DA Den Europæiske Unions Tidende L 225/52

KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2016/1395

af 18. august 2016

om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina, produceret af Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd., Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd., Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd., Wei Hao Shoe Co. Ltd., Wei Hua Shoe Co. Ltd., Win Profile Industries Ltd, og om gennemførelse af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 og C-34/14

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«), særlig artikel 266,

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 9 og artikel 14, og

ud fra følgende betragtninger:

A. SAGSFORLØB

(1) Den 23. marts 2006 vedtog Kommissionen forordning (EF) nr. 553/2006 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af visse former for fodtøj med overdel af læder (»fodtøj«) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (»Kina«) og Vietnam (»forordningen om midlertidig told«) (2).

(2) Ved forordning (EF) nr. 1472/2006 (3) indførte Rådet en endelig antidumpingtold på mellem 9,7 % og 16,5 % på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Vietnam og Kina i en periode på to år (»Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006« eller »den anfægtede forordning«).

(3) Ved Rådets forordning (EF) nr. 388/2008 (4) udvidede Rådet de endelige antidumpingforanstaltninger på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Kina til også at omfatte import afsendt fra Det Særlige Administrative Område (»SAR«) Macao, uanset om den er angivet med oprindelse i Macao SAR eller ej.

(4) Efter en udløbsundersøgelse, som indledtes den 3. oktober 2008 (5), forlængede Rådet antidumpingforanstaltningerne med yderligere 15 måneder ved forordning (EU) nr. 1294/2009 (6), nemlig til den 31. marts 2011, hvor foranstaltningerne udløb (»forordning (EU) nr. 1294/2009«).

(5) Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd og Risen Footwear (HK) Co Ltd samt Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (»ansøgerne«) bestred den anfægtede forordning i Retten i Første Instans (nu: Retten). Ved dom af 4. marts 2010 i sag T-401/06, Brosmann Footwear (HK) m.fl. mod Rådet, Sml. 2010 II, s. 671, og af 4. marts 2010 i de forenede sager T-407/06 og T-408/06, Zhejiang Aokang Shoes og Wenzhou Taima Shoes mod Rådet, Sml. 2010 II, s. 747, afviste Retten disse anfægtelser.

(6) Ansøgerne appellerede disse domme. Ved dom af 2. februar 2012 i sag C-249/10 P, Brosmann m.fl., og af 15. november 2012 i sag C-247/10 P, Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (»Brosmann- og Aokang-dommene«), ophævede Domstolen disse domme. Domstolen fastslog, at Retten begik en retlig fejl, for så vidt som den fandt, at Kommissionen ikke var forpligtet til at undersøge anmodninger om markedsøkonomisk behandling på grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c), fra operatører, der ikke indgik i stikprøven (præmis 36 i dommen i sag C-249/10 P og præmis 29 og 32 i dommen i sag C-247/10 P).

(7) Domstolen afsagde derefter selv dom i sagen. Den fastslog, at: »… Kommissionen burde have undersøgt de velbegrundede krav, som appellanterne havde indgivet på grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) og c), med henblik på at opnå markedsøkonomisk behandling inden for rammerne af den antidumpingprocedure, der er omhandlet i den anfægtede forordning. Det skal herefter fastslås, at det ikke er udelukket, at en sådan undersøgelse i forhold til appellanterne ville have ført til pålæggelse af en endelig antidumpingtold, som var forskellig fra den told på 16,5 %, som de blev pålagt i henhold til den anfægtede forordnings artikel 1, stk. 3. Det fremgår således af denne bestemmelse, at den eneste kinesiske operatør, som indgik i stikprøven, og som opnåede markedsøkonomisk behandling, blev pålagt en endelig antidumpingtold på 9,7 %. Hvis Kommissionen havde konstateret, at de markedsøkonomiske principper ligeledes var fremherskende for appellanterne, ville de, som det fremgår af denne doms præmis 38, når beregningen af en individuel dumpingmargen ikke var mulig, ligeledes have draget fordel af denne sats« (præmis 42 i dommen i sag C-249/10 P og præmis 36 i dommen i sag C-247/10 P).

(8) Domstolen annullerede således den anfægtede forordning, for så vidt som den vedrører de berørte ansøgere.

(9) I oktober 2013 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (7) om, at den havde besluttet at genoptage antidumpingproceduren netop på det punkt, hvor ulovligheden indtrådte, og undersøge, hvorvidt markedsøkonomiske vilkår var fremherskende for ansøgerne i perioden fra den 1. april 2004 til den 31. marts 2005, og opfordrede interesserede parter til at give sig til kende.

(10) I marts 2014 forkastede Rådet ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/149/EU (8) et forslag fra Kommissionen om at vedtage Rådets gennemførelsesforordning om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og produceret af Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd og Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd og afsluttede sagen vedrørende disse producenter. Rådet var af den opfattelse, at importører, der havde købt sko af disse eksporterende producenter, og til hvem de relevante nationale myndigheder havde ydet toldgodtgørelse på grundlag af artikel 236 i forordning (EØF) nr. 2913/1992 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (9) (»EF-toldkodeksen«), havde opnået berettigede forventninger på grundlag af artikel 1, stk. 4, i den anfægtede forordning, hvoraf det følger, at bestemmelserne i EF-toldkodeksen, særlig artikel 221, finder anvendelse på opkrævningen af tolden.

(11) Tre importører af den pågældende vare, C&J Clark International Ltd. (»Clark«), Puma SE (»Puma«) og Timberland Europe B.V. (»Timberland«) (»de berørte importører«) anfægtede antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af visse typer af fodtøj fra Kina og Vietnam og påberåbte sig den retspraksis, der er nævnt i betragtning 5-7, ved deres nationale domstole, som forelagde spørgsmålene for Domstolen med henblik på en præjudiciel afgørelse.

(12) I de forenede sager C-659/13, C&J Clark International Limited, og C-34/14, Puma SE, erklærede Domstolen Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 og (EU) nr. 1294/2009 ugyldige, for så vidt som Europa-Kommissionen ikke undersøgte de anmodninger om markedsøkonomisk behandling og individuel behandling, som var indsendt af eksporterende producenter i Kina og Vietnam, der ikke indgik i stikprøven (»dommene«), hvilket er i strid med kravene i artikel 2, stk. 7, litra b), og artikel 9, stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (10).

(13) For så vidt angår den tredje sag C-571/14, Timberland Europe B.V. mod Inspecteur van de Belastingdienst, kantoor Rotterdam Rijnmond, besluttede Domstolen den 11. april 2016 at slette sagen af registret efter anmodning fra den forelæggende nationale ret.

(14) I henhold til artikel 266 i TEUF skal institutionerne træffe de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af Domstolens domme. Når en retsakt vedtaget af institutionerne som led i en administrativ procedure som f.eks. en antidumpingprocedure annulleres, består gennemførelsen af Domstolens dom i at lade den annullerede retsakt afløse af en ny, hvori den ulovlighed, som Domstolen havde påpeget, ikke indgår (11).

(15) I henhold til Domstolens praksis kan proceduren for at lade den annullerede retsakt afløse genoptages netop på det punkt, hvor ulovligheden indtrådte (12). Dette betyder navnlig, at annullationen i en situation, hvor en retsakt, som afslutter en administrativ procedure, annulleres, ikke nødvendigvis vedrører de forberedende retsakter såsom indledningen af antidumpingproceduren. Hvis en forordning om indførelse af endelig antidumpingtold annulleres, betyder dette, at antidumpingproceduren som følge af annullationen stadig pågår, idet den retsakt, der afsluttede antidumpingproceduren, ikke længere indgår i EU's retsorden (13), medmindre ulovligheden indtrådte i forbindelse med indledningen af proceduren.

(16) Bortset fra, at institutionerne ikke har undersøgt anmodningerne om markedsøkonomisk behandling og individuel behandling fra de eksporterende producenter i Kina og Vietnam, der ikke indgik i stikprøven, er alle øvrige konklusioner i forordning (EF) nr. 1472/2006 og (EU) nr. 1294/2009 fortsat gyldige.

(17) I den foreliggende sag indtrådte ulovligheden efter indledningen af proceduren. Kommissionen besluttede derfor at genoptage den antidumpingprocedure, der stadig pågik efter dommene, på det punkt, hvor ulovligheden indtrådte, og at undersøge, om der gjaldt markedsøkonomiske forhold for de berørte eksporterende producenter i perioden fra den 1. april 2004 til den 31. marts 2005, som udgjorde undersøgelsesperioden i den undersøgelse, der førte til indførelse af den endelige told, som er nævnt i betragtning 1 og 2 (»den oprindelige undersøgelse«). Kommissionen undersøgte også, hvor det var relevant, om de berørte eksporterende producenter havde krav på individuel behandling i henhold til grundforordningens artikel 9, stk. 5, i dens form før ikrafttrædelsen af forordning (EU) nr. 765/2012 (14) (»grundforordningen før dens ændring«) (15).

(18) I første omgang vurderede Kommissionen, for så vidt angår importen fra Kina foretaget af Clark og Puma, alle anmodninger om markedsøkonomisk behandling og individuel behandling fra de relevante eksporterende producenter, der ikke indgik i stikprøven, og som havde fremsat sådanne anmodninger i forbindelse med den oprindelige undersøgelse.

(19) For så vidt angår importen fra Kina foretaget af Timberland, blev der i sag C-571/14 identificeret to leverandører i Kina. En af disse leverandører, Zhongshan Pou Yuen, indgik i stikprøven i den oprindelige undersøgelse, og derfor indtrådte der ingen ulovlighed i forbindelse med denne leverandør i den oprindelige undersøgelse. Den anden leverandør, General Shoes Limited, blev fejlagtigt identificeret som en kinesisk leverandør, hvorimod virksomheden var etableret i Vietnam. Som nævnt i betragtning 150 nedenfor blev dette senere anfægtet af Federation of European Sporting Goods Industry (»FESI«), som påstod, at General Shoes Ltd rent faktisk var en kinesisk leverandør.

(20) For så vidt angår importen fra Vietnam foretaget af Puma, Clark og Timberland, er Kommissionen i øjeblikket også i færd med at foretage en vurdering af anmodninger om markedsøkonomisk behandling og individuel behandling fra de relevante eksporterende producenter, der ikke indgik i stikprøven, og som havde fremsat sådanne anmodninger i forbindelse med den oprindelige undersøgelse. Undersøgelsen pågår stadig.

B. GENNEMFØRELSE AF DOMSTOLENS DOMME I DE FORENEDE SAGER C-659/13 OG C-34/14 VEDRØRENDE IMPORT FRA KINA

(21) Kommissionen har mulighed for at afhjælpe de aspekter af den anfægtede forordning, som førte til annullationen heraf, og samtidig lade de dele af vurderingen, som ikke blev påvirket af dommen (16), forblive uændrede.

(22) Nærværende forordning søger at korrigere de aspekter af den anfægtede forordning, som blev fundet i strid med grundforordningen, og som således førte til ugyldighedserklæringen, for så vidt angår visse eksporterende producenter fra Kina.

(23) Alle andre konklusioner i den anfægtede forordning, som ikke blev erklæret ugyldige af Domstolen, er fortsat gyldige og indarbejdes hermed i nærværende forordning.

(24) Følgende betragtninger er derfor begrænset til den nye vurdering, der var nødvendig for at efterkomme dommene.

(25) Kommissionen har undersøgt, om der gjaldt markedsøkonomiske og individuelle vilkår for de kinesiske producenter med eksport til Clark og Puma, som havde indgivet anmodning om markedsøkonomisk behandling og/eller individuel behandling i forbindelse med den pågældende undersøgelse, i perioden fra den 1. april 2004 til den 31. marts 2005. Formålet med dette er at fastslå, i hvilket omfang de to berørte importører har ret til godtgørelse af den betalte antidumpingtold, for så vidt angår antidumpingtold, som er betalt for eksport fra deres kinesiske leverandører, som anmodede om markedsøkonomisk behandling og/eller individuel behandling.

(26) Hvis det fremgår af analysen, at der skulle gives markedsøkonomisk behandling til den kinesiske eksporterende producent, hvis eksport var pålagt den antidumpingtold, som blev betalt af en af de to berørte importører, vil udbetalingen af toldgodtgørelse være begrænset til et beløb svarende til forskellen mellem den betalte told, nemlig 16,5 %, og den told, der blev pålagt den eneste eksporterende virksomhed i stikprøven, som fik tildelt markedsøkonomisk behandling, Golden Step, nemlig 9,7 %.

(27) Hvis det fremgår af analysen, at der skulle gives individuel behandling til den kinesiske eksporterende producent, hvis anmodning om markedsøkonomisk behandling blev afvist, men hvis eksport var pålagt den antidumpingtold, som blev betalt af en af de to berørte importører, måtte man lade den berørte eksporterende producent være omfattet af en individuel toldsats, og udbetalingen af toldgodtgørelse ville være begrænset til et beløb svarende til forskellen mellem den betalte told og den beregnede individuelle told for den eventuelle berørte eksporterende producent.

(28) Skulle analysen af disse anmodninger om markedsøkonomisk behandling og individuel behandling derimod vise, at der hverken bør indrømmes markedsøkonomisk behandling eller individuel behandling, kan der ikke ydes godtgørelse af antidumpingtold.

(29) Som forklaret i betragtning 12 annullerede Domstolen den anfægtede forordning og forordning (EU) nr. 1294/2009, bl.a. for så vidt angår eksport af visse typer af fodtøj fra 13 kinesiske eksporterende producenter, dvs. Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd., Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd., Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd., Wei Hao Shoe Co. Ltd., Wei Hua Shoe Co. Ltd. og Win Profile Industries Ltd (»de berørte eksporterende producenter«), til Unionen, som importeres af Clark og Puma, for så vidt som Kommissionen ikke behandlede de anmodninger om markedsøkonomisk behandling og individuel behandling, der bl.a. blev indsendt af de eksporterende producenter i Kina.

(30) Kommissionen har derfor i første omgang gennemgået disse 13 eksporterende producenters anmodninger om markedsøkonomisk behandling og individuel behandling for at fastlægge, hvilken toldsats der finder anvendelse på deres eksport. Vurderingen viste, at de fremlagte oplysninger ikke var tilstrækkelige til at påvise, at de berørte eksporterende producenter drev virksomhed på markedsøkonomiske vilkår, eller at de havde krav på individuel behandling (en nærmere redegørelse findes i betragtning 32 ff.).

1. Vurdering af anmodningerne om markedsøkonomisk behandling

(31) Det skal bemærkes, at bevisbyrden påhviler den producent, som ønsker at anmode om markedsøkonomisk behandling i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b). I den forbindelse fremgår det af artikel 2, stk. 7, litra c), første afsnit, at en sådan producents anmodning skal indeholde tilstrækkelige beviser, som specificeret i nævnte bestemmelse, for, at producenten driver virksomhed på markedsøkonomiske vilkår. Det påhviler således ikke EU-institutionerne at bevise, at producenten ikke opfylder betingelserne for at opnå denne status. Derimod påhviler det EU-institutionerne at vurdere, om de af den berørte producent angivne forhold udgør tilstrækkelige beviser for, at kriterierne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), første afsnit, for at indrømme denne markedsøkonomisk behandling er opfyldt, og det påhviler Unionens retsinstanser at efterprøve, om denne vurdering er behæftet med en åbenbar fejl (præmis 32 i dommen i sag C-249/10 P og præmis 24 i dommen i sag C-247/10 P).

(32) I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), skal alle fem kriterier i denne artikel være opfyldt, for at en eksporterende producent kan indrømmes markedsøkonomisk behandling. Kommissionen mente derfor, at den manglende opfyldelse af mindst et kriterium var tilstrækkeligt til at afvise anmodningen om markedsøkonomisk behandling.

(33) Ingen af de berørte eksporterende producenter kunne bevise, at de opfyldte kriterium 1 (virksomhedernes beslutninger) og 3 (aktiver og »overførsel«). Mere specifikt undlod de berørte eksporterende producenter, for så vidt angår kriterium 1, at indgive væsentlige og fuldstændige oplysninger (f.eks. dokumentation vedrørende virksomhedens struktur og kapital, dokumentation for hjemmemarkedssalget, dokumentation for aflønningen af ansatte osv.) til påvisning af, at deres erhvervsmæssige beslutninger blev truffet i overensstemmelse med markedssignalerne og uden nogen omfattende statslig indgriben. For så vidt angår kriterium 3, undlod de berørte eksporterende producenter ligeledes at indgive væsentlige og fuldstændige oplysninger (f.eks. dokumentation vedrørende aktiver, der ejes af virksomheden, og brugsretten til jord) til påvisning af, at der ikke var overført fordrejninger fra det ikke-markedsøkonomiske system.

(34) Derudover, for så vidt angår kriterium 2 (regnskaber), opfyldte fire virksomheder (virksomhed A, I, K og M) ikke kriteriet, eftersom de ikke leverede ét klart sæt grundlæggende regnskabsforskrifter.

(35) For de resterende ni virksomheder (virksomhed B, C, D, E, F, G, H, J og L) blev kriterium 2 (regnskaber) ikke vurderet af den grund, der er omhandlet i betragtning 32.

(36) Af samme årsag som den, der er omhandlet i betragtning 22, blev kriterium 4 (love om konkurs og ejerforhold) og 5 (valutaomregninger) ikke vurderet for nogen af de berørte eksporterende producenter.

(37) På grundlag af ovenstående konkluderede Kommissionen, at ingen af de 13 berørte kinesiske eksporterende producenter skulle indrømmes markedsøkonomisk behandling, og underrettede de berørte eksporterende producenter, som blev opfordret til at fremsætte bemærkninger. Der blev ikke modtaget bemærkninger fra nogen af de 13 berørte kinesiske eksporterende producenter.

(38) Således opfyldte ingen af de 13 berørte kinesiske eksporterende producenter alle betingelserne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), og som følge deraf indrømmes ingen af dem markedsøkonomisk behandling.

(39) Der mindes om, at Domstolen fastslog, at hvis EU-institutionerne havde konkluderet, at markedsøkonomiske vilkår var fremherskende for de berørte eksporterende producenter, skulle de have været omfattet af samme toldsats som den virksomhed i stikprøven, der blev indrømmet markedsøkonomisk behandling (17).

(40) Da ingen af de berørte eksporterende producenter blev indrømmet markedsøkonomisk behandling som følge af konklusionerne af den genoptagne undersøgelse, bør ingen af de berørte eksporterende producenter være omfattet af den individuelle toldsats, som den virksomhed i stikprøven, der indrømmedes markedsøkonomisk behandling, var omfattet af.

2. Vurdering af anmodningerne om individuel behandling

(41) Ifølge artikel 9, stk. 5, i grundforordningen før dens ændring skal en individuel told imidlertid anføres for de eksportører, som kan påvise, at de opfylder alle kriterierne i artikel 9, stk. 5, i grundforordningen før dens ændring, såfremt artikel 2, stk. 7, litra a), i samme forordning finder anvendelse.

(42) Som nævnt i betragtning 31 skal det bemærkes, at bevisbyrden påhviler den producent, som ønsker at anmode om individuel behandling i henhold til artikel 9, stk. 5, i grundforordningen før dens ændring. I den forbindelse fremgår det af artikel 9, stk. 5, første afsnit, at anmodningen skal være behørigt dokumenteret. Det påhviler således ikke EU-institutionerne at bevise, at eksportøren ikke opfylder betingelserne for at opnå denne status. Derimod påhviler det EU-institutionerne at vurdere, om de af den berørte eksportør angivne forhold udgør tilstrækkelige beviser for, at kriterierne i artikel 9, stk. 5, i grundforordningen før dens ændring med henblik på at tildele individuel behandling er opfyldt.

(43) I henhold til artikel 9, stk. 5, i grundforordningen før dens ændring bør eksportører på grundlag af en behørigt begrundet anmodning påvise, at alle fem kriterier i nævnte artikel er opfyldt, så de kan indrømmes individuel behandling.

(44) Kommissionen mente derfor, at den manglende opfyldelse af mindst et kriterium var tilstrækkeligt til at afvise anmodningen om individuel behandling.

(45) Det drejer sig om at opfylde følgende fem kriterier: a) at eksportører, som er helt eller delvist udenlandsk ejede selskaber eller joint ventures, frit kan tilbageføre kapital og fortjeneste b) at eksportpriser og mængder og salgsbetingelser fastsættes frit c) at størstedelen af aktierne tilhører private statslige tjenestemænd i bestyrelsen eller i ledende managementstillinger skal være i klart mindretal, eller det skal påvises, at selskabet er tilstrækkelig uafhængigt af statslig indgriben d) at valutaomregninger foretages til markedskursen, og e) at statens indgriben ikke er af en sådan art, at der er mulighed for omgåelse af foranstaltningerne, hvis der fastsættes forskellige toldsatser for individuelle eksportører.

(46) Alle 13 kinesiske eksporterende producenter, som anmodede om markedsøkonomisk behandling, anmodede også om individuel behandling, såfremt de ikke skulle blive indrømmet markedsøkonomisk behandling.

(47) Størstedelen af de berørte eksporterende producenter (virksomhed A, B, C, D, E, G, H, I, J, K, L og M) var ikke i stand til at påvise, at de opfyldte kriterium 2 (at eksportpriser og -mængder og salgsbetingelser fastsættes frit). For visse af de berørte eksporterende producenter (virksomhed E, G, H, J, K og L) indeholdt vedtægterne mere specifikt en begrænsning i output, og derfor kunne de ikke påvise, at virksomhedernes beslutninger vedrørende f.eks. eksportmængder træffes som reaktion på markedssignaler, der afspejler udbud og efterspørgsel. Andre (virksomhed A, B og M) solgte ikke på hjemmemarkedet og afgav ingen yderligere forklaringer, hvorfor de ikke har påvist, at dette ikke skyldtes statslig indgriben. De øvrige eksporterende producenter (virksomhed C, D og I) fremlagde ikke væsentlig og fuldstændig dokumentation, og derfor påviste de ikke, at kriterium 2 var opfyldt.

(48) For så vidt angår kriterium 3 (selskabet — ledende managementstillinger og aktier — er tilstrækkelig uafhængigt af statslig indgriben), var der ti kinesiske eksporterende producenter (virksomhed B, E, F, G, H, I, J, K, L og M), som ikke fremlagde væsentlig og fuldstændig dokumentation (navnlig for hvordan virksomheden erhvervede aktiverne, hvem der ejede aktiverne og brugsretten til jord osv.) og derfor ikke påviste, at der ikke var statslig indgriben, og dermed ikke kunne påvise, at de opfyldte dette kriterium.

(49) Desuden var der en eksporterende producent (virksomhed C), som ikke opfyldte kriterium 1 (tilbageførsel af kapital), eftersom undersøgelsen afslørede begrænsninger i tilbageførsel af kapital som følge af statslig indgriben. Endvidere kunne samme eksporterende producent (virksomhed C) ikke påvise, at denne opfyldte kriterium 5 (at statens indgriben ikke er af en sådan art, at der er mulighed for omgåelse af foranstaltningerne), eftersom der ikke blev fremlagt oplysninger om to forretningsmæssigt forbundne virksomheder beliggende i Kina, og derfor manglede der væsentlig dokumentation til at påvise, at dette kriterium var opfyldt.

(50) Derfor opfyldte ingen af de 13 berørte kinesiske eksporterende producenter betingelserne i artikel 9, stk. 5, i grundforordningen før dens ændring, og som følge heraf blev ingen af dem indrømmet individuel behandling.

(51) Restantidumpingtolden for Kina bør derfor pålægges disse eksporterende producenter i anvendelsesperioden for Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006. Anvendelsesperioden for nævnte forordning var oprindeligt fra den 7. oktober 2006 til den 7. oktober 2008. Efter indledningen af en udløbsundersøgelse blev forordningen den 30. december 2009 forlænget til den 31. marts 2011. Den ulovlighed, der blev identificeret i dommene, består i, at EU-institutionerne ikke fastslog, om varer produceret af de berørte eksporterende producenter skulle pålægges resttolden eller en individuel toldsats eller toldsatsen for den virksomhed i stikprøven, som blev indrømmet markedsøkonomisk behandling.

(52) På baggrund af den ulovlighed, som Domstolen identificerede, er der intet lovgrundlag for helt at undtage de berørte eksporterende producenter af den pågældende vare fra at erlægge en eventuel antidumpingtold. En ny retsakt, der afhjælper den ulovlighed, som Domstolen identificerede, skal derfor kun indeholde en ny vurdering af den gældende antidumpingtold og ikke af selve foranstaltningerne.

(53) Idet det konkluderes, at resttolden bør genindføres, for så vidt angår de berørte eksporterende producenter, med samme sats, som oprindeligt indførtes ved den anfægtede forordning og forordning (EU) nr. 1294/2009, er det ikke nødvendigt at ændre Rådets forordning (EF) nr. 388/2008. Nævnte forordning er fortsat gyldig.

C. DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER EFTER FREMLÆGGELSEN AF OPLYSNINGER

(54) Ovennævnte undersøgelsesresultater og konklusioner blev fremlagt for de interesserede parter, som fik en frist til at fremsætte bemærkninger. FESI, der repræsenterer importørerne, herunder Puma, Timberland, Clark, en anden importør og en eksporterende producent, hvis anmodning om markedsøkonomisk/individuel behandling ikke var genstand for den aktuelle gennemførelse, gav sig til kende og fremsatte bemærkninger.

Påståede uregelmæssigheder i proceduren

(55) FESI og en enkelt importør hævdede, at der var en række procedurefejl i den nuværende gennemførelse. De påpegede det forhold, at anmodningerne om markedsøkonomisk behandling fra de berørte kinesiske eksporterende producenter allerede var blevet undersøgt og fremlagt forud for Domstolens dom i de forenede sager C-659/13, C&J Clark International Limited, og C-34/14, Puma SE, dvs. den 3. december 2015, og Kommissionens hensigt om at genindføre en endelig antidumpingtold på importen af fodtøj på 16,5 %. Disse vurderinger var derfor blevet foretaget uden hjemmel og foregreb dermed den kommende dom fra Domstolen.

(56) Kommissionen er ikke enig i ovenstående påstand, da den kun forberedte gennemførelsen af en mulig kommende dom. Formålet med en sådan forberedelse var at sikre god forvaltning af følgende årsager: For det første er det ubestridt, at Kommissionen burde have undersøgt anmodningerne om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling. Det eneste udestående spørgsmål i den på det tidspunkt verserende retssag var, hvorvidt en ikke forretningsmæssigt forbundet importør som Clark, Puma og Timberland kan påberåbe sig denne ulovlighed. Eftersom valget var mellem ja og nej, kunne Kommissionen udmærket forberede sig på en mulig negativ afgørelse i dette spørgsmål. For det andet var det nødvendigt med en hurtig gennemførelse for at sætte de nationale toldmyndigheder i stand til at fremskynde sagsbehandlingen af udestående anmodninger om godtgørelse og for at skabe retssikkerhed for alle operatører. Enhver indflydelse på Domstolens dom var udelukket, da dommen vedrørte en anden genstand (nemlig om importører kan påberåbe sig eksporterende producenters ret til at få vurderet anmodninger om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling).

(57) Disse parter hævdede endvidere, at den meddelelse om gennemførelse af dommen i de forenede sager C-659/13 og C-34/14, C&J Clark International Limited og Puma SE, som blev offentliggjort den 17. marts 2016 (18), ikke kunne ændre ovennævnte procedurefejl, fordi den ikke gav de berørte parter tilstrækkelig mulighed for at udøve deres ret til forsvar.

(58) En række parter har desuden påstået, at de burde have fået adgang til det fulde undersøgelsesdossier i forbindelse med den oprindelige undersøgelse, og at navnene på de relevante eksporterende producenter ikke burde have været anonymiserede i fremlæggelsen af oplysninger.

(59) Disse parter konkluderede, at på grundlag af ovennævnte procedurefejl tilsidesatte Kommissionen den grundlæggende retlige ramme for EU og misbrugte dermed sine beføjelser.

(60) En anden part rejste tvivl om forholdet mellem den fremlæggelse af oplysninger, der er nævnt i betragtning 55, og den seneste fremlæggelse af oplysninger fremsendt den 20. maj 2016 og anmodede om en afklaring af dette spørgsmål.

(61) Meddelelsen om gennemførelsen af dommen blev offentliggjort for at øge gennemsigtigheden i overensstemmelse med Kommissionens politik om gennemsigtighed i forbindelse med handelsbeskyttelsesundersøgelser og efter anmodning fra høringskonsulenten efter en høring med en af de parter, der har rejst spørgsmålet. Kommissionen er fortsat af den opfattelse, at denne offentliggørelse ikke i egentlig forstand var retligt påkrævet. Selv hvis den var nødvendig, hvilket ikke er tilfældet, for at sikre en behørig proces og retten til at blive hørt, er disse krav under alle omstændigheder blevet opfyldt ved offentliggørelsen og ved at give alle parter mulighed for at fremsætte bemærkninger.

(62) Der er givet adgang til det fulde dossier i forbindelse med den oprindelige undersøgelse, selv om Kommissionen ikke kan se, hvordan andre oplysninger end anmodningerne om markedsøkonomisk/individuel behandling fra de berørte eksporterende producenter overhovedet kunne være relevante for den nuværende procedure. Anonymisering af navnene på de eksporterende producenter har været nødvendig for at sikre, at deres fortrolige forretningsoplysninger beskyttes; på deres anmodning blev interesserede parter, som importerede, imidlertid oplyst om, hvilke af importørerne der var deres importører.

(63) Den anden fremlæggelse af oplysninger var blevet nødvendig, fordi forordningen nu også omfatter anmodninger om individuel behandling, som ikke oprindeligt blev vurderet.

(64) Af disse grunde må påstande vedrørende procedurefejl afvises.

Retsgrundlag for genoptagelsen af antidumpingproceduren

(65) En række interesserede parter hævdede, at der ikke var hjemmel for den aktuelle gennemførelse. Navnlig hævdede de, at artikel 266 i TEUF ikke finder anvendelse, eftersom de endelige foranstaltninger vedrørende fodtøj udløb den 31. marts 2011, og at der derfor ikke er nogen fortsatte virkninger af ulovligheden af disse foranstaltninger. Parterne fremførte, at artikel 266 i TEUF ikke har til formål at korrigere ulovligheder ved foranstaltninger, der er udløbet, med tilbagevirkende kraft. Denne opfattelse styrkes af artikel 263 og 265 i TEUF, som fastsætter frister for anlæggelse af søgsmål mod ulovlige handlinger og passivitet fra EU-institutionerne. Den nuværende tilgang har ikke nogen fortilfælde, og Kommissionen har heller ikke fremlagt nogen begrundelse eller tidligere retspraksis til støtte for sin fortolkning af artikel 266 i TEUF.

(66) Parterne påstod endvidere, at undersøgelsen i denne sag ikke kan genoptages netop på det punkt, hvor ulovligheden indtrådte, i henhold til artikel 266 i TEUF, fordi Domstolen ikke nøjedes med at konstatere en manglende begrundelse, men ulovligheden vedrørte en grundlæggende bestemmelse i grundforordningen, der påvirker hele vurderingen af dumping i forbindelse med de berørte kinesiske eksporterende producenter.

(67) Parterne gjorde endvidere gældende, at korrektion af foranstaltninger, der er udløbet, med tilbagevirkende kraft er i strid med princippet om beskyttelse af berettigede forventninger. De fremførte for det første, at parterne havde modtaget sikkerhed for, at foranstaltningerne udløb den 31. marts 2011, og at parterne i betragtning af den tid, der er gået siden den oprindelige undersøgelse, kunne have berettigede forventninger om, at den oprindelige undersøgelse ikke ville blive genoptaget eller genåbnet. For det andet gav selve den omstændighed, at anmodningerne om markedsøkonomisk behandling i den oprindelige undersøgelse ikke blev gennemgået inden for fristen på 3 måneder, de kinesiske eksporterende producenter retssikkerhed for, at deres anmodninger om markedsøkonomisk behandling ikke ville blive efterprøvet. Endelig hævdede parterne, at på grund af den lange sagsbehandlingstid var genoptagelsen af undersøgelsen i strid med det universelle princip om forældelsesfrister, der anvendes i alle retlige sammenhænge.

(68) Flere interesserede parter fremførte, at hverken artikel 266 i TEUF eller grundforordningen tillader genindførelse med tilbagevirkende kraft af den endelige antidumpingtold på 16,5 % på importen fra de berørte kinesiske eksporterende producenter.

(69) For så vidt angår påstanden om, at de pågældende foranstaltninger udløb den 31. marts 2011, forstår Kommissionen ikke, hvorfor foranstaltningens udløb skulle være relevant for Kommissionens mulighed for at vedtage en ny retsakt til at afløse den annullerede retsakt. Den dom, hvorved den første retsakt annulleres, genåbner i henhold til retspraksis den administrative procedure, som kan genoptages netop på det tidspunkt, hvor ulovligheden indtrådte.

(70) Antidumpingprocedurerne er derfor stadig igangværende som følge af annullationen af den retsakt, der afsluttede procedurerne. Kommissionen er forpligtet til at afslutte disse procedurer, da grundforordningen fastsætter, at en undersøgelse skal afsluttes ved en retsakt fra Kommissionen.

(71) For så vidt angår kravet om tilbagevirkende kraft på grundlag af grundforordningens artikel 13 og artikel 10 i WTO's antidumpingaftale, hedder det i grundforordningens artikel 13, stk. 1, som overtager teksten fra artikel 10, stk. 1, i WTO's antidumpingaftale, at midlertidige foranstaltninger og endelig antidumpingtold kun finder anvendelse på varer, der overgår til fri omsætning efter det tidspunkt, hvor afgørelsen i medfør af henholdsvis grundforordningens artikel 7, stk. 1, eller artikel 9, stk. 4, træder i kraft. I den foreliggende sag anvendes den pågældende antidumpingtold kun på varer, der overgik til fri omsætning, efter at den midlertidige og den anfægtede (endelige) forordning, som blev vedtaget i medfør af henholdsvis grundforordningens artikel 7, stk. 1, og artikel 9, stk. 4, var trådt i kraft. Tilbagevirkende kraft i henhold til grundforordningens artikel 10, stk. 1, vedrører imidlertid kun situationer, hvor varerne overgik til fri omsætning, inden der blev indført foranstaltninger, som det fremgår af selve ordlyden i denne bestemmelse og af undtagelsen i henhold til grundforordningens artikel 10, stk. 4 (19).

(72) Kommissionen bemærker endvidere, at der ikke foreligger tilbagevirkende kraft og krænkelse af retssikkerheden og de berettigede forventninger i forbindelse med den foreliggende sag.

(73) For så vidt angår tilbagevirkende kraft, sondrer Domstolens praksis ved afgørelsen af, om en foranstaltning anvendes med tilbagevirkende kraft, mellem anvendelsen af en ny regel i en situation, der er blevet endelig (også omtalt som en eksisterende eller endeligt etableret retlig situation) (20), og en situation, der startede før den nye regels ikrafttræden, men som endnu ikke er endelig (også omtalt som en midlertidig situation) (21).

(74) I den foreliggende sag er situationen med import af de pågældende varer, som startede i løbet af anvendelsesperioden for forordning (EF) nr. 1472/2006, endnu ikke blevet endelig, idet den gældende antidumpingtold for disse varer endnu ikke er endeligt fastlagt som følge af annullationen af den anfægtede forordning. Samtidig blev importørerne af fodtøj ved offentliggørelsen af indledningsmeddelelsen og forordningen om midlertidig told advaret om, at en sådan told kunne indføres. Det er almindelig praksis ved EU's domstole, at operatører ikke kan erhverve berettigede forventninger, før institutionerne har vedtaget en retsakt, der afslutter den administrative procedure, som er blevet endelig (22).

(75) Denne forordning medfører øjeblikkelig anvendelse på de fremtidige virkninger af en aktuel situation, nemlig den told på fodtøj, der er blevet opkrævet af de nationale toldmyndigheder. Som følge af, at anmodningerne om godtgørelse endnu ikke er afgjort, udgør tolden en aktuel situation. I denne forordning fastsættes den toldsats, der skal gælde for importen, og dermed regulerer forordningen de fremtidige virkninger af den aktuelle situation.

(76) Selv hvis der var tale om tilbagevirkende kraft i EU-retlig forstand, hvilket ikke er tilfældet, ville en sådan tilbagevirkende kraft under alle omstændigheder være berettiget af følgende grund:

(77) EU-rettens materielle regler kan anvendes på situationer, der eksisterede før deres ikrafttræden, for så vidt at det klart fremgår af betingelserne, målsætningerne eller de generelle mål, at de får en sådan virkning (23). Navnlig blev det i sag C-337/88, Società agricola fattoria alimentare (SAFA), fastslået, at: [S]elv om retssikkerhedsprincippet i almindelighed er til hinder for, at en fællesskabsretsakt tillægges gyldighed fra et tidspunkt, der ligger før aktens offentliggørelse, kan dette rent undtagelsesvis tillades, når det tilstræbte formål fordrer det, og de berørtes berettigede forventning respekteres behørigt (24).

(78) I den foreliggende sag er målet at efterkomme Kommissionens forpligtelse i henhold til artikel 266 i TEUF. Da Domstolen kun konstaterede en ulovlighed vedrørende fastlæggelsen af den gældende told og ikke vedrørende indførelsen af selve foranstaltningerne (dvs. vedrørende konklusionerne om dumping, skade og Unionens interesser), kunne de berørte eksporterende producenter ikke have haft en berettiget forventning om, at der ikke ville blive indført endelige antidumpingforanstaltninger. Det kan således ikke antages, at denne indførelse af told, selv hvis den havde tilbagevirkende kraft — hvilket den ikke havde — var et brud på de berettigede forventninger.

(79) For så vidt angår beskyttelse af retssikkerheden og de berettigede forventninger, skal det derudover først og fremmest bemærkes, at importører ifølge retspraksis ikke kan påberåbe sig beskyttelsen af retssikkerheden og de berettigede forventninger, når de er blevet advaret om en forestående ændring i EU's handelspolitik (25). I den foreliggende sag blev importørerne ved offentliggørelsen af indledningsmeddelelsen og af forordningen om midlertidig told i Den Europæiske Unions Tidende, som begge stadig indgår i Unionens retsorden, advaret om risikoen for, at de varer, der blev produceret af de berørte eksporterende producenter, ville kunne pålægges antidumpingtold. De berørte eksporterende producenter kunne derfor ikke henholde sig til EU-rettens almindelige principper om beskyttelse af retssikkerheden og de berettigede forventninger.

(80) Derimod var de erhvervsdrivende fuldt ud vidende om, at import af fodtøj fra disse lande var pålagt told. De tog denne told med i beregningen ved fastsættelsen af salgspriser og vurderingen af økonomiske risici. De erhvervede derfor ikke retssikkerhed eller berettigede forventninger, når det gælder toldfrihed på importen, og overvæltede sædvanligvis tolden på deres kunder. Det er derfor i Unionens interesse at fastsætte den gældende told nu, snarere end at skaffe de berørte importører en ekstraordinær fortjeneste og dermed berige dem uden grund.

(81) Der foreligger således hverken nogen overtrædelse af forældelsesreglerne, principperne om retssikkerhed og berettigede forventninger eller af bestemmelserne i grundforordningen og antidumpingaftalen.

(82) For så vidt angår påstanden om, at afgørelsen om markedsøkonomisk behandling skulle finde sted senest tre måneder efter indledningen, skal det erindres, at grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), andet afsnit, i henhold til retspraksis ikke omfatter nogen indikation af konsekvenserne, i fald Kommissionen ikke overholder tremånedersperioden. Retten antager derfor, at en afgørelse om markedsøkonomisk behandling på et senere tidspunkt ikke påvirker gyldigheden af forordningen om indførelse af endelige foranstaltninger, så længe ansøgerne ikke har bevist, at Rådet, hvis Kommissionen ikke havde overskredet tremånedersfristen, kunne have vedtaget en anden forordning, som var mere gunstig for deres interesser end den anfægtede forordning (26). Domstolen har desuden erkendt, at institutionerne kan ændre vurderingen vedrørende markedsøkonomisk behandling indtil vedtagelsen af de endelige foranstaltninger (27).

(83) Brosmann- og Aokang-dommene respekterer ovennævnte retspraksis. I Brosmann- og Aokang-dommene henholder Domstolen sig til Kommissionens forpligtelse til at gennemføre vurderingen inden for tre måneder med henblik på at vise, at forpligtelsen til denne vurdering er uafhængig af, om Kommissionen anvender stikprøver eller ej. Domstolen udtaler sig ikke om de retlige konsekvenser i tilfælde, hvor Kommissionen foretager vurderingen vedrørende markedsøkonomisk behandling på et senere tidspunkt i undersøgelsen. Domstolen fastslår blot, at institutionerne ikke helt kunne se bort fra anmodningerne om markedsøkonomisk behandling, men senest skulle behandle dem ved indførelsen af de endelige foranstaltninger. Dommene bekræfter den retspraksis, der citeres i foregående betragtning.

(84) I den foreliggende sag har de berørte eksporterende producenter ikke påvist, at Rådet, hvis Kommissionen havde foretaget vurderingen vedrørende markedsøkonomisk behandling senest tre måneder efter indledningen af antidumpingproceduren i 2005, kunne have vedtaget en anden forordning, der var mere gunstig for deres interesser end den anfægtede forordning. Påstanden om, at der gælder en tidsgrænse for vurderingen af anmodningen om markedsøkonomisk behandling, afvises derfor.

(85) Det blev også hævdet, at eftersom ulovligheden indtrådte i forbindelse med vurderingerne vedrørende markedsøkonomisk behandling, burde Kommissionen have genoptaget proceduren på tidspunktet forud for indførelsen af midlertidige foranstaltninger.

(86) Kommissionen bemærker i den forbindelse, at midlertidige foranstaltninger ikke er et nødvendigt skridt i proceduren, men en selvstændig foranstaltning, hvis virkninger ophører med vedtagelsen af de endelige foranstaltninger (28). Det eneste væsentlige proceduremæssige skridt forud for vedtagelsen af endelige foranstaltninger er indledningen. Dette argument er derfor ikke relevant.

(87) Nogle parter henviste til Rettens dom i sag T-2/95, IPS mod Rådet, pegede på den formelle forskel mellem en »undersøgelse« og en »procedure« og hævdede, at når en procedure er afsluttet, som i det foreliggende tilfælde, kan den ikke genoptages mere.

(88) Kommissionen kan ikke se nogen væsentlig forskel mellem udtrykkene »undersøgelse« og »procedure«. De anvendes på en udskiftelig måde i grundforordningen og i retspraksis. Under alle omstændigheder skal dommen i sag T-2/95 læses i lyset af den anfægtede dom i denne sag.

(89) En række parter hævdede også, at artikel 266 i TEUF ikke giver mulighed for en delvis gennemførelse af en dom fra Domstolen og i det foreliggende tilfælde omvendt bevisbyrde. De gjorde således gældende, at Kommissionen fejlagtigt kun vurderede anmodningerne om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling fra de eksporterende producenter, der var leverandører til de importører, som indgav anmodninger om godtgørelse. Disse parter baserede deres anmodning på den forståelse, at virkningen af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13, C&J Clark International Limited, og C-34/14, Puma SE, er erga omnes, og at det ikke kan udelukkes, at resultaterne af den igangværende vurdering af anmodningerne om markedsøkonomisk/individuel behandling også har en virkning på den resttold, der gælder for alle kinesiske eksporterende producenter. Disse parter hævdede derfor, at Kommissionen burde have vurderet alle de anmodninger om markedsøkonomisk/individuel behandling, som blev indgivet i forbindelse med den oprindelige undersøgelse.

(90) Desuden var disse parter uenige i, at bevisbyrden påhviler den producent, som ønsker at anmode om markedsøkonomisk/individuel behandling, og hævdede, at producenterne havde løftet denne bevisbyrde i 2005 ved at indgive anmodningerne om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling i forbindelse med den oprindelige undersøgelse. De var også uenige i, at Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 C&J Clark International Limited og C-34/14 Puma SE kan gennemføres ved blot at vurdere de anmodninger om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling indgivet af eksporterende producenter, der ikke indgik i stikprøven, eftersom Domstolen ikke specifikt påpegede, at ugyldiggørelsen rent faktisk er begrænset til dette aspekt.

(91) Kommissionen er af den opfattelse, at gennemførelsen af dommen kun er nødvendig for de eksporterende producenter, for hvilke ikke alle importtransaktioner er blevet endelige. Så snart den treårige forældelsesfrist i henhold til EF-toldkodeksen er udløbet, er toldsatsen nemlig blevet endelig som bekræftet i dommene. En indvirkning på resttolden er udelukket, fordi anmodningen om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling fra de virksomheder, der indgik i stikprøven, er blevet vurderet, og fordi indrømmelse af markedsøkonomisk behandling/individuel behandling til en af de virksomheder, der ikke indgik i stikprøven, ikke påvirker resttoldsatsen.

(92) Bevisbyrden er ikke begrænset til at indgive en anmodning. Den vedrører anmodningens indhold, som skal påvise, at alle betingelser for markedsøkonomisk behandling/individuel behandling er opfyldt.

(93) Den eneste ulovlighed, der blev identificeret i dommene, består i den manglende vurdering af anmodningerne om markedsøkonomisk/individuel behandling.

Retsgrundlag for genindførelsen af told

(94) En række interesserede parter hævdede, at Kommissionen ikke burde have anvendt to forskellige retlige ordninger, dvs. grundforordningen før dens ændring ved vurderingen af de eksporterende producenters anmodninger om individuel behandling på den ene side og den nuværende grundforordning på den anden side, som omfatter de ændringer, der indførtes ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1168/2012 (29), og indfører udvalgsprocedurer inden for bl.a. beskyttelse af handelen og således delegerer beslutningstagningen til Kommissionen.

(95) Disse parter gentog også, at artikel 266 i TEUF ikke giver mulighed for at indføre antidumpingtold med tilbagevirkende kraft, hvilket også blev bekræftet af Domstolens afgørelse i sag C-459/98 P, IPS mod Rådet, og forordning (EF) nr. 1515/2001 om de foranstaltninger, der kan træffes af EF på grundlag af en rapport vedtaget af WTO's Tvistbilæggelsesorgan vedrørende antidumping- og antisubsidieforanstaltninger (30). De gjorde gældende, at Kommissionen ikke har givet nogen gyldig begrundelse for at fravige princippet om ikke-tilbagevirkende kraft og derfor har tilsidesat princippet om berettiget forventning.

(96) En interesseret part hævdede, at enhver indførelse af foranstaltninger under alle omstændigheder ville være formålsløs, da den forældelsesfrist, der er fastsat i EF-toldkodeksens artikel 103, er udløbet. Opkrævning af antidumpingtold ville derfor være i strid med princippet om god forvaltningsskik samt grundforordningens artikel 21 og ville udgøre et misbrug af beføjelser.

(97) En række parter påstod endvidere, at en genindførelse af de endelige antidumpingforanstaltninger over for importen fra de kinesiske eksporterende producenter, som var berørt af den aktuelle gennemførelse, udgør i) en forskelsbehandling af de importører, der er berørt af den nuværende gennemførelse, i forhold til de importører, der er berørt af Brosmann- og Aokang-dommene, og som fik tilbagebetalt told betalt på importen af fodtøj fra de fem eksporterende producenter, der var berørt af disse domme, samt ii) en forskelsbehandling af de eksporterende producenter, som er berørt af denne gennemførelse, i forhold til de fem eksporterende producenter, der er berørt af Brosmann- og Aokangdommene, og som ikke var omfattet af told som følge af Rådets gennemførelsesafgørelse af 18. marts 2014 om forkastelse af forslaget til gennemførelsesforordning om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og produceret af Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd og Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (31).

(98) Denne forskelsbehandling hævdedes at afspejle en manglende ensartet fortolkning og anvendelse af EU-retten, der krænker den grundlæggende ret til en effektiv domstolsbeskyttelse.

(99) For så vidt angår den påståede anvendelse af forskellige retlige ordninger, er Kommissionen af den opfattelse, at dette skyldes forskellene i de overgangsregler, der er indeholdt i de tre forordninger om ændring af den pågældende grundforordning.

(100) For det første fremgår det af artikel 2 i forordning (EU) nr. 765/2012 (den såkaldte »skrueændring« vedrørende individuel behandling), at »[d]en finder anvendelse efter denne forordnings ikrafttræden på alle undersøgelser, der indledes i henhold til forordning (EF) nr. 1225/2009.« Da den nuværende undersøgelse blev indledt før denne dato, finder nævnte forordnings ændringer til grundforordningen ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.

(101) For det andet fremgår det af artikel 2 i forordning (EU) nr. 1168/2012 (den såkaldte »Brosmann-ændring« vedrørende markedsøkonomisk behandling), at »[d]enne forordning finder anvendelse på alle nye og på alle igangværende undersøgelser fra den 15. december 2012.« Hvis Kommissionen havde været konsekvent i sin tilgang, ville det derfor ikke engang have været nødvendigt at vurdere anmodningerne om markedsøkonomisk behandling fra de virksomheder, der ikke indgik i stikprøven, da de havde mistet deres ret til at få vurderet deres anmodning om markedsøkonomisk behandling den 15. december 2012. Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at en sådan behandling vanskeligt ville kunne forenes med dens forpligtelse til at gennemføre dommene. Forordning (EU) nr. 1168/2012 synes heller ikke at indføre et fuldstændigt forbud mod at gennemgå anmodninger om markedsøkonomisk behandling, der hidrører uden for stikprøven, eftersom den tillader en sådan undersøgelse i tilfælde af individuel behandling. I analogi hermed kunne man lade denne undtagelse finde anvendelse i den foreliggende sag. Alternativt er Kommissionen af den opfattelse, at udfaldet af at anvende forordning (EU) nr. 1168/2012 på den foreliggende sag ville være det samme, da alle anmodninger om markedsøkonomisk behandling automatisk ville blive afvist uden at blive vurderet.

(102) For det tredje og for så vidt angår udvalgsprocedurer, fremgår det af artikel 3 i forordning (EU) nr. 37/2014, at Rådet fortsat har kompetence, når det gælder retsakter, hvor Kommissionen har vedtaget en retsakt, der er blevet indledt en høring, eller Kommissionen har vedtaget et forslag. I det foreliggende tilfælde er der ikke truffet sådanne foranstaltninger, for så vidt angår gennemførelsen af dommen forud for ikrafttrædelsen af nævnte forordning.

(103) For så vidt angår indførelse af endelig antidumpingtold med tilbagevirkende kraft, henvises der til overvejelserne i betragtning 73-81, hvor disse påstande allerede er blevet behandlet indgående.

(104) For så vidt angår forskelsbehandling, bemærker Kommissionen, at eksporterende producenter og visse importører, som er berørt af denne forordning, nyder retsbeskyttelse ved Unionens retsinstanser til prøvelse af denne forordning. Andre importører nyder godt af denne beskyttelse via de nationale domstole, der gennemfører EU-retten.

(105) Påstanden om forskelsbehandling er ligeledes ubegrundet. Importører, der har importeret fra Brosmann og de fire øvrige eksporterende producenter, er i en anden faktisk og retlig situation, fordi deres eksporterende producenter besluttede at bestride den anfægtede forordning, og fordi de fik tilbagebetalt deres told, således at de beskyttes af artikel 221, stk. 3, i EF-toldkodeksen. En sådan anfægtelse og en sådan tilbagebetaling har ikke fundet sted for andre. Kommissionen begynder at forberede gennemførelsen, for så vidt angår Clarks, Pumas og Timberlands kinesiske eksporterende producenter; alle andre eksporterende producenter fra Kina og Vietnam, der ikke indgik i stikprøven, og deres importører vil blive behandlet på samme måde på et senere tidspunkt i henhold til den procedure, der er fastsat i nærværende forordning.

(106) De samme interesserede parter hævdede også, at grundforordningens artikel 14 ikke kan tjene som retsgrundlag for at gribe ind i anvendelsen af EF-toldkodeksens artikel 236, og at anvendelsen af EF-toldkodeksens artikel 236 er uafhængig af enhver beslutning truffet i henhold til grundforordningen eller Kommissionens forpligtelser i henhold til artikel 266 i TEUF.

(107) I den forbindelse blev det fremført, at anvendelsen af EF-toldkodeksens artikel 236 henhører under de nationale toldmyndigheders enekompetence, i henhold til hvilken sidstnævnte er forpligtet til at tilbagebetale betalt efter lovgivningen ikke skyldig told. De berørte parter hævdede endvidere, at EF-toldkodeksens artikel 236 ikke kan under- eller sideordnes grundforordningens artikel 14, fordi begge er afledt ret, og ingen af dem derfor har forrang for den anden. Desuden vedrører anvendelsesområdet for grundforordningens artikel 14 særlige bestemmelser, der omfatter undersøgelser og procedurer i henhold til grundforordningen, og det finder ikke anvendelse på noget andet retligt instrument som f.eks. EF-toldkodeksen.

(108) Kommissionen bemærker, at EF-toldkodeksen ikke automatisk finder anvendelse på indførelsen af antidumpingtold, men kun i kraft af en henvisning i forordningen om indførelse af antidumpingtold. I henhold til grundforordningens artikel 14 kan Kommissionen beslutte ikke at anvende visse bestemmelser i denne kodeks og i stedet indføre særlige regler. Da EF-toldkodeksen kun finder anvendelse på grundlag af en henvisning i Rådets og Kommissionens gennemførelsesforordninger, har den ikke i forhold til grundforordningens artikel 14 samme rang i hierarkiet af normer, men er underordnet og kan fraviges eller anvendes på en anden måde.

Tilstrækkelig begrundelse

(109) Ovennævnte interesserede parter fremførte, at Kommissionen i strid med artikel 296 i TEUF havde undladt at give en tilstrækkelig begrundelse og angive, på hvilket retsgrundlag tolden blev genindført med tilbagevirkende kraft, og de importører, som er berørt af den nuværende gennemførelse, derfor blev nægtet tilbagebetaling af told.

(110) Den utilstrækkelige begrundelse vedrørte navnlig i) det manglende retsgrundlag for genåbning af undersøgelsen og den manglende offentliggørelse af en relevant meddelelse om en sådan genåbning, ii) den kun delvise gennemførelse af Rettens dom, som skyldes, at det kun var de eksporterende producenter, hvor importørerne havde indgivet anmodninger om godtgørelse, hvis anmodninger om markedsøkonomisk/individuel behandling blev vurderet, iii) fravigelse af princippet om antidumpingtolds ikke-tilbagevirkende kraft, iv) anvendelsen af på den ene side grundforordningen før dens ændring den 6. september 2012 til vurderingen af anmodninger fra eksporterende producenter om individuel behandling og på den anden side den nuværende grundforordning som ændret ved forordning (EU) nr. 1168/2012, for så vidt angår de beslutningsprocedurer, der skal anvendes, og v) den manglende respons på de retlige argumenter fra disse parter efter Kommissionens fremlæggelse af oplysninger vedrørende vurderingen af de berørte kinesiske eksporterende producenters anmodninger om markedsøkonomisk behandling den 15. december 2015.

(111) For så vidt angår et manglende retsgrundlag for at genåbne undersøgelsen, minder Kommissionen om den i betragtning 15 nævnte retspraksis, i henhold til hvilken den kan genoptage undersøgelsen netop på det punkt, hvor ulovligheden indtrådte. Dette var efter indledningen. Kommissionen er ikke juridisk forpligtet til at offentliggøre en meddelelse for at genindlede, genoptage eller genåbne proceduren eller undersøgelsen. Dette er snarere en automatisk følge af dommen, som institutionerne efterfølgende skal gennemføre.

(112) Ifølge retspraksis skal lovligheden af en antidumpingforordning vurderes på baggrund af de objektive regler i EU-retten og ikke på baggrund af en beslutningspraksis, også selv om en sådan praksis eksisterer (hvilket ikke er tilfældet her) (32). Derfor kan det forhold, at Kommissionen muligvis tidligere i visse tilfælde har fulgt en anden praksis, ikke skabe berettigede forventninger. Dette gælder så meget desto mere, som den tidligere nævnte praksis ikke svarer til den faktiske og retlige situation i nærværende sag, og forskellene kan forklares med faktiske og retlige forskelle i forhold til nærværende sag.

(113) Forskellene er som følger: Den ulovlighed, som Domstolen har identificeret, vedrører ikke konklusionerne om dumping, skade og Unionens interesser og dermed princippet om indførelse af told, men kun den præcise toldsats. De tidligere annullationer, som de interesserede parter tog udgangspunkt i, vedrørte derimod konklusionerne om dumping, skade og Unionens interesser. Institutionerne fandt det derfor mere hensigtsmæssigt at vedtage nye foranstaltninger for fremtiden.

(114) Navnlig var det i den foreliggende sag ikke nødvendigt at indhente supplerende oplysninger fra interesserede parter. Derimod skulle Kommissionen vurdere oplysninger, som var blevet modtaget, men ikke vurderet før vedtagelsen af forordning (EF) nr. 1472/2006. Under alle omstændigheder udgør tidligere praksis i andre tilfælde ikke nogen præcis og betingelsesløs sikkerhed i forbindelse med den foreliggende sag.

(115) Endelig er alle parter, som proceduren er rettet mod, dvs. de berørte eksporterende producenter samt parterne i de verserende retssager og den sammenslutning, der repræsenterer en af disse parter, gennem fremlæggelsen af oplysninger blevet underrettet om de relevante faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke Kommissionen agter at anvende nærværende vurdering af markedsøkonomisk status. Dermed er deres ret til at forsvare sig sikret. I den forbindelse bemærkes navnlig, at ikke forretningsmæssigt forbundne importører ikke kan påberåbe sig ret til forsvar i en antidumpingprocedure, eftersom proceduren ikke er rettet mod dem (33).

(116) For så vidt angår den delvise gennemførelse af dommene, afhænger det af det konkrete indhold af dommen, hvorvidt og i hvilket omfang institutionerne skal gennemføre en dom. Hvorvidt det er muligt at bekræfte indførelsen af told på import, som fandt sted forud for dommen, afhænger navnlig af, om den konstaterede skadevoldende dumping som sådan eller blot beregningen af den præcise toldsats er berørt af den ulovlighed, der er fastslået i dommen. I sidstnævnte tilfælde, som er relevant her, er der ingen begrundelse for tilbagebetaling af al told. Det er derimod tilstrækkeligt at fastslå den korrekte toldsats og tilbagebetale eventuelle forskelle (hvorimod det ikke vil være muligt at øge toldsatsen, da dette ville udgøre en indførelse af foranstaltninger med tilbagevirkende kraft).

(117) De tidligere annullationer, som de interesserede parter henviser til, har vedrørt konstateringen af dumping, skade og Unionens interesser (enten i forbindelse med fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder, i forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder eller i forbindelse med retten til forsvar).

(118) Disse annullationer har enten været delvise eller fuldstændige.

(119) Unionens retsinstanser anvender delvis annullering, når de på grundlag af oplysningerne i sagsakterne selv kan konkludere, at institutionerne burde have indrømmet en vis justering eller have anvendt en anden metode til en bestemt beregning, hvilket ville have medført indførelse af en lavere told (men der blev ikke sat spørgsmålstegn ved konklusionerne om dumping, skade og Unionens interesse). Den (lavere) told er stadig gældende, både før og efter annullationen (34). For at efterkomme dommen foretager institutionerne en fornyet beregning af tolden og foretager på det grundlag en ændring af forordningen om indførelse af told, som gælder både før og efter annullationen. De giver desuden de nationale toldmyndigheder instruks om at tilbagebetale forskellen, såfremt disse anmodninger er indgivet rettidigt (35).

(120) Unionens retsinstanser annullerer domme i deres helhed, når de ikke på egen hånd på grundlag af de faktiske omstændigheder i sagen kan fastslå, hvorvidt institutionerne med rette havde lagt til grund, at der var tale om dumping, skade og Unionens interesser, eftersom institutionerne havde været nødt til at gentage en del af deres undersøgelse. Da Unionens retsinstanser ikke er kompetente til at foretage undersøgelsen i Kommissionens sted, annullerede de forordningerne om indførelse af en endelig told i deres helhed. Som følge heraf fastslog institutionerne først endeligt tilstedeværelsen af de tre nødvendige betingelser for indførelsen af foranstaltninger efter dommen om annullering af tolden. For så vidt angår import, der fandt sted forud for den endelige fastsættelse af dumping, skade og Unionens interesser, er indførelse af endelig told forbudt både i henhold til grundforordningen og WTO's antidumpingaftale. Derfor blev der ved de retsakter, som er vedtaget af institutionerne med henblik på at afslutte disse undersøgelser, kun indført fremtidig endelig told (36).

(121) Den foreliggende sag adskiller sig fra tidligere (hele eller delvise) annullationer, for så vidt som den ikke vedrører selve forekomsten af dumping, skade og Unionens interesser, men blot valget af en passende toldsats (dvs. valget mellem den gældende toldsats for den eneste virksomhed i stikprøven, der blev indrømmet markedsøkonomisk behandling, og resttolden). Det er således ikke selve princippet om indførelse af told, der anfægtes, men blot toldsatsens præcise størrelse (med andre ord: et metodespørgsmål). Og der kan i givet fald kun foretages en justering i nedadgående retning.

(122) I modsætning til i de tidligere sager om delvis annullation, som drøftes i betragtning 119, har Domstolen ikke kunnet træffe afgørelse om, hvorvidt der skulle indrømmes en ny (reduceret) toldsats, eftersom der inden en sådan afgørelse kræves en vurdering af anmodningen om markedsøkonomisk behandling. Vurderingen af anmodningen om markedsøkonomisk behandling hører under Kommissionens beføjelser. Domstolen kan derfor ikke foretage denne del af undersøgelsen i Kommissionens sted uden at overskride sine kompetencer.

(123) I modsætning til de fuldstændige annullationer, som er foretaget tidligere, er konklusionerne vedrørende dumping, skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser ikke blevet annulleret. Derfor er dumping, skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser blevet endeligt fastlagt på tidspunktet for vedtagelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006. Der er således ingen grund til at begrænse genindførelsen af en endelig antidumpingtold til fremtiden.

(124) Denne forordning fraviger derfor ikke på nogen måde beslutningspraksis, selv hvis spørgsmålet var relevant.

(125) De interesserede parter fremførte også, at annulleringen af antidumpingtolden ikke ville medføre nogen uberettiget berigelse for importørerne, som hævdet af Kommissionen, eftersom disse importører kan have oplevet en nedgang i salget som følge af, at toldafgifterne var blevet inkluderet i salgsprisen.

(126) I Domstolens praksis anerkendes det, at tilbagebetaling af afgifter, der er opkrævet i strid med reglerne, kan afslås, hvor dette ville medføre uberettiget berigelse for modtagerne (37). Kommissionen bemærker, at de interesserede parter ikke bestrider, at tolden er blevet overvæltet, og heller ikke giver noget bevis for en nedgang i salget, og under alle omstændigheder giver retspraksis om uberettiget berigelse kun svar på problemstillinger vedrørende overvæltning, men ikke vedrørende mulige sekundære virkninger af overvæltningen.

(127) For så vidt angår den påståede fravigelse af princippet om ikke-tilbagevirkende kraft, henvises der til betragtning 76-81, hvor dette blev grundigt behandlet.

(128) For så vidt angår den påståede anvendelse af to forskellige retlige ordninger, henvises der til betragtning 99-102, hvor dette blev grundigt behandlet.

(129) Endelig, for så vidt angår de bemærkninger, der blev fremsat af disse parter efter fremlæggelsen af vurderingen af anmodningen vedrørende markedsøkonomisk behandling fra de berørte eksporterende producenter i Kina, konkluderes det, at disse er blevet behandlet fuldt ud i den gældende forordning.

Andre procedurespørgsmål

(130) Ovennævnte interesserede parter påstod, at de eksporterende producenter, der er berørt af denne gennemførelse, burde have haft samme proceduremæssige rettigheder som dem, som de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med den oprindelige undersøgelse fik. De påstod navnlig, at de kinesiske eksporterende producenter ikke fik mulighed for at supplere deres anmodninger om markedsøkonomisk/individuel behandling via mangelskrivelser, og at der kun blev foretaget skrivebordsanalyser snarere end kontrolbesøg. Endvidere sikrede Kommissionen ikke fremlæggelse af vurderingen af anmodningerne om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling til de berørte eksporterende producenter, eftersom disse kun blev sendt til disse virksomheders juridiske repræsentanter i forbindelse med den oprindelige undersøgelse.

(131) Det blev endvidere påstået, at de eksporterende producenter, der er berørt af denne gennemførelse, ikke fik de samme proceduremæssige garantier som dem, der anvendes i standardantidumpingundersøgelser, men at der blev anvendt strengere standarder. Kommissionen tog ikke højde for tidsforskydningen mellem indgivelsen af en anmodning om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling i den oprindelige undersøgelse og vurderingen af disse anmodninger. Desuden fik de eksporterende producenter i forbindelse med den oprindelige undersøgelse kun 15 dage til at udfylde anmodningerne om markedsøkonomisk/individuel behandling, i stedet for de sædvanlige 21 dage.

(132) Endvidere hævdede en af importørerne, at de eksporterende producenters procedurerettigheder blev krænket, eftersom de ikke længere var i stand til at fremsætte relevante bemærkninger eller indgive supplerende oplysninger til støtte for anmodninger, der blev fremsat for 11 år siden, da virksomhederne måske ikke længere eksisterer, eller dokumenterne ikke længere er til rådighed.

(133) Samme part hævdede, at i modsætning til i den oprindelige undersøgelse ville den nuværende genindførelse af foranstaltninger kun påvirke importørerne i Unionen, uden at de imidlertid havde nogen mulighed for at indgive relevant input.

(134) Det blev også hævdet, at Kommissionen faktisk anvendte de foreliggende faktiske oplysninger, jf. grundforordningens artikel 18, stk. 1, hvorimod Kommissionen tilsidesatte procedurereglerne i grundforordningens artikel 18, stk. 4.

(135) Kommissionen bemærker, at der i grundforordningen ikke er noget krav til Kommissionen om at give eksporterende virksomheder, der anmoder om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling, mulighed for at tilvejebringe manglende faktuelle oplysninger. Den minder om, at bevisbyrden ifølge retspraksis påhviler den producent, som ønsker at anmode om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b). I den forbindelse fremgår det af artikel 2, stk. 7, litra c), første afsnit, at en sådan producents anmodning skal indeholde tilstrækkelige beviser, som specificeret i nævnte bestemmelse, for, at producenten driver virksomhed på markedsøkonomiske vilkår. I henhold til Domstolens domme i Brosmann og Aokang påhviler det således ikke institutionerne at bevise, at producenten ikke opfylder betingelserne for at opnå denne status. Derimod påhviler det Kommissionen at vurdere, om de af den berørte producent angivne forhold udgør tilstrækkelige beviser for, at kriterierne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), første afsnit, med henblik på at tildele producenten markedsøkonomisk/individuel behandling er opfyldt (jf. betragtning 31). Retten til at blive hørt vedrører vurderingen af disse faktiske omstændigheder, men omfatter ikke retten til at afhjælpe mangelfulde oplysninger. Ellers ville den eksporterende producent kunne forlænge vurderingen på ubestemt tid ved at fremlægge oplysningerne lidt efter lidt.

(136) Det skal i den forbindelse erindres, at Kommissionen ikke er forpligtet til at anmode den eksporterende producent om at supplere anmodningen om markedsøkonomisk/individuel behandling. Som nævnt i foregående betragtning kan Kommissionen basere sin vurdering på de oplysninger, som den eksporterende producent har indgivet. Under alle omstændigheder har de berørte eksporterende producenter ikke anfægtet Kommissionens vurdering af deres anmodninger om markedsøkonomisk/individuel behandling, og de har ikke meddelt, hvilke dokumenter eller medarbejdere de ikke længere råder over. Påstanden er derfor så abstrakt, at institutionerne ikke kan tage hensyn til disse vanskeligheder i forbindelse med vurderingen af anmodningerne om markedsøkonomisk/individuel behandling. Da denne påstand er baseret på formodninger og ikke understøttes af nøjagtige angivelser af, hvilke dokumenter og medarbejdere man ikke længere råder over, og af relevansen af disse dokumenter og medarbejdere for vurderingen af anmodningen om markedsøkonomisk/individuel behandling, tilbagevises denne påstand.

(137) For så vidt angår den faktiske anvendelse af grundforordningens artikel 18, stk. 1, fordrer dette ikke også automatisk anvendelse af grundforordningens artikel 18, stk. 4. Dette er kun påkrævet i tilfælde, hvor Kommissionen måtte afvise oplysninger, der var fremlagt af den interesserede part. I det foreliggende tilfælde accepterede Kommissionen oplysningerne fra de berørte eksporterende producenter og baserede sin vurdering på disse oplysninger. Dette er ikke ensbetydende med brug af de foreliggende faktiske oplysninger. Det er snarere udtryk for, at Kommissionen ikke har afvist nogen oplysninger.

Unionens interesser

(138) Der var en importør, som hævdede, at Kommissionen undlod at undersøge, om indførelse af antidumpingtold ville være i Unionens interesse, og fremførte, at foranstaltningerne ville være i strid med Unionens interesser, fordi i) foranstaltningerne allerede havde deres ønskede virkning, da de blev indført i første omgang, ii) foranstaltningerne ikke ville udgøre en yderligere fordel for EU-erhvervsgrenen, iii) foranstaltningerne ikke ville have nogen indvirkning på de eksporterende producenter, og iv) foranstaltningerne ville pålægge importørerne i Unionen en betydelig omkostning.

(139) Den foreliggende sag vedrører kun anmodninger om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling, fordi dette er det eneste punkt, hvor EU's retsinstanser har identificeret en retlig fejl. For så vidt angår Unionens interesser, er vurderingen i den oprindelige forordning fortsat fuldt ud gældende. Desuden er den nuværende foranstaltning berettiget for at beskytte Unionens finansielle interesser.

Åbenbare fejl i vurderingen af anmodninger om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling

i) Vurdering af anmodninger om markedsøkonomisk behandling

(140) FESI og Puma anfægtede Kommissionens vurdering af deres kinesiske leverandørers anmodninger om markedsøkonomisk behandling og hævdede, at de hovedsagelig blev afvist, fordi de ikke indeholdt fyldestgørende oplysninger. For så vidt angår kriterium 1, hævdede disse parter, at Kommissionen ud over ikke at gøre sig anstrengelser for at indhente de manglende oplysninger heller ikke præciserede, hvilke oplysninger der var nødvendige for at påvise, at der ikke var nogen omfattende statslig indgriben i de berørte eksporterende producenters virksomheders beslutninger. For så vidt angår kriterium 3, henviste disse parter til Domstolens dom i sag T-586/14, Xinyi OV mod Kommissionen, og hævdede, at skatteincitamenter eller præferenceskatteordninger ikke var udtryk for forvridning eller ikke-markedsøkonomisk adfærd.

(141) På dette grundlag gjorde parterne gældende, at Kommissionen begik en åbenbar fejl ved at anvende grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), og heller ikke gav tilstrækkelige begrundelser for at afvise de eksporterende producenters anmodninger om markedsøkonomisk behandling.

(142) For så vidt angår de manglende oplysninger vedrørende kriterium 1, henvises der til betragtning 135, hvoraf det fremgår, at der ikke i grundforordningen er noget krav til Kommissionen om at give eksporterende virksomheder, der anmoder om markedsøkonomisk behandling, mulighed for at tilvejebringe manglende faktuelle oplysninger, og at bevisbyrden faktisk påhviler den eksporterende producent, som ønsker at anmode om markedsøkonomisk behandling.

(143) For så vidt angår kriterium 3, præciseres det, at eventuelle skatteincitamenter eller præferenceskatteordninger ikke blev betragtet som en grund til at afvise markedsøkonomisk behandling.

ii) Vurdering af anmodninger om individuel behandling

(144) Samme ovennævnte parter hævdede med henvisning til kriterium 2, at Kommissionen ikke påviste, at eksportsalget ikke fastsattes frit, og at det var op til Kommissionen at afgøre, om og hvordan eksportpriser blev påvirket på grund af statslig indgriben.

(145) Endvidere blev det hævdet, at konklusionen om, at eksportsalget ikke blev fastsat frit, er i strid med konklusionerne i den oprindelige undersøgelse vedrørende OEM-salg, hvor det blev fastslået, at importører som Puma havde deres egen FoU og råvareleverance, når de købte hos kinesiske leverandører (38). På dette grundlag blev det hævdet, at Puma og Timberland havde betydelig kontrol med produktionsprocessen og specifikationerne, og at der derfor ikke var nogen mulighed for statslig indgriben.

(146) Som allerede nævnt i betragtning 42 ovenfor påhviler bevisbyrden den producent, som ønsker at anmode om individuel behandling. Som også forklaret ovenfor i betragtning 47 kunne de eksporterende producenter ikke påvise, at virksomhedernes beslutninger blev truffet uden statslig indgriben. Det skal også bemærkes, at kriterium 2 ikke kun sigter til eksportpriser, men generelt til eksportsalg, herunder at eksportpriser og -mængder og andre salgsbetingelser og -vilkår fastsættes frit uden statslig indgriben.

(147) Til støtte for deres argument om, at eksportpriser blev fastsat frit, henviste de berørte interesserede parter til betragtning 269 i forordning (EF) nr. 553/2006 (»forordningen om midlertidig told«). Denne betragtning omhandler imidlertid videresalgspriser for importørerne i Unionen og kan derfor ikke anses for at være et passende grundlag for at fastslå pålideligheden af de eksporterende producenters eksportpriser. Ligeledes vedrører henvisningen til betragtning 132 i forordningen om midlertidig told og betragtning 135 i Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 (39) (»den anfægtede forordning«) justeringer af den normale værdi i forhold til eksportprisen og giver ikke mulighed for at drage konklusioner om, hvorvidt de kinesiske virksomheders eksportsalg blev fastsat frit.

(148) Desuden påstod disse parter, at Kommissionen heller ikke har forklaret, hvorledes den nåede frem til den konklusion, at der ville være risiko for omgåelse af antidumpingforanstaltningen, hvis de berørte eksporterende producenter blev indrømmet en individuel toldsats, hvilket imidlertid ville være det underliggende mål med kriterierne for individuel behandling.

(149) For så vidt angår risikoen for omgåelse, er dette kun et kriterium ud af de fem, der er opført i artikel 9, stk. 5, i grundforordningen før dens ændring. I henhold til nævnte artikel bør den eksporterende producent påvise, at alle 5 kriterier er opfyldt. Derfor er manglende opfyldelse af et eller flere kriterier tilstrækkeligt til at afvise individuel behandling uden at undersøge, om de øvrige kriterier er opfyldt.

Timberlands leverandør

(150) FESI anfægtede påstanden i betragtning 19 ovenfor, ifølge hvilken en af Timberlands leverandører, General Shoes Limited, fejlagtigt blev identificeret som en kinesisk leverandør i sagsanlægget ved den nationale ret, hvorimod virksomheden var etableret i Vietnam. FESI fremførte, at Kommissionen burde have anmodet om yderligere oplysninger, og påstod, at virksomheden let kunne identificeres som en kinesisk virksomhed. De fremførte, at selv om det var korrekt, at virksomheden optrådte med et andet navn i stikprøveskemaet og anmodningen om markedsøkonomisk behandling i den oprindelige undersøgelse (dvs. som General Footwear Ltd), skyldes det andet virksomhedsnavn i Timberlands sagsanlæg ved den nationale ret (dvs. General Shoes Ltd) højst sandsynligt alene en oversættelsesfejl. Derfor burde anmodningen om markedsøkonomisk/individuel behandling fra den kinesiske virksomhed General Footwear Ltd også være blevet vurderet.

(151) General Footwear Ltd er en del af en virksomhedsgruppe med forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Kina og Vietnam. Der var både en producent i Vietnam og en i Kina, der indsendte anmodninger om markedsøkonomisk/individuel behandling i forbindelse med den oprindelige undersøgelse. I den kinesiske virksomheds anmodning om markedsøkonomisk/individuel behandling er dens navn konsekvent angivet som »General Footwear Ltd« med en adresse i Kina. Producenten i Vietnam er angivet som »General Shoes Ltd«. I den relevante anmodning om markedsøkonomisk/individuel behandling er det imidlertid uklart, om den pågældende virksomhed faktisk er kinesisk eller vietnamesisk. Det var derfor ikke urimeligt at antage, at den virksomhed, der er nævnt i sagens akter i den nationale sag, faktisk var vietnamesisk.

(152) Under alle omstændigheder er det fortsat Kommissionens hensigt at vurdere anmodningen om markedsøkonomisk/individuel behandling fra »General Footwear Ltd« (Kina). Som led i god forvaltningsskik og for ikke unødigt at forsinke den igangværende gennemførelse, bliver denne vurdering dog genstand for en separat retsakt.

Argument i forbindelse med anmodninger om godtgørelse

(153) En importør erkendte, at ingen af de eksporterende producenter, der er berørt af denne gennemførelse, var dens leverandør, og var derfor af den opfattelse, at konklusionerne ikke var relevante for dens situation. Denne part fremførte, at konklusionerne af den nuværende gennemførelse derfor ikke kan udgøre et grundlag for at afvise dens anmodninger om godtgørelse, der er indgivet til de nationale toldmyndigheder. Importøren anmodede desuden om, at dens leverandørers anmodninger om markedsøkonomisk/individuel behandling blev undersøgt på grundlag af de dokumenter, som de relevante belgiske toldmyndigheder havde forelagt Kommissionen.

(154) For så vidt angår ovenstående anmodning, henviser Kommissionen til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2016/223 om fastlæggelse af en procedure for vurdering af en række anmodninger om markedsøkonomisk behandling og individuel behandling fra eksporterende producenter i Kina og Vietnam og om gennemførelse af Domstolens dom i de forenede sager C-659/13 og C-34/14 (40), hvori det fastlægges, hvilken procedure der skal følges. Kommissionen vil navnlig i henhold til artikel 1 og 2 i nævnte forordning undersøge de relevante anmodninger om markedsøkonomisk/individuel behandling, så snart den har modtaget den relevante dokumentation fra toldmyndighederne.

D. KONKLUSIONER

(155) Ud fra de modtagne bemærkninger og analysen heraf konkluderedes det, at restantidumpingtolden for Kina bør genindføres, for så vidt angår de 13 berørte eksporterende producenter, i anvendelsesperioden for den anfægtede forordning.

E. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER

(156) De berørte eksporterende producenter og alle de parter, der gav sig til kende, blev informeret om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det påtænktes at anbefale genindførelse af den endelige antidumpingtold på importen fra de 13 berørte eksporterende producenter. De blev indrømmet en periode, inden for hvilken de kunne fremsætte bemærkninger efter fremlæggelsen af oplysninger.

(157) Det udvalg, der er nedsat ved artikel 15, stk. 1, i forordning (EU) 2016/1036, har ikke afgivet udtalelse —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Artikel 1

1. Der indføres hermed en endelig antidumpingtold på den import af fodtøj med overdel af læder eller kunstlæder, undtagen sportsfodtøj, fodtøj, hvortil der kræves en særlig teknologi, hjemmefodtøj og andre typer af indendørs fodtøj og fodtøj med beskyttelseståkappe, med oprindelse i Folkerepublikken Kina, produceret af de eksporterende producenter, som er opført i bilag II til denne forordning, og henhørende under KN-kode: 6403 20 00, ex 6403 30 00 (41), ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 og ex 6405 10 00 (42), som fandt sted i løbet af anvendelsesperioden for forordning (EF) nr. 1472/2006 og forordning (EU) nr. 1294/2009. Taric-koderne er opført i bilag I til nærværende forordning.

2. I denne forordning forstås ved:

— »sportsfodtøj«: fodtøj i henhold til definitionen i underpositionsbestemmelse 1 til kapitel 64 i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 1719/2005 (43)

— »fodtøj, hvortil der kræves en særlig teknologi«: fodtøj, for hvilket cif-prisen pr. par er lig med eller højere end 7,5 EUR, til sportsbrug, med en støbt (dog ikke sprøjtestøbt) sål i et eller flere lag, fremstillet af syntetiske materialer, der er specielt beregnede til at afbøde stød fra vertikale eller laterale bevægelser, og med tekniske karakteristika som f.eks. hermetiske puder indeholdende luft eller væske, mekaniske stødabsorberende eller -neutraliserende dele eller materialer som polymerer med lav massefylde og henhørende under KN-kode ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96 og ex 6403 99 98

— »fodtøj med beskyttelseståkappe«: fodtøj med en indbygget beskyttelseståkappe og en modstandsdygtighed over for stød på mindst 100 joule (44) og henhørende under KN-kode: ex 6403 30 00 (45), ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 og ex 6405 10 00

— »hjemmefodtøj og andre typer af indendørs fodtøj«: fodtøj henhørende under KN-kode ex 6405 10 00.

3. Den endelige antidumpingtold fastsættes til 16,5 % af nettoprisen, frit EU's grænse, ufortoldet, for de i stk. 1 omhandlede varer fremstillet af de eksporterende producenter, som er opført i bilag II til denne forordning.

Artikel 2

De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 553/2006, opkræves endeligt ved nærværende forordning. Beløb til sikkerhedsstillelse, som ligger ud over den endelige antidumpingtold, frigives.

Artikel 3

Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i Bruxelles, den 18. august 2016. På Kommissionens vegne Jean-Claude JUNCKER Formand

(1) EUT L 176 af 30.6.2016, s. 21.

(2) EUT L 98 af 6.4.2006, s. 3.

(3) Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 af 5. oktober 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (EUT L 275 af 6.10.2006, s. 1).

(4) Rådets forordning (EF) nr. 388/2008 af 29. april 2008 om udvidelse af de endelige antidumpingforanstaltninger, som indførtes ved forordning (EF) nr. 1472/2006, på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina til også at omfatte import af samme vare afsendt fra Macao SAR, uanset om den er angivet med oprindelse i Macao SAR eller ej (EUT L 117 af 1.5.2008, s. 1).

(5) EUT C 251 af 3.10.2008, s. 21.

(6) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1294/2009 af 22. december 2009 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Vietnam og i Folkerepublikken Kina som udvidet til også at omfatte import af visse typer fodtøj med overdel af læder afsendt fra Macao SAR, uanset om den er angivet med oprindelse i Macao SAR eller ej, som følge af en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 (EUT L 352 af 30.12.2009, s. 1).

(7) EUT C 295 af 11.10.2013, s. 6.

(8) Rådets gennemførelsesforordning 2014/149/EU af 18. marts 2014 om forkastelse af forslaget til Rådets gennemførelsesforordning om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og produceret af Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd og Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (EUT L 82 af 20.3.2014, s. 27).

(9) EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1.

(10) Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT L 56 af 6.3.1996, s. 1).

(11) Forenede sager 97, 193, 99 og 215/86 Asteris AE m.fl. og Den Hellenske Republik mod Kommissionen, Sml. 1988, s. 2181, præmis 27 og 28.

(12) Sag C-415/96, Spanien mod Kommissionen, Sml. 1998 I, s. 6993, præmis 31; sag C-458/98 P, Industrie des Poudres Sphériques mod Rådet, Sml. 2000 I, s. 8147, præmis 80-85; sag T-301/01, Alitalia mod Kommissionen, Sml. 2008 II, s. 1753, præmis 99 og 142; forenede sager T-267/08 og T-279/08, Région Nord-Pas de Calais mod Kommissionen, Sml. 2011 II, s. 1999, præmis 83.

(13) Sag C-415/96, Spanien mod Kommissionen, Sml. 1998 I, s. 6993, præmis 31; sag C-458/98 P, Industrie des Poudres Sphériques mod Rådet, Sml. 2000 I, s. 8147, præmis 80-85.

(14) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 765/2012 af 13. juni 2012 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 237 af 3.9.2012, s. 1).

(15) I henhold til artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 765/2012 af 13. juni 2012 finder de ændringer, som indføres ved nævnte ændringsforordning, kun anvendelse på undersøgelser, der indledes efter nævnte forordnings ikrafttrædelse. Den nuværende undersøgelse indledtes imidlertid den 7. juli 2005 (EUT C 166 af 7.7.2005, s. 14).

(16) Sag C-458/98 P, Industrie des Poudres Sphériques mod Rådet, Sml. 2000 I, s. 8147.

(17) Præmis 42 i dommen i sag C-249/10 P og præmis 36 i dommen i sag C-247/10 P.

(18) Meddelelse om gennemførelse af dommen i de forenede sager C-659/13 og C-34/14, C&J Clark International Limited og Puma SE, vedrørende Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (EUT C 101 af 17.3.2016, s. 13).

(19) Jf. også de andre tilfælde, hvor anvendelse med tilbagevirkende kraft er tilladt, i grundforordningens artikel 8 (misligholdelse af tilsagn) og artikel 14, stk. 5 (omgåelsespraksis), som også vedrører situationer, hvor varer overgik til fri omsætning, inden tolden blev indført.

(20) Sag 270/84, Licata mod ØSU, Sml. 1986, s. 2305, præmis 31; sag C-60/98, Butterfly Music mod CEMED, Sml. 1999 I, s. 3939, præmis 24; sag 68/69, Bundesknappschaft mod Brock, Sml. 1970, s. 171, præmis 6; sag 1/73, Westzucker GmbH mod Einfuhr und Vorratsstelle für Zucker, Sml. 1973, s. 723, præmis 5; sag 143/73, Sopad mod Forma og Firs, Sml. 1973, s. 1433, præmis 8; sag 96/77, Bauche, Sml. 1978, s. 383, præmis 48; sag 125/77, KoninklijkeScholten-Honig NV mod Floofdproduktschaap voor Akkerbouwprodukten, Sml. 1978, s. 1991, præmis 37; sag 40/79, Ρ mod Kommissionen, Sml. 1981, s. 361, præmis 12; sag T-404/05, Grækenland mod Kommissionen, Sml. 2008 II, s. 272, præmis 77; sag C-334/07 Ρ, Kommissionen mod Freistaat Sachsen, Sml. 2008 I, s. 9465, præmis 53.

(21) Sag T-176/01, Ferrière Nord mod Kommissionen, Sml. 2004 II, s. 3931, præmis 139; sag C-334/07 Ρ, Kommissionen mod Freistaat Sachsen, Sml. 2008 I, s. 9465, præmis 53.

(22) Sag C-169/95, Spanien mod Kommissionen, Sml. 1997 I, s. 135, præmis 51-54; forenede sager T-116/01 og T-118/01, P&O European Ferries (Vizcaya) SA mod Kommissionen, Sml. 2003 II, s. 2957, præmis 205.

(23) Sag C-34/92, GruSa Fleisch mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Sml. 1993-I, s. 4147, præmis 22. Samme eller lignende ordlyd kan eksempelvis findes i forenede sager 212-217/80, Meridionale Industria Salumi α.δ., Sml. 1981, s. 2735, præmis 9 og 10; sag 21/81, Bout, Sml. 1982, s. 381, præmis 13; sag T-42/96, Eyckeler & Malt mod Kommissionen, Sml. 1998 II, s. 401, præmis 53 og 55-56; sag T-180/01, Euroagri mod Kommissionen, Sml. 2004 II, s. 369, præmis 36.

(24) C-337/88, Società agricola fattoria alimentare (SAFA), Sml. 1990 I, s. 1, præmis 13.

(25) Sag 245/81, Edeka mod Tyskland, Sml. 1982, s. 2746, præmis 27.

(26) Sag T-299/05, Shanghai Excell M&E Enterprise og Shanghai Adeptech Precision mod Rådet, Sml. 2009 II, s. 565, præmis 116-146.

(27) Sag C-141/08 P, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd. mod Rådet, Sml. 2009 I, s. 9147, præmis 94 ff.

(28) Sag T-320/13, Delsolar mod Kommissionen, Sml. 2014 II, s. 0000, præmis 40-67.

(29) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1168/2012 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 344 af 14.12.2012, s. 1).

(30) EUT L 201 af 26.7.2001, s. 10, betragtning 6.

(31) EUT L 82 af 20.3.2014, s. 27.

(32) Sag C-138/09, Todaro, Sml. 2010 I, s. 4561.

(33) Sag T-167/94, Nölle mod Rådet og Kommissionen, Sml. 1995 II, s. 2589, præmis 62 og 63.

(34) Se f.eks. sag T-221/05, Huvis mod Rådet, Sml. 2008 II, s. 124, og sag T-249/06, Interpipe Nikopolsky mod Rådet, Sml. 2009 II, s. 303. For fuldstændighedens skyld kan følgende forklaringer være nyttige: I sag T-107/08, ENRC mod Rådet, fastslog Retten, at der ikke forekom dumping, eller at den fastsatte dumpingmargen i hvert fald skulle have været lavere end den, der var beregnet i den anfægtede forordning, og annullerede følgelig den anfægtede rådsforordning i sin helhed (sag T-107/08, ENRC mod Rådet, Sml. 2011 II, s. 8051, præmis 67-70). Da Kommissionen anvendte den af Retten foreskrevne metode, viste det sig, at der hverken var tale om dumping eller skade. Kommissionen afholdt sig derfor fra en formel genoptagelse af undersøgelsen. I Domstolens dom i sag C-351/04, Ikea (sag C-351/04, Ikea, Sml. 2007 I, s. 7723), havde Domstolen erklæret Rådets forordning delvist ugyldig, nemlig beregningen af tolden, der var foretaget ved hjælp af metoden med såkaldt »nulstilling«. Institutionerne havde allerede tidligere i henhold til en afgørelse truffet af WTO's appelorgan genberegnet tolden uden brug af nulstilling og havde konstateret, at der ikke havde fundet dumping sted, hvorfor de afsluttede undersøgelsen uden at indføre foranstaltninger (dvs. at den nye toldsats fastsattes til nul) (Rådets forordning (EF) nr. 160/2002 af 28. januar 2002 om ændring af forordning (EF) nr. 2398/97 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af sengelinned af bomuld med oprindelse i Egypten, Indien og Pakistan og om afslutning af proceduren for import med oprindelse i Pakistan (EFT L 26 af 30.1.2002, s. 2). I sag T-498/04, Zheijiang Xinan Chemical Group mod Rådet (sag T-498/04, Zheijiang Xinan Chemical Group mod Rådet, Sml. 2009 II, s. 1969), appellerede Rådet dommen. Derfor trådte annullationen først i kraft på datoen for Domstolens dom i appelsagen (sag C-337/09 P, Rådet mod Zheijiang Xinan Chemical Group, Sml. 2012 I, s. 0000), som var den 19. juli 2012. I denne dom konstaterede Retten, hvilket blev bekræftet af Domstolen, at Kommissionen og Rådet var forpligtet til at indrømme markedsøkonomisk behandling til ansøgeren, som var den eneste kinesiske virksomhed, der havde eksporteret den pågældende vare i undersøgelsesperioden. I dette tilfælde havde Kommissionen og Rådet, i modsætning til i den foreliggende sag, faktisk foretaget en analyse af anmodningen om markedsøkonomisk behandling og havde afvist denne anmodning som ubegrundet. Unionens retsinstanser fastslog, i modsætning til det synspunkt, som Kommissionen og Rådet gav udtryk for, at anmodningen var velbegrundet, og derfor skulle den normale værdi beregnes på grundlag af oplysningerne fra Zheijiang Xinan Chemical Group. Kommissionen ville normalt have genoptaget proceduren med henblik på at foreslå Rådet at indføre en fremtidig told. Men i den foreliggende sag havde Kommissionen (Kommissionens afgørelse 2009/383/EF af 14. maj 2009 om suspension af den endelige antidumpingtold, der indførtes ved Rådets forordning (EF) nr. 1683/2004 på importen af glyphosat med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 120 af 15.5.2009, s. 20)) og Rådet (Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 126/2010 af 11. februar 2010 om forlængelse af suspensionen af den endelige antidumpingtold, der indførtes ved forordning (EF) nr. 1683/2004 på importen af glyphosat med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 40 af 13.2.2010, s. 1)) i 2009 og 2010 besluttet at suspendere antidumpingtolden indtil udløbet af dens anvendelsesperiode den 30. september 2010, eftersom skaden sandsynligvis ikke ville gentage sig på grund af EU-erhvervsgrenens høje fortjeneste. Der var derfor ingen grund til at genoptage proceduren med henblik på indførelse af en fremtidig told. Der var heller ikke mulighed for at genoptage proceduren med henblik på genindførelse af den tidligere told for perioden inden dommen, eftersom der i modsætning til i den foreliggende sag ikke blev anvendt stikprøver. Faktisk var Zheijiang Xinan Chemical Group den eneste eksporterende producent, som havde salg til EU-markedet i undersøgelsesperioden. Eftersom Kommissionen og Rådet ville have været forpligtet til at indrømme Zheijiang Xinan Chemical Group markedsøkonomisk behandling, annullerede Unionens retsinstanser konklusionerne om dumping. Sag T-348/05, JSC Kirovo-Chepetsky mod Rådet (sag T-348/05, JSC Kirovo-Chepetsky mod Rådet, Sml. 2008 II, s. 159), er en meget speciel sag. Kommissionen havde indledt en delvis interimsundersøgelse efter anmodning fra EU-erhvervsgrenen og havde i den forbindelse udvidet varedækningen til at omfatte de pågældende varer og en anden vare. Retten fastslog, at denne fremgangsmåde ikke kunne anvendes, uden at der blev indledt en særskilt undersøgelse af den tilføjede vare. I henhold til EU-rettens almindelige princip om res judicata kunne institutionerne ikke genoptage den delvise interimsundersøgelse efter annullationen.

(35) Se f.eks. Rådets forordning (EF) nr. 412/2009 af 18. maj 2009 om ændring af forordning (EF) nr. 428/2005 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af korte syntetiske fibre af polyester med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Saudi-Arabien, om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2852/2000 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af korte syntetiske fibre af polyester med oprindelse i Republikken Korea og om afslutning af antidumpingproceduren vedrørende importen af sådanne varer med oprindelse i Taiwan (EUT L 125 af 25.1.2009, s. 1) (overensstemmelse med Huvis); Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 540/2012 af 21. juni 2012 om ændring af forordning (EF) nr. 954/2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i Kroatien, Rumænien, Rusland og Ukraine (EUT L 165 af 26.6.2012, s. 1) (overensstemmelse med Interpipe Nikopolsky).

(36) Se f.eks. sag C-338/10, Grünwald Logistik Service, Sml. 2012, s. 0000, og genindførelsen af told ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 158/2013 om genindførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer tilberedte eller konserverede citrusfrugter (mandariner osv.) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (EUT L 49 af 22.2.2013, s. 29). Se også følgende eksempler: I sag T-158/10, Dow mod Rådet, fastslog Retten, at der ikke var sandsynlighed for fortsat dumping (sag T-158/10, Dow mod Rådet, Sml. 2012, s. 0000, præmis 47 og 59). I sag T-107/04, Aluminium Silicon Mill Products mod Rådet, fastslog Retten, at der ikke var nogen årsagssammenhæng mellem dumping og skade (sag T-107/04, Aluminium Silicon Mill Products mod Rådet, Sml. 2007 II, s. 669, præmis 116). I henhold til EU-rettens almindelige princip om res judicata er Kommissionen og Rådet bundet af EU-retsinstansernes afgørelse, når de på grundlag af de foreliggende faktiske omstændigheder kan nå frem til en endelig konklusion om dumping, skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser. Kommissionen og Rådet kan derfor ikke fravige EU-retsinstansernes afgørelse. I en sådan situation afsluttes undersøgelsen som følge af dommen fra Unionens retsinstanser, hvori der nås frem til en endelig konklusion om, at EU-erhvervsgrenens klage er retligt ubegrundet. Efter disse to domme var det derfor ikke muligt for Kommissionen og Rådet at genoptage undersøgelsen, hvilket er grunden til, at der ikke er taget yderligere skridt på baggrund af dommene.

(37) Sag 199/82, San Giorgio, Sml. 1983, s. 3595, præmis 13.

(38) Kommissionens forordning (EF) nr. 553/2006 af 23. marts 2006 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af visse former for fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (EUT L 98 af 6.4.2006, s. 3).

(39) Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 af 5. oktober 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (EUT L 275 af 6.10.2006, s. 1).

(40) EUT L 41 af 18.2.2016, s. 3.

(41