KOMMISSIONENS BESLUTNING af 16. februar 1994 om en procedure i henhold til EKSF-traktatens artikel 65 vedroerende aftaler og forskellige former for samordnet praksis mellem europaeiske producenter af staalbjaelker (Kun de spanske, tyske, engelske, franske og italienske udgaver er autentiske) (94/215/EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, saerlig artikel 65,

under henvisning til oplysninger modtaget af Kommissionen og kontrolundersoegelser foretaget af tjenestemaend fra Kommissionen i overensstemmelse med EKSF-traktatens artikel 47,

under henvisning til de skriftlige og mundtlige bemaerkninger fremsat i henhold til EKSF-traktatens artikel 36 i parternes navne og paa deres vegne, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

A. RESUMÉ AF KONKURRENCEBEGRAENSNINGERNE

(1) De konkurrencebegraensninger, som Kommissionen goer indsigelse mod, stammer fra en raekke aftaler, beslutninger og samordnede praksis, som havde eller har til formaal eller til foelge at fastsaette priser, fordele kvoter og i vidt omfang udveksle oplysninger om markedet for bjaelker i Faellesskabet. Nogle af disse aftaler eller samordnede praksis gaar helt tilbage til mindst 1984.

(2) Dette samarbejde mellem europaeiske producenter og distributoerer af bjaelker og nogle af deres organisationer foregik paa forskellige niveauer, som kan sammenfattes saaledes:

a) FAELLESSKABET

Inden for EF var det vigtigste forum for dette samarbejde moederne i et udvalg ved navn »Poutrelles-udvalget«, der hoerer ind under Eurofer. Udvekslingen af oplysninger gennem Eurofer skal ogsaa naevnes i denne forbindelse.

b) INDIVIDUELLE MARKEDER

Foruden moederne i Poutrelles-udvalget moedtes virksomheder eller organisationer af virksomheder med mere uregelmaessige mellemrum for at diskutere markederne i individuelle medlemsstater, nemlig Italien, Frankrig og Tyskland, og for at koordinere deres adfaerd paa disse markeder.

c) INDIVIDUELLE AFTALER

Foruden det ovenfor skitserede samarbejde indgik nogle virksomheder individuelle aftaler om opdeling af markeder og/eller prisfastsaettelse.

d) EUROFER/SCANDINAVIEN

Virksomheder og organisationer af virksomheder moedtes jaevnligt med deres kolleger fra Norge, Sverige og Finland paa de saakaldte »Eurofer/Scandinavien-moeder«, hvor de skandinaviske markeder (inkl. det danske) blev diskuteret.

B. DE BEROERTE PRODUKTER

(3) De produkter, som denne sag vedroerer, er bredflangede bjaelker og andre I-, U- og H-jern med en diameter paa 80 mm eller derover (med undtagelse af profiler til minebrug (Zorès-jern)). Disse produkter omtales i denne beslutning samlet som »bjaelker«. Der er tale om varmvalsede lange produkter, som primaert bruges inden for byggesektoren. Bjaelker er EKSF-produkter i den betydning, der er anvendt i EKSF-traktatens artikel 81.

De paagaeldende virksomheder og organisationer inddeler bjaelker i forskellige grupper. Nedenstaaende gruppering blev indfoert i Tyskland i juli 1987:

"" ID="1">1> ID="2">IPN 80 - 220

UPN 80 - 220"> ID="1">2a> ID="2">IPE 80 - 220"> ID="1">2b1> ID="2">HE 100 - 180"> ID="1">2b2> ID="2">UPN 240 - 300

IPE 240 - 330

HE 200 - 220"> ID="1">2b3> ID="2">IPN 240 - 300

IPE 360 - 400

HE 240 - 300"> ID="1">2c> ID="2">IPN 320 - 500

UPN 320 - 400

IPE 450 - 600

HE 320 - 600"> ID="1">3> ID="2">IPN 550 - 600

IPE 750

HE 650 - 1 000">

Den 1. juli 1990 blev der indfoert en ny gruppe 2d (UPN 320-400) i Tyskland.

Samtlige involverede parter anvender samme grupper (med mindre modifikationer) i forbindelse med EKSF-markederne paa kontinentet.

Eftersom der i Det Forenede Kongerige stadig benyttes »britiske« maal, opereres der i det land med andre grupper. De paagaeldende produkter er klassificeret som »joists«, »beams/columns« og »channels«. I fjerde kvartal 1990 anvendtes f.eks. foelgende grupper:

"" ID="1">A 1> ID="2">203 × 133 uanset kg-vaegt

152 × 152 uanset kg-vaegt"> ID="1">A 2> ID="2">203 × 102

254 × 102 × 22 kun

254 × 146 uanset kg-vaegt

305 × 165 uanset kg-vaegt

356 × 171 uanset kg-vaegt

406 × 178 × 54

406 × 178 × 60kun

457 × 191 × 67

457 × 191 × 74kun

533 × 210 × 82

533 × 210 × 92kun

203 × 203 × 46

203 × 203 × 52

203 × 203 × 60

kun

254 × 254 × 73

254 × 254 × 89kun"> ID="1">A 3> ID="2">Alle andre bjaelker og bredflangede specialprofiler">

(4) I henhold til de forskellige foranstaltninger, som Kommissionen gennemfoerte i 1980 for at loese krisen inden for staalindustrien (se afsnit G nedenfor), blev bjaelker - sammen med profiler til minebrug (Zorès-jern) - omtalt som »Gruppe III«. Skoent disse foranstaltninger ikke laengere er gaeldende, anvendes udtrykket stadig inden for staalindustrien.

C. MARKEDET

(5) Som det fremgaar af tabel 1, steg produktionen af bjaelker i EKSF maerkbart i aarene frem til 1990 (1):

Tabel 1 Produktionen i EKSF "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1984> ID="2">4 769"> ID="1">1985> ID="2">5 218"> ID="1">1986> ID="2">6 508"> ID="1">1987> ID="2">6 618"> ID="1">1988> ID="2">7 580"> ID="1">1989> ID="2">7 944"> ID="1">1990> ID="2">8 003""(Kilde: Eurostat)

>

(6) De stoerste EKSF-producenter befinder sig i Det Forenede Kongerige, Tyskland, Spanien og Luxembourg - i naevnte raekkefoelge. Af tabel 2 fremgaar produktionen af bjaelker pr. medlemsstat i aarene 1986 til 1990.

Tabel 2 Produktion "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">Tyskland> ID="2">1 266 587> ID="3">1 279 870> ID="4">1 480 212> ID="5">1 529 624> ID="6">1 552 923"> ID="1">Belgien> ID="2">320 294> ID="3">260 964> ID="4">309 830> ID="5">334 362> ID="6">357 879"> ID="1">Frankrig> ID="2">560 076> ID="3">541 985> ID="4">619 810> ID="5">568 153> ID="6">571 734"> ID="1">Italien> ID="2">573 148> ID="3">635 723> ID="4">733 699> ID="5">836 150> ID="6">926 494"> ID="1">Luxembourg> ID="2">1 002 647> ID="3">928 279> ID="4">1 096 178> ID="5">1 195 990> ID="6">1 189 903"> ID="1">Det Forenede

Kongerige> ID="2">1 321 718> ID="3">1 528 223> ID="4">1 721 151> ID="5">1 787 280> ID="6">1 770 252"> ID="1">Spanien> ID="2">1 284 330> ID="3">1 243 093> ID="4">1 379 117> ID="5">1 379 805> ID="6">1 336 744"> ID="1">Portugal> ID="2">22 703> ID="3">20 262> ID="4">26 172> ID="5">28 383> ID="6">20 810"> ID="1">Irland> ID="2">156 626> ID="3">179 239> ID="4">213 505> ID="5">283 762> ID="6">276 636"> ID="1">I ALT> ID="2">6 508 129> ID="3">6 617 638> ID="4">7 579 674> ID="5">7 943 509> ID="6">8 003 375""(Kilde: Eurostat - Steel Data Base)

>

(7) Handelen mellem EKSF-medlemsstaterne er meget stor. For eksempel i 1990 udgjorde importen fra andre medlemsstater over 36 % af den samlede produktion. En stor del af EKSF-produktionen (normalt omkring 25 %) eksporteres til tredjelande. Importen af bjaelker fra tredjelande er mindre omfattende

Tabel 3 Handelen mellem medlemsstater og med tredjelande "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1988> ID="2">2 349> ID="3">640> ID="4">2 989> ID="5">2 302> ID="6">1 853> ID="7">4 155"> ID="1">1989> ID="2">2 635> ID="3">655> ID="4">3 290> ID="5">2 604> ID="6">1 863> ID="7">4 467"> ID="1">1990> ID="2">2 895> ID="3">619> ID="4">3 514> ID="5">2 877> ID="6">1 939> ID="7">4 816""(Kilde: Eurostat)

>

(8) Det er vanskeligt at bestemme forbruget af bjaelker i EKSF noejagtigt, da der ikke findes tilstraekkeligt praecise og detaljerede statistikker over lagerbevaegelserne for de paagaeldende produkter i de forskellige led i distributionskaeden (producent, grossist og forbruger). Det er imidlertid muligt skoensmaessigt at beregne forbruget ved hjaelp af foelgende regnestykke: EKSF-produktionen plus importen fra tredjelande minus eksporten til tredjelande. Disse cirkatal giver er indtryk af de paagaeldende produkters betydning.

Tabel 4 Beregnet forbrug i EKSF "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1988> ID="2">7 580> ID="3">640> ID="4">1 853> ID="5">6 367"> ID="1">1989> ID="2">7 943> ID="3">655> ID="4">1 863> ID="5">6 735"> ID="1">1990> ID="2">8 003> ID="3">619> ID="4">1 939> ID="5">6 683""(Kilde: Eurostat)

>

(9) Da nogle af aftalerne og de samordnede praksis vedroerer markederne i individuelle medlemsstater, er det noedvendigt at se paa disse undermarkeder saerskilt:

Tabel 5 Det tyske marked "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1988> ID="2">1 480> ID="3">440> ID="4">254> ID="5">694> ID="6">578> ID="7">213> ID="8">791> ID="9">1 577"> ID="1">1989> ID="2">1 530> ID="3">490> ID="4">378> ID="5">868> ID="6">633> ID="7">218> ID="8">851> ID="9">1 513"> ID="1">1990> ID="2">1 553> ID="3">560> ID="4">343> ID="5">903> ID="6">715> ID="7">204> ID="8">919> ID="9">1 569""(Kilde: Eurostat)

>

Tabel 6 Det italienske marked "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1988> ID="2">734> ID="3">212> ID="4">64> ID="5">276> ID="6">181> ID="7">142> ID="8">323> ID="9">781"> ID="1">1989> ID="2">836> ID="3">254> ID="4">81> ID="5">335> ID="6">192> ID="7">115> ID="8">307> ID="9">808"> ID="1">1990> ID="2">926> ID="3">276> ID="4">60> ID="5">336> ID="6">206> ID="7">104> ID="8">310> ID="9">900""(Kilde: Eurostat)

>

Tabel 7 Det franske marked "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1988> ID="2">620> ID="3">148> ID="4">151> ID="5">299> ID="6">594> ID="7">60> ID="8">654> ID="9">973"> ID="1">1989> ID="2">568> ID="3">165> ID="4">144> ID="5">309> ID="6">645> ID="7">54> ID="8">699> ID="9">958"> ID="1">1990> ID="2">572> ID="3">179> ID="4">130> ID="5">309> ID="6">754> ID="7">39> ID="8">793> ID="9">1 056""(Kilde: Eurostat)

>

Tabel 8 Det spanske marked "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1988> ID="2">1 379> ID="3">348> ID="4">324> ID="5">672> ID="6">46> ID="7">9> ID="8">55> ID="9">762"> ID="1">1989> ID="2">1 380> ID="3">331> ID="4">265> ID="5">596> ID="6">70> ID="7">13> ID="8">83> ID="9">867"> ID="1">1990> ID="2">1 337> ID="3">341> ID="4">258> ID="5">599> ID="6">152> ID="7">34> ID="8">186> ID="9">924""(Kilde: Eurostat)

>

Tabel 9 Det danske marked "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1988> ID="2">-> ID="3">12> ID="4">1> ID="5">13> ID="6">31> ID="7">54> ID="8">85> ID="9">72"> ID="1">1989> ID="2">-> ID="3">2> ID="4">1> ID="5">3> ID="6">40> ID="7">41> ID="8">81> ID="9">78"> ID="1">1990> ID="2">-> ID="3">4> ID="4">3> ID="5">7> ID="6">52> ID="7">51> ID="8">103> ID="9">96""(Kilde: Eurostat)

>

Tabel 10 Marketed i Det Forenede Kongerige "(i 1 000 tons)>

"> ID="1">1988> ID="2">1 721> ID="3">148> ID="4">472> ID="5">620> ID="6">234> ID="7">53> ID="8">287> ID="9">1 388"> ID="1">1989> ID="2">1 787> ID="3">229> ID="4">316> ID="5">545> ID="6">266> ID="7">43> ID="8">309> ID="9">1 551"> ID="1">1990> ID="2">1 770> ID="3">313> ID="4">490> ID="5">803> ID="6">217> ID="7">29> ID="8">246> ID="9">1 213""(Kilde: Eurostat)

>

D. DE BEROERTE VIRKSOMHEDER OG ORGANISATIONER AF VIRKSOMHEDER

(10) Foelgende virksomheder og organisationer af virksomheder deltog i overtraedelserne:

1. Peine-Salzgitter AG

2. Thyssen Stahl AG

3. Saarstahl AG

4. Walzstahl-Vereinigung

5. TradeARBED SA

6. Cockerill Sambre SA

7. Unimétal, Société Française des Aciers Longs SA

8. British Steel plc

9. Empresa Nacional Siderurgica SA

10. José María Aristrain, Madrid SA og José María Aristrain SA

11. Ferdofin SpA

12. Acciaierie e Ferriere Stefana F.lli fu Girolamo SpA

13. Eurofer asbi

14. Hoesch Stahl AG

15. Kloeckner Stahl GmbH

16. Neue Maxhuette Stahlwerke GmbH

17. Norsk Jernverk AS

18. SSAB - Svenskt Staal AB

19. Ovako Profiler AB

20. Smedjebacken/Fundia Steel AB

Denne liste er ikke den samme, som listen over de virksomheder, som denne beslutning er rettet til.

E. OPLYSNINGER OM DE BEROERTE VIRKSOMHEDER OG ORGANISATIONER AF VIRKSOMHEDER

(11) TYSKLAND

a) Stahlwerke Peine-Salzgitter AG (herefter benaevnt »Peine-Salzgitter«) er et aktieselskab med en aktiekapital paa 312 mio. DM. Naesten alle aktierne (99,48 %) ejes af Salzgitter Huettenwerk GmbH, der er et 100 %-ejet datterselskab af Salzgitter GmbH, der selv er et 100 %-ejet datterselskab af Preussag AG. Virksomheden er en af de stoerste staalproducenter i Tyskland med en konsolideret omsaetning i 1989/90 paa 3,225 mia. DM. Inden for bjaelker havde virksomheden i 1990 en omsaetning paa [. . .] (2). I 1992 aendrede den navn til Preussag Stahl AG.

b) Thyssen Stahl AG (herefter benaevnt »Thyssen«) er et aktieselskab med en aktiekapital paa ca. 2 mia. DM. Det er et 100 %-ejet datterselskab af Thyssen AG (tidligere August Thyssen-Huette) og udgoer det stoerste staalproducerende datterselskab i Thyssen-koncernen. I 1989/90 havde Thyssen en omsaetning paa 8,241 mia. DM. I 1990 androg virksomhedens salg af bjaelker [. . .].

c) Saarstahl AG (herefter benaevnt »Saarstahl«) er efterfoelgeren for Saarstahl Voelklingen GmbH. Sidstnaevnte blev den 15. juni 1989 omdannet til et aktieselskab kaldet DHS-Dillinger Huette Saarstahl AG.

Som foelge heraf blev hovedparten af aktiviteterne i det tidligere Saarstahl Voelklingen GmbH overfoert til et nydannet selskab ved navn Saarstahl AG, der er et 100 %-ejet datterselskab af DHS. Saarstahl, der fremstiller lange produkter, er saaledes i oekonomisk henseende efterfoelgeren for Saarstahl Voelklingen GmbH og har accepteret at overtage alle de forpligtelser, som Saarstahl Voelklingen GmbH maatte have paataget sig. Anvendelsen af udtrykket »Saarstahl« skal derfor - for saa vidt angaar perioden foer juni 1989 - forstaas som en henvisning til Saarstahl Voelklingen GmbH.

Usinor Sacilor-koncernen ejede 70 % af aktierne i DHS, medens den tyske delstat Saarland ejede 27,5 %. De resterende 2,5 % ejedes af Arbed SA.

I 1989 havde Saarstahl en omsaetning paa 2,438 mia. DM, hvoraf bjaelker repraesenterede [. . .]. Den 18. maj 1993 blev virksomheden erklaeret konkurs, og den 31. juli 1993 blev den sat under administration.

d) Hoesch Stahl AG (herefter benaevnt »Hoesch«), Dortmund var et aktieselskab med en aktiekapital paa 210 mio. DM. Alle aktierne var ejet af Hoesch AG, som havde en konsolideret omsaetning paa 10,679 mia. DM i 1989. I 1992 fusionerede virksomheden med Krupp, og de to virksomheder udgoer nu tilsammen Krupp-Hoesch AG.

e) Kloeckner Stahl GmbH (herefter benaevnt »Kloeckner«) er et 100 %-ejet datterselskab af Kloeckner-Werke AG, en koncern der beskaeftiger sig med staal, plastic og ingenioervirksomhed. I 1989/90 havde Kloeckner-Werke AG en konsolideret omsaetning paa naesten 7,5 mia. DM. Dets produktion af valsede staalprodukter androg over 3,6 mio. tons i samme periode. I maj 1993 indledte Kloeckner Stahl GmbH forligsforhandlinger, som den 3. juni 1993 mundede ud i en aftale med virksomhedens kreditorer, herunder Kommissionen (se betragtning 29).

f) Neue Maxhuette Stahlwerke GmbH (herefter benaevnt »Neue Maxhuette«) blev stiftet i 1988 af den tyske delstat Bayern (som dengang ejede 45 % af aktierne), Thyssen Stahl AG (5,5 %), Thyssen Edelstahlwerke AG (5,5 %), Lech-Stahlwerke GmbH (11 %), Krupp Stahl AG (11 %), Kloeckner (11 %) og Mannesmannroehren-Werke AG (11 %). Neue Maxhuette overtog hovedaktiverne i Eisenwerk-Gesellschaft Maximilianhuette GmbH, som blev erklaeret konkurs den 16. april 1987. I 1991 beloeb virksomhedens omsaetning sig til 226 mio. DM. Virksomheden er i dag kendt under navnet NMH Stahlwerke GmbH.

g) Walzstahl-Vereinigung er en organisation af producenter af valsede staalprodukter i Tyskland, men har ogsaa medlemmer i udlandet. Den tilhoerer Wirtschaftsvereinigung Stahl, den tyske organisation af staalproducenter.

(12) LUXEMBOURG

a) SA TradeARBED (herefter benaevnt »TradeARBED«) er et aktieselskab, hvori alle aktierne (direkte eller indirekte) ejes af Arbed SA (herefter benaevnt »Arbed«). TradeARBED varetager distributionen af Arbeds staalprodukter. I 1990 havde Arbed SA en konsolideret omsaetning paa 208,76 mia. lfr., hvoraf de [. . .]. stammede fra bjaelker.

Hvad angaar bjaelker og lange produkter, har Arbed indgaaet en samarbejds- og markedsfoeringsaftale med to af sine konkurrenter, nemlig Cockerill Sambre og Unimétal.

En aftale mellem Arbed SA og Cockerill Sambre om rationalisering og specialisering af parternes produktion inden for baade flade og lange produkter blev godkendt af Kommissionen den 28. maj 1984 for en periode paa omtrent ti aar. I henhold til aftalen skulle Arbed specialisere sig i lange produkter, medens Cockerill Sambre skulle fokusere paa flade produkter. Denne aftale blev aendret i 1989/90. Som foelge heraf valses nogle af de bjaelker, som markedsfoeres af TradeARBED, nu af Cockerill Sambre, som selv har trukket sig ud af markedet.

Den 14. juli 1988 godkendte Kommissionen, indtil slutningen af 1992, en specialiseringsaftale mellem Arbed SA og Unimétal inden for lange produkter.

Den 9. september 1991 godkendte Kommissionen en aftale mellem Arbed og Usinor Sacilor om faelles salg af staalbjaelker (beslutning 91/515/EKSF (3).

Den 23. juli 1993 godkendte Kommissionen en sammenlaegning af nogle af Usinor Sacilors og Arbeds aktiviteter, herunder produktionen og distributionen af staalbjaelker, i ProfilARBED SA, der er et datterselskab af Arbed SA.

b) Eurofer asbl (herefter benaevnt »Eurofer«), Foreningen af Europaeiske Staalproducenter, er en organisation. De fleste af medlemmerne er organisationer af virksomheder, men der findes ogsaa individuelle virksomheder (f.eks. Det Danske Staalvalsevaerk A/S og British Steel i den periode, der er omfattet af denne beslutning), som er selvstaendige medlemmer af Eurofer.

(13) BELGIEN

SA Cockerill Sambre (herefter benaevnt »Cockerill Sambre«) er Belgiens stoerste staalproducent. SA Steelinter (herefter benaevnt »Steelinter«) er hoveddistributoer for Cockerill Sambre, der direkte eller indirekte ejer alle aktierne i Steelinter. I 1990 havde Cockerill Sambre-koncernen en omsaetning paa 203 mia. bfr. I 1989, som var det sidste aar, hvor Cockerill Sambre fremstillede bjaelker, tegnede disse sig for [. . .] af salget.

(14) FRANKRIG

Unimétal Société Française des Aciers Longs SA (herefter benaevnt »Unimétal«) er den stoerste producent af lange produkter i Usinor Sacilor-koncernen, af hvilken Unimétal er et 100 %-ejet datterselskab. I 1990 beloeb Unimétals omsaetning sig til 6,896 mia. ffr., hvoraf bjaelker udgjorde [. . .].

Usinor Sacilor SA (herefter benaevnt »Usinor Sacilor«) et et statsejet holdingselskab, der forener de fleste af Frankrigs staalproducerende virksomheder. Det blev stiftet ved en fusion mellem Usinor SA og Sacilor SA, som blev formaliseret den 18. november 1987. De to virksomheder blev reelt slaaet sammen i 1982. Kommissionen godkendte denne fusion den 2. april 1982.

Usinor Sacilor er verdens naeststoerste staalproducent. I 1990 havde Usinor Sacilor en konsolideret omsaetning paa 96,053 mia. ffr.

(15) DET FORENEDE KONGERIGE

British Steel plc (herefter benaevnt »British Steel«) er den stoerste staalproducent i Det Forenede Kongerige og efterfoelgeren for British Steel Corporation, der blev privatiseret i 1988. I det forretningsaar, der sluttede den 31. marts 1990, havde British Steel en konsolideret omsaetning paa 5,113 mia. £. I 1990 androg British Steels salg af bjaelker i alt [. . .].

(16) SPANIEN

a) Empresa Nacional Siderúrgica SA (herefter benaevnt »Ensidesa«) er en stor spansk staalproducent. Instituto Nacional de Industria (en statsejet enhed) ejer 99,9997 % af aktierne heri. Ensidesas konsoliderede omsaetning androg 1,437 mia. ECU i 1990, hvoraf bjaelker tegnede sig for [. . .].

b) José María Aristrain Madrid SA og José María Aristrain SA (herefter under ét benaevnt »Aristrain«) er staalproducerende virksomheder, hvis aktier ejes af Aristrain-familien. I 1990 havde koncernen om omsaetning paa 73,216 mia. pta., hvoraf [. . .]) stammede fra bjaelker. José María Aristrain Madrid SA og José María Aristrain SA er nu kendt som henholdsvis Siderúrgica Aristrain Madrid SL og Siderúrgica Aristrain Olaberra SL.

c) Den 6. januar 1993 godkendte Kommissionen en specialiseringsaftale mellem Aristrain og Ensidesa og en aftale mellem samme to virksomheder om faelles salg af staalbjaelker.

(17) ITALIEN

a) Ferdofin SpA (herefter benaevnt »Ferdofin«) er et holdingselskab, som - gennem sine datterselskaber - er specialiseret i lange produkter. Et af dets datterselskaber er Eurocolfer Acciai SpA; Ferdofin ejer 99,99 % af aktierne i denne virksomhed. ILVA ejer 20 % af aktierne i Ferdofin. I 1990 havde Ferdofin en konsolideret omsaetning paa 773 mia. lire, hvoraf [. . .] stammede fra bjaelker.

b) Acciaieria e Ferriere Stefana F.lli fu Girolamo SpA (herefter benaevnt »Stefana«) producerer lange produkter. Virksomhedens omsaetning i 1990 beloeb sig til 215,194 mia. lire.

(18) SKANDINAVIEN

a) Fundia Norsk Jernverk AS (herefter benaevnt »Norsk Jernverk«) blev til i 1989, da Norsk Jernverk AS blev opsplittet i Fundia Norsk Jernverk AS og Norsk Jern Eiendom AS. Norsk Jernverk AS var et norsk aktieselskab med en aktiekapital paa 300 mio. nkr. Det samlede salg i 1990 beloeb sig til 1,45 mia. nkr (180 mio. ECU). Norsk Jernverk opererer paa EKSF-markedet gennem bl. a. datterselskaber i Tyskland og Det Forenede Kongerige. Naar det gaelder tidsrummet forud for 1989, skal »Norsk Jernverk« laeses som Norsk Jernverk AS.

b) SSAB Svenskt Staal AB (herefter benaevnt »SSAB«) blev stiftet i 1978. SSAB er et svensk aktieselskab med en aktiekapital paa 2,65 mia. skr. I 1990 havde selskabet en konsolideret omsaetning paa 15,619 mia. skr. (2,094 mia. ECU). I 1990 eksporteredes ca. 53 % af SSAB's staalproduktion til lande uden for Skandinavien. SSAB har salgsvirksomheder i adskillige EU-lande.

Den 1. september 1988 solgte SSAB sine aktiviteter inden for konstruktionsstaal (herunder produktionen af bjaelker) til Ovako. SSAB trak sig dermed ud af markedet for bjaelker.

c) Ovako AB opstod i 1986 som resultatet af en fusion mellem to af Skandinaviens foerende staalproducenter, nemlig den svenske SKF Steel og den finske Ovako. Ovako AB eksporterer til EKSF gennem 100 %-ejede datterselskaber i adskillige EKSF-lande.

Ovako Profiler AB (herefter benaevnt »Ovako«) var et 100 %-ejet datterselskab af Ovako AB og stod for de bjaelkeaktiviteter, der blev overtaget fra SSAB. Det indgik i Ovako-koncernens staaldivision. Ovako-koncernens omsaetning androg i 1990 6,006 mia. skr. (805 mio. ECU). Staaldivisionens salg alene tegnede sig for 3,355 mia. skr. (450 mio. ECU) eller 56 % af den samlede omsaetning.

Den 14. maj 1992 overtog det nystiftede selskab Inexa AB samtlige aktier i Ovako Profiler AB. Herefter soergede Inexa AB for, at Ovako Profiler AB overdrog sine aktiviteter og aktiver og passiver til datterselskabet Ovako Pretech AB, hvorefter Inexa AB erhvervede alle udestaaende aktier i Ovako Pretech AB fra Ovako, saaledes at baade Ovako og Ovako Pretech AB blev direkte datterselskaber af Inexa AB. Derefter solgte Inexa AB alle sine aktier i Ovako Profiler AB til Luleaa kommune, som aendrede Ovakos navn til Svartoen Foervaltning AB. Efter disse transaktioner fik Inexa AB aendret Ovako Pretech AB's navn til Inexa Profil AB.

d) Fundia Steel AB, der er et 100 %-ejet datterselskab af Fundia AB, opstod som foelge af en fusion mellem Smedjebacken-Boxholm Staal AB (herefter benaevnt »Smedjebacken«) og de svenske virksomheder Halmstad Jaernwerk og Forsbacka i 1988. Fundia AB's samlede salg i 1990 androg 2,607 mia. skr. (349 mio. ECU), hvoraf Fundia Steel AB tegnede sig for 1,36 mia. skr. (182 mio. ECU).

Fundia AB har salgskontorer i nogle EU-lande, som varetager markedsfoeringen af virksomhedens produkter paa disse markeder.

F. DE BEROERTE VIRKSOMHEDERS BETYDNING PAA MARKEDET FOR BJAELKER

(19) Tabel 11 viser stoerrelsen af leverancerne fra de ti stoerste af de beroerte virksomheder - British Steel, Aristrain (hvorfra der kun forelaa tal for 1989), TradeARBED, Peine-Salzgitter, Unimétal, Cockerill Sambre, Ferdofin, Ensidesa, Saarstahl og Thyssen - i EKSF i tidsrummet 1986 til 1989. I 1989, for eksempel, tegnede leverancerne fra disse virksomheder sig for to tredjedele af det beregnede forbrug af bjaelker i EKSF.

Tabel 11 Leveringer i EKSF "(i tons)>

"> ID="1">Peine-

Salzgitter> ID="2">262 664> ID="3">301 288> ID="4">380 082> ID="5">440 455"> ID="1">Thyssen> ID="2">174 756> ID="3">150 940> ID="4">185 932> ID="5">192 430"> ID="1">Saarstahl> ID="2">123 792> ID="3">159 100> ID="4">225 140> ID="5">229 602"> ID="1">Unimétal> ID="2">387 628> ID="3">392 756> ID="4">460 068> ID="5">418 887"> ID="1">Ferdofin> ID="2">234 540> ID="3">291 104> ID="4">307 680> ID="5">350 420"> ID="1">Cockerill Sambre> ID="2">309 368> ID="3">296 092> ID="4">326 172> ID="5">353 830"> ID="1">Arbed> ID="2">408 248> ID="3">367 220> ID="4">464 576> ID="5">506 463"> ID="1">British Steel> ID="2">578 092> ID="3">730 284> ID="4">1 008 622> ID="5">1 189 287"> ID="1">Ensidesa> ID="2">209 744> ID="3">217 556> ID="4">233 204> ID="5">283 226"> ID="1">Aristrain> ID="2">(1)> ID="3">(2)> ID="4">(3)> ID="5">512 123"> ID="1">I alt

(ekskl. Aristrain)> ID="2">2 688 832> ID="3">2 906 340> ID="4">3 591 476> ID="5">3 964 600"> ID="1">I alt> ID="2">(4)> ID="3">(5)> ID="4">(6)> ID="5">4 476 723""(Kilde: Eurofer/Monitoring Poutrelles (Aristrain))

>

G. KRISEN INDEN FOR STAALINDUSTRIEN

(20) Den europaeiske staalindustri blev ramt af en faldende efterspoergsel, som medfoerte et udbuds- og kapacitetsoverskud og dermed lavere priser fra midten af 1970'erne til 1988. Situationen varierede dog fra staalproducent til staalproducent.

(21) Den 1. januar 1977 vedtog Kommissionen paa grundlag af artikel 57 i EKSF-traktaten den saakaldte »Simonet-plan«, ifoelge hvilken samtlige staalproducenter skulle afgive ensidige, frivillige tilsagn over for Kommissionen med henblik paa en tilpasning af udbuddet til det niveau, som Kommissionen foreslog i sine kvartalsvise prognoser. Systemet viste sig at vaere utilstraekkeligt til at stabilisere markedet, saa i 1978 traadte den »Foerste Davignon-plan« i kraft. Denne nye ordning supplerede de ensidige, frivillige tilsagn med vejledende mindstepriser.

(22) Trods alle disse foranstaltninger forvaerredes situationen paa staalmarkedet stadig, saa den 31. oktober 1980 vedtog Kommissionen beslutning nr. 2794/80/EKSF (4), hvori det blev erklaeret, at der forelaa en »aabenbar kriseperiode«, som omhandlet i EKSF-traktatens artikel 58. Ved denne beslutning indfoerte Kommissionen obligatoriske produktionskvoter for de fleste staalprodukter, herunder bjaelker. De paagaeldende foranstaltninger blev senere udvidet ved beslutning nr. 1831/81/EKSF (5), 1696/82/EKSF (6), 2177/83/EKSF (7), 234/84/EKSF (8), 3485/85/EKSF (9) og 194/88/EKSF (10).

(23) Denne kriseordning kan beskrives som foelger: Kommissionen fastsatte generelle kvartalsvise maal for produktionen i Faellesskabet af forskellige produktkategorier, og hver enkelt producent fik tildelt en bindende produktionskvote og en kvote for udbuddet paa EKSF-markedet (omtalt som producentens andel af »I-markedet«, dvs. EKSF-markedet). Kvoterne blev mellem 1984 og 1986 bakket op af et system med mindstepriser for bjaelker og andre produkter (11). Kommissionen vedtog ogsaa beslutning nr. 3483/82/EKSF (12), ved hvilken virksomhederne blev forpligtet til at meddele Kommissionen deres leverancer til de enkelte lande.

(24) Oprindeligt mente Kommissionen, at det var absolut noedvendigt at bevare de traditionelle moenstre for handelen med staalprodukter for at bane vej for en omstrukturering af staalindustrien (jf. betragtning 5 i beslutning nr. 234/84/EKSF). I sin meddelelse om jern- og staalpolitikken i 1987 (13) erklaerede Kommissionen imidlertid, at den var naaet til den konklusion, at bevarelsen af de traditionelle handelsmoenstre var uforenelig med etableringen af det faelles marked for staal.

(25) Kriseordningen ophoerte for bjaelkernes vedkommende den 30. juni 1988. Kommissionen indfoerte dog ved beslutning nr. 2448/88/EKSF (14) en overvaagningsordning for produktionen og producenternes leverancer i Faellesskabet og tredjelande. Denne ordning indebar en forpligtelse for samtlige virksomheder til at anmelde deres leverancer til Kommissionen. Ordningen udloeb i 1990.

(26) I tidsrummet fra ophaevelsen af kriseordningen til slutningen af 1990 var markedsvilkaarene meget gunstige for producenterne af bjaelker i EKSF. Markedet har senere forvaerret sig betydeligt.

H. KONTROLUNDERSOEGELSER

(27) Den 16., 17. og 18. januar 1991 gennemfoerte Kommissionen en raekke kontrolundersoegelser i kontorerne tilhoerende syv virksomheder og to organisationer af virksomheder, nemlig British Steel, Peine-Salzgitter, Thyssen, Usinor Sacilor, Unimétal, Valor, TradeARBED, Walzstahl-Vereinigung og Centre professionnel des statistiques de l'acier (CPS) (15). Disse kontrolundersoegelser var baseret paa individuelle beslutninger truffet af Kommissionen i henhold til EKSF-traktatens artikel 47. Der blev foretaget yderligere kontrolundersoegelser den 5. marts (CPS), den 7. marts (Ferdofin) og den 25. marts 1991 (Ferrosider SpA). Under disse kontrolundersoegelser tog Kommissionens kontrolinspektoerer kopier af en raekke dokumenter.

(28) Yderligere oplysninger blev udleveret af nogle af de beroerte virksomheder og organisationer paa baggrund af begaeringer fremsat under henvisning til EKSF-traktatens artikel 47.

I. HOERING AF PARTERNE

(29) Parterne fik lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger paa den hoering, som blev afholdt i Bruxelles mellem den 11. og den 14. januar 1993. Referatet af hoeringen blev udsendt til parterne og deres advokater den 8. september 1993.

Der blev ogsaa sendt en kopi af klagepunktsmeddelelsen til Irish Steel Ltd, Nuova Sidercamuna Spa, Boliden Intertrade Srl, Aciers d'Usinor et Sacilor (Valor), CPS, Usinor Sacilor, Federazione Imprese Siderurgiche Italiane (Federacciai), Unesid, Jernkontoret og ILVA SpA. Paa baggrund af bemaerkningerne fra disse parter besluttede Kommissionen af afslutte proceduren over for dem af foelgende aarsager:

- Irish Steel deltog kun uformelt i et enkelt Eurofer/Scandinavien-moede; der findes ingen andre beviser for, at virksomheden har vaeret involveret.

- De eneste beviser mod Nuova Sidercamuna Spa og Boliden Intertrade Sri er en kort rapport udarbejdet af Peine-Salzgitters italienske repraesentant.

- Valor var ikke direkte indblandet, jf. betragtning 38, litra g).

- CPS og Usinor Sacilor deltog i administrative opgaver, og der er taget hensyn til Usinor Sacilors adfaerd i forbindelse med boeden til Unimétal.

- Der er intet bevis for Federacciais, Unesids og Jernkontorets direkte indblanding - kun for nogle af deres medlemmers indblanding.

- Det kunne ikke bevises, at hr. Traverso handlede paa vegne af ILVA SpA. Kloeckner producerer ikke bjaelker som defineret i betragtning 3 og 4.

J. DETALJERET REDEGOERELSE FOR OVERTRAEDELSERNE AF KONKURRENCEREGLERNE

1. »POUTRELLES-UDVALGET« OG DERMED FORBUNDNE AKTIVITETER

1.1. Generelt

(30) »Poutrelles-udvalget« (ogsaa kendt under sit franske navn »Commission Poutrelles« og foerhen undertiden omtalt som »Commission des Produits Longs« eller »Long Products Committee«) er et af Eurofers saakaldte »produktudvalg«. Hvert af disse udvalg beskaeftiger sig - som navnet antyder - med et bestemt produkt eller en bestemt gruppe af produkter (f.eks. bjaelker, handelsstaal eller valstraad). Moederne i alle disse udvalg arrangeres af Eurofer, som ogsaa stiller de fornoedne infrastrukturer til raadighed (f.eks. tolkning).

(31) Et andet Eurofer-udvalg, som maa naevnes i denne forbindelse, er det saakaldte »CDE«. Dette er et forum, hvor salgsdirektoererne fra Eurofer-virksomheder - dvs. de virksomheder, der selv er medlemmer af Eurofer, eller som tilhoerer organisationer, der er medlemmer af Eurofer - moedes for at droefte markedet. Der afholdes ogsaa regelmaessige moeder for henholdsvis de administrerende direktoerer og underdirektoererne i disse virksomheder. Paa det mere tekniske plan suppleres denne struktur med ekspertmoeder.

(32) Alle disse udvalg blev nedsat under krisen inden for staalindustrien (se afsnit G ovenfor). Den saaledes etablerede struktur bistod Kommissionen i forbindelse med bestraebelserne paa at loese de problemer, som krisen foraarsagede. Den tjente ogsaa som et forum for droeftelser mellem staalproducenterne om generelle emner, saasom stoerrelsen og virkningen af importen fra tredjelande, eventuelle markedstendenser og ordninger for fremme af staalprodukter i tredjelande. Ingen af disse aktiviteter vil blive diskuteret her. Naervaerende beslutning vedroerer udelukkende de aspekter af parternes samarbejde, der gik ud over, hvad der er tilladt i henhold til EKSF-traktatens konkurrenceregler.

(33) Poutrelles-udvalgets struktur og deltagelsen heri er skitseret i et kortfattet notat af 4. oktober 1990 fra hr. Vygen fra Walzstahl-Vereinigung til hr. Everard fra TradeARBED i forbindelse med Everards overtagelse af formandsposten i udvalget. I henhold til dette notat havde hr. J. Meyer fra Peine-Salzgitter fungeret som formand for udvalget siden midten af 1985. Det fremgaar af notatet, at Usinor Sacilor havde staaet for udvalgets sekretariat i en aarraekke. Paa det paagaeldende tidspunkt var det en af Usinor Sacilors ansatte (fru S.), der fungerede som sekretaer. Sekretariatet udsendte moedeindkaldelser, skrev moedereferaterne, som blev sendt til medlemmerne af Poutrelles-udvalget, og distribuerede (enten rutinemaessigt eller efter behov) forskellige dokumenter. De dokumenter, der blev udsendt med regelmaessige mellemrum, omfattede dokumenter vedroerende »Poutrelles-kontrollen« (se laengere fremme).

Det fremgaar endvidere, at Walzstahl-Vereinigung jaevnligt udsendte dokumenter (moedereferater, statistikker og prisoplysninger) til sine medlemmer forud for moederne i Poutrelles-udvalget.

(34) Af notatet fremgaar det, at de individuelle grupper saedvanligvis var repraesenteret paa moederne af foelgende personer:

"" ID="1">Luxembourg (Belgien): > ID="2">H. Becker (TradeARBED)"> ID="1" ASSV="2">Frankrig: > ID="2">G. (Unimétal)

Fru S. (sekretariatet)"> ID="1">Det Forenede Kongerige: > ID="2">Cooper, Legge, fru Ross (British Steel)"> ID="1" ASSV="2">Italien: > ID="2">Dr. Arnuzzo (Ferdofin)

Dr. Masserdotti (Ferrosider)"> ID="1" ASSV="3">Spanien: > ID="2">Alvarez (Ensidesa)

Naegele (Aristrain)

Izquierdo (Unesid)"> ID="1" ASSV="4">Tyskland: > ID="2">Engel, Knuefermann (Thyssen)

Dr. v. Engelhardt, Schuh (Saarstahl)

Kroell, Mette (Peine-Salzgitter)

Vygen (Walzstahl-Vereinigung)">

Det bemaerkes i notatet, at dr. Masserdotti saedvanligvis taler paa vegne af de smaa italienske producenter.

(35) Selv om Poutrelles-udvalget er et Eurofer-udvalg, er nogle af de virksomheder eller organisationer af virksomheder, der deltager i moederne, ikke (eller var ikke) medlemmer (direkte eller indirekte) af Eurofer.

(36) Moederne i Poutrelles-udvalget blev afholdt meget hyppigt. I f.eks. 1989 og 1990 blev udvalget indkaldt henholdsvis ni og syv gange. I en skrivelse dateret den 5. oktober 1990 underrettede Eurofer sine medlemmer og andre om, at det i 1991 var hensigten at afholde bjaelke-moeder »hveranden maaned«.

Kommissionen har kendskab til foelgende moeder i Poutrelles-udvalget:

"" ID="1">7. april 1987 > ID="2">Duesseldorf"> ID="1">19. maj 1987 > ID="2">Stresa"> ID="1">28. oktober 1987 > ID="2">Paris"> ID="1">25. november 1987 > ID="2">Duesseldorf"> ID="1">3. maj 1988 > ID="2">Madrid"> ID="1">19. juli 1988 > ID="2">Paris"> ID="1">18. oktober 1988 > ID="2">Duesseldorf"> ID="1">15. november 1988 > ID="2">Bruxelles"> ID="1">13. december 1988 > ID="2">Paris"> ID="1">10. januar 1989 > ID="2">Duesseldorf"> ID="1">7. februar 1989 > ID="2">Paris"> ID="1">19. april 1989 > ID="2">Paris"> ID="1">6. juni 1989 > ID="2">Paris"> ID="1">11. juli 1989 > ID="2">Paris"> ID="1">3. august 1989 > ID="2">Duesseldorf"> ID="1">21. september 1989 > ID="2">Taormina"> ID="1">7. november 1989 > ID="2">Teesside"> ID="1">12. december 1989 > ID="2">Duesseldorf"> ID="1">14. februar 1990 > ID="2">Berlin"> ID="1">21. marts 1990 > ID="2">Duesseldorf"> ID="1">16. maj 1990 > ID="2">Milano"> ID="1">10. juli 1990 > ID="2">Duesseldorf"> ID="1">11. september 1990 > ID="2">Luxembourg"> ID="1">9. oktober 1990 > ID="2">Madrid"> ID="1">4. december 1990 > ID="2">Bruxelles.">

(37) Kommissionen har opdaget, at der af nogle af disse moeder i Poutrelles-udvalget er udfaerdiget to forskellige referater, der afviger en anelse fra hinanden. Dette skyldes oejensynligt, at det franske sekretariat, der har udarbejdet disse referater, har forelagt referatudkastet for udvalgets formand med henblik paa godkendelse (og for Eurofer med henblik paa kommentarer) og samtidig sendt en kopi til Walzstahl-Vereinigung med henblik paa oversaettelse til tysk. Noget tyder paa, at Walzstahl-Vereinigung undertiden omdelte sin oversaettelse af referatudkastene, foer de var blevet godkendt af Poutrelles-udvalgets formand.

Den endelige version af referaterne er saedvanligvis mere forsigtig. Dette kan haenge sammen med et moede for sekretariaterne for Eurofers produktudvalg, som fandt sted den 23. november 1988. Foelgende var et af de to punkter paa dagsordenen for dette moede: »Revision af udarbejdelsen af moedereferater«.

1.2. De beroerte virksomheders og organisationers deltagelse

(38) Det i betragtning 33 naevnte notat fra hr. Vygen viser, at de deri naevnte virksomheder eller personer regelmaessigt deltog i Poutrelles-udvalgets moeder. Under sagsforloebet afgav de beroerte virksomheder og organisationer foelgende mere praecise oplysninger:

a) Peine-Salzgitter bekraeftede, at virksomheden havde deltaget i alle ovennaevnte moeder.

b) Walzstahl-Vereinigung meddelte Kommissionen, at den havde deltaget i samtlige ovennaevnte moeder med undtagelse af moedet den 3. maj 1988.

c) British Steel bekraeftede at have deltaget i samtlige ovennaevnte moeder med undtagelse af moederne den 10. januar 1989 og den 6. juni 1989. Der foreligger imidlertid bevis for (i form af en deltagerliste og et memo fra British Steel om resultaterne af moedet), at British Steel ogsaa deltog i moedet den 10. januar 1989.

d) Arbed meddelte Kommissionen, at datterselskabet TradeARBED i princippet havde deltaget i samtlige ovennaevnte moeder.

e) Ensidesa bekraeftede at have deltaget - via sit datterselskab Infisa GmbH (en handelsvirksomhed registreret i Tyskland) - i samtlige ovennaevnte moeder med undtagelse af moederne den 21. september 1989 og den 7. november 1989.

f) Thyssen bekraeftede at have deltaget i alle ovennaevnte moeder i perioden fra den 25. november 1987 med undtagelse af moedet den 7. november 1989.

g) Unimétal underrettede Kommissionen om, at virksomheden havde vaeret repraesenteret paa samtlige ovennaevnte moeder indtil slutningen af 1989. Den person, der havde repraesenteret Unimétal paa disse moeder, flyttede til Aciers d'Usinor et Sacilor (Valor) (16) i begyndelsen af 1990. Valor bekraeftede oprindeligt, at Valor havde deltaget i disse moeder fra begyndelsen af 1990. Der foreligger imidlertid materiale, som viser, at den paagaeldende person fortsat optraadte paa Unimétals vegne (se f.eks. et udateret notat fra Unimétal til Poutrelles-udvalgets sekretariat, som maa vaere skrevet den 18. maj 1990 eller foer, og hvoraf det fremgaar, at Unimétal ikke havde vaeret i stand til at deltage i udvalgets sidste moede, hvilket tyder paa, at Unimétal under normale omstaendigheder fortsat deltog i moederne). Unimétal bekraeftede dette under den mundtlige hoering.

h) Saarstahl bekraeftede, at virksomheden havde deltaget i nogle af ovennaevnte moeder, nemlig moederne den 19. maj 1987, den 3. maj 1988, den 18. oktober 1988, den 15. november 1988, den 13. december 1988, samtlige moeder i 1989 og moederne den 14. februar 1990, den 16. maj 1990, den 11. september 1990 og den 4. december 1990. Der foreligger bevis for (i form af et notat om moedet fra Peine-Salzgitter), at Saarstahl ogsaa var til stede paa moedet den 25. november 1987.

i) Cockerill Sambre og Steelinter fortalte Kommissionen, at de havde deltaget i moederne den 19. juli 1988, den 18. oktober 1988, den 15. november 1988, den 10. januar 1989, den 7. februar 1989 og den 3. august 1989, og at de sandsynligvis ogsaa havde deltaget i moedet den 6. juni 1989. Der er bevis for, at Cockerill Sambre ogsaa deltog i moedet den 11. juli 1989 (jf. referatet af dette moede).

j) Ferdofin bekraeftede at have deltaget i nogle af moederne, om end det ikke var muligt at oplyse de noejagtige datoer. Der foreligger imidlertid bevis for, at Ferdofin regelmaessigt deltog i moederne fra 1987. Dette bekraeftes af Walzstahl-Vereinigungs notat om Poutrelles-udvalget (se betragtning 33). Med hensyn til nogle af ovennaevnte moeder haevdede Ferdofin i sit svar paa klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen ikke havde foert bevis for Ferdofins deltagelse. Ferdofins deltagelse heri fremgaar imidlertid af referatet af moedet den 19. april 1989, deltagerlisten fra moedet den 14. februar 1990 og diverse korrespondance vedroerende moedet den 7. februar 1989 (udkast til skrivelse fra Ferdofin til hr. Meyer og hr. Meyers svar dateret den 29. marts 1989).

k) Aristrain bekraeftede, at virksomheden havde deltaget i samtlige moeder i 1989 og 1990 med undtagelse af moederne den 21. september 1989, den 12. december 1989, den 21. marts 1990, den 10. juli 1990 og den 4. december 1990. Henvisningen til »et spansk staalvaerk« i referatet af moedet den 21. september 1989 (som Ensidesa ikke deltog i) viser imidlertid, at Aristrian deltog i dette moede. Det kan udledes af notatet fra Walzstahl-Vereinigung om Poutrelles-udvalget og notatet fra Peine-Salzgitter om moedet den 25. november 1987, at Aristrain regelmaessigt deltog i disse moeder fra og med i hvert fald 1987.

1.3. Kontrol

1.3.1. Kontrollen med ordrer indtil midten af 1990

(39) Siden i hvert fald tredje kvartal af 1984 har der eksisteret en kontrolordning, hvorigennem de deltagende virksomheder regelmaessigt underrettede hinanden om de ordrer, de havde modtaget paa leverancer i et bestemt kvartal. British Steel, Peine-Salzgitter, TradeARBED, Thyssen, Cockerill Sambre og Unimétal deltog i denne ordning fra et meget tidligt tidspunkt, dvs. fra i hvert fald 1987. Dette fremgaar af et internt memo hos Peine-Salzgitter dateret den 24. november 1987 og en tabel udarbejdet af Peine-Salzgitter dateret den 5. december 1989 (se bilag I, punkt 16).

Ferdofin deltog siden andet kvartal 1987 og Saarstahl begyndte at indberette sine tal i andet kvartal 1988. Dette bekraeftes af et internt notat hos Peine-Salzgitter dateret den 9. november 1987 og et dokument dateret den 9. december 1988 fundet hos Peine-Salzgitter med paaskriften »Markedsudvikling« og, haandskrevet, »Ordrekontrol«.

Ensidesa og Aristrain deltog i ordningen fra begyndelsen af 1989. I begyndelsen indberettede de deres tal paa maanedsbasis. I Aristrains svar paa klagepunktsmeddelelsen haevdes det, at virksomheden kun havde indberettet oplysninger om leverancer og ikke om ordrer. Dette modsiges af dokumenter fundet af Kommissionen (f.eks. referatet af moedet den 10. januar 1989 og kontroltabellerne udsendt af sekretariatet den 1. marts 1990. Se bilag I, punkt 13).

Neue Maxhuette og Hoesch deltog i hvert fald fra henholdsvis foerste kvartal 1988 og foerste kvartal 1989.

I foerste kvartal 1990 begyndt Federacciai (Federazione Imprese Siderurgiche Italiane - en italiensk organisation af staalproducenter og -distributoerer) at indberette aggregerede tal for italienske staalproducenter, ekskl. Ferdofin.

Cockerill Sambre traadte ud af ordningen i slutningen af 1989.

(40) De tal, der blev indberettet og udvekslet, viser (med undtagelse af tallene fra Federacciai), hvilke ordrer hver enkelt virksomhed havde modtaget paa leverancer i Frankrig, Tyskland, Belgien/Luxembourg, Nederlandene, Det Forenede Kongerige, Italien, Spanien, Portugal og Graekenland/Irland/Danmark.

I hvert fald fra begyndelsen af 1989 blev disse tal indsamlet og distribueret blandt deltagerne hver uge af Usinor Sacilor.

For aarene 1989 og 1990 fandt Kommissionen et stort antal dokumenter, som illustrerer indretningen af kontrolordningen. Disse dokumenter er angivet i bilag I.

1.3.2. Kontrollen med leverancer indtil midten af 1990

(41) Der blev indfoert en kontrol med leverancer i 1988 paa opfordring af den franske gruppe (se referatet af moedet i Poutrelles-udvalget den 18. oktober 1988). Peine-Salzgitter, Thyssen, Saarstahl, TradeARBED, Cockerill Sambre, Unimétal, British Steel, Ferdofin, Ensidesa, Aristrain, Neue Maxhuette og Hoesch udvekslede oplysninger om deres leverancer til markederne i EKSF hvert kvartal fra og med begyndelsen af 1989 begyndende med tallene for leverancer i fjerde kvartal 1988. Cockerill Sambre ophoerte med at deltage i ordningen i begyndelsen af 1990 efter at have trukket sig ud af markedet.

(42) Der blev udvekslet individuelle tal vedroerende foelgende markeder: EKSF som helhed, Tyskland, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Benelux-landene, Italien, Graekenland/Irland/Danmark, Portugal og Spanien. Disse tal blev distribueret til deltagerne en maaned eller to efter afslutningen af det relevante kvartal. Fra slutningen af 1989 indberettede Federacciai aggregerede tal vedroerende alle andre italienske producenter end Ferdofin.

De vigtigste dokumenter vedroerende leverancekontrollen fremgaar ogsaa af bilag I.

1.3.3. Kontrollen efter midten af 1990

(43) Den 18. juli 1990 vedtog Kommissionen beslutning 90/417/EKSF (17) om en procedure i henhold til EKSF-traktatens artikel 65 vedroerende en aftale og samordnet praksis mellem europaeiske producenter af koldvalsede flade produkter af rustfrit staal. I denne beslutning haevdede Kommissionen, at en raekke virksomheder havde overtraadt EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1, og nogle af virksomhederne blev paalagt boeder.

(44) Den 30. juli 1990 sendte Eurofer en skrivelse med overskriften »Udveksling og udsendelse af statistikker» til bl.a. Poutrelles-udvalgets formand og sekretariat. De relevante afsnit i denne skrivelse lyder saaledes (18):

»Den beslutning, som Kommissionen for nylig har truffet vedroerende rustfrie flade produkter og diverse kontakter mellem GD IV og ledelsen i Eurofer, har skabt opmaerksomhed omkring den udveksling eller udsendelse af statistikker, der foregaar fra vores kontor eller fra udvalgssekretariaterne, og der er blevet sat spoergsmaalstegn ved deres forenelighed med EKSF-traktatens artikel 65.

I afventning af resultatet af en grundig undersoegelse af de juridiske aspekter besluttede vi at indstille enhver udsendelse af materiale, der indeholder individuelle tal for produktion, leverancer og ordrer, og vi anmoder Dem om at indstille tilsvarende aktiviteter inden for rammerne af Deres udvalg.

Denne anmodning beroerer naturligvis ikke Eurofer-kontorets ret til at indsamle individuelle tal og udsende aggregerede resultater uden anfoerelse af individuelle elementer, saaledes som vi normalt goer. Saadanne statistikker er fuldt ud lovlige, da de tydeligvis har til formaal at give et samlet billede af den oekonomiske udvikling og udviklingen paa markedet. Vi vil fortsaette med at udarbejde disse statistikker, og De kan goere det samme.«

Poutrelles-udvalget efterkom Eurofers anmodning den 30. juli 1990. De individuelle tal for leverancerne i andet kvartal 1990 fra alle de paagaeldende virksomheder undtagen British Steel blev imidlertid stadig distribueret.

Fra og med august 1990 afviste British Steel at indberette oplysninger om sine ordrer og leverancer.

(45) Et internt memo hos British Steel dateret den 19. november 1990 viser, at udsendelsen af individuelle data snart blev genoptaget, om end uden British Steel:

»Paa baggrund af formaendenes droeftelser besluttede Eurofers administration at genoptage udsendelsen af leverance- og produktionstal opgjort saerskilt for hver enkelt virksomhed (efter tidligere kun at have udsendt aggregerede tal for samtlige virksomheder taget under et).

Det ligger fast, at British Steel stadig ikke indberetter oplysninger til Eurofer, saa British Steel vil selvfoelgelig ikke modtage oplysninger om de andre virksomheder.«

Der finder bevis for, at denne beslutning ikke kun gjaldt for Eurofer, men ogsaa for Eurofers produktudvalg.

(46) Kommissionen fandt tabeller dateret den 3. december 1990 (se bilag I, punkt 26), som indeholder individuelle tal for leverancer og ordrer paa leverancer i tredje kvartal 1990 fra TradeARBED, Unimétal, Ensidesa, Aristrain og Ferdofin (kun ordrer). Dokumenterne viser, at udvekslingen af oplysninger - mellem TradeARBED, Ensidesa, Unimétal, Ferdofin og Aristrain - maa vaere blevet genoptaget senest i oktober 1990. Individuelle data om leveringsordrer modtaget af Thyssen, Saarstahl, Peine-Salzgitter, Neue Maxhuette og Hoesch blev sendt til sekretariatet og rundsendt af Walzstahl-Vereinigung i december 1990 og januar 1991 (se bilag I, punkt 28).

1.3.4. Udveksling af oplysninger gennem Walzstahl-Vereinigung

(47) Den kontrol, som Poutrelles-udvalgets sekretariat organiserede, blev suppleret med en udveksling af oplysninger gennem Walzstahl-Vereinigung.

(48) Kommissionen er i besiddelse af en mappe sammensat af Walzstahl-Vereinigung med henblik paa moedet i Poutrelles-udvalget den 9. oktober 1990. Denne mappe indeholder bl.a. en raekke tabeller dateret den 1. oktober 1990. Tabellerne giver en oversigt over Thyssens, Peine-Salzgitters, Hoeschs, Neue Maxhuettes, Saarstahls og TradeARBEDs leverancer og leveringsordrer.

Leverancerne er opgjort pr. maaned fra januar 1990 til og med juli 1990. For saa vidt angaar ordrerne paa leverancer i tredje kvartal 1990 indeholder tabellerne de relevante tal for hver virksomhed opgjort paa ugebasis begyndende med situationen pr. 2. juni 1990 og sluttende med situationen pr. 22. september 1990. Paa samme maade er ordrerne paa leverancer i fjerde kvartal 1990 angivet pr. 1. september, 8. september, 15. september og 22. september 1990. Da kontroltabellerne fra det franske sekretariat i den relevante periode kun indeholdt aggregerede tal og ikke individuelle tal for hver virksomhed, foelger det, at disse tabeller indgik i de ajourfoerte statistikker, som Walzstahl-Vereinigung forsynede sine medlemmer med, jf. memoet fra hr. Vygen til hr. Everard af 4. oktober 1990 (betragtning 33). Dette bekraeftes af memoets forside, som viser, at Walzstahl-Vereinigung havde sendt kopier af mappens indhold til TradeARBED den 2. oktober 1990.

Kommissionen har fundet en tilsvarende samling af dokumenter udfaerdiget af Walzstahl-Vereinigung med henblik paa moedet i Poutrelles-udvalget den 4. december 1990.

1.3.5. Informationsudvekslingens formaal og virkninger

(49) Betydningen og anvendelsen af de tal, som blev udvekslet som led i kontrolordningen, fremgaar af adskillige dokumenter.

(50) Paa moedet den 6. juni 1989 beklagede de tyske producenter sig over den store spanske eksport til Tyskland. De spanske producenter lovede at forskyde deres leverancer i fremtiden.

(51) Paa moedet den 11. juli 1989 paapegede Unimétal, at ifoelge kontroltallene havde alle andre Eurofer-virksomheder end Ensidesa mindsket deres leverancer til Frankrig med 25 %, medens spanierne havde foroeget deres. I referatet hedder det lakonisk:

»Man haabede, at der i fremtiden ville blive udvist en vis grad af tilbageholdenhed.«

Det blev ogsaa paapeget, at i andet kvartal 1989 havde leveringsordrerne paa det belgiske/luxembourgske marked - i modsaetning til situationen paa de andre markeder i Faellesskabet - oversteget leveringsordrerne i foerste kvartal 1989. Man vurderede, at dette forhold

»via belgiske staalforhandlere, risikerede at skabe uro paa nabomarkederne.«

Cockerill Sambre forsvarede sig selv med, at virksomhedens leverancer gik til dens datterselskab (Steelinter), hvis lagre var meget smaa.

Det fremgaar ogsaa af referatet, at der fandt en meningsudveksling sted vedroerende importen fra Spanien:

»Importen fra Spanien var stadig hoej. Ensidesa udtalte, at virksomheden ikke havde foroeget de saedvanlige maengder.«

(52) I den kopi af referatet af moedet den 21. september 1989, som Kommissionen fandt hos Thyssen (i en tysk oversaettelse af det franske referat), antydes det, at TradeARBED var blevet beskyldt for at forstyrre markedet i Frankrig:

»Det luxembourgske staalvaerk benaegtede ogsaa, at det paa nogen maade havde skabt uro paa det franske marked, da det havde vaeret ude af det i fem uger.«

(53) I den franske udgave af referatet af moedet den 12. december 1989 henvises der til en meningsudveksling om handelen mellem Det Forenede Kongerige og Tyskland/Frankrig. Den tyske udgave er mere eksplicit:

»Imidlertid talte de tyske og franske staalvaerker om en vis »aggressivitet« fra det britiske staalvaerks side paa deres hjemmemarkeder, hvilket ogsaa fremgik af Poutrelles-udvalgets statistikker. Det britiske staalvaerk forklarede, at det begraensede sig selv til de tonnager, som det normalt leverede til disse markeder, og at vaerkets indberetninger til Poutrelles-udvalgets statistikker ogsaa omfattede forarbejdning. Det paapegede imidlertid, at der siden januar 1989 var blevet leveret 21 000 tons fra Tyskland til Det Forenede Kongerige.«

(54) Et interne briefing-notat dateret den 19. marts til hr. Meyer (Peine-Salzgitter) afsloerer, at der var opstaaet en kontrovers paa Poutrelles-udvalgets moede den 14. februar 1990:

»I Berlin var det blevet aftalt, at der skulle gives naermere forklaringer paa alvorlige forskelle mellem ordrebogskontrollen og de faktiske leverancer. De herskede paa dette punkt uenighed mellem Ferdofin og Saarstahl.«

(55) En tabel, som blev sendt til British Steel fra Peine-Salzgitter i begyndelsen af marts 1990, indeholder - for de to sidste kvartaler af 1988 og hvert kvartal af 1989 - en opgoerelse over leverancer fra Det Forenede Kongerige til Tyskland og leverancer fra Peine-Salzgitter, Thyssen og Saarstahl til Det Forenede Kongerige. To andre kolonner viser henholdsvis Det Forenede Kongeriges og Tysklands »overskud«, dvs. forskellen mellem den britiske producents leverancer til Tyskland og de tyske producenters leverancer til Det Forenede Kongerige. Den kopi af tabellen, som blev fundet hos British Steel, bar en haandskrevet besked fra Peine-Salzgitter, som kundgjorde, at

»ifoelge disse tal er jeg bange for, at British Steel plc ikke har noget til gode!«

I den tyske udgave af referatet af moedet den 21. marts 1990 fremgaar det, at de spanske producenter fandt, at British Steels og TradeARBEDs eksport til Spanien var for stor.

(56) En skrivelse dateret den 10. maj 1990 fra Peine-Salzgitter til TradeARBED viser, at TradeARBED havde beskyldt Peine-Salzgitter for at have manipuleret med sine tal for leverancer til Nederlandene i foerste kvartal 1990. I sit svar forsoegte Peine-Salzgitter at forklare forskellene.

(57) I en rapport om resultatet af moedet den 16. maj 1990 (udfaerdiget af Walzstahl-Vereinigung) hedder det:

»Et centralt tema var - som altid - virksomhedernes leverancer paa hinandens markeder, som giver anledning til betydelig uro paa markederne. En ansvarlig adfaerd paa dette punkt vil bidrage til at mindske denne uro.«

Et notat af 18. maj 1990 om resultaterne af dette moede, udfaerdiget af Poutrelles-udvalgets sekretariat og sendt til Unimétal, bekraefter dette:

»Der blev redegjort for den gensidige indtraengen paa markederne. Alle oensker at vende tilbage til de saedvanlige leveringsmoenstre.«

(58) Der blev igen droeftet leverancer paa moedet den 10. juli 1990. Af et internt memo hos British Steel dateret den 20. juli 1990 fremgaar foelgende:

»BS's salg i Nordeuropa blev angrebet af de franske og tyske producenter (Arbed forblev tavs), som mente, at vi kun havde formaaet at foroege vort salg paa disse markeder ved at »koebe« markedsandele. Mette fra Peine truede indirekte med en reaktion fra Peine i UK, hvis de ca. 10 000 tons fra BS til Tyskland hvert kvartal ikke blev reduceret.«

(59) Et internt briefing-notat dateret den 10. september 1990 fra Peine-Salzgitter til hr. Meyer med henblik paa det naeste moede i Poutrelles-udvalget den 11. september 1990 afsloerer, at formaalet med kontrolordningen var at saette deltagerne i stand til at foelge med i deres konkurrenters adfaerd paa markedet:

»En udveksling af aggregerede tal alene er (naesten) nytteloes til vort formaal (udtalelse fra den tysk-luxembourgske gruppe den 30. august 1990), da det ikke laengere vil vaere muligt at foelge med i individuelle udbyderes adfaerd. Foerst naar der foreligger officielle toldoplysninger, som erfaringsmaessigt ikke kommer foer flere maaneder senere, er det muligt at individualisere tallene, men kun i relation til lande med blot én producent.«

Notatet viser ogsaa, at parterne var opmaerksomme paa de konkurrenceretlige aspekter af ordningen:

»En ordning med gensidig udveksling af statistikker, som betyder, at data om individuelle virksomheder udleveres til konkurrenter, giver i hvert fald forestillinger om konkurrencebegraensende virkninger.«

(60) Paa moedet den 4. december 1990 paapegede TradeARBED (i referatet omtalt som »repraesentanten fra Luxembourg«), at stigningen i Ferdofins og andre virksomheders markedsandele vakte bekymring hos andre producenter.

Et TradeARBED-memo dateret den 3. december 1990 (som giver ordlyden af den tale, som TradeARBEDs repraesentant ville holde paa moedet den 4. december 1990) afsloerer, at TradeARBED ville - om noedvendigt - traeffe modforanstaltninger:

»Jeg oensker imidlertid at paapege, at vi ikke laengere kan laene os tilbage og se paa, at visse staalvaerker har foroeget deres tonnager betydeligt i aar, navnlig i Belgien, vort hjemmemarked, dvs. (. . .)«

1.4. Markedsdelingsordninger og »Traverso-metoden«

1.4.1. Ferdofin

(61) Referatet af moedet i Poutrelles-udvalget den 19. juli 1988 (et uddrag af hvilket Kommissionen er i besiddelse af) indeholder en opgoerelse over de markedsprognoser for fjerde kvartal i 1988, som CDE havde vedtaget den 14. juli 1988. Her foelger tallene for Tyskland:

»Tyskland 189 000 ton/kvartal

heraf Eurofer 159 000 ton/kvartal

Ferdofin 30 000 ton/kvartal«

Tilsvarende tal (for henholdsvis Eurofer og Ferdofin) gives for Benelux-landene, Frankrig og Danmark/Irland/Graekenland.

(62) Hvis det eneste formaal med markedsprognoserne havde vaeret at vurdere stoerrelsen af fremtidige markeder, ville det selvfoelgelig ikke have vaeret noedvendigt at vise saerskilte tal for Ferdofin. Det maa derfor antages, at formaalet var at fastsaette kvoter for Ferdofins leverancer paa ovennaevnte markeder. Ferdofin haevder, at tallene var blevet foreslaaet af virksomhedens konkurrenter uden Ferdofins indblanding. Et telex fra Ferdofin til Peine-Salzgitter den 4. august 1988 bekraefter imidlertid, at Ferdofin var indforstaaet med at overholde visse kvoter (om end stoerrelsen heraf kan have afveget fra tallene i ovennaevnte referat):

»Vi henleder Deres opmaerksomhed paa, at Ferdofin har accepteret en begraensning af sit salg i Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Benelux paa basis af de gamle kvoter.«

1.4.2. Frankrig

(63) Den 13. september 1989 moedtes repraesentanter for Peine-Salzgitter, Thyssen, Saarstahl, British Steel, Unimétal, TradeARBED og Cockerill Sambre/Steelinter i Walzstahl-Vereinigungs kontorer.

Droeftelserne paa dette moede handlede hovedsageligt om leverancerne af bjaelker paa det franske marked i fjerde kvartal 1989.

Hos Peine-Salzgitter fandt Kommissionen et dokument udarbejdet af Walzstahl-Vereinigung. Dokumentets anden side baerer titlen »Det franske marked - bjaelker - fjerde kvartal 1989«. I dokumentet hedder det, at beregningen af det franske marked i fjerde kvartal 1989 androg 75 000 ton/maaned, og at Eurofer-virksomheder ville levere de 60 000 ton/maaned. Dette tal er fraktrukket 27 000 ton/maaned for Unimétal og 375 ton/maaned og 750 ton/maaned for henholdsvis Kloeckner og Ensidesa. De resterende 31 875 ton/maaned er derpaa fordelt paa basis af to procentdele svarende til tidligere leverancer (se side 1 i dokumentet):

»

"" ID="1">P + S > ID="2">11,6/11,4 % > ID="3">3 698/3 634 ton/maaned"> ID="1">Thyssen > ID="2">2,0/2,1 % > ID="3"> 638/ 669 ton/maaned"> ID="1">Saarstahl > ID="2">14,3/13,9 % > ID="3">4 558/4 431 ton/maaned"> ID="1">Ferdofin > ID="2">16,8/17,4 % > ID="3">5 355/5 546 ton/maaned"> ID="1">Cock.-S. > ID="2">21,4/20,5 % > ID="3">6 821/6 534 ton/maaned"> ID="1">Arbed > ID="2">28,4/28,8 % > ID="3">9 052/9 180 ton/maaned"> ID="1">BSC > ID="2">5,5/5,9 % > ID="3">1 753/1 881 ton/maaned">

«

Tredje side i dokumentet baerer titlen »G.-alternativet«. Her er ovennaevnte 31 875 ton/maaned fratrukket yderligere 7 000 ton/maaned til saakaldte »indirekte leverancer«. De resterende 24 875 ton/maaned er derpaa fordelt paa samme maade, som vist i tabellen ovenfor.

Den haandskrevne note fra Peine-Salzgitter, der ledsager disse dokumenter, fortaeller, at sidstnaevnte alternativ stammer fra hr. G. (Unimétal).

(64) Et internt memo af 19. september 1989 fundet hos Peine-Salzgitter bekraefter, at Eurofer-virksomhederne bestraebe sig paa at finde frem til en ordning for fordeling af leverancerne til det franske marked:

»Plan for Frankrig

Grundlaget for fordelingen til Eurofer-virksomheder er dokumentet udarbejdet af WAV for de sidste tolv eller atten maaneder. Peine-Salzgitter er enig i procentdelen. Men grundlaget skal vaere 33 000 ton/maaned.«

(65) Ifoelge referatet af Poutrelles-udvalgets moede den 21. september 1989 paapegede Unimétal, at for fjerde kvartal 1989 ville en markedsprognose paa 75 000 ton/maaned vaere realistisk, og derpaa udspecificerede virksomheden tonnagerne saaledes:

»I dette kvartal agter det franske staalvaerk at levere 27 000 tons pr. maaned. Det mener, at tonnagerne for EKSF-virksomheder uden for Eurofer vil ligge paa omkring 10 000 tons pr. maaned. Leverancerne fra ikke-medlemslande er stadig rimelige og forventes at forblive paa ca. 5 000 tons pr. maaned.«

(66) Et kortfattet notat udarbejdet af Walzstahl-Vereinigung og dateret den 25. september 1989 om resultaterne af dette moede viser, at man fandt frem til et kompromis:

»En tilpasset leverandoeradfaerd paa det franske marked i fjerde kvartal 1989 vil kunne bidrage til en hurtig loesning af tonnageproblemerne paa ogsaa dette marked. Baade Eurofer-virksomheder og andre staalvaerker havde planer om at mindske leverancerne.«

(67) Dette bekraeftes af et telex af den 26. september 1989 fra Walzstahl-Vereinigung til Peine-Salzgitter, Thyssen, Saarstahl, Ferdofin, TradeARBED, British Steel, Ensidesa og Unimétal:

»Bjaelkeleverancer til det franske marked i fjerde kvartal 1989

Undersoegelsen gennemfoert som led i leverancekontrollen viste, at der forventedes foelgende leverancer til det franske marked i fjerde kvartal 1989 (omtrentlige tonnager):

"" ID="1">P + S > ID="2">9 950 ton/kvartal"> ID="1">Thyssen > ID="2">1 800 ton/kvartal"> ID="1">Saarstahl > ID="2">12 200 ton/kvartal"> ID="1">Ferdofin > ID="2">14 800 ton/kvartal"> ID="1">Cockerill-S. > ID="2">18 100 ton/kvartal"> ID="1">Arbed > ID="2">24 750 ton/kvartal"> ID="1">BSC > ID="2">4 950 ton/kvartal"> ID="1">Ensidesa > ID="2">2 250 ton/kvartal"> ID="1">Unimétal > ID="2">72 000 ton/kvartal">

«

(68) En kort gennemgang af resultaterne af moedet i Poutrelles-udvalget den 7. november 1989, som sekretariatet havde udarbejdet og telefaxet til Walzstahl-Vereinigung den 10. november 1989, bekraefter, at der var indgaaet en aftale om leverancerne til det franske marked i fjerde kvartal 1989:

»OEnsker, at »ordningen for leverancer til det franske marked i fjerde kvartal 1989« forlaenges til foerste kvartal 1990 og kommer til at gaelde for alle EKSF-markeder.«

(69) Leverancekontrollen i fjerde kvartal 1989 viser, at kun tre virksomheder leverede naevnevaerdigt mere end forventet til det franske marked:

"" ID="1">Thyssen > ID="2">4 164 tons"> ID="1">Ferdofin > ID="2">18 347 tons"> ID="1">British Steel > ID="2">11 623 tons.">

(70) Ensidesa deltog ikke i moederne den 13. og 21. september 1989. Skoent kvoten paa 750 ton/maaned for Ensidesas leverancer til Frankrig oprindeligt - som Ensidesa haevder - kan vaere blevet bestemt af andre virksomheder uden Ensidesas medvirken, er det et faktum, at Ensidesa blev underrettet herom og overholdt kvoten (virksomhedens faktiske leverancer androg 2 317 tons, dvs. lidt over 770 ton/maaned).

(71) Referatet af moedet den 7. november 1989 tilkendegiver, at de faelles bestraebelser paa at reducere leverancerne til det franske marked havde baaret frugt, og at Unimétal haabede, at de ville fortsaette.

1.4.3. »Traverso-metoden«

(72) I referatet af Poutrelles-udvalgets moede den 19. juli 1988 beskrives et system, som blev indfoert for at skabe ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel:

»Virksomhederne boer underrette Eurofer om deres salgsintentioner, saaledes at Eurofer kan vurdere dem som helhed i forhold til CDE's markedsprognoser. Skulle det vise sig, at nogle af disse salgsintentioner afviger vaesentligt fra tidligere tal, vil CDE's formand og Eurofers administration kontakte de beroerte virksomheder for at anmode dem om i hoejere grad at bidrage til den noedvendige ligevaegt.«

(73) CDE's formand paa davaerende tidspunkt og i resten af den periode, der betragtes her (dvs. indtil slutningen af 1990), var hr. Traverso, direktoer i Nuova Italsider SpA og senere i ILVA (begge italienske staalproducenter).

(74) Det system, der blev skitseret i referatet af moedet den 19. juli, blev saedvanligvis omtalt som »Traverso-metoden« eller »Traverso-metodologien« (se f. eks. et internt British Steel-memo dateret den 11. januar 1990).

Det foerste dokument, som kaster lidt lys over systemets indretning, er en telefax (nr. 1017) vedroerende de paataenkte leverancer i fjerde kvartal 1988 fra Eurofer til Arbed/TradeARBED, British Steel, Cockerill Sambre, Usinor Sacilor, Ferdofin, Kloeckner (se betragtning 29), Peine-Salzgitter, Saarstahl, Thyssen og andre. Kommissionens kopi heraf, som blev fundet hos Peine-Salzgitter, var blevet modtaget den 4. august 1988. I telefaxen omtales en »tabel med angivelse af de endelige paataenkte leverancer, saaledes som de blev opgjort ved afslutningen paa det sidste CDE-moede den 27. og 28. juli 1988 i Paris«, og telefaxen fortsaetter:

»Vores formand forventer, at samtlige virksomheder overholder disse tilsagn, som er afgoerende for prisstabiliteten.«

(75) Kommissionen fandt hos Peine-Salzgitter et (udateret) internt memo, som indeholder en sammenligning mellem de paataenkte leverancer i fjerde kvartal 1988 og de faktiske leverancer. Notatet, som er skrevet paa tysk, er vedhaeftet en tabel udfaerdiget paa engelsk med overskriften »Gruppe III . . . (ulaeseligt) paataenkte leverancer«. Ingen har bestridt, at det drejer sig om den i Eurofers telefax omtalte tabel. Leverancetallene i tabellen stammer fra Peine-Salzgitter, Thyssen, Kloeckner (se betragtning 29), Saarstahl, Usinor Sacilor (Unimétal), Ferdofin, Cockerill Sambre, TradeARBED og British Steel.

Det fremgaar af tabellen, at de faktiske leverancer fra samtlige virksomheder undtagen Kloeckner havde vaeret stoerre end de oprindeligt bebudede. Forskellen mellem de to tal er forholdsvis beskeden for Peine-Salzgitters, Cockerill Sambres og Saarstahls vedkommende, men ganske betydelig for de oevrige virksomheders vedkommende (isaer British Steel).

(76) Dette tyder paa, at systemet ikke fungerede saerlig effektivt. Den vaesentligste aarsag hertil var formentlig, at systemet ikke direkte indeholdt nogen sanktionsmuligheder over for de virksomheder, hvis faktiske leverancer oversteg de ordrer, de oprindeligt havde indberettet til hr. Traverso, eller de af ham foreslaaede tonnager.

(77) Systemets frivillige karakter bekraeftes af et telex af 28. november 1988 fra Unimétal til British Steel og British Steels svar herpaa af 6. december 1988. Denne korrespondance viser imidlertid ogsaa, at de deltagende virksomheder ikke desto mindre lagde stor vaegt paa systemet. Den viser, at virksomhederne i hvert fald i princippet mente, at de af CDE-formanden foreslaaede tonnager skulle overholdes. De virksomheder, der saa stort paa de foreslaaede tonnager, kunne forvente gengaeldesesforanstaltninger fra de oevrige deltageres side paa deres respektive hjemmemarkeder.

(78) Systemet blev afskaffet i begyndelsen af 1989, men genoptaget i begyndelsen af 1990 (i henseende til leverancerne i foerste kvartal 1990). Dette blev bekraeftet af British Steel og bevidnes af et British Steel-notat dateret den 20. juli 1990 og den omstaendighed, at Peine-Salzgitter den 31. januar 1990 sendte et brev til CDE's formand med angivelse af virksomhedens paataenkte leverancer i foerste og andet kvartal af 1990.

(79) Som helhed lader det imidlertid til, at systemet med en matchning af udbud og efterspoergsel ikke fungerede specielt godt eller saerlig laenge.

Et udateret British Steel-notat, som opsummerer resultaterne af moedet i Poutrelles-udvalget den 21. marts 1990, beretter om foelgende bemaerkning fra hr. G. (Unimétal) vedroerende det franske marked:

»Hr. G. naevnte, at han forstod det saaledes, at Traverso-proceduren var brudt sammen paa grund af nogle producenters saakaldte »sticking«.«

1.5. Prisfastsaettelsesaftaler

1.5.1. Maalpriser

(80) I referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 30. juli 1986 hedder det med hensyn til markedet for bjaelker i Faellesskabet:

»Eurofer-staalvaerkerne bestraeber sig paa at stabilisere priserne og forsvare importen. Beslutninger vedroerende isaer priser vil blive truffet paa et moede om nogle faa dage.«

(81) Vedlagt kopien af dette referat, som Kommissionen fandt hos Walzstahl-Vereinigung, var der et dokument indeholdende »priserne i kvartal 4/86« paa de skandinaviske markeder. Med hensyn til bjaelker paa det danske marked fremgaar der foelgende:

»Der gives oplysninger efter den nye prissaetning i EOEF-landene.«

Tilsvarende henvisninger findes i referater af andre Eurofer/Scandinavien-moeder.

(82) I en telefax sendt til CPS den 27. marts 1987 forklarede Walzstahl-Vereinigung, at Poutrelles-udvalgets formand oenskede en droeftelse af to bestemte emner inden det naeste moede den 7. april 1987. Det ene handlede om harmoniseringen af priser i EKSF:

»Opnaaelse af sammenlignelige prisniveauer i EF og navnlig, hvor hurtigt de franske priser kan haeves til et niveau svarende til niveauet i nabolandene (visse forskelle kan tolereres, forudsat at de ikke skaber uro paa markedet).«

(83) Det naeste moede blev afholdt den 3. juni 1987. Et internt briefing-notat dateret den 2. juni 1987 fra Peine-Salzgitter til formanden for Poutrelles-udvalget indeholder foelgende passage:

»Den umiddelbare maalsaetning med moedet den 3. juni boer imidlertid vaere at fastsaette bindende priser paa bjaelker i tredje kvartal 1987.«

(84) Paa dette eller et af de foelgende moeder blev der rent faktisk vedtaget en beslutning om priserne i tredje kvartal 1987. Dette fremgaar af referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 4. august 1987, hvori det med hensyn til markedet for bjaelker i EKSF naevnes, at de planlagte priser for tredje kvartal 1987 var blevet opnaaet.

(85) Poutrelles-udvalget besluttede dernaest at vedtage prisforhoejelser gaeldende for fjerde kvartal 1987. Dette afsloeres af et internt memo hos Peine-Salzgitter dateret den 9. november 1987:

»Med henblik paa en yderligere konsolidering eller implementering af de pr. 1. oktober 1987 indfoerte prisforhoejelser blev det paa Poutrelles-udvalgets moede i Paris den 28. oktober 1987 besluttet ikke at forhoeje priserne igen den 1. januar 1988. Dette skal imidlertid ses i sammenhaeng med forslaget om, at priserne under alle omstaendigheder forhoejes den 1. april 1988. Det maa i god tid droeftes, hvor omfangsrig og hvor stor forhoejelsen skal vaere.«

(86) Denne bemaerkning bekraeftes - i hvert fald for saa vidt angaar det tyske marked - af referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 4. november 197:

»Tyskland: Priserne vil naa det fastsatte maal i fjerde kvartal. Ingen prisforhoejelse planlagt i foerste kvartal 1988.«

(87) I referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 2. februar 1988 hedder det:

»Det blev besluttet at forhoeje priserne den 1. april saaledes: paa det tyske marked med 20 DM for gruppe 1, 2A, 2B2 og 2B3 og med 10 DM for gruppe 2B1; paa det franske marked med 50 ffr. for alle grupper med undtagelse af 2C.

Det er ogsaa hensigten at forhoeje priserne paa det britiske marked den 1. april 1988, om end det endnu ikke er blevet besluttet med hvor meget.«

(88) Resultaterne af moedet den 19. juli 1988 fremgaar af en tabel vedlagt referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 25. juli 1988, som der blev fundet en kopi af hos Usinor Sacilor. Tabellen viser, hvad der kaldes »markedspriser i fjerde kvartal 1988« for bjaelker i EKSF. Der er angivet basispriser for hver gruppe (gruppe 1, 2A, 2B1, 2B2, 2B3 og 2C) i Tyskland, Frankrig og Belgien/Luxembourg.

(89) I referatet af moedet den 18. oktober 1988 noteres det, at de paataenkte prisstigninger i fjerde kvartal 1988 var slaaet igennem paa markederne. Samme referat indeholder nogle saakaldte »prisberegninger« for foerste kvartal 1989:

»

Prisberegninger for foerste kvartal 1989. Prisstigningerne anslaas til 25-40 DM i Tyskland, 50-100 ffr. i Frankrig 200-800 bfr. i Benelux. De vil resultere i foelgende prisniveauer: "" ID="1">Gruppe 1 januar:

2 250 ffr.

Basis> ID="2">630 DM

Basis> ID="3">13 500 bfr.

Basis> ID="4">480 000 lire

Basis"> ID="1">Gruppe 2a januar:

2 350 ffr.

Basis> ID="2">670 DM

Basis> ID="3">14 000 bfr.

Basis> ID="4">530 000 lire

Basis"> ID="1">Gruppe 2b1

2 350 ffr.

Basis> ID="2">670 DM

Basis> ID="3">14 000 bfr.

Basis> ID="4">530 000 lire

Basis"> ID="1">Gruppe 2b2

2 450 ffr.

Basis> ID="2">720 DM

Basis> ID="3">15 000 bfr.

Basis> ID="4">540 000 lire

Basis"> ID="1">Gruppe 2b3

2 600 ffr.

Basis> ID="2">760 DM

Basis> ID="3">15 700 bfr.

Basis> ID="4">560 000 lire

Basis"> ID="1">Gruppe 2c

2 650 ffr.

Basis> ID="2">795 DM

Basis> ID="3">16 500 bfr.

Basis> ID="4">600 000 lire

Basis""Tyskland: minus »forhandler«-rabat paa 2,5 %

plus 20 DM for smaa forhandlere

plus 80 DM for forbrugere

Frankrig: plus 100 ffr. for forbrugere

Italien: plus 30 000 lire for forbrugere

Det er ogsaa hensigten at gennemfoere nye prisstigninger i Spanien i foerste kvartal 1989.>

«

(90) Sammenlignes denne tabel med den tabel, der er vedlagt referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 25. juli 1988, viser det sig, at for saa vidt angik markederne i Frankrig, Tyskland og Belgien/Luxembourg (tabellen vedlagt referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet indeholder ikke tal for det italienske marked) laa forskellen mellem priserne i henholdsvis fjerde kvartal 1988 og foerste kvartal 1989 rent faktisk paa mellem 25 og 40 DM, 50 og 100 ffr. og 200 og 800 bfr. for de respektive grupper. Eneste undtagelse var kategori 1 i Frankrig (hvor stigningen androg 150 ffr.) og i Belgien/Luxembourg (hvor stigningen laa paa 1 000 bfr.)

(91) Ordlyden af ovennaevnte afsnit i det i betragtning 89 omhandlede referat af moedet den 18. oktober tyder paa, at priserne i den paagaeldende tabel ikke var de priser, som de beroerte virksomheder forventede, at markedet ville give, men de priser, som de var blevet enige om at anvende. Dette bekraeftes af et telex, som Thyssen sendte til TradeARBED den 22. september 1988:

»Grundlaeggende set ville det bedste tidspunkt for diskussionen vaere efter Eurofer/Scandinavien-moedet. Men da dette moede afholdes forholdsvis sent, boer vi efter min opfattelse underrette vore venner om vore generelle hensigter i EF og anmode dem om at traeffe parallelle foranstaltninger, dvs. stigninger for det skandinaviske program paa:

Sverige 100 skr.

Norge 100 nkr.

Finland 40 FM

Beslutningen vedroerende gruppe 2c kan saa traeffes den 29. september.«

(92) Det fremgaar, at Eurofer-virksomhederne havde droeftet fremtidige priser, og de agtede at gennemfoere prisstigninger paa ca. 40 DM for saa vidt angik bjaelker inden for rammerne af »det skandinaviske program« (dvs. gruppe 1, 2a, 2b1, 2b2 og 2b3).

(93) I referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 3. november 1988 hedder det med hensyn til markedet for bjaelker i EKSF:

»Der er planlagt nye prisstigninger i foerste kvartal 1989, og handelen forventer disse. De indebaerer stigninger i Tyskland paa 25-40 DM, i Frankrig paa 50-100 ffr. og i Benelux paa 200-800 bfr.

(94) Af referatet af moedet den 13. december 1988 fremgaar det, at kunderne helt uden problemer havde godtaget prisstigningerne i foerste kvartal 1989 (fejlagtigt omtalt som »1988«) i Tyskland og Frankrig, og at nye stigninger var under overvejelse.

(95) Af referatet af moedet den 10. januar 1989 fremgaar det, at de »paataenkte« priser i foerste kvartal 1989 var slaaet igennem paa markederne i Tyskland, Frankrig, Benelux, Italien, Spanien og Det Forenede Kongerige. Referatet indeholder ogsaa de »forventede« prisstigninger i andet kvartal 1989 og de deraf foelgende priser.

(96) I et udateret British Steel-notat om resultaterne af dette moede henvises der til »prisintentioner«. Disse fremgaar af en tabel, der ledsager notatet. Tabellens overskrift er »Europaeiske prisintentioner april-juni - stigninger«. Tabellen, viser stigningerne pr. gruppe paa de respektive markeder (10-20 DM i Tyskland, 30-50 ffr. i Frankrig, 200-400 bfr. i Belgien og 20 000 lire i Italien) og de »deraf foelgende nye priser i april 1989«.

Tallene for Frankrig, Tyskland og Benelux-landene er identiske med de priser, der er angivet i referatet af moedet den 10. januar 1989. Priserne for Italien er 20 000 lire pr. ton hoejere end de tilsvarende tal i referatet. Det lader til, at denne afvigelse skyldes en misforstaaelse fra British Steels side.

Et internt memo dateret den 13. januar 1989 og udarbejdet af Peine-Salzgitter indeholder tilsvarende tal:

»Paa moedet i Poutrelles-udvalget den 10. januar 1989 blev de allerede paataenkte prisstigninger pr. 1. april fastsat saaledes: (...)«

(97) Referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 1. februar 1989 indeholder yderligere oplysninger om samordningen af priser i Poutrelles-udvalget:

»Det blev ogsaa paapeget, at der i tre kvartaler var blevet opnaaet »harmoniske« basispriser (en forskel paa ca. 10 DM mellem de forskellige markeder i Faellesskabet).«

(98) Ifoelge referatet af moedet den 7. februar 1989 tilkendegav deltagerne, at de paataenkte priser i andet kvartal 1989 allerede var slaaet igennem eller ville slaa igennem paa alle de beroerte markeder (Tyskland, Frankrig, Benelux, Italien og Spanien) uden problemer. Priserne angivet i referatet af moedet den 10. januar var suppleret med priser for to grupper i Italien og de spanske priser.

(99) Ifoelge referatet af moedet den 19. april 1989 blev de forventede priser realiseret i Tyskland, Frankrig og Italien, og British Steel agtede at forhoeje sine priser. De i referatet anfoerte priser for tredje kvartal 1989 er stort set identiske med priserne i referaterne af moederne den 10. januar 1989 og den 7. februar 1989 for andet kvartal 1989.

(100) Et British Steel-memo dateret den 24. april 1989 indeholder yderligere oplysninger om priserne i Det Forenede Kongerige:

»Jeg fortalte udvalget, at BS ville haeve sine priser med mellem 4 og 5 % i begyndelsen af juni, og jeg henstillede til de oevrige virksomheder at foelge BS's »prissaetning« ved salg paa det britiske marked for at undgaa en underminering af prisforhoejelsen.«

Memoet omtaler en konflikt mellem de spanske producenter og British Steel:

»Den spanske gruppe klagede over British Steels aggressive salg i Spanien og navnlig BS's lave priser. BS kommenterede de store maengder (21 000 tons i januar og februar), som var blevet importeret i Det Forenede Kongerige fra Spanien, og de forstyrrende priser, som de paagaeldende produkter blev solgt til.«

Ifoelge en kort rapport om moederesultaterne udarbejdet af Walzstahl-Vereinigung skulle dette saerlige problem loeses gennem bilaterale forhandlinger.

(101) I henhold til referatet af moedet den 6. juni 1989 herskede der problemer med hensyn til mindre profiler (gruppe 1 og 2) i Frankrig og Italien, men baade Unimétal og de italienske producenter erklaerede, at de agtede at opretholde priserne. British Steel (som ikke deltog i moedet) underrettede sine konkurrenter om, at prisstigningerne paa det britiske marked blev accepteret uden vanskeligheder.

(102) Paa moedet den 11. juli 1989 blev det meddelt, at de paataenkte priser var slaaet igennem paa det franske marked, dog med undtagelse af gruppe 1 og 2a, hvor priserne var svage. Paa Benelux-markederne havde man bemaerket visse tilbud til priser, der laa under det paataenkte niveau:

»Ikke desto mindre er de planlagte priser slaaet igennem, og de boer opretholdes.«

Med hensyn til det britiske marked blev det bekraeftet, at kunderne havde accepteret prisstigningen paa ca. 4,25 %.

Diskussionen af priser i fjerde kvartal 1989 afsloerede, at som foelge af forhoejelsen af stoerrelses- og kvalitetstillaeggene (se afsnit 1.5.2 nedenfor) agtede de tyske producenter ikke at foroege deres priser. De planlagte og gennemfoerte priser i tredje kvartal 1989 blev derfor bibeholdt.

(103) Referatet af moedet den 3. august 1989 indeholder foelgende afsnit (vedroerende det franske marked), som illustrerer de tanker og planer, som Poutrelles-udvalgets medlemmer havde:

»Staalforhandlerne er for tiden noget tilbageholdende med at afgive ordrer, idet de »haaber« paa et snarligt prisfald.«

Anfoerelsestegnene tyder paa, at Poutrelles-udvalgets medlemmer ikke fandt dette haab velbegrundet.

(104) Det blev bemaerket, at prisniveauet for gruppe 1 og 2a nu var blevet accepteret af kunderne i Italien. Priserne i Det Forenede Kongerige, som var blevet sat op i begyndelsen af juni, blev betegnet som stabile. Referatet giver indtryk af, at det ikke var hensigten at foroege basispriserne (19) paa nogle af de paagaeldende markeder i fjerde kvartal 1989.

(105) Hos Valor fandt Kommissionen et udateret dokument, som ifoelge Valor udgjorde en del af et internt memorandum udarbejdet af Usinor Sacilor med henblik paa moedet den 21. september 1989. I dokumentet droeftes forholdet mellem EKSF-traktatens artikel 60 og 65. Efter at have noteret, at artikel 60 ikke er til hinder for, at en virksomhed kan offentliggoere sine fremtidige priser laenge foer den faktiske gennemfoerelse af disse, fortsaetter dokumentet saaledes:

»6. Ikke desto mindre er det i henhold til artikel 65 udtrykkeligt forbudt virksomheder at indgaa aftaler, der bestaar i »fastsaettelse eller bestemmelse af priser«. Det er klart, at erklaeringer fra en raekke virksomheder om, at de agter at forhoeje deres priser med samme beloeb paa samme dato, vil vaere i strid med bestemmelserne i ovennaevnte artikel.

7. Der findes to mulige loesninger paa dette problem:

a) vag formulering for at antyde, at vilkaarene paa markedet skulle kunne give plads for en prisaendring inden for et ikke naermere angivet tidsrum

b) »prisfoererskab«, som benyttes af amerikanske virksomheder. En virksomhed bebuder prisforhoejelser eller prisnedsaettelser med virkning fra en bestemt dato. Nogle dage senere meddeler de oevrige virksomheder, at de agter at foelge konkurrentens eksempel.«

Dette beviser, at Usinor Sacilor overvejede metoder til omgaaelse af EKSF-traktatens konkurrenceregler.

(106) Af referatet af moedet den 7. november 1989 fremgaar det, at der ikke var planer om prisforhoejelser i foerste kvartal 1990. Eneste undtagelse var Frankrig, hvor Unimétal haabede paa at kunne forhoeje de faktiske priser paa mindre bjaelker med 50 ffr.

(107) Det naeste moede blev afholdt den 12. december 1989. Resultaterne heraf fremgaar af et talepunkt, som TradeARBEDs repraesentant (der paa det tidspunkt var formand for Eurofer/Scandinavien-moederne) havde udarbejdet med henblik paa det naeste Eurofer/Scandinavien-moede den 31. januar 1990, og som ogsaa giver en vaerdifuld indsigt i Eurofer-virksomhedernes tanker og intentioner:

»Det er derfor absolut noedvendigt, at Eurofer-vaerkerne og vore skandinaviske venner undlader at presse markedet.

(. . .)

Priserne fra fjerde kvartal 1989 er i princippet blevet bibeholdt i foerste kvartal 1990. De nye stoerrelsestillaeg udgoer ikke laengere et problem. Det er imidlertid beklageligt - navnlig for grupperne 1, 2a og 2b1 - at nogle staalvaerker har vaeret rede til at underbyde de programmerede priser i de sidste to eller tre uger, hvorved der er opstaaet graa omraader paa 15-20 DM. Dette maa standses oejeblikkeligt.

Det er klart, at dette graa omraade skal ryddes af vejen i andet kvartal, og at de programmerede priser skal anvendes over hele linjen, isaer da der i andet kvartal formentlig vil opstaa den fornoedne efterspoergsel. Jeg henstiller til alle her om at overholde denne regel strengt.«

(108) I referatet af moedet den 14. februar 1990 hedder det med hensyn til priserne i andet kvartal 1990, at producenterne haabede paa at kunne vende tilbage til prisniveauet i fjerde kvartal 1989:

»Med hensyn til priser haabede de lokale vaerker meget at kunne fjerne den nuvaerende manko (paa ca. 20 DM) og vende tilbage til det prisniveau, de hver isaer praktiserede i fjerde kvartal 1989.«

(109) Kun Unimétal erklaerede, at virksomheden agtede at forhoeje prisen paa gruppe 2c med 45 ffr. Dette er ikke nogen tilfaeldighed. I et brev til Unimétal (med kopi til TradeARBED) dateret den 6. november 1989 havde Poutrelles-udvalgets formand tilkendegivet, at det var af allerstoerste betydning at harmonisere priserne i EKSF for at hindre, hvad han kaldte »fordrejninger« af handelsstroemmene.

Hr. Meyer paapegede, at efter hans opfattelse skabte gruppe 2c problemer i denne henseende, eftersom priserne i henholdsvis Frankrig og Tyskland i nogen havde afveget fra hinanden med ca. 30 DM pr. ton. Poutrelles-udvalgets formand mente, at det nu var paa tide at udligne denne forskel:

»Dette et et godt tidspunkt for en udligning af forskellen i forhold til den tyske pris. Efter min mening har dette vaeret noedvendigt laenge, og nu kan det lade sig goere.«

(110) Peine-Salzgitter gentog sin opfordring i et brev af 19. december 1989. Den 7. februar 1990 sendte TradeARBED en telefax til Unimétal (med kopi til Peine-Salzgitter), hvori virksomheden tilskyndede den franske producent til at foroege sine priser paa gruppe 2c med henblik paa at fjerne denne »fordrejning«, trods de noget vanskelige vilkaar paa markederne:

»Denne fordrejning tilskynder en raekke franske forhandlere til at goere et stoerre indhug i det tyske marked, hvorved prisstrukturen i Tyskland forstyrres (. . .). Selv om forholdene ikke er gunstige for en prisforhoejelse, boer priserne paa denne gruppe saettes op med 100 ffr. pr. ton, senest med virkning fra leverancer i andet kvartal.«

(111) Kort tid efter moedet i Poutrelles udvalget den 14. februar 1990 sendte British Steel en telefax til TradeARBED, Peine-Salzgitter, Thyssen, Saarstahl og Unimétal/Valor (hr. G.), hvori virksomheden redegjorde for sine definitioner af gruppe A1, A2 og A3. Yderligere forklaringer blev afgivet telefonisk den 19. februar.

(112) Originalen af denne telefax, som Kommissionen fandt hos British Steel, indeholder nogle haandskrevne tilfoejelser. Under overskriften »Foreslaaede £/t interpen. tildelinger« er der angivet tal for hver enkelt gruppe for henholdsvis grossister og forhandlere. Meningen med tallene forklares i et internt British Steel-memo dateret den 20. februar 1990:

»Hr. G. er blevet underrettet om de priser, der skal kraeves, og som vi ikke finder forstyrrende. Det er ikke lykkedes mig at komme i kontakt med Saarstahl (Baron dr. von Engelhard), men sidste uge klagede jeg paa det kraftigste til ham over de alt for lave priser, han tilbyder i UK. Det vil ikke vaere urimeligt af os at paapege over for Unimétal, at konsekvenserne af Saarstahls synder boer maerkes i Frankrig snarere end i Tyskland.«

Det fremgaar af alt dette, at British Steel underrettede sine stoerste konkurrenter om, hvilke priser (eller interpenetrationstildelinger) virksomheden ville tolerere.

(113) Ifoelge referat af moedet den 21. marts 1990 beklagede British Steel sig over, at visse tilbud paa det britiske marked havde ligget 55-70 £ under British Steels priser. I et udateret British Steel-notat om resultaterne af dette moede hedder det:

»BS's besked til EF-producenter er, at de ikke boer stoette disse rabatter.«

(114) British Steels memo indeholder ogsaa oplysninger om det tyske marked:

»Den tyske gruppe oenskede at foroege basispriserne med 20 DM for at genskabe den position, der blev forudset i oktober, hvor tillaeggene steg med 20-25 DM (basispriserne har siden vaeret vigende).«

(115) Ifoelge referatet af moedet den 16. maj 1990 havde British Steel bebudet en eventuel prisstigning i Det Forenede Kongerige i tredje kvartal 1990. Den endelige beslutning ville blive truffet i maj maaned. Usinor Sacilors notat af 18. maj 1990 beretter, at British Steel havde anmodet de oevrige producenter om at vente indtil slutningen af maj med at give bindende tilbud paa leverancer til Det Forenede Kongerige.

Den 7. juni 1990 sendte British Steel en telefax til TradeARBED, Peine-Salzgitter, Saarstahl, Thyssen, Ensidesa, Unimétal og Aristrain:

»Jeg vedlaegger oplysninger om aendringerne af British Steels prisliste 5, som vil vaere gaeldende fra 1. juli 1990 for profiljern.

(. . .)

I forhold til den sidste prisliste er priserne generelt sat op med 5 %. De bedes sikre, at tilbud vedroerende tredje kvartal tager fuldt hensyn til denne stigning.«

(116) Et internt briefing-notat (dateret den 9. juli 1990) udarbejdet af Peine-Salzgitter til formanden for Poutrelles-udvalget med henblik paa moedet den 10. juli 1990 indeholder en opsummering af de emner, som blev diskuteret paa moedet. Forfatteren foreslaar, at som foelge af den delvise forhoejelse af stoerrelsestillaeggene boer der ikke gennemfoeres nogen »officiel forhoejelse« i fjerde kvartal 1990. Deltagerne skulle dog formanes til at haandhaeve de nye stoerrelsestillaeg og de aftalte priser:

»Henstilling til alle deltagere vedroerende tredje og fjerde kvartal:

- haandhaevelse af de nye stoerrelsestillaeg

- haandhaevelse af de aftalte priser/afvikling af graa rabatter.«

(117) Et internt British Steel-memo dateret den 17. juli 1990 bemaerker, at de oevrige producenter hidtil kun havde taget »ringe hensyn« til de retningslinjer, som British Steel havde givet dem med hensyn til prisniveauet i forbindelse med salg i Det Forenede Kongerige. Som British Steels memo af 20. juli 1990 viser, benyttede British Steel moedet den 10. juli 1990 til igen at opfordre sine konkurrenter til at respektere British Steels priser.

Et andet British Steel-memo af 30. juli 1990 afsloerer, at TradeARBEDs adfaerd var til saerlig stor irritation for British Steel:

»Der kan naeppe herske tvivl om, at Arbed, der anses for den stoerste EF-importoer, har vaeret uansvarlig i sin prissaetning og ikke har overholdt den aftale, vi indgik, da vi moedtes med Everard og Sevenig. De tilbyder store rabatter paa alle produkter.«

(118) Ifoelge referatet af moedet den 11. september 1990 fik moededeltagerne at vide, at stigningen i British Steels priser var blevet accepteret af de britiske kunder. Med hensyn til de andre markeder hedder det i referatet, at der »kunne forventes« en prisstigning paa 25-30 DM.

(119) Et British Steel-memo af 25. december 1990 om resultaterne af dette moede siger det mere direkte:

»Der hersker en generel fornemmelse af, at priserne boer saettes en anelse op - med ca. 30 DM pr. ton. Nogen diskussion om, hvorvidt det er basispriserne eller tillaeggene der skal forhoejes. Det sandsynlige tidspunkt for stigningen er den 1. januar.«

Dette paagaeldende memo viser ogsaa, at British Steel ikke deltog i diskussionen af priser:

»Birtish Steel deltog ikke i prisdiskussionen. Forblev paa moedet alene af hensyn til aabenheden. Henstillede kraftigt til formanden om, at markedet ikke skulle fortaelles, at »Eurofer-producenterne havde vedtaget en prisstigning«.«

(120) I referatet af moedet den 9. oktober 1990 noteres det, at priserne i foerste kvartal 1991 blev droeftet, og at en stigning paa 20-30 DM ville vaere acceptabel for kunderne paa kontinentet. Der blev ikke lavet noget »forecast« for det britiske markeds vedkommende.

(121) En telefax fra Walzstahl-Vereinigung til Ferdofin dateret den 19. december 1990 viser, at de paagaeldende virksomheder haabede paa at kunne foroege priserne med op til 20 DM pr. ton ved at indfoere nye tillaeg (se afsnit 1.5.2 nedenfor):

»Der skal huskes paa, at de i fjerde kvartal gaeldende priser forventedes opretholdt i foerste kvartal 1991, om end ledsaget af en fortsat forbedring af salgsprovenuet paa op til 20 DM pr. ton i gennemsnit ved udgangen af kvartalet gennem indfoerelse af nye tillaeg.«

1.5.2. Harmonisering af tillaeg

(122) Der blev paa moedet den 18. oktober 1988 fremlagt et forslag fra Usinor Sacilor om en harmonisering af kvalitetstillaeggene. Ifoelge referatet af moedet den 15. november 1988 blev de tyske kvalitetstillaeg valgt som det maal, der skulle naas »Zielpreis«.

British Steel meddelte paa dette moede, at virksomheden ville tage hensyn til resultaterne af denne harmonisering i forbindelse med sin prissaetning.

(123) Ifoelge referatet af moedet den 10. januar 1989 havde en »italiensk repraesentant« paa moedet fremsat et forslag til harmonisering af stoerrelsestillaeggene for IPE-, HEB- og HEA-bjaelker. Deltagerne enedes om at studere forslaget naermere og forberede et udkast til en harmonisering af stoerrelsestillaeggene med virkning fra tredje eller fjerde kvartal af 1989.

(124) En forhoejelse af tillaeggene indebar selvfoelgelig en risiko for, at en virksomhed kunne foele sig fristet til at kompensere for denne forhoejelse ved at saenke basispriserne og dermed skaffe sig fordele i forhold til konkurrenterne. Medlemmerne af Poutrelles-udvalget synes at have vaeret opmaerksomme paa denne risiko, men intet tyder paa, at de har betragtet den som nogen alvorlig trussel. I et brev af 24. februar 1989 (som Kommissionen er i besiddelse af et udkast til) til formanden for udvalget siger Ferdofin:

»Jeg vil haevde, at den europaeiske gruppe (inkl. Ferdofin), der fremstiller HE-bjaelker, er tilstraekkelig homogen til at udelukke en saenkning af basispriserne i forbindelse med en forhoejelse af stoerrelsestillaeggene.«

(125) Af referatet af moedet den 19. april 1989 fremgaar det, at en arbejdsgruppe ville traede sammen for at bestemme omfanget af forhoejelsen af stoerrelsestillaeggene, som skulle gaelde fra 1. oktober 1989. Der er beviser for, at dette moede blev afholdt samme dag, formentlig efter moedet i Poutrelles-udvalget.

En rapport om resultaterne af denne arbejdsgruppes moede viser, at Poutrelles-udvalgets medlemmer var blevet enige om - gennem den arbejdsgruppe, de havde nedsat med samme formaal - at saavel harmonisere som forhoeje stoerrelsestillaeggene for bjaelker:

»Eftersom Poutrelles-udvalget havde bestemt, at de nye tillaeg skulle gaelde fra 1. oktober 1989, foreslog den italienske gruppe en fuldstaendig ensretning efter de hoejeste stoerrelsestillaeg i Faellesskabet.

Ikke desto mindre foretrak man at skride gradvis til vaerks. Der blev paa moedet fastlagt foelgende retningslinjer:

1. Harmoniseringen vil vaere i opadgaaende retning.

Den maa under ingen omstaendigheder foere til et fald i listeprisen.

2. Den repraesenterer en anden fase.

En tredje fase vil vaere noedvendig for en raekke profiler for at mindske den nuvaerende forskel i forhold til de hoejeste tillaeg i Faellesskabet.

3. Gennemfoerelsesdatoen blev fastsat til den 1. oktober 1989.«

I rapporten er opregnet de harmoniserede tillaeg for alle IPN-, UPN-, IPE-, HEA-, HEB- og HEM-bjaelker.

(126) Kommissionen er kommet i besiddelse af nogle arbejdsdokumenter (fundet hos Walzstahl-Vereinigung) og tabeller (fundet hos Valor), hvori de davaerende stoerrelsestillaeg i Frankrig, Tyskland, Luxembourg og Italien sammenlignes med de nye stoerrelsestillaeg, der skulle indfoeres pr. 1. oktober 1989. Disse dokumenter viser, at den harmonisering, der blev aftalt den 19. april 1989, medfoerte en forhoejelse af stort set alle de paa det tidspunkt gaeldende stoerrelsestillaeg i Frankrig, Tyskland og Luxembourg. I flere tilfaelde var forhoejelserne ganske omfattende. Tillaegget for f.eks. HEB 200 i Frankrig, Tyskland og Luxembourg androg tidligere henholdsvis 20, 19 og 19 ECU; de blev nu sat op til 46 ECU pr. ton. At »harmoniseringen« af stoerrelsestillaeggene medfoerte en prisstigning bekraeftes af et internt memo hos Peine-Salzgitter af 10. juli 1989.

(127) Et internt memo af 5. juni 1989 udarbejdet af Peine-Salzgitter paapeger, at Peine-Salzgitter i en skrivelse af 23. maj 1989 havde underrettet Kommissionen om virksomhedens nye tillaeg. Dette viser, at de harmoniserede tillaeg foerst blev anmeldt, efter at Poutrelles-udvalgets medlemmer havde truffet aftale om dem. Referatet af Eurofer/Scandinavien-moedet den 25. april 1989 bekraefter, at de nye stoerrelsestillaeg ikke var blevet offentliggjort foer denne dato.

(128) Paa moedet den 6. juni 1989 erklaerede spanierne, at de ville foroege deres stoerrelsestillaeg gradvis for at harmonisere dem med tillaeggene i det oevrige Europa.

(129) Paa samme moede blev spoergsmaalet om harmonisering af kvalitetstillaeggene diskuteret. Der blev truffet en beslutning svarende til den, der var blevet truffet paa det foregaaende moede med hensyn til stoerrelsestillaeggene, dvs. at harmoniseringen skulle foere til hoejere priser:

»Paa moedet blev det besluttet at stoette den franske gruppes forslag om en harmonisering. 1. oktober 1989 blev valgt som ikrafttraedelsesdato. Det blev understreget, at harmoniseringen skulle foregaa i opadgaaende retning og under ingen omstaendigheder maatte foere til et fald i listepriserne.«

(130) I et brev af 15. december 1989 til dr. Arnuzzo (Ferdofin) goer Peine-Salzgitter opmaerksom paa, at adskillige medlemmer af Poutrelles-udvalget havde spurgt paa moedet den 12. december 1989 (som Ferdofin ikke deltog i), om Ferdofin anvendte de nye tillaeg, navnlig paa det tyske marked.

Ferdofin svarede ved et telex den 21. december 1989 og forsikrede Peine-Salzgitter om, at virksomheden uden undtagelse havde anvendt de nye tillaeg i forbindelse med leverancerne til samtlige europaeiske markeder siden den 1. oktober 1989.

(131) Gennemfoerelsen af de nye tillaeg lader til at have smittet af paa basispriserne. I referatet af moedet den 14. februar 1990 hedder det:

»De nye tillaeg er slaaet helt igennem, om end desvaerre undertiden paa bekostning af basispriserne.«

(132) Ifoelge referatet af moedet den 16. maj 1990 »paataenkte« producenterne en forhoejelse af stoerrelsestillaeggene paa 15-20 DM pr. 1. juli 1990.

Udgangspunktet herfor var et forslag fra de tyske og luxembourgske deltagere (se telefaxen af 11. maj 1990 fra Peine-Salzgitter til sekretariatet). Dette dokument afsloerer, at de foreslaaede aendringer ville have resulteret i en naermest total harmonisering af de beroerte stoerrelsestillaeg og i en betydelig stigning i deres beloebsstoerrelse.

(133) Medens referat af moedet giver indtryk af, at forhoejelsen af stoerrelsestilaeggene kun var under overvejelse, viser en rapport udfaerdiget af Walzstahl-Vereinigung, at samtlige deltagere i realiteten havde godkendt forslaget:

»Samtlige tilstedevaerende grupper godkendte forslaget paa betingelse af, at det ikke foerte til et nyt fald i basispriserne, saaledes som det skete i fjerde kvartal 1989.«

Dette bekraeftes ogsaa af et fortroligt notat dateret den 17. maj 1990, som Poutrelles-udvalgets sekretariat sendte til Unimétal:

»Alle grupper bekraeftede deres tilslutning til forslaget, som straks vil blive offentliggjort og traede i kraft den 1. juli 1990.«

(134) I en telefax dateret den 21. maj 1990 underrettede Peine-Salzgitter Aristrains repraesentation i Tyskland (som ikke havde vaeret i stand til at deltage i moedet den 16. maj) om detaljerne i den opnaaede aftale. Dette dokument afsloerer, at deltagerne ogsaa havde aftalt ikke at acceptere ordrer paa leverancer i perioden fra den 1. juli 1990 foer 1. juni 1990.

(135) Usinor Sacilors fortrolige notat af 17. maj 1990 viser, at nogle af deltagerne oenskede at gaa endnu videre:

»Med hensyn til de mindre stoerrelser (IPE 80-150 mm), for hvilke der ikke er foreslaaet nogen prisstigning, vil dr. Masserdotti kontakte Dem for at undersoege, om ogsaa de kan baere en prisstigning.«

(136) I en telefax til sekr