Initiativ fra Republikken Finland med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om fastlæggelse af medlemsstaternes indbyrdes forpligtelser med hensyn til tilbagetagelse af tredjelandsstatsborgere

(1999/C 353/05)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3, litra b),

under henvisning til Republikken Finlands initiativ,

under henvisning til Europa-Parlamentets udtalelse(1), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Fællesskabets indvandringspolitik på det område, der er omhandlet i traktatens artikel 63, nr. 3, litra b), omfatter foranstaltninger vedrørende repatriering af personer med ulovligt ophold, og dette indebærer, at der må træffes foranstaltninger vedrørende tilbagetagelse i almindelighed;

(2) Det Europæiske Råd besluttede på mødet i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999, at man som led i udviklingen af en fælles asyl- og indvandringspolitik bør overveje bestemmelser om tilbagetagelse mellem medlemsstaterne;

(3) denne forordning er et led i udbygningen af Schengen-reglerne som anført i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, navnlig i betragtning af, at medlemsstaterne i henhold til artikel 23 i konventionen af 19. juni 1990 om gennemførelse af Schengen-aftalen har pligt til at udsende tredjelandsstatsborgere, der opholder sig ulovligt på deres område, til de pågældendes hjemlande eller til et andet tredjeland, hvor de pågældende kan indrejse lovligt;

(4) det er derfor hensigtsmæssigt at fastlægge, hvilken medlemsstat forpligtelsen til at udsende sådanne tredjelandsstatsborgere bør påhvile;

(5) medlemsstaterne bør dog fortsat i første række udsende tredjelandsstatsborgere, der opholder sig ulovligt på deres område, til de pågældendes hjemlande eller til et andet tredjeland, hvor de pågældende kan indrejse lovligt,

(6) det er også hensigtsmæssigt at fastlægge, hvilken medlemsstat der er forpligtet til at tilbagetage tredjelandsstatsborgere med henblik på gennemførelse af en tilbagetagelsesaftale, der er indgået af Fællesskabet;

(7) denne forordning berører ikke medlemsstaternes forpligtelser i henhold til internationale aftaler om udlevering og transit;

(8) hvis der som led i anvendelsen af denne forordning videregives personoplysninger, skal proceduren for videregivelsen, indholdet af oplysningerne og måden, hvorpå oplysningerne bruges, være i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger(2);

(9) der bør vedtages gennemførelsesforanstaltninger i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(3) -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Formål og anvendelsesområde

1. Denne forordning har til formål at fastlægge medlemsstaternes indbyrdes forpligtelser med hensyn til tilbagetagelse af tredjelandsstatsborgere.

2. Denne forordning gælder i situationer, hvor en tredjelandsstatsborger ikke opfylder eller ikke længere opfylder de gældende betingelser for indrejse eller ophold på en medlemsstats område.

3. Denne forordning gælder med undtagelse af artikel 7 og 10, også når en medlemsstat tilbagetager en tredjelandsstatsborger i henhold til en tilbagetagelsesaftale, der er indgået af Fællesskabet, eller et lignende arrangement.

4. Denne forordning gælder ikke for tredjelandsstatsborgere, der har ret til at opholde sig på en medlemsstats område i henhold til traktaten eller aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.

5. Intet i denne forordning er til hinder for, at en medlemsstat udsender en tredjelandsstatsborger, der ikke opfylder eller ikke længere opfylder de gældende betingelser for indrejse eller ophold på medlemsstatens område, til den pågældendes hjemland eller til et andet tredjeland, hvor den pågældende kan indrejse lovligt.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved

a) "tredjelandsstatsborger": en person, der ikke er unionsborger som omhandlet i traktatens artikel 17

b) "opholdstilladelse": enhver afgørelse udstedt af en medlemsstats myndigheder, som berettiger en tredjelandsstatsborger til ophold på medlemsstatens område, med undtagelse af visa og midlertidige tilladelser til ophold, der udstedes under behandlingen af en ansøgning om opholdstilladelse eller asyl

c) "visum": en afgørelse truffet af en medlemsstat med henblik på at give en tredjelandsstatsborger ret til indrejse på dens område eller på området for alle de medlemsstater, der er bundet af konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen. Et transitvisum eller et lufthavnstransitvisum er ikke omfattet heraf.

Artikel 3

Tilbagetagelseskriterier

Kriterierne i artikel 4-10 anvendes i den anførte rækkefølge med henblik på at bestemme, hvilken medlemsstat det påhviler at tilbagetage en tredjelandsstatsborger i henhold til denne forordning.

Artikel 4

Gyldig opholdstilladelse

Når en tredjelandsstatsborger er i besiddelse af en gyldig opholdstilladelse, er den medlemsstat, der har udstedt tilladelsen, forpligtet til at tilbagetage vedkommende.

Artikel 5

Gyldigt visum

Når en tredjelandsstatsborger er i besiddelse af et gyldigt visum, er den medlemsstat, der har udstedt visummet, forpligtet til at tilbagetage vedkommende.

Artikel 6

Flere gyldige opholdstilladelser eller visa

Når en tredjelandsstatsborger er i besiddelse af flere gyldige opholdstilladelser eller visa udstedt af forskellige medlemsstater, påhviler tilbagetagelsespligten medlemsstaterne i følgende rækkefølge:

a) den medlemsstat, der har udstedt den opholdstilladelse, som giver ret til det længste ophold, eller, hvis opholdstilladelserne giver ret til ophold af samme varighed, den stat, som har udstedt den opholdstilladelse, der udløber senest

b) den medlemsstat, som har udstedt det visum, der udløber senest, når de forskellige visa er af samme art, uanset om de giver en tredjelandsstatsborger ret til indrejse på én medlemsstats område eller på området for alle de medlemsstater, der er bundet af den i artikel 2, litra c), nævnte konvention

c) når visaene er af forskellig art, den stat, der har udstedt det visum, som giver ret til det længste ophold, eller, hvis opholdene er af samme varighed, den medlemsstat, som har udstedt det visum, der udløber senest.

Artikel 7

Opholdstilladelser eller visa, hvis gyldighed er udløbet

1. Tilbagetagelsespligten i henhold til artikel 3, 4, 5 og 6 gælder også, når en tredjelandsstatsborger er i besiddelse af en eller flere opholdstilladelser, hvis gyldighed er udløbet for mindre end to år siden, eller et eller flere visa, hvis gyldighed er udløbet for mindre end seks måneder siden.

2. Hvis en medlemsstat har udstedt en opholdstilladelse eller et visum med henblik på at give tredjelandsstatsborgeren ret til at indrejse på medlemsstatens eget område, gælder tilbagetagelsespligten, jf. stk. 1, kun, hvis tredjelandsstatsborgeren er indrejst på den medlemsstats område, som udstedte opholdstilladelsen eller visummet, i tilladelsens eller visummets gyldighedsperiode. Tilbagetagelsespligten gælder ikke, hvis visummet er udstedt af en medlemsstat med henblik på at give tredjelandsstatsborgeren ret til at indrejse på området for alle de medlemsstater, der er bundet af den i artikel 2, litra c), nævnte konvention.

3. Tilbagetagelsespligten, jf. stk. 1, gælder kun, så længe tredjelandsstatsborgeren ikke har forladt medlemsstaternes område.

Artikel 8

Ulovlig indrejse

1. Når det kan påvises, at en tredjelandsstatsborger ulovligt er rejst ind i en medlemsstat ved passage af grænsen mellem denne stat og et tredjeland over land eller ad luft- eller søvejen, er den pågældende medlemsstat forpligtet til at tilbagetage vedkommende.

2. Den i stk. 1 omhandlede medlemsstat har dog ikke længere en sådan forpligtelse, hvis det godtgøres, at tredjelandsstatsborgeren har boet i en anden medlemsstat i mindst seks måneder, inden det blev fastslået, at den pågældende ikke opfylder eller ikke længere opfylder de gældende betingelser for indrejse eller ophold. I så fald er det sidstnævnte medlemsstat, der er forpligtet til at tilbagetage tredjelandsstatsborgeren.

Artikel 9

Ansvar for kontrol ved de ydre grænser

1. Tilbagetagelsespligten påhviler den medlemsstat, der er ansvarlig for at kontrollere tredjelandsstatsborgerens indrejse på medlemsstaternes område.

2. Hvis en tredjelandsstatsborger efter lovlig indrejse i en medlemsstat, hvor vedkommende ikke er omfattet af visumpligt, er indrejst i en anden medlemsstat, hvor vedkommende ikke er omfattet af visumpligt, er sidstnævnte medlemsstat uanset stk. 1 forpligtet til at tilbagetage vedkommende.

Artikel 10

Udsendelsesforanstaltninger

Hvis en medlemsstat har indledt de fornødne foranstaltninger med henblik på udsendelse af en tredjelandsstatsborger til hjemlandet eller til et andet land, som vedkommende lovligt kan indrejse i, påhviler tilbagetagelsespligten den pågældende medlemsstat, så længe tredjelandsstatsborgeren ikke har forladt medlemsstaternes område.

Artikel 11

Bevis for indrejse

1. Ved anvendelsen af artikel 8 og 9 kan indrejse på medlemsstaternes område endegyldigt påvises ved hjælp af følgende:

a) et indrejsestempel i rejsedokumentet anbragt af en medlemsstats kompetente myndighed

b) et udrejsestempel fra et tredjeland, der grænser op til en medlemsstat, under hensyn til rejserute og grænsepassagedato

c) rejsehjemmel i form af billetter, der formelt kan fastslå indrejse

d) boardingpas/landingskort, som angiver dato for indrejse på en medlemsstats område.

2. Indrejse på medlemsstaternes område kan også fastslås ved indirekte bevis. Findes der sådanne indirekte beviser, er der formodning for indrejse.

Artikel 12

Frister for tilbagetagelse

1. En anmodning om tilbagetagelse forelægges den anmodede medlemsstats kompetente myndigheder senest seks måneder efter, at de kompetente myndigheder i den anmodende medlemsstat er blevet klar over, at tredjelandsstatsborgeren måske opholder sig ulovligt på dens område.

2. Den anmodede medlemsstat besvarer de anmodninger om tilbagetagelse, som rettes til den, så hurtigt som muligt og under alle omstændigheder inden en måned. Hvis den ikke reagerer inden for dette tidsrum, betragtes anmodningen som imødekommet.

3. Den anmodede medlemsstat tilbagetager straks og under alle omstændigheder inden en måned de tredjelandsstatsborgere, hvis tilbagetagelse er blevet besluttet. Denne frist kan efter anmodning fra den anmodende medlemsstat om nødvendigt forlænges for at afklare retlige formaliteter eller praktiske vanskeligheder.

Artikel 13

Transit

En medlemsstat tillader befordring af tredjelandsstatsborgere i transit, hvis en anden medlemsstat anmoder herom, og hvis der er sikkerhed for tilbagetagelse i den medlemsstat, der er forpligtet til tilbagetagelse, og om nødvendigt for transit gennem andre medlemsstater.

Artikel 14

Udgifter

1. Alle transportudgifter i forbindelse med tilbagetagelse, og som ikke dækkes af den pågældende person eller transportør, afholdes af den medlemsstat, der har anmodet om tilbagetagelse frem til den tilbagetagende medlemsstats grænse.

2. Medlemsstaterne afholder udgifterne i forbindelse med den bistand, som deres egne myndigheder yder under transitbefordring gennem deres område.

Artikel 15

Databeskyttelse

1. Skal der videregives personoplysninger i forbindelse med gennemførelsen af denne forordning, må oplysningerne kun vedrøre:

a) identiteten på den person, der skal tilbagetages, og eventuelle familiemedlemmer (efternavn, eventuelt familienavn, fornavn, eventuelt tidligere navn, kaldenavn eller pseudonym, påtaget navn, fødselsdato, fødested, køn, nuværende og eventuel tidligere nationalitet)

b) pas, identitetskort, andre identitetspapirer, rejselegitimation og passersedler (nummer, gyldighedsperiode, udstedelsesdato, udstedende myndighed, udstedelsessted mv.)

c) øvrige oplysninger, der er nødvendige for identifikationen af de personer, der skal tilbagetages, eller for kontrol af at betingelserne for tilbagetagelse efter denne forordning er opfyldt, såsom fingeraftryk og fotografier

d) opholdssteder og rejseruter

e) udstedte opholdstilladelser eller visa.

2. Data, som er blevet videregivet, og som efterfølgende slettes af den videregivende myndighed, skal også slettes af den modtagende myndighed senest seks måneder efter, at dataene ikke længere er nødvendige for anvendelsen af denne forordning.

Artikel 16

Gennemførelsesforanstaltninger

Efter proceduren i artikel 17 vedtages de yderligere foranstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af denne forordning, navnlig om:

a) proceduren for gensidig underretning og de praktiske aspekter heraf

b) hvilke oplysninger der skal angives i anmodninger om tilbagetagelse og transit

c) den dokumentation og de indirekte beviser for indrejse, der er nødvendige for tilbagetagelsen, og den værdi, der skal tillægges dette materiale

d) udpegelsen af de myndigheder, der er ansvarlige for gennemførelsen af denne forordning

e) hvem de afholder udgifterne, og

f) generelle gennemførelsesbestemmelser vedrørende brugen af det standardrejsedokument, der er knyttet til Rådets henstilling af 30. november 1994 om indførelse af et standardrejsedokument til brug for udsendelse af statsborgere fra tredjelande(4).

Artikel 17

Forvaltningsudvalg

1. Kommissionen bistås af et forvaltningsudvalg.

2. Når der henvises til dette stykke, anvendes forvaltningsproceduren i artikel 4 i afgørelse 1999/468/EF.

Den frist, der er omhandlet i artikel 4, stk. 3, i afgørelse 1999/468/EF, er på tre måneder.

3. Udvalget vedtager sin forretningsorden.

Artikel 18

Ikrafttrædelsesdag

Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

Udfærdiget i ...

På Rådets vegne

Formand

(1) Udtalelse af ... (endnu ikke offentliggjort i EFT).

(2) EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.

(3) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

(4) EFT C 274 af 19.9.1996, s. 18.