P5_TA(2003)0236

Statutten for Europa-Parlamentets medlemmer

Europa-Parlamentets afgørelse om vedtagelse af statutten for Europa-Parlamentets medlemmer

Tirsdag, den 3. juni 2003

Europa-Parlamentet har —

— under henvisning til traktaterne om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber, særlig artikel 190, stk. 5, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab [1] og artikel 108, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab [2],

efter høring af Kommissionen, og

ud fra følgende betragtninger:

A. Generelle betragtninger

(1) Akten om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet, knyttet til afgørelse 76/787/EKSF, EØF, Euratom af 20. september 1976, muliggjorde i 1979 det første direkte valg af Europa-Parlamentets medlemmer.

(2) Denne akt indeholdt hverken bestemmelser om en ensartet valgprocedure eller om en statut for medlemmerne.

(3) Rådet vedtog den 25. juni og den 23. september 2002 på grundlag af artikel 190, stk. 4, i EF-traktaten, som indførtes ved Amsterdam-traktaten, afgørelse 2002/772/EF, Euratom [3]), hvor ved der ved en ændring af akten fra 1976 indføres en ensartet valgprocedure.

(4 Mere end tyve år efter det første direkte valg til Europa-Parlamentet er der stadig ingen fælles statut for medlemmerne.

(5) Som en midlertidig løsning gælder, at medlemmerne med hensyn til vederlag, overgangsgodtgørelse, alders-, invalide- og efterladtepension og andre betingelser for udøvelsen af mandatet i reglen er underlagt de samme regler som nationale parlamentsmedlemmer. (I Nederlandene har vederlaget for Europa-Parlamentets medlemmer siden 1996 været lavere end for de nationale parlamentsmedlemmer.)

(6) Disse bestemmelser er yderst forskellige i de enkelte medlemsstater.

(7) Der findes desuden bestemmelser i artikel 8, 9 og 10 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter af 8. april 1965 (herefter »protokollen«) og i artikel 4, stk. 1 og 2, i akten fra 1976 (som ændret ved afgørelsen om ændring af akten fra 1976).

(8) Disse bestemmelser suppleres af Europa-Parlamentets regulativ om godtgørelse af omkostninger (rejse, ophold, generelle udgifter), medarbejdere (sekretariatstillæg) og sociale ydelser (EF-traktatens artikel 199, stk. 1).

(9) Dette system blev udformet for de delegerede i den tidligere Parlamentariske Forsamling, og det anses i dag for at være utilfredsstillende, fordi det medfører en uensartet behandling af medlemmerne.

(10) Det er et levn fra tidligere tider, som bør erstattes af bestemmelser, der passer til det direkte valgte Europa-Parlament med dets voksende betydning.

(11) Siden det første direkte valg har Europa-Parlamentet bestræbt sig på at udarbejde en fælles statut. Disse forsøg mislykkedes på grund af manglende retsgrundlag.

(12) Amsterdam-traktaten, som ændret ved Nice-traktaten, har med EF-traktatens artikel 190, stk. 5, skabt et retsgrundlag for en statut. Den foreliggende statut er udarbejdet på grundlag af denne artikel.

(13) Statutten henhører således under EF-traktatens anvendelsesområde og er derfor underlagt forbuddet mod forskelsbehandling i EF-traktatens artikel 12.

(14) EF-traktatens artikel 190, stk. 5, er bredt formuleret (medlemmernes statut og de almindelige betingelser for udøvelsen af deres hverv). Bestemmelsen begrænser ikke Europa-Parlamentets kompetence således, at Europa-Parlamentet for eksempel kun kan fastsætte regler om de finansielle forhold eller en »rest«, der ikke er reguleret i gældende primær ret.

(15) Europa-Parlamentets reguleringskompetence omfatter derfor de privilegier og immuniteter, der er reguleret i protokollens artikel 8, 9 og 10 eller, som f.eks. retten til at nægte at afgive vidneforklaring, endnu ikke er reguleret, og artikel 4 i akten af 1976 (som ændret ved afgørelsen om ændring af akten af 1976).

(16) De bestemmelser i statutten, der strider mod primærretlige bestemmelser, kan først træde i kraft, for så vidt og så snart det på en regeringskonference er besluttet at ophæve de tilsvarende artikler i den primære ret, og denne beslutning er ratificeret af medlemsstaterne (normhierarkiet).

(17) Af hensyn til retlig klarhed bør samme procedure gælde for nye bestemmelser, der ordret eller betydningsmæssigt gentager artikler i den primære ret.

(18) Europa-Parlamentets bestemmelser kræver som afledt ret ikke ratificering.

(19) Kriteriet om udøvelse af mandatet tjener også til at afgrænse artikel 190, stk. 5, i forhold til artikel 190, stk. 4. Bestemmelser, der fører frem til valg (valgbarhed, valgprocedure osv.), mandatets begyndelse og ophør, dets prøvelse og ophævelse, udpegelse af enefterfølger og uforenelighed reguleres i akten af 1976, da de ikke vedrører udøvelsen af mandatet.

(20) Protokollens artikel 10 omhandler medlemmernes immunitet. Immuniteten er ganske vist et privilegium for Europa-Parlamentet, men sikrer også medlemmerne fritagelse for strafforfølgelse og enhver anden form for statslig indskrænkning af den personlige frihed, så længe mandatet varer. Ved ophævelse af immuniteten er udøvelse af mandatet kun mulig i begrænset omfang eller helt udelukket. Medlemmernes immunitet er således en del af udøvelsen af mandatet og henhører derfor under statuttens bestemmelser.

(21) Områder, der hidtil ikke er behandlet i den primære ret, f.eks. retten til at nægte at afgive vidneforklaring, kan behandles i statutten.

(22) Områder, der hidtil ikke er behandlet i den primære ret, f.eks. retten til at nægte at afgive vidneforklaring, kan behandles i statutten. [4].

(23) Det er der ingen grund til at ændre ved dette. Formålet med EF-traktatens artikel 190, stk. 5, er ikke at indskrænke, men derimod at udvide Europa-Parlamentets beføjelser med hensyn til dets egne anliggender.

(24) Europa-Parlamentet består ifølge EF-traktatens artikel 189, stk. 1, af »repræsentanter for folkene i de i Fællesskabet sammensluttede stater«. Disse repræsentanter er ifølge EF-traktatens artikel 190, stk. 1, »repræsentanter for folkene i de i Fællesskabet sammensluttede stater«. Denne betegnelse anvendes også i EF-traktatens artikel 190, stk. 2 (»antallet af repræsentanter, der vælges i hver enkelt medlemsstat«), og artikel 190, stk. 3 (»Repræsentanterne vælges for en periode på fem år«).

(25) Disse bestemmelser, ifølge hvilke medlemmerne er de forfatningsretlige repræsentanter for folkene, er af forfatningsmæssig karakter.

(26) I statutten anvendes betegnelsen medlem.

(27) Europa-Parlamentets beføjelse til at regulere sine egne anliggender i henhold til EF-traktatens artikel 199, stk. 1, berøres ikke af denne statut.

B. Om de enkelte bestemmelser

(28) I artikel 1 anvendes begrebet medlem, og det fastslås, at det ikke handler om dets rettigheder og pligter, men derimod generelt om statutten og de almindelige betingelser for udøvelsen af mandatet.

(29) Beskyttelsen af medlemmernes frihed og uafhængighed, der beskrives i artikel 2, kræver nærmere præciserende bestemmelser og nævnes ikke i nogen tekster i den primære ret. Erklæringer, hvori medlemmerne forpligter sig til at nedlægge mandatet på et bestemt tidspunkt, og »blanko«-erklæringer om mandatnedlæggelse, som et parti kan benytte sig af efter forgodtbefindende, er i modstrid med medlemmernes frihed og uafhængighed og kan derfor ikke være retligt bindende.

(30) Beskyttelse af afstemnings- og ytringsfriheden er af grundlæggende offentlig interesse. Artikel 4, stk. 1, udelukker således enhver strafferetlig eller anden forfølgelse af et medlem på grund af en udtalelse fremsat under udøvelse af mandatet. Ifølge stk. 2 kan Europa-Parlamentet afgøre, om udtalelsen er fremsat under udøvelse af mandatet. Parlamentet fungerer i dette tilfælde — som ved prøvelse af mandaterne ifølge bestemmelserne i akten fra 1976 — som judicielt organ. Europa-Parlamentet har med sine beslutninger om immunitet, der er fuldt ud sammenlignelige, bevist fornuft og realitetssans.

(31) Immuniteten, der beskrives i artikel 5, beskytter medlemmerne mod de udøvende myndigheders tendentiøse forfølgelse (fumus persecutionis) og indskrænkninger af deres frihed. Som det har vist sig i de af Europa-Parlamentet afgjorte sager, kan det ikke anføres, at disse aspekter nu ikke længere spiller nogen rolle. Immuniteten berører dermed ganske vist spørgsmålet om lighed, magtdeling og retsstatsprincippet. Et andet formål med immuniteten består i at sikre Europa- Parlamentets funktionsdygtighed. Disse overvejelser fører frem til følgende løsning: Der kan til enhver tid indledes efterforskning og straffesager mod et medlem. Det kræver ikke ophævelse af immuniteten. Den gældende ret er hverken til gavn for Europa-Parlamentet eller medlemmerne, fordi selv simple foreseelser, som f.eks. overtrædelser af færdselsloven, skal drøftes i fuld offentlighed. Indskrænkning af et medlems personlige frihed kræver imidlertid Europa-Parlamentets godkendelse (Europa-Parlamentets funktionsdygtighed). Europa-Parlamentet kan kræve udsættelse af efterforskning og straffesager i forbindelse med tendentiøs forfølgelse (fumus persecutionis). Dette sikrer stk. 2.

(32) Retten til at nægte at afgive vidneforklaring, der fremgår af artikel 6, og som hidtil ikke har henhørt under den primære ret, beskytter medlemmernes informationsfrihed og fortrolighedsforholdet mellem disse og personer, der betror dem oplysninger. Det er en subjektiv ret, der gælder for alle procedurer, hvor der er pligt til at afgive vidneforklaring, og Europa-Parlamentet kan således ikke råde over denne ret. Beslaglæggelses-, ransagnings- og anvendelsesforbud beskytter denne ret. Det ville være helt uacceptabelt, hvis journalister kunne blive fritaget for pligten til at afgive vidneforklaring, uden at medlemmerne også kunne.

(33) Medlemmernes ret til fri bevægelighed, der fremgår af artikel 7, og som i grunden er en selv følgelighed, har fået ny betydning, fordi denne ret på det seneste er blevet begrænset ved indgreb fra myndighedernes side under demonstrationer.

(34) Artikel 9 sikrer, at medlemmernes optegnelser, referater, udkast, breve og anden korrespondance er udelukket fra enhver pligt til offentliggørelse.

(35) Initiativretten, der fremgår af artikel 10, er afgørende for et parlament og for samtlige med lemmer. Af artiklen fremgår det tydeligt, at denne ret for ingen af medlemmernes vedkommende må indskrænkes i Europa-Parlamentets forretningsorden.

(36) Retten til aktindsigt, der fremgår af artikel 11, og som allerede indgår i Europa-Parlamentets forretningsorden, vedrører et væsentligt aspekt af udøvelsen af mandatet og skal derfor forankres i statutten.

(37) Artikel 12 skal sikre, at den sproglige mangfoldighed trods modsatte påstande i realiteten ikke forringes yderligere. Enhver form for diskriminering af et af de officielle sprog skal være udelukket. Dette princip skal også gælde efter en udvidelse af Den Europæiske Union.

(38) Medlemmerne modtager ifølge artikel 15 og 16 et vederlag for at have givet afkald på en privat erhvervskarriere med henblik på — i en begrænset periode — at tjene Den Europæiske Union, deres land og demokratiet i Europa. En af Europa-Parlamentets ekspertgrupper indledte i maj 2000 en undersøgelse for at finde frem til størrelsen af dette vederlag. Et vederlag på 50% af den grundløn, som en dommer ved De Europæiske Fællesskabers Domstol oppebærer, ligger fuldt ud inden for, hvad eksperterne anser for at være passende.

(39) Artikel 15, stk. 3, er nødvendig, fordi partier ofte forventer, at en del af de i stk. 1 og 2 nævnte ydelser anvendes til deres formål. Denne form for partifinansiering er ulovlig.

(40) Overgangsgodtgørelsen, der beskrives i artikel 15, stk. 2, og artikel 19, skal danne bro mellem mandatets ophør og et nyt hverv. Ved overtagelse af et andet mandat eller et offentligt embede bortfalder denne godtgørelse.

(41) I forbindelse med alderspension, der beskrives i artikel 20, var der uenighed om, fra hvilken alder den skal kunne oppebæres. Ekspertgruppen foreslår det fyldte 65. eller — med et aktuarmæssigt nedslag — det fyldte 60. år. Ifølge artikel 20, stk. 1, kan alderspension oppebæres efter det fyldte 60. år. Et medlem, der efter endt uddannelse og flere års erhvervserfaring måske bliver valgt første gang som 35- eller 40-årig og udøver sit mandat i tyve år, fratræder i en alder af 55 eller 60 år. Som 55-årig er det nok stadig muligt at starte på et nyt erhverv, men det er næppe tilfældet i en alder af 60 år. Beregninger foretaget for Europa-Parlamentet viser, at et aktuarmæssigt nedslag ville være så højt, at denne løsning ikke kan komme i betragtning

(42) Bestemmelserne om efterladtepension følger i det væsentlige gældende ret i Det Europæiske Fællesskab. Retten til pension for en efterladt ægtefælle, som har indgået nyt ægteskab, hviler på den moderne tanke, at retten består i en selvstændig ydelse og ikke blot tjener til ren »forsørgelse«. Denne ret er heller ikke udelukket, hvis den efterladte ægtefælle er »forsørget« i kraft af egne indtægter eller egen formue.

(43) Artikel 24, stk. 1 og 2, har til formål at lette Den Europæiske Unions budget på lang sigt. Løsningen med en pensionsfond har vist sin nytte i praksis. Ekspertgruppen foreslår, at Europa-Parlamentet bidrager med to tredjedele og medlemmerne med en tredjedel til finansieringen.

(44) Bestemmelserne i artikel 25 er nødvendige, fordi medlemsstaternes ydelser såsom godtgørelse af omkostninger i forbindelse med sygdom og hjælp samt tilskud til sygeforsikring bortfalder med statutten. Disse ydelser fortsætter ofte ud over mandatets ophør.

(45) Bestemmelserne om godtgørelse af omkostninger skal være i overensstemmelse med de principper, EF-Domstolen opstillede i Lord Bruce-dommen [5].

(46) Det fastslås i dommen, at det »tilkommer Parlamentet at afgøre, hvilke aktiviteter og rejser der er nødvendige eller hensigtsmæssige for et parlamentsmedlems udførelse af sit hverv, og hvilke udgifter der er nødvendige eller hensigtsmæssige i denne forbindelse. Den autonomi, der på dette område indrømmes Parlamentet af hensyn til dets funktion, indebærer tillige en beføjelse til at refundere medlemmernes rejse- og opholdsudgifter, ikke ved fremlæggelse af bilag for hver enkelt udgift, men efter et system bestående af faste godtgørelser. Valget af denne ordning skyldes [...] hensynet til at reducere administrationsomkostningerne og den arbejdsbyrde, som et system, hvorefter hver enkelt udgift skulle kontrolleres, ville indebære, og er derfor udtryk for en fornuftig administration« [6].

(47) Det understreges imidlertid, at »de således fastsatte godtgørelser ikke må overstige rimelige grænser for, hvad der kan anses for en godtgørelse af rejse- og opholdsudgifter«. De faste godtgørelsesbeløb må ikke være urimeligt høje, og der må ikke være tale om et skjult vederlag [7].

(48) Medlemsstaterne skal sikre, at de regler, der ligestiller Europa-Parlamentets medlemmer med de nationale parlamentsmedlemmer i deres medlemsstat i forbindelse med udøvelsen af deres mandat (f.eks. godtgørelse af flyudgifter og gratis togbilletter etc.), stadig finder anvendelse. I betragtning af de mange yderst forskellige bestemmelser i medlemsstaterne er det ikke muligt at nå frem til en fælles europæisk løsning på dette problem. For Europa-Parlamentets medlemmer ville det uden en sådan bestemmelse være yderst besværligt eller helt umuligt at udøve mandatet i den medlemsstat, de er valgt i. En effektiv udøvelse af mandatet er også i medlemsstaternes interesse.

(49) Artikel 33, stk. 1, er nødvendig, fordi de yderst forskellige nationale bestemmelser, som medlemmerne hidtil har været underlagt, umuliggør en fælles europæisk løsning på alle de problemer, der er forbundet med overgangen fra et gammelt til et nyt system i Europa. Ved at give medlemmerne mulighed for at vælge forhindres en indskrænkning af rettigheder og økonomiske problemer i forbindelse med overgangen. Stk. 2 og 3 indeholder bestemmelser om konsekvenserne af den afgørelse, der træffes i henhold til stk. 1.

(50) De store økonomiske forskelle mellem de gamle og de nye medlemsstater kan efter tiltrædelsen kun overvindes gradvist. Derfor synes det rimeligt, at man i en overgangsperiode giver hver enkelt ny medlemsstat mulighed for en særlig ordning med hensyn til vederlag, overgangsgodtgørelse samt alders-, invalide- og efterladtepension —

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

A. Statut for Europa-Parlamentets medlemmer og de almindelige betingelser for udøvelsen af deres hverv

Artikel 1

I denne statut fastsættes reglerne for Europa-Parlamentets medlemmer og de almindelige betingelser for udøvelsen af deres hverv.

Artikel 2

1. Medlemmerne er frie og uafhængige.

2. Aftaler om nedlæggelse af et mandat inden eller ved en valgperiodes udløb er ugyldige.

Artikel 3

1. Medlemmerne er ikke bundet af pålæg og kan ikke modtage bundet mandat [].

2. De stemmer individuelt og personligt.

3. Aftaler om nærmere betingelser for udøvelsen af mandatet er ugyldige.

Artikel 4 []

1. Et medlem kan på intet tidspunkt retsforfølges eller på anden måde udenretsligt drages til ansvar for nogen handling, afstemning eller udtalelse fremsat under udøvelsen af mandatet.

2. På medlemmets begæring træffer Parlamentet afgørelse om, hvorvidt en udtalelse er fremsat under udøvelsen af mandatet.

3. Parlamentet fastsætter i sin forretningsorden nærmere regler for gennemførelsen af denne artikel.

Artikel 5 []

1. Enhver indskrænkning af et medlems personlige frihed kan kun finde sted med Parlamentets tilladelse, medmindre medlemmet gribes på fersk gerning.

2. Der kan kun træffes beslutning om beslaglæggelse af et medlems dokumenter eller elektroniske optegnelser eller ransagning af medlemmets person, kontor eller bolig samt overvågning af dennes post og telefonsamtaler med Parlamentets tilladelse.

3. Efterforskningsskridt og straffesager mod et medlem udsættes på Parlamentets begæring.

4. Kun de instanser, der er kompetente efter national ret, kan anmode om den i stk. 2 omhandledetilladelse.

5. Den i stk. 2 omhandlede tilladelse eller udsættelse i henhold til stk. 3 kan være betinget eller begrænset i tid eller omfang.

6. Artikel 4, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 6

1. Et medlem kan til enhver tid nægte at afgive vidneforklaring om personer, der har betroet medlemmet oplysninger, eller til hvem medlemmet under udøvelsen af sit mandat har betroet oplysninger, samt om selve disse oplysninger.

2. Foranstaltninger i henhold til artikel 5, stk. 2, eller anvendelse af allerede beslaglagte dokumenter er ikke tilladt.

Artikel 7 []

1. Medlemmerne har ret til fri bevægelighed overalt i Den Europæiske Union.

2. Denne ret kan hverken indskrænkes ved lov eller ved en myndigheds eller en domstols bestemmelse.

Artikel 8

Medlemmernes privilegier og immuniteter, der følger af de foregående artikler, kan ikke indskrænkes ved andre bestemmelser i De Europæiske Fællesskabers afledte ret.

Artikel 9

Dokumenter og elektroniske optegnelser, som et medlem har modtaget, udarbejdet eller afsendt, og som ikke har noget officielt dokumentnummer, anses ikke for Europa-Parlamentets dokumenter.

Artikel 10

1. Inden for rammerne af Europa-Parlamentets initiativret har ethvert medlem ret til at fremsætte forslag til en fællesskabsretsakt.

2. Artikel 4, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 11

1. Medlemmerne har ret til indsigt i alle dokumenter, der er i Europa-Parlamentets besiddelse.

2. Dette gælder dog ikke for personlige dokumenter og afregninger.

3. Den Europæiske Unions retsakter og institutionernes aftaler om aktindsigt i dokumenter berøres ikke af stk. 1.

4. Europa-Parlamentet fastsætter gennemførelsesbestemmelser til denne artikel.

Artikel 12

1. Europa-Parlamentets dokumenter oversættes til alle officielle sprog.

2. De mundtlige indlæg tolkes simultant til alle øvrige officielle sprog.

Artikel 13

1. Medlemmerne kan danne politiske grupper.

2. Artikel 4, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 14

1. De politiske grupper er en del af Europa-Parlamentet.

2. De kan sagsøge og sagsøges.

Artikel 15

1. Medlemmerne har ret til et passende vederlag, som sikrer deres uafhængighed.

2. De har efter mandatets ophør ret til at få udbetalt overgangsgodtgørelse og pension.

3. Alle aftaler om anvendelsen af vederlag, overgangsgodtgørelser og pension til andre end private formål er ugyldige.

4. Medlemmers og tidligere medlemmers efterladte har ret til pension.

Artikel 16

Vederlaget andrager 50% af den grundløn, som en dommer ved De Europæiske Fællesskabers Domstol oppebærer.

Artikel 17

Vederlag, som et medlem modtager for udøvelsen af et mandat i et andet parlament, modregnes i vederlaget.

Artikel 18

1. Der betales fællesskabsskat af vederlaget på samme vilkår, som gælder for tjenestemænd og øvrige ansatte ved De Europæiske Fællesskaber i henhold til artikel 13 i protokollen om De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter.

2. Medlemsstaternes ret til at tage hensyn til vederlaget ved fastsættelse af beskatningsprocenten for anden indkomst berøres ikke heraf.

Artikel 19

1. Medlemmerne har ved mandatets ophør ret til en overgangsgodtgørelse svarende til vederlaget i henhold til artikel 16.

2. Denne ret gælder for en måned for hvert år, den pågældende har udøvet sit mandat, dog mindst seks og højst 24 måneder.

3. Retten gælder ikke ved overtagelse af et mandat i et andet parlament eller et offentligt embede.

4. Hvis et tidligere medlem afgår ved døden, betales overgangsgodtgørelsen sidste gang i den måned, hvori det tidligere medlem afgik ved døden.

5. Artikel 18 finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 20

1. Tidligere medlemmer har ret til alderspension ved det fyldte 60. år.

2. Alderspensionen udgør for hvert fulde år, den pågældende har udøvet sit mandat, 3,5 % af vederlaget i henhold til artikel 16 og for hver yderligere fulde måned en tolvtedel, dog højst 70 %.

3. Alderspensionen modregnes ikke i anden pension.

4. Artikel 17 og 18 finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 21

1. Hvis et medlem bliver invalid i mandatperioden, har den pågældende ret til invalidepension.

2. Artikel 20, stk. 2, finder tilsvarende anvendelse. Invalidepensionen udgør dog mindst 35% af vederlaget i henhold til artikel 16.

3. Retten til invalidepension kan gøres gældende, når mandatet nedlægges.

4. Artikel 11, stk. 4, og artikel 17 og 18 finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 22

Har et tidligere medlem på samme tid ret til at få udbetalt overgangsgodtgørelse i henhold til artikel 19 og pension i henhold til artikel 20 eller 21, anvendes den ordning, som den pågældende vælger.

Artikel 23

1. Dør et medlem i mandatperioden, eller dør et tidligere medlem, der ved dødsfaldet havde ret til pension i henhold til artikel 20 eller 21, har den efterladte ægtefælle og forsørgelsesberettigede børn ret til efterladtepension.

2. Pensionsydelserne må tilsammen ikke overstige den pension, det pågældende medlem ville have haft ret til ved valgperiodens udløb, eller som det tidligere medlem var berettiget til.

3. Den efterladte ægtefælle modtager 60 % af det i stk. 2 nævnte beløb, dog mindst 30 % af medlemmets vederlag. Kravet herpå bortfalder ikke ved indgåelse af nyt ægteskab.

4. Et forsørgelsesberettiget barn får 20 % af dette beløb.

5. Det samlede pensionsbeløb kan om nødvendigt fordeles mellem ægtefælle og børn i forhold til de i stk. 3 og 4 nævnte procentsatser.

6. Pensionen udbetales fra den første dag i den måned, der følger efter dødsfaldet.

7. Ved ægtefællens død bortfalder dennes ret ved udgangen af måneden for dødsfaldet.

8. Retten til børnepension ophører ved udgangen af den måned, hvori barnet fylder 21 år. Denne ret forlænges dog for det tidsrum, hvor barnet er under uddannelse, men ophører senest ved udgangen af den måned, hvori det fylder 25 år. Retten til børnepension opretholdes, hvis barnet på grund af sygdom eller handicap er ude af stand til at forsørge sig selv.

9. Partnere i parforhold, som er anerkendt i medlemsstaterne, ligestilles med ægtefæller.

10. Artikel 11, stk. 4, og artikel 18 finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 24

1. Til finansiering af alders-. invalide- og efterladtepensionerne oprettes en fond, der henlægger reserver til udbetaling af pensionsydelser.

2. Reserverne opbygges ved månedlige bidrag med to tredjedele fra Parlamentet og en tredjedel fra medlemmerne samt af renterne heraf.

3. Bidragenes størrelse fastlægges årligt af Parlamentet.

4. Der betales ikke skat af de i stk. 2 nævnte bidrag.

5. De Europæiske Fællesskabers Revisionsret reviderer fondens regnskaber.

Artikel 25

1. Medlemmer og tidligere medlemmer, der oppebærer pension, samt forsørgelsesberettigede efterladte har krav på godtgørelse af omkostninger i forbindelse med sygdom, svangerskab og fødsel.

2. Til dækning af omkostningerne oprettes en fond, til hvis finansiering også tidligere medlemmer bidrager.

3. Artikel 11, stk. 4, og artikel 24 finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 26

1. Medlemmerne har ret til at blive forsikret mod risici i forbindelse med udøvelsen af mandatet.

2. Artikel 11, stk. 4, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 27

1. Medlemmerne har ret til godtgørelse af omkostninger i forbindelse med udøvelsen af mandatet.

2. Parlamentet fastlægger, i hvilke tilfælde godtgørelsen kan ydes i form af et fast beløb.

3. Artikel 11, stk. 4, og artikel 15, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 28

1. Medlemmerne har ret til at ansætte personlige medarbejdere, som de frit kan vælge.

2. Artikel 11, stk. 4, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 29

1. Medlemmerne har ret til at anvende Parlamentets kontor- og kommunikationsudstyr og tjenestevogne.

2. Artikel 11, stk. 4, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 30

Samtlige udbetalinger foretages over Den Europæiske Unions budget og de fonde, der skal oprettes i henhold til artikel 24 og 25.

Artikel 31

Der betales ingen skat af Europa-Parlamentets ydelser i henhold til artikel 24 og 25.

Artikel 32

Gennemførelsesbestemmelserne til denne statut offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (serie L).

B. Overgangsbestemmelser

Artikel 33

1. Medlemmer, der ved begyndelsen af den valgperiode, i hvilken denne statut træder i kraft, allerede var medlemmer af Europa-Parlamentet, og som er blevet genvalgt, kan med hensyn til vederlag, overgangs-godtgørelse samt alders-, invalide- og efterladtepension vælge at være omfattet af den hidtidige nationale ordning i hele mandatperioden.

2. Disse ydelser betales over medlemsstaternes budget og er kun undergivet national beskatning.

3. Medlemmerne betaler ingen bidrag til fonden i henhold til artikel 24.

Artikel 34

1. De medlemmer, der i henhold til artikel 33, stk. 1, fortsat ønsker at være omfattet af den hidtidige nationale ordning, meddeler skriftligt Europa-Parlamentets formand dette senest 30 dage efter denne statuts ikrafttræden.

2. Afgørelsen er endelig og uigenkaldelig.

3. SHvis en sådan meddelelse ikke foreligger inden fristens udløb, gælder denne statuts bestemmelser.

Artikel 35

1. Europa-Parlamentets frivillige pensionsfond videreføres efter denne statuts ikrafttræden for de medlemmer eller tidligere medlemmer, der allerede har erhvervet rettigheder i denne fond, eller som har valgt den hidtidige nationale ordning i henhold til artikel 33, stk. 1.

2. De erhvervede rettigheder bevares i fuldt omfang.

3. Der betales ikke skat af bidragene til fonden.

4. Medlemmer, der betaler bidrag til pensionsfonden i henhold til artikel 24, kan ikke erhverve nye rettigheder i den frivillige pensionsfond.

5. Fonden er ikke åben for tilgang af medlemmer, der indvælges i Parlamentet for første gang ved denne statuts ikrafttræden.

6. Artikel 15, stk. 3, artikel 18 og artikel 20, stk. 3, finder tilsvarende anvendelse.

Artikel 36

1. Ret til pension, som et medlem på tidspunktet for anvendelsen af denne statut har opnået i henhold til nationale bestemmelser, bevares i fuldt omfang.

2. Perioder med udøvelse af mandat i Europa-Parlamentet eller i et nationalt parlament, der i henhold til nationale bestemmelser ikke giver ret til pension, tilgodeses ved beregningen af pensionen på grundlag af denne statut.

Artikel 37

1. I en overgangsperiode kan enhver ny medlemsstat for de medlemmer, der er valgt i denne medlemsstat, vedtage en ordning med hensyn til vederlag, overgangsgodtgørelse samt alders-, invalide- og efterladtepension, der afviger fra denne statuts bestemmelser.

2. I en sådan ordning ligestilles medlemmerne som minimum med medlemmerne af de respektive nationale parlamenter.

3. Samtlige udbetalinger foretages over den pågældende medlemsstats budget.

4. Overgangsperioden begynder med tiltrædelsetraktatens ikrafttræden og ophører senest ved udløbet af Europa-Parlamentets anden fulde valgperiode efter dette tidspunkt.

5. Medlemmernes rettigheder i henhold til denne statuts artikel 25-29 berøres ikke af en sådan ordning.

C. Ikrafttræden

Artikel 38

1. Denne statut træder i kraft efter Rådets godkendelse og samtidig med de traktatændringer, der vedtages på baggrund af Det Europæiske Konvents arbejde.

2. Uanset stk. 1

— træder artikel 3, stk. 1 og 2, først i kraft, for så vidt og så snart artikel 4, stk. 1, i akten fra 1976 er ophævet

— træder artikel 4 først i kraft, for så vidt og så snart protokollens artikel 9 er ophævet

— træder artikel 5 først i kraft, for så vidt og så snart protokollens artikel 10 er ophævet

— træder artikel 7 først i kraft, for så vidt og så snart protokollens artikel 8 er ophævet.

3. Efter meddelelse af Rådets godkendelse undertegnes statutten af Europa-Parlamentets formand og offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (serie L).

[1] Herefter »EF-traktaten«

[2] I denne statut henvises der i det følgende kun til artiklerne i EF-traktaten

[3] EFT L 283 af 21.10.2002, s. 1.

[4] Domstolens dom af 15.9.1981, sag 208/80, Lord Bruce, Sml. s. 2205.

[5] Jf. fodnote 1 til betragtning 22

[6] Præmis 17

[7] Præmis 21

[] Jf. artikel 37, stk. 2.

--------------------------------------------------