævnte undersøgelse, vil kontrolordningen i forord­
ning (EØF) nr. 1725/79 kunne ændres. 
6.53. Dette aspekt ved kontrolordningen vil blive 
omfattet af den ændring, som omhandles i punkt 6.52. 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 1624/76 Kommissionen gør opmærksom på, at der foregår et reelt 
samarbejde mellem EUGFL og markedsafdelingerne. 
Kontrolordningerne i forslag til kommissionsforord-
ninger gennemgås systematisk af EUGFL's kontrolafde­
linger. Resultaterne af de systemrevisioner, som Afde­
lingen for Regnskabsafslutning foretager, er naturligvis 
tilgængelige for alle andre tjenestegrene, som har brug for 
dem. 
I forbindelse med enhver undersøgelse, som Kommissio­
nens tjenestegrene foretager, analyseres de pågældende 
nationale kontrolordninger for at få et detaljeret 
kendskab til, hvorledes EF-forskrifterne anvendes. Dette 
væsentlige led i forberedelsen af undersøgelsen giver 
tilstrækkeligt kendskab til de nationale kontrolordninger. 
Kommissionens forvaltning 
6.54-6.61. Kommissionen deler Revisionsrettens op­
fattelse med hensyn til anvendelsen af forordning (EØF) 
nr. 1624/76. Derfor har den også forelagt Rådet et forslag 
om ophævelse af denne særlige betalingsordning 
(KOM(89) 448 endelig udg.). 
Svig og uregelmæssigheder 
6.62. c), d) og e) Kommissionen er også bekymret over 
knapheden på oplysninger i nogle rapporter om uregel­
mæssigheder, og derfor er rapporteringsreglerne også 
blevet ændret og er nu under drøftelse med medlemssta­
terne. 
Et system til hurtig udveksling af oplysninger mellem 
medlemsstaterne og Kommissionen og mellem medlems­
staterne indbyrdes (SCENT), der allerede eksisterede i 
Generaldirektoratet for Toldunionen, er blevet udvidet til 
at omfatte Generaldirektoratet for Landbrug. Når det 
bliver direkte tilgængeligt for alle nationale myndigheder, 
der har med EUGFL-uregelmæssigheder at gøre, vil 
tilførslen af relevante oplysninger blive meget hurtigere 
med deraf følgende fordele for opfølgende undersøgelser. Fastsættelse af støttesatsen 
6.63. Indtil 1987 var det ved fastsættelsen af støtteni­
veauet hensigten at afsætte mest muligt skummetmælks­
pulver i forbindelse med denne ordning, som stadig var 
langt mindre omkostningskrævende end andre afsæt-
ningsprogrammer, som f.eks. afsætning til svine- og 
fjerkræfoder og til eksport, der blev gennemført samtidig. 
Det er ud fra dette mål og på grundlag af kriterierne i 
artikel 2a, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 986/68, at 
Kommissionen hvert år foretager en kritisk undersøgelse 
af støtteniveauet. 
Siden 1988 har grundlaget for anvendelsen af ordningen 
ændret sig radikalt. Dette har nødvendiggjort en anden og 
mere aktiv forvaltning, som især er orienteret efter 
udviklingen på markedet for skummetmælkspulver og de 
offentlige lagres størrelse. Kommissionen vil gerne 
understrege, at det ikke var muligt at foretage en nøjagtig 
evaluering af virkningerne af en tilpasning af støtteni­
veauet under de givne omstændigheder. Man behøver 
blot at se på de store, men uforudsigelige svingninger i 
priserne på skummetmælkspulver, antallet af ottedages-
kalve og fedekalve samt på de ufleksible elementer, der 
kendetegner kalveproduktionen. 
288 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
6.64. Som Revisionsretten selv anfører i punkt 6.42., er 
det fortsat nødvendigt med den pågældende støtteord­
ning for at undgå offentlige interventionsopkøb. Over for 
nødvendigheden af at bevare denne vitale afsætningsmu­
lighed har Kommissionen gradvis, men forsigtigt tilpasset 
støtteniveauet. Den mener ikke, at der er grund til at 
konkludere, at støtten har været for høj. 
6.65. Selv om Kommissionen kan tilslutte sig de mål, 
som Revisionsretten beskriver med hensyn til det 
ønskelige markedsprisniveau, gør den opmærksom på, at 
støtteordningen for skummetmælk og skummetmælks­
pulver ikke giver mulighed for at justere markedsprisen 
præcist på kort sigt. Den henviser også til sit svar i punkt 
6.63. 
6.66. Kommissionen er overbevist om, at de eventuelle 
fordele ved at indføre en licitationsprocedure i forbindelse 
med støtten ikke ville kunne opveje de vanskeligheder, 
som Revisionsretten i øvrigt erkender er forbundet 
hermed. Det er næppe muligt at foretage en sammenlig­
ning med ordningen for smør til konditorbrug på grund af 
de særlige aspekter ved kalveproduktionen. Usikkerheds­
momenterne i forbindelse med en licitationsprocedure er 
også uforenelige med behovet for stabilitet og langtids­
planlægning, som er af væsentlig betydning for de 
pågældende erhvervsdrivende. 
Forvaltningen af interventionslagrene i 1988 
6.69. Siden udgangen af 1986, da Rådet nåede til 
enighed om en række reformer inden for mælkesektoren, 
har Kommissionen ført en aktiv politik for at nedbringe 
de offentlige lagre. Den hurtige nedbringelse af lagrene af 
skummetmælkspulver i 1987 og 1988 er i overensstemmel­
se med dette mål, fordi Kommissionen havde fjernet 
muligheden for at bevare et offentligt lager som 
markedsforvaltningsinstrument. I april 1988 blev der 
indført privat oplagring i stedet for offentlig oplagring, 
fordi Kommissionen ønskede, at lade udbud og efter­
spørgsel regulere markedet. 
Med afviklingen af lagrene har en række uundgåelige 
strukturelle tilpasninger kunnet fremskyndes, og dette 
har fremmet en hurtigere tilbagevenden til en ny ligevægt 
på Fællesskabets marked og de internationale markeder. 
Den deraf følgende tilpasning af støtten og restitutioner­
ne har derfor kunnet fremskyndes. Den kraftige reduk­
tion af de offentlige lagre og tilpasningerne i forbindelse 
hermed har således haft positiv indflydelse på udgifterne. 
6.70. Den af Revisionsretten anbefalede forvaltning og 
virkningerne heraf for budgettet er baseret på nogle 
hypoteser, som ville holde stik under ideelle forhold. Konklusion 
6.73. Kommissionen henviser til sine detaljerede svar i 
punkt 6.63-6.70. Den finder, at støtten var fastsat på et 
passende niveau under de givne omstændigheder. 
Om der vil være større fordele end ulemper ved at indføre 
en licitationsprocedure mangler endnu at blive bevist. 
Fårekødssektorens moderfårspræmie 
Nationale kontrolforanstaltninger 
Generel bemærkning 
6.80-6.90. Rådet traf den 24./25. juli 1989 en 
principbeslutning vedrørende fåre- og gedekødssektoren, 
og siden da har det vedtaget en ændring af forordningen 
om den fælles markedsordning (forordning (EØF) nr. 
3013/89 af 25.9.1989, EFT L 289 af 7.10.1989). Ved 
udarbejdelsen af gennemførelsesbestemmelserne vil 
Kommissionen tage hensyn til resultaterne af sine egne 
undersøgelser og Revisionsrettens bemærkninger. 
Antal kontrolbesøg på stedet i procent 
6.91. Kommissionen har kun fastsat antallet af inspek­
tioner til 5 % som et absolut minimum, og derunder blev 
der foretaget korrektioner. Det er Kommissionens 
opfattelse, at den pågældende medlemsstat, når den 
anvender stikprøvekontrol, må øge mindstegrænsen for 
inspektioner, hvis der er konstateret betydelige uregel­
mæssigheder. 
Der er for nylig blevet aflagt kontrolbesøg i Italien og 
Grækenland, og der er ved at blive udarbejdet henstil­
linger og forslag. 
Med hensyn til de foreliggende oplysninger om antallet af 
inspektioner i Italien og Grækenland skal Kommissionen 
bemærke, at den har kendskab til nationale bestemmel­
ser, der fastsætter mindstegrænsen til 20 % i Italien 
(bekendtgørelse af 28.12.1987, artikel 9) og til 10 % i 
Grækenland (bekendtgørelse af 18.5.1989). 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 289 
Fysisk optælling af en fårebesætning 
6.92. I henhold til artikel 5 i Kommissionens forordning 
(EØF) nr. 3007/84 gennemfører de ansvarlige myndighe­
der, som medlemsstaterne har udpeget, en administrativ 
kontrol suppleret med inspektioner på stedet, system­
atiske eller i form af stikprøver, af det antal præmieberet-
tigede dyr, der er angivet i præmieansøgningen, mens det i 
artikel 6 er fastsat, at »hvis det antal faktisk præmieberet-
tigede dyr, der konstateres ved kontrollen, ...«. 
Af ovenstående fremgår det klart, at der må foretages 
fysisk optælling, hvis antallet af præmieberettigede dyr 
skal fastslås nøjagtigt. Hvis det i nogle tilfælde er umuligt 
at foretage en fysisk optælling af fårene, må medlemssta­
terne tilpasse deres bestemmelser til de lokale forhold. 
I det skotske højland, hvor fårene kun drives ned tre eller 
fire gange om året, må der på forhånd arrangeres kontrol, 
således at den kommer til at falde sammen med de 
naturlige flytninger af flokkene. 
Permanente registre over fårebestanden 
6.93 - 6.95. Kommissionen har undersøgt, hvorledes de 
permanente registre over fårebestanden fungerer i Det 
Forenede Kongerige og i Danmark. Et sådant register bør 
ud over flytningerne af bestanden omfatte fødsler, 
dødsfald og tab. 
I forbindelse med de nye regler vil Kommissionen 
undersøge, om det vil være hensigtsmæssigt at udvikle et 
sådant registreringssystem for at forbedre kontrollen. 
Afgrænsning af støtteperioden 
6.96 - 6.97. Se den generelle bemærkning til punkt 6.80-
6.90. 
Sammenholdelse af statistisk materiale 
6.98 - 6.100. Selv om de nuværende markedsordnings-
regler ikke indeholder en udtrykkelig forpligtelse til at 
oplyse antallet af støtteberettigede dyr, har Kommissio­
nen regelmæssigt anmodet medlemsstaterne om disse 
oplysninger og forelagt dem for forvaltningskomitéen til 
analyse. I henhold til de nye regler bør der være forpligtelse til at indsende disse oplysninger til et bestemt 
tidspunkt opdelt og præsenteret på en bestemt måde. 
Der er blevet iværksat en foreløbig statistisk undersøgelse 
af stigningerne i antallet af dyr, hvortil der ansøges om 
støtte, særlig i Italien, Grækenland, Spanien og Irland. 
Dette forhold har dannet grundlag for beslutningen om 
også at iværksætte en undersøgelse i henhold til artikel 9 i 
forordning (EØF) nr. 729/70 vedrørende moderfårspræ-
mien (se også punkt 6.101-6.104). 
Kommissionens varetagelse af tilsyn og forvaltning 
6.101 - 6.104. I de seneste år er der i forbindelse med 
regnskabsafslutningen foretaget en detaljeret analyse af 
støtteordningen i Det Forenede Kongerige, Irland, 
Frankrig, Grækenland og Danmark. På grundlag af 
resultaterne af disse besøg har Kommissionen udarbejdet 
henstillinger til medlemsstaterne, og de vil blive brugt ved 
udarbejdelsen af de nye regler, som vil blive fastsat i 
snævert samarbejde med EUGFL's kontrolafdelinger. 
På grund af uoverensstemmelserne mellem de udbetalte 
præmier og statistikkerne (se svar på punkt 6.98-6.100) og 
forbeholdene med hensyn til kvaliteten af medlemsstater­
nes kontrolordninger har Kommissionen i henhold til 
artikel 9 i forordning (EØF) nr. 729/70 endvidere 
foretaget en undersøgelse af, hvorledes fårekødspræmien 
fungerer. 
Det blev besluttet, at Kommissionens tjenestegrene skulle 
besøge mindst tre medlemsstater. De har allerede 
gennemført en tjenesterejse til en af disse medlemsstater, 
som også indgik i Rettens revision. Kommissionen har 
konkluderet, at kontrolordningerne i denne medlemsstat 
var utilstrækkelige og derfor ikke opfyldte medlemssta­
ternes forpligtelser i henhold til artikel 8 i forordning 
(EØF) nr. 729/70. Ved samme lejlighed blev der endvidere 
afsløret et antal alvorlige tilfælde af svig, og som følge 
heraf er der blevet truffet foranstaltninger til at foretage 
en meget betydelig finansiel korrektion. (Se også den 
generelle bemærkning til punkt 6.80-6.90). 
Konklusion 
6.105 - 6.107. Kommissionen vil sørge for, at der i de 
nye forslag som følge af Rådets aftale af 24./25. juli 1989 
tages hensyn til Revisionsrettens kritik af kontrol­
bestemmelserne . 
290 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
DEN FÆLLES MARKEDSORDNING FOR 
SUKKER 
Grundtræk og særlige karakteristika ved den 
fælles markedsordning for sukker 
6.111. Den fælles markedsordning for sukker omfatter 
en lang række forskellige EF-ordninger, bl.a. for 
forvaltning af lagre ved produktionsårets begyndelse og 
slutning, EF-produktionen, import fra tredjelande, 
samhandelen inden for EF, eksport og forbrug, som har 
indvirkninger ikke blot på kapitel 11, men også kapitel 10 
i budgettets indtægtsdel og på kapitel 11, 25, 27 og 28 i 
udgiftsdelen. 
Hver gang, der importeres sukker til EF, giver dette sig 
udslag i genudførsel af en tilsvarende mængde sukker og 
isoglucose, hvortil udgifterne normalt skulle dækkes ind 
af importafgifterne. I henhold til de aftaler, der er indgået 
med AVS-landene, de oversøiske territorier, Indien og 
DDR samt Portugals tiltrædelsestraktat, er denne import 
imidlertid helt eller delvis fritaget for afgift. 
Nettoudgifterne ved denne import, der foregår på 
præference vilkår, dvs. enten med nulafgift eller med 
nedsat afgift, udgifterne til restitutioner for den del af 
produktionen svarende til 60 000 t, der traditionelt 
anvendes i den kemiske industri, og udgifterne til de 
forskellige støtteforanstaltninger afholdes over det 
almindelige budget og ikke af EF-producenterne, som 
ikke kan holdes ansvarlige for disse udgifter, der ikke 
skyldes deres egen produktion, men derimod særlige 
bestemmelser om afgiftsfritagelse. 
De væsentligste karakteristika ved ordningen 
for ydelse og udbetaling af 
eksportrestitutioner til sukker 
6.114 - 6.120. Kommissionen bemærker, at de forskel­
lige forhold, Revisionsretten peger på i denne del af sin 
beretning, ikke udelukkende berører sukkersektoren, 
men derimod vedrører regler og procedurer for alle de 
landbrugsprodukter, der eksporteres, med undtagelse af 
licitationsproceduren ved fastsættelse af restitutionssat-
sen, der kun gælder inden for visse dele af den fælles 
landbrugspolitik. Revisionsresultater og henstillinger 
Kontrol af licensernes ægthed 
6.122-6.124. Kommissionen er enig med Revisions­
retten i, at de oplysninger, der gives i eksportlicenserne, er 
meget vigtige, navnlig i de tilfælde, hvor restitutionssatsen 
er anført. Netop derfor er der udover den bestemmelse 
om, at de udbetalende organer skal videregive oplysnin­
gerne til de myndigheder, der har udstedt licenserne, som 
Revisionsretten nævner i sin beretning — også indført 
andre regler om kontrol med disse licensers ægthed og 
rigtighed. Der kan her henvises til artikel 24, 27 og 28 i 
forordning (EØF) nr. 3719/88 om fælles gennemførelses­
bestemmelser for import- og eksportlicenser samt 
forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter. 
Kontrol af sukkerets oprindelse 
6.125 - 6.127. Kommissionen erkender, at det ikke er 
muligt at foretage nogen fuldstændig kontrol af sukkerets 
oprindelse ved eksporten, hvis der ikke tillige sker en 
efterprøvning af dokumenterne, men må dog pege på, at 
den dokumentation, der for øjeblikket kræves, i det 
konkrete tilfælde bør ses ud fra den sammenhæng, den 
faktisk indgår i. 
Kommissionen mener, at den eneste måde, hvorpå der 
kan opnås garanti for sukkerets oprindelse, er at indføre 
en løbende, direkte kontrol med sukkeret, lige fra det 
øjeblik, hvor det forlader sukkerfabrikken (for EF-
sukker) eller raffinaderiet (for AVS-sukker), og indtil det 
når frem til afskibningshavnen. Eftersom sukker, og 
navnlig hvidt sukker, der tegner sig for praktisk taget hele 
denne eksport, er en vare af en helt ensartet beskaffenhed, 
idet der altid er tale om krystalliseret saccharose (99,5 %), 
vil enhver anden form for kontrol og enhver yderligere 
dokumentation fortsat virke for vilkårlig. 
Det vil i praksis give anledning til mange problemer, hvis 
der stilles krav om angivelse af sukkerfabrikkens navn på 
udførselsangivelserne eller fremlæggelse af dokumenta­
tion for eventuel oplagring og transport af sukkeret forud 
for eksporten. Eftersom sukker må kunne eksporteres fra 
et hvilket som helst sted i EF, uanset hvor det er 
fremstillet, vil de oplysninger, Revisionsretten anmoder 
om, kræve, at der indføres et kontrolsystem, som efter 
Kommissionens opfattelse ikke vil give større sikkerhed 
end de nuværende systemer. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 291 
Medlemsstaterne har imidlertid pligt til at foretage 
supplerende kontrol i tvivlstilfælde, og det gør de normalt 
også. man tænke sig et krav om påtegning på selve kontrol­
dokumentet, som derefter videresendes til det udbetalen­
de organ. 
Kommissionen må i øvrigt pege på, at denne risiko kun 
består for ganske ubetydelige mængder (kun importeret 
sukker (fra andre end AVS-lande), som eventuelt 
genudføres med eksportrestitution) ud af den samlede 
årlige sukkereksport, der foregår efter EF-reglerne (ca. 3 
mio t). 
En endelig opgørelse over EF's sukkerforsyning for 
produktionsåret 1. oktober 1987 — 30. september 1988 
giver følgende billede: 
(i 1 000 t hvidt sukker) 
Import af sukker i uforarbejdet stand fra tredjelande 
a) fra AVS-lande 1 421 ikke underlagt kontrol 
b) til Portugal med nedsat 157 til portugisiske raffina-
afgift derier; raffineringsstøt-
te forudsætter kontrol 
med sukkerets bestem­
melse 
c) til Tyskland 
d) til Italien 
e) anden import 23 traditionel handel med 
DDR som led i den 
tysk-tyske samhandel, 
og disse mængder kon­
trolleres nøje af de tyske 
myndigheder 
8 til frizonerne i Aoste, 
Gorizia og Trieste til 
forbrug på stedet 
4 risikomængde 
TOTAL 1 613 Toldkontrol ved oplæggelse af sukker på toldlager 
6.130 - 6.131. Ved sin ankomst til toldlageret kontrol­
leres varen af toldvæsenet (mængde og egenskaber). I 
henhold til artikel 5 i direktiv 69/74/EØF (10) gælder for 
øjeblikket den regel, at varen ved sin ankomst til 
toldlageret skal frembydes for toldvæsenet. Myndighe­
derne kan dog give dispensation herfra. 
Kommissionen henleder imidlertid opmærksomheden 
på, at man i øjeblikket er i færd med at harmonisere 
reglerne for toldlagre. Rådets forordning (EØF) nr. 
2503/88 (n) om toldoplag træder i kraft et år efter de 
gennemførelsesbestemmelser, der fastsætter nærmere 
regler herfor, og ved denne lejlighed bliver der mulighed 
for at indføre en nøjere kontrol af varer oplagt på 
toldlagre med forudbetaling. 
Når varen forlader toldlageret skal udførselsangivelserne 
antages af toldvæsenet, og toldvæsenet foretager samme 
kontrol af varen som ved dens ankomst. 
Forbindelserne mellem de udbetalende organer og 
toldmyndighederne: Særlige kendetegn og fremsendelse 
af dokumenter 
Toldkontrol af varen ved udførsel og dokumentation 
herfor 
6.128-6.129. Kommissionen er enig med Revisions­
retten i, at toldvæsenets kontrol med eksportrestitutio­
nerne er af meget stor betydning. 
Kommissionen har allerede iværksat et kontrolprogram 
rettet mod medlemsstaternes toldvæsen efter nogenlunde 
samme retningslinjer som dem, Revisionsretten anbefa­
ler. 
Når Kommissionen skal udarbejde gennemførelsesbe­
stemmelser til det ændrede forslag til Rådets forordning 
om kontrol med udbetaling af beløb ved eksport af 
landbrugsprodukter (KOM(89) 290 endelig udg. af 15. 
juni 1989), bliver der mulighed for at få fastlagt regler for 
den fysiske kontrol i praksis. I forbindelse hermed kunne 6.132-6.135. I medlemsstaterne tjener udførselsangi-
velsen andre formål end blot som et bevis, der fremlægges 
med henblik på at få udbetalt restitutionen. Den anvendes 
også til skatte- og afgiftsmæssige formål (moms, direkte 
skatter osv.). Det er derfor, at klarereren (dvs. eksportø­
ren) får udleveret sit eget eksemplar af enhedsdokumentet 
til brug til de forskellige ovennævnte formål. 
Det ville være hensigtsmæssigt, hvis de udbetalende 
organer sendte udførselsangivelserne tilbage til de 
pågældende toldkontorer for at få oplysningerne i 
udførselsangivelsen kontrolleret og bekræftet. 
Med hensyn til spørgsmålet om, hvilket dokument der 
skal fremlægges — T5 eller enhedsdokument — mener 
Kommissionen, at det hovedsagelig vil afhænge af den 
administrative struktur, der findes i de enkelte medlems­
stater. 
(>°) EFTL58af8.3.1969. 
(u) EFTL 225 af 15.8.1988. 
292 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
I forbindelse med den reform af toldprocedurerne, der 
skal finde sted som led i gennemførelsen af enheds­
markedet i 1993, bliver der mulighed for at tage 
spørgsmålet op til fornyet overvejelse og forsøge at samle 
de forskellige dokumenter, der for øjeblikket kan 
benyttes i henhold til artikel 3 i forordning (EØF) nr. 
3665/87, i et enkelt dokument. 
Ifølge artikel 47 i forordning (EØF) nr. 3665/87 er det 
eksportøren, der skal sørge for, at dokumentationen for 
hans ret til restitution er komplet. 
Kommissionen erkender, at der opnås bedre sikkerhed, 
hvis dokumenterne fremsendes ad administrativ vej, men 
dette vil ikke nødvendigvis kunne ske hurtigt. 
De udbetalende organers effektivitet 
6.138. Kommissionen mener, at formålet med EF-
reglerne kun kan nås, hvis støtten udbetales til de 
støtteberettigede inden for en rimelig frist. Dette krav er 
opfyldt, når restitutionen udbetales inden for to måneder 
efter indgivelsen af ansøgningen. 
Konklusioner vedrørende eksportrestitutioner 
til sukker 
6.139-6.141. Revisionsrettens bemærkninger gælder 
ikke alene eksport af sukkerprodukter, men berører mere 
generelt eksport af alle varer med ret til eksportrestitutio­
ner, uanset hvilken landbrugssektor de eksporterede 
varer tilhører. 
Kommissionen tillægger disse bemærkninger stor betyd­
ning og vil fortsat arbejde på at forbedre EF-reglerne. 
Men en afbalanceret anvendelse af disse regler kræver 
også en reel indsats fra medlemsstaternes side. 
De dokumenter, der benyttes (enhedsdokumentet, T5 og 
licens) udfærdiges på formularer, der giver tilstrækkelig 
garanti med hensyn til den fortrykte tekst. Det er 
imidlertid umuligt at sikre sig mod falske dokumenter 
eller forfalskninger, selv om dokumenterne opfylder 
kravene i de EF-bestemmelser, i henhold til hvilke de blev 
indført (form, papir, fortrykt tekst, gravering) (se også 
svarene til punkt 6.122 og 6.133). Beskrivelse af selvfinansieringsordningen 
6.144 - 6.146. Kommissionen understreger, at den 
foregående selvfinansieringsordning, der gjaldt for 
produktionsårene fra 1981/82 til 1985/86, fungerede på et 
flerårigt grundlag, og at Rådet afsluttede regnskaberne 
for denne ordning ved Rådets forordning (EØF) nr. 
934/86 af 24. marts 1986. Ved denne forordning blev der 
indført en absorptionsafgift, der i produktionsårene 
1986/87 til 1990/91 skulle dække det underskud på 
400 mio ECU for produktionsårene 1981/82 til 1985/86, 
der ikke blev dækket ved grundafgifterne og B-afgifterne. 
Efter vedtagelsen af nye foranstaltninger med en række 
væsentlige forbedringer fungerer den nuværende selvfi­
nansieringsordning for produktionsårene 1986/87 — 
1990/91 derimod på et etårigt grundlag, således at sukker-
og isoglucose-producenterne holdes fuldt ansvarlige for 
udgifterne til afsætning af deres overskudsproduktion. 
Det bemærkes, at man siden produktionsåret 1986/87 har 
opkrævet en supplerende afgift i form af en særlig 
absorptionsafgift for 1986/87 og 1987/88, der havde 
samme funktion, men blot blev kaldt noget andet. 
Kommissionen understreger, at den nugældende kumula­
tive konstateringsmetode gælder for de fem produk­
tionsår i den nuværende kvotaordning, herunder også 
1986/87 og 1987/88. 
Kvaliteten af de anvendte oplysninger 
6.149. Selvfinansiering defineres i Rådets grundforord­
ning (EØF) nr. 1785/81 således, at producenterne selv 
fuldt ud skal dække omkostningerne ved afsætning af det 
overskud, der er en følge af uligevægten mellem 
Fællesskabets produktion og forbrug. Den metode, der 
benyttes til beregning af produktionsafgifterne, følger 
nøje denne definition. 
Kommissionen beregner EF's overskudsproduktion i et 
givet produktionsår ved direkte at trække det konstatere­
de forbrug fra A- og B-produktionen i afsætningsåret. 
Med hensyn til beregningen af udgifterne i forbindelse 
med denne overskudsproduktion — de samlede udgifter 
kendes i realiteten først længe efter afsætningsårets 
udgang, idet der også indgår afsætningsmængder, som 
producenterne ikke er ansvarlige for, bl.a. en eksport af 
samme størrelsesorden som de importerede mængder — 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 293 
er Kommissionen overbevist om, at den nuværende 
beregningsmetode i henhold til EF-reglerne, er den eneste 
mulige og den eneste, der kan sikre, at alle faktiske 
udgifter dækkes af EF-producenterne. 
Revisionsretten omtaler den mulighed, der findes for at 
benytte eksportlicenserne og lægge tallene heri til grund 
med en margen på +/- 5 %. Kommissionen mener, at 
dens metode til beregning af den reelle gennemsnits-
restitution nødvendigvis må være baseret på de mængder, 
der er angivet i disse licenser, fordi det ikke vil være 
rimeligt at basere beregningerne på samtlige eksport- og 
produktionsdokumenter, eftersom det er tvivlsomt, om 
dette vil give resultater, der afviger meget fra de 
nuværende. 
6.150-6.151. Kommissionen mener, at den metode, 
der benyttes til beregning af produktionsafgifterne, tager 
fuldt hensyn til de reelle omkostninger og ikke griber ind i 
kontrollen med selvfinansieringen i de enkelte produk­
tionsår. 
Den kumulative konstatering af disse afgifter gælder både 
for den selvfinansieringsordning, der var i kraft i 
produktionsårene 1981/82 til 1985/86, og for den 
nuværende ordning. 
Denne fremgangsmåde er nødvendig, for at Kommissio­
nen kan fastsætte størrelsen af de acontobeløb, producen­
terne skal indbetale i god tid inden 1. april i det 
igangværende produktionsår, og de endelige afgiftsbeløb, 
der skal indbetales inden den 15. oktober efter det 
pågældende afsætningsår. 
Det er korrekt, at nogle medlemsstater i et meget 
begrænset antal tilfælde ikke er i stand til at fremsende alle 
de endelige oplysninger, der er nødvendige til beregning 
af afgifterne, til Kommissionen, hvilket hovedsagelig 
skyldes den indgående kontrol, medlemsstaterne foreta­
ger af disse tal. 
Kommissionen er derfor nødt til enten at fastsætte 
afgiftsbeløbene på basis af overslagene fra disse medlems­
stater eller at udsætte fastsættelsen og opkrævningen af 
afgifterne i helt op til et år. Netop Kommissionens valg af 
den første løsning må være et tydeligt bevis for 
Revisionsretten på, at der er tale om ganske få tilfælde set 
i forhold til alle de tal, der benyttes, eftersom de ikke har 
indvirkninger på mere end højst 1 % af de pågældende 
afgifter. Desuden åbner den kumulative konstatering 
mulighed for at medtage de endelige tal i beregningerne 
ved den næste fastlæggelse efter modtagelsen af oplysnin­
gerne fra den berørte medlemsstat. 
Kommissionen bemærker, at denne fremgangsmåde 
hidtil ikke har givet anledning til nogen juridiske eller 
praktiske problemer i alle de år, den har været benyttet. Derfor ser den heller ikke nogen grund til at ændre noget 
ved denne ordning, der har så stor betydning for en 
fuldstændig selvfinansiering i denne sektor, idet den 
finder det nødvendigt at sikre en vis kontinuitet i de 
regler, der anvendes. 
Regnskabsmæssige aspekter 
Efterprøvelse af opfyldelsen af 
selvfinansieringsmålsætningen på grundlag af 
budgetgennemførelsen 
6.152. Kommissionen er ikke enig med Revisionsrettens 
bemærkninger i denne del af beretningen. Revisions­
rettens analyse er primært baseret på tabel 6.8, der viser en 
saldo, som påhviler EF-producenterne, men som ikke 
dækkes af de fastsatte afgifter. Kommissionen har to 
indvendinger mod denne tabel. 
For det første har man kun medtaget de indtægter og 
udgifter, der opføres under kapitel 11 i budgettets 
indtægts- og udgiftsdel, selv om det er klart, at der ved en 
sådan evaluering også må tages hensyn til de beløb inden 
for sukkersektoren, der er opført under andre kapitler, 
specielt kapitel 10 i indtægtsdelen, der vedrører importaf­
gifter for sukker og isoglucose. 
For det andet har man i anden linje i rubrik II kun 
fratrukket de restitutioner, der svarer til import i henhold 
til sukkerprotokollen i bilaget til Lomé-konventionen og 
den særlige aftale med Indien. Faktisk burde man have 
fratrukket restitutionerne i forbindelse med hele importen 
under hensyntagen til lagerændringer. 
EF-markedet kan ikke reduceres til handel med EF-
produceret sukker og isoglucose. På EF-markedet findes 
der også sukker og isoglucose, som EF-producenterne 
ikke har noget ansvar for, og som importeres med fuld, 
nedsat eller ingen importafgift. Denne import bevirker, at 
den mængde, der eksporteres med EF-restitutioner, øges 
tilsvarende. Der bliver derfor ikke blot tale om udbetaling 
af restitutioner for eksport af EF-produceret sukker og 
isoglucose, men også for genudførsel af de importerede 
mængder. For disse mængder er der enten tale om, at der 
opkræves afgifter, som opføres under kapitel 10, eller 
restitutionerne afholdes helt eller delvis over budgettet, 
hvilket gælder for import på særlige vilkår. 
Det bemærkes desuden, at forholdet mellem de udgifter, 
der skyldes EF-produktionen, og dem, der skyldes 
import, på kort sigt påvirkes af lagerændringer, eftersom 
294 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
der kan være forskel på de sukkermængder, der kan 
eksporteres i et produktionsår, og den mængde, der rent 
faktisk eksporteres. 
Kommissionen henholder sig til vedlagte alternative 
tabel. 
Kommissionen minder om, at selvfinansieringsordningen 
blev indført allerede i 1968, hvor den første sukkerforord­
ning trådte i kraft. Fuldstændig selvfinansiering var 
gældende i produktionsårene fra 1981/82 til 1985/86, og 
igen fra 1986/87 til 1990/91 i henhold til Rådets 
forordning (EØF) nr. 934/86 af 24. marts 1986. 
Kommissionen er nødt til at forvalte selvfinansierings­
ordningen på grundlag af produktionsåret, der går fra 1. 
juli til 30. juni (Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81). 
Efter reglerne i artikel 28 udarbejder Kommissionen ved 
hver fastsættelse af afgiften et arbejdsdokument, der rent 
faktisk tager sigte på at kontrollere, om selvfinansierin­
gen i denne sektor har fungeret. Dette dokument 
indeholder alle de oplysninger, Kommissionen skønner 
nødvendige for en samlet vurdering af, om der er balance 
mellem udgifter og indtægter. Det indeholder desuden en 
opgørelse over udgifter og indtægter, der viser, om 
selvfinansieringsmålet er nået. 
Dette arbejdsdokument åbner mulighed for at sammen­
holde de udgifter, der er konstateret i hvert produktionsår 
efter den metode, der er fastlagt i de gældende EF-regler 
på dette område, med de faktisk afholdte udgifter. Der 
foregår et meget snævert samarbejde mellem de afde­
linger, der beskæftiger sig med den finansielle side af 
EUGFL, og dem, der står for forvaltningen af sukker­
markedet. Formålet med dette samarbejde er at følge 
udviklingen meget nøje i relation til budgetdisciplinen. 
Kommissionen understreger endelig, at det tal for det 
gennemsnitlige tab, der benyttes ved konstateringen af 
den del af udgifterne, der skal afholdes af EF-producen-
terne, opgøres på basis af de restitutioner, der er angivet i 
eksportlicenserne, og de produktionsrestitutionsdoku-
menter, der er udstedt for det pågældende produktionsår. 
De konterede udgifter afspejler derfor nøje de faktisk 
afholdte udgifter. 
Bogføring af udgifter og indtægter 
6.153. Takket være medlemsstaterne råder Kommissio­
nen over alle de oplysninger, der er nødvendige for at 
gennemføre selvfinansieringsprincippet i sukkersektoren. 
Kommissionen har forstået, at Revisionsretten ønsker en mere udførlig begrundelse for de af medlemsstaterne 
afholdte udgifter. Men den tvivler på, at dette vil give så 
mange flere oplysninger, at det dermed forbundne 
ekstraarbejde kan betale sig. 
6.154. Den foreslåede månedlige regnskabsopgørelse 
over egne indtægter fra medlemsstaterne (se punkt 5.33) 
vil give et korrekt billede af afgifternes fordeling i 
sukkersektoren. Kommissionen vil under alle omstændig­
heder sørge for, at alle oplysninger gives skriftligt. 
Efterfølgende kontrol 
6.156. 
(a) 1986 var det første år, hvor regnskabsafslutningen 
foregik på grundlag af systemrevision. Denne metode 
kan imidlertid kun indføres gradvis. 1986-regnskabs-
afslutningen var således koncentreret om de udbeta­
lende organers regnskabssystemer. Ved regnskabs­
afslutningen for 1987 blev der foretaget system­
revision i Frankrig i forbindelse med foranstaltningen 
»refusion af oplagringsomkostninger« (konto 1110), 
medens der i Nederlandene og Belgien blev foretaget 
selektiv kontrol. 
(b) Kommissionen har fundet det hensigtsmæssigt at give 
Spanien og Portugal mulighed for at indføre deres 
eget system og tilpasse det til EF-kravene. Kommis­
sionen har planlagt en kontrol i sukkersektoren i disse 
medlemsstater til november 1989. 
Kommissionen har allerede i de foregående år 
foretaget analyser af medlemsstaternes regnskabssy­
stemer i sukkersektoren. Efter at have konstateret, at 
medlemsstaternes systemer virkede tilfredsstillende 
med hensyn til kontrollen med fastlæggelsen og 
overdragelsen af egne indtægter på dette område, har 
Kommissionen nu taget fat på andre, mere økono­
misk følsomme områder. 
De budgetmæssige konsekvenser af kunstige 
handelsstrømme i forbindelse med udførsel af 
sukker 
6.157. Kommissionen må endnu engang understrege, at 
det samlede tab beregnes på basis af de faktisk afholdte 
udgifter, og at der føres kontrol med gennemførelsen af 
selvfinansieringsprincippet. 
At handelsstrømmene fortrinsvis dirigeres mod neder­
landske havne, skyldes en lang række forskellige faktorer, 
hvoriblandt kan nævnes den »gunstige« geografiske 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 295 
beliggenhed og de effektive havneinfrastrukturer, den 
hurtige ekspedition af eksportrestitutioner, valuta­
udsvingsmargenen på 2,25 % inden for rammerne af 
EMS og de afgiftsfritagelser, der findes inden for det 
agro-monetære system. Konklusioner 
Som allerede nævnt i svarene på Revisionsrettens 
særberetning om det agro-monetære system, håber 
Kommissionen, at man i takt med gennemførelsen af det 
store indre marked igen vil nå frem til enhedspriser på 
landbrugsområdet. 6.158-6.159. Kommissionen fastholder, at den har 
anvendt EF-reglerne om selvfinansiering i sukkersekto­
ren korrekt, og at EF-producenterne på årsbasis fuld­
stændig har dækket udgifterne ved afsætning af deres 
overskudsproduktion. 
Tabel 6.8: Alternativ tabel opstillet af Kommissionen 
Del A: Udviklingen i udgifter og indtægter i forbindelse med selvfinansieringssystemet i sukkersektoren i produktionsårene 1986/87 og 
1987/88 
I. Overskudsproduktion, hvortil udgifterne skal afholdes af EF-producenterne 
1. Produktion af sukker og isoglucose under A- og B-kvoten 
2. Forbrug 
3. Overskud 
II. Udgifter 
4. Eksportrestitutionsbeviser udstedt til 
a) uforarbejdet råsukker, kapitel 11 
b) forarbejdede produkter, kapitel 25 
5. Produktionsrestitutionsbeviser udstedt for mængder på over 60 000 t, 
kapitel 11 
6. Udgifter i alt 
7. Gennemsnitligt tab: 
a) 1986/1987 = 1 569 942 081 
3 516 263,7 
b) 1987/1988 = 1 677 834 870 
3 749 710,6 
III. Indtægter 
8. Produktionsafgifter indbetalt af EF-producenter til dækning af 
udgifterne ved afsætning af deres overskudsproduktion (1,3 x 11,7) 
a) Grundafgift 
b) Afgift for B-sukker 
c) Særlig absorptionsafgift 
d) Kumulativ justering 
e) Produktionsafgifter i alt 
9. Saldo som følge af import, der skal afholdes af importøren, kapitel 10, 
eller over EUGFL, kapitel 11, herunder lagerændringer (11,6 — 1,3) x 7) 
10. I alt 1986/1987 
tons 
12 790 202,8 
10 951 772,7 
1 838 430,1 
3 083 383,7 
357 310,0 
75 570,0 
3 516 263,7 
1 838 430,1 
1 677 833,6 
3 516 263,7 ECU (A) 
1 392 332 151 
156 352 902 
21 257 028 
1 569 942 081 
446,48 ECU/t 
136 921 227 
447 100 841 
227 026 898 
+ 9 773 305 
820 822 271 
749 119 810 
1 569 942 081 1987/1988 
tons 
12 667 697,8 
11 155 242,7 
1 512 455,1 
3 229 148,7 
399 408,0 
121 153,9 
3 749 710,6 
1 512 455,1 
2 237 255,5 
3 749 710,6 ECU (A) 
1 454 601 449 
174 182 161 
49 051 260 
1 677 834 870 
447,46 ECU/t 
135 572 990 
443 094 410 
101 642 929 
(-3 547 170) 
676 763 159 
1 001 071 711 
1 677 834 870 
Del B: Vurdering af selvfinansieringen 
11. Udgifter under kapitel 11 
a) Eksportrestitutioner 
b) Produktionsrestitutioner 
12. Fradrag af udgifter, som påhviler importørerne, eller som afholdes over 
EUGFL (') 
a) 1987 = 446,48 x DT 1,082 x 1 380 523,6 t 
b) 1988 = 447,46 x DT 1,089 x l 897 847,5 t 
13. Saldo, der påhviler EF-producenterne 
14. Indbetalte produktionsafgifter 
15. Forskel (14-13) (2) 1987 ECU (B) 
1 515,8 
33,4 
1 549,2 
666,9 
882,3 
845,0 
-37,3 1988 ECU (B) 
1 566,2 
63,0 
1 629,2 
924,8 
704,4 
755,1 
+ 50,7 
(') Kun udgifter under kapitel 11, dvs. uden forarbejdede produkter, som opføres under kapitel 25, men med 
traditionelle produktionsrestitutioner til 60 000 t (f.eks. 1987: III.9-H.4.b + 60 000= 1 380 523,6 t). 
(2) Forskellen skyldes tidsforskydningen mellem produktionsåret og budgetregnskabsåret. 
296 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 7 
Fællesskabsstøtte til udvikling af den Portugisiske Økonomi 
KOMMISSIONENS SVAR 
RETSFORSKRIFTERNE OG DEN 
FINANSIELLE GENNEMFØRELSE 
Støtte forud for tiltrædelsen 
7.8. Kommissionen forbeholder sig at undersøge, 
hvordan Revisionsrettens bemærkninger konkret kan 
følges op. 
BEMÆRKNINGER OM STØTTEN FORUD 
FOR TILTRÆDELSEN 
Koordination af aktiviteterne og fremsendelse 
af oplysninger 
7.18. Siden begyndelsen af 1988 har Kommissionens 
tjenestegrene gjort en stor indsats for at sikre en bedre 
opfølgning af den nævnte støtte. Som første skridt og på 
baggrund af de forskelle, der er konstateret i de forskellige 
projekters regnskabsmæssige situation (i de tjenestegrene, 
som følger støtten), er alle sagsakter sat på edb, en proces, 
der på grund af tekniske begrænsninger først har kunnet 
afsluttes i juni 1989. Der har dermed kunnet opnås et 
enestående, meget detaljeret billede af den finansielle side 
af støtten. Endvidere vil de tjenestegrene, som fører kontrol med 
støtten forud for Portugals tiltrædelse, aflægge et besøg i 
landet i oktober 1989. Formålet vil være, dels at udføre 
kontrol på stedet og at gennemgå sagsakterne sammen 
med de portugisiske myndigheder, og dels sammen med 
»Fundo de Financiamento de Accoes de Pre-Adesao 
Portugal-CEE« og Generaldirektoratet for Europæisk 
Integration at gøre status over de første otte års støtte 
forud for tiltrædelsen og drage konklusioner, der vil få 
konsekvenser for den videre udvikling indtil 1992. 
7.19-7.20. På langbrugsområdet var det oprindelig 
Landbrugsministeriet, der havde sikret en vis koordine­
ring. Denne koordinerende funktion har imidlertid vist 
sig at være utilstrækkelig, hvilket Kommissionen allerede 
efter kontrolbesøg i begyndelsen af 1987 har gjort de 
portugisiske myndigheder opmærksomme på. Derefter er 
den koordinerende rolle blevet varetaget af Udenrigsmi­
nisteriets Generaldirektorat for EF. 
7.21. På landbrugsområdet har Kommissionen til 
stadighed erindret de portugisiske myndigheder om deres 
forpligtelse til at indsende rapporter om projekternes 
udvikling. Siden 1988 har de portugisiske myndigheder 
gjort en betydelig indsats for at udarbejde og indsende 
årsrapporterne om gennemførelsen regelmæssigt og 
rettidigt. Næsten alle rapporterne om gennemførelsen på 
landbrugsområdet er indsendt. De skulle danne grundlag 
for en vurdering af udviklingen. 
Forsinkelse ved iværksættelsen af aftalerne 
På det under punkt 7.18 nævnte kontrolbesøg vil 
Kommissionens tjenestegrene sammen med de portugisi-
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 297 
ske myndigheder kunne analysere projekter, hvis gen­
nemførelse er så lidet fremskreden, at særlige problemer 
må gøre sig gældende. Kontrolrapporterne vil blive stillet 
til Revisionsrettens rådighed. 
7.23. Det er korrekt, at projekterne ikke var gennemført 
inden tiltrædelsen, men for landbrugsprojekternes ved­
kommende er der alligevel tale om foranstaltninger, der er 
snævert knyttet til tiltrædelsen, og som skal gøre det 
muligt for Portugal at tilpasse sig EF-standarder (f.eks. 
udvidelse af INLB- og SIMA-nettene til også at omfatte 
Portugal, tilpasning til EF-bestemmelserne om hygiejne 
og standardisering af markedsførte produkter m.v.). Det 
skal endvidere nævnes, at overgangsperioden for land­
brugssektoren i visse tilfælde varer til 1995. 
Projekternes finansiering 
7.25 - 7.27. I henhold til aftalen med den udbetalende 
myndighed var 79,05 % af første tranche og 58,88 % af 
anden tranche allerede udbetalt af Kommissionen i DM i 
slutningen af 1988. 
Kommissionen vil søge at overtale de portugisiske 
myndigheder til at gå over til den ordning, der nævnes af 
Revisionsretten, og vil sammen med dem undersøge, 
hvordan indeståenderne hurtigt kan reduceres, og 
hvordan spørgsmålet om anvendelsen af DM-saldi og et 
eventuelt afkast af indeståenderne kan løses. 
Problemet vedrørende de forskellige valutakurser, der 
har været anvendt af Kommissionens forskellige tjeneste­
grene, vil ikke længere opstå, efter at kontrolfunktionerne 
blev sammenlagt i juni 1989. 
7.28. Kommissionen vil anmode de portugisiske myn­
digheder om for fremtiden kun at lade den udbetalende 
myndighed udbetale forskud af den portugisiske statskas­
se og ikke af EF's bidrag. 
Fundo's opfølgning af og kontrol med 
projektgennemførelsen 
7.29 - 7.30. Dette spørgsmål har gentagne gange været 
drøftet med de portugisiske myndigheder. I marts 1988 
aftalte Kommissionen og de portugisiske myndigheder, 
at det var »Fundo de Financiemento de Accoes de Pre-
Adesao Portugal-CEE«, der skulle kontrollere dokumen­
tationsmaterialets nøjagtighed og rigtighed. 7.31. De portugisiske myndigheder tilsendte 11. juli 
1989 Kommissionen oversigter over den portugisiske 
stats samlede bidrag til samtlige projekter siden den første 
støtte, der blev ydet forud for tiltrædelsen. Fra begyndel­
sen af 1989 har Fundo indsendt oversigter over udgifter­
ne, inklusive de beløb, Fundo har udbetalt over det 
portugisiske budget, også i de tilfælde, hvor midlerne ikke 
er udbetalt jævnsides med EF-midler. 
Kommissionens opfølgning af og kontrol med 
projektgennemførelsen 
7.32. Kommissionen har siden juni 1989 rådet over 
kvartalsoversigter over udgifterne til de enkelte projekter 
og over årsrapporter over gennemførelsen af projekterne. 
For visse af de større projekter er der særlige klausuler om 
andre forpligtelser, som f.eks. høring af Kommissionen 
inden iværksættelsen af visse udbud eller placeringen af 
visse ordrer. Endvidere er der med visse mellemrum aflagt 
informationsbesøg i Portugal, hvor der har været afholdt 
orienterende møder med ressortministeriet, hvor nogle af 
sagsakterne er gennemgået hos Fundo, og hvor der er 
aflagt besøg ved igangværende projekter. Tilsammen 
tjener disse indsamlede oplysnigner til at sikre den globale 
opfølgning og skulle kunne danne grundlag for en 
helhedsvurdering af de forventede og opnåede resultater. 
For så vidt angår vurderingen af de økonomiske 
resultater ved afviklingen af støtten forud for tiltrædelsen, 
skal der på grundlag af alle de oplysninger, de forskellige 
tjenestegrene er i besiddelse af, foretages en helheds-
analyse af støttens virkninger. Disse oplysninger hidrører 
ikke blot fra de portugisiske myndigheders gennemførel-
sesberetninger, men også fra kontrolbesøg på stedet og 
fra de orienterende møder med den udbetalende myndig­
hed og den nationale koordinerende myndighed. 
7.33. Kommissionen kan give følgende supplerende 
oplysninger om det forhold, at tjenestemænd ved Presse-
og Informationskontoret skal være medunderskrivere på 
betalingsordrerne: 
Kontrol og detaljeret opfølgning af projekterne 
varetages af Kommissionen i Bruxelles. 
— Kommissionens tjenestemænd i Lisboa holdes behø­
rigt informeret om forhold, der kan foranledige 
suspension af udbetalingerne til et projekt, og de er i 
store træk orienteret om projekternes forløb. 
298 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
— Endelig har Pressekontoret i Lisboa fornylig fået 
bedre muligheder for at holde sig orienteret om 
projekternes nøjagtige finansielle stilling. 
BEMÆRKNINGER OM PROGRAMMET 
FOR UDVIKLING AF LANDBRUGET 
Nationale forskrifter og 
gennemførelsesbestemmelser 
7.37. De vanskeligheder i forbindelse med prioritering 
af og udvælgelseskriterier for projekterne, der opstod ved 
iværksættelsen af foranstaltningerne, vedrørte igangsæt­
telsen af PEDAP og skyldtes bl.a., at det ikke på forhånd 
var muligt at vurdere landbrugernes interesse for de 
forskellige programmer. For øjeblikket forbereder de 
portugisiske myndigheder en række indikatorer, der kan 
danne grundlag for en mere avanceret projektudvælgelse 
under anden fase af særprogrammerne. Under den 
evaluering af det portugisiske landbrug, der skal foretages 
som følge af Rådets vedtagelse af forordning nr. 3464/87 
om ændring af PEDAP, vil disse indikatorer blive 
yderligere forbedret. 
De økonomiske retningslinjer er udstukket i de forskellige 
programmer. Når det er gennemført, vil kontrolkomitéen 
for PEDAP gennemføre en analyse. Kommissionens 
tjenestegrene er imidlertid klar over betydningen af at 
foretage en evaluering af den økonomiske virkning og har 
derfor rettet en række henstillinger herom til de portugisi­
ske myndigheder under komitémøder og kontrolbesøg. 
7.38. De nationale myndigheders sagsakter vedrørende 
projekterne har hidtil kun vedrørt de tekniske aspekter, 
hvorimod de økonomiske retningslinjer snarere er blevet 
drøftet på programplan. 
7.41. Kommissionen skal bemærke, at programmerne 
efterhånden er blevet tilpasset til de særlige portugisiske 
forhold. De er fastlagt efter forhandlinger med landets 
myndigheder og er blevet positivt modtaget af land­
bruget. Det er imidlertid korrekt, at der er administrative 
vanskeligheder, der skal tages op med de nationale og 
regionale myndigheder. 
7.42-7.43. Kommissionen skal bemærke, at det i 
protokol nr. 25 erkendes, at strukturstøtten i begyndelsen vil kunne give anledning til forøget produktion i alle 
sektorer. Portugal er ligeledes i denne fase fritaget fra de 
regler om disciplin, der ellers gælder på landbrugs­
markederne. Kun for fire sektorer (vin, olivenolie, 
forarbejdede tomater og sukkerroer) gælder de regler om 
disciplin, der er vedtaget for EF som helhed. 
Olivendyrkning 
7.45-7.46. Kommissionen har anmodet medlemssta­
ten om at belyse disse punkter. Den vil under forhandling­
erne have Revisionsrettens bemærkninger in mente. 
7.47. Det er beklageligt, at der endnu ikke har kunnet 
tages endeligt fat på udarbejdelsen af fortegnelsen over 
olivendyrkningsarealer. Forsinkelsen skyldes til dels 
forberedelsen og iværksættelsen af en udbudsprocedure 
herom. Det kan oplyses, at udgifterne til udarbejdelsen af 
fortegnelsen er opført på anmodningen om refusion for 
1989. 
Kunstvanding 
7.48. Programmet har to formål, nemlig gennemførel­
sen af mindre kunstvandingsprojekter og tilvejebringelse 
af muligheder for vanding af dyr. Kunstvandingen skal 
navnlig føre til en forøgelse af produktionen af majs, 
solsikke og foderafgrøder, hvilket ikke udelukker, at 
andre afgrøder i henhold til protokol nr. 25 kan drage 
fordel af programmet. Kommissionen har imidlertid 
anmodet de portugisiske myndigheder om yderligere 
oplysninger om de vigtigste afgrøder, der indgår i 
programmet. 
7.49. På grund af parcellernes ringe størrelse vil det i 
praksis være nødvendigt at undgå den beskrevne 
situation. Det skal tilføjes, at vinstokkene omkring disse 
ejendomme anvendes til fremstilling af vin, der kun i 
beskedent omfang markedsføres, men som anvendes til 
landbrugernes eget forbrug. 
Dræning og jordbeskyttelse 
7.51. Kommissionen beklager, at der kun i ringe 
omfang er benyttet landbrugskonsulenter eller udar­
bejdet driftsplaner, men må samtidig udtrykke sin 
tilfredshed med den interesse, som landbrugerne har vist 
for dræningsarbejderne. Den sanering af dyrknings­
forholdene, der er resultatet, har direkte økonomiske 
virkninger. Dette program er derfor erstattet af et 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 299 
landsdækkende program, der kun sigter mod at forbedre 
og beskytte jordbunden. 
7.52. Kommissionen har anmodet de portugisiske 
myndigheder om at kontrollere de punkter, der nævnes af 
Revisionsretten. 
Program for udvikling af landbrug og fårehold 
i en zone, der indgår i Mértola kommune 
7.54 - 7.55. Kommissionen har anmodet de portugisi­
ske myndigheder om at blive orienteret om resultatet af 
den kontrol, som IFADAP skal udføre foranlediget af 
Revisionsrettens bemærkninger. 
Landbrugsuddannelsescentre og grupper, der 
beskæftiger sig med sundhedsbeskyttelse 
7.56 - 7.57. Kommissionen har over for de portugisiske 
myndigheder givet udtryk for sine forbehold. Det skal 
imidlertid erkendes, at da visse arbejdsopgaver har været 
påtrængende nødvendige, og da der er et stort behov for 
erhvervsuddannelse, har det ikke altid været muligt at 
tage hensyn til ønsket om ensartede udbudsprocedurer og 
bygningsspecifikationer. 
7.58-7.59. Kommissionen er klar over, at det er 
vanskeligt at identificere de pågældende dyr. Den mener 
dog, at det er muligt at føre en vis kontrol, og den har 
anmodet de portugisiske myndigheder om oplysninger 
herom. 
KONKLUSION 
7.60. Den manglende sammenhæng i forbindelse med 
foranstaltningerne er — i kontrolkomitéens undersøgel­
sesprogram og i forberedelserne til reformen af Fondene — genstand for særlig opmærksomhed fra såvel de 
portugisiske myndigheders som Kommissionens side. 
7.61. Ganske vist skelnes der i protokol nr. 24 mellem 
målsætninger på kort, mellemlang og lang sigt, men 
denne sondring genfindes ikke i forordning (EØF) nr. 
3828/85. Kommissionen har gentagne gange over for de 
portugisiske myndigheder givet udtryk for sin bekymring 
over iværksættelsen af foranstaltninger, der sigter mod 
opfyldelsen af prioriterede målsætninger, og som er 
vanskelige at gennemføre, som f.eks. forbedring af 
jordbrugsstrukturerne. I mellemtiden er der i henhold til 
artikel 2 i forordning (EØF) nr. 3828/85 iværksat et 
undersøgelsesprogram, hvis udarbejdelse har krævet en 
større indsats. 
7.62. Kommissionen skal bemærke, at PEDAP hidtil 
har lagt og fortsat vil lægge vægt på at gennemføre en 
omhyggelig kontrol og opfølgning fra de forskellige 
berørte tjenestegrenes side. Den har fremsat forslag om 
oprettelsen af den kontrolkomité, der blev nedsat ved 
Rådets vedtagelse 17.11.1987 af forordning (EØF) nr. 
3464/87. Denne komité, der allerede har afholdt to møder 
(i 1988 og 1989), vil analysere den hidtidige gennemførelse 
og vil fremsætte forslag om eventuelle nødvendige 
forbedringer. 
Siden iværksættelsen af PEDAP har der kunnet noteres 
opmuntrende resultater på såvel det finansielle plan som 
for så vidt angår godkendelse og iværksættelse af 21 
særprogrammer, der omfatter en betydelig del af de 
fastsatte foranstaltninger. 
De hyppige kontakter mellem de portugisiske myndighe­
der og Kommissionen har muliggjort en omhyggelig 
kontrol af iværksættelsen af de forskellige programmer, 
fastsættelse og nøje kontrol med overholdelse af lofterne 
for støtten fra EUGFL, Udviklingssektionen, orientering 
af de portugisiske myndigheder, efterhånden som der er 
opstået vanskeligheder, og eventuelt afgørelse af, om de 
forpligtelser, der er indgået, er støtteberettigede. 
7.63. Kommissionen vil i videst muligt omfang tage 
hensyn til Revisionsrettens henstillinger i konklusionen til 
kapitel 7. 
300 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 8 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 
KOMMISSIONENS SVAR 
INDLEDNING 
Revisionsretten foretog i 1988 en vurdering af virkningen 
af EFRU-støttede industriprojekter. Kommissionen 
mener, at man på baggrund af denne vurdering bl.a. kan 
drage følgende to konklusioner: De nye medlemsstater (Grækenland, Spanien og Portu­
gal) har unægteligt givet førsteprioritet til etableringen af 
infrastrukturer, der betinger den videre udvikling, og det 
er således ikke overraskende, at tilbøjeligheden til at 
investere i industrisektoren, navnlig i en økonomisk 
vanskelig periode, er stærkt faldende — alle lande taget 
under ét. 
Ser man på udnyttelsen af produktionskapaciteten og 
på rentabiliteten, har de undersøgte industriprojekter 
givet acceptable resultater. 
Derimod har deres indflydelse på den regionale 
økonomi og på beskæftigelsen været begrænset til de 
støttede projekters direkte virkninger. De stadig flere EFRU-interventioner i form af samfinan­
siering af programmer har været med til at mindske de 
egentlige industriprojekters andel, og dette er en udvik­
ling, der utvivlsomt vil fortsætte efter reformen, takket 
være de nye interventionsformer som f.eks. globaltilskud 
og rentegodtgørelse. 
Betingelsen vedrørende arbejdspladser 
INDUSTRISTØTTENS BETYDNING 
Industristøttens andel 8.13 - 8.14. Som følge af de ændrede EFRU-regler har 
der kunnet ske en bedre tilpasning af støttepolitikken til 
de økonomiske realiteter; dette har for de store indu­
striers vedkommende givet sig udslag i intensive kapital­
investeringer med henblik på forbedring af konkurrence­
dygtigheden og, for de små virksomheders vedkommen­
de, i ophævelse af en barriere, der formente dem adgang 
til støtte. 
8.6-8.12. Det er rigtigt, som Revisionsretten understre­
ger, at en for ringe del af EFRU-støtten går til 
industriprojekter, og at man er langt fra at nå det mål (om 
muligt en andel på 30 %), som medlemsstaterne ved 
fremlæggelsen af deres forslag og Kommissionen under 
behandlingen heraf skulle have forsøgt at sikre i henhold 
til bestemmelserne i EFRU-forordning nr. 1787/84. Kriterierne for at opnå regionalstøtte varierer fra land til 
land, men her sikrer de nye regler en mere ensartet 
behandling af medlemsstaternes ansøgninger. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 301 
Industriprojekter og 
regionaludviklingsprogrammer 
8.15 - 8.16. Kommissionen erkender, at de regionalud­
viklingsprogrammer, som den har baseret sine afgørelser 
på, i visse tilfælde ikke har været særlig præcise, når det 
drejer sig om opstilling af politikker og strategier for 
industriudviklingen og af konkrete mål til fremme af 
jobskabelsen. Reformen af fondene, der bl.a. indebærer 
en fælles, præcis definition af fællesskabsstøtterammernes 
indhold, skulle give mulighed for i højere grad at tage 
hensyn til den enkelte regions særlige problemer og for at 
finde egnede løsninger. 
INDUSTRIPROJEKTERNES BETYDNING 
FOR DEN REGIONALE UDVIKLING 
Metode 
8.17 - 8.18. Det er forbavsende, så mange projekter der 
opgives; helt op mod en fjerdedel eller endog en tredjedel i 
visse lande. Men i løbet af de 11 år, undersøgelsen 
dækker, har den internationale økonomiske situation og 
verdensmarkedet været meget ustabilt, og en række 
traditionelle industrier har måttet gennemføre store og 
vigtige ændringer for at overleve (omstrukturering, 
sammenlægninger) på et tidspunkt, hvor det endnu var 
uklart, hvilke nye markedsmuligheder, der ville vise sig. 
For at have et sammenligningsgrundlag ville det være 
ønskeligt (se endvidere svaret på punkt 8.19-8.29) at råde 
over tilsvarende oplysninger for samtlige projekter, der 
har opnået regionalstøtte, som ikke godtgøres af EFRU, 
idet udvælgelsesproceduren på nationalt plan (se svaret 
på punkt 8.71 nedenfor) i almindelighed medfører, at 
medlemsstaterne kun forelægger Kommissionen de 
projekter, som efter deres opfattelse har de bedste 
muligheder for at lykkes. Kommissionen har mange 
gange anmodet medlemsstaterne om hurtigst muligt at 
give meddelelse om enhver ændring af den nationale 
støtte (annullering — reduktion); undersøgelsen af de 
projekter, hvor der ikke var sket udbetaling de sidste fire 
år — hvilket giver retsgrundlag for at gribe ind — har vist, 
at projekter har været opgivet i et eller flere år, uden at den 
pågældende medlemsstat har givet Kommissionen med­
delelse herom, hvilket har forhindret en hurtig genanven­
delse af de frigjorte midler. 
8.19 - 8.29. For at kunne vurdere industriprojekternes 
virkning og kvaliteten af EFRU's forvaltningsarbejde har 
Revisionsretten set på, i hvilket omfang industriprojek­
terne har bidraget til virkeliggørelsen af Fællesskabets 
målsætninger og ved hjælp af et standardspørgeskema gennemført et rundspørge til et udsnit af virksomheder, 
der har modtaget EFRU-støtte i perioden 1975-1985, idet 
forordningens kriterier er omsat til talmæssige indikato­
rer. 
Kommissionen udtrykker anerkendelse for Revisions­
rettens indsats og påtænker, som led i gennemførelsen af 
reformen af strukturfondene, og så vidt det nu er muligt, 
at gå videre med undersøgelsen af den anvendte metode, 
navnlig for så vidt angår: 
den måde, stikprøverne udtages på, 
de anvendte talmæssige indikatorer, 
— den måde, industriprojekternes indirekte virkninger 
måles på. 
Som det er tilfældet med opgivne projekter (se svaret på 
punkt 8.17-8.18 ovenfor) ville det være ønskeligt at råde 
over tilsvarende oplysninger vedrørende samtlige projek­
ter i en region, hvortil der er ydet regionalstøtte, der ikke 
godtgøres af EFRU. 
Resultater 
Den direkte indvirkning på produktionen 
8.30 - 8.42. I disse punkter fremlægger Revisionsretten 
en lang række kendsgerninger, der i vid udstrækning 
bekræfter det, som Kommissionens tjenestegrene på en 
mindre systematisk og præcis måde godt vidste i forvejen. 
Over to tredjedele af de undersøgte projekter viser således 
et produktionsniveau svarende til 75 % eller derover af 
den etablerede kapacitet. 
Projekter vedrørende udvidelse af eksisterende virksom­
heder er i reglen mindre risikobetonede end projekter om 
oprettelse af virksomheder: Virksomheden bygger på sin 
erfaring og på efterspørgslen, og er således bedre i stand 
til at opstille realistiske prognoser. Der kan derfor være en 
tendens til, at sådanne udvidelsesprojekter begunstiges 
både af staten og af finansieringsorganerne. 
I de perifere regioner mislykkes en større del af 
investeringerne. Efter Kommissionens opfattelse skyldes 
302 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 89 
dette  til dels  mangler  i disse  regioner,  navnlig  med  hensyn 
til basisinfrastrukturer  — transport  og kommunikation 
— hvilket  kan genere  tilgangen  af forsyninger  og hæmme 
både  forretningsforbindelserne  og mulighederne  for at 
ansætte  kvalificeret  arbejdskraft,  der  undertiden  må 
importeres. 
Det er i øvrigt  klart,  at de store  samlebåndsfabrikker, 
opført  af virksomheder  med  en politik  på nationalt  plan, 
europæisk  plan  og måske  endog  på verdensplan,  i disse 
regioner  med  et svagt  marked  ikke  finder,  og ikke  engang 
forsøger  at finde,  specifikke  afsætningsmuligheder  for 
deres  produkter.  Der  bør  imidlertid  tages  hensyn  til, 
hvorledes  situationen  i de pågældende  regioner  ville  have 
været,  hvis  projekterne  ikke  var blevet  gennemført  dér. 
Indvirkningen  på beskæftigelsen 
8.43 - 8.64.  Det  bør erkendes,  at prognoserne  vedrøren-
de oprettelse  af arbejdspladser,  selv  om der ses bort  fra 
mislykkede  projekter,  ikke  altid  har holdt  stik,  det gælder 
især,  når der er tale  om oprettelse  af nye  virksomheder. 
Men  som  Revisionsretten  selv  har anført  i sin særberet-
ning fra 1982  om skabelse  og opretholdelse  af arbejds-
pladser,  er enhver  prognose  på dette  område  behæftet 
med stor  usikkerhed.  Dette  gælder  ikke  mindst,  når der er 
tale om oprettelse  af nye  virksomheder.  Kommissionen 
anfører,  at Revisionsrettens  bemærkninger  ligger  på linje 
med det,  som  Kommissionen  flere  gange  selv  har givet 
udtryk  for i sine  kontrolberetninger. 
Inden  for traditionelle  sektorer,  der tidligere  var storleve-
randører  af arbejdspladser,  og som  har måttet  foretage  en 
strukturomlægning,  har  det  kunnet  konstateres,  at 
statsstøtten  begunstigede  kapitalinvesteringer  — f.eks. 
for at bringe  fabrikker  op på et automatiseringsniveau, 
der sætter  dem  i stand  til at konkurrere  — snarere  end 
oprettelse  af arbejdspladser. 
Arbejdstagere  med  det kvalifikationsniveau,  der kræves 
til disse  nye  arbejdspladser,  har ikke  altid  — selv  ikke 
efter  en specifik  uddannelse  — kunnet  findes  blandt 
virksomhedens  eget  personale  eller  afskedigede  arbejds-
tagere  fra andre  virksomheder  i samme  region.  Dette  har 
navnlig  været  tilfældet  under  forsøget  på omskoling  af 
jern-  og stålarbejdere  og mere  generelt  manuelle  arbejds-
tagere,  der  udfører  fysisk  krævende  arbejde,  og det 
samme  gælder  forsøget  på omskoling  af ældre  arbejds-
tagere  med  en langvarig,  men  ensporet  erhvervserfaring. 
På landet  må virksomhederne  indrette  sig efter  traditio-
nerne  folk,  der  hjælper  til i høsten  — specielt 
vinhøsten,  går på jagt etc. — hvilket  i visse  perioder  af året 
skaber  et betydeligt  fravær  på arbejdspladserne,  og skabe visse  sociale  infrastrukturer  — virksomhedskantiner, 
transportservice  for arbejdstagere  — for at råde  bod  på 
ulemperne  ved,  at befolkningen  bor  spredt,  og at der 
mangler  tjenesteydelser  de steder,  hvor  virksomhederne 
er placeret. 
Arbejdsløsheden  rammer  i næsten  alle regioner  de samme 
persongrupper,  nemlig  de unge,  kvinderne  og de ældre 
arbejdstagere.  Årsagen  er ofte,  at vedkommende  ikke  har 
den nødvendige  uddannelse  eller  en tilstrækkelig  varieret 
erhvervserfaring  til at kunne  klare  en omskoling,  der 
indebærer  uddannelse;  ofte  spiller  det også  ind,  at man  i 
visse  lande  begunstiger  ansættelsen  af unge  frem  for 
personer,  der kan  gøre  krav  på andre  sociale  fordele  som 
f.eks.  førtidspension. 
Dette  problem  findes  både  i ugunstigt  stillede  regioner  og 
i ekspanderende  regioner,  og det kræver  en mere  specifik 
løsning  end  EFRU  kan  præstere. 
Det er på baggrund  af den  økonomiske  situation  i de 
ugunstigt  stillede  regioner  Kommissionens  opfattelse,  at 
et projekt,  der er med  til at opretholde  arbejdspladser, 
også  selv  om  antallet  ligger  under  de oprindelige 
prognoser,  vil være  med  til at fremme  den  pågældende 
regions  udvikling. 
Støttens  betydning  for beslutningen  om at investere 
8.65-8.67.  Det  er,  som  anført  af Revisionsretten 
naturligt,  at EFRU-støtten  kun  i sjældne  tilfælde  får 
indflydelse  på virksomhedernes  beslutninger  om  at 
investere  eller  valget  af placering.  EFRU-støtten  bliver 
nemlig  som  hovedregel  ikke  udbetalt  til investoren,  men 
til en administrativ  (national  eller  regional)  myndighed, 
der har ydet  virksomheden  støtte. 
Derfor  har  Kommissionen  i årevis  understreget,  at 
EFRU-støtten  til industriinvesteringer  generelt  har haft 
mindre  indflydelse  på regionaludviklingen  end  fondens 
støtte  til infrastrukturinvesteringer. 
Den eneste  undtagelse  er de tilfælde,  hvor  EFRU-støtten 
lægges  til den  nationale  støtte,  men  det drejer  sig om 
meget  få tilfælde.  Medlemsstaterne  (og ofte  også  Kom-
missionen)  finder  nemlig,  at den  nationale  støtte  i 
forvejen  ligger  på et maksimalt  niveau,  der  anses  for 
»passende«,  og at der ikke  er nogen  grund  til hertil  at 
lægge  en supplerende  støtte  fra EFRU,  idet  dette  ville 
være  en uberettiget  »gave«  til investoren. 
I de endnu  ret få tilfælde,  hvor  EFRU  samfinansierer  en 
national  eller  regional  støtteordning  med  regionalt  sigte, 
er det klart,  at en virksomhed,  der modtager  støtte  fra den 
nationale  eller  regionale  myndighed,  der forvalter  den 
pågældende  støtteordning,  ikke  interesserer  sig for,  hvor 
støtten  i øvrigt  kommer  fra. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 303 
GENERELLE KONKLUSIONER 
8.68 - 8.70. Se svarene til de foregående punkter. 
8.71. Der skal gøres opmærksom på, at når fonden i 
henhold til de tidligere EFRU-regler (EFRU-forordning 
nr. 1787/84 og tidligere forordninger) intervenerede til 
fordel for industriinvesteringer, så skete det normalt — 
bortset fra, at der de seneste år undtagelsesvis i stedet var 
tale om samfinansiering af større projekter — ved at 
godtgøre den pågældende medlemsstat halvdelen af den 
støtte, som den havde ydet inden for rammerne af sin egen 
støtteordning med regionalt sigte, beregnet på grundlag 
af de offentlige udgifter i perioden fra tolv måneder før 
Kommissionens modtagelse af støtteansøgningen. Det 
betyder, at industriprojekter, der blev forelagt Kommis­
sionen, allerede i forvejen havde været igennem en 
dobbelt udvælgelse på nationalt plan: 
— først af de nationale finansieringsorganer (banker, 
centraladministration etc.) med henblik på ydelse af 
national støtte; 
— dernæst af det nationale organ, der blandt samtlige 
ansøgninger udvalgte dem, der skulle sendes videre til 
Kommissionen. 
Medlemsstaten påtog sig således et ansvar for, at der var 
tale om et sundt projekt. 
De industriprojekter, der udvælges på nationalt plan med 
henblik på regionalstøtte, og som forelægges Kommissio­
nen for at opnå EFRU-støtte, har dels været genstand for 
en undersøgelse for at finde ud af, om de er støtteberetti­
get ud fra en række formelle kriterier (bl.a. skal 
investeringen være på over 50 000 ECU, den skal være 
placeret i en region eller zone, der er omfattet af en 
national støtteordning med regionalt sigte), dels en 
vurdering på grundlag af: 
— en række kriterier anført i forordningen (bl.a. 
spørgsmålet om investeringens bidrag til regionens 
økonomiske udvikling, men også om situationen 
inden for den pågældende økonomiske sektor) og 
— den prioritering, der er anført i forordningen 
(investeringerne skal helst være placeret i områder, 
der prioriteres på nationalt plan; der foretrækkes 
industriinvesteringer, hvor der foruden bevarelse af 
de eksisterende arbejdspladser, er tale om oprettelse 
af nye arbejdspladser). 
Da EFRU-forordning nr. 1787/84 trådte i kraft, havde 
Kommissionen til brug for medlemsstaterne udarbejdet 
en metode til forudgående vurdering af støtteansøg­ninger, med udtrykkelig angivelse af nævnte kriterier. 
Disse er senere kommet til at figurere på støtteformula­
rerne, hvilket bl.a. har medført, at medlemsstaterne i 
højere grad tager hensyn til dem under forberedelsen af 
deres støtteansøgninger. 
Det skal i den forbindelse nævnes, at det først er fra 
nævnte forordnings ikrafttræden, at medlemsstaterne har 
været forpligtet til — og endda kun for større industripro­
jekter (investeringer på 15 mio ECU eller derover) — at 
lade foretage en passende rentabilitetsvurdering og 
angive resultatet i deres støtteansøgning. 
Samtlige industriprojekter, der er blevet udvalgt med 
henblik på EFRU-støtte på grundlag af ovennævnte 
forudgående vurderingsprocedure, er blevet forelagt 
Generaldirektoratet for det Indre Marked og Industrien 
og Generaldirektoratet for Konkurrence til udtalelse, idet 
dette har været en integrerende del af den forudgående 
vurderingsfase. 
Projekter, der har givet anledning til sektorbegrundede 
indvendinger fra disse to generaldirektorater er — efter en 
indgående bilateral undersøgelse — blevet trukket 
tilbage. 
Ved udvælgelsen i Kommissionen er 24 % af de af 
medlemsstaterne udvalgte ansøgninger blevet afvist. 
Kommissionen mener ikke, at det ville have været en god 
idé at eliminere en del af de resterende projekter, så meget 
mere som Kommissionen, i den tid EFRU har eksisteret, 
altid er blevet opfordret til at øge finansieringen af 
industriprojekter via EFRU. 
8.72-8.73. Man kan forestille sig, at reformen af 
fondene, ved at forstærke den bevægelse henimod større 
samordning med de regionale myndigheder, der allerede 
blev lanceret med NPIF (nationale programmer af 
interesse for Fællesskabet), og ved at give en bedre 
forståelse af de forskellige områders problemer, vil 
muliggøre en bedre integration mellem på den ene side 
industristøtten, der fremmer oprettelsen af arbejds­
pladser, og på den anden side infrastrukturerne. Der skal 
imidlertid gøres opmærksom på, at en region ikke kan 
gennemføre en selvforsyningsøkonomi, nu hvor det indre 
marked af 1992 nærmer sig, men i stadig højere grad vil 
blive afhængig af sine forbindelser med de øvrige 
regioner, hovedsagelig via infrastrukturerne, der fortsat 
må etableres på nationalt eller europæisk plan. 
Endvidere er der en klar tendens til, at virksomheder, 
medmindre de arbejder helt lokalt, vælger at placere sig 
på steder, hvor der i forvejen findes infrastrukturer og 
serviceerhverv eller eventuelt andre virksomheder inden 
for samme sektor. Under sine kontrolbesøg har Kommis­
sionen kunnet konstatere tilfælde, hvor industriprojekter 
er blevet opgivet f.eks. på grund af, at der ikke er blevet 
anlagt hurtige tilkørselsveje. 
304 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
8.74. Som understreget af Revisionsretten skulle refor­
men af strukturfondene — takket være opstillingen af de 
fællesskabsstøtterammer, der for øjeblikket er under 
forhandling — kunne medvirke til at skabe bedre 
overensstemmelse mellem de af EFRU støttede industri­
projekter og dels den regionale og sektormæssige 
sammenhæng, hvori projekterne skal indpasses, dels de 
problemer, som de pågældende industriprojekter skal 
være med til at løse. 
8.75-8.76. Kommissionen erkender betydningen af 
den indsats, som Revisionsretten har gjort for at foretage 
en efterfølgende evaluering af EFRU-interventionernes 
virkning. Kommissionen er rede til sammen med Revisionsretten at drøfte den metode, som sidstnævnte 
har anvendt til evaluering af industriprojekterne, og se 
den i sammenhæng med den metode, som den er i færd 
med at udvikle i forbindelse med gennemførelsen af 
reformen af fondene, således som den bebudede i svarene 
på Revisionsrettens årsberetning for 1987. 
Under de igangværende forhandlinger om fællesskabs­
støtterammerne og i forbindelse med de forskellige 
interventionsformer, vil Kommissionen bestræbe sig på 
at sikre effektiviteten af de aktioner, hvis gennemførelse 
vil blive fortsat som led i det i den reviderede fondsforord-
ning fastsatte partnerskab med medlemsstaterne. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 305 
KAPITEL 9 
Den Europæiske Socialfond 
KOMMISSIONENS SVAR 
SPECIFIKKE FORANSTALTNINGER Behørig indgivelse af ansøgninger 
Indledning 
9.1-9.5. De specifikke foranstaltninger, som i 1984 
trådte i stedet for de forudgående undersøgelser og 
modelforsøg, er fundamentalt forskellige fra sidstnævnte, 
idet de er omfattet af bestemmelserne om samfinansie­
ring, hvilket betyder, at ansvaret for hver enkelt etape af 
et projekt påhviler både medlemsstaterne og Fællesskabet 
— lige fra ansøgningens indgivelse til projektets gennem­
førelse og kontrollen hermed. 
De bestemmelser, der gjaldt for de specifikke foranstalt­
ninger, var nøjagtig de samme, som dem der gjaldt for 
samtlige ESF-tilskud, navnlig hvad angår indgivelse af 
tilskudsansøgninger. 
Det skal i øvrigt præciseres, at de specifikke foranstalt­
ninger blev afskaffet, da de nye forordninger om 
reformen af strukturfondene trådte i kraft. 
Ansøgninger om tilskud 
9.6. Gentagelse af et uddannelsesprojekt fra år til år er 
kun blevet godkendt, når der har været tale om en 
tilpasning af projektet, der tog højde for de hidtil opnåede 
resultater. 9.7-9.8. Bemærkningerne om, hvorledes skemaerne 
var udfyldt, kan alene gælde visse oplysninger, der kun er 
betegnende for de specifikke foranstaltninger. I alminde­
lighed er de ønskede oplysninger enten fremgået af 
skemaet, eller fondsforvaltningen har skaffet sig disse ved 
direkte henvendelse eller ved for de specifikke foranstalt­
ningers vedkommende, at bede de pågældende indsende 
bilag. Såfremt det har vist sig nødvendigt, er skemaerne 
blevet kompletteret i forbindelse med gennemgangen af 
tilskudsansøgningerne, efter at der har været bedt om 
supplerende oplysninger. Med hensyn til punkt 9.8 skal 
Kommissionen præcisere, at der ligeledes har været 
foretaget revision på stedet. 
Tilskudsberettigelse 
Kriteriet om, at projekter skal være af fornyende 
karakter 
9.9-9.11. Kommissionen skal her præcisere, at den for 
at afgrænse begrebet fornyelse — inden for rammerne af 
de handlingsprogrammer, Rådet har vedtaget — har lagt 
sig fast på en række foranstaltningstyper, der kan 
rubriceres under følgende tre hovedområder ('): 
— forsøg med nye erhvervsprofiler 
ændret fremgangsmåde i forbindelse med specifikke 
gruppers integrering i erhvervs- og samfundslivet 
(') Jf. ESF's årsberetninger, særlig den 13. (regnskabsåret 1984, 
punkt 89 ff.) og den 16. (regnskabsåret 1987, punkt 53 ff.). 
306 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
— tilpasning af erhvervsuddannelsesstrukturerne. Udvælgelse 
Det er på dette grundlag (kriterier for tilskudsberettigel-
se) at man har vurderet, om de projekter, tilskudsansøg-
ningerne vedrørte, var af fornyende karakter eller ej. 
Dette forklarer i alt væsentligt, hvorfor så mange 
tilskudsansøgninger allerede fra begyndelsen ikke blev 
fundet tilskudsberettigede. Derefter blev udvælgelsen af 
de ansøgninger, der var blevet fundet tilskudsberettigede, 
foretaget ved at sammenligne graden af fornyelse. Dette 
er baggrunden for, at over halvdelen af de tilskudsansøg­
ninger, der er indgivet under henvisning til dette punkt i 
retningslinjerne (specifikke foranstaltninger), er blevet 
afvist hvert år, hovedsagelig fordi de ikke bliver anset for 
at være af fornyende karakter. Under alle omstændighe­
der har de to kriterier (jf. punkt 9.9: virksomheds­
etablering og anvendelse af nye informationsteknolo­
gier), som Revisionsretten anfører som eksempel, aldrig 
som sådanne dannet grundlag for udvælgelsen af forslag 
til specifikke foranstaltninger. 
Man har bl.a. vurderet foranstaltningernes fornyende 
karakter under hensyntagen til den pågældende regions 
socio-økonomiske situation og udviklingsniveau. Med 
denne vurderingsmetode har man ønsket at fremme 
overførslen af fornyelse til de økonomisk svage regioner. 
Imidlertid er disse overførsler af viden ikke ensbetydende 
med en systematisk gentagelse af projekter, der har været 
kørt andre steder. Når fondsforvaltningen har godkendt 
en overførsel, betyder det, at det pågældende projekt 
rummer et tilstrækkeligt antal elementer, der formentlig 
kan bruges — eventuelt efter en vis justering — i en 
mindre velstillet region. 
9.12. Der er i de seneste år sket et vist skred i opfattelsen 
af begrebet »af fornyende karakter«, jf. de årlige 
beretninger om Den Europæiske Socialfonds virksomhed 
(1984-1987) (2). I januar 1989 blev begrebet imidlertid 
systematiseret. Når Kommissionen har haft indtryk af, at 
en ansøgning om tilskud til en specifik foranstaltning 
udelukkende var indgivet i håb om økonomisk vinding, er 
ansøgningen blevet afvist. 9.15-9.16. De udvælgelseskriterier, der indgår i be­
stemmelserne om tilskudsberettigelse, navnlig kriteriet 
om, at et projekt skal være »af fornyende karakter«, har 
vist sig at være så tilpas strenge, at det hvert år har været 
muligt at holde de godkendte tilskudsansøgninger på et 
niveau, der var lavere end det niveau, der egentlig var 
penge til. Derfor har man ikke haft brug for de 
supplerende udvælgelseskriterier, der er indeholdt i 
retningslinjerne for forvaltningen af Den Europæiske 
Socialfond. 
11984 — som på én gang var et overgangsår og det første 
år, hvor de nye bestemmelser, der var vedtaget i 
forbindelse med reformen i 1983, skulle omsættes i 
praksis — havde visse organer kunstigt opdelt deres 
ansøgninger i to eller flere, således at deltagertallet kunne 
holdes på under 100 personer. Kommissionen havde klart 
gjort opmærksom på dette forhold i den 13. Årsberetning 
om Den Europæiske Socialfonds Virksomhed (2). Imid­
lertid havde Kommissionen samtidig tilføjet, at den 
manglende overholdelse af prioriteringskriterierne, navn­
lig den nævnte grænse på højst 100 deltagere — ikke 
havde haft nogen betydning, fordi der havde været 
tilstrækkeligt med midler til at yde tilskud til samtlige 
tilskudsberettigede ansøgninger. 
9.17. Kommissionen definerede i 1984 12 tilskudsområ-
der, som så senere blev ændret til 14. Disse tilskudsområ-
der fordeler sig på tre hovedtilskudsområder (jf svaret i 
punkt 9.9-9.11). 
(a) Formålet med de specifikke foranstaltninger af 
fornyende karakter var netop, at de skulle kunne 
danne grundlag for et senere tilskud fra fonden til 
foranstaltninger af generel karakter. Dette princip 
fremgik klart af retningslinjerne for forvaltningen af 
Den Europæiske Socialfond (3). Det er endvidere 
blevet bekræftet i de nye bestemmelser, der er 
vedtaget i forbindelse med den reform, det blev 
besluttet at gennemføre i 1988 (4). 
Undersøgelse af projekternes effektivitet og udveksling 
af erfaringer 
9.13-9.14. Kommissionen har ikke taget initiativ til 
sådanne foranstaltninger, fordi den har fundet retsgrund­
laget mangelfuldt. Den skal her gøre opmærksom på, at 
bestemmelserne i artikel 5, stk. 3, i afgørelse 83/516/EØF 
ikke er obligatoriske. Da Kommissionen ikke har fundet 
betingelserne specielt gunstige, har den intet foretaget sig 
på dette område. Den forbeholder sig ret til at tage dette 
spørgsmål op til revision i forbindelse med de nye 
fondsbestemmelser. 
(2) Jf. ESF's årsberetninger, særlig den 13. (regnskabsåret 1984, 
punkt 89 ff.) og den 16. (regnskabsåret 1987, punkt 53 ff.). (b) Der er ganske vist ikke tale om programmer i den 
betydning, som begrebet »af fornyende karakter« har 
fået i dag, men der er tale om et antal programmer, 
som langt fra kan siges at være enkeltstående 
foranstaltninger uden indbyrdes sammenhæng og 
uden fremtid. 
Gennemførelse og opfølgning af beslutninger 
9.18. De problemer, der gøres opmærksom på her — og 
som i øvrigt ikke alene er kendetegnende for de specifikke 
(3) F.eks. retningslinjer for tidsrummet 1984-1986, EFT C 
85/04 af 10.1.1984, punkt 3, tredje afsnit. 
(4) Forordning nr. 4255/88, artikel 1. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 307 
foranstaltninger — har man ud fra ønsket om en 
fordeling af ansvaret mellem Kommissionen og medlems­
staterne taget højde for i de bestemmelser, der blev et 
resultat af reformen i 1988. 
9.19. Spørgsmålet om opfølgningen af beslutningerne 
var et generelt problem i forbindelse med de regelsæt, der 
blev udarbejdet efter reformen af fonden i 1983. 
Problemet kunne ikke løses ved hjælp af det eksisterende 
regelsæt. Efter den seneste reform af strukturfondene har 
Kommissionen nu fået et retsgrundlag, der vil gøre det 
muligt for den at sikre opfølgningen af fondens beslut­
ninger om ydelse af tilskud. Den nye programbaserede 
sagsforvaltning, der nu indføres, de nye opfølgnings-
metoder og forbedringen af gennemgangen af tilskudsan-
søgningerne skulle kunne løse problemet med de voksen­
de frigørelser. 
9.20. De forbedringer, man nu er ved at indføre i edb-
systemet, vil gøre det muligt for fonden at søge at rette op 
på de svagheder, som Revisionsretten påpeger. 
9.21. Kommissionen vil opstille en oversigt over 
omkostningerne til de vigtigste typer af uddannelsesfor­
anstaltninger pr. medlemsstat. En sådan oversigt skulle 
gøre det muligt at foretage analyser af og sammenlig­
ninger mellem omkostningerne efter projektets gennem­
førelse. Under alle omstændigheder har filerne siden 1985 
for hver enkel sag indeholdt de oplysninger, der er 
nødvendige for en analyse af de faktiske udgifter efter 
projektets gennemførelse. Årsberetningen for 1987 
indeholder endvidere en række oplysninger, der kan 
anvendes i forbindelse med en analyse af omkostninger­
ne (5). Kommissionen skal endelig præcisere, at der 
ligeledes er foretaget revision på stedet. 
9.22 - 9.24. Effektivitetsundersøgelser og/eller udveks­
ling af erfaringer var prioriteringskriterier i henhold til 
retningslinjerne for fondens forvaltning, men har aldrig 
været af betydning i praksis, fordi en udvælgelse 
udelukkende baseret på kriterierne for tilskudsberettigel-
se var nok til at eliminere foranstaltninger, der ikke var 
midler til at yde tilskud til. 
Kommissionen finder ikke, at den i betragtning af de 
forhold, den har måttet arbejde under siden 1984, har haft 
mulighed for at udbygge sit aktivitetsniveau. Dette gælder 
navnlig, når der er tale om effektivitetsundersøgelser og 
udveksling af erfaringer. For fremtiden vil det imidlertid 
blive muligt for Kommissionen at udvikle nye aktiviteter 
dels takket være den fordobling af strukturfondenes 
midler, der skal være en realitet om senest fem år, dels 
takket være det nye regelsæt, der er udarbejdet i 
forbindelse med reformen i 1988. 
(5) Jf. KOM(88) 701 endelig udg. af 2.12.1988, s. 52, og bilag B, 
s. 97-176. Evaluering af resultaterne 
9.25 - 9.31. Enhver evaluering kan kun foretages med 
udgangspunkt i en række sammenhængende foranstalt­
ninger, der tager sigte på at nå et eller flere mål. En 
programbaseret sagsforvaltning, som kun var en mu­
lighed (og ikke en forpligtelse), for så vidt angår de 
specifikke foranstaltninger, ville have krævet en række 
bestemmelser, der var mere klare end de bestemmelser, 
der blev et resultat af reformen i 1983. Sådanne regler har 
man nu fået i forbindelse med reformen i 1988. Med 
hensyn til punkt 9.28 henviser Kommissionen til sit svar i 
punkt 9.17 (b). 
Konklusion 
9.32. Kommissionen må anerkende de påpegede mang­
ler ved forsøgene med specifikke foranstaltninger. I dag er 
situationen imidlertid anderledes, da der nu med 
reformen af strukturfondene i 1988 er skabt et sammen­
hængende regelsæt for en programbaseret sagsforvalt­
ning, opfølgning og evaluering samt revision og kontrol 
på stedet, som Fællesskabet og medlemsstaterne nu i 
fællesskab får ansvaret for efter partnerskabs-, komple­
mentaritets- og subsidiaritetsprincippet. 
For så vidt angår de andre punkter i konklusionen, skal 
Kommissionen bl.a. henvise til sine svar i punkt 9.15-9.17 
(virkningen af retningslinjerne), 9.31 (programbaseret 
sagsforvaltning), 9.9-9.12 (tilskudsberettigelse og for­
nyende karakter) og 9.21 (cost/benefit). 
TILBAGESØGNING AF URETMÆSSIGT 
UDBETALTE BELØB 
Indledende bemærkninger 
9.38. Efter de bestemmelser, der blev vedtaget i 
forbindelse med reformen i 1983, kan der gå ca. 24 
måneder fra det øjeblik, hvor et forskud udbetales, og det 
tidspunkt, hvor det tilbagebetales, uden at debitor 
formelt kan betragtes som værende i restance. 
I de nye bestemmelser, der er vedtaget i forbindelse med 
reformen af strukturfondene i 1988, er denne frist kortere, 
da anmodningerne om udbetaling af saldobeløb skal være 
indgivet senest 6 måneder (mod tidligere 10) efter 
udgangen af det pågældende år eller foranstaltningens 
308 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
afslutning. Desuden har medlemsstaterne ikke længere en 
supplerende frist på tre måneder til at forelægge 
dokumentation for de udgifter, der svarer til forskuddet 
(når der ikke er indgivet ansøgning om udbetaling af 
saldobeløb inden udløbet af den gældende frist). 
For så vidt angår overskridelserne af de i debetnotaerne 
fastsatte frister, gælder det efter reformen af struktur­
fondene i 1988, at der for et beløb, der ikke er betalt til 
tiden, skal betales morarenter i henhold til nærmere 
bestemmelser, der skal vedtages af Kommissionen (jf-
artikel 24, stk. 3, i forordning nr. 4253/88). 
9.39. Indtægter, der vedrører det samlede forskud, og 
som indeholder de nødvendige elementer til deres 
identificering, bogføres automatisk. Uopfordrede tilba­
gebetalinger, der kun vedrører en del af forskuddet, 
kræver en gennemgang af sagen, der hidtil har været en 
forudsætning for, at der har kunnet udstedes indtægtsor-
drer. En sådan sagsgennemgang foretages af den 
ansvarlige afdeling, når tiden tillader det, dog således, at 
man sædvanligvis først behandler de sager, hvor der er 
tale om tilbagebetalinger. Kommissionen vil træffe de 
nødvendige interne foranstaltninger til, at dens afdelinger 
snarest muligt udsteder indtægtsordrer i forbindelse med 
de sager, hvor der er tale om delvise tilbagebetalinger 
(edb-opfølgning af denne sagstype). 
Bemærkninger om iværksættelsen af de 
praktiske foranstaltninger, der er foreslået i 
meddelelsen af 25. maj 1988 
9.42-9.43. Fondsforvaltningen vil på ny gøre de 
nationale myndigheder opmærksom på, at de har pligt til 
at tilbagebetale eventuelt uudnyttede beløb fra ESF uden 
at afvente anmodningen herom fra Kommissionen, samt 
at enhver uopfordret tilbagebetaling skal være forsynet 
med de oplysninger, der er nødvendige for en omgående 
identificering af den sag, tilbagebetalingen vedrører. 
For fremtiden vil de problemer, som hidtil har haft med 
overholdelse af tilbagebetalingsfristen og med identifice­
ring af tilbagebetalinger at gøre, kunne løses ved, at man 
iværksætter den opfølgningsordning, der er fastlagt i de 
nye regler, der er vedtaget i forbindelse med reformen af 
strukturfondene i 1988 (artikel 25 i forordning nr 
4263/88). 
9.44. (Jf. svaret i punkt 9.39). 
9.46. I april 1989 blev fordringerne for første gang 
inddrevet gennem modregning. Før april 1989 var der 
indkommet en række uopfordrede tilbagebetalinger, efter 
at fondsforvaltningen havde meddelt, at den agtede at inddrive visse fordringer gennem modregning. Kommis­
sionen tager ad notam, at det er Revisionsrettens 
opfattelse, at der skal foretages modregning allerede for 
første udbetalings vedkommende, også selv om der er tale 
om forskud. Medlemsstaternes myndigheder vil få besked 
herom i forbindelse med de i punkt 9.42 og 9.43 nævnte 
foranstaltninger. 
9.47. I juni 1989 forelagde man Den Juridiske Tjeneste 
en sag, i hvilken alle til rådighed stående midler havde 
været taget i anvendelse for at inddrive den pågældende 
fordring. Man havde ligeledes resultatløst påberåbt sig 
den pågældende medlemsstats subsidiære ansvar. 
9.48. Kommissionen fortsætter sine bestræbelser over 
for medlemsstaterne for at fremskynde inddrivelserne og 
for i så stort omfang som muligt at nedbringe tilgodeha­
venderne på interimskontoen både i antal og i omfang. 
For så vidt angår det sidste spørgsmål, er den dog 
opmærksom på, at de konkrete resultater i høj grad 
afhænger af tredjemand (f.eks. bankerne), som skal 
bringes til at angive de nøjagtige oplysninger, der er 
nødvendige til identificering af beløbene. 
Supplerende bemærkninger om 
fællesskabsprocedurerne 
Fællesskabets mangelfulde bestemmelser og forvaltning 
er årsagen til, at så omfattende beløb uretmæssigt er 
udbetalt som forskud 
9.49 - 9.52. De mangler, som Revisionsretten påpeger 
ved gennemgangen af tilskudsansøgningerne, har netop 
været et af de vigtigste problemer, man har søgt at løse i 
forbindelse med reformen af strukturfondene i 1988. 
Resultatet herafer blevet en behandlingsprocedure, der er 
langt mere struktureret end den hidtidige. Fremover skal 
der indgives nationale planer og udarbejdes fællesskabs­
støtterammer, før man går videre til de operationelle 
programmer og de enkelte foranstaltninger. Endvidere 
må de opfølgningsordninger, der er indeholdt i de nye 
regler, som er baseret på decentralisering og partnerskab 
mellem Fællesskabet og medlemsstaterne — hvilket giver 
de nationale myndigheder et reelt medansvar—formodes 
at medføre, at der fra nu af kun i helt usædvanlige tilfælde 
bliver udbetalt forskud, inden den krævede del af 
projektet er gennemført. 
Hvad angår beregningen af udgifterne, er man i øjeblikket 
ved at gennemgå en udgiftstypologi for hovedudgiftska-
tegorierne pr. medlemsstat. Denne typologi skulle gerne 
gøre det muligt at undgå de fleste situationer, som fører til 
overvurdering af udgifterne. Desuden vil den lineære 
reduktion, som medlemsstaterne ofte anfører som en af 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 309 
årsagerne til, at foranstaltningerne ikke gennemføres, 
ikke længere bliver anvendt som middel til at afpasse 
ansøgningerne efter de disponible bevillinger. Endelig vil 
beslutningerne om godkendelse af tilbudsansøgningerne i 
overensstemmelse med de nye regler fra nu af blive truffet, 
inden foranstaltningerne iværksættes, hvilket forventes at 
virke fremmende på foranstaltningernes gennemførelse 
som planlagt. 
9.53-9.54. De nye regler, som blev resultatet af 
reformen i 1988, indeholder en klar bestemmelse (artikel 
24, stk. 3, i forordning nr. 4253/88) om, at ikke-
tilbagebetalte beløb, der giver anledning til tilbagesøg­
ning som fejlagtigt udbetalt, kan tillægges morarenter. 
Desuden henledes opmærksomheden på, at Kommissio­
nen i sit ændringsforslag til finansforordningen (6) havde 
foreslået, at der blev indført en ny artikel 48, som i selve 
finansforordningen skulle knæsætte princippet om, at der 
skulle erlægges morarenter ved tilbagebetaling af fejlag­
tigt udbetalte beløb. Imidlertid kunne Rådet ikke i den 
»fælles holdning«, som det vedtog den 18. juli 1989, lægge 
sig fast på dette princip. Det er imidlertid ikke udelukket, 
at der inden for rammerne af den »samrådsprocedure«, 
der skal gennemføres med Europa-Parlamentet, vil blive 
rettet op på denne situation. 
Hvorom alting er, skal Kommissionen — uanset om dette 
princip accepteres i finansforordningens regi, hvilket ville 
have konsekvenser på alle områder — udarbejde 
gennemførelsesbestemmelser til samordningsforordnin-
gens artikel 24 (7), hvilket vil have konsekvenser på 
strukturfondenes område. 
Kommissionens tjenestegrene agter meget hurtigt at gå i 
gang med dette arbejde under overholdelse af de i afsnit 
VIII i forordning 4253/88 fastsatte procedurer. 
9.55 - 9.56. Denne form for problemer vil for fremtiden 
antagelig blive løst inden for rammerne af partnerskabet 
med medlemsstaterne, som vil kunne fremme en mere 
tilfredsstillende sagsbehandling. 
Svagheder ved proceduren for tilbagesøgning af 
uretmæssigt udbetalte beløb 
Konstatering af fordringer 
9.57-9.61. I sin meddelelse til medlemsstaterne om 
tilbagesøgning minder Kommissionen om, at den straks 
(6) KOM(88) 838 endelig udg. af 21.12.1988. 
(7) Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19. december 1988. skal underrettes om alle ændringer i de vilkår, der gælder 
for godkendelse af støtte. Navnlig opfordres medlemssta­
terne på ny til at foretage tilbagebetalinger uden at 
afvente opfordringer dertil. Kommissionen noterer sig 
Revisionsrettens holdning, ifølge hvilken den frist på ti 
måneder, der er fastsat for indgivelse af anmodninger om 
udbetaling af saldobeløb, ikke er rimelig, når det 
udelukkende drejer sig om tilbagebetaling af forskud på 
foranstaltninger, som ikke er gennemført. 
Hvad angår de sager, for hvilke de samlede udgifter er lig 
med eller mindre end forskuddet, vil Kommissionen 
anmode medlemsstaterne om at give meddelelse derom så 
hurtigt som overhovedet muligt. 
Garanti for forsvarlig gennemførelse af foranstaltninger 
9.62. Kommissionen undersøger dette spørgsmål. Af de 
to nævnte begreber (garanti for forsvarlig gennemførelse 
og subsidiært ansvar) er det det sidstnævnte, der er blevet 
fastlagt i bestemmelserne om reformen af struktur­
fondene fra 1988 (jf. svaret i punkt 9.47). 
Opgørelse, fremsendelse og opfølgning af debetnotaer 
9.63. Anvendelsen af kollektive debetnotaer er ikke 
blevet gentaget efter forsøget i 1986. 
9.64. Forfaldsdatoen på indtægtsordren fastsættes 
automatisk af regnskabsføreren til den sidste dag i 
måneden efter den måned, i hvilken debetnotaen er 
fremsendt. Hvis denne regel blev anvendt af den 
anvisningsberettigede, ville debetnotaen som følge af de 
administrative kanalers længde og antallet af etaper i 
proceduren muligvis nå frem til bestemmelsesstedet på en 
dato, der lå for tæt på forfaldstidspunktet. 
9.66. Kommissionen vil undersøge, hvorledes Revi­
sionsrettens forslag eventuelt vil kunne følges op. 
Sagsforvaltning 
9.67. Siden maj 1987 har en tjenestemand været ansat i 
bogholderiet for at udarbejde og følge indtægtsordrerne. 
ESF's forvaltning fik i juni 1989 direkte adgang til edb-
filen CORE. 
310 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
9.68. ESF's forvaltning har truffet de nødvendige 
foranstaltninger til at rette op på denne situation. 
9.69. Dette spørgsmål vil kunne afklares ved hjælp af de 
bestemmelser om opfølgning, som blev fastsat ved 
reformen af strukturfondene i 1988. 
Indtægter, som kunne have været anvendt til 
gennemførelse af ESF tilskudsberettigede 
foranstaltninger 
9.70. Som følge af forenklingen af procedurereglerne i 
1987 og indføjelsen af en særlig bemærkning i 1988-
budgettet er det blevet muligt at genanvende indtægterne. 
Denne mulighed for genanvendelse er imidlertid i 
øjeblikket stadig teoretisk, fordi de indtægter, der kan 
give anledning til genanvendelse, først er blevet konstate­
ret fra juni 1988 at regne (tidspunktet for godkendelsen af 
1988-budgettet), navnlig sidst på regnskabsåret. 
Bemærkninger om de nationale procedurer 
Mangler ved de nationale procedurer vedrørende 
anmodninger om udbetaling af saldobeløb 
9.71. Som anført af Revisionsretten er det ikke alene en 
forudsætning for en forsvarlig forvaltning af alle de 
regler, der blev resultatet af reformen af strukturfondene i 
1988, at Fællesskabets administrative strukturer udbyg­
ges, men også at der sker en tilsvarende udvikling for de 
nationale forvaltninger, der har ESF-spørgsmål som 
ansvarsområde. Kommissionen agter i dette øjemed at 
udnytte de interventionsmuligheder i form af teknisk 
bistand, som den har til rådighed efter reformen af 1988. De ansvarlige nationale myndigheders tilsyn med 
projektgennemførelsen og med for meget udbetalte beløb 
(før modtagelse af debetnota) 
9.72 - 9.78. De af Revisionsretten rejste spørgsmål vil 
kun kunne løses ved gennemførelse af de i forordning nr. 
4253/88, artikel 25, fastsatte bestemmelser om opfølg­
ning. 
Forsinket tilbagebetaling af udestående fordringer og 
manglende betalingsevne hos de endelige modtagere af 
ESF-tilskud 
9.79 - 9.85. Hvad angår fremskyndelse af tilbagebeta­
lingerne, kan anvendelsen af morarenter ikke undgå at få 
positive konsekvenser. Kommissionens ansvarlige tjene­
stegrene vil søge at nå frem til en så nøjagtig definition 
som mulig af begrebet subsidiært ansvar. 
Konklusioner 
9.86 - 9.87. Kommissionen er enig med Revisionsretten 
i, at der bør gøres alt for at fremskynde udarbejdelsen af 
indtægtsordrer og identificeringen af indtægter. Hvad 
angår de konkrete foranstaltninger, der skal træffes med 
henblik herpå, henviser den til de forskellige tilsagn, der er 
afgivet i svarene i de forskellige punkter i rapporten. 
Desuden ønsker Kommissionen at præcisere, at den i 
mange tilfælde opnår indfrielse af fordringer ved 
modregning med gæld. Endelig er der en undersøgelse i 
gang vedrørende gennemførelsen af de nye bestemmelser, 
der er vedtaget efter reformen i 1988, navnlig artikel 21,23 
og 24 i forordning nr. 4253/88. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 311 
KAPITEL 10 
Transport 
KOMMISSIONENS SVAR 
INDLEDNING SAMMENHÆNG MED FÆLLESSKABETS 
STRUKTURFONDE 
10.1. Kommissionen er helt enig med Revisionsretten i, 
at en infrastrukturpolitik er vigtig for Fællesskabets 
samhørighed. I betragtning af strukturfondenes intensive 
indsats i yderregionerne mener den imidlertid, at 
politikken på transportinfrastrukturområdet (budget­
post 580) desuden er af særlig stor betydning i de regioner, 
der ikke er berettigede til EFRU-støtte. 10.7. Kommissionen erkender, at selvom målene for 
reginalpolitikken og transportpolitikken er forskellige, 
tager de begge sigte på at forbedre færdselsforbindelserne 
fra yderregionerne. 
Kommissionen har hele tiden bestræbt sig på at sikre en 
bedre koordinering af disse politikker og de dertil 
svarende finansielle instrumenter, hvilket bl.a. gav sig 
udslag i, at man i 1986 oprettede Generaldirektoratet for 
Samordning af Struturelle Instrumenter (GD XXII). 
10.2 - 10.4. Kommissionen beklager i samme grad som 
Revisionsretten, at Rådet ikke har givet sin tilslutning til 
sådanne flerårige programmer, som Kommissionen 
foreslog bl.a. i 1986 (program på mellemlang sigt) (') og i 
1988 (handlingsprogram) (2). Det forhold, at der ikke 
foreligger et retsgrundlag for en flerårig periode, er 
årsagen til, at de hidtidige foranstaltninger har givet en 
række utilfredsstillende resultater, som Revisionsretten 
nævner i sine bemærkninger. Kommissionen bestræber 
sig fortsat på at opnå Rådets tilslutning til et flerårigt 
program. Med henblik herpå har den forelagt det en 
meddelelse med en ændring til forslaget til handlings­
programmet (3). Styrken i dette nye initiativ ligger i, at 
programmet koncentreres til et endnu mere begrænset 
antal større projekter, og at der slås til lyd for, at 
støttebevillinger anvendes som led i finansielle pakkeløs­
ninger, bl.a. i form af rentegodtgørelser. På transportområdet skal det fastslås, at man altid har 
sørget for at skabe enighed mellem Kommissionens 
kompetente tjenestegrene, idet Generaldirektoratet for 
Transport (GD VII) høres vedrørende projekter under 
Generaldirektoratet for Regionalpolitik (GD XVI) og 
omvendt. Desuden er der i artikel 2 i forslaget til et 
handlingsprogram (4) udtrykkeligt tale om anvendelse af 
alle Fællesskabets finansielle instrumenter til gennemfø­
relse af transportinfrastrukturprojekter af betydning for 
Fællesskabet. 
FÆLLESSKABSAFGØRELSER OM YDELSE 
AF STØTTE 
Med hensyn til ad hoc-forordningerne i perioden 1983-
1988 understreger Kommissionen, at de projekter, der i 
disse forordninger er blevet tildelt fællesskabsstøtte, uden 
undtagelse har bidraget til gennemførelsen af nettet, der 
har betydning for Fællesskabet, som foreslået i 1986. 
(') KOM(86) 340 af 27.6.1986. 
(2) KOM(88) 340 af 16.6.1988. 
(3) KOM(89)238 af 5.6.1989. 10.8 - 10.10. Kommissionen vil gerne understrege, at 
dens initiativ i forbindelse med udvælgelse af projekter 
aldrig er blevet anfægtet. Den er af den opfattelse, at man 
ikke må undervurdere den indflydelse muligheden for at 
opnå støtte har på medlemsstatens beslutning om, 
hvorvidt et projekt skal gennemføres. Kommissionen 
mener desuden, at støtten giver Fællesskabet mulighed 
(4) KOM(88) 340 af 16.6.1988. 
312 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
for at sikre sig, at de projekter, der er vigtigst for nettet af 
betydning for Fællesskabet, gennemføres. 
Hvis Kommissionen havde et af Rådet vedtaget flerårigt 
program i hånden, er det klart, at den kunne udvide sine 
egne initiativer og få medlemsstaterne til at indgive 
ansøgninger om projekter, der har størst betydning for 
Fællesskabet, og som endnu ikke er iværksat. Man må 
dog ikke glemme de lange frister (8-15 år), der kræves for 
at planlægge og gennemføre projekterne. I- øvrigt kan 
Kommissionen kun vælge projekter, der er sikret finansiel 
støtte fra den pågældende medlemsstat. 
MEDLEMSSTATERNES FORVALTNING AF 
MIDLER MODTAGET UNDER 
PROGRAMMET 
10.11 - 10.14. Kommissionen er enig med Revisions­
retten i, at Fællesskabets støtte ikke må bevirke en 
tilsvarende nedsættelse på det nationale budget til 
transportinfrastruktur. 
Kommissionen forsøgte først at rette op på dette forhold 
ved at fastsætte, at støtten blev direkte tildelt de berørte 
myndigheder eller virksomheder eller de organer, der var 
bemyndiget til at modtage fællesskabsstøtte. Under 
drøftelserne i Rådet blev denne metode imidlertid ikke 
godkendt, idet medlemsstaterne insisterede på, at det var 
dem, der var støttemodtagere. 
Derfor påtænker Kommissionen, som en alternativ 
løsning, i de kommende afgørelser om støtte at indføje en 
restriktiv bestemmelse om, at medlemsstaterne ikke må 
overføre støtten til andet end transportinfrastruktur. 
TRANS-EUROPÆISKE VEJE 
10.15 - 10.16. Transportinfrastrukturnettet af betyd­
ning for Fællesskabet omfatter forbindelser gennem de 
enkelte lande og grænseegne. Kommissionen er enig med 
Revisionsretten i, at det er nødvendigt at lægge vægt på 
forbindelserne gennem grænseområderne, så et sådant 
net kan oprettes. En gennemgang af listen over projekter, 
hvortil der er ydet fællesskabsstøtte, viser, at dette er 
tilfældet. 
For så vidt angår navnlig de to forbindelser, som 
Revisionsretten nævner, er projektet vedrørende en britisk vej mod Holyhead og Irland et af de prioriterede 
projekter, der er anført i den sidste meddelelse til 
Rådet (5). Med hensyn til den spanske vej mellem 
Villadolid og Vilar Formoso (Portugal), er Kommissio­
nen sig bevidst, at det haster med at få denne videreført, 
og håber at finde en løsning herpå ved eventuelt at 
udnytte støttemulighederne gennem EFRU. 
FÆLLESSKABSSTØTTENS OMFANG 
10.17 - 10.20. Da fællesskabsstøtten er en katalysator, 
mener Kommissionen ikke, at den nødvendigvis behøver 
at udgøre en høj sats, for at projekterne iværksættes. 
Den faktiske støttesats svinger fra projekt til projekt, 
afhængigt af det enkelte projekts økonomiske levedygtig­
hed og derfor også af, hvordan projektet finansieres i sin 
helhed. Kommissionen vil gøre det mere klart, hvilken 
samlet finansiering der anvendes for projekter og gøre 
fællesskabsstøtttens berettigelse mere gennemsigtig. 
FORSINKELSER VED GENNEMFØRELSEN 
AF STØTTEDE PROJEKTER 
10.21 - 10.23. Kommissionen bekræfter, at formålet 
med dens foranstaltninger, foruden at stimulere gennem­
førelsen af nye projekter, er at fremskynde gennemførel­
sen af projekter, der har betydning for Fællesskabet. 
Revisionsretten nævner tilfælde med store forsinkelser i 
forhold til de oprindeligt fastsatte gennemførelsesfrister. 
Disse forsinkelser skyldes delvis uventede tekniske 
problemer og forsinkelser i de adminsitrative procedurer. 
Desuden kan budgetmæssige vanskeligheder forhindre 
medlemsstaterne i at følge tidsplanerne. Da de enkelte 
landes bidrag til projekternes finansiering er meget stort, 
har Kommissionen måttet acceptere de problemer, som 
medlemsstaterne undertiden er stødt på. 
Konsekvenserne heraf må for medlemsstaternes vedkom­
mende være i fremtiden at vise større omhu i planlæg­
ningsfasen. Kommissionen må på sin side i afgørelserne 
om støttetildeling tage hensyn til risikoen for forsinkelser, 
(5) KOM(89)238 af 5.6.1989. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 313 
dvs. af den medlemsstat, der modtager støtten, kræve 
garanti for, at fristerne overholdes, og eventuelt fastsætte 
økonomiske sanktioner i tilfælde af, at de ikke overhol­
des. 
FORSINKELSER I FORBINDELSE MED 
INDGIVELSEN AF ANMODNINGER OM 
UDBETALING AF ANDEN OG SIDSTE 
TRANCHE AF STØTTEN 
10.24 -10.26. Forsinkelsen i indgivelsen af anmod­
ninger om udbetaling gør det naturligvis vanskeligt for 
Kommissionen at forvalte budgettes betalingsbevillinger. 
Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at disse 
forsinkelser navnlig afspejler, at de enkelte landes 
adminsitrative procedurer er tunge. 
KOMMISSIONENS TILSYN MED 
GENNEMFØRELSEN AF 
TRANSPORTINFRASTRUKTURPROGRAM­
MET I MEDLEMSSTATERNE 
10.27 -10.29. Kommissionen har altid i forbindelse 
med regnskabsopgørelserne foretaget kontrol på stedet af 
alle projekter efter deres afslutning og før udbetalingen af 
den sidste tranche. Da denne politik imidlertid kun har 
været ført siden 1982, og da der har været tale om lange 
gennemførelsesfrister, er der kun meget få projekter, der 
er blevet afsluttet. 
.10.30- 10.31. Kommissionen erkender, at det er hen-
sigtsmæsssigt at aflægge besøg på stedet for at supplere 
kontrollen på grundlag af rapporterne om gennemførel­
sen. For andet halvår af 1989 har Kommissionen 
udarbejdet et program for stedlig kontrol af de vigtigste 
igangværende projekter. Desuden bad Kommissionen på 
mødet i Udvalget for Transportinfrastruktur den 20. april 
1989 indtrængende regeringernes repræsentanter om at 
forsyne den med detaljerede dokumenter om projekternes 
gennemførelsesstadium og eventuelle ændringer. Denne 
anmodning vil blive gentaget regelmæssigt på de følgende 
møder i udvalget. 
Kommissionen agter ligeledes i fremtidige afgørelser at 
indsætte bestemmelser om, at medlemsstaterne har pligt 
til at informere den årligt. 
10.32. Indtil nu har Kommissionen ikke ment, at det, 
efter at den havde taget kontakt med de pågældende 
medlemsstater, var berettiget at suspendere den finansiel­
le støtte eller lade den bortfalde. 10.33. Kommissionen er klar over, at det er vigtigt at 
føre tilsyn med programmerne, og derfor har den 
udarbejdet et program for kontrol på stedet, ligesom den 
agter at stramme bestemmelserne om oplysningerne fra 
medlemsstaterne, således som det også fremgår af dens 
svar på punkt 10.27-10.31. 
KONKLUSION 
10.34. Kommissionen finder, at der i betragtning af de 
mange ovenfor nævnte problemer er grund til at give en 
positiv vurdering af de foranstaltninger, der er udviklet 
siden 1982 (jf- svar på punkt (a) 10.8-10.10, (b) 10.11-
10.14, (c) 10.17-10.20, (d) 10.21-10.23). Kommissionen 
understreger, at det til trods for de pågældende vanskelig­
heder er lykkedes den at sikre gennemførelsen af en lang 
række projekter, hvis virkninger for nettet af interesse for 
Fællesskabet bliver afgørende. 
10.35. Kommissionen er absolut meget opmærksom på 
projekter i deciderede grænseegne (eller kystegne). Den 
konstaterer imidlertid, at de indre forbindelser i medlems­
staterne, der fører til de pågældende projekter og er en 
integrerende del af nettet, ligeledes skal forbedres, navnlig 
i tilfælde af flaskehalse. 
10.36. Jf. svar på punkt 10.21-10.23 og 10.33. 
10.37. Kommissionen bestræber sig fortsat mest muligt 
på fra Rådet at opnå tilslutning til det ændrede 
handlingsprogram, der dækker perioden til og med 
år 1992. Koncentrationen om et begrænset antal projek­
ter er netop et af de vigtigste punkter i denne meddelelse. 
Alle de udvalgte projekter vedrører trans-europæiske veje 
og er ubestrideligt af interesse for Fællesskabet. 
10.38. For så vidt angår en bedre forbindelse mellem 
transportinfrastrukturprogrammet og strukturpolitik­
kerne, vil Kommissionen sørge for, at dens tjenestegrene 
samarbejder endnu mere snævert i forbindelse med de 
gældende fællesskabsbestemmelser og fællesskabsbe­
stemmelser, der er under udarbejdelse. Større anvendelse 
af finansielle pakkeløsninger for infrastrukturprojekter, 
som foreslået den 5. juni 1989 (6), indebærer, at samtlige 
involverede tjenestegrene og institutioner inddrages i 
udarbejdelsen af kombinerede finansieringsordninger. Til 
gengæld vil Generaldirektoratet for Transport system­
atisk blive inddraget i projekter, der indgår i fællesskabs­
støtterammer. 
(6) KOM(89) 238 af 5.6.1989. 
314 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 11 
Finansielt og fagligt samarbejde med tredjelande 
KOMMISSIONENS SVAR 
GENERELLE BEMÆRKNINGER 
Kommissionen ønsker først at fremsætte to bemærk­
ninger af generel karakter: Hvad angår fødevarehjælp 
skal det understreges, at Kommissionen - i modsætning 
til andre bistandsydere - gør en særlig indsats for at følge 
anvendelsen af counterpart-midlerne; ved forvaltningen 
af disse midler skal der desuden tages hensyn til landets 
makroøkonomiske forhold, og man er derfor nødsaget til 
at tage de pengemæssige, budgetmæssige og finansielle 
virkninger, som enhver afgørelse om tildeling af ressour­
cer kan have, i betragtning. Det er derfor, at den konkrete 
anvendelse af counterpart-midlerne skal undersøges i 
hvert enkelt tilfælde og ikke kan være underlagt stive 
generelle regler, hvor der ikke tages hensyn til det enkelte 
lands specifikke situation. 
COUNTERPART-MIDLER I FORBINDELSE 
MED FØDEVAREHJÆLP I VISSE LANDE I 
AFRIKA OG ASIEN 
Indledning 
11.1-11.2. I henhold til Rådets forordning 3972/86 
skal fødevarehjælp bestemt til salg via counterpart-
midlerne bidrage direkte til gennemførelsen af årlige eller 
flerårige udviklingsprojekter, sektoraktioner eller udvik­
lingsprogrammer, herunder fortrinsvis dem, der tager 
sigte på at fremme fødevareproduktionen i de berørte 
lande. Anvendelsen af counterpart-midlerne som defineret i 
denne forordning er således ikke udelukkende begrænset 
til landbrugsudviklingsprojekter i modtagerlandene. For 
øvrigt må disse bestemmelser ikke fortolkes for restrik­
tivt, da man så vidt muligt ønsker at fremme udviklingen i 
disse lande. 
Med reformen af fødevarehjælpen i slutningen af 1986 har 
Kommissionen gradvis indført stigende kontrol med 
tilvejebringelsen og anvendelsen af counterpart-midlerne, 
bl.a. hvad angår: 
— kortere frister for tilvejebringelse af counterpart-
midlerne (fra tre til seks måneder efter produkternes 
ankomst), 
— strengere betingelser for salg (lokale priser) og 
niveauet for tilvejebringelse af midlerne (verdensmar­
kedspriser), 
— rentebærende særlige konti, der kræver dobbelt 
underskrift (når dette er foreneligt med modtagerlan­
denes religion), 
— en strengere og mere systematisk kontrol med 
ressourcernes anvendelse. 
Virkningerne af reformen af fødevarehjælpen var endnu 
ikke slået fuldstændig igennem i alle landene. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 315 
Bekræftelse af tidligere analyser 
Tilvejebringelse af midler 
11.3. Kommissionen finder, at man ikke må undervur­
dere modtagerlandenes økonomiske vanskeligheder. 
Svind eller tyverier i forbindelse med omladning, 
oplagring eller transport over fastlandet er som oftest en 
følge af utilstrækkelige havneinfrastrukturer og/eller 
utilstrækkelige interne transportmidler. I betragtning af 
disse problemer har Kommissionen ændret bestemmel­
serne på en sådan måde, at den påtager sig et større ansvar 
med transporten til leveringsstedet. Gennem øget kontrol 
med tilvejebringelsen af fødevarehjælpen har det været 
muligt at mindske problemerne i forbindelse med svind og 
tyverier under transporten. 
Uforudsete omstændigheder (tørke, oversvømmelser) 
kan betyde, at Kommissionen må ændre leverings­
betingelserne og tillade gratis uddeling. I sådanne tilfælde 
må der tages hensyn til en økonomisk katastrofe, der 
berettiger en sådan ændring. 
En eventuel afskrivning på salgsprovenuet af udgifter i 
forbindelse med losning eller oplagring, kan i visse 
tilfælde ikke betragtes som værende uhensigtsmæssig. Det 
kan vise sig, at sådanne omkostninger er økonomisk 
berettiget for at undgå en forringelse af varernes kvalitet 
under oplagringen eller distributionen, hvorved konse­
kvenserne i sidste instans ville være endnu mere alvorlige 
for modtagerlandet. 
Kommissionen deler dog Rettens opfattelse af, at 
produkterne skal sælges til en tilstrækkelig høj pris, for 
ikke at påføre de lokale produkter konkurrence. Det skal 
dog understreges, at salgspriserne skal svare til de 
normale priser for tilsvarende produkter på modtagerlan­
denes marked for at sikre produkternes afsætning. 
Disse generelle regler skal dog anvendes under hensynta­
gen til det pågældende lands specifikke økonomiske 
situation. Som følge af det store antal modtagere inden 
for ét og samme land er det korrekt, at tilvejebringelsen af 
indtægterne sker gradvis i takt med salget og ikke 
pludselig, dvs. efter varernes levering i haven. Kommis­
sionen har ændret betingelserne for tildeling af hjælpen som foreslået af Retten, dvs. således at fristerne for 
tilvejebringelse af midlerne er blevet kortere. 
Anvendelse af midlerne og andre anvendelsesformer 
11.4. Hver gang det er muligt fastsætter Kommissionen 
frister for anvendelsen af counterpart-midlerne. 
11.6. Kommissionen finder, at denne finansieringsform 
i princippet er en udmærket måde at anvende midlerne på. 
Ud fra den betragtning finder Kommissionen ikke, at det 
er muligt at undgå de anvendelsesformer, der er påtalt af 
Retten (Senegal, Mali), bl.a. ikke, hvis det pågældende 
land er i færd med at gennemføre et økonomisk 
genopretningsprogram, som kræver, at counterpart-
midlerne anvendes med stor forsigtighed. 
Endvidere er anvendelse af counterpart-midler i projek­
ter, der finansieres af EUF (Zambia) eller andre 
bistandsydere (Mauretanien, Bangladesh) ikke blot 
ønskelig men endvidere noget, der opmuntres. Man kan 
ikke anmode et land om at pådrage sig nye investerings­
udgifter, når det ikke en gang har tilstrækkelige midler til 
at afslutte allerede igangværende projekter. 
11.7. Fra 1987 har Kommissionen i gennemførelsesaf-
talerne med modtagerlandene anvendt bestemmelser der 
sikrer, at betingelserne for tilvejebringelse af midlerne er 
mere eksplicitte og strenge, og forvaltningen af midlerne 
er mere gennemsigtig. 
Disse midler skal være tilvejebragt inden højst tre til seks 
måneder til verdensmarkedspriser, dvs. til den pris, som 
modtagerlandet skulle have betalt ved importen af varen. 
Der skal hurtigt og ved fælles overenskomst mellem 
Kommissionen og modtagerlandet træffes afgørelse om 
anvendelse og gennemførelse af midlerne i veldefinerede 
og målrettede projekter. 
Midlerne skal endvidere primært, men ikke udelukkende, 
anvendes ved gennemførelse af udviklingsprojekter i 
landdistrikter, idet der tages hensyn til modtagerlandenes 
økonomiske, klimatiske og sociologiske problemer. 
316 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Nye former for anvendelse af counterpart-
midler 
Multilaterale counterpart-midler 
11.8 -11.10. Programmet for omstrukturering af korn­
markedet i Mali er ofte blevet nævnt som et af 
eksemplerne i Afrika på et vellykket samarbejde mellem 
bistandsyderne indbyrdes, et samarbejde der har resulte­
ret i en frugtbar dialog mellem disse bistandsydere og 
regeringen samt i en reform af kornpolitikken på 
regionalt plan. 
Kommissionen finder også, at forvaltningen af oven­
nævnte program skal forbedres yderligere. Derfor 
præsenterer den snart Mali for betingelserne for anven­
delse af den næste fællesskabshjælp, der skulle give 
Kommissionen mulighed for regelmæssigt at blive 
informeret om anvendelsen af fællesskabsmidlerne og den 
finansielle og regnskabsmæssige forvaltning heraf. Der vil 
blive fastsat en frist for anvendelsen af disse midler (se 
desuden svaret i punkt 11.3, hvad angår kontrollen med 
bistandens levering). 
11.11-11.12. Substitutionsforanstaltninger er blevet 
anvendt for at sikre kontinuiteten i de indtægter, der 
finansierer udviklingsproj ekterne. 
Kommissionen yder kun fødevarehjælp i tilfælde, hvor 
modtagerlandet har et fødevareunderskud. Counterpart-
midler hidrørende fra salg af en sådan hjælp er, når de 
anvendes i flerårige programmer, nødvendige i hele 
programmets varighed. De udbetales derfor direkte, hvis 
modtagerlandet i et givet år har et fødevareoverskud (i 
kontanter i tilfældet med Mali). 
Senegal har kun en enkelt gang modtaget substitutions-
hjælp, og det følgende år ydede Fællesskabet ikke nogen 
bistand (fødevarehjælp eller substitutionshjælp), da der 
ikke var tale om nogen flerårig forpligtelse. 
Finansiering af fødevarestrategier 
11.13 -»11.15. Gennemførelsen af fødevarestrategier og 
finansieringen heraf baseres på de forventede resultater 
på mellemlang og lang sigt. Formålet hermed er at et land bliver selvforsynende med fødevarer, som de har de 
menneskelige og fysiske muligheder for at producere, og 
som de allerede er vant til at forbruge. 
I fødevarestrategien er der taget hensyn til de eksisterende 
forbrugsvaner takket være en fødevarehjælp, der er 
afstemt efter ernæringsvanerne, og hvor salgsprovenuet 
indgår i en global politik for at støtte og udvikle den 
lokale produktion med henblik på at dække behovet på 
længere sigt. Som nævnt af Retten er der allerede 
konstateret positive resultater (Senegal, Mali). Købs- og 
oplagringskampagnerne har endvidere allerede vist 
overbevisende resultater. I Mali har anvendelsen af 
midlerne fra ovennævnte program (med bidrag fra 
Kommissionen) givet mulighed for at levere varer fra 
overskudsområder til underskudsområder. 
Konklusion 
11.16- 11.17. Siden 1987 har Kommissionen rådet over 
midler, der har givet den mulighed for at følge forvalt­
ningen af counterpart-midlerne på en effektiv måde. 
Betingelserne for salg af varerne, tilvejebringelse samt 
anvendelse af counterpart-midlerne er således blevet 
meget forbedret. De reformer, Kommissionen har 
gennemført, giver således allerede nu mulighed for at 
konstatere en betydelig forbedring i tilvejebringelsen og 
forvaltningen af disse midler. 
Informationen er blevet mere systematisk. Der udar­
bejdes regelmæssigt rapporter. Opfølgningen giver mu­
lighed for at foretage forbedringer. Hverken for fødevare­
strategierne og forvaltningen af midlerne er der tale om 
sofistikerede fremgangsmåder, ligesom der heller ikke er 
tale om indblanding udefra i modtagerlandenes forvalt­
ning. Tværtimod er der tale om globale politikker, der er 
defineret i samarbejde med modtagerlandene og koordi­
neret med andre bistandsydere, hvor der er taget hensyn 
til udviklingen i modtagerlandenes økonomiske situa­
tion. 
Det skal endelig fremhæves, at et eksternt konsulentfirma 
i øjeblikket er i færd med at gennemføre en undersøgelse, 
der tager sigte på at forbedre systemets regnskabsmæssige 
forvaltning. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 317 
FÆLLESSKABETS BISTAND TIL 
PAKISTAN 
Finansielt og fagligt samarbejde med Pakistan 
Forsinkelser 
11.19. Kommissionen har længe været opmærksom på 
forsinkelserne i gennemførelsen, der som anført i 
Revisionsrettens rapport er strukturbetinget. Ud over de 
af Retten nævnte årsager kan en del af forklaringen også 
tilskrives det føderale regeringssystem i Pakistan. Kom­
missionen har forsøgt at reducere disse forsinkelser så 
meget som muligt, især ved hjælp af Kommissionens 
delegation i Islamabad, og har i et vist omfang haft held 
hermed, især i forbindelse med finansoverførsler til 
projekterne. 
Forkert udformning 
11.20. Kommissionen finder, at der ikke er tale om 
nogen egentlig forkert udformning, men om uheld i 
forbindelse med gennemførelsen. Retten har som eksem­
pel på forkert udformning nævnt solenergiprojekt 
NA 80/08. Der var tale om et pilotprojekt, der skulle 
placeres på et sted, hvor Pakistans regering havde givet 
skriftlig garanti for, at det nationale net ikke ville nå disse 
regioner i en overskuelig fremtid. Under projektets 
gennemførelse havde regeringen nogle store personale­
problemer, som til sidst resulterede i, at projektlederen 
blev afskediget. Herudover var regeringen ikke i stand til 
hurtigt at finde mulige alternative placeringer for 
projektet, og dette resulterede til sidst i Kommissionens 
forslag om at afslutte projektet på et tidspunkt, hvor 
udgifterne kun udgjorde 50,1 % af forpligtelserne. 
Vejprojektet (NA 84/16) i Baluchistan var udformet som 
et kortsigtet nødhjælpeprogram for flygtninge i regionen. 
Der blev derfor ikke lagt vægt på en langsigtet planlæg­
ning, hvilket ville have været tilfældet, hvis projektet var 
udformet til gavn for hele Pakistans befolkning. 
11.21 - 23. Da initiativet til projektet om udvikling af 
husdyrhold (NA 79/4) blev taget af Asian Development 
Bank (ADB), som også var ansvarlig for projektets 
administration, spillede Kommissionen en forholdsvis begrænset rolle i forberedelsen og gennemførelsen af dette 
projekt, indtil det blev opdaget, at der var store problemer 
på visse områder. Projektet var meget ambitiøst, og 
Kommissionen havde i begyndelsen ingen grund til at 
nære tvivl om ADB's evner til at administrere projektet. 
De projektkomponenter, der var finansieret af Fællesska­
bet, havde fået en lavere prioritering end bankens egen 
finansiering. Dette havde bl.a. resulteret i en uligevægt i 
mælkeproduktionen, der berørte projektet som helhed. 
Derfor blev der i 1987 truffet afgørelse om at bringe 
projektforvaltningsaftalen til ophør, og de resterende dele 
af projektet administreres nu på tilfredsstillende måde af 
Kommissionen. 
11.24. Der har været lange forsinkelser i gennemførel­
sen af fiskeriprojektet i Karachi (NA 81/1), men efter at 
de strukturelle vanskeligheder som de nævnte var 
overvundet, kunne anlægsarbejderne påbegyndes, og 
arbejdet er nu igang som forventet. Selv om der har været 
tab som følge af forsinkelserne, er fordelene for 
fremtidige fiskere og forbrugere stadig større. 
Faglig bistand 
Reservation hos de pakistanske myndigheder 
11.25. Kommissionen er enig i, at nytteværdien af den 
faglige bistand i et projekt undertiden betvivles af 
modtagerlandet. Der er ofte en opfattelse af, at de 
forholdsvis store udgifter til udenlandsk faglig bistand 
betyder, at de disponible midler tages fra andre områder, 
f.eks. indkøb af udstyr. Endvidere ser modtageren dette 
som en byrde for landet, hvilket er fejlagtigt i tilfælde med 
den bistand Fællesskabet yder. Kommissionen indtager 
imidlertid normalt følgende holdning hertil: 
Behovet for faglig bistand fastlægges under hensynta­
gen til et projekts art og aktiviteter. De hermed 
forbundne udgifter lægges til de øvrige projektom­
kostninger og indebærer derfor ikke nogen begræns­
ning af de planlagte aktiviteter. Det afgørende er, at 
Kommissionen klart forklarer og modtageren klart 
accepterer alt det projektet indebærer, inden det 
iværksættes. Udviklingen i Fællesskabets samarbejde 
med Asien viser endvidere nu, at der er behov for faglig 
bistand på forvaltningsområdet, (og ikke kun en 
teknisk overførsel), og dette skal føre til en struktur, 
der omfatter en »forvaltningsenhed«, hvori indgår 
faglig bistand, og som er ansvarlig over for den 
nationale administration for projektgennemførelsen. 
318 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Med hensyn til solenergiprojektet tillod de pakistanske 
myndigheder, som oprindelig var gået ind for at et 
nøglefærdigt anlæg var hensigtsmæssigt, ikke, at leveran­
dørerne af anlægget afsluttede kontrakten hvad angår 
installationen. 
I Buner-udviklingsprojektet blev den faglige bistand 
reduceret, efter at der var foretaget en evaluering af 
behovet for effektiv projektgennemførelse. Kommissio­
nen er overbevist om, at den faglige bistand, der endelig er 
fastlagt for dette projekt, er hensigtsmæssig. 
Supplerende arbejder 
11.26. Artikel 13 i den kontrakt, der var indgået mellem 
modtagerlandets regering og virksomheden, omfattede 
en liste over mulige supplerende arbejder i tilknytning til 
de planlagte. Disse supplerende arbejder kunne være 
krævet af den kontraherende myndighed eller være 
foreslået af rådgivningsvirksomheden og godkendt af den 
kontraherende myndighed. De er blevet godkendt af 
Kommissionens tjenestegrene, uden at de har været 
genstand for tillægskontrakter. Kommissionen har på 
grundlag af denne artikel foretaget udbetalinger for de 
supplerende arbejder, der er faktureret af virksomheden 
til et beløb af 358 000 DM. Siden september 1986 har den 
dog krævet, at alle supplerende arbejder skal gøres til 
genstand for en tillægskontrakt. 
Pakistans bidrag til projekter 
11.27. Kommissionen har i de senere år været meget 
omhyggelig i sit valg af projekter i Pakistan og har, når det 
har været muligt, kunnet begrænse deltagelsen til et enkelt 
hovedorgan med, såfremt det har været absolut nødven­
digt, en klar defineret fremgangsmåde for samarbejde 
med hensyn til specifikke aktiviteter. 
Gennemskueligheden af de pakistanske finansielle 
kredsløb 
Valg af finansieringspartnere 
11.29. I tilfælde, hvor Kommissionen har konstateret 
vanskeligheder med finansieringspartnerne, har den 
truffet de nødvendige forholdsregler for at sikre, at 
Fællesskabets midler er blevet anvendt effektivt. Vedligeholdelse 
11.30. Kommissionen erkender problemerne i forbin­
delse med vedligeholdelse og benytter enhver lejlighed til 
at understrege nødvendigheden heraf i drøftelser med 
Pakistans regering, især da regeringsmyndighederne 
normalt er ansvarlige for driftsudgifterne hertil, i visse 
tilfælde med støtte fra Fællesskabet til det nødvendige 
udstyr osv. 
Bistand til afghanske flygtninge i Pakistan 
Generelle bemærkninger 
Kommissionen vil gerne understrege den humanitære 
karakter af denne bistand, som er iværksat på initiativ af 
Europa-Parlamentet, og som er affødt af et indlysende 
behov på grund af de stadig voksende problemer. Siden 
1984 har der på Kommissionens budget været opført 
midler under artikel 936 til fordel for flygtninge, 
fordrevne personer og andre befolkningsgrupper, som 
har måttet forlade deres hjemland i udviklingslandene i 
Latinamerika og Asien. Disse midler anvendes i den fase, 
der følger umiddelbart efter nødsituationen og inden den 
fase, hvor der sker en endelig integration, dvs. enten 
integration i værtslandet eller hjemsendelse til det 
pågældende land. Der er således tale om midlertidige 
foranstaltninger, som tager sigte på at støtte disse 
nødlidende befolkningsgruppers egne bestræbelser, og 
som normalt iværksættes af internationale organisationer 
eller kompetente NGO. 
Manglende forvaltningsregler 
11.32. I betragtning af målsætningerne for denne 
bistandsform og nødvendigheden af, at der træffes 
hurtige afgørelser samfendvidere udvises stor fleksibilitet 
i interventionsformerne, er det vanskeligt at sammenligne 
den med den klassiske udviklingsbistand, der er omfattet 
af artikel 930 og 931. Det samme gør sig gældende, med 
visse forbehold, hvad angår samfinansiering af mindre 
udviklingsforanstaltninger, der udarbejdes og gennemfø­
res af NGO (artikel 941) under deres eget ansvar. 
Det er korrekt, at Kommissionen i starten har benyttet en 
pragmatisk fremgangsmåde for at anvende de disponible 
midler så hurtigt og effektivt som muligt, men der er 
blevet fastlagt interventionsformer og finansielle bestem­
melser (finansieringsaftaler og standardkontrakter), som 
hele tiden er blevet forbedret på grundlag af de indhøstede 
erfaringer og kontrolinstansernes bemærkninger. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 319 
Multilaterale finansieringer 
11.33. Det er korrekt, at Kommissionen i visse tilfælde 
har måttet acceptere multilaterale finansieringer, som gør 
kontrollen med midlerne vanskeligere. Dette skyldes 
enten UNHCR's interne regler, der udelukker finansie­
ring af udsendt personale og administrative udgifter, eller 
i visse tilfælde, at der ikke har været tilstrækkelige midler 
under artikel 936. 
Kommissionen har derfor siden begyndelsen af 1989 haft 
det princip, at den ikke accepterer multilaterale finansie­
ringer, undtagen når der er tale om meget store projekter. 
Selv i disse tilfælde forsøger den at foretage en præcis 
beskrivelse af de projektkomponenter, der skal finansie­
res af Fællesskabet. I alle tilfælde skal NGO bidrage til 
projekterne med mindst 15-20 % af deres egne midler. 
I det præcise tilfælde med AICF havde NGO insisteret på 
projektets autonomi og ikke accepteret nogen kontrakt 
med UNHCR. For ikke at afbryde sundhedsprogrammet 
til fordel for flygtningekvinder og -børn havde Kommis­
sionen finansieret en del af aktiviteterne direkte sammen 
med AICF, bl.a. de aktiviteter, der ikke var dækket af 
UNHCR (udgifter til udsendt personale, administrative 
udgifter) og andre via UNHCR. Denne fremgangsmåde 
var desuden blevet valgt for at sikre en bedre kontrol med 
midlernes forvaltning. Der er endvidere behov for en 
afklaring af forholdet mellem UNHCR og NGO: 
UNHCR finansierer ikke NGO-projekter, men anvender 
dem i forbindelse med gennemførelsen af sine egne 
programmer. 
11.34 -11.35. Der blev redegjort for samfinansieringen 
med NGO »Solidarité Afghanistan« med henblik på 
finansieringen af et erhvervsuddannelsescenter i Pesha-
war i Kommissionens første rapport, der blev forelagt i 
maj sidste år. Kommissionen deler ikke Rettens opfattel­
se, idet det er en kendsgerning, at uddannelsescentret, der 
ligeledes fungerer som hospital, fungerer tilfredsstillende. 
Den endelige rapport om projektets gennemførelse 
foreligger nu. Det er rigtigt, at anlægsudgifterne var 
højere end forudset, fordi arealerne er blevet udvidet, og 
fordi en foranstaltning med henblik på at uddanne de 
afghanske arbejdere, som oprindeligt ikke var planlagt, 
blev betragtet som en nyttig forberedelse af flygtningene 
ved hjemkomsten til deres land. Kommissionen har kun 
finansieret 60 % og ikke 100 % af anlægsudgifterne. 
Projektet var tilstrækkelig præcist udformet, men NGO 
har været konfronteret med samfinansieringsproblemer, 
fordi nogle bistandsydere ikke holdt deres løfter. Det er 
dog korrekt, at Kommissionen også har konstateret, at 
der har været visse koordinationsproblemer hvad angår 
finansforvaltningen i Peshawar og Liége, hvor den 
berørte NGO har hovedsæde. 
11.36. Kommissionen deler Rettens bekymring. Inden 
der træffes nogle finansieringsafgørelse, må usikkerheden 
med hensyn til indhold og finansieringselementer være ryddet af vejen. Det er korrekt, at det i visse tilfælde ikke 
altid er muligt at gøre dette fuldstændigt. 
Forbindelserne til UNHCR 
11.37. Hvad angår finansieringen af projekter med 
UNHCR, er det hensigtsmæssigt at være opmærksom på 
denne organisations særlige rolle. UNHCR's hovedopga­
ve er ikke at »forvalte finansielle midler til fordel for 
flygtninge«, men at sikre deres retsbeskyttelse og føre 
tilsyn med anvendelsen af internationale konventioner til 
fordel for flygtninge. UNHCR bliver imidlertid i stigende 
grad sat til at forvalte aktiviteter af social og økonomisk 
art for flygtninge, der står under organisationens 
protektion. Gennemførelsen af disse projekter er endvide­
re ofte overdraget organisationer inden for FN-systemet 
(eksempelvis Kontoret for Projektanliggender, Verdens­
sundhedsorganisationen, Det Internationale Arbejds­
bureau) eller NGO, hvilket naturligvis medfører visse 
komplikationer hvad angår finansiering og beføjelser. 
Kommissionen har derfor fastsat den regel, at den i 
princippet via UNHCR finansierer aktiviteter til gavn for 
flygtninge, som tager sigte på at beskytte disse og som 
vedrører projekter om selvforsyning. Denne vanskelige 
opgave lettes i vid udstrækning, når UNHCR samtidig er 
involveret i den humanitære bistand: Organisationens 
forhandlingsposition over for de offentlige myndigheder 
bliver hermed forstærket. 
I de tilfælde, hvor flygtningenes retsbeskyttelse ikke er 
påkrævet eller allerede er sikret, foretrækker Kommissio­
nen at yde direkte støtte til de organer og tjenester, der 
gennemfører aktiviteterne til fordel for flygtningene. 
Ovennævnte regler har bl.a. været anvendt i forbindelse 
med videreførelsen af støtten til AICF's sundheds­
program i Baluchistan-provinsen (Pakistan), der blev 
godkendt i 1989. 
Kommissionen har et udmærket arbejdsforhold til 
UNHCR: På grundlag af arbejdsmøder og efter den 
omfattende koordination, der blev indført for nogle år 
siden, er der sket en betydelig forbedring, hvad angår 
forelæggelsen af de årlige konsoliderede rapporter. Det er 
dog rigtigt, at den årlige opførelse på budgettet af 
UNHCR-programmet giver anledning til problemer, 
hvad angår de flerårige projekter om genbosætning af 
flygtninge. 
320 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Fællesskabets fødevarehjælp til Pakistan 
11.39. Kommissionen fører i øjeblikket drøftelser med 
Pakistans regering om anvendelsen af counterpart-
midlerne, der skal gå til at støtte Pakistans egne 
udviklingsprogrammer i landdistrikterne. 
11.40. Pakistans regering har anmodet Kommissionen 
om en omlægning af Fællesskabets fødevarehjælp til 
Thar-ørkenen. Denne anmodning blev efterkommet 
under forudsætning af, at Verdensfødevareprogrammet 
(VFP) førte tilsyn med distributionen. Denne organisa­
tion forsøgte at udføre disse opgaver efter bedste evne, 
men i en længere periode var der store sikkerhedsmæssige 
problemer i regionen. Alligevel blev der i 1989 forelagt 
Kommissionen en rapport om tilvejebringelsen af 
midlerne. 
11.41. Aftalen mellem UNHCR og VFP er fra 1987, 
men den har først været anvendt i praksis i 1988. Det er 
således først fra 1988, at Fællesskabets fødevarehjælp til 
afghanske flygtninge er stillet til Verdensfødevarepro-
grammets disposition i Pakistan, hvor den tidligere var 
blevet kanaliseret gennem UNHRC. Denne fødevare­
hjælp blev først mobiliseret i andet halvår 1988, og den 
første rapport om ankomst og/eller distribution blev 
derfor tilsendt Kommissionen i februar 1989 og videre­
sendt til Retten. 11.42. Det er korrekt, at NGO's lokale partnere ikke 
altid er uddannet til at udarbejde génnemførelsesrappor-
ter. For at lette denne opgave er Kommissionen i 
øjeblikket i færd med at udarbejde en standardformular 
til denne rapport, som tilsendes alle NGO, således at de 
lettere kan opfylde deres forpligtelser på dette område. 
Konklusion 
11.43. Hvad angår bistanden til de afghanske flygt­
ninge, tager Kommissionen det til efterretning, som 
Rettens repræsentanter ved besøg på stedet har kunnet 
konstatere i lighed med Kommissionens tjenestegrene og 
rådgivere, nemlig at foranstaltningerne i de gennemgåede 
projekter er nyttige og er blevet gennemført effektivt og 
hurtigt til fordel for flygtningene. 
Kommissionen finder, at gennemførelsesbestemmelserne 
skal forblive så fleksible som mulig. Der er tale om interne 
regler, der skal sikre en hurtig og effektiv gennemførelse 
samtidig med, at der sikres den bedst mulige opfølgning 
og kontrol. Disse regler forbedres hele tiden, og 
Kommissionen vil have sin opmærksomhed henvendt på 
Rettens bemærkninger. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 321 
KAPITEL 12 
Personale- og driftsudgifter 
PARLAMENTETS SVAR 
PERSONALEUDGIFTER 
Forvaltning af tolkene 
12.10-12.11. Europa-Parlamentet har siden 1. april 
1989 anvendt dataforvaltningssystemet Geri (Forvalt­
ning af Møder og Tolke), således at man siden denne dato 
har rådet over en fuldstændig statistik over det antal 
tolkedage, tolkene har præsteret, hvilket letter deres 
ansættelse og fordeling. (Mødefunktionen har været i 
anvendelse siden 1. februar 1988). 
Fælles bemærkninger for flere institutioner 
Aftalen med AUC og dennes anvendelse 
12.12. (a) Det er korrekt, at aflønningen i henhold til 
artikel 5 i aftalen med AUC sker pr. arbejdsdag, og at den 
ikke kan opdeles i brøkdele (artikel 13 a i AIIC's etiske 
regler), og freelancetolkene er derfor disponible i samtlige 
dage, der er dækket af ansættelsen. 
For at mindske overnatningsudgifterne, udgifter til 
transport og per diem påbegynder tolkene tjenesten den 
første ansættelsesdag ved mødernes begyndelse. I modsat 
fald ville udgifterne til tolkning stige på uberettiget vis. 12.12. (b) Beskatningen af lønninger til hjælpeansatte 
tolke under mødeperioderne fastsættes ikke arbitrært af 
Parlamentets administration; disse takster anvendes 
analogt efter bestemmelserne i forordning 260/68/EØF 
om skat til Fællesskaberne, og anvendes tilsvarende af de 
øvrige institutioners administrationer. 
I sag nr. 43/84 og 111/84 afviste Domstolen, at en 
freelance-tolk kunne sidestilles med en midlertidigt ansat 
eller hjælpeansat, navnlig på grund af kontraktens 
varighed. I det omfang hvor artikel 78 for de hjælpeansat­
te under mødeperioderne giver mulighed for afvigende 
ansættelsesbestemmelser findes det ikke, at Domstolens 
præmisser i de to ovennævnte sager finder anvendelse på 
hjælpeansatte tolke under mødeperioderne. Generalad­
vokat Darmon fandt i øvrigt i sag 43/84 ikke anledning til 
at kritisere Europa-Parlamentets anvendelse af artikel 78 
på hjælpeansatte tolke under mødeperioderne. 
12.12. (c) Freelancetolkenes overholdelse af forplig­
telsen til kun at have ét forretningssted er blevet 
undersøgt i fællesskab med de øvrige forvaltningscentre i 
Bruxelles og Luxembourg. Der blev ikke fundet et eneste 
tilfælde, hvor afvigende erklæringer havde givet anled­
ning til finansielle følger. De berørte tjenestegrene vil 
fortsat med regelmæssige mellemrum foretage konrol. 
Aftaler om godtgørelse af udgifter 
12.13. Ordningen med fast godtgørelse, som Parlamen­
tet anvender, har den fordel, at den er enkel og ikke 
kræver ret meget personale. Som Retten anfører, giver 
denne metode et resultat, der kun ligger en ecu fra det 
resultat, der fremkommer ved en beregning af de reelle 
udgifter. 
322 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Parlamentets og Kommissionens forvaltning af tolke i 
Luxembourg 
12.14. Den af Retten beskrevne situation er en følge af 
anvendelsen af bestemmelserne i aftalen med AUC i 
artikel 8, 9, 29, 30 og 31. 
Mangel på edb-forvaltningsmidler 
12.25. Det forholder sig således, at Parlamentet har fået 
egne datamatstyrede forvaltningsredskaber, fordi data­
basesystemerne i Bruxelles ikke kunne overføres. Ifølge 
en edb-konsulent, der var ansat på dette projekt, ville 
systemet give alvorlige ulemper: Først og fremmest var 
det en relativt gammel udformning, eftersom det var 
blevet etableret 12 år tidligere; endvidere var det blevet 
udviklet på en ICL, som Parlamentet hverken havde 
udstyr eller ekspertise til; en tilpasning af Safir-systemet 
ville have været langvarig og seks gange så dyr som 
etableringen af Geri-systemet. De potentielle brugere 
havde endvidere visse forbehold over for Safir-systemet. 
På den baggrund og i overensstemmelse med edb-
konsulentens konklusioner vedtoges det at etablere Geri-
systemet; den 1. februar 1988 var programmets møde-
funktioner operationnelle mens tolkeforvaltningsfunk-
tionen først blev taget i brug i en prøvetid og derefter 
endelig pr. april 1989. 
12.25. (a) Udvælgelsen af de tolke, der skal ansættes, er 
kun en af de mange opgaver, som afdelingslederne i 
Direktoratet for Tolkning har. De skal ligeledes overvåge 
arbejdets kvalitet samt bidrage til den faglige uddannelse 
af tolke. 
PERSONALEUDGIFTER 
Aftaler om godtgørelse af udgifter 
12.13. Det er korrekt, at Rådet i forholdet til SCIC 
efterspørger en tjenesteydelse. Rådet har ikke hidtil været 
med til at beregne de faste omkostninger, der betales for 
hver tolk. Det undersøger mulighederne for at få et mere 
fuldstændigt vurderingsgrundlag, så det kan danne sig et 
klart overblik over situationen. 12.25. b) Tolkenes faglige forudsætninger og omkost­
ningerne ved ansættelse har altid været vigtige elementer i 
forbindelse med udvælgelsen af freelancetolke, også i 
perioden forud for anvendelsen af edb-systemer. Det 
forholder sig således, at der findes ikke-maskinlæsbare 
dokumenter i tolketjenesten, som anvendes løbende, og 
som er en uvurderlig hjælp for den ansvarlige ved 
udvælgelsen af freelancetolke. 
12.25. c) Ved en redegørelse for anvendelsen af 
tolkenes arbejdstid skal der ligeledes tages høje for 
følgerne af bortfald eller ændringer af møder, hvilket ofte 
sker i samtlige berørte institutioner (Parlamentet, 
Kommissionen og Revisionsretten). Alle de ressourcer, 
der mobiliseres i forbindelse med et møde og navnlig 
tolkene, må nødvendigvis tilpasses i forhold til det 
mødested og det tidspunkt, de politiske myndigheder har 
fastsat og eventuelt ændres i overensstemmelse hermed. 
Samtlige statistiske oplysninger vedrørende både fastan­
satte tolke og freelancetolke forefindes i Geri-systemet. 
Dagpenge 
12.26. Dagpengesatsen er den samme som for fastansat­
te tjenestemænd. Satsen er noget højere end i de øvrige 
institutioner, men der skal i den forbindelse henvises til, at 
den sats, Parlamentet anvender, i henhold til Præsidiets 
afgørelse af 13. maj 1986 skal tilnærmes de øvrige 
institutioner, således at forskellen forsvinder i løbet af det 
kommende år. Parlamentet er indstillet på at deltage i 
bestræbelser på at harmonisere dette område. 
12.27 - 12.28. Rådet gør sit yderste for, at mødeplan­
lægningen på mellemlang sigt respekteres. Det forhold, at 
der til stadighed sker en udvikling i sagerne, gør det 
imidlertid meget vanskeligt at overholde en langtidsplan­
lægning. Rådets myndigheder er derfor nødt til at regne 
med, at visse møder vil finde sted, selv om de ikke er blevet 
endelig bekræftet. 
Rådets andel i det samlede antal tolkedage, der admini­
streres af SCIC, er på ca. 40 %. Rådet bidrager derfor 
med ca. 40 % til SCIC's almindelige udgifter, hvad der 
forklarer faktureringen af disse omkostninger, navnlig i 
august, i form af et fast beløb udtrykt i tolkedage. RÅDETS SVAR 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 323 
Rådet vil i samarbejde med SCIC's kompetente tjeneste 
indlede en indgående undersøgelse af fakturerings-
metoderne med henblik på at give SCIC mulighed for at 
forbedre systemet og overvinde vanskelighederne. 
12.29. Det nævnte problem skyldes to forhold: 
— dels at regningerne fra SCIC kommer meget sent 
(almindeligvis 3-4 måneder, efter at de pågældende 
ydelser er leveret) 
— dels at der har været en betydelig stigning i antallet af 
tolkedage i forhold til det skønnede antal, ligesom 
prisen for en tolkedag er steget betydeligt; omfanget 
PERSONALEUDGIFTER 
Udgifter til tolkning 
Indledning 
12.4. Den forvaltning, der varetages af Europa-Parla­
mentet og Kommissionen i Luxembourg, finder sted i 
form af lejlighedsvis samråd og en fordeling af de 
administrative opgaver. 
Forvaltning af tolke 
12.8. Det skal erindres, at Kommissionen ikke har 
fastansatte tjenestemænd som tolke i Luxembourg. 
Bemærkninger fælles for flere institutioner 
Aftalen med AUC og dens anvendelse 
12.12. (b) Siden 1983 har de konferencetolke, der 
ansættes for Parlamentets regning, i medfør af artikel 78 i heraf vil først blive kendt, når regnskabsåret er 
sluttet. 
For at afhjælpe disse vanskeligheder vil beslutningen om 
forpligtelse og udbetaling af alle disponible midler blive 
truffet på grundlag af en foreløbig regning, som SCIC 
fremsender inden årets udgang. 
12.34. Som anført ovenfor gør SCIC og Rådet for 
øjeblikket en fælles indsats for at opnå en større 
gennemsigtighed i transaktionerne. 
Ansættelsesvilkårene for de Øvrige Ansatte været under­
kastet fællesskabsbeskatning. Kommissionen har for at 
opnå ens behandling besluttet, at ordningen i artikel 78 i 
Ansættelsesvilkårene — udelukkende for så vidt angår 
dens skattemæssige konsekvenser — udvides til at 
omfatte alle freelancetolke ansat af Kommissionen for de 
forskellige EF-institutioners regning, der alle skal 
præstere tjenesteydelser under Parlamentets mødeperio­
der, og at de følgelig underkastes fællesskabsbeskatning. 
(c) Dette spørgsmål er blevet behandlet i samråd 
mellem ledelsen i Bruxelles og i Luxembourg. Der er ikke 
afgivet nogen uoverensstemmende erklæring med finan­
sielle følger. De pågældende tjenestegrene vil imidlertid 
foretage lejlighedsvis kontrol. 
Aftaler om godtgørelse af udgifter 
12.13. De institutioner, der betjenes af SCIC (Den 
Fælles Tjeneste for Tolkning og Konferencer), fik i august 
1989 sendt en ajourført plan over Safir-faktureringen. 
r Tjenestegrenene i Bruxelles og Luxembourg vil bestræbe 
i sig på at harmonisere deres fremgangsmåder. KOMMISSIONENS SVAR 
324 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Forvaltningen i Bruxelles 
Genanvendelse 
12.15 - 12.17. I henhold til bestemmelserne i artikel 22 i 
finansforordningen af 22. december 1977 følges genan­
vendelserne — for så vel indtægter som udgifter — på 
særlige konti, der optræder på Kommissionens forvalt­
ningsregnskab. 
Systemet med genanvendelse blev indført for ikke 
utilbørligt at øge bevillingerne opført under konto A 
1170: »SCIC's freelancetolke«. De indtægter, som 
Revisionsretten med urette kalder bevillinger, anvendes i 
løbet af det regnskabsår, som følger det, i hvilket de er 
blevet inkasseret. 
De indtægter, der indgik i 1987, og som var bestemt til 
genanvendelse i 1988, udgjorde 17,0 mio ECU pr. 31. 
december 1987.1 løbet af 1988 anvendte Kommissionen i 
overensstemmelse med vedtagne bestemmelser et samlet 
beløb på 15 mio ECU til aflønning af freelancetolke. 
De pr. 31. december 1988 uanvendte udgifter, nærmere 
betegnet 2 mio ECU, er opført under artikel 540 — 
Diverse indtægter, der kan anvendes på ny (finansforord­
ningens artikel 22) — på oversigten over indtægter på 
budgettet. 
Fra 1. september til 31. december 1988 inkasserede 
Kommissionen et samlet beløb på 20 mio ECU, der 
betaltes af de andre institutioner som godtgørelse for, 
hvad Kommissionen havde udbetalt de tolke, der var 
stillet til deres rådighed. Dette beløb har gjort det muligt 
at betale godtgørelsen til freelancetolkene fra 1. januar 
1989. 
Udgiftssystemet 
12.18. (a) Registreringen af oplysninger stammer fra to 
forskellige kilder. Ydermere finder fastsættelsen først 
sted, efter at det er kontrolleret, at oplysningerne er i 
overensstemmelse med programmet for anvendelsen af 
tolkene, således som det er gennemført. Det er fastsat, at 
en særskilt finanstjeneste herefter skal tage sig af 
forberedelsen af oplysninger vedrørende betalinger. 
(b) Kommissionen har som led i interne bestemmelser 
om gennemførelsen af budgettet (afsnittet om Kommis­
sionen) uddelegeret sine beføjelser som anvisnings-berettiget og har udpeget generaldirektørerne for SCIC 
og for personale og administration til at forvalte disse, alt 
efter deres respektive kompetencer. Under hensyntagen 
til fordelingen af kompetenceområderne mellem de to 
anvisningsberettigede, som Kommissionen har besluttet 
at udpege, befinder dokumentationen sig i Den Fælles 
Tjeneste for Tolkning og Konferencer. 
(c) Finansinspektøren foretager lejlighedsvis kontrol 
ved undersøgelse på stedet. Der vil regelmæssigt blive 
foretaget målrettet revision, efter at der er indført 
elektronisk påtegning som led i moderniseringen af 
kontrolprocedurerne; systemet er ved at blive revideret, 
for at man kan opnå den fulde pålidelighed, der er 
nødvendig for indførelsen af den elektroniske påtegning. 
Edb-systemer 
12.19. Kommissionen understreger, at det Safir-system, 
der blev indført i 1975, har fuldført sin opgave. Som følge 
af teknologiens udvikling er det behæftet med nogle 
tekniske mangelfuldheder. For at råde bod på disse 
ulemper har Kommissionen indført et nyt edb-system 
Pearl til supplering af Safir-systemet, navnlig for så vidt 
angår anvendelsen af tolke på møder. 
12.20. Den dobbelte nummerering af tolkene skyldes: 
— for Luxembourgs vedkommende at oplysningerne 
stammer fra Europa-Parlamentets edb-system og 
således har et parlamentsnummer; 
— for Bruxelles vedkommende at de samme oplysninger 
stammer fra Safir og således har det nummer, 
hvormed tolken er registreret i Safir. 
Det vil være muligt at skabe et supplerende område i 
databasen Apex indeholdende: 
— for Bruxelles vedkommende: freelancetolkens num­
mer i Parlamentet; 
— for Luxembourgs vedkommende: freelancetolkens 
nummer i Safir. 
Dette område bliver en sekundær adgangsnøgle. Kom­
missionen understreger, at en sådan ændring vil medføre 
en større teknisk tilpasning. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 325 
12.21. Som følge af grænsefladen mellem Safir- (forbe­
redelse af data) og Apex-systemerne (databehandling) 
skal den samlede kontrol af den tekniske kvalitet af 
overførslen af oplysninger, før den finder sted, og efter at 
den har fundet sted, offentliggøres. Efter hver overførsel 
sammenlignes denne samlede kontrol. 
Forvaltningen i Luxembourg 
Forskud, udbetalt af Kommissionen 
12.22. Der er allerede gjort en betydelig indsats for at 
indhente denne forsinkelse. Det har ført til en næsten 
fuldstændig udligning af det af Revisionsretten anførte 
beløb (i juli 1989 var 4 306 ECU endnu ikke udlignet). 
Hoteludgifter 
12.23. Begrundelsen for de undtagelser, som forvalt-
ningscentret i Luxembourg har godkendt, er, at der er få 
hoteller i forhold til Bruxelles. Undtagelserne er baseret 
på bestemmelserne i artikel 11 i aftalen med AUC af 1984 
og i artikel 9 i den aftale, der trådte i kraft den 1. januar 
1989. 
Konklusioner og henstillinger 
12.33. Se svaret under punkt 12.12(b). 
12.34-12.35. Finansforordningens artikel 18 indehol­
der retningslinjer for ansvaret i forbindelse med gennem­
førelsen af budgettet. Som følge af beliggenheden af 
Parlamentets sekretariat i Luxembourg måtte Kommis­
sionen forhandle med sidstnævnte om spørgsmålet om de 
finansielle rettigheder på et harmoniseret grundlag. 
12.36. Kommissionen henviser til svaret under punkt 
12.16 og 12.17. Endvidere erindrer den om, at den i såvel 
sit foreløbige budgetforslag for 1988 som i det seneste 
forslag til ændring af finansforordningen af 21. december 
1988 har foreslået, at der indføres en sektion omfattende 
denne form for fællesinstitutionelle bevillinger. Budget­
myndigheden har afvist disse forslag. 
12.37. Kommissionen henviser til sit svar under punkt 
12.19. DRIFTSUDGIFTER 
Den fælles sygesikringsordning 
Ordningens økonomiske forvaltning 
Udviklingen i indtægter og udgifter 
12.44. Revisionsrettens konklusioner er baseret på 
gennemsnitstal og procenter omfattende tidsrummet fra 
1980 til 1987, i løbet af hvilket der blev foretaget en 
ændring af bidragene i 1983, og der var høj inflation 
mellem 1980 og 1984. Man ville bedre kunne drage 
slutninger på grundlag af en analyse af perioden 1984-
1988, og den ville vise en gennemsnitlig stigning på ca. 
11 % om året. 
Ordningens driftsresultat 
12.45. Andre årsager til underskuddet er forhøjelsen af 
gennemsnitsalderen for de godtgørelsesberettigede under 
ordningen, prisstigningen på lægeydelser og den nedsatte 
ansættelsestakt. 
12.46. Der er ved at blive udarbejdet en ændring af 
bidragssatsen og bestemmelserne om godtgørelse. 
Regnskabsopstillingen 
12.49. (a) Kommissionen tager den af Revisionsretten 
beskrevne situation til efterretning. Man kan se sådan på 
det, at man praktisk taget har de endelige tal allerede i 
slutningen af februar det andet regnskabsår efter 
referenceåret. Den omstændighed, at regnskaberne 
vedrører flere år, gør det muligt nøjagtigt at sammenligne 
indtægter og udgifter for samme regnskabsår og således 
få et nøjagtigt indtryk af ordningens finansielle udvikling. 
Dette system praktiseres i øvrigt inden for andre 
sygesikringsordninger, hvor systemet med regnskabsår 
ligeledes anvendes. Udgiftsføringen på grundlag af 
tidspunktet for betalingen inden for institutionernes 
forskellige sygekasser forud for den fælles ordning 
medførte forsinkelser i konstateringen af eksisterende 
underskud. 
(b) Inden for de nationale systemer er der længere 
frister end inden for fællesskabsordningen (to år i Belgien 
f.eks.), hvorfor klinikregninger undertiden bliver sendt så 
sent til de tilsluttede. 
326 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
12.50. Som følge af de ret store overskud blev der 
foretaget større henlæggelser mellem 1980 og 1986. De er 
nu blevet justeret, så de er mere i overensstemmelse med 
de faktiske forhold. 
12.51. Med hensyn til afregningskontoret i Bruxelles 
foretages der en undersøgelse med regelmæssige mellem­
rum for dels at kontrollere overensstemmelsen mellem 
forskuds- og regnskabssaldoerne, dels at inddrive de 
forskud, kontoret har haft til gode i over et år. 
I nogle — helt exceptionelle — tilfælde kan det imidlertid 
vise sig vanskeligt at inddrive beløb. Der er ved at blive 
foretaget en undersøgelse i alle institutionerne, for at 
inddrivelsen af tilgodehavender kan fungere tilfredsstil­
lende på generelt plan. 
12.52. Detaljen vedrørende kassekontiene er medtaget i 
den generelle regnskabsoversigt, som alle medlemmerne 
af Forvaltningskomitéen for Fællesordningen for Syge-
og Ulykkesforsikring får hvert kvartal, og som alle 
institutionerne endvidere får den 31. december hvert år. 
Kommissionen er rede til at gennemgå Revisionsrettens 
forslag. 
Godkendelse af regnskaberne for ordningen 
12.53 -12.54. I forbindelse med den gennemgang af 
ordningens struktur og funktion, der foretages af 
arbejdsgruppen af administrationschefer, ville det ganske 
rigtigt være ønskeligt at tage bestemmelserne om 
bogføring og finanskontrol op til revision. 
Bemærkninger vedrørende ordningens opbygning 
De forskellige organers beføjelser 
12.55 -12.56. Den i det foregående omtalte arbejds­
gruppe får ligeledes til opgave at behandle fordelingen af 
beføjelser mellem ordningens forskellige organer og de 
forskellige institutioner. 
Forvaltningskomitéens sammensætning 
12.57. Kommissionen finder det ikke desto mindre 
ønskeligt, at de, der forvalter ordningen, deltager i 
forvaltningskomitéens arbejde, for at sidstnævntes 
indsats kan være relevant for afregningskontorernes 
daglige arbejde. Den nærmere form for deltagelse vil blive 
taget op til ny overvejelse, næste gang Kommissionens administrative repræsentanter skal have fornyet deres 
mandat. Det er indlysende, at det er et spørgsmål om at 
vurdere sammensætningen af et udvalg, der på én gang 
har den faglige kompetence og en vis selvstændighed. 
Personale, der stilles til rådighed for 
afregningskontorerne 
12.59. (a) Det er ganske rigtigt, at ordningen rent 
faktisk ikke indeholder nogen bestemmelse om, at 
medarbejdere fra andre institutioner kan stilles til 
rådighed for afregningskontoret. Ikke desto mindre har 
man måttet finde ad hoc-løsninger for at kunne klare den 
arbejdsbyrde, der hviler på afregningskontorerne i en 
periode, hvor Kommissionen har begrænsede menneske­
lige ressourcer, og af hensyntagen til en ligelig fordeling af 
arbejdet. Kommissionen vil under alle omstændigheder 
gerne have indført en fællesinstitutionel struktur. 
(b) De praktiske problemer, der især har vist sig i 
Luxembourg, vil hurtigst muligt blive gennemgået 
indgående af førnævnte arbejdsgruppe. 
(c) Kommissionen bestræber sig på at overtale de andre 
institutioner til på forhånd at godkende profilerne af de 
personer, der stilles til rådighed. Rådet accepterede for 
nylig denne procedure. 
Centralisering og decentralisering af 
afregningskontorernes opgaver 
12.61 - 12.63. En vis decentralisering og fordeling af 
afregningskontorernes opgaver har rent faktisk fundet 
sted, men den foregår for Rådets vedkommende klart på 
grundlag af uddelegering af ansvar, herunder for 
forvaltningen, og for Parlamentets og Domstolens 
vedkommende for at fremskynde sagsbehandlingen. Der 
er meget få eksempler på dobbeltarbejde, og det er fortsat 
i videst muligt omfang afregningskontoret, der har 
ansvaret for at træffe beslutninger om bestemmelser. Der 
forventes en rationalisering af dette system som resultat af 
arbejdet i administrationschefernes arbejdsgruppe. 
Systemet til registrering af de tilsluttede 
12.65 - 12.66. Det eksisterende datasystem til registre­
ring betyder, at hovedkontoret har en fortegnelse over de 
godtgørelsesberettigede under ordningen. Rettighederne 
til dækning af sygeforsikringen fastsættes og indføres 
altid af hovedkontoret (manuelle oplysninger fra JET, 
Berlin, Dublin osv.) eller afregningskontoret (edb-
oplysninger fra Sysper eller andetsteds). Sygeforsikringen 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 327 
har sine egne kartoteker, som den er fuldt ud ansvarlig 
for. Det ville under alle omstændigheder ikke være særlig 
fordelagtigt, hvis man på hovedkontoret eller afregnings-
kontorerne gentog hele den procedure med indførelse af 
personlige oplysninger, der allerede er udført af persona­
letjenesten i hver institution. 
I Luxembourg bliver kontrollen med kartotekerne 
problematisk, fordi der er fire institutioner, som i 
fællesskab anvender forskellige personlige kartoteker. I 
Ispra er man ved hjælp af edb i færd med at bringe 
overensstemmelse mellem de kartoteker, der findes i de to 
berørte generaldirektorater. 
12.67. Afregningskontorerne kan kun forlade sig på de 
forskellige institutioner med hensyn til at få de generelle 
oplysninger om de godtgørelsesberettigede under ordnin­
gen og supplere disse oplysninger med oplysninger om 
tilslutningen til ordningen. 
Kontrollen af indtagterne under ordningen 
12.68. Finansafdelingen kontrollerer det månedlige 
niveau af hver institutions bidrag. Også lønningstjene-
sterne i hver institution og de forskellige finansinspektø-
rer kontrollerer bidragene. 
Betalinger under ordningen 
12.70 -12.72. Kommissionen er klar over nødvendig­
heden af at indføre ensartet kontrol af afregnings-
kontorernes transaktioner. At stille et tilstrækkeligt antal 
revisorer til rådighed rejser problemer i den nuværende 
budgetsammenhæng, selv om man har fået beføjelse til at 
råde over nogle af dem på prioriteret basis. Sideløbende 
hermed bestræber man sig for tiden på at indføre et 
integreret datasystem, der sikrer kontrollen og den 
systematiske omgruppering af oplysninger. Med hensyn 
til revisorerne forekommer den målrettede revision (efter 
gruppe af ydelser, type af tilsluttede, tidsrum osv.) at give 
de bedste resultater, og der udføres forsøg hermed på 
afregningskontoret i Bruxelles. 
12.74. (a) Det skal indrømmes, at den nuværende 
situation ikke er ideel, og da afregningskontorerne ikke 
udtrykkeligt får tildelt opgaver i forbindelse med 
præventiv medicin, har Kommissionen ment, at de ville 
udgøre den mest hensigtsmæssige struktur til udførelse af 
denne opgave. (b) Forvaltningskomitéen har selv påvist denne 
usædvanlige onmstændighed og har fremsat forslag med 
henblik på at finde en løsning på denne vanskelighed som 
led i de ændringer, der foreslås i dens udtalelse 3/89. Det 
fastsættes, at udgifterne til de forebyggende undersøgel­
ser, der udføres af de tilsluttede/tjenestemændene selv, vil 
blive afholdt over institutionernes budget, og de pågæl­
dende behøver så ikke underkaste sig den obligatoriske 
årlige lægeundersøgelse. 
(c) Undersøgelsernes og analysernes omfang og 
hyppighed fastsættes på grundlag af køn og alder. Alle 
undersøgelser er frivillige. 
Den rådgivende læges rolle 
12.78. Én rådgivende læge udøver sit hverv på fuldtids-
basis og er også tjenestemand. For så vidt angår ønsket 
om i almindelighed at have rådgivende læger på 
fuldtidsbasis, er det ikke indlysende, at det skulle være 
nødvendigt i betragtning af omfanget af det arbejde, der 
er involveret (bortset fra Bruxelles). En rådgivende læge 
kan vanskeligt gå imod en kollegas udtalelse, men den 
samme vanskelighed kommer de kontrollerende læger ud 
for i størsteparten af de nationale systemer. 
12.79. En af de ændringer, der er foretaget i forvalt­
ningskomitéens udtalelse 3/89 er fastlæggelsen af kriterier 
vedrørende overdrevent store honorarer. Disse fastsættes 
i procenter, alt efter hvor meget lofterne i bestemmelserne 
overskrides, men andre muligheder er ved at blive 
undersøgt. 
Tilpasning af lofterne 
12.80. Selv om der er bestemmelser herom (se artikel 18, 
stk. 6, litra g, i de fælles aftalebestemmelser), har det altid 
vist sig vanskeligt at få satsen tilpasset med meget 
regelmæssige mellemrum. Denne vanskelighed skyldes 
især, at de priser, der anvendes på det frie marked for 
medicin, ikke nødvendigvis følger de generelle tendenser 
inden for et givet lands økonomi. De, der forvalter 
ordningen, har altid lagt vægt på at sikre sig, at der er den 
størst mulige overensstemmelse mellem de priser, der rent 
faktisk betales af de tilsluttede til ordningen, og niveauet 
for de anvendte lofter for i størst muligt omfang at 
garantere, at godtgørelsen finder sted inden for de 
vedtægtsmæssige grænser. Det er desværre ikke muligt 
inden for ordningen at henholde sig til de officielle priser, 
der anvendes inden for de nationale ordninger. Det 
citerede eksempel vedrører en specialist, der praktiserer 
inden for den nationale ordning i Belgien eller i 
Luxembourg. Det skal understreges, at specialister i disse 
to lande såvel som i andre, der ikke accepterer at følge den 
med deres nationale ordning indgåede aftale, kan 
328 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
anvende priser, der ligger et godt stykke over de officielle 
lofter. Af hensyn til gennemskueligheden og enkelheden 
ønsker Kommissionen imidlertid at undersøge mulig­
heden for, at satsen i en vis udstrækning kan blive ændret 
automatisk, for så vidt som der kan findes et holdbart 
indeks. 
Konklusioner og henstillinger 
12.81 - 12.83. Kommissionen ønsker en række refor­
mer af ordningen gennemført på grundlag af konklusio­
nerne fra arbejdsgruppen af administrationschefer, 
hvorved beslutningsprocessen effektivt kunne frem­
skyndes, samtidig med at der garanteres et vist niveau af 
tilsyn, som kunne udføres af enten forvaltningskomitéen 
eller af administrationscheferne inden for rammerne af 
vedtægten. 
12.84. (b) Der sættes især ved hjælp af edb ind på at 
forbedre ensartetheden af oplysningerne og harmonisere 
kontrolmetoderne. 
(c) Ordningen med præventiv medicin er ved at blive 
taget op til fornyet overvejelse i Kommissionens tjeneste­
grene. 
(d) Man er allerede gået et skridt i denne retning i 
forbindelse med revisionen af ovennævnte bestemmelser. 
12.85. Regnskabssystemet er ved at blive bragt fuld­
stændigt på linje med grundlaget for den nye regnskabs-
oversigt. 
12.86. Kommissionen, forvaltningskomitéen og admi­
nistrationscheferne er enige i disse konklusioner, hvilket 
er forklaringen på forvaltningskomitéens seneste udtalel­
se, der blev stadfæstet af administrationscheferne, og som 
snart vil blive fremsendt til vedtægtsudvalget. Udtalelsen 
vedrører ændringer af bestemmelserne som ønsket af 
Revisionsretten, samt en begrænsning af visse udgifter i 
forbindelse med en forøgelse af indtægterne, dvs. 
bidragene til ordningen. EUROPASKOLERNE 
Skolernes sociale sikringsordning 
Sygesikringsordningen for lærere og hermed ligestillede 
12.94. Kommissionens tjenestegrene og Det Øverste 
Råds repræsentant har indledt forhandlinger for at bringe 
situationen i orden. 
12.95. Fastsættelsen af de ydelser, der udbetales til 
lærerne, svarer til den for tjenestemændene gældende; der 
er derfor ingen forskelsbehandling mellem lærerne og 
tjenestemændene. 
Formålet med ovennævnte forhandlinger er at få klarhed 
over princippet om uddelegering af beføjelser, navnlig for 
så vidt angår kontrol af rettigheder. 
12.96. Kommissionen vil gerne henlede Det Øverste 
Råds opmærksomhed på Revisionsrettens bemærkning 
under dette punkt. 
Forholdet mellem skolerne og sygesikringsordningen for 
De Europæiske Fællesskaber 
12.98. Kommissionen har anmodet Europaskolerne om 
at deltage i udgifterne til forvaltningen af deres ordning. 
De igangværende forhandlinger drejer sig ligeledes om 
dette spørgsmål. 
12.99. Nye procedurer er ved at blive gennemgået. 
Indførelsen på kontoret for Det Øverste Råds repræsen­
tant af et edb-system for central personaleforvaltning vil 
på længere sigt gøre det nemmere at føre kontrol. 
Den finansielle stilling for skolernes 
sysgesikringsordning 
12.101 -12.103. Kommissionen tager Revisionsrettens 
bemærkninger til efterretning og vil ikke undlade at 
fremlægge spørgsmålet til debat i Det Øverste råd. Det 
skal bemærkes, at regnskabsoverskuddene er geninveste­
ret og afkaster rente. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 329 
Sygesikringsordningen for Det Europæiske 
Universitetsinstitut i Firenze Konklusioner vedrørende forvaltningen af 
Europaskolernes sygesikringsordning 
12.104 -12.105 og 12.108. Kommissionen har i sinde at 
indlede forhandlinger med instituttet med henblik på at få 
bragt orden i dets forbindelser med fællesskabsordnin­
gen. 12.110-12.111. 
12.103). (Se svarene under punkt 12.94-
12.106. Instituttet vil blive anmodet om at træffe de 
foranstaltninger, der er nødvendige for at rette sig efter 
bestemmelserne om den månedlige betaling af de 
tilsluttedes bidrag og arbejdsgiverbidragene til afreg-
ningskontorerne. 
12.109. Betingelserne for instituttets deltagelse i forvalt­
ningsudgifterne og andre omkostninger i tilknytning til 
ordningen vil blive gennemgået i forbindelse med 
ovennævnte forhandlinger (punkt 12.104-12.105 og 
12.108). Forholdet mellem Europaskolen i Varese og 
den italienske regering 
12.116. Euroapskolernes Øverste Råd har med kraftig 
støtte fra Kommissionens repræsentant i flere år anmodet 
de italienske myndigheder om at stille de nødvendige 
midler til rådighed for skolen i Varese. Disse myndigheder 
har i årevis bekræftet, at det nødvendige lovforslag er ved 
at blive udarbejdet. 
DOMSTOLENS SVAR 
PERSONALEUDGIFTER 
12.10. For at sikre en tolkning af høj kvalitet under retsmøderne kræver Domstolen, at alle tolke forbereder sig grundigt, 
dvs. sætter sig ind i sagsakterne vedrørende retsmødet. Statistiske opgørelser, der alene hviler på tolkedagene, vil kun 
delvis afspejle det faktisk ydede arbejde. Domstolen vil i nær fremtid indføre en ordning, hvorved alt ydet arbejde kan 
beregnes. 
12.12. Med henblik på de bedre betingelser, som kan opnås på et ensartet kontaktgrundlag fælles for alle institutionerne, 
støttede Domstolens administration forslaget fra Kommissionen, der førte forsædet under forhandlingerne mellem 
institutionerne og AUC. Administrationen tog dog forbehold med hensyn til den stilling, Domstolen qua judiciel instans i 
givet fald vil indtage med hensyn til aftalen som helhed. 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS SVAR 
PERSONALEUDGIFTER 
Udgifter til tolkning 
12.30. ØSU tager Revisionsrettens bemærkninger til efterretning. Det skal imidlertid understreges, at bevillingerne på 
denne budgetpost, fra og med regnskabsåret 1988, regelmæssigt følges op af den ansvarlige anvisningsberettigede. 
12.31. Fastsættelsen af fakturerede udgifter til tolkning sker stadig over to regnskabsår. Fremgangsmåden er den, at 
tolkedage, i et givet regnskabsår, faktureres af Kommissionen på basis af en foreløbig sats; hen imod juni måned i det 
efterfølgende regnskabsår fremsender den fælles tolketjeneste en endelig faktura, hvorefter opgørelsen fra forrige år 
reguleres på basis af en endelig sats. 
Den forsinkelse, Revisionsretten påpeger i beretningen, skyldes en uregelmæssighed i oversendelsen af dokumenterne fra 
den fælles tolketjeneste til ØSU. 
Fra og med regnskabsåret 1989 indgår ØSU forpligtelser for de bevillingsbeløb, der er påkrævede til dækning af samtlige 
udgifter inden for regnskabsåret, idet det baserer sig på en foreløbig faktura, som det vil udbede sig hos den fælles 
tolketjeneste inden årets udgang. 
330 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
KAPITEL 13 
Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelse 
KOMMISSIONENS SVAR 
GENERELLE BEMÆRKNINGER: 
Som Retten fremhæver det i sine konklusioner (punkt 
13.19), indebærer selve den tekniske karakter af de 
finansielle aktiviteter i tilknytning til långivning og 
lånoptagelse, og den hurtighed, hvormed visse beslut­
ninger skal træffes, at det pågældende generaldirektorat 
må intervenere med en vis smidighed og autonomi. Det 
må også i sin forvaltning kunne støtte sig på metoder, der 
normalt anvendes i finansmiljøet (telefoniske kontakter, 
hurtig intervention, positionering på finansmarkedet 
osv.). 
Under hensyntagen til ovenstående hviler generaldirekto­
ratets forvaltning på nedenstående bestemmelser, der 
tager sigte på at skabe balance mellem nødvendigheden af 
beslutningsautonomi for det generaldirektorat, der 
forvalter långivningen og låntagningen, og pligten til at 
underrette Kommissionen om de trufne beslutninger. 
Kommissionen minder om, at de grundlæggende princip­
per for långivningen og lånoptagelsen under Euratom, 
EØF (NIC) og EØF (BB) blev fastsat ved Rådets 
afgørelser af 29. marts 1977 og af 16. oktober 1978 samt 
Rådets forordning af 17. februar 1975. Disse basisretsak­
ter er blevet suppleret af en række afgørelser, der 
præciserer gennemførelsesbestemmelserne. 
Specielt for NIC kan nævnes samarbejdsaftalen mellem 
Kommissionen og EIB (seneste revision i april 1987) og 
for Euratom Kommissionens beslutning af 26.10.1977 
(KOM/77) PV 448 XII). I medfør af sidstnævnte 
dokument har kommissionsmedlemmet for lån og 
investering fuldmagt til via en »hasteprocedure« at optage 
lån inden for rammerne af EKSF og Euratom på 
betingelse af, at Generalsekretariatet underrettes inden 24 
timer. Endvidere tilstiller det ansvarlige kommissions­
medlem to gange om året (senest 30.4. og senest 31.10.) 
Kommissionen en rapport om fuldmagtens udnyttelse. Kommissionen har i det pågældende generaldirektorat 
oprettet en intern kontrolafdeling, der med reference til 
generaldirektøren varetager kontrollen af transaktioner­
ne især på grundlag af interne regler. Disse interne regler, 
der nødvendigvis skal godkendes af generaldirektøren, 
præciserer bl.a., at Direktoratet for Lånoptagelse via et 
ugentligt notat regelmæssigt underretter det ansvarlige 
kommissionsmedlem om alle lånoptagelser, der befinder 
sig i slutfasen af forhandlingsstadiet. Hvis kommissions­
medlemmet ikke reagerer, betragtes lånoptagelsen som 
godkendt, så snart hovedvilkårene er aftalt mellem det 
pågældende generaldirektorat og de finansielle institu­
tioner. I dette tilfælde skal der senest 24 timer efter 
låneaftalens indgåelse sendes telexer til det ansvarlige 
kommissionsmedlem og Kommissionens generalsekreta­
riat. Interne regler fastsætter hvilke oplysninger, disse 
telexer skal indeholde. 
Kommissionen er imidlertid fuldt ud rede til på baggrund 
af Rettens bemærkninger, bl.a. under punkt 13.11, at 
formalisere og styrke de nuværende regler for at forbedre 
lånoptagelses- og långivningstransaktionernes gennems­
igtighed. 
Det ansvarlige generaldirektorat har allerede indledt en 
omlægning af sine interne regler, der vil blive forelagt 
Kommissionen til godkendelse og tilsendt Retten til 
orientering. Kommissionen vil bl.a. bestræbe sig på at øge 
effektiviteten i sine regler med hensyn til beslutninger af 
hovedsagelig operationel karakter, under hensyntagen til 
Rettens bemærkninger under de forskellige punkter i 
denne beretning. 
INDLEDNING 
13.4. Hvad angår budgetmæssige garantier, understre­
ger Kommissionen, at artikel 830, 831 og 832 aldrig har 
været anvendt. Hvad angår artikel 833, er den pågælden­
de foranstaltning endnu ikke blevet igangsat, idet 
retsgrundlaget først skal fastsættes. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 331 
OVERSIGT OVER DE 
REGNSKABSMÆSSIGE OPLYSNINGER dels ved indhentning af tilbud, som det normalt er 
tilfældet ved private transaktioner eller banklån, 
13.5. Efter Kommissionens opfattelse vil det være 
ønskeligt med en anden udformning af tabel 13.1. 
Kommissionen fremlægger i bilaget til dette kapitel en 
tabel, der indeholder en oversigt over de regnskabs­
mæssige oplysninger, der bl.a. gør det muligt at respektere 
de to nuværende klassifikationer (den for långivningsord-
ningerne og den for godtgørelsesordningerne). dels ved sammen med bankfolkene at søge at opnå de 
mest hensigtsmæssige vilkår for offentlige emissioner 
og private obligationsplaceringer, således at det 
sikres, at de bliver mest fordelagtige, samtidig med at 
de fuldt ud svarer til markedssituationen. 
I tilfælde af refinansieringer drejer det sig altid om under 
hensyntagen til de særlige karakteristika ved den enkelte 
lånoptagelse at fastslå, om det er fordelagtigt at 
refinansiere og at fastsætte betingelserne for denne 
refinansiering således, at kunden opnår den størst mulige 
besparelse. 
BEMÆRKNINGER OM LOVLIGHEDEN OG 
DEN ØKONOMISKE FORVALTNING 
Kontrol med lånoptagelsen Som anført i Kommissionens generelle bemærkninger, er 
den imidlertid fuldt ud rede til at udarbejde en generel 
metode til beregning af lånoptagelsernes kostpris, der kan 
dække de fleste tilfælde, dog kræver selve arten af den 
finansielle aktivitet i særlige tilfælde en vis smidighed. 
Bemærkninger om systemets opbygning 13.14. I henhold til Kommissionens forpligtelser, som 
anført under de generelle bemærkninger, er den rede til at 
følge Rettens forslag om at forbedre mængden og 
kvaliteten af de oplysninger, der skal medtages i ugelisten. 
13.11. Kommissionen henviser til sine generelle be­
mærkninger, hvor den har præciseret de regler, der gælder 
for långivnings- og lånoptagelsestransaktionerne. Da den 
er helt klar over betydningen af gennemsigtigheden på 
dette område, accepterer den Rettens forslag om, at de 
interne regler skal godkendes af Kommissionen. 
13.12. For at begrænse risikoen for fejl af typen 
regnefejl mest muligt har Direktoratet for Lånoptagelse 
siden januar 1989 haft et »bagkontor«, der ved krydsrevi­
sion baseret på bl.a. opgavefordelingsprincippet har til 
formål at sikre pålideligheden af informationerne fra 
forvaltningen. Denne kontrol omfatter bl.a. den talmæs­
sige korrekthed af kostprisberegningerne. Hvad angår telexproceduren, der har været anvendt i 
mange år, finder Kommissionen, at den fortsat bør 
betragtes som et informationsmiddel inden for rammerne 
af hasteproceduren med henblik på at sikre, at fuldmag­
terne respekteres, og ikke et kontrolmiddel. Telexen bør 
dermed fortsat kun omfatte de nødvendige oplysninger 
om den pågældende transaktion, bl.a. til bekræftelse af de 
mere fuldstændige oplysninger, der allerede er blevet 
fremsendt i ugelisten. 
Anvendelse af reglerne 
Det ansvarlige generaldirektorat ændrede i april 1989 af 
samme grund sine interne regler ved at udbygge det 
interne kontrolapparat i den enkelte afdeling. 
13.13. Kommissionen bekræfter, at lånoptagelserne 
altid behandles efter samme metode, der består i at søge at 
opnå de bedst mulige vilkår for kunderne: 13.15. Alle NIC-lånoptagelserne er resultatet af det 
regelmæssige samråd mellem EIB og Kommissionen, 
således som fastsat ved samarbejdsaftalen fra april 1987 
mellem Banken og Kommissionen, og skal derefter 
gradvis anvendes til at efterkomme låneansøgningerne til 
EIB. Euratom-lånene ydes udelukkende på »back to 
back«-basis. 
332 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Som ønsket af Retten i sin årsberetning vedrørende 
regnskabsåret 1988, foretager Kommissionen, hver gang 
vilkårene tillader det, en refinansiering af lånoptagelser. 
På procedureplanet følger disse samme regler, som de 
låneaftaler, der indgås for at opfylde efterspørgslen efter 
långivning. 
Der er endvidere for nylig truffet dispositioner med 
henblik på at præcisere hvilke betingelser, der skal 
opfyldes, inden der kan foretages en refinansiering; bl.a. 
anmodes den kompetente tjenestegren »om at sikre, at de 
låntagere, der har ret til en indfrielse før forfald, er rede til 
at give afkald på denne ret mod en nedsættelse af 
udlånsrenten«. Dette indebærer bl.a. en praksis, der skal 
følges for fremtiden, med samråd med EIB, således at 
Banken på forhånd kan underrette kunden i tilfælde af 
»back to back«-transaktioner med NIC. 
13.16. Kommissionen kan bekræfte, at de vigtigste 
dokumenter vedrørende de fleste offentlige transaktioner 
eller private placeringer vedrørende obligationer er blevet 
gennemgået af Den Juridiske Tjeneste, da disse trans­
aktioner i de fleste tilfælde kræver en udtalelse, som Den 
Juridiske Tjeneste ikke ville have afgivet, såfremt 
lånoptagelsesdokumenterne ikke havde fået dens god­
kendelse. De fleste andre lånoptagelser sker ved anven­
delse af standardkontrakter. Kommissionen kan be­
kræfte, at Den Juridiske Tjeneste har godkendt standard­
kontrakterne. 
Under alle omstændigheder vil de interne regler blive 
ændret for at afskaffe kravet om, at Den Juridiske 
Tjeneste konsekvent skal påtegne låneaftalerne, hvilket 
herefter kun vil være nødvendigt, når man bevæger sig 
uden for de to former, der er nævnt ovenfor. 
13.17. (a) Kommissionen er rede til at forbedre 
indholdet og udformningen af de sammenfattende noter, 
således at begrundelserne for de endelige valg bliver bedre 
belyst. 
(b) Kommissionens ændrede politik som følge af 
Rettens bemærkninger (årsberetningen vedrørende regn­
skabsåret 1984, punkt 14.27-14.30) indebærer ikke, at den 
derved helt afstår fra de traditionelle konsortier. Når 
Kommissionen derfor undertiden ved visse typer af lån 
har benyttet traditionelle bankkonsortier, skyldes det 
udelukkende, at disse er højt specialiserede og har en 
fremtrædende stilling på markedet. Kommissionen har i 
alle de tilfælde, hvor det har været muligt, ikke undladt at 
henvende sig til »ad hoc«-konsortier, og den kan 
bekræfte, at den vil gøre det så ofte som muligt. 
(c) Kommissionen erkender, at de af Retten nævnte 
tilfælde ikke altid har indeholdt tilstrækkelige oplys­
ninger til efterfølgende at kunne bedømme de kriterier, der har ligget til grund for den ansvarlige administrations 
afgørelse. Den formalisme, der er nødvendig på dette 
område, har nemlig ikke fulgt udviklingen i de stadig 
mere komplicerede transaktioner. Endvidere sker mange 
kontakter, som det er praksis på finansområdet, via 
telefon, og resultatet af disse samtaler fremgår ikke altid 
så klart som ønsket i de af Retten undersøgte tilfælde. 
Kommissionen anerkender berettigelsen af Rettens 
anmodning og har allerede i oktober 1989 ændret det 
pågældende generaldirektorats interne regler, således at 
der for fremtiden i sagsakterne sker en nedfældning af alle 
de oplysninger, der er nødvendige for at begrunde den 
pågældende beslutning. 
Følgerne af systemsvaghederne 
13.18. Kommissionen kan bekræfte, at alle lånoptagel­
serne er sket efter godkendelse fra kommissionsmedlem­
met for lån og investering i overensstemmelse med 
godkendelsesprocedurerne i henhold til daværende regler, 
men den erkender, at der i visse komplicerede tilfælde 
burde have været foretaget visse præciseringer. 
Arten af de transaktioner, som det pågældende generaldi­
rektorat behandler, betyder, at dette nødvendigvis af 
effektivitetshensyn kun har en kort frist til at træffe de 
beslutninger, der er nødvendige for at gennemføre de 
opgaver, som Kommissionen har overdraget det, hvad 
enten det drejer sig om den pågældende finansierings­
form, valget af vilkår alt efter markedsforholdene eller 
valget af ledende emissionsgarant. Imidlertid deler 
Kommissionen som allerede anført i dens svar til punkt 
13.14 Rettens opfattelse af betydningen af kvaliteten og 
præcisionen af de oplysninger om de planlagte trans­
aktioner, som det pågældende generaldirektorat skal 
tilsende den via ugelisten, og den vil styrke procedurerne 
på dette område. 
Endvidere er de interne regler som allerede nævnt (punkt 
13.12) blevet ændret på dette punkt i begyndelsen af 1989, 
for at det interne kontrolapparat i den enkelte tjeneste­
gren har kunnet forbedres og fejlrisikoen mindskes mest 
muligt. 
Konklusioner og henstillinger 
13.19. Kommissionen finder, at finansmarkedets dom, 
der i virkeligheden er den endelige bedømmelse af 
Kommissionens långivning og lånoptagelse, altid har 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 333 
været gunstig, idet Kommissionen bl.a. nyder godt af de 
bedst mulige vilkår for sine lånoptagelser (kreditværdig­
heden »AAA«). Den minder imidlertid om, som allerede 
anført i dens generelle bemærkninger og under de 
forskellige berørte punkter (13.11, 13.12,. 13.13, 13.14, 
13.16 og 13.17 (a) og (c)), at den allerede har indledt og 
fortsat vil træffe foranstaltninger for at forbedre de 
nuværende lånereglers gennemsigtighed og effektivitet, 
idet den fortsat vil respektere den grad af autonomi, der 
nødvendigvis må bevares i det pågældende generaldirek­
torat. 
13.20. (a) Udarbejdelsen af interne regler på dette 
område er allerede blevet indledt, og Kommissionen 
minder om, at den herefter konsekvent skal godkende 
dem(jf. punkt 13.11). 
(b) Disse reglers overholdelse skal kontrolleres af den 
interne kontrolafdeling, hvis uafhængighed sikres af dens 
direkte tilknytning til generaldirektøren. 
(c) Kommissionen minder om, at der allerede blev 
truffet sådanne forholdsregler i begyndelsen af 1989. 
Således tager oprettelsen af »bagkontoret« i Direktoratet 
for Lånoptagelse (jf. punkt 13.12) sigte på at styrke 
kontrollen med de trufne beslutningers korrekthed og 
pålidelighed samt med informationen fra dette direkto­
rat. 
Kommissionen har ligeledes forpligtet sig til at træffe 
følgende forholdsregler, der skal forbedre formen af de 
nuværende regler: 
— udarbejdelse af en generel metode til beregning af 
lånoptagelsernes kostpris (punkt 13.13), der skal føjes 
til de interne regler, 
— forbedring af den sammenfattende notes indhold og 
udformning, der skal gøre det muligt bedre at forstå 
og bedømme dens beslutning, der er truffet i det 
enkelte tilfælde (13.17 (a)), 
— generaldirektørens forudgående godkendelse på en 
sammenfattende oversigt, der i tilfælde af offentlige 
emissioner er udarbejdet til dette formål. 
(d) Kommissionen mener, det er nødvendigt at 
opretholde hasteproceduren, som følge af den pågælden­
de finansielle aktivitets særlige karakter. 
Imidlertid deler den Rettens bekymring med hensyn til 
vigtigheden af det pågældende generaldirektorats infor­
mation til Kommissionen vedrørende dets transaktioner 
på det pågældende område. 
Den henviser til de foranstaltninger, den har til hensigt at 
træffe på området, (punkt 13.14), og som kan sammenfat­tes i en kvantitativ og kvalitativ styrkelse af informatio­
nerne i ugelisten, idet telexen fortsat skal tjene til 
bekræftelse af transaktionernes faktiske afslutning. 
(e) Der er truffet forholdsregler for at sikre overholdel­
sen af Direktoratet for Långivnings pligt til at informere 
på forhånd (jf. punkt 13.15). 
I øvrigt vil Kommissionen bestræbe sig på at gennemføre 
refinansieringerne inden for tidsfrister, der er forenelige 
med tilbagebetalingen af den lånoptagelse, der skal 
refinansieres, og de opsigelsesfrister, der er fastsat i de 
forskellige kontrakter. 
Rentegodtgørelse i henhold til artikel 772 i det 
almindelige budget 
13.27 - 13.28. Budgetpost 772 blev oprettet for at yde 
rentegodtgørelse for nye beskæftigelsesfremmende inve­
steringer i Portugal. Rentegodtgørelserne blev ydet i 
forbindelse med lån fra syv portugisiske banker, udvalgt 
af Kommissionen og de portugisiske myndigheder, til 
investeringer i små og mellemstore virksomheder i dette 
land. Disse rentegodtgørelser er bestemt for promotorer 
via finansielle institutioner. 
De portugisiske banker finansierer denne långivning efter 
deres sædvanlige metoder, der kan omfatte globallån, 
som de optager til markedsretten. Inden for rammerne af 
budgetpost 772 er der ikke i de aftaler, der undertegnes 
mellem Kommissionen og de godkendte formidlende 
banker noget forbud mod at sidstnævnte benytter nogen 
speciel kilde til finansiering af rentelettede lån. Således 
har bankerne inden for rammerne af denne fuldstændige 
valgfrihed med hensyn til deres fremskaffelse af midler i 
givet fald kunnet opnå EIB-globallån. 
Da lånene gives af de formidlende banker på deres egen 
finansielle risiko, har Kommissionens eneste opgave 
været at yde rentegodtgørelser efter at have foretaget en 
vurdering af de investeringsprojekter, der skal finansie­
res. 
13.29. Kommissionen deler Rettens bekymring over 
den tid, der er forløbet inden de syv portugisiske banker, 
der deltager under post 772, modtog anden godtgørel-
sestranche på 3,9 mio ECU. Efter en gennemgang af de 
præcise årsager til denne forsinkelse vil Kommissionen 
tage nødvendige forholdsregler til at få dækket det af 
Retten nævnte tab på ca. 20 000 ECU hos de portugisiske 
myndigheder. 
Endvidere vil Kommissionen sørge for, at sådanne 
problemer ikke kan genopstå ved udbetalingen af tredje 
og sidste godtgørelsestranche. 
334 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
BILAG 
YDEDE LÅN OG RENTEGODTGØRELSER, UDBETALT I FÆLLESSKABET OVER DE 
FORSKELLIGE FÆLLESSKABSINSTRUMENTER 
(i mio ECU) 
A. YDEDE LÅN 
1979 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 EKSF 
675,8 
1 030,7 
387,6 
740,6 
778,1 
825,5 
1 010,6 
1 069,2 
969,3 
907,8 Euratom 
151,6 
181,3 
357,6 
361,8 
366,4 
186,0 
211,0 
443,2 
313,7 
— NIC 
277,0 
197,6 
539,8 
791,0 
1 211,8 
1 181,8 
883,7 
393,0 
447,0 
356,5 Betalings­
balance 
— 
— 
— 
4 247,3 
— 
664,5 
861,7 
350,0 
— EIB 
2 281,2 
2 753,2 
2 821,5 
3 453,2 
4 255,7 
5 031,1 
5 640,7 
6 678,1 
7 003,4 
9 118,3 
B. UDBETALTE RENTEGODTGØRELSER 
1979 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 Ordninger med årlige betalinger 
EKSF 
18,4 
59,1 
13,9 
29,8 
11,1 
40,2 
78,5 
39,0 
38,0 
41,6 Genopbygning 
jordskælv 
3,0 
14,4 
24,4 
28,4 
28,6 
28,6 
27,8 Beskæftigelse 
Portugal 
4,0 
3,9 Kapitaliserede ordninger 
EMS 
200,0 
197,0 
193,2 
209,8 
200,0 EFRU 
12,1 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 335 
ANDEN DEL 
De Europæiske Udviklingsfonde 
KOMMISSIONENS SVAR 
BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE DEN 
ØKONOMISKE FORVALTNING 
Gennemførelsestakt for igangværende EUF pr. 
31. december 1988 
3. Kommissionen har allerede indledt den procedure, 
der skal føre til en definitiv afslutning af den fjerde EUF, 
hvilket forventes sket ved udgangen af 1990, dvs. under 
alle omstændigheder før Lomé IV træder ikraft. Derfor er 
der blevet givet instrukser for at undgå finansiering af nye 
aktioner af lang varighed. 
I øvrigt søger de pågældende tjenestegrene, så vidt det er 
muligt, at få afsluttet projekter, der endnu ikke er endeligt 
afsluttet, eller rette henvendelse til de ansvarlige admini­
strationer i AVS-landene for at få dem til at fremskynde 
gennemførelsen af de kontrakter, der endnu mangler at 
blive fuldbyrdet. 
Til orientering er der ud af 2 109 finansierede projekter 
stadig 365 projekter, der skal afsluttes, dvs. 18 % af alle 
projekter. 
4-5. Kommissionen er helt klar over, at udbetalings-
takten for støtte fra de på hinanden følgende EUF har vist 
en faldende tendens, og har påpeget dette ved en række 
lejligheder, bl.a. i rapporten »Ti År med Lomé« og senest i 
rapporten »Lomé III — Midtvejsrapport«. Denne 
faldende tendens — som også blev behandlet i AVS/EØF-
Rådets resolution af 7. juli 1988 — skyldes, at man i de 
senere stadier af Lomé II (5. EUF) og i endnu højere grad i 
Lomé III (6. EUF) har lagt hovedvægten på udviklings­
programmer inden for landbruget og i landområder, hvis 
gennemførelse tager længere tid, end når det drejer sig om 
traditionelle anlægsprojekter. Indførelsen af programmer 
for hurtig udbetaling af importstøtte, som har fået stadig 
større betydning bl.a. i forbindelse med gældsprogram-
met for landene syd for Sahara, kan nævnes som en vigtig 
foranstaltning, der tager sigte på at rette op på dette forhold. Der kan også fremføres mange argumenter for, 
at der både under Lomé II og Lomé III er gjort meget for 
at fremskynde gennemførelsen af støtteprojekter i 1988 
og 1989. 
Det skal i øvrigt bemærkes, at gennemførelsestakten for 
den 6. EUF med hensyn til de primære forpligtelser 
(afgørelser) ved udgangen af 1988 er helt normal, 
eftersom den nåede op på 60 % af bevillingen, mindre end 
tre år efter at Lomé III var trådt i kraft (1.5.1986). 
Gennemførelsestakten for betalingerne er baseret på 
arten af det finansierede program, og det er helt normalt, 
at storstilede programmer for udvikling i landområder af 
den type, der nu finansieres, og som har høj politisk 
prioritet for både EØF og AVS-staterne, indebærer 
gennemførelsesperioder, som i meget stor udstrækning 
overstiger varigheden af den relevante konvention. Det 
blev allerede påpeget i »Ti År med Lomé«, at den samlede 
periode for udbetaling af beløb, der stilles til rådighed i 
forbindelse med hver konvention, er omkring 11 år. 
Kommissionen kan ikke acceptere, at definition og 
forberedelse af projekter foregår på en sådan måde, at det 
forsinker gennemførelsen, eller at delegationerne på 
nogen måde forsømmer deres opgave. På den anden side 
kræver udviklingsprogrammerne i landområderne, som 
tegner sig for godt 80 % af EUF-finansieringen, på grund 
af deres omfang og sammensatte karakter omhyggelig og 
detaljeret planlægning og forberedelse af finansierings­
forslagene for at sikre en effektiv gennemførelse af multi­
komponentprogrammer. Delegationerne og deres perso­
nale er sammen med AVS-administrationerne og i 
samarbejde med de ansvarlige tjenestegrene i Kommissio­
nen under hårdt pres for at klare det enorme arbejde, der 
er forbundet med gennemførelsen af EUF-projekter. Når 
man ser på den rolle, der spilles af de forskellige instanser, 
der gennemfører EUF-støtte, bør man også huske på, at 
EUF's støttevirksomhed er meget omfattende — til 
eksempel kan nævnes de store stigninger i antallet af 
afgørelser og udbetalinger, som mellem 1987 og 1988 steg 
med ca. 50 % og er stadig stigende i 1989. 
336 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Afholdelse af udgifter 
8 b)-9. Kommissionen deler ikke Revisionsrettens 
opfattelse med hensyn til regnskabsføring af forplig­
telserne i forbindelse med katastrofebistand. 
Det siges bl.a. i Lomé Ill-konventionens artikel 203, stk. 
6, at »de nærmere regler for ydelse af katastrofebistand 
fastsættes efter en hasteprocedure«. Desuden præciseres 
det i stk. 7, at »Fællesskabet træffer de nødvendige 
foranstaltninger for at lette en hurtig gennemførelse af de 
foranstaltninger, der er nødvendige for at imødegå 
nødsituationen, herunder sådanne foranstaltninger, som 
efterfølgende finansiering af de nødhjælpsforanstalt­
ninger, AVS-staterne selv umiddelbart har iværksat«. 
Disse bestemmelser og de omstændigheder, hvorunder 
disse foranstaltninger skal besluttes med ofte meget kort 
varsel, har fået Kommissionen til med udgangspunkt i en 
forenklet procedure at betragte den finansielle forplig­
telse i ecu som udgørende et hele, som det ofte er umuligt 
at opdele i sekundære forpligtelser. Kommissionen vil 
dog bestræbe sig på at opdele i sekundære forpligtelser, så 
vidt dette er muligt. 
Når Kommissionen træffer en finansieringsafgørelse, 
etableres der straks en regnskabsforpligtelse (sekundær 
forpligtelse), udbetalingerne konteres efterhånden, selv 
om de modsvarer forskellige kontrakter. Kommissionen 
finder, at denne særlige procedure er den eneste, der kan 
imødekomme kravet om hurtig gennemførelse af kata-
strofebistandsforanstaltninger og er hensigtsmæssig i 
betragtning af foranstaltningernes sammensatte karak­
ter. 
Procedurer for betaling af udgifter 
Godkendelse af betalinger i lokal valuta 
13. For godkendelse af lokale betalinger kræves der en 
vis frist, eftersom bankforretningerne må bringes i 
samklang med de bilag, der sendes ad forskellig vej. Der 
kan opstå problemer med identificering eller kontering af 
dokumenter, hvilket gør det nødvendigt at indhente 
yderligere oplysninger fra delegationerne. 
(a) Kommissionen har indført en procedure, hvorefter 
hver betaling følges via en valutakontrolseddel, der gør 
det muligt at verificere, at den anviste betaling er lovlig og 
korrekt. (b) Når der er givet principiel tilslutning til en 
forpligtelse (f.eks. i forbindelse med et overslag over 
regningsarbejde), har den delegerede undtagelsesvis 
kunnet bemyndiges til at forelægge dette dokument til den 
nationale anvisningsberettigedes underskrift og at udste­
de den første betalingsordre eventuelt uden at afvente, at 
den formelle forpligtelsesprocedure er afsluttet. 
14. Kontraktbeløbene skal, uanset om de er udtrykt i 
lokal valuta eller europæisk valuta, tages for pålydende. 
Nye procedurer for indirekte betalinger 
15 -16. Den fremskyndede procedure for betalinger i 
fremmed valuta anvist i AVS, de såkaldte indirekte 
betalinger, er for tiden genstand for en vurdering i alle 
Kommissionens berørte tjenestegrene på grundlag af en 
forsøgsordning, som blev iværksat for tre AVS-lande i 
1988. Konklusionerne af denne undersøgelse vil blive 
meddelt Revisionsretten. 
Tilstedeværelsen af bilag 
17. Som den allerede har haft lejlighed til at præcisere i 
sine svar til årsberetningen om 1987 (punkt 12 i EUF-
delen), er Kommissionen klar over de vanskeligheder, 
Revisionsretten under tiden har med at konsultere alle 
bilag vedrørende en sag på ét og samme sted. Derfor 
bestræber den sig på at løse dette problem under 
hensyntagen til de forskellige berørte parters interesser. 
I øvrigt indeholder samlingen af regnskabsmæssige 
direktiver nogle detaljerede og præcise instrukser om 
bilag alt efter transaktionens art (arbejder, leverancer, 
faglig bistand osv.). Denne vil blive suppleret af en 
håndbog i finansielle procedurer, der er ved at blive 
udarbejdet. 
Godkendelse af betalinger 
18. Som Kommissionen har påpeget det i sine svar på 
punkt 10 i Revisionsrettens Årsberetning for Regnskabs­
året 1987, har de tjenestemænd, der står for anvisning og 
kontrol, adgang til kontraktdokumenterne, hvilket gør 
det muligt for dem at kontrollere, om det er berettiget at 
udbetale de pågældende beløb. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 337 
Transaktioner foretaget af Den Europæiske 
Sammenslutning for Samarbejde (ESS) 
19. Med hensyn til de bilag, der ledsager betalings-
ordrerne og opbevares i ESS' arkiver, mener Kommissio­
nen, at den nuværende praksis opfylder behovet for intern 
forvaltning og kontrol. Bestemmelserne vil derfor blive 
tilpasset hertil. Revisionsretten har uhindret adgang til 
sammenslutningens sagsmapper. 
Regnskabsmæssige korrektioner 
20. Kommissionen skal præcisere, at der i forbindelse 
med betalingsoverførsler fra et kontonummer til et andet 
normalt udfærdiges en tilbageføringsnota, der i klare 
vendinger forklarer, hvorfor ændringen er foretaget. 
Betalingsanvisningerne opdeles i almindelighed ikke på 
to betalingsordrer, men der kan derimod foretages 
opdelte konteringer ud på flere projekter. I så tilfælde er 
der kun et sæt bilag med angivelse af de foretagne 
konteringer. 
21. Som følge af decentraliseringen af forvaltningen 
fastsættes en lang række transaktioner på stedet i AVS 
(artikel 21 i finansforordningen), uanset om det drejer sig 
om betalinger foretaget lokalt eller indirekte betalinger 
anvist lokalt og gennemført i fremmed valuta i Europa. 
I disse tilfælde påtegnes attesterne over udført arbejde 
(fastsættelse) og betalingsanvisningerne (anvisning) af 
delegationerne, som råder over alle de nødvendige 
. kontraktbilag. 
Undtagen i de særlige tilfælde, der udtrykkeligt er nævnt i 
de gældende regler, sendes betalingsbilagene herefter til 
hovedsædet, som ganske vist ikke er i stand til at gentage 
hele den verifikationsprocedure, der er foregået lokalt, 
men som sikrer sig, at bilagene er i overensstemmelse med 
bestemmelserne i Lomé-konventionen. 
Hvad derimod angår anvisninger, der udfærdiges direkte 
af hovedsædet (direkte betalinger), er det hovedsædet, der 
er ansvarlig for fastsættelses- og anvisningsproceduren. 
Følgelig befinder alle bilag, der gør det muligt at foretage 
disse kontroloperationer, sig i hovedsædets sagsmapper, 
således at det er muligt at foretage senere kontrol. 
Med hensyn til bilagenes art henviser Kommissionen 
ligeledes til sit svar på punkt 17. Anvendelse af generelle kontraktbestemmelser 
22. (a) De dele af betalingerne, der skal finde sted i 
henholdsvis lokal og fremmed valuta, er fastsat i 
kontrakten i overensstemmelse med finansforordningens 
artikel 48, stk. 2 og 3. De bevisligheder, der forelægges af 
den bydende, vurderes af den nationale anvisnings-
berettigede og kontrolleres af den delegerede. 
(b) Det hænder, at en tilslagsmodtager anmoder om, at 
den del af saldobeløbet, der skal udbetales i lokal valuta, 
afregnes i fremmed valuta med den nationale anvisnings-
berettigedes og Kommissionens accept, hvis vedkommen­
de er ophørt med at drive virksomhed dér og ikke længere 
har en bankkonto på stedet. 
23. Revisionsrettens henstilling er velbegrundet, men på 
grund af gældende bankpraksis i visse medlemsstater har 
Kommissionen accepteret en udløbsdato for bankgaran­
tier, for så vidt denne ligger mindst tre måneder efter den 
formodede dato for den foreløbige modtagelse eller to 
måneder efter den formodede dato for den endelige 
modtagelse. 
24. Kommissionen accepterer, at der stilles garanti 
udtrykt i fremmed valuta, selv for den del, der skal betales 
i lokal valuta. På denne baggrund er den af Revisions­
retten nævnte risiko mindsket i betydelig grad. 
25. Kommissionen deler helt Revisionsrettens bekym­
ring. Der gives punktvise direktiver til delegationerne, og 
disse vil komme til at indgå i en generel instruks. 
26. Kommissionen vil i videst muligt omfang tage 
hensyn til Revisionsrettens henstillinger ved bl.a. at 
henlede delegationernes opmærksomhed på de af Revi­
sionsretten nævnte forhold. 
Likviditetsforvaltning 
Finansierings- og betalingsrytme 
27. I løbet af 1987 og 1988 blev EUF's udgifter 
undtagen Stabex-betalingerne (som i sig selv er en 
tredjedel af det samlede beløb) for 47 %'s vedkommende 
afholdt i første halvår og for 53 %'s vedkommende i 
andet halvår, og dette afspejler i vid udstrækning de 
tidligere års tendens. Eftersom overslagene for det 
indeværende år baseres på udbetalingsprofilerne for de 
foregående år, har alle kompetente instanser fundet det 
rimeligt at indkalde de årlige bidrag til EUF til dækning af 
338 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
»generelle« udgifter i fire lige store kvartalstrancher. På 
grund af vanskelighederne ved nøjagtigt at forudsige 
udgiftsniveauet for »gældsprogrammet« og »sektori-
mportprogrammet« blev der imidlertid i 1988 fastsat to 
frivillige bidragstrancher med forfald i juli og december 
1988. 
Med hensyn til indkaldelserne af bidrag til Stabex-
midlerne fastsættes det i artikel 55 i finansforordningen til 
den 6. EUF, at halvdelen af den årlige disponible tranche 
placeres på en rentebærende konto fra 1. april, medens 
resten placeres fra 1. juli. Derfor omfattede bidragene i 
1988 93 mio ECU pr. 1. april og pr. 1. juli, som var 
rentebærende i Stabex-fondens favør, indtil disse midler 
blev anvendt til overførsler. 
28. Forsinkelserne på mere end ti dage i indbetalingen 
af bidrag vedrører i realiteten kun tre medlemslande. I 
hvert tilfælde har Kommissionen taget de nødvendige 
kontakter med den pågældende faste repræsentation for 
at råde bod på denne situation så hurtigt som muligt. 
Finansforordningen for den 6. EUF indeholder bestem­
melser om morarenter i tilfælde af for sent foretagne 
indbetalinger. Dette skulle føre til en forbedring af 
situationen. 
Overslagene over indbetalingerne til EIB, som udarbejdes 
hvert år af likviditetsafdelingen, er baseret dels på 
erfaringerne fra tidligere år, dels på oplysninger fra EIB. 
For 1988 viste disse overslag sig at være ret realistiske, for 
så vidt angår risikokapitaltransaktioner. 
29. Indbetalingen til regnskaberne for de udbetalende 
myndigheder i AVS-staterne foretages på grundlag af 
månedlige telexer, der sendes af delegationen med 
angivelse af udgiftsoverslagene for den kommende 
måned. Delegationernes skøn er for deres vedkommende 
baseret på de betalingssager, der ligger til behandling hos 
den nationale anvisningsberettigede. Det er klart, at 
skønnenes troværdighed under disse omstændigheder 
afhænger af, hvor hurtigt AVS-administrationen behand­
ler sagerne. 
Likviditetsafdelingen kontrollerer imidlertid jævnligt de 
effektive udgifter i forhold til de af delegationerne 
bebudede og anmoder i givet fald om en begrundelse for 
store forskelle. Hvis de udbetalende myndigheders 
regnskabssaldi forekommer for store, suspenderer de 
indbetalingerne til de pågældende regnskaber indtil det 
øjeblik, hvor det disponible beløb ikke udgør mere end 
halvanden til to måneders udgifter. Forvaltningen af bankkonti 
31. Det er rigtigt, at alle banktilgodehavender ikke 
forrentes på samme måde. Dette skyldes, at saldiene er 
forskellige fra konto til konto, og at de nærmere 
rentebetingelser er blevet forhandlet med bankerne under 
hensyntagen til deres omkostninger. Desuden varierer 
ecu-satserne for 48 timer fra land til land. 
Det er klart, at en harmonisering af rentesatserne for 
tilgodehavender i bankerne ville gøre kontrolarbejdet 
lettere og give betydelig større gennemsigtighed. I denne 
forbindelse undersøger likviditetsafdelingen i samarbejde 
med Generaldirektoratet for Budgetter og de øvrige 
institutioner muligheden for at opnå ensartede vilkår. 
32. Indtil juli måned 1988 blev alle betalinger vedrøren­
de lån på særlige vilkår foretaget af en bank. Kommissio­
nen åbnede derefter en konto i EIB. EIB begyndte at 
bruge denne konto til udbetalinger på lån. Ved denne 
overgang fra en konto til en anden blev flere betalinger 
ved en fejltagelse sendt til førnævnte bank med henblik på 
videre ekspedition, hvilket har givet anledning til en 
rentejustering for at tage hensyn til den tilbagevirkende 
valideringsdato. Da denne justering blev foretaget, 
beregnede Banken ved en fejltagelse debetrenter i stedet 
for kreditrenter. Det fulgte heraf, at kreditsaldoen blev 
formindsket med 49 733 ECU i stedet for 39 326 ECU. 
Forskellen på 10 407 ECU blev tilbagekrediteret EUF's 
konto i 1989. 
33. Når man ser på, hvorledes betalingerne til EIB 
vedrørende risikokapital og rentegodtgørelser foretages, 
bør man tage hensyn til, at perioden fra Bankens 
modtagelse af udbetalingsanmodningen og til selve 
udbetalingen er meget kort. Imidlertid fastsættes det i 
artikel 54, stk. 4, i finansforordningen for 6. EUF, at 
Kommissionen skal foretage udbetalingen af rentegodt­
gørelsesbeløbet med samme valideringsdato som for 
Bankens udbetaling. Da Kommissionens tjenestegrenes 
kontrolprocedurer kræver, at der er en vis tidsfrist, er det 
ofte umuligt at foretage en udbetaling til Banken før 
fristens udløb. Eftersom Banken foretager rentejusterin­
gen under anvendelse af de samme rentesatser som 
anvendes ved beregning af renterne på de oprindelige 
saldi, betyder dette ikke en meromkostning for EUF. 
34. EUF's regnskabs- og likviditetsafdeling sammen­
ligner jævnligt datoen for udstedelse af betalingsordrerne 
med datoen for bankernes gennemførelse heraf. Enhver 
anomali undersøges sammen med den pågældende bank 
for at forbedre gennemførelsesfristerne. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 339 
Forvaltningsregnskab og status pr. 31. 
december 1988 Afsluttende bemærkning 
35-36. Kommissionens hensigt er dels at garantere 
troværdigheden af EUF's konti ved udelukkende at 
basere dem på bankoplysninger, der kan attesteres ved 
kontoudtog eller lignende, dels skal den fastsætte status 
tilstrækkeligt tidligt til at kunne foretage de nødvendige 
sammenstillinger med den anvisningsberettigedes bog­
holderi og sikre oversættelse til alle officielle sprog, 
samtidig med at fristen for regnskabsforelæggelsen pr. 15. 
april overholdes. 
Det følger heraf, at de manglende eller for sent indsendte 
oplysninger fra AVS-landenes centralbanker ikke kan 
figurere i regnskaberne. Det, der er problemet, er på ingen 
måde status' troværdighed, men udelukkende de variable 
forskelle, der er mellem status og den reelle situation pr. 
31. december, sådan som man kan konstatere det a 
posteriori. 
Med hensyn til note 2.2 og 2.3 i forvaltningsregnskabet og 
status for EUF er der grund til i fremtiden at præcisere, at 
bogføring af indtægter og udgifter foretages i funktion af 
de af bankerne attesterede kendsgerninger. 
37. Som følge af den for sene modtagelse af bankud­
skriften vedrørende denne transaktion, som først blev 
modtaget efter regnskabsafslutningen, har transaktionen 
ikke kunnet bogføres for regnskabsåret 1988. 
38. Ifølge artikel 10, stk. 4, i finansforordningen for 6. 
EUF er Kommissionen forpligtet til kun at bogføre 
udgifterne, efter at der er foretaget kontrol i dennes 
tjenestegrene. 40. Selv om Kommissionen erkender, at der er mulighed 
for at foretage forbedringer i afviklingen af de procedu­
rer, den bestræber sig på at indføre, så deler den ikke 
Revisionsrettens opfattelse af den opstillede status' 
pålidelighed. Hvad angår den nuværende hierarkiske 
struktur, som sikrer en fuldstændig adskillelse mellem den 
anvisningsberettigedes og regnskabsførerens funktioner, 
understreger Kommissionen, at EUF's ledende anvis-
ningsberettigede og regnskabsfører udpeges ved en 
kommissionsafgørelse. Denne afgørelse fastsætter dels, at 
de bemyndigede anvisningsberettigede vælges af den 
ledende anvisningsberettigede, som er generaldirektør for 
Generaldirektoratet for Udvikling, dels at regnskabs­
føreren og dennes suppleanter har direkte reference til 
Kommissionen i udøvelsen af deres funktioner. Regn­
skabsføreren og dennes suppleanter udfører udelukkende 
de opgaver, der pålægges dem ifølge finansforordnin­
gerne, hvori fastsættes, at de disciplinært og pekuniært er 
ansvarlige for ethvert tab eller forringelse af midler, 
værdier og dokumenter, som de har ansvar for, hvis dette 
tab eller denne forringelse er påført med forsæt eller 
skyldes en alvorlig uagtsomhed fra deres side (artikel 41 i 
finansforordningen for den 6. EUF). 
På det praktiske plan er det klart, at regnskabsføreren og 
de anvisningsberettigede bør arbejde snævert sammen, 
hvilket er den eneste mulighed for at kunne foretage de 
nødvendige periodiske sammenstillinger af posteringer. 
Kommissionen finder derfor, at idéen om at tilknytte 
regnskabsføreren og de anvisningsberettigede til forskel­
lige generaldirektorater, ikke ville spille nogen afgørende 
rolle med hensyn til adskillelsen af den anvisnings­
berettigedes og regnskabsførerens funktioner, som 
allerede findes i praksis, og ville påføre de to tjenesters 
effektivitet betydelig skade i gennemførelsen af deres 
daglige arbejde. 
Beløbet på 28 mio ECU, der figurerer i status, er tydeligt 
angivet som værende et resultat af transaktioner, der skal 
reguleres. Det svarer til ca. to måneders lokale betalinger 
foretaget af de udbetalende myndigheder i AVS-staterne. 
Disse beløb var ved at blive kontrolleret på statusdatoen. 
Kommissionens tjenestegrene bestræber sig på inden for 
så korte frister som muligt at afslutte gamle transaktioner 
undtagen i ganske særlige tilfælde, hvor det ikke har været 
muligt korrekt at identificere transaktionerne. 
39. Kommissionen accepterer ikke, at der i dens 
regnskaber er mangler eller udeladelser med hensyn til 
finansielle transaktioner. De forsinkelser, der er i 
fremsendelsen af regnskabsoplysninger til Kommissionen 
ved regnskabsårets afslutning fra de udbetalende myndig­
heder i AVS-staterne, ændrer ikke ved pålideligheden af 
status. BEMÆRKNINGER OM PLANLÆGNINGEN 
AF BISTAND UNDER DEN TREDJE LOMÉ-
KONVENTION (6. EUF) 
Generelle betragtninger 
Efter Kommissionens opfattelse kan bemærkningerne 
tilskrives en fundamental uenighed om selve programme-
ringsbegrebet, således som det er defineret i Lomé-
konventionen. Der er nemlig ikke i bemærkningerne taget 
tilstrækkeligt hensyn til det forhold, at de forskellige 
340 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
situationer, som udgør selve underudviklingens udtryks­
former i alle deres facetter, er af overordentlig kompleks 
karakter. 
Før Kommissionen afgiver sine svarbemærkninger til de 
forskellige punkter, som er fremhævet af Revisionsretten, 
finder den det absolut nødvendigt at minde om de tre 
principper, som ligger til grund for programmerings-
processen : koncentration, dialog og koordination. 
a. Koncentrationsprincippet: Når der anvendes en ap­
proach, som tager sit udgangspunkt i et begreb om, at der 
skal føres en dialog om de forskellige politikker, er det 
kun ved koncentration af bistanden på et begrænset antal 
sektorer eller måske blot en enkelt sektor muligt for 
Kommissionen at råde over en kritisk masse, der er 
tilstrækkelig stor til at støtte reformerne i denne sektor. 
Denne koncentration har ikke udelukkende til formål at 
øge produktionen. Den omfatter også alle ledsageforan­
staltningerne med henblik på at forbedre levevilkårene, 
bl.a. i landdistrikterne. 
b. Dialogprincippet: Dette er programmeringsprocessens 
grundstamme. Formålet med forehavendet har været at 
støtte reformer på sektorniveau. 
Kommissionen har administreret denne støtte med 
pragmatisme, målrettethed og beslutsomhed. I de 
tilfælde, hvor de kritiske foranstaltninger, som et givet 
land under programmeringen havde forpligtet sig til at 
træffe, i realiteten viste sig ikke at være truffet, videreførte 
Kommissionen dialogen og udsatte finansieringsafgørel-
sen til det tidspunkt, hvor disse foranstaltninger — som 
var en betingelse for de finansierede foranstaltningers 
levedygtighed — rent faktisk blev truffet. 
Som eksempler herpå kan nævnes Niger, Etiopien og 
Cameroun. 
c. Koordinationsprincippet: Koordinationen er uden tvivl 
en særdeles krævende proces, som nødvendiggør en 
permanent indsats fra donorernes side. Men koordina-
tionsprocessen har aldrig før været så gennemført, som 
tilfældet har været i programmeringssammenhængen. 
Først og fremmest med de medlemsstater, som havde et 
engagement i det pågældende land, med hvilket der fandt 
systematiske drøftelser sted, inden programmerings-
processen blev afsluttet. Men også med Verdensbanken, 
der betragter Kommissionen som en højtprivilegeret 
partner i sin dialog med de øvrige donorer. Der har 
konstant været kontakt med Verdensbanken under 
programmeringen og langt ind i selve gennemførelsesfa­
sen. Det er takket være denne udvidede koordination og 
den indbyrdes tillid og respekt, der ligger bag den, at det 
har været muligt at identificere og løse de problemer, der 
kan tilskrives forskelle i approach eller opfattelse. 
Dette var eksempelvis tilfældet på området fødevaresik­
kerhed, hvor der kunne opstå en konflikt mellem den 
nødvendige beskyttelse af det lokale marked og den 
målsætning om almindelig liberalisering af importen, som 
blev anbefalet i strukturtilpasningsprogrammerne. Denne type konflikt blev løst på grund af netop den 
eksemplariske koordination på EF-plan og mellem 
Kommissionen og Banken. 
Disse principper og den måde, hvorpå de er blevet 
anvendt, har været et uomtvisteligt fremskridt i forhold til 
det tidligere mønster, og dette er da også beredvilligt 
anerkendt af Kommissionens partnere på samarbejdsom­
rådet : 
— For det første medlemsstaterne, som i rådsregi 
(udvikling) har lykønsket Kommissionen med kvali­
teten af og målrettetheden i programmeringen og 
givet udtryk for vilje til at konsolidere denne 
approach i forhandlingsmandatet forud for den 
kommende konvention. 
— Dernæst AVS-staterne, som inden for rammerne af 
samme forhandling har givet udtryk for, at de gerne 
ser koncentrations-, dialog- og sektorstøtteprincip-
perne opretholdt. 
— Endelig Verdensbanken, som har en særstilling, når 
det drejer sig om støtte til strukturtilpasnings­
processen i en lang række AVS-stater, og som ikke 
alene har bifaldet den rolle, Kommissionen har spillet 
på sektortilpasningsområdet, men også ønsket at 
nyde godt af Kommissionens råd og erfaringer. 
Disse faktorer vil utvivlsomt atter sætte programme-
ringsprocessen i et perspektiv, der stemmer bedre 
overens med virkeligheden. 
Bemærkninger om afviklingen af 
planlægningen under den 6. EUF 
Identificeringen af de sektorer, som bistanden skal 
koncentreres om 
49. Det er naturligvis Kommissionens opfattelse, at der 
skal rejses mindst mulig tvivl om valget af koncentra-
tionssektorer. Lomé-konventionen (artikel 215, stk. 8) 
åbner imidlertid mulighed for, at indikativprogrammet 
kan revideres, såfremt den pågældende AVS-stat anmo­
der derom. 
50. I den i Lomé III valgte approach må sektorbegrebet 
ikke sidestilles med fagministeriernes traditionelle kom­
petenceområder. Dette begreb dækker en sammehængen-
de helhed af velafgrænsede mål, som er operative, 
identificerbare og lette at håndtere og har til formål at 
sikre en virkelig koncentration. 
12. 12. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende 341 
En politik, der tager sigte på forvaltning af vandressour­
cerne, kan eksempelvis nødvendiggøre foranstaltninger 
på områderne udvikling af landdistrikter, infrastruktur, 
sundhed, uddannelse osv. På fødevaresikkerhedsområdet 
indebærer fremme af landbrugsproduktionen på tilsva­
rende vis foranstaltninger på områderne transport, 
sundhed, uddannelse, små og mellemstore virksomheder 
osv. 
51. Kontinuiteten i Fællesskabets indsats har været en 
vigtig målsætning, som har udgjort en underliggende 
faktor ved programmeringen i mange lande. Målsæt­
ningen har været at opretholde en række anvendelsesom­
råder for EF-samarbejdet på lokalt plan, dog med visse 
omlægninger, som er blevet gjort nødvendige af: 
— øget hensyntagen til systematiske og dybtgående 
evalueringer af tidligere finansieringer; 
— udviklingen inden for de politiske og forvaltnings­
mæssige institutioner; 
— de makroøkonomiske udviklingsforløb og de over­
ordnede retningslinjer, der kan udledes deraf, og som 
netop kommer til udtryk i programmeringsprocessen. 
Forhandling af indikativprogrammer 
52-55. Under alle disse punkter hævder Revisions­
retten, at målsætningerne er vage, og at de af regeringerne 
indgåede forpligtelser er af ikke-bindende karakter. 
Disse påstande ville være velbegrundede, hvis program­
meringsprocessen blev betragtet isoleret fra den samlede 
samarbejdsproces. Den dialog, som ligger bag program­
meringen, standser ikke med indikativprogrammets 
udarbejdelse. 
Programmering, identifikation af aktioner, finansiering, 
gennemførelse og evaluering udgør faser af samme 
proces. De følger efter, overlapper og støtter hinanden 
gennem det tidsrum, i hvilket samarbejdet finder sted. 
Hvad angår de mere nøjagtige målsætninger, der skal 
føres ud i livet, og de konkrete midler og foranstaltninger, 
der skal tages i anvendelse med henblik herpå, foretages 
de nærmere præciseringer under dialogen med den 
pågældende stat og under projekternes og programmer­
nes forberedelse. 
56. Der er ingen grund til at tilstræbe nogen kontinuitet 
mellem de interventioner med hensyn til kunstvandede 
afgrøder — af typen mindre kunstvandede arealer på 
landsbyplan — som blev gennemført i første fase 
(5. EUF), og dem, der i øjeblikket er i gang (6. EUF). Gennemførelsen af første fase skal vurderes på grundlag 
af de målsætninger og den kontekst, der eksisterede ved 
projektets gennemførelse. Tørken bevirkede, at det var 
nødvendigt at give et minimalt areal til et maksimalt antal 
modtagere, og der blev som følge af situationens alvor 
ikke taget hensyn til målet om økonomisk levedygtighed. 
Det drejede sig om at overleve. 
Hovedformålet med interventionerne under 5. EUF var 
at forbedre livsopholdsmulighederne i en krisesituation 
forårsaget af tørken. Det kan om Podor-programmet 
(6. EUF) oplyses, at det indgår i en helhed af mellem- og 
langsigtede interventioner, der tager sigte på at forbedre 
mulighederne for at udnytte dalen og har en betydelig 
mere vidtspændende målsætning. 
For gummiplantageprojektets vedkommende kan det 
oplyses, at den delvise fiasko kan tilskrives yderst 
ugunstige klimatologiske faktorer. Der har aldrig været 
sat spørgsmålstegn ved planerne for projektet. Desuden 
indgår dette projekt i »det integrerede system omfattende 
landbrugsområder, skovområder og græsgange«. De 
indhøstede erfaringer har i øjeblikket den virkning, at 
gennemførelsesbestemmelserne for det tilsvarende aspekt 
inden for rammerne af 6. EUF er under revision. 
57. Vejprojektet Oso-Osokari, hvis samfinansiering 
med en medlemsstat oprindelig var fastsat inden for 6. 
EUF's rammer med henblik på at komplettere vejforbin­
delsen Bukava-Kisangani, indgår i Kivu-udviklings-
programmet, der er en af de to koncentrationssektorer i 
indikativprogrammet under Lomé III. 
Når projektet er gennemført, vil der være tale om kraftigt 
formindskede transportomkostninger for strækningen 
mellem Kivu-regionen, der har rige dyrkningsmulighe-
der, og Haut-Zaire/Matadi/Kinshasa, som traditionelt 
forsyner søregionen med færdigvarer. 
Den zairiske regering har anmodet om at få finansierings-
aftalen vedrørende dette projekt annulleret, fordi den 
pågældende medlemsstat har fremsat forslag om at 
overtage hele finansieringen af dette projekt. 
58. IRINGA-projektet videreføres ikke under 6. EUF 
(Lomé III). 
59-62. Der henvises til de under punkt 52-55 givne 
svar. 
342 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 89 
Afsluttende bemærkninger 
En bedre afgrænsning af målsætningerne og mere 
præcise taloplysninger 
63 - 64. Kvantificeringen af målsætningerne og præci­
seringen af, hvilke foranstaltninger der skal træffes, finder 
ikke sted inden for rammerne af indikativprogrammet — 
som indeholder de generelle retningslinjer — men 
derimod som led i forberedelserne til de projekter og 
programmer, der skal støtte den i programmeringen 
fastlagte sektorpolitik. 
Opprioritering af produktionssektoren 
66-67. I de fleste lande har Fællesskabet støttet en 
målsætning om øget fødevaresikkerhed ved forøgelse af 
produktionen og forbedring af levevilkårene. 
For at føre denne målsætning ud i livet har Kommissio­
nen som led i sin dialog med myndighederne udvirket, at 
der træffes en række foranstaltninger, der tager sigte på at 
give producenterne den sikkerhed og de incitamenter, der 
skal til for at sikre en større produktion: produktions-
forøgende prispolitik, reform af afsætningskanalerne, 
formindskelse af visse statslige strukturers rolle, privati­
sering osv. Behovet for dækning af de såkaldte »tilbagevendende 
udgifter« 
68-69. Problemerne omkring de tilbagevendende 
udgifter — og omkring vedligeholdelsen og driften af 
produktionssystemet i almindelighed — optager Kom­
missionen meget. Disse problemer behandles ikke i 
indikativprogrammernes regi, men derimod inden for 
rammerne af planlægningen og gennemførelsen af de 
forskellige foranstaltninger. 
Udnyttelse af de indhøstede erfaringer 
70-71. Det er fejlagtigt at tro, at programmerings-
approach'en ikke tager hensyn til resultaterne af Fælles­
skabets tidligere aktiviteter. Disse resultater øver indfly­
delse på de retningslinjer, hvorom der forhandles med 
myndighederne, men skal ikke nødvendigvis komme til 
udtryk i førprogrammeringsdokumentet, som udgør et 
»policy paper« og ikke en landemonografi eller en 
evalueringshåndbog. 
72. Uanset hvilken ramme der er fastsat for de af AVS-
staterne indgåede forpligtelser, bestræber Kommissionen 
sig bestandig enten i sit hovedsæde eller via delegationer­
ne på at sikre, at disse i videst mulig udstrækning 
overholdes under skyldig hensyntagen til det enkelte 
lands særlige omstændigheder.