SÆRBERETNING Nr. 14/98 om afslutning af aktionerne under EFRU med Kommissionens svar (EF-traktatens artikel 188 C, stk. 4, andet afsnit) (98/C 368/01)

1. INDLEDNING

1.1. Rettens årsberetning for regnskabsåret 1996 (1) omfattede bemærkninger om afslutningen af EFRU-medfinansierede interventioner, der var vedtaget før strukturfondsreformen i 1988 (2), samt interventioner vedrørende programmeringsperioden 1989-1993 (3). Retten henstillede blandt andet, at der blev gjort en større indsats for at få aktionerne afviklet og indtaget en strengere holdning til forlængelser af forpligtelses- og betalingsfrister i medlemsstaterne. På grundlag af de konstaterede usædvanlige forhold understregede Retten, at det var nødvendigt at indføre kontrolsystemer, som kunne sikre, at medlemsstaternes udgiftsanmeldelser var pålidelige.

1.2. Da et meget stort antal aktioner (769 (4)) ikke var afsluttet pr. 31. december 1996, blev denne undersøgelse forlænget til 1997 med revision i seks medlemsstater (Tyskland, Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige) og i Kommissionen. Revisionen omfattede en stikprøve på 53 interventioner vedtaget før 1994, hvoraf 18 var afsluttet, 35 ikke. Denne stikprøve er sammensat på en sådan måde, at den er repræsentativ for afslutningsprocessen og ikke nødvendigvis statistisk repræsentativ. Denne metode syntes at være den mest hensigtsmæssige i betragtning af, hvor langt man var nået med afslutningen. Rettens mål var at undersøge, om afslutningen var formelt rigtig og lovlig, og navnlig, hvor langt man var nået med afslutningen. Endelig indeholder Rettens særberetning om evaluering af strukturfondsforanstaltningerne bemærkninger om evalueringerne og effekten af EF-støtterammerne (EFSR) og programmerne i perioden 1989-1993.

1.3. Revisionen i ovennævnte medlemsstater bekræftede bemærkningerne i punkt 6.21-6.30 i årsberetningen for regnskabsåret 1996, såvel bemærkningerne om, at udgiftsanmeldelserne fra de udpegede myndigheder i medlemsstaterne (5) ikke altid var pålidelige, som bemærkningerne om dokumentationen for udgifter afholdt af de endelige støttemodtagere og om udgifternes støtteberettigelse. Revisionsbemærkningerne er tilgået de ansvarlige myndigheder i de pågældende medlemsstater og Kommissionen, som det i henhold til artikel 24 i forordning (EØF) nr. 4253/88, med senere ændringer, påhviler at foretage en passende undersøgelse og eventuelt tilbagesøge uretmæssigt udbetalte beløb. Derfor tages disse aspekter som sådan ikke op i de følgende punkter, som derimod omhandler stillingen pr. 31. december 1997, for så vidt angår afslutningen af interventionerne og Rettens undersøgelse af afslutningsprocessen.

2. STILLINGEN PR. 31. DECEMBER 1997

2.1. De retlige og finansielle forpligtelser vedrørende hovedparten af interventionerne godkendt før 1994 skulle have været indgået i medlemsstaterne senest den 31. december 1993 (6), medmindre de var blevet forlænget. De endelige modtagere i medlemsstaterne havde derefter normalt en frist på to år til at afholde betalingerne, og inden for de følgende seks måneder skulle medlemsstaterne sende Kommissionen de dokumenter, der var nødvendige for at kunne afslutte foranstaltningerne, navnlig anmodningen om udbetaling af restbeløb og den endelige rapport om aktionens forløb. Såfremt disse dokumenter kunne godkendes, skulle Kommissionen dernæst udbetale resten af den finansielle støtte inden for en frist, der normalt ikke måtte overstige to måneder, dvs. før den 31. august 1996 (7). Kommissionen har imidlertid forlænget forpligtelses- og betalingsfrister med maksimalt et år. For Italiens vedkommende er afslutningsdatoerne for mål nr. 1-programmerne i perioden 1989-1993 med Kommissionens accept blevet udskudt til 1998 (8).

2.2. Udviklingen i de uafviklede forpligtelser vises fordelt på budgetposter i tabel 1 og fordelt på medlemsstater i tabel 2. Disse to tabeller viser imidlertid ikke de uafviklede forpligtelser (som vises i tabel 3) vedrørende:

a) projekter vedtaget af Kommissionen før den 1. januar 1989 og underlagt bestemmelserne om automatisk frigørelse i artikel 12 i forordning (EØF) nr. 4254/88 om EFRU, og

b) projekter vedtaget af Kommissionen i 1989, men underlagt den tidligere forordning (EØF) nr. 1787/84 og ikke omfattet af bestemmelserne om automatisk frigørelse.

2.3. De uafviklede forpligtelser vedrørende alle EFRU's interventioner androg pr. 31. december 1997 2 389,7 mio. ECU (2 067,0 mio. ECU, jf. tabel 1, plus 271,9 mio. ECU plus 50,8 mio. ECU, jf. tabel 3), mod 3 290,7 mio. ECU pr. 31. december 1996 og 4 658,9 mio. ECU pr. 31. december 1995 (9).

2.4. Den uafviklede rest vedrørende interventioner vedtaget efter reformen i 1988 androg 1 795,3 mio. ECU pr. 31. december 1997, mod 2 527,4 mio. ECU pr. 31. december 1996 og 3 259,4 mio. ECU pr. 31. december 1995 (jf. første del af tabel 1). Dette beløb svarer til 6,2 % af de samlede forpligtelser indgået i regnskabsårene 1989-1995 eller 28 597,5 mio. ECU (10), mod 8,8 % pr. 31. december 1996 og 11,4 % pr. 31. december 1995. Da den uafviklede rest i det store og hele kun svarer til restbeløbet fra den sidste årlige tranche til aktionerne (stort set 20 % af denne sidste tranche) (11), giver antallet af endnu ikke afsluttede interventioner et mere retvisende billede af, hvor omfattende et arbejde der stadig forestår. For perioden efter reformen i 1988 drejer det sig om 435 interventioner mod 617 pr. 31. december 1996 og 753 pr. 31. december 1995; i denne periode blev der i alt iværksat ca. 800 interventioner.

2.5. For de interventioner, som er medfinansieret af EFRU, og for hvilke de oprindelige finansieringsafgørelser blev vedtaget inden reformen i 1988, androg det ikke-udbetalte restbeløb 594,4 mio. ECU pr. 31. december 1997, mod 763,3 mio. ECU pr. 31. december 1996 og 1 399,5 mio. ECU pr. 31. december 1995. Dette beløb vedrører:

a) forpligtelser for i alt 271,7 mio. ECU indgået over budgetposterne vedrørende EFSR og EFI samt de særlige budgetposter vedrørende særlige EF-foranstaltninger, tidligere benævnt kvotafrie aktioner, IUA, IMP, NPIF og EFIP (pr. 31. december 1996 og 31. december 1995 var de tilsvarende beløb hhv. 385,9 mio. ECU og 496,9 mio. ECU) (jf. anden del af tabel 1)

b) forpligtelser for i alt 271,9 mio. ECU vedrørende projekter, som Kommissionen vedtog under EFRU før den 1. januar 1989, og som er underlagt bestemmelserne om automatisk frigørelse i artikel 12 i den ændrede EFRU-forordning (pr. 31. december 1996 og 31. december 1995 var de tilsvarende beløb hhv. 325,5 mio. ECU og 842,4 mio. ECU) (jf. tabel 3)

c) forpligtelser for i alt 50,8 mio. ECU vedrørende projekter vedtaget af Kommissionen i 1989, men underlagt den tidligere forordning (EØF) nr. 1787/84 og ikke omfattet af bestemmelserne om automatisk frigørelse (pr. 31. december 1996 og 31. december 1995 var de tilsvarende beløb hhv. 51,9 mio. ECU og 60,2 mio. ECU) (jf. tabel 3).

2.6. Over 50 % af de uafviklede forpligtelser vedrører EFRU-interventioner i Italien. For denne medlemsstat vedrørte afslutningen i 1997 praktisk talt kun interventioner fra før reformen i 1988. Kun fire af 123 programmer vedtaget efter reformen var afsluttet. For de øvrige fire medlemsstater, der pr. 31. december 1996 tegnede sig for ca. 10 % af de ikke-afregnede beløb, gælder følgende: i Frankrig og Det Forenede Kongerige er antallet af ikke-afsluttede interventioner faldet med ca. 25 % i forhold til situationen pr. 31. december 1996, i Spanien med 37 % og i Grækenland med 68 %. Italien, Frankrig og Det Forenede Kongerige tegner sig for flest ikke-afsluttede interventioner med henholdsvis 30, 20 og 11 % af det samlede antal.

3. BEMÆRKNINGER OM AFSLUTNINGSPROCESSEN

3.1. Retten konstaterede, at Kommissionen havde udarbejdet en oversigt over programmer, som ikke var afsluttet i Belgien, Tyskland, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige pr. 31. december 1997. Oversigten omfatter finansielle data samt en beskrivelse af de problemer, der har forhindret afslutningen, og af de foranstaltninger, der er truffet til løsning af problemerne. En tilsvarende oversigt over programmer i de øvrige syv berørte medlemsstater ville have været et nyttigt forvaltningsredskab.

Forsinkelser

Generelle bemærkninger

3.2. Det er en væsentlig svaghed ved afslutningsprocessen, at medlemsstaterne og Kommissionen ikke overholder de i retsforskrifterne fastsatte frister (jf. punkt 2.1). Det er imidlertid vigtigt for støttemodtagerne og medlemsstaternes centrale og regionale myndigheder, som det påhviler at gennemføre interventionerne, at interventionerne afsluttes inden for disse frister, for Kommissionen udbetaler først restbeløbet af den sidste tranche efter afslutningsproceduren.

3.3. Man kunne i øvrigt undgå unødige forsinkelser i afslutningen ved at anvende en fornuftig budgetpraksis med regelmæssig frigørelse af de beløb afsat til strukturfondsbistand, som ikke er udnyttet, og som kumuleres, efterhånden som der åbnes nye programmer.

3.4. Når afslutningen forsinkes, bliver resultatet, at de forskellige programmeringsperioder overlapper hinanden mere og mere, og det indvirker på iværksættelsen af de nye programmer. Nogle af de disponible midler i regionerne i medlemsstaterne blokeres nemlig af afslutningsarbejdet, som programforvalterne til tider kun betragter som en formalitet. Det gælder for eksempel sådanne arbejdsopgaver som udarbejdelse af den endelige rapport om en aktions forløb med en redegørelse for effekten af et program, der er afsluttet flere år tidligere, mens der i mellemtiden er blevet iværksat andre interventioner. I øvrigt kan de mangler, der er årsagen til sådanne forsinkelser, forekomme igen, når der gennemføres nye interventioner.

Forsinkelser, når medlemsstaterne første gang indsender afslutningsdokumenterne

3.5. De fleste medlemsstater havde pr. 31. december 1997 stadig ikke indsendt afslutningsdokumenterne vedrørende en række programmer til Kommissionens tjenestegrene. Dette gælder for eksempel to interventioner i Belgien, seks i Tyskland, otte i Frankrig og seks i Det Forenede Kongerige. I forbindelse med ca. halvdelen af den undersøgte stikprøves 53 interventioner havde medlemsstaterne indsendt afslutningsdokumenterne første gang med op til 30 måneders forsinkelse.

3.6. I 1996 skal de ansvarlige myndigheder for regioner i Det Forenede Kongerige, som endnu ikke havde indsendt afslutningsdokumenter, være blevet kontaktet flere gange. Kommissionens tjenestegrene har imidlertid ikke kunnet fremlægge dokumentation for, at Kommissionen har reageret og fulgt op på sådanne sager.

3.7. De foreskrevne dokumenter indsendes bl.a. af nedenstående grunde for sent til Kommissionen:

a) De ansvarlige nationale myndigheder har problemer med at få dokumentationen fra de endelige støttemodtagere, og det forsinker ajourføringen af afslutningstabellerne og udarbejdelsen af de endelige rapporter.

b) Nogle fællesskabsbegreber er uigennemskuelige, fordi hverken bestemmelserne eller kommissionsbeslutningerne omfatter en præcis definition af en række krav, Kommissionen stiller til arten og indholdet af de dokumenter, der skal indsendes ved afslutningen (udgiftsattestering, tabeller og den endelige rapport (12)). Derfor fortolkes disse begreber ofte forskelligt. For så vidt angår udgifternes støtteberettigelse, skulle de faktablade, Kommissionen har vedtaget, bidrage til at forenkle afslutningen i fremtiden (13).

Forsinkelser i behandlingen af anmodningerne om udbetaling af restbeløb

3.8. Når afslutningsdokumenterne er indsendt, skal den geografiske enhed i GD XVI, som medlemsstaten sorterer under, udtale sig om, hvorvidt den endelige rapport og udgiftsanmeldelsen er fyldestgørende. Det kan være vanskeligt at finde ud af, hvordan den endelige finansieringsplan ser ud, fordi den kan være blevet ændret flere gange. Enheden »Budget- og finansforvaltning, kontrol« fastsætter derefter, hvilket restbeløb der skal udbetales, og udsteder betalingsordren, der skal forelægges GD XX til påtegning.

3.9. Det sker ofte, at afslutningsprocessen for de programmer, som medlemsstaterne har indsendt afslutningsdokumenter for, trækker i langdrag i Kommissionen, og at medlemsstaterne ikke informeres om årsagerne til, at tomånedersfristen for udbetaling af restbeløbet ikke kan overholdes. Som eksempel herpå kan nævnes, at de italienske myndigheder i november 1997 i en skrivelse til Kommissionen kritiserede den for ikke at have reageret på 99 anmodninger om udbetaling af restbeløb, som var blevet indsendt mellem tre og 28 måneder tidligere. To interventioner var over to år forsinket, 29 interventioner ét til to år, og 68 interventioner mellem én og syv måneder. I december 1997 forelå der 19 anmodninger om udbetaling af restbeløb, som de franske myndigheder havde indsendt over ét år tidligere, og hvor interventionerne endnu ikke var afsluttet.

3.10. I forbindelse med fire af de 53 undersøgte interventioner havde Kommissionen hverken anmodet om supplerende oplysninger eller anvist restbeløbet, selv om den havde fået tilsendt afslutningsdokumenterne fra seks til 22 måneder tidligere.

3.11. Det skal imidlertid anføres, at behandlingen af anmodningerne om udbetaling af restbeløbene ofte forsinkes, fordi de indsendte dokumenter ikke er fyldestgørende, enten fordi kvaliteten af den endelige rapport anses for utilstrækkelig, eller fordi de udgiftsanmeldelser, medlemsstatens myndigheder indsender, er ufuldstændige eller ukorrekte (der mangler detaljerede oplysninger om hver enkelt foranstaltning eller oplysninger, som gør det muligt at fastslå sammenhængen mellem udgifter angivet i ecu og i national valuta, der refereres til en støtteberettigelsesperiode eller finansieringsplan, som ikke er korrekt, udgiftsanmeldelserne og de endelige rapporter stemmer ikke overens, eller der er medtaget udgifter, som ikke er støtteberettigede). Sådanne problemer skyldes generelt alvorlige mangler i organisationsstrukturen og i den interne kontrol, som burde være konstateret tidligere - i betragtning af, at der er fastsat særlige mekanismer i partnerskabsrammen, og navnlig i betragtning af, at der er nedsat overvågningsudvalg, hvor Kommissionen er repræsenteret.

3.12. Konstateres der uoverensstemmelser i afslutningsdokumenterne (som det var tilfældet ved 18 af de 53 interventioner i den undersøgte stikprøve), søger Kommissionen og myndighederne i den pågældende medlemsstat at afklare problemerne pr. korrespondance. I to sådanne tilfælde gik der et år, før Kommissionen anmodede medlemsstaten om yderligere oplysninger. I fem tilfælde gik der derefter over et år, før medlemsstaterne besvarede Kommissionens anmodninger om oplysninger, og i fire tilfælde sendte medlemsstaterne ikke de ønskede oplysninger. Retten konstaterede, at der var gået op til 29 måneder fra indsendelse af den oprindelige anmodning om udbetaling af restbeløb til udstedelse af betalingsordre, efter at de rejste problemer var afklaret.

Kontrollen i medlemsstaterne

Omfanget af Kommissionens kontrol

3.13. I sit svar til punkt 6.19-6.20 i årsberetningen for regnskabsåret 1996 erklærede Kommissionen, at den havde truffet foranstaltninger, der skulle hjælpe med til at »sikre, at EF's betalinger er lovmæssige og korrekte, dvs. også den endelige betaling«. Desuden anfører den i 8. årsberetning om strukturfondene, at de (26) kontrolbesøg, GD XVI foretog i 1996, »først og fremmest har til formål at konstatere tilstedeværelsen og effektiviteten af de systemer, der er indført for at forvalte og kontrollere gennemførelsen af programmerne, samt pålideligheden af de oplysninger, der meddeles Kommissionen (navnlig udgiftsattesterne). Kontrolbesøgene skal for det andet gøre det muligt at kontrollere lovligheden af bevillingsanvendelsen, registreringens nøjagtighed, den økonomiske forvaltnings legitimitet, lovlighed og kvalitet under hensyntagen til målene for hver interventionsform samt Fællesskabets regler (. . .). Kommissionen foretager sig det fornødne for at sikre opfølgning og korrektion af alle de uregelmæssigheder, dens tjenestegrene eller Revisionsretten har opdaget.«

3.14. I perioden 1994-1997 har Kommissionen foretaget kontrol af ca. 120 interventioner fra programmeringsperioden 1989-1993. På grund af de mangler, GD XX har konstateret under revisionen af strukturfondsprogrammernes kontrol- og forvaltningssystemer (14), kan det ikke konkluderes, at kontrollen foretaget under gennemførelsen eller før afslutningen af en procentuel andel af programmerne giver tilstrækkelig sikkerhed for, at EF's betalinger inklusive udbetalinger af restbeløb er lovlige og formelt rigtige, selv ikke når hver enkelt kontrol opfylder relevante mål.

Kontrolrapporter

3.15. Kun 27 % af de rapporter fra GD XVI, Retten har fået forelagt, indeholder en analyse eller vurdering af medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer. Rapporterne omfatter kun en beskrivelse af de medfinansierede aktioner og en gennemgang af særlige problemer, og de er i øvrigt ret kortfattede. I adskillige tilfælde var der ikke udarbejdet rapport efter kontrolbesøg.

Kontrolresultaterne tages ikke i betragtning

3.16. På grundlag af stikprøven af undersøgte interventioner konstaterede Retten den yderligere svaghed ved afslutningsprocessen, at det er vanskeligt for Kommissionen inden for en rimelig frist at tage hensyn til bemærkningerne om dens egne kontrolbesøg i medlemsstaterne eller til Rettens bemærkninger om revisionsbesøg. Dette gør sig navnlig gældende, når der under kontrollen afsløres uregelmæssigheder, der fører til en UCLAF-undersøgelse. De problemer, der skal analyseres, er af en sådan art og så komplekse, at det arbejde, der skal udføres, generelt er tidskrævende.

3.17. Selv om de problemer, der konstateres ved revisionen, normalt kun omfatter et meget begrænset antal projekter, måske kun et eneste, stilles hele programmet i de fleste tilfælde i bero, hvorved afslutningen forsinkes med flere år.

3.18. Kommissionen træffer kun i undtagelsestilfælde formel beslutning om at nedsætte fællesskabsstøtte (15). Kommissionens interne instrukser af 15. oktober 1997 (16) om finansielle nettokorrektioner i forbindelse med anvendelse af artikel 24 i forordning (EØF) nr. 4253/88 er et fremskridt, men de udelukker dog ikke, at der senere udarbejdes retsforskrifter vedrørende dette område.

3.19. De problemer, der kan opstå, fremgår af følgende eksempler fra den undersøgte stikprøve:

a) Ved stedlig kontrol af OP vedrørende mål nr. 1 i Extremadura (Spanien) i februar 1996 konstaterede GD XVI mange mangler. I juli 1996 anviste Kommissionen restbeløbet til betaling, selv om den på det tidspunkt ikke var nået længere i proceduren end til at sende medlemsstaten sine kontrolbemærkninger. I oktober 1996 erklærede de spanske myndigheder i deres svar, at de konstaterede problemer ikke mere ville kunne opstå, fordi der var indført et edb-system til overvågning af projekterne. Under Rettens revision i april 1997 var det imidlertid stadig ikke muligt at sammenholde udgiftsanmeldelsen med den forvaltende tjenestegrens regnskaber. Det konstateredes også, at ikke-støtteberettigede projekter til en samlet værdi af ca. 15 mio. ECU var blevet medregnet i udgiftsanmeldelsen, og at fem vejprojekter til i alt 3,8 mio. ECU var blevet finansieret over dels det pågældende OP, dels Interreg-OP vedrørende Spanien-Portugal.

b) Efter at GD XVI havde foretaget stedlig kontrol af OP vedrørende mål nr. 1 i Sachsen-Anhalt (Tyskland) i november 1996 på grundlag af de i juni 1996 modtagne afslutningsdokumenter, blev den endelige rapport ændret. I april 1997 blev restbeløbet anvist til betaling, selv om der stadig var en difference på 3,2 mio. ECU mellem den endelige rapport og de attesterede udgifter, og selv om der var medregnet udgifter, der blot var godkendt, i stedet for faktisk afholdte udgifter (jf. også punkt 3.22).

c) I april 1996 foretog GD XX stedlig kontrol af Interreg-EFI i Irland og Nordirland. I januar 1997 indsendte medlemsstaten afslutningsdokumenterne, og i februar 1997 blev kontrolrapporten, hvori der blandt andet identificeredes ikke-støtteberettigede udgiftskategorier, indsendt til GD XVI og de ansvarlige myndigheder i medlemsstaten. I november 1997 blev restbeløbet udbetalt på grundlag af dokumentation, der var fremlagt ti måneder tidligere. Der blev i den forbindelse ikke foretaget en mere indgående analyse eller taget højde for en eventuel korrektion.

3.20. Endelig identificerede Retten i den undersøgte stikprøve fem kommissionskontrolbesøg (tre foretaget af GD XVI og to af GD XX), hvor Kommissionen først et år efter kontrollen havde meddelt de nationale myndigheder kontrolresultaterne og anmodet om deres bemærkninger hertil. I ét tilfælde havde GD XVI først fremsendt de skriftlige bemærkninger to år efter kontrollen på stedet af to OP vedrørende mål nr. 2 (programmeringsperioderne 1989-1991 og 1992-1993).

Forhold opstået efter afslutningen

3.21. I praksis ophører de af medlemsstaten udpegede myndigheders og Kommissionens tilsynspligt ikke, når et program er afsluttet, og restbeløbet er udbetalt. Retten konstaterede, at navnlig i Tyskland og Det Forenede Kongerige forekommer det, at de offentlige forvaltende myndigheder lader projekter revidere af uafhængige revisorer, efter at udgiftsattesteringen er indsendt. Ved revision efter indsendelsen af attesteringen af udgifterne vedrørende et OP under mål nr. 2 (1990-1991) i East Midlands (Det Forenede Kongerige) var det for eksempel - som omhandlet i Rettens årsberetning for regnskabsåret 1996 (17) - allerede konstateret, at de anmeldte støtteberettigede udgifter burde nedsættes med 1,32 mio. ECU. Kommissionen har ikke taget hensyn til denne nedsættelse. I forbindelse med OP vedrørende mål nr. 1 (1990-1993) i Brandenburg (Tyskland) var den obligatoriske efterprøvelse af de endelige udgiftsbilag vedrørende 179 af 761 (23,5 %) medfinansierede projekter endnu ikke foretaget, da regionen udarbejdede udgiftsanmeldelsen. I forbindelse med OP vedrørende mål nr. 1 (1990-1993) i Sachsen-Anhalt manglede 417 af 1 428 (29,2 %) medfinansierede projekter stadig at blive kontrolleret, og i medlemsstatens udgiftsattestering var der ikke fratrukket udgifter på i alt ca. 70,7 mio. ECU, som ifølge de regionale myndigheder skulle tilbagesøges.

3.22. I øvrigt kan en række af støttebetingelserne, såsom oprettelse eller bevarelse af arbejdspladser, først efterprøves, flere år efter at investeringen er gennemført. I Tyskland skal arbejdspladser, der er oprettet eller bevaret, således i en »overvågningsperiode« på fem år være besat permanent i mindst tre år. Er det ikke tilfældet, forlænges overvågningsperioden med yderligere tre år. Når den endelige støttemodtager ikke op på det krævede antal arbejdspladser, skal han tilbagebetale støtten helt eller delvis.

3.23. Der kan således blive tale om tilbagebetalinger til fællesskabsbudgettet efter udløbet af den periode på tre år efter den sidste betaling vedrørende en aktion, hvor det ansvarlige organ og de ansvarlige myndigheder skal stille alle udgiftsbilag i forbindelse med aktionen til rådighed for Kommissionen (18). I forbindelse med projekter, hvor der skal tilbagebetales støttebeløb, bør de udpegede myndigheder i medlemsstaterne fortsat overvåge, at støttemodtagerne overholder deres forpligtelser, og der bør indføres en procedure for endelig afregning.

4. KONKLUSION

4.1. Under revisionen konstaterede Retten mangler på medlemsstatsniveau (ved de endelige modtageres endelige regnskaber samt ved udgiftsattesteringerne, de endelige rapporter og den indsendte dokumentation) og på kommissionsniveau (ved analyserne af afslutningsdokumenterne og ved beregningen og udbetalingen af restbeløb). Disse mangler har undertiden givet betydelige forsinkelser og ført til beslutninger og udbetalinger, der er ukorrekte eller uigennemskuelige (jf. punkt 1.3, 3.5-3.12 og 3.19).

4.2. Det er nødvendigt, at EFRU's interventioner afsluttes hurtigere, ikke kun af hensyn til dem, der skal nyde godt af de gennemførte aktioner, men også for at sikre, at programmerne fra perioden 1994-1999 (jf. punkt 3.2-3.4), hvis afslutning nærmer sig, og navnlig OP vedrørende mål nr. 2 fra den første programmeringsperiode (1994-1996), gennemføres som planlagt. Derfor er det uomgængeligt nødvendigt, at Kommissionen i partnerskab med medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til afhjælpning af de konstaterede mangler.

4.3. Kommissionen bør gøre følgende, så interventionerne kan afsluttes hurtigere:

a) Den bør føre en aktiv afslutningspolitik og indføre konkrete procedurer for anmodning om supplerende oplysninger og efterprøvelse af indsendte oplysninger. Der bør systematisk udsendes rykkerbreve til de medlemsstater, som ikke har indsendt afslutningsdokumenterne inden for de fastlagte frister eller ikke har besvaret Kommissionens anmodning om supplerende oplysninger (jf. punkt 3.5-3.12).

b) Den bør sende medlemsstaterne et dokument med en redegørelse for, hvordan afslutningsrestbeløbet er beregnet. Retten konstaterede nemlig, at de nationale myndigheder, som forvalter interventionerne, ikke altid havde kunnet se, hvordan Kommissionen var nået frem til disse beløb.

c) Den bør foretage en foreløbig afslutning, når en eller flere aktioner skal undersøges yderligere (jf. punkt 3.17).

4.4. For så vidt angår fællesskabsinstansernes kontrol i medlemsstaterne, bør Kommissionen:

a) styrke de administrative procedurer for opfølgning af kontrollen (jf. punkt 3.16-3.19), og

b) sørge for, at medlemsstaterne får tilsendt resultaterne af Kommissionens kontrol meget hurtigere, ikke kun for at fremskynde afslutningen af de pågældende interventioner, men også for at give medlemsstaterne mulighed for så hurtigt som muligt at iværksætte korrigerende foranstaltninger, som også vil komme nyere programmer under gennemførelse til gode (jf. punkt 3.20).

4.5. For fremtiden bør Kommissionen også sikre sig, at den nye kommissionsforordning (EF) nr. 2064/97 (19) om detaljerede ordninger for medlemsstaternes finanskontrol anvendes korrekt, og navnlig at finanskontrollen faktisk er uafhængig, som foreskrevet i forordningen. Eftersom risikoen for, at ikke-støtteberettigede udgifter medfinansieres endeligt af Fællesskabet, opstår ved udbetalingen af restbeløbet, bør Kommissionen navnlig sikre sig, at forordningens bestemmelser om afslutningsfasen overholdes nøje, og den bør, om fornødent, selv kontrollere de interventioner, der skal afsluttes, og på grundlag af stikprøver forvisse sig om, at de samlede fællesskabsbetalinger vedrørende interventionerne er foretaget på et korrekt grundlag (jf. punkt 3.13-3.15).

4.6. Endelig er Kommissionens interne instrukser om finansielle korrektioner et fremskridt, men de udelukker ikke, at der senere udarbejdes retsforskrifter vedrørende dette område (jf. punkt 3.18). Der bør indføres en procedure for endelig afregning af forhold, som er opstået efter afslutningen, og som kan give anledning til tilbagesøgninger (jf. punkt 3.21-3.23).

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 23. september 1998.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

(1) EFT C 348 af 18.11.1997.

(2) Særlige EF-foranstaltninger, tidligere benævnt kvotafrie aktioner, integrerede udviklingsaktioner (IUA), nationale programmer af interesse for Fællesskabet (NPIF), integrerede Middelhavsprogrammer (IMP), EF-initiativprogrammer (EFIP) og projekter underlagt bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 1787/84, EFT L 169 af 28.6.1984, s. 1.

(3) Navnlig de operationelle programmer (OP) eller projekter vedtaget som led i EF-støtterammerne (EFSR) og EF-initiativer (EFI). Bestemmelserne herom har som retsgrundlag:

- Rådets forordning (EØF) nr. 2052/88, som ændret ved forordning (EØF) nr. 2081/93, EFT L 193 af 31.7.1993, s. 5

- Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88, som ændret ved forordning (EØF) nr. 2082/93, EFT L 193 af 31.7.1993, s. 20

- Rådets forordning (EØF) nr. 4254/88, som ændret ved forordning (EØF) nr. 2083/93, EFT L 193 af 31.7.1993, s. 34.

(4) Eksklusive projekterne underlagt bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1787/84 (jf. punkt 2.5).

(5) Udgiftsanmeldelsen er en opgørelse, som en udpeget myndighed i en medlemsstat udarbejder til Kommissionens tjenestegrene over faktisk påløbne udgifter svarende til betalinger afholdt af de endelige støttemodtagere. Den endelige støttemodtager i medlemsstaterne skal kunne dokumentere disse udgifter med kvitterede regninger eller tilsvarende regnskabsbilag, som han selv opbevarer og ikke tilsender Kommissionen.

(6) Bortset navnlig fra forpligtelserne til OP vedrørende mål nr. 2 for perioden 1989-1991, som skulle være indgået senest den 31. december 1991. OP vedrørende mål nr. 2 er faktisk omfattet af to programmeringsperioder: 1989-1991 og 1992-1993.

(7) Den 31. august 1994 for OP vedrørende mål nr. 2 i perioden 1989-1991, som omhandles i fodnote 7. Disse frister er fastsat i artikel 21, stk. 4, og artikel 25, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 4253/88.

(8) Baggrunden for, at Kommissionen gav sin accept, er beskrevet i sjette og syvende årsberetning om strukturfondene for 1994 hhv. 1995, KOM(95) 583 endelig udg., kapitel V, punkt 1.1, s. 146, hhv. KOM(96) 502 endelig udg., kapitel I, s. 55-56.

(9) Tallene i punkt 2.3-2.5 kan som følge af især reguleringer og supplerende forpligtelser afvige fra tallene i punkt 6.10-6.12 i årsberetningen for regnskabsåret 1996.

(10) Det beløb på 34 507,8 mio. ECU, der er anført i femte årsberetning om gennemførelsen af strukturfondsreformen (bilag om den finansielle gennemførelse) omfatter også andre forpligtelser.

(11) Artikel 21 i forordning (EØF) nr. 4253/88.

(12) Først i juni 1995 udarbejdede Kommissionen en model, som medlemsstaterne skal følge i perioden 1994-1999 ved udarbejdelsen af de endelige rapporter.

(13) Jf. faktabladene vedrørende støtteberettigelse vedlagt som bilag til Kommissionens beslutninger af 23. april 1997 om ændring af beslutningerne om godkendelse af fællesskabsstøtterammerne, de samlede programmeringsdokumenter og fællesskabsinitiativerne til fordel for de 15 medlemsstater, EFT L 146 af 5.6.1997, s. 1.

(14) SEK(94) 1654 endelig udg.

(15) Beslutning i henhold til artikel 24 i forordning (EØF) nr. 4253/88.

(16) K(97) 3151 endelig udg.-II.

(17) Punkt 6.26.

(18) I henhold til artikel 24, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 4253/88 skal ethvert uretmæssigt udbetalt beløb, der er tilbagesøgt, tilbagebetales til Kommissionen. I nævnte forordnings artikel 23, stk. 3, fastsættes det, at udgiftsbilag skal opbevares i tre år efter den sidste betaling vedrørende en aktion.

(19) EFT L 290 af 23.10.1997, s. 1.

KOMMISSIONENS SVAR

1. INDLEDNING

1.1-1.3. Som Retten bemærker, har den tidligere i en årsberetning nævnt spørgsmålet afslutning af EFRU-finansierede aktioner. Kommissionen gav ved den lejlighed et udtømmende svar. Den vil fortsat afslutte aktionerne så hurtigt, som dens egne ressourcer og medlemsstaternes slutdokumentation tillader det. Den godkender kun forlængelser af forpligtelses- og betalingsfrister for programmerne, hvis forlængelsen er berettiget. I artikel 8 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2064/97 fastsættes nu udtrykkeligt, at medlemsstaterne ved programmernes afslutning skal fremlægge en erklæring udarbejdet af en uafhængig person om gyldigheden af anmodningen om endelig betaling. Det er stadig medlemsstaternes ansvar at sikre, at deres udgiftsanmeldelser er korrekte.

Kommissionen foretager eller kræver korrektioner af alle kendte uregelmæssigheder i medlemsstaterne. Mange korrektioner foretages imidlertid af medlemsstaterne selv og kræver ikke anvendelse af artikel 24 i forordning (EØF) nr. 4253/88.

Kommissionen forstår, at de 53 EFRU-aktioner, der er udvalgt, for størstedelens vedkommende har været kontrolleret af Revisionsretten i medlemsstaterne. Udvalget er måske derfor ikke repræsentativt, fordi:

- Revisionsretten, når den udvælger de aktioner, den vil kontrollere i medlemsstaterne, arbejder på grundlag af en risikovurdering, hvorved det bliver mere sandsynligt, at det er aktioner, der rejser problemer, der bliver undersøgt

- de tiltag, som kræves af Kommissionen til løsningen af de problemer, som Revisionsretten fastslår, i sig selv har tendens til at forsinke det pågældende programs afslutning.

Mange af Rettens bemærkninger i denne rapport er baseret på Kommissionens dokumentation. Retten fremlagde i juli på Kommissionens opfordring en oversigt over, hvad den havde fundet i denne dokumentation, men på grund af den stramme tidsplan for udarbejdelsen af sit svar kunne Kommissionen ikke undersøge og kommentere disse oplysninger.

2. STILLINGEN PR. 31. DECEMBER 1997

2.2-2.6. Kommissionen forklarede i sit svar på Revisionsrettens årsberetning fra 1996, hvorfor et betydeligt antal aktioner fra før 1994 stadig ikke er afviklede:

1) Mange medlemsstater slutrapporter er af dårlig kvalitet.

2) Medlemsstaterne har ikke fremsendt forskellige andre oplysninger, der er nødvendige til afslutningen af mange programmer (f.eks. resultaterne af retssager, tilfredsstillende løsninger på kontrolbemærkninger, fremlæggelse af finansieringsplaner for programmer, der ændres af styringsudvalg).

3) Afslutningsdatoen for et antal programmer er ikke blevet udsat af dokumenterede grunde. Dette vedrører især Italien og bidrager til at forklare, hvorfor (punkt 2.6) en betydelig del af de ikke-indfriede forpligtelser vedrører denne medlemsstat.

Revisionsrettens tal viser, at både antallet af uafsluttede aktioner og af ikke-indfriede forpligtelser er blevet betydeligt nedsat i 1997. Som Retten anfører, mangler der kun betaling af saldoen (20 %) af den sidste årlige tranche af den flerårige aktion. Desuden giver antallet af ikke-afsluttede forpligtelser ikke et retvisende billede af det beløb, som Kommissionen skylder medlemsstaterne. I mange tilfælde kan det blive nødvendigt med aflysning af forpligtelser eller endog tilbagekrævninger, fordi de afsatte beløb ikke er blevet brugt fuldstændigt til programmerne. Kommissionen fortsætter sit arbejde og vil forstærke sin indsats for af afslutte alle aktioner, hvor det kan lade sig gøre på grundlag af den foreliggende dokumentation. I de første seks måneder af 1998 blev f.eks. 48 yderligere projekter og 75 yderligere programmer afsluttet, og det samlede antal ikke-indfriede forpligtelser blev nedbragt, således at de svarer til 220 mio. ECU. De ikke-indfriede forpligtelser svarer nu kun til ca. 3 % af den samlede rammebevilling til EFRU til programmer før 1994 eller til ca. seks ugers forpligtelser i forbindelse med de løbende 1994-1999-programmer.

3. BEMÆRKNINGER OM AFSLUTNINGSPROCESSEN

Forsinkelser

Generelle bemærkninger

3.2-3.4. Som Retten anfører i afsnit 2.1, kræver retsforskrifterne af Kommissionen, at betalingerne »almindeligvis« skal afvikles i løbet af to måneder, hvis der er indsendt en acceptabel ansøgning. Der er således ingen absolut frist for disse betalinger, men Kommissionen er opmærksom på de problemer, der kan opstå som følge af sen betaling af aktioner, og gør sit bedste for at fremskynde tingene. Overlapning af finansielle transaktioner vedrørende på hinanden følgende programperioder er uundgåelig på grundlag af bestemmelserne, og strukturfondsforvaltningsorganerne i medlemsstaterne må kunne klare denne situation, herunder især være i stand til at fremsende den dokumentation, der kræves til programmernes afslutning.

Forsinkelser, når medlemsstaterne første gang indsender afslutningsdokumenter

3.5. Kommissionen gør regelmæssigt medlemsstaterne opmærksom på, at de skal indsende den dokumentation, der kræves for at afslutte programmerne.

3.6. Det er ikke nødvendigvis god udnyttelse af det begrænsede personale i Kommissionen at gøre notat om hver enkelt telefonkontakt eller hvert enkelt møde med en medlemsstat eller at udarbejde alle de dokumenter, som Retten nævner.

Der har i hvert fald siden 1995 været kontakter med Det Forenede Kongeriges myndigheder på forskellige niveauer om afslutningen af 1989-1993-programmerne. F.eks. sendte handels- og industriministeriet i januar 1996 et brev til Kommissionen, hvori dette lovede at fremsende alle udestående slutrapporter senest i april 1996. Der er blevet udvekslet en betydelig korrespondance om slutrapporter med Det Forende Kongeriges myndigheder og de regionale myndigheder, og der har være afholdt en række møder. Kommissionens repræsentanter har ofte rejst de samme spørgsmål under møder i styringsudvalgene.

3.7. b) Efter Kommissionens opfattelse vil anvendelsen af forordning (EF) nr. 2064/97 og af de regler for støtteberettigelse, der blev vedtaget i april 1997, sammen med medlemsstaternes øgede brug af årsberetningsmodellen (se Kommissionens svar på afsnit 6.34-6.36 i årsberetningen for 1996) i betydelig grad forbedre afslutningsdokumenternes kvalitet og muliggøre en hurtigere afslutning af programmerne.

Det skal anføres, at det i den nye generelle forordning, som Kommissionen foreslår for den kommende programperiode, nøje fastsættes, hvorledes indholdet af årsberetningerne og slutrapporterne skal være (artikel 36).

Forsinkelser i behandlingen af anmodningerne om udbetaling af restbeløb

3.9-3.12. Kommissionen kan ikke af de grunde, der nævnes i afsnit 4 i svaret på punkt 1.1-1.3, danne sig en mening om de specifikke spørgsmål, der følger af Rettens undersøgelser. Den erkender imidlertid, at afslutningen af programmer i mange tilfælde tager lang tid. Dette skyldes delvis det begrænsede personale, der kan tage sig af det pågældende arbejde, og delvis svaghederne i medlemsstaternes afslutningsdokumentation, der må drøftes nærmere med de ansvarlige myndigheder.

Kommissionen henviser også til Revisionsrettens bemærkninger i afsnit 6.40 i årsberetningen fra 1996 om, at det er på det tidspunkt, hvor programmet afsluttes, at ikke-støtteberettigede udgifter i medlemsstaterne risikerer at blive endeligt medfinansieret af Fællesskabets budget. Dette er grunden til, at Kommissionen må foretage en række kontroller.

De problemer, der kan opstå som følge heraf, kan enten medføre, at de nationale myndigheder bliver anmodet om yderligere oplysninger, eller ofte, at der rettes uformelle forespørgsler til de ansvarlige nationale embedsmænd. Det forhold, at der ikke foreligger et skriftligt notat om sådanne henvendelser, betyder ikke, at problemerne ikke er blevet drøftet med medlemsstaterne under talrige uformelle kontakter mellem de berørte tjenester og myndigheder.

For Italien har Kommissionen specielt forsikret om, at uafsluttede aktioner vil blive afsluttet snarest muligt på trods af, at det vil blive meget kompliceret.

Kontrollen i medlemsstaterne

Omfanget af Kommissionens kontrol

3.13. Kommissionen kan ikke garantere, at alle dens betalinger er korrekte, da de er baseret på bekræftede betalingserklæringer fra medlemsstaterne, der kan indeholde udgifter, der ikke er støtteberettigede. Men Kommissionen bestræber sig på at sikre en korrekt finansiel styring og kontrol af strukturfondsprogrammerne.

3.14. Kommissionen gennemfører så mange kontroller på stedet, som dens ressourcer tillader, men det sikrer ikke i sig selv, at der ikke forekommer uregelmæssigheder. De fører imidlertid til, at opdagede uregelmæssigheder korrigeres.

Kontrolrapporter

3.15. De berørte tjenester søger at forbedre dokumentationen vedrørende deres kontroller på stedet og den hastighed, hvormed den udarbejdes. GD XVI's kontrolrapporter skal imidlertid kun omfatte den nødvendige information, nemlig kontrollens formål, en kort beskrivelse af aktionerne, kontrollens resultater og henstillingerne.

På grund af forskelligartetheden, antallet og den geografiske spredning af samfinansierede aktioner og tilskudsmodtagere kan det være vanskeligt at danne sig en samlet opfattelse om medlemsstaternes styringssystemer på grundlag af to tjenestemænds kontrolbesøg af en uges varighed. I sådanne tilfælde begrænser GD XVI sine bemærkninger til spørgsmål, herunder systemaspekter, der er blevet tilstrækkeligt dokumenteret under kontrollen.

Kontrolresultaterne tages ikke i betragtning

3.16. Kommissionen følger alle indberettede problemer op med henblik på at korrigere dem eller kræve, at medlemsstaterne gør det, før det pågældende program afsluttes. Denne procedure er ofte besværlig, afhængigt af, hvilken information der foreligger om problemet, og de nationale myndigheders og tilskudsmodtagernes reaktioner. Artikel 7 i forordning (EF) nr. 2064/97 omhandler bl.a. særlige bestemmelser om, at medlemsstaterne skal søge at løse de indberettede problemer tilfredsstillende.

De problemer, der vækker opmærksomhed i UCLAF, indebærer ofte langvarige retssager. På den anden side kan mange problemer, som Kommissionen gør opmærksom på, hurtigt løses uden formelle brevvekslinger med de nationale myndigheder.

Det er imidlertid korrekt, at Kommissionen har vanskeligheder med og at der ofte optræder forsinkelser i forbindelse med de foreløbige kontrolresultater fra Revisionsretten, der findes i de »sektorbreve«, der sendes til medlemsstaterne til kommentarer. Kommissionen modtager kopier af disse breve og af medlemsstaternes svar, men det ville være hensigtsmæssigt, hvis den informeredes om Rettens endelige holdning i disse tilfælde. Denne mulighed drøfter den i øjeblikket med Revisionsretten.

3.17. Ifølge de retlige bestemmelser bør der ikke foretages en delvis afslutning af programmerne. I visse undtagelsestilfælde, hvor medlemsstaterne f.eks. fremlægger klare beviser for forsinkelser af retlig art, der påvirker visse projekter, der indgår i programmet, har Kommissionen vedtaget en beslutning, der muliggør, at resten af programmet afsluttes.

3.18. Som nævnt i svaret til afsnit 1.1-1.3 foretages der ofte finansielle korrektioner, uden at Kommissionen har truffet en formel beslutning i overensstemmelse med artikel 24. Kommissionen har foreslået et nyt retsgrundlag for de finansielle korrektioner i den kommende programperiode.

3.19. a) De spanske myndigheder blev af GD XVI på et tidligt stadium uformelt gjort opmærksom på kontrolresultaterne. Derfor kunne de følge problemerne op og forelægge Kommissionen korrigerede informationer i juni 1996, på grundlag af hvilke Kommissionen afsluttede programmet i juli 1996. Kommissionen har nu set de spanske myndigheders svar på Revisionsrettens bemærkninger. De nationale myndigheder har ikke samme mening som Retten, og Kommissionen vil derfor drøfte sagen med den, før den træffer endelig beslutning.

Kommissionen vil imidlertid gerne påpege, at denne sag formentlig ikke får nogen indflydelse på fællesskabsbudgettet på grund af medlemsstatens betydelige overforbrug til dette program. I overensstemmelse med finansplanerne androg de udgifter, som EFRU skulle medfinansiere, 439 mio. ECU, og de anmeldte udgifter androg 470 mio. ECU. Forskellen på 31 mio. ECU, der ikke medfinansieres af EFRU, kan udmærket være tilstrækkeligt til at kompensere for disse fejl. Kommissionen vil imidlertid først foretage de nøjagtige beregninger for de enkelte underprogrammer, når den har modtaget de korrigerede udgiftsanmeldelser.

3.19. b) De tyske myndigheder har forelagt Revisionsretten tilstrækkelig information til at skabe overensstemmelse mellem beløbene i slutrapporten og i den afsluttende udgiftsanmeldelse. Se også svaret i afsnit 3.21. b).

3.19. c) Dokumenterne vedrørende dette kontrolbesøg er ikke afsluttede, og en rykker blev sendt til de nationale myndigheder 21. januar 1998. Bliver det nødvendigt at foretage ændringer i EFRU's allerede udbetalte bidrag, efter at den krævede information er modtaget, vil der blive foretaget korrektioner i overensstemmelse hermed.

De udgiftsbeløb, der angives for de underprogrammer, der er involveret i problemerne, er imidlertid betydeligt større end de beløb, der kan medfinansieres, og som er angivet i programmets finansieringsplaner. Sandsynligheden for, at der er behov for en finansiel korrektion, er derfor begrænset.

3.20. Forsinkelserne ved fremlæggelsen af kontrolrapporterne skyldes ofte både kontrolafdelingens arbejdsbyrde og behovet for i visse tilfælde at foretage yderligere et kontrolbesøg, før de endelige konklusioner drages.

Forhold opstået efter afslutningen

3.21. a) Det Forenede Kongerige: Kommissionen har mindet Det Forenede Kongeriges myndigheder om, at de skal fremlægge en revideret udgiftsangivelse.

3.21. b) Tyskland: Kommissionen vil anmode delstatsmyndighederne om at fremsende konklusionerne af deres kontrol og eventuelt en korrigeret udgiftsangivelse.

3.22. Hvis betingelserne for ydelse af tilskud ikke overholdes i forbindelse med den tyske »Gemeinschaftsaufgabe«, kan hele tilskuddet eller en del af det kræves tilbagebetalt. I sådanne tilfælde bør de nationale myndigheder fremsende en korrigeret udgiftsangivelse til Kommissionen, således at den kan foretage de nødvendige justeringer i det udbetalte Fællesskabstilskud, selv efter programmets afslutning.

3.23. Dokumentationskravene i artikel 23 i forordning (EØF) nr. 4253/88 er et minimum. Medlemsstaterne kan og bør fastsætte strengere nationale regler, hvis det er påkrævet.

4. KONKLUSION

4.1-4.2. Kommissionen erkender, at det er muligt især at afkorte den tid, der af og til kræves til afslutning af programmerne. Det understreger, at forsinkelserne i afslutningen af 1989-1993-programmerne hovedsagelig har skyldtes berettigede forlængelser af programperioden og manglende sådanne informationer (eller tilfredsstillende informationer) fra medlemsstaterne, der var nødvendige til afslutningen af programmerne. Personaleknapheden i Kommissionen og sandsynligvis i medlemsstaterne er også et konstant problem.

4.3. a) Kommissionen er af den opfattelse, at den model fra årsberetningen (der også er grundlag for slutrapporterne), der stilles til rådighed for medlemsstaterne, og anvendelsen af artikel 8 i forordning (EF) nr. 2064/97, hvorefter det kræves, at en uafhængig myndighed skal udarbejde en kontrolerklæring til Kommissionen ved programmets afslutning, i betydelig grad vil forbedre kvaliteten af afslutningsdokumenterne, og dermed fremme tempoet i deres behandling.

4.3. b) Medlemsstaterne ligger normalt inde med den pågældende information. Kommissionen fremsender de yderligere oplysninger, som medlemsstaterne måtte ønske vedrørende afslutningsberegningerne og slutbetalingen.

4.3. c) Kommissionen gennemfører i visse tilfælde delvise afslutninger, men ifølge de retlige bestemmelser skal programmerne normalt afsluttes i deres helhed.

4.4. Kommissionen deler Rettens opfattelse, nemlig at resultaterne af kontrolbesøgene skal meddeles medlemsstaterne så hurtigt som muligt. Et af hovedformålene med de protokoller, der er indgået mellem Kommissionens finansinspektør og medlemsstaternes revisionsafdelinger, er at forbedre samarbejdet, især ved at fremskaffe hurtigere og mere fuldstændig information om resultaterne af kontrolbesøgene. De regelmæssige bilaterale møder, der holdes med medlemsstaterne inden for rammerne af protokollerne, er et forum for drøftelser af disse resultater. Desuden er Generaldirektoratet for Finanskontrol i øjeblikket ved at forberede en rationalisering af forberedelsen og gennemførelsen af kontrolbesøgene og af rapporterne om disse besøg. Dette skulle gøre det muligt at fremsende resultaterne hurtigere til medlemsstaterne.

Kommissionens forslag til nye forordninger for den kommende programperiode omfatter bestemmelser om udstrakt samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen inden for finanskontrol, især om kontrolbesøg.

4.5. I Kommissionens forordning (EF) nr. 2064/97 fastsættes der bestemmelser for alle de faser, der skal sikre, at medlemsstaterne gennemfører korrekt finanskontrol, dvs. systemrevision, kontrolbesøg, tilfredsstillende løsning af problemerne, årlige indberetning til Kommissionen og fremlæggelse af en uafhængig kontrolerklæring med en generel konklusion med hensyn til korrektheden af kravet om slutbetaling og af den endelige udgiftserklæring. Kommissionen forbeholder sig ret til selv at foretage slutkontrol, men understreger, at hovedansvaret for en korrekt afslutning påhviler medlemsstaterne.

4.6. Kommissionens forslag til retsforskrifter for den nye programperiode omfatter væsentlige forbedringer med hensyn til finansielle korrektioner. De gældende regler og procedurer sætter Kommissionen i stand til at gennemføre de nødvendige finansielle tilbagekrav efter programmernes afslutning.