SÆRBERETNING Nr. 1/97 om Kommissionens beslutninger af 10. april 1996 og 20. november 1996 om regnskabsafslutning for regnskabsåret 1992 og visse udgifter for 1993, med Kommissionens svar (97/C 52/01)

INDHOLD

Punkt Side

1. INDLEDNING . 1.1-1.5 2

2. KOMMISSIONENS METODOLOGI . 2.1-2.9 2

Personaleressourcer . 2.1-2.2 2

Risikoanalyse . 2.3-2.5 2

Gennemførelsen af revisionen . 2.6 3

Arbejdsmetoder . 2.7-2.9 3

3. FORLIGSORGANET . 3.1-3.7 4

4. EVALUERING AF DE IKKE-ANERKENDTE UDGIFTER . 4.1-4.25 4

Generelle bemærkninger . 4.1-4.4 4

Faste korrektioner . 4.5-4.11 5

Tilsidesættelse af finansinspektørens beslutning: Offentlig oplagring af oksekød i Irland . 4.12-4.21 7

Ad hoc-korrektioner . 4.22-4.25 7

5. TILFÆLDE, HVOR DER IKKE BLEV FASTSAT KORREKTIONER . 5.1 8

6. KONKLUSION . 6.1-6.3 8

BILAG: TABEL 1-4 . 10

Kommissionens svar . 12

1. INDLEDNING

1.1. Under henvisning til Europa-Parlamentets beslutning af 17. marts 1995 om, at Kommissionens beslutninger om afslutning af EUGFL, Garantisektionens regnskaber skal indgå i dechargeproceduren, anmodede formanden for Europa-Parlamentet ved skrivelse af 26. juni 1996 Revisionsretten om at udarbejde en beretning om Kommissionens beslutning af 10. april 1996 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsåret 1992, der finansieredes af EUGFL, Garantisektionen, samt visse udgifter for regnskabsåret 1993 (1).

1.2. Der blev truffet beslutning om korrektioner på i alt 825,1 mio. ECU (jf. tabel 1). I dette beløb indgik to individuelle korrektioner vedrørende 1993-udgifterne (106,9 mio. ECU). I april 1996 var forligsproceduren for en del af udgifterne vedrørende 1992 endnu ikke afsluttet (jf. punkt 3.6), og derfor vedtog Kommissionen endnu en beslutning om 1992-regnskabsafslutningen. Denne anden beslutning, der vedrørte korrektioner på 70,0 mio. ECU (jf. tabel 2) og ændrede beslutningen af 10. april 1996, blev vedtaget den 20. november 1996 (2).

1.3. I henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 (3) afslutter Kommissionen de årsregnskaber, medlemsstaterne har forelagt over de betalinger, de har afholdt under EUGFL, Garantisektionen. Formålet er at sikre, at der kun finansieres udgifter, der er lovlige og afholdt i overensstemmelse med Fællesskabets bestemmelser. Med dette for øje reviderer den ansvarlige tjeneste i Kommissionen (GD VI) udgifterne i overensstemmelse med almindeligt anerkendte revisionsprincipper. Medlemsstaterne underrettes skriftligt om alle påviste svagheder og fejl. De har mulighed for at svare. Der finder også bilaterale drøftelser sted mellem Kommissionens tjenester og medlemsstaterne, hvor de implicerede parter kan gøre rede for deres synspunkter. Efter disse bilaterale drøftelser meddeler Kommissionen sine konklusioner, hvorefter forligsproceduren kan gå i gang (jf. punkt 3.1-3.7). Kommissionen udarbejder dernæst en sammenfattende rapport (4) (5), som den forelægger for EUGFL-komitéen af repræsentanter for medlemsstaterne. Den endelige beslutning om regnskabsafslutning træffes af Kommissionen, der handler som kollegium.

1.4. Regnskabsafslutningsproceduren er ændret på væsentlige punkter ved Rådets forordning (EØF) nr. 1287/95 (6) om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 (7). Disse ændringer vil først få virkning fra og med det EUGFL-regnskabsår, der begynder den 16. oktober 1995.

1.5. Denne beretning vedrører de to beslutninger, der er nævnt i punkt 1.2. Det er den anden beretning, Revisionsretten udarbejder om regnskabsafslutningen for et bestemt regnskabsår (8). Retten har gennemgået Kommissionens sammenfattende rapporter, rapporter fra revisionsbesøg og korrespondance med medlemsstaterne. Retten har endvidere set nærmere på Finanskontrollens (GD XX) arbejde og haft drøftelser med repræsentanter for forligsorganet. Den har ikke aflagt revisionsbesøg i medlemsstaterne.

2. KOMMISSIONENS METODOLOGI

Personaleressourcer

2.1. Kommissionens tjeneste med ansvar for 1992-regnskabsafslutningen var fortsat hæmmet af, at den kun havde begrænsede personaleressourcer til rådighed. Der var tildelt højst 40 ansatte til de forskellige markeder (heraf 19 i stillingskategori A), og de skulle afgive udtalelse om udgifter på mere end 30 000 mio. ECU i 12 medlemsstater. Selv om det var anført i arbejdsprogrammet forelagt for EUGFL-komitéen (9), at der ikke var tilstrækkeligt personale til at dække alle væsentlige foranstaltninger, blev der ikke foretaget personalerokeringer med henblik på denne revision.

2.2. I beslutning om decharge til Kommissionen vedrørende regnskabsafslutningen for EUGFL for regnskabsåret 1991 (10) erklærede Europa-Parlamentet sig enig med Kommissionen i, at den ikke havde tilstrækkeligt personale til regnskabsafslutningen, og opfordrede Kommissionen til at udvide afdelingen med 15 stillinger ved omfordeling inden for generaldirektoratet eller, hvis dette ikke var muligt, at forelægge budgetmyndigheden et hensigtsmæssigt forslag. Til dato er der ikke sket noget på dette område.

Risikoanalyse

2.3. På grund af personalemanglen havde risikoanalyse spillet en væsentlig rolle ved fordelingen af de sparsomme ressourcer. For hver budgetpost blev risikoanalysen først foretaget pr. marked og ikke på centralt plan. Man prioriterede og planlagde arbejdet efter de personaleressourcer, der var disponible til hvert enkelt marked.

2.4. Retten skal endvidere påpege følgende:

a) Eksportrestitutioner repræsenterede en tredjedel af budgettet og er ifølge Kommissionens analyse et højrisikoområde. For de seks medlemsstater, der tegnede sig for de største beløb i eksportrestitutioner (Danmark, Tyskland, Frankrig, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige), blev der foretaget revision i forbindelse med fysisk kontrol og/eller præfinansiering og ikke bilagsrevision i det udbetalende organ.

b) I Italien omfattede revisionen af sektoren for olier og fedtstoffer kun olivenolie og solsikkefrø. Kommissionen anså støtten til soja for at være behæftet med lige så stor risiko som støtten til forbrug af olivenolie og produktionsstøtten, og udgifterne hertil var større (428 mio. ECU mod henholdsvis 368 mio. ECU og 219 mio. ECU), men sojastøtten blev ikke revideret. Denne budgetpost blev heller ikke revideret i nogen medlemsstat i forbindelse med afslutningen af regnskaberne for regnskabsårene 1988-1992.

c) I Tyskland og Det Forenede Kongerige omfattede revisionen af foranstaltningerne vedrørende olier og fedtstoffer kun tørret foder, selv om udgifterne hertil var lave, og risikoen blev vurderet som lav eller gennemsnitlig. Det fremgik af risikoanalysen, at der var meget større grund til at bruge de sparsomme revisionsressourcer på ærter og bønner (Tyskland og Det Forenende Kongerige) og rapsfrø (Tyskland).

2.5. Risikoanalysen blev ikke anvendt i praksis i mælkesektoren, fordi det disponible personale tog sig af opfølgningen af følgerne af Rådets beslutning om mælkekvoter i Italien, Spanien og Grækenland. Andre foranstaltninger i mælkesektoren blev kun dækket i begrænset omfang, og der blev ikke udarbejdet en revisionsplan med de prioriterede mål for revisionen af 1992-udgifterne.

Gennemførelsen af revisionen

2.6. Den planlagte revision blev af forskellige årsager ikke gennemført i det nødvendige omfang:

a) Ved et revisionsbesøg i Belgien blev kun 64 af de 129 planlagte substanstests foretaget fuldt ud. I 60 andre sager blev der endvidere undersøgt et særligt aspekt.

b) Under det første revisionsbesøg i Irland var det umuligt at gennemføre en tilfredsstillende undersøgelse af sagsakterne vedrørende eksportrestitutioner for oksekød, fordi der ikke var orden i den underliggende dokumentation. Der blev aflagt endnu et revisionsbesøg i september 1993 - bl. a. for at undersøge de pågældende sagsakter, men fordi bilagene stadig ikke var bragt i orden, og på grund af tidnød blev dette ikke gjort. I rapporten, der blev udarbejdet efter dette besøg, konkluderedes det, at fordi der var en sådan uorden i bilagene, kunne Kommissionens revisorer ikke fuldføre deres arbejde, og derfor fik Irland en ulige og mere fordelagtig behandling under regnskabsafslutningen. I oktober 1994 blev der aflagt endnu et besøg, hvor præfinansieringsordningen blev revideret, og der blev konstateret forbedringer, men ikke udført substanstests. Revisionen har ikke givet anledning til korrektioner.

c) I henhold til revisionsplanen for revision af olier og fedtstoffer i Italien skulle der foretages stedlig revision af tørret foder, men den fandt ikke sted i forbindelse med 1992-regnskabsafslutningen.

d) Systemanalytisk revision i Danmark af sektoren for olier og fedtstoffer førte til den konklusion, at det var nødvendigt at foretage substanstests af de afholdte betalinger for at få sikkerhed for, at udgifterne var formelt rigtige. Der er ikke foretaget sådanne tests.

e) I en rapport om stedlig revision i Grækenland af udgifterne vedrørende regnskabsåret 1991 fastsloges det, at det var nødvendigt at foretage yderligere revision af støtten til forbrug af olivenolie, fordi det græske kontrolorgan for olivenolie havde konstateret svig. Der blev ikke fulgt op på denne sag før i 1996, og derfor blev denne foranstaltning ikke revideret i forbindelse med 1992-regnskabsafslutningen.

f) For Tysklands vedkommende blev der fastsat en finansiel korrektion på 5,8 mio. DM (3,1 mio. ECU) vedrørende eksportrestitutioner for oksekød. Det korrektionsbeløb, der til slut blev fastsat, var baseret på tal i en rapport fra de tyske myndigheder. Den ansvarlige tjeneste i Kommissionen havde planlagt at kontrollere grundlaget for disse tal på stedet, men det blev ikke gjort.

Arbejdsmetoder

2.7. Undertiden varede det meget længe (op til 18 måneder), inden rapporterne med resultaterne af revisionsbesøgene blev fremsendt til medlemsstaterne. Det svækkede Kommissionens stilling ved fastsættelsen af korrektioner, hvilket forligsorganet også bemærkede (om sag FR/009, IT/010, UK/011 og IR/013: Offentlig oplagring af oksekød).

2.8. De ansatte med ansvar for de forskellige markeder følger ikke systematisk op på samtlige potentielle korrektioner og heller ikke på medlemsstaternes svar. Det gælder dog ikke de ansvarlige for eksportrestitutioner. En korrektion for Nederlandenes vedkommende vedrørende kasein, som de hollandske myndigheder allerede havde godkendt, ville have været glemt, hvis ikke Retten havde gjort Kommissionen opmærksom på den i januar 1996.

2.9. Der er ingen mindstegrænse for korrektioner. Kommissionens beslutning vedrørende regnskabsafslutningen for 1992 indeholder mindst tre korrektioner på under 1 ECU og en på under 0,05 ECU. Disse korrektioner er uvæsentlige. Ved kontrol af korrektionen for Spaniens vedkommende vedrørende produktionsstøtte for olivenolie, konstaterede finanskontrollen imidlertid, at yderligere 3,3 mio. PTA (20 000 ECU) skulle udelukkes fra finansieringen. Selv om GD VI var enig i denne analyse, ændrede det ikke korrektionen, fordi det drejede sig om så »lavt« et beløb, og fordi det ville være så besværligt at gennemføre hele proceduren med formel meddelelse til medlemsstaten om det pågældende beløb endnu en gang.

3. FORLIGSORGANET

3.1. Ved Kommissionens beslutning 94/442/EF (11) indførtes der en forligsprocedure, som medlemsstaterne for første gang havde adgang til i forbindelse med regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1992.

3.2. Forligsorganet er et uafhængigt organ. Det består af fire menige medlemmer og en formand, der er højt kvalificerede inden for de områder, der henhører under EUGFL, Garantisektionen. Kommissionen udpeger medlemmerne efter høring af EUGFL-komitéen.

3.3. Forligsorganet har til opgave at opnå forlig mellem Kommissionen og en medlemsstat, når parterne har divergerende opfattelser. Forligsforhandlingerne finder sted, inden Kommissionen træffer den endelige beslutning om en korrektion. Forligsorganet udarbejder en rapport om hver enkelt sag. Kommissionen er imidlertid ikke bundet af dets konklusioner.

3.4. En forligsanmodning efterkommes kun, når den finansielle korrektion anbefalet af GD VI enten overstiger 0,5 mio. ECU eller udgør over 25 % af den berørte medlemsstats samlede årlige udgifter under den relevante budgetpost.

3.5. I forbindelse med afslutningen af regnskabsåret 1992 blev der forelagt 34 sager for forligsorganet (jf. tabel 3). Tre sager (to fra Grækenland og en fra Danmark) blev ikke behandlet, fordi Kommissionen allerede havde trukket korrektionen tilbage. Tre andre sager (to fra Italien og en fra Portugal) blev ikke behandlet, fordi de ikke blev forelagt inden for den tidsfrist, der var fastsat i Kommissionens beslutning 94/442/EF (12). Resultaterne af de 28 sager, som forligsorganet faktisk tog stilling til, er vist i tabel 4.

3.6. Oprettelsen af dette forligsorgan har medført større disciplin i Kommissionens revisorers arbejde, fordi de tvinges til at analysere deres egne revisionsresultater mere omhyggeligt. Forligsproceduren har dog også medført yderligere forsinkelser i regnskabsafslutningsproceduren. Den supplerende beslutning vedrørende regnskabsafslutningen for 1992, der blev truffet i november 1996, var efter Kommissionens opfattelse nødvendig, fordi forligsorganet i marts 1996 ikke havde afsluttet behandlingen af 13 sager. Tre af disse sager (vedr. 17,2 mio. ECU) kunne heller ikke afsluttes på det tidspunkt og vil indgå i beslutningen om regnskabsafslutningen for 1993.

3.7. Et andet formål med oprettelsen af forligsorganet er at begrænse antallet af sager, der indbringes for Domstolen. Ved udgangen af 1996 er det endnu for tidligt at vurdere, om det er lykkedes.

4. EVALUERING AF DE IKKE-ANERKENDTE UDGIFTER

Generelle bemærkninger

4.1. Regnskabsafslutningen for 1992-udgifterne omfattede to korrektioner vedrørende 1993-udgifter (106,9 mio. ECU). Det kunne synes mere hensigtsmæssigt at behandle disse korrektioner i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren for 1993.

4.2. Retten fastslog i udtalelse nr. 6/95 om Kommissionens beslutning om regnskabsafslutning for regnskabsåret 1991 (13), at der især bør lægges vægt på revisionsmetoder, der giver et objektivt grundlag for en korrektion, såsom ekstrapolation af resultater opnået ved statistisk stikprøveudvælgelse.

4.3. Kommissionen svarede, at den har indført avancerede edb-redskaber, som bl.a. skulle give mulighed for at anvende statistisk pålidelige stikprøvemetoder. Der er imidlertid ikke meget der tyder på, at der er anvendt sådanne metoder ved revisionen til underbygning af beslutningerne om regnskabsafslutning for 1992.

4.4. I forbindelse med Kommissionens regnskabsafslutning for 1992 blev der fastsat tre generelle former for korrektioner: faste korrektioner, ad hoc-korrektioner (afslag på finansiering af visse udgifter) og rutinemæssige regnskabskorrektioner.

Faste korrektioner

4.5. Ligesom ved regnskabsafslutningen for 1991 blev der i mange tilfælde anvendt faste korrektioner. I beslutningen om regnskabsafslutning for 1992 fastsattes der faste korrektioner på 336 mio. ECU (37,5 %) af et samlet beløb på 895,1 mio. ECU (jf. tabel 1 og 2).

4.6. Kommissionen har udarbejdet en intern skala med faste korrektioner på 2 %, 5 % eller 10 % alt efter, hvor alvorlige de identificerede systemsvagheder er. Når medlemsstaten har truffet korrigerende foranstaltninger, skal der efter Kommissionens opfattelse kun tages hensyn hertil i de tilfælde, hvor der er tvivl om, hvilken af de tre satser (2 %, 5 % eller 10 %) der skal anvendes. Under ganske særlige forhold kan der anvendes højere satser. I et internt dokument godkendt af EUGFL-komitéen er der fastsat regler for, hvornår disse faste korrektioner kan anvendes (14).

4.7. Det er nødvendigt at anvende de faste korrektioner, når systemsvaghedernes faktiske finansielle effekt ikke kan fastslås. De faste korrektioner blev imidlertid ikke anvendt ensartet. Navnlig blev nedsættelser som følge af efterfølgende forbedringer ikke fastsat på et ensartet grundlag, og undertiden blev det end ikke kontrolleret, om der var sket sådanne forbedringer. F.eks. nedsatte Kommissionen en korrektion eller trak den endda tilbage, hvis medlemsstaten kunne bevise, at der var truffet foranstaltninger til at afhjælpe identificerede svagheder, også selv om de korrigerende foranstaltninger var truffet længe efter det år, undersøgelsen vedrørte.

4.8. Med denne praksis tages der ikke hensyn til konklusionerne i Europa-Parlamentets beslutning A40058/96 om decharge til Kommissionen vedrørende regnskabsafslutningen for EUGFL for regnskabsåret 1991 (15). Parlamentet beklagede i denne beslutning den praksis, der havde været anvendt, hvor de finansielle korrektioner var blevet fastsat ud fra andre kriterier end objektiv dokumentation for det faktiske tab for fællesskabsbudgettet det pågældende år.

4.9. I følgende tilfælde fremgik det af Rettens revision, at de faste korrektioner ikke var baseret på det faktiske tab eller den skønnede risiko for tab, der ville belaste EUGFL-budgettet i det undersøgte år:

a) Produktionsstøtte for olivenolie - Grækenland

Kommissionen har gentagne gange kritiseret gennemførelsen af denne foranstaltning (f.eks. i forbindelse med regnskabsafslutningen for 1990 og 1991), og den lange række af grundlæggende svagheder blev også konstateret ved 1992-regnskabsafslutningen. Den faste korrektion på 10 % (5 252 mio. DRA, 17,2 mio. ECU, jf. tabel 2) er normalt den højeste sats på Kommissionens interne skala. Det fastslås dog i den sammenfattende rapport (16), at Kommissionen eventuelt vil nedsætte denne procentsats ved en kommende regnskabsafslutningsprocedure, hvis det viser sig, at de nyligt indførte ændringer i forvaltningen og kontrollen sikrer en bedre beskyttelse af Fællesskabets midler mod risici for uregelmæssigheder og svig. En sådan nedsættelse bør ikke foretages, før de nødvendige forbedringer er på plads og den skønnede risiko for EUGFL-budgettet mindsket.

b) Producentstøtte for bomuld - Grækenland

Retten påpegede i sin udtalelse om beslutningen om regnskabsafslutning for 1991 (17), at den faste korrektionssats på 25 % for bomuld havde kunnet nedsættes til 10 %, hvis de græske myndigheder havde skærpet kontrolsystemet for bomuld og genetableret samarbejdet med Kommissionen inden den 31. december 1995. I forbindelse med regnskabsafslutningen 1992 blev der i første omgang foreslået den samme korrektionssats på 25 %. I den endelige beslutning for 1992 (18) blev 1992-korrektionen imidlertid nedsat til 10 %. 1991-korrektionen blev også nedsat, og ved regnskabsafslutningen 1992 blev der således fastsat en positiv korrektion til udligning af den for høje korrektion vedrørende 1991. Det blev begrundet med, at undersøgelser foretaget i 1995 og 1996 havde bekræftet, at kontrolsystemet har fungeret korrekt siden starten af produktionsåret 1996/97, og at samarbejdet mellem de græske myndigheder og Kommissionen har fungeret godt, navnlig i forbindelse med efterfølgende kontrol af de pågældende produktionsår. Rettens revisorer fandt i Kommissionens rapporter bevis for, at forbedringerne først fik virkning fra 1993/94, og at der næsten ikke blev foretaget effektiv kontrol i produktionsåret 1992/93. Den samlede nedsættelse beløber sig til 29 405 mio. DRA (96,2 mio. ECU).

c) Offentlig oplagring af oksekød

i) Tyskland

Den faste korrektion blev fastsat til kun 2 % (19,59 mio. DM, 10,1 mio. ECU, jf. tabel 2), navnlig fordi de tyske myndigheder havde truffet foranstaltninger efter 1992 til afhjælpning af manglerne ved gennemførelsen af ordningen.

ii) Italien

I Italien blev revisionen af denne foranstaltning med henblik på regnskabsafslutningen gennemført i 1990 og 1991. Kommissionen fastsatte med henvisning til den indsats, der var gjort fra de italienske myndigheders side, korrektionerne til kun 10 % af udgifterne for 1990 og 1991 (i alt 54 927 mio. LIT, 28,4 mio. ECU). Der blev ikke fastsat korrektioner vedrørende udgifterne for 1992, selv om Kommissionen ikke anså forbedringerne i Italien (der tidligst begyndte at få virkning fra 1993) for at være tilfredsstillende.

iii) Frankrig

Kommissionen har fastsat den faste korrektion til kun 5 % (189,4 mio. FF, 29,2 mio. ECU), fordi de franske myndigheder havde gjort en indsats for at forbedre opkøbs- og kontrolprocedurerne. Planen for gennemførelse af sådanne forbedringer blev først forelagt for Kommissionen i marts 1994.

iv) Det Forenede Kongerige

Kommissionen fastsatte oprindeligt korrektionen til 5 % på grund af myndighedernes indsats for at forbedre overvågningsprocedurerne. Efter en ny undersøgelse af det britiske kontrolsystem blev korrektionen nedsat til 2 % (4,98 mio. UKL, 6,1 mio. ECU). Denne korrektion vedrørte kun udgifterne i 1991, men ikke udgifterne afholdt i 1992, selv om revisionsbesøgene fandt sted i EUGFL-regnskabsåret 1992, og de identificerede svagheder vedrørte begge regnskabsår. Hertil kommer, at myndighederne i Det Forenede Kongerige først tog deres system op til gennemgribende revision efter drøftelser med Kommissionen ved udgangen af regnskabsåret 1992.

d) Tilbagekøb af ferskner - Grækenland

I rapporterne om stedlig revision af denne foranstaltning beskrives væsentlige systemsvagheder, og der blev i første omgang foreslået en fast korrektion på 10 % for 1992, 1993 og 1994. I en skrivelse til Grækenland meddelte Kommissionen imidlertid, at der ikke var foreslået nogen korrektion for 1992 eller 1993, fordi man ved revisionsbesøg i Grækenland i august 1995 havde konstateret forbedringer i det græske system. Det konstateres dog også i samme skrivelse, at der stadig var alvorlige svagheder. Der blev således ikke fastsat en korrektion for 1992, selv om budgettet det år var udsat for alvorlige risici.

e) Rydning af vinarealer - Grækenland

Kommissionen foreslog oprindeligt en korrektion på 10 %, men fastsatte i den sidste ende en fast korrektion på 2 % (61,1 mio. DRA, 0,2 mio. ECU, jf. tabel 2) under hensyntagen til forligsorganets rapport. Det forholder sig imidlertid sådan, at:

i) samtlige forbedringer (som Kommissionen under alle omstændigheder anser for at være utilstrækkelige) blev gennemført længe efter 1992

ii) der stadig ikke findes en fortegnelse over vindyrkningsarealer, - en sådan fortegnelse er det vigtigste instrument til kontrol af denne foranstaltning, og medlemsstaten var forpligtet til at føre den.

4.10. I nogle tilfælde var det ikke nødvendigt at anvende faste korrektioner, fordi det var muligt at fastslå det nøjagtige tab for Garantifonden eller de punkter, hvor en forordning ikke var overholdt. For Tysklands vedkommende fastsatte Kommissionen f.eks. i forbindelse med produktionsrestitutioner for stivelse og sukker en fast finansiel korrektion på 5 % vedrørende både stivelse og sukker (5,2 mio. DM, 2,7 mio. ECU). Det drejer sig i denne sag om visse virksomheder, der indgiver ansøgninger om restitutionscertifikater efter forarbejdningen af stivelse (eller sukker), hvilket er i strid med forordningernes bestemmelser. Det ville imidlertid have været mere korrekt at fastslå det nøjagtige beløb for produktionsrestitutionerne.

4.11. Skal medlemsstaterne acceptere faste korrektioner, skal de fastsættes efter konsekvente og gennemskuelige retningslinjer:

a) I forbindelse med produktionsrestitutioner for stivelse og sukker i Tyskland og uagtet de i punkt 4.10 nævnte forhold blev der anvendt en fast korrektion på 5 %, blot fordi denne sats var blevet anvendt de tidligere år (inden indførelsen af kriterierne fastsat i dokument VI/216/93 Rev. 1 (19). Det blev ikke overvejet, om dette i betragtning af disse kriterier stadig var hensigtsmæssigt.

b) Systemerne i Irland og Spanien til forvaltning af den særlige præmie for oksekød var behæftet med grundlæggende svagheder, navnlig i Irland, hvor man bl.a. ikke kunne fastslå det nøjagtige antal dyr omfattet af ordningen, og hvor man uberettiget havde mærket dyrene efter et andet system end det officielle. Alligevel blev der fastsat en fast korrektion på 5 % for Spaniens vedkommende (0,96 mio. ECU) og kun 2 % for Irlands vedkommende (0,91 mio. ECU). I betragtning af de alvorlige svagheder burde der i begge tilfælde have været anvendt en højere korrektion.

Tilsidesættelse af finansinspektørens beslutning: Offentlig oplagring af oksekød i Irland

4.12. Kommissionens tjenestegrene undersøgte i perioden 1990-1993 offentlig oplagring af okse- og kalvekød i Irland. De irske myndigheder anfægtede ikke omfanget af de konstaterede mangler, men understregede, at de allerede i 1991 havde truffet korrigerende foranstaltninger.

4.13. GD VI skrev til Irland, at der ville blive fastsat en fast korrektion på 5 %, som kun skulle gælde for regnskabsårene 1990 og 1991. Dette løfte blev afgivet, uden at sagen var blevet forelagt finansinspektøren. Dette er et eksempel på, at Kommissionens stilling bliver svækket, når finansinspektøren indtager en anden holdning.

4.14. I dette tilfælde mente finansinspektøren, at der var tale om så grundlæggende svagheder, at korrektionen skulle være 10 % både for 1990 og 1991. De irske myndigheder blev underrettet herom. Irland forelagde sagen for forligsorganet, i lighed med Italien, Frankrig og Det Forenede Kongerige, der også havde fået meddelelse om, at der var fastsat en højere korrektion vedrørende samme foranstaltning. Forligsorganet gik ind for, at man anvendte andre satser fra det år, hvor der var foretaget forbedringer. I skrivelse af 13. november 1996 meddelte GD VI imidlertid de irske myndigheder, at der ikke var nogen muligheder for at nedsætte korrektionerne.

4.15. De irske myndigheder anså en korrektion på 10 % for både 1990 og 1991 for at være finansielt og politisk uacceptabel. De fremlagde en række beviser for, hvordan de havde forbedret deres system siden 1991.

4.16. Kommissionen kontrollerede aldrig disse forbedringer, og dokumentationen indeholder modstridende oplysninger om, hvornår de blev gennemført. Ifølge Kommissionens dokumenter skete der ingen væsentlige forbedringer inden begyndelsen af efteråret 1991, der hører under EUGFL-regnskabsåret 1992. De irske myndigheder bekræftede, at deres kontrolgrupper havde gennemført 21 uanmeldte inspektioner i EUGFL-regnskabsåret 1991. Disse uanmeldte inspektioner var systemforbedringen det år.

4.17. I henhold til den endelige beslutning om regnskabsafslutning, der blev forelagt for finansinspektøren til godkendelse, fastsattes der en korrektion på 10 % for 1990 og 5 % for 1991. Nedsættelsen androg 24 mio. IRL (30,3 mio. ECU). For de tre andre medlemsstater nævnt i punkt 4.14 fastsattes der ikke forskellige korrektionssatser for de to regnskabsår.

4.18. Fordi der var fastsat forskellige satser, nægtede finansinspektøren at give sin påtegning, fordi de forbedringer, som angiveligt var foretaget, efter hans mening burde efterprøves.

4.19. Kommissionen valgte i henhold til beslutning af 10. april 1996 (C(95) 2786 endelig udg.), der ikke er offentliggjort, at se bort fra finansinspektørens beslutning om at nægte påtegning af regnskabsafslutningen for 1992.

4.20. Kommissionen begrundede sin beslutning om at se bort fra finansinspektørens nægtelse af påtegning med de irske myndigheders udtalelse om, at de var rede til at gennemføre væsentlige forbedringer af deres kontrolsystem, og at de var begyndt at træffe de nødvendige foranstaltninger til afhjælpning af de konstaterede svagheder.

4.21. Princippet om, at systemforbedringer skal tages i betragtning, er berettiget, men nedsættelser af faste korrektioner kan først have virkning fra datoen for gennemførelsen af sådanne forbedringer. Hertil kommer, at der ikke er foreslået nogen korrektioner for 1992, selv om det fremgår klart af en rapport om stedlig revision af udgifterne for 1992, at der konstateredes væsentlige mangler i 1992.

Ad hoc-korrektioner

4.22. Retten er bekymret over den måde, hvorpå bestemte ad hoc-korrektioner blev beregnet.

4.23. Korrektionen som følge af forsinkede udbetalinger af den særlige præmie for oksekød blev nedsat med 2 855 mio. LIT (1,5 mio. ECU) på grundlag af yderligere dokumentation fra medlemsstaten. Denne dokumentation indeholdt imidlertid ikke oplysninger, der berettigede en sådan nedsættelse.

4.24. Kommissionen havde i to nomi (præfekturer) i Grækenland registreret en fejlprocent på 10,53 % for moderfårspræmien for 1992. I sit svar på udtalelsen om regnskabsafslutning for regnskabsåret 1991 (20) meddelte Kommissionen, at 1992-korrektionen ville indgå i beslutningen om regnskabsafslutning for 1992. Kommissionen har imidlertid kun fastsat en korrektion på 5 % (221,5 mio. DRA, 0,73 mio. ECU, jf. tabel 1) for de to nomi.

4.25. På grundlag af tal, som Danmark havde sendt til Eurostat, beregnede Kommissionen, at Danmark skulle betale medansvarsafgift af yderligere 710 000 tons. Danmark anfægtede imidlertid dette tal (beregnet efter en almindeligt anerkendt metode, der anvendes i alle medlemsstater) og forelagde andre tal, hvoraf det fremgik, at underskuddet kun var på 206 000 tons. Kommissionen godkendte uden videre de ændrede tal. Endvidere meddelte de danske myndigheder Kommissionen, at afgrøder på roden ikke er omfattet af afgiften (de danske myndigheder henviste til en ekspertdrøftelse i 1988, som der ikke findes dokumentation for), og anmodede om en yderligere nedsættelse på 147 840 tons. Den faktiske korrektion vedrører kun 58 160 tons, hvilket giver en forskel på 49,3 mio. DKR (6,7 mio. ECU).

5. TILFÆLDE, HVOR DER IKKE BLEV FASTSAT KORREKTIONER

5.1. I nogle tilfælde blev der ikke fastsat korrektioner i forbindelse med regnskabsafslutningen for 1992, selv om der forelå beviser for, at medlemsstaternes systemer var behæftet med svagheder, der indebar risiko for EUGFL-budgettet.

a) Kommissionen foretog indgående undersøgelser af præfinansiering af eksportrestitutioner til oksekøds- og kornsektoren. De mange svagheder, som blev konstateret ved disse undersøgelser, vil ifølge Kommissionen først blive taget i betragtning i beslutningen om regnskabsafslutning for 1993. Der er ikke fastsat korrektioner vedrørende udgifterne for 1992, selv om de konstaterede svagheder også vedrørte dette år.

b) Ved fysisk kontrol af eksporttransaktioner påvistes der også mange mangler. Kommissionen har ikke foreslået korrektioner for 1992, men den forbeholder sig ret hertil for de følgende regnskabsår, hvis de anbefalede korrigerende foranstaltninger ikke gennemføres. Retten skal i den forbindelse understrege følgende:

i) Medlemsstaterne var forpligtet til at anvende de gældende forordninger fra og med 1. oktober 1990. Under revisionen i 1992 og 1993 konstateredes det i samtlige medlemsstater, at disse forordninger ikke var anvendt tilfredsstillende. Der burde derfor have været fastsat finansielle korrektioner.

ii) På området eksportrestitutioner varierer forholdet mellem de risikobehæftede EUGFL-midler og deres absolutte værdi væsentligt fra medlemsstat til medlemsstat. Fastsættes der ikke nogen finansiel korrektion overhovedet, behandles medlemsstaterne ikke lige.

iii) GD VI skrev til medlemsstaterne i begyndelsen af 1994 og meddelte dem, at der ikke ville blive fastsat korrektioner, hvis der blev truffet korrigerende foranstaltninger inden den 1. juli 1994. Finanskontrollen blev ikke hørt i denne sag, der har en væsentlig indvirkning på budgettet.

c) Under stedlig revision af eksportrestitutioner i Belgien konstaterede Kommissionen betalingsforsinkelser, der normalt ville have medført en korrektion. I dette tilfælde blev der ikke fastsat nogen korrektion.

d) I forbindelse med revisionen i Tyskland af den særlige præmie for oksekød konkluderedes det både i revisionsrapporten og brevet til de tyske myndigheder, at de meget alvorlige svagheder uden tvivl medførte større og uberettigede udgifter for Garantifonden. Der blev imidlertid ikke fastsat korrektioner. Der blev ikke givet anden begrundelse for, at der ikke var pålagt sanktioner, end at 1992 var det sidste år, hvor Tyskland forvaltede ordningen på denne måde.

e) I Limburg (Nederlandene) var 500 af 800 anmodninger om udbetaling af moderfårspræmien blevet væk. Man havde derfor ikke fundet det hensigtsmæssigt at kontrollere sagsakterne. Der blev ikke fastsat nogen korrektion. Det er ikke acceptabelt, at der ikke kunne gennemføres passende undersøgelser.

f) 19 af 44 udbetalende organers 1992-regnskaber blev revideret af private revisionsfirmaer, som først og fremmest skulle sammenholde de årlige udgiftsopgørelser med de underliggende regnskaber og undersøge det udbetalende organs interne organisation. De private revisionsfirmaer har udarbejdet nyttige systembeskrivelser og identificeret alvorlige mangler ved 1992-regnskaberne. Der blev imidlertid ikke fastsat finansielle korrektioner.

6. KONKLUSION

6.1. I henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 (21) skal regnskaberne for et bestemt år afsluttes inden udløbet af det følgende år. Beslutningen for 1991 var ligesom beslutningen om regnskabsafslutning for 1991 tre år forsinket.

6.2. Oprettelsen af forligsorganet kan betragtes som en positiv udvikling, fordi det har tvunget Kommissionens revisorer til en bedre arbejdsdisciplin. Det har imidlertid også medført yderligere forsinkelser i regnskabsafslutningsproceduren for 1992 (jf. punkt 3.6).

6.3. Proceduren kunne forbedres yderligere gennem følgende foranstaltninger:

a) rokering med Kommissionens ansatte, således at der afsættes de nødvendige personaleressourcer til revisionsarbejdet (jf. punkt 2.1-2.2)

b) risikoanalyse på centralt plan, således at personalet fordeles på de vigtigste områder (jf. punkt 2.3)

c) der anvendes kun faste korrektioner, når det er umuligt at konstatere det faktiske tab for EUGFL-budgettet. Anvendelsen af disse korrektioner skal være gennemskuelig, og der skal være sikret lige behandling af alle medlemsstater (jf. punkt 4.10-4.11)

d) det bør sikres, at der ikke er noget økonomisk incitament til sådanne foranstaltninger, som medlemsstaterne allerede er forpligtet til at iværksætte under den eksisterende lovgivning (jf. punkt 4.7-4.9 og 4.12-4.21).

Vedtaget af Revisionsretten på mødet i Luxembourg den 9. januar 1997.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

(1) Kommissionens beslutning 96/311/EF, EFT L 117 af 14. 5. 1996, s. 19.

(2) Kommissionens beslutning 96/701/EF, EFT L 323 af 13. 12. 1996.

(3) EFT L 94 af 28. 4. 1970.

(4) VI/6355/95 af 27. 3. 1996.

(5) VI/5112/96 af 14. 6. 1996.

(6) EFT L 125 af 8. 6. 1995.

(7) EFT L 94 af 28. 4. 1970.

(8) EFT C 10 af 15. 1. 1996.

(9) VI/193/93.

(10) EFT C 141 af 13. 5. 1996, s. 107, punkt 7.

(11) EFT L 182 af 16. 7. 1994.

(12) EFT L 182 af 16. 7. 1994.

(13) EFT C 10 af 15. 1. 1996.

(14) Dok. VI/216/93 rev. 1 af 12. 9. 1994.

(15) EFT C 141 af 13. 5. 1996, s. 107, punkt 7.

(16) VI/6355/95 af 27. 3. 1996.

(17) EFT C 10 af 15. 1. 1996.

(18) Kommissionens beslutning 96/701/EF, EFT L 323 af 13. 12. 1996.

(19) Dok. VI/216/93 rev. 1 af 12. 9. 1994.

(20) EFT C 10 af 15. 1. 1996.

(21) EFT L 94 af 28. 4. 1970.

BILAG

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

KOMMISSIONENS SVAR

1. INDLEDNING

1.1.-1.5. Revisionsrettens beretning vedrører beslutningen om regnskabsafslutning for regnskabsåret 1992 og visse udgifter for 1993. Kommissionen udførte det meste af det arbejde, der ligger til grund for beslutningen, mellem marts 1993 og marts 1994. Visse undersøgelser krævede yderligere arbejde og besøg på stedet i de følgende måneder. Kommissionens arbejdsmetoder er siden 1994 blevet videreudviklet og forbedret, og som Revisionsretten bemærker i punkt 1.4, fremsatte Kommissionen i 1994 forslag om væsentlige ændringer i proceduren; disse ændringer trådte efter høring af Parlamentet, og efter at Rådet havde vedtaget det nødvendige retsgrundlag, i kraft i regnskabsåret 1996.

Revisionsrettens bemærkninger vedrører især de finansielle konsekvenser, som Kommissionen vedtog efter sin revision af regnskabsåret 1992. Korrektionerne er blot ét aspekt af regnskabsafslutningsproceduren, men det, der er mest synligt for offentligheden. Ud over den efterfølgende revision, som i nogle, men ikke alle, tilfælde giver anledning til korrektioner, har Kommissionen aflagt en lang række forebyggende revisionsbesøg med henblik på at fremsætte anbefalinger om forbedringer i medlemsstaternes procedurer, inden udbetalingerne foretages, og således udgå problemer med kontrollen og reducere risikoen for tab af fællesskabsmidler, så man undgår, at der bliver grund til at korrigere udgifterne. For eksempel blev der fra og med 1993 gjort en stor indsats for at tilskynde medlemsstaterne til at indføre det integrerede kontrolsystem og anvende det korrekt, og for at kontrollere de eksisterende procedurer for efterprøvning af de anmodninger, der er indsendt, efter at reformen af den fælles landbrugspolitik er gennmemført.

Revisionsrettens beretning koncentrerer sig i vidt omfang om størrelsen af korrektionerne og mindre om de øvrige aspekter af regnskabsafslutningsarbejdet, såsom forebyggende revisioner eller det ofte omfattende arbejde, der gøres for at fastlægge, hvor stor korrektionen skal være, eller de spørgsmål, der blev drøftet under forligsproceduren.

2. KOMMISSIONENS METODOLOGI

Personaleressourcer

2.2. Siden den 17. april 1996, hvor Europa-Parlamentet vedtog sin beslutning om 15 ekstra stillinger, har GD VI afsat tre yderligere stillinger til den pågældende opgave, hvilket udgør hele dets personaleforøgelse i 1996. Kommissionen forsøger at finde en løsning på behovet for yderligere personale og vil tage spørgsmålet op under forhandlingerne om 1998-budgettet.

Der er en generel mangel på ressourcer til Kommissionens kontrol i medlemsstaterne. Ud over personale til regnskabsafslutningsproceduren mangler Kommissionen personale til inspektørkorpset for vinsektoren og frugt- og grøntsektoren. Disse to korps har ansvaret for tilsynet med kvalitets- og mærkningskontrollen, både med hensyn til handelsaktiviteterne i de to sektorer og med hensyn til produkter, der anmodes om fællesskabsstøtte til. Hvert korps har på nuværende tidspunkt to medarbejdere, og de har begge brug for mindst tre mere, hvis der skal gennemføres et meningsfuldt arbejdsprogram. Disse behov er ikke omfattet af de 15 ovennævnte stillinger.

Risikoanalyse

2.3. Revisionsretten henviser kun til ét af de elementer, der blev taget hensyn til ved fordelingen af personalet og planlægningen af Kommissionens arbejde, nemlig størrelsen af udgifterne for hver budgetpost set i forhold til de anslåede risici ved foranstaltningen og hver medlemsstats administrative procedurer. Den endelige plan blev udarbejdet på centralt hold og tog hensyn til denne analyse, men også til mange andre elementer, såsom behovet for at foretage forebyggende revisioner inden for nye udgiftsområder og forpligtelsen til at sikre en rimelig dækning af de mange risikoområder, hvis Kommissionens beslutning om regnskabsafslutning for årets udgifter som helhed skal give nogen mening. Den plan, der blev vedtaget, indeholdt en rimelig afvejning mellem disse hensyn. Et af formålene med den reform af regnskabsafslutningsproceduren, som omtales i punkt 1.4 i Revisionsrettens beretning, er at gøre det muligt for Kommissionen at koncentrere sig om et mindre antal undersøgelser ad gangen, da dens undersøgelser ikke længere behøver at være knyttet til en årlig beslutning om regnskabsafslutning. Denne reform trådte først i kraft i regnskabsåret 1996, så alle arbejdsplaner frem til 1995 blev udarbejdet på samme grundlag som for 1992.

2.4. a) Som forklaret i punkt 4.2.1 i den sammenfattende rapport var det helt rimeligt at prioritere kontrollen med anvendelsen af forordning (EØF) nr. 386/90 og præfinansieringsordningen højt, da der er tale om den vigtigste kontrol med eksportrestitutionerne. De fleste af de berørte udbetalende organer blev undersøgt som led i det finansielle revisionsprogram, og på grund af personalemangelen i GD VI iværksætter Finanskontrollen et revisionsprogram for disse organers regnskaber for 1994 og 1995.

b) Støtten til soja blev forvaltet i henhold til de samme bestemmelser som produktionsstøtten til oliefrø, som Kommissionen gennemgik i forbindelse med afslutningen af regnskaberne for 1990, 1991 og 1992. Sojaordningen blev afskaffet den 30. juni 1992 og erstattet med »fast track-støtte« til arealer, hvor der dyrkes oliefrø. I betragtning af den høje risiko, en ny foranstaltning indebærer, og det forhold, at denne foranstaltning var en forløber for reformen af den fælles landbrugspolitik, blev dette område betragtet som vigtigere end en fortsættelse af revisionen af den afskaffede støtte til sojaproduktion, og det blev nøje gennemgået af revisorerne fra både GD VI og GD XX.

c) Kommissionen bestræber sig på at opnå en ensartet behandling ved at gennemgå gennemførelsen i alle de medlemsstater, der især er berørt, inden den drager sine slutkonklusioner. Den foretog derfor en undersøgelse af tørret foder i alle de seks medlemsstater, som denne foranstaltning vedrører, herunder Det Forenede Kongerige og Tyskland. Det, at udgifterne i de to medlemsstater var kraftigt stigende, var en yderligere begrundelse for at gennemgå kontrolforanstaltningerne i begge landene. Kommissionen er derfor ikke enig i, at tørret foder i 1992 burde prioriteres lavere, især fordi rapsfrø var blevet gennemgået i forbindelse med regnskabsafslutningen for 1988 og 1989 i Tyskland og blev betragtet som et lavrisikoområde, og fordi en gennemgang af den efterfølgende kontrol med ærter og bønner, som Det Forenede Kongerige havde foretaget, viste, at denne kontrol var fyldestgørende.

2.5. Der er ingen grund til at stille spørgsmålstegn ved den betydning, Kommissionen tillagde opfølgningen af den fuldstændige indførelse af mælkekvoteordningen i Italien, Spanien og Grækenland. Den interesse, både Parlamentet og Rådet udviser for dette spørgsmål, viser, at det fortjente at få en fortrinsstilling, selv om man godt vidste, at Kommissionen først ville kunne gennemgå de øvrige foranstaltninger i mælkesektoren i de efterfølgende regnskabsår.

Gennemførelsen af revisionen

2.6. Kommissionens årlige arbejdsplaner er nødvendigvis vejledende. Nogle undersøgelser må udvides, når der opdages mangler på stedet, så årsprogrammet må omlægges tilsvarende, og der opstår nye prioriteter i løbet af året. Der findes ingen reserve af menneskelige ressourcer, der kan tage sig af uforudsete aktiviteter. Arbejdsplanen er et planlægningsinstrument og kan ikke begrænse regnskabsafslutningsarbejdet til et program, som skal følges blindt. Uafsluttet arbejde, der skulle have været gjort i forbindelse med afslutningen af ét regnskabsår, må nødvendigvis gøres færdigt i et efterfølgende år, hvis det stadig er rimeligt i lyset af det års gennemgang af prioriteterne.

a) Det er rigtigt, at personaleressourcerne ikke altid er tilstrækkelige til at gennemføre alt det ønskelige arbejde.

b) De forbedringer, de irske myndigheder skulle foretage i deres støttedokumenter og sagsakter, blev efterprøvet under det efterfølgende revisionsbesøg i oktober 1994, og Kommissionen sikrede sig, at den foreliggende dokumentation gjorde det muligt at foretage en revision. Det er dog rigtigt, at de planlagte substanstest ikke blev foretaget.

c) På grund af personalemangelen blev tørret foder gennemgået under et revisionsbesøg som led i arbejdsplanen for 1993 i stedet for arbejdsplanen for 1992.

d) Der blev ikke aflagt et yderligere revisionsbesøg i Danmark for at undersøge dokumentationen på grund af de knappe personaleressourcer, de relativt lave udgifter og det forhold, at alle udgifter, som Danmark havde angivet, var blevet revideret som led i det finansielle revisionsprogram.

e) Personaleressourcerne gør det ikke muligt at aflægge alle ønskelige revisionsbesøg. Kommissionen mener, at de uregelmæssigheder, som kontrolorganet for olivenolie opdagede, beviser, at den nationale kontrol er effektiv. Der blev derfor givet førsteprioritet til revisionsbesøg i sektoren for produktionsstøtte til olivenolie og i bomuldssektoren, hvor det var konstateret, at den nationale kontrol var særlig svag. Medlemsstaterne ville blive afskrækket fra at indberette uregelmæssigheder, hvis disse indberetninger medførte en intensivering af regnskabsafslutningsrevisionerne.

f) Kommissionen aflagde tre revisionsbesøg for at gennemgå oksekødseksporten fra Tyskland og især resultaterne af de tyske myndigheders undersøgelser af den støtte, der var blevet anmodet om. På grundlag af resultaterne af Kommissionens undersøgelser blev de tyske myndigheder anmodet om at foretage yderligere undersøgelser, og de fremlagde i juli 1995 deres detaljerede rapport om disse undersøgelser. Efter at Kommissionen havde anmodet om og modtaget yderligere oplysninger, havde den et solidt grundlag for at vurdere konklusionerne i den indsendte rapport og for at evaluere de finansielle konsekvenser, som i alt beløb sig til 30,0 mio. DM, inklusive de 5,8 mio. DM, Revisionsretten omtaler. Kommissionen forbeholdt sig desuden under punkt 4.2.9.5 i den sammenfattende rapport retten til at inddrive yderligere beløb, hvis de undersøgelser, de tyske myndigheder var i gang med, ikke blev afsluttet på tilfredsstillende måde, og hvis de nødvendige inddrivelser ikke blev foretaget.

Arbejdsmetoder

2.7. Den forsinkede fremsendelse af resultaterne var en undtagelse snarere end reglen, da der var tale om en undersøgelse af bedrageri og uregelmæssigheder i forbindelse med offentlig oplagring af oksekød, som var en langvarig procedure, der involverede seks medlemsstater. Da det er nødvendigt at anvende en retfærdig fremgangsmåde og holde resultaterne fortrolige, blev resultaterne først formelt fremsendt, da man var kommet temmelig langt med undersøgelsen. Det skal understreges, at de nationale myndigheder blev gjort bekendt med resultaterne under revisionsbesøgene og på de efterfølgende møder i Bruxelles.

2.8. Punktet vedrører et beskedent beløb på 6 000 ECU og er i modstrid med bemærkningerne om uvæsentlige korrektioner i det følgende afsnit.

2.9. Der må skelnes mellem de mange aritmetiske korrektioner, der foretages i de tal, medlemsstaterne angiver, og som ofte er små, og afslag på finansiering af en del af de angivne udgifter på grund af manglende overholdelse af fællesskabsretten, som næsten altid er væsentlige. Mens der ikke er fastsat noget mindstebeløb for »overholdelseskorrektioner«, fastsatte Kommissionen i sin beslutning om indførelse af forligsproceduren nogle retningslinjer, da den vedtog, at korrektioner på under 0,5 mio. ECU eller 25 % af den pågældende medlemsstats samlede årlige udgifter under den pågældende budgetpost ikke skulle underkastes forligsproceduren. Desuden fastsattes det i retningslinjerne for faste korrektioner, at 2 % af udgifterne til den pågældende foranstaltning er mindstesatsen for faste korrektioner.

Kommissionen er villig til at se nærmere på det spørgsmål, Revisionsretten omtaler. Den er klar over, at de mange korrektioner, der pålægges medlemsstaterne, er med til at forhindre, at der udvikles et konstruktivt forhold mellem Kommissionen og medlemsstaternes tjenestegrene med hensyn til en løbende forbedring af effektiviteten i deres kontrolprocedurer. Hvis »overholdelseskorrektionerne« begrænses til de tilfælde, hvor der har været særlig alvorlige mangler i kontrollen, så der er grundlag for alvorlige finansielle konsekvenser, kan det tænkes at ville forbedre de pågældende tjenestegrenes modtagelighed over for Kommissionens anbefalinger. Men hvis Kommissionen gør dette, risikerer den at blive kritiseret for ikke systematisk at foretage en korrektion for hver mangel, sådan som det er tilfældet under punkt 4.7 i Revisionsrettens beretning.

Med hensyn til det tilfælde, Revisionsretten omtaler, blev fejlen i beregningen af korrektionen fundet, efter at de endelige konklusioner var blevet meddelt medlemsstaten, og efter at forligsproceduren var indledt. Den forsinkelse i regnskabsafslutningsproceduren, en ny meddelelse ville have medført, stod ikke i et rimeligt forhold til beløbets beskedne størrelse.

3. FORLIGSORGANET

3.6. Det, at der findes en forligsprocedure, betyder uundgåeligt, at regnskabsafslutningsproceduren forlænges, da der kan gå op til seks måneder mellem datoen for meddelelsen af en korrektion og udløbet af tidsfristen for forlig. Grunden til, at den supplerende beslutning, som blev truffet i november 1996, blev forsinket, var, at der var behov for at foretage yderligere undersøgelser eller indhente yderligere oplysninger, især i de tilfælde, der vedrørte Grækenland.

Kommissionen mener, at forligsproceduren har fungeret tilfredsstillende det første år, især i betragtning af, at Kommissionen og medlemmerne af forligsorganet nødvendigvis har brug for en vis tid til at indføre en sådan fornyelse. Gennemførelsen af proceduren kontrolleres løbende, og alle justeringer, som viser sig at være nødvendige, vil blive foretaget efter den treårige forsøgsperiode, som proceduren blev indført for.

4. EVALUERING AF DE IKKE-ANERKENDTE UDGIFTER

Generelle bemærkninger

4.1. Der blev medtaget to udgiftsposter for 1993 i regnskabsafslutningen for 1992; begge vedrørte særlig omfattende tilfælde af uregelmæssigheder (importeret olivenolie i Frankrig, 7,7 mio. ECU, og kornoplagring i Italien, 99,2 mio. ECU), idet Kommissionen mente, at uregelmæssige beløb i denne størrelsesorden helt klart skulle inddrives og overføres til fællesskabsbudgettet hurtigst muligt. Juridisk set er der intet til hinder for at benytte denne fremgangsmåde.

4.2.-4.4. Kommissionen kan ved hjælp af sine edb-redskaber foretage en lang række analyser og benytte forskellige metoder til udvælgelse af transaktioner eller støttemodtagere, der skal revideres. Det var nødvendigt med statistisk stikprøveudvælgelse for alle de angivne udgifter under den finansielle revision af de udbetalende organer, men ikke under alle »overholdelsesrevisionerne«, da sådanne stikprøver ikke egner sig til de mange revisioner, der har til formål at undersøge og efterprøve, hvordan et kontrolsystem fungerer, især når det kun er muligt at se på et lille antal regioner eller toldsteder inden for den tid, der er til rådighed.

Med hensyn til evalueringen af finansielle korrektioner giver gennemgangen af støttedokumenterne sjældent mulighed for at vurdere tabet for fællesskabsbudgettet, da de varer eller dyr, som blev utilstrækkeligt kontrolleret af medlemsstaten, ikke længere forefindes, når Kommissionens revision foretages. Kommissionen benytter derfor den generelt accepterede fremgangsmåde med først at analysere og efterprøve systemet og procedurerne og derefter evaluere risiciene. På grund af de store personaleressourcer, det kræver at efterprøve et tilstrækkeligt stort antal støttemodtagere, der er udvalgt ved statistisk stikprøveudvælgelse inden for hele en medlemsstats område, og på grund af problemerne med at finde fysiske beviser, har Kommissionen i mange tilfælde været nødt til at foretage et skøn over de korrekte faste finansielle korrektioner på grundlag af resultaterne af dens systemefterprøvninger og risikoevalueringer. På baggrund af Revisionsrettens bemærkninger til regnskabsafslutningen for 1991 accepterede Europa-Parlamentet i sin beslutning om decharge for 1991, at sådanne finansielle korrektioner er en legitim måde at inddrive midlerne på.

Faste korrektioner

4.7. Kommissionen er ikke enig i, at de faste korrektioner blev benyttet inkonsekvent. Korrektionssatserne fastlægges meget omhyggeligt og i de fleste større tilfælde efter, at det uafhængige forligsorgan har foretaget en nøje gennemgang. De oprindeligt foreslåede korrektioner er blevet sat ned, når medlemsstaten kunne bevise, at risikoen for fonden var lavere end oprindeligt vurderet, og når der er personaleressourcer til det, kontrolleres medlemsstaternes argumenter på stedet. I forbindelse med den korrektion for producentstøtte for bomuld, der omtales i punkt 4.9, litra b), i Revisionsrettens beretning, foretog Kommissionen fem yderligere revisionsbesøg og afholdt fire møder i en fælles arbejdsgruppe for at kontrollere de foranstaltninger, der var truffet til at forbedre kontrollen og fastlægge de faktiske tab i 1992. I ét tilfælde, nemlig offentlig oplagring af oksekød i Irland (punkt 4.17), kunne den ikke foretage nærmere undersøgelser, da interventionsopkøbene af oksekød var ophørt. Det ville ikke være rimeligt at nægte at lade tvivlen komme en medlemsstat til gode, når denne ikke er herre over årsagerne. I det tilfælde, hvor en korrektion blev trukket tilbage i 1992, blev der i sidste ende foreslået en korrektion for 1994 i stedet for 1992 og 1993 som oprindelig planlagt (jf. punkt 4.9, litra d)).

4.8. Kommissionen er ikke enig i, at der blev foretaget korrektioner på et andet grundlag end en objektiv evaluering af det faktiske tab for fællesskabsbudgettet. Den dokumentation, der underbygger denne evaluering, blev gennemgået meget nøje og efterprøvet i det omfang, personaleressourcerne og omstændighederne tillod.

4.9. Kommissionen mener, at alle korrektionerne er baseret på den anslåede risiko for tab for EUGFL-budgettet.

a) Produktionsstøtte for olivenolie i Grækenland

En korrektion på 10 % af hvert års udgifter fra og med 1990 er en alvorlig konsekvens af manglerne i det græske kontrolsystem. Kommissionen vil fortsætte med at anvende de kriterier, der er beskrevet i punkt 4.6 i Revisionsrettens beretning, når den skal fastlægge størrelsen af korrektionerne i lyset af den foreliggende dokumentation for de enkelte år. Der vil i overensstemmelse med de nævnte kriterier blive taget hensyn til effektive korrigerende foranstaltninger i tilfælde, hvor der er tvivl om den reelle risiko for fonden i de pågældende år.

b) Producentstøtte for bomuld

Kommissionen fastlagde i sin beslutning om regnskabsafslutning for 1991 en korrektion på 25 % af de angivne udgifter med et forbehold, som gav mulighed for at nedsætte korrektionssatsen til 10 %, hvis skærpelsen af kontrollen blev gennemført inden den 31. december 1995. Denne korrektionssats var usædvanlig høj og afspejlede det forhold, at der var blevet sat spørgsmålstegn ved, om det var korrekt, at der var sket en 20 % stigning i den mængde bomuld, der var anmodet om støtte for i 1991/92. De alvorlige finansielle konsekvenser var en af de faktorer, der fik de græske myndigheder til at forbedre deres kontrolsystemer. De foretog også en række undersøgelser af, om de mængder, der var anmodet om støtte for i 1991/92, var korrekte, især ved at sammenligne mængden af egreneret bomuld, der blev solgt, med de tilsvarende mængder angivet råbomuld. Når der var uoverensstemmelse mellem disse to mængder, blev der indledt en inddrivelse af støtten til forskellen. De tilfælde, hvor der blev indledt inddrivelsesprocedurer, beløb sig i alt til 1 208 mio. DRA. Resultatet af undersøgelsen viste til Kommissionens tilfredshed, at risikoen for tab på grund af de mangelfulde kontrolsystemer i 1991 og 1992 ikke oversteg 10 %.

Kommissionens undersøgelse af uregelmæssigheder i bomuldssektoren blev foretaget fra september til december 1992. De græske myndigheder tog straks skridt til at forbedre deres kontrol med bomuldssektoren med virkning fra november 1992. Disse foranstaltninger satte stort set en stopper for de uregelmæssigheder, som havde fundet sted det foregående produktionsår. Kommissionen foretog en lang række revisionsbesøg for at sikre sig, at kontrolsystemerne var effektive, undersøge gennemførelsen og resultaterne af den efterfølgende kontrol af støttemodtagerne i produktionsåret 1992/93 og anbefale yderligere forbedringer i kontrolprocedurerne.

Kommissionen finder det godtgjort, at de græske myndigheder rent faktisk begyndte at forbedre deres procedurer fra og med november 1992, og at de foretog en række undersøgelser af eksistensen af den bomuld, der var anmodet om støtte for det foregående produktionsår, og beviste, at risikoen for tab for fonden ikke oversteg 10 %. Under disse omstændigheder kunne en finansiel korrektion på 25 % ikke opretholdes.

c) Offentlig oplagring af oksekød

i) Tyskland

Af retfærdighedshensyn anerkender Kommissionen det altid i sin sammenfattende rapport, når en medlemsstat forbedrer sit system efter et revisionsbesøg, da sådanne forbedringer er et af formålene med regnskabsafslutningsproceduren. I henhold til retningslinjerne kan forbedringerne få indflydelse på korrektionssatsen, når der er tvivl om, hvilken sats der skal anvendes. I dette tilfælde var der ikke tvivl om, hvilken korrektionssats der skulle anvendes. En gennemgang af rapporterne fra revisionsbesøgene og de dokumenter, der blev fremlagt under de bilaterale møder og forligsproceduren, viser, at de svagheder, der blev fundet i systemet, ikke var tilstrækkelig alvorlige til at begrunde en højere korrektionssats end 2 %, og i modsætning til de øvrige medlemsstater, der blev korrigeret ved denne beslutning om regnskabsafslutning, blev der ikke under Kommissionens undersøgelser fundet noget kød af uregelmæssig kvalitet.

ii)-iv) Italien, Frankrig og Det Forenede Kongerige

Korrektionerne var resultatet af en bedrageriundersøgelse vedrørende kvaliteten af det kød, der befandt sig på interventionslagrene, da undersøgelsen blev foretaget i 1990 og 1991 (Italien), 1991 (UK) og 1992 (Frankrig). I nogle tilfælde blev der senere aflagt et revisionsbesøg for at undersøge tidligere udvalgt kød, der skulle tøs op. Undersøgelsen kunne ikke gentages de følgende år, da interventionsopkøbene ophørte i begyndelsen af 1993, så der var ingen resultater, man kunne basere en finansiel korrektion på. Interventionsopkøbene blev genoptaget medio 1996, og opkøbene er nu ved at blive undersøgt i forbindelse med regnskabsafslutningsrevisionerne.

d) Tilbagekøb af ferskner i Grækenland

Der blev kun fastsat korrektioner for regnskabsåret 1994, da det var det år, undersøgelsen vedrørte.

e) Rydning af vinarealer i Grækenland

Korrektionssatsen blev nedsat fra 10 % til 2 % på grundlag af rapporten fra forligsorganet, da de græske myndigheder havde opfyldt alle kontrolkravene med undtagelse af oprettelsen af en fortegnelse over vindyrkningsarealer og havde kontrolleret 100 % af alle støtteanmodninger før og efter rydningen af vinarealerne, efterfulgt af endnu en kontrol af 1 % af alle de dertil knyttede sagsakter.

4.10. Den faste korrektion på 5 % for de to foranstaltninger i Tyskland blev bekræftet af Domstolen i 1993 og blev derfor bibeholdt i alle beslutninger om regnskabsafslutning, indtil de tyske myndigheder ændrede deres mangelfulde system.

4.11. b) Der er en række grundlæggende forskelle mellem de to tilfælde, ikke kun fordi Irland anvendte ordningen med kontrol på bedrifterne, mens Spanien benyttede slagtningsmodellen, men også fordi Irland tog Kommissionens kritik til efterretning og rettede op på situationen fra og med regnskabsåret 1992 (betaling i 1993), mens Spanien ikke gjorde det. Dertil kommer, at Irland foretog inspektioner på ca. 50 % af bedrifterne i 1991, hvilket er langt over det krævede minimum på 10 %, og baserede sit system på en kvægidentitetsordning, hvilket altsammen er faktorer, der nedsatte risikoen for betaling til ikke-eksisterende dyr ganske betydeligt. Spanien undlod til gengæld fuldstændig at garantere, at dets system til certificering af slagtning var sikkert. Ingen af landene undlod at foretage den specificerede kontrol; problemet var snarere kontrollens udformning og kvalitet end dens fysiske gennemførelse. Højere korrektioner blev derfor ikke anset for hensigtsmæssige. De ansvarlige tjenestegrene fører fortsat kontrol med procedurerne i begge medlemsstater.

Tilsidesættelse af finansinspektørens beslutning

4.13. GD VI opfordrer nu systematisk finansinspektøren til at fremsætte sine bemærkninger, inden den giver medlemsstaterne meddelelse om de foreslåede korrektioner, og der er enighed om den procedure, der skal følges, når de to tjenestegrene fortsat ikke er enige.

4.14. Mellem brevet fra GD VI af 13. november 1995 og Kommissionens beslutning om regnskabsafslutning af 27. marts 1996 fremlagde de irske myndigheder en omfattende korrespondance til støtte for deres påstande.

4.16. Manglerne i kvaliteten af det kød, der befandt sig på interventionslagrene, skyldtes ifølge Kommissionen især svagheden i det irske system, som var baseret på, at der hele tiden skulle være embedsmænd til stede i interventionscentrene, men uden at der var tale om effektivt tilsyn eller rotation for embedsmændene. De forbedringer, de irske myndigheder hævder, at de har indført fra og med begyndelsen af regnskabsåret 1991, sigtede mod at rette op på denne svaghed og reducere den deraf følgende risiko for fonden ved at sikre en konsekvent og korrekt klassificering af kødet ved opkøbet. De uanmeldte inspektioner, som Revisionsretten omtaler, var en del af den skærpede kontrol, som interventionsorganets ledelse påberåbte sig. Det var umuligt at efterprøve effektiviteten af disse påståede forbedringer, da der ikke blev foretaget andre undersøgelser i Irland før 1993, hvor interventionsopkøbene ophørte.

4.17. Ingen andre medlemsstater end Irland kunne påberåbe sig, at de havde forbedret deres kontrolsystem i det år, korrektionen vedrørte, og derfor blev der ikke fastlagt nogen differentiering af korrektionerne for de andre medlemsstater. Der var ingen tvivl om, at Irland havde foretaget en række forbedringer. Der var derimod tvivl om, hvorvidt disse forbedringer var nok til at begrunde anvendelsen af en lavere korrektionssats. Kommissionen lod tvivlen komme de irske myndigheder til gode.

4.18.-4.19. Effektiviteten af forbedringerne kunne ikke efterprøves, da interventionsopkøbene var ophørt i 1993, og på det tidspunkt, hvor Kommissionens beslutning blev truffet, var der ingen forventninger om, at interventionsopkøbene ville blive genoptaget. Kommissionen anså det for urimeligt at straffe Irland for, at det af grunde, Irland ikke var herre over, var umuligt at kontrollere effektiviteten, og den så derfor bort fra finansinspektørens beslutning. På grund af kogalskabskrisen blev interventionsopkøbene genoptaget kort efter, at Kommissionens beslutning var truffet, og en undersøgelse på stedet har nu bekræftet, at kontrollen er blevet skærpet ganske betydeligt.

4.21. Kommissionen er enig i princippet om, at korrektionerne kun skal nedsættes fra det år, hvor forbedringerne foretages. Nedsættelsen af den faste korrektion for 1991 blev vedtaget netop af den grund, at de forbedringer, Irland påberåber sig, blev indført det år. Der blev ikke foretaget nedsættelser for de øvrige berørte medlemsstater, da deres forbedringer blev foretaget på et senere tidspunkt.

Korrektionerne blev foretaget efter en undersøgelse af kvaliteten af kødet på interventionslagrene på undersøgelsestidspunktet. Undersøgelsen kunne ikke gentages de følgende år, da interventionsopkøbene var ophørt i 1993, og der var derfor ingen resultater, man kunne bruge som grundlag for en finansiel korrektion for de følgende år.

Ad hoc-korrektioner

4.22. Alle korrektionerne beregnes meget nøje på grundlag af de oplysninger, der er til rådighed, når beslutningen træffes.

4.23. Ifølge de italienske myndigheder skyldtes en stor del af de forsinkede udbetalinger, som blev foreslået korrigeret i regnskabsafslutningen for 1992, undersøgelser foretaget i de enkelte kommuner på Sicilien fra og med 1988 med det formål at beskytte fællesskabsbudgettet gennem omfattende kontrol inden udbetalingen. Kommissionen godtog dette argument som en gyldig grund til at udsætte udbetalingerne, hvis der kunne fremlægges dokumentation for forklaringens rigtighed. Desværre havde de centrale myndigheder i Italien store vanskeligheder med at få oplysninger fra Sicilien i 1996, flere år efter de pågældende undersøgelser. De oprindeligt foreslåede korrektioner for forsinkede udbetalinger af støtte til kvæg var i alt på 20 767 mio. LIT, og efter en gennemgang af den fremlagte dokumentation blev de nedsat til 14 925 mio. LIT, inklusive en reduktion på 2 855 mio. LIT for den særlige præmie for oksekød.

Det er rigtigt, at de oplysninger, Italien indsendte vedrørende den særlige præmie for oksekød, ikke var så klare som dem, der blev fremlagt for andre ordninger (og som Revisionsretten har gennemgået), men i betragtning af, at der var foretaget omfattende undersøgelser på Sicilien, som havde forsinket udbetalingerne, lod Kommissionen tvivlen komme Italien til gode. Det er ikke i Fællesskabets interesse at tvinge medlemsstaterne til at foretage udbetalinger, når der er tvivl om deres regelmæssighed. Der var helt klart en sådan tvivl på Sicilien.

4.25. De beregninger, der sigter på at kontrollere, om de afgifter, der opkræves af hver enkelt medlemsstat, er rimelige, var baseret på den statistik, som medlemsstaten havde indsendt til Eurostat under hensyntagen til senere korrektioner af statistikkerne. Regnskabsafslutningskontoret havde ikke ressourcer til at kontrollere, om tallene var korrekte, ved at foretage en revision af medlemsstaternes statistiske tjenester. Kommissionen kan bekræfte, at den i 1988 havde tilsluttet sig, at afgrøder på roden ikke var omfattet af afgiften. Under et kontrolbesøg i maj 1994 kontrollerede den, at de danske tal herfor var rimelige. Desuden gennemgik den den dokumentation, der blev fremlagt for nedsættelsen af underskuddet til 206 000 tons baseret på ajourførte statistiske oplysninger. Nedsættelsen af underskuddet fra 710 000 til 206 000 tons udgør 5,5 % af kornproduktionen.

5. TILFÆLDE, HVOR DER IKKE BLEV FASTSAT KORREKTIONER

5.1. a) Kommissionen kan ikke systematisk udvide resultaterne af sine undersøgelser til at gælde for det tidligste regnskabsår, der ikke er foretaget regnskabsafslutning for på det tidspunkt, hvor undersøgelserne foretages. Hvis den gjorde det, ville beslutningerne om regnskabsafslutning blive forsinket på ubestemt tid, da der ville blive gennemført endnu flere undersøgelser, mens de bilaterale procedurer og forligsprocedurerne blev gennemført vedrørende tidligere undersøgelser. I præfinansieringsundersøgelsen blev de toldprocedurer, der var i kraft i regnskabsårene 1993 og 1994, gennemgået, og resultaterne behandles i forbindelse med regnskabsafslutningen for disse to år. Juridisk set er der intet til hinder for at benytte denne fremgangsmåde.

b) Undersøgelsen vedrørende den fysiske kontrol havde til formål at efterprøve, om medlemsstaterne overholdt forordning (EØF) nr. 386/90, hvori det kræves, at mindst 5 % af den eksport, der ydes støtte til, kontrolleres fysisk af toldvæsenet. Kommissionens revisorer fandt ingen væsentlige mangler i overholdelsen af denne procentsats, så der var ikke noget solidt retsgrundlag for en korrektion. De konstaterede imidlertid, at den kontrol, der blev gennemført, var meget forskellig fra sted til sted, og derfor skrev GD VI i begyndelsen af 1994 til medlemsstaterne for at informere dem om den form for kontrol, det betragtede som effektiv, og det understregede, at kontrollen skulle foretages på samme måde i alle medlemsstaterne, og anførte, at det havde til hensigt at fremsætte forslag om finansielle korrektioner, hvis disse normer ikke blev overholdt. Forordning (EF) nr. 163/94 og forordning (EF) nr. 2221/95, som trådte i kraft den 1. januar 1996, gav GD VI et mere solidt retsgrundlag for dets holdning. Der kan kun pålægges finansielle korrektioner, hvis medlemsstaten ikke har overholdt en juridisk bestemmelse, og disse juridiske bestemmelser kan ikke anvendes med tilbagevirkende kraft. Brevet fra 1994 kan bruges som grundlag for en fortolkning i forbindelse med korrektionerne for 1995 og frem, men kan ikke anvendes med tilbagevirkende kraft, og der er siden begyndelsen af 1996 blevet arbejdet på en undersøgelse af overholdelsen af anbefalingerne i brevet. Den fremgangsmåde, Kommissionen benytter, har ført til en række forbedringer i toldkontrollens kvalitet på meget kortere tid, end det tager at få vedtaget formel lovgivning. Finanskontrollen høres nu systematisk, før konklusionerne af revisionen sendes til medlemsstaterne.

c) De belgiske myndigheder anførte, at forsinkelserne skyldtes igangværende retssager vedrørende halvdelen af den 1 mio. ECU, der er tale om, samt behovet for at gennemføre yderligere kontrol vedrørende den anden halvdel. Kommissionen kan ikke straffe en medlemsstat for, at den ikke betaler omstridte eller tvivlsomme fordringer.

d) Bortset fra de inspektioner på bedrifterne, som Kommissionen har foretaget, stammer de fleste af de negative bemærkninger fra gennemgangen af fordringer og inspektionsstatistikker, som vedrører fordringsåret 1990 og skulle udbetales i 1991. Kontrolrapporten behandler regnskabsåret 1991, hvor udgifterne ganske rigtigt blev korrigeret, meget mere indgående. De tyske myndigheder traf en række væsentlige administrative foranstaltninger til at forbedre situationen ganske få dage efter revisionsbesøget i maj 1991, hvor manglerne oprindeligt blev opdaget (dvs. i god tid inden tilbageholdelsesperioden for 1991-fordringer, der skulle betales i 1992). Tyskland foretog en række effektive inspektioner på bedrifterne, og inspektionsprocenten oversteg de 10 %, der kræves. Under disse omstændigheder mente Kommissionen ikke, at der var grund til at foretage en korrektion af udgifterne for 1992.

e) De nederlandske myndigheder kunne til støtte for deres anmodning om at få lov til at udbetale de pågældende 1,0 mio. ECU fremlægge en liste, der beviste, at fonden ikke havde lidt tab, og de meddelte desuden Kommissionen, at det nederlandske landbrugsministeriums eget revisionsorgan på nationalt plan havde foretaget en revision af 80 % af anmodningerne om moderfårspræmier, hvor det var blevet kontrolleret, at anmodningerne var fuldstændige og nøjagtige, og at udbetalingerne var foretaget korrekt.

Under hensyn til de forklaringer og den dokumentation, der blev fremlagt, fremsatte Kommissionen ikke forslag om korrektioner, da den mente, at risikoen for urimelige udgifter for fonden var minimal, men den påpegede, at situationen var utilfredsstillende, og at sådanne forhold fremover ikke ville kunne accepteres.

f) Det var private firmaer, der reviderede de udbetalende organers finansielle systemer og procedurer, men de kunne ikke efterprøve, om de underliggende udgifter var i overensstemmelse med fællesskabsforordningerne, da der i artikel 9 i forordning (EØF) nr. 729/70 står, at det kun er embedsmænd, der er bemyndiget af Kommissionen, der kan foretage sådanne undersøgelser. I 1992 var der under alle omstændigheder ingen eksplicitte juridiske krav om, hvilke systemer de udbetalende organer skulle benytte, og der var derfor ikke noget retsgrundlag for korrektioner. Kommissionen traf foranstaltninger til at indføre et sådant retsgrundlag og til at kræve, at medlemsstaterne overholder de detaljerede retningslinjer for de finansielle kontrolsystemer. Dette retsgrundlag trådte i kraft i regnskabsåret 1996, og Kommissionen fører nøje kontrol med medlemsstaternes overholdelse heraf.

6. KONKLUSION

6.1.-6.3. Kommissionen er fortsat åben over for drøftelser om forbedringer af de retningslinjer, den på nuværende tidspunkt anvender, når den vurderer størrelsen af korrektionerne, og om, i hvilket omfang korrektionerne kan benyttes som et pædagogisk redskab. Selv om Kommissionen har pligt til at inddrive forkert anvendte midler, er det ikke alle anbefalinger om forbedringer i medlemsstaternes procedurer, der retfærdiggør en finansiel korrektion.

Kommissionen har med interesse noteret sig den holdning, Revisionsretten giver udtryk for under punkt 2.1 i beretningen, nemlig at der bør være en mindstegrænse for korrektioner. Denne holdning er forenelig med principperne i den reform af regnskabsafslutningsproceduren, som Kommissionen vedtog i 1993 på grundlag af »Belle-rapporten«, som blev positivt modtaget af Parlamentet, og det retsgrundlag, som Rådet vedtog i 1995. Denne reform sigtede mod at koncentrere regnskabsafslutningsarbejdet om forebyggelse af manglende overholdelse fra medlemsstaternes side og dermed undgå de konflikter, der opstår, når der vedtages korrektioner længe efter, at medlemsstaten har forbedret sine procedurer. En forebyggende revision vil selvfølgelig resultere i et antal anbefalinger om forbedringer, men det betyder ikke nødvendigvis, at fonden har været udsat for så stor en risiko, at der skal foretages en korrektion. Der er meget, der taler for kun at anvende korrektioner i de tilfælde, hvor der er tale om store mangler i overholdelsen af fællesskabsreglerne, hvor der er grund til at foretage en væsentlig korrektion.

6.1. Mange års erfaringer viser, at tidsfristen for, hvornår beslutningen om regnskabsafslutning skal træffes, ikke kunne overholdes under de procedurer, der blev anvendt før 1992, og efter at forligsproceduren kom til, var det nødvendigt med endnu mere tid. Det er en af grundene til reformen af regnskabsafslutningsproceduren, som trådte i kraft fra og med regnskabsåret 1996.

6.3. Kommissionen er enig i de formål, der ligger til grund for Revisionsrettens holdninger, som de er udtrykt i denne konklusion. Dog skal følgende anføres:

a) Kommissionen bestræber sig på at finde en løsning på behovet for yderligere personale og vil tage spørgsmålet op under forhandlingerne om 1998-budgettet. Der mangler ressourcer til Kommissionens kontrol i medlemsstaterne, både med hensyn til regnskabsafslutning og inspektørkorpset.

b) Den er af den opfattelse, at der blev anvendt risikoanalyse på centralt plan ved fordelingen af personalet på de vigtigste områder i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren for 1992 i det omfang, det var foreneligt med kravet om, at alle de angivne udgifter skulle afsluttes, og at der skulle foretages forebyggende revisioner af nye foranstaltninger, hvor der var tale om væsentlige fremtidige udgifter.

c) Det er sjældent, at de faktiske tab for fællesskabsbudgettet, som skyldes mangler i kontrollen, kan fastsættes, så Kommissionen må benytte sig af sin vurdering af risikoen for et sådant tab og anvende faste korrektioner, hvilket Parlamentet betragter som en brugbar fremgangsmåde.

d) Det, at der er en risiko for finansielle korrektioner, er i sig selv et yderst effektivt incitament for medlemsstaterne til at overholde fællesskabsforordningerne. Ifølge retningslinjerne skal forbedringer i kontrolsystemerne betragtes som en formildende omstændighed, når der er tvivl om, hvor stor en korrektion der skal gennemføres. De korrektioner, der i sidste ende vedtages, skal kunne tåle at blive nøje undersøgt af Domstolen og skal udgøre en retfærdig og rimelig vurdering af overtrædelsens alvor og fondens faktiske tab. Kommissionens forskellige tjenestegrene, forligsorganet og kollegiet selv gør en stor indsats for at nå frem til en sådan vurdering uden at tabe hovedformålet af syne, nemlig at få medlemsstaterne til at indføre procedurer, som fuldt ud beskytter fonden mod risikoen for bedrageri og uregelmæssigheder.