ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nr.L179/34 DeEuropæiskeFællesskabersTidende 3.7.86
KOMMISSIONENS FORORDNING (EØF)Nr.2087/86
af2.juli1986
omfastsættelseafdetmaksimalerestitutionsbeløb vedudførselafhvidtsukkeri
forbindelse meddenfemtedellicitation underdenløbendehovedlicitation
omhandletiforordning (EØF)nr.1659/86
restitutionsbeløb isærunderhensyntagentilsituationen
ogdenforventedeudviklingpåmarkedetforsukkeri
Fællesskabetogpåverdensmarkedet ;
eftergennemgangaftilbudenebørdebestemmelser ,der
erfastsatiartikel1,fastsættesfordenfemtedellicitation ;
deidenneforordningfastsatteforanstaltninger eriover­
ensstemmelse medudtalelsefraForvaltningskomiteen for
Sukker—KOMMISSIONEN FORDEEUROPÆISKE
FÆLLESSKABER HAR—
underhenvisningtiltraktatenomoprettelseafDet
europæiskeøkonomiskeFællesskab,
underhenvisningtilaktenvedrørendeSpaniensogPortu­
galstiltrædelse,
underhenvisningtilRådetsforordning(EØF)nr.1785/81
af30.juni1981omdenfællesmarkedsordning for
sukker('),senestændretvedforordning(EØF)nr.934/
86(2),særligartikel19,stk.4,førsteafsnit,litrab),og
udfrafølgendebetragtninger :
IhenholdtilKommissionens forordning (EØF)nr.
1659/86af29.maj1986omenløbendelicitationmed
henblikpåfastsættelseafeneksportafgiftog/ellereksport­
restitutionforhvidtsukker(3)foranstaltesdellicitationer
medhenblikpåeksportafdettesukker;
ihenholdtilbestemmelserne iartikel9,stk.1,iforord­
ning(EØF)nr.1659/86fastsættesderipåkommende
tilfældefordenpågældendedellicitationetmaksimaltUDSTEDTFØLGENDE FORORDNING :
Artikel1
Fordenfemtedellicitation forhvidtsukkerihenholdtil
forordning(EØF)nr.1659/86fastsættesdetmaksimale
restitutionsbeløb til44,697ECUpr.100kg.
Artikel2
Denneforordningtræderikraftden3.juli1986.
Denneforordningerbindendeialleenkelthederoggælderumiddelbart ihver
medlemsstat .
Udfærdiget iBruxelles,den2.juli1986.
PåKommissionens vegne
FransANDRIESSEN
Næstformand
(')EFTnr.L177af1.7.1981,s.4.
(2)EFTnr.L87af2.4.1986,s.1.
(3)EFTnr.L145af30.5.1986,s.29.
3.7.86 DeEuropæiskeFællesskabersTidende Nr.L179/33
KOMMISSIONENS FORORDNING (EØF)Nr.2086/86
af2.juli1986
omfastsættelse afdetmaksimalerestitutionsbeløb vedudførselafhvidtsukkeri
forbindelse medden46.dellicitation underdenløbendehovedlicitation
omhandletiforordning (EØF)nr.2236/85
restitutionsbeløb isærunderhensyntagentilsituationen
ogdenforventedeudviklingpåmarkedetforsukkeri
Fællesskabetogpåverdensmarkedet ;
eftergennemgangaftilbudenebørdebestemmelser ,der
erfastsatiartikel1,fastsættesforden46.dellicitation ;
deidenneforordningfastsatteforanstaltninger eriover­
ensstemmelse medudtalelsefraForvaltningskomiteen for
Sukker—KOMMISSIONEN FORDEEUROPÆISKE
FÆLLESSKABER HAR—
underhenvisningtiltraktatenomoprettelseafDet
europæiskeøkonomiskeFællesskab,
underhenvisningtilaktenvedrørendeSpaniensogPortu­
galstiltrædelse,
underhenvisningtilRådetsforordning(EØF)nr.1785/81
af30.juni1981omdenfællesmarkedsordning for
sukker('),senestændretvedforordning(EØF)nr.934/
86(2),særligartikel19,stk.4,førsteafsnit,litrab),og
udfrafølgendebetragtninger :
IhenholdtilKommissionens forordning (EØF)nr.
2236/85af29.juli1985omenløbendehovedlicitation
medhenblikpåfastsættelseafeneksportafgiftog/eller
eksportrestitution forhvidtsukker(3),ændretvedforord­
ning(EØF)nr.239/86(4),foranstaltesdellicitationermed
henblikpåeksportafdettesukker;
ihenholdtilbestemmelserne iartikel9,stk.1,iforord­
ning(EØF)nr.2236/85fastsættesderipåkommende
tilfældefordenpågældendedellicitationetmaksimaltUDSTEDTFØLGENDE FORORDNING :
Artikel1
Forden46.dellicitation forhvidtsukkerihenholdtil
forordning(EØF)nr.2236/85fastsættesdetmaksimale
restitutionsbeløb til44,721ECUpr.100kg.
Artikel2
Denneforordningtræderikraftden3.juli1986.
Denneforordningerbindendeialleenkelthederoggælderumiddelbart ihver
medlemsstat .
UdfærdigetiBruxelles,den2.juli1986.
PåKommissionens vegne
FransANDRIESSEN
Næstformand ,
(')EFTnr.L177af1.7.1981,s.4.
(2)EFTnr.L87af2.4.1986,s.1.
(3)EFTnr.L209af6.8.1985,s.19.
(4)EFTnr.L29af4.2.1986,s.19.
(5)

Til trods for svækkelsen af budgetstillingen i 2007 blev den mellemfristede målsætning, som er en afbalanceret stilling i strukturelle termer (dvs. i konjunkturkorrigerede termer ekskl. engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger), nået med en stor margen. Den strategi, der er skitseret i programmet, indebærer en svækkelse af den strukturelle saldo i 2008. Beregnet efter den i fællesskab aftalte metode forventes det strukturelle overskud på 0,5 % af BNP i 2007 at blive til et underskud på omkring 0,5 % af BNP i 2008 og at forværres gradvis i de efterfølgende år til et underskud på 0,75 % af BNP i 2010. Den nominelle saldo forventes at falde fra et overskud på 0,5 % af BNP i 2007 til et underskud på ca. 1 % i resten af programperioden. Med udgangspunkt i det værre end forventede resultat i 2007 (0,75 procentpoint af BNP) og på en svagere makroøkonomisk baggrund er de nominelle budgetmål for 2008-2009 helt klart lavere end i den forrige opdatering (1,75 procentpoint af BNP). For 2008 forventer programmet, at indtægtskvoten falder yderligere, idet skatterne yder et mindre bidrag til væksten, mens udgifterne forventes at stige som følge af de udgiftsbeslutninger, der blev truffet i 2007 og årene forinden, samt dem, der blev bebudet i finansloven for 2008. Budgetfremskrivningerne for 2009 og 2010 omfatter eksplicit ufordelte hensættelser på henholdsvis 0,4 % og 0,8 % af BNP. I 2009 og 2010 forventes indtægtskvoten fortsat at falde, om end mindre hurtigt, mens udgiftskvoten stort set forventes at stabiliseres i 2009 for derefter at falde i 2010. Til trods for det svækkede økonomiske og finanspolitiske miljø, forventes investeringsudgifterne at stige som procentdel af BNP i programperioden, hvilket burde øge økonomiens langsigtede produktivitetspotentiale.
(5)

Formålet med den budgetstrategi, der er skitseret i programmet, er at øge den finanspolitiske konsolidering i retning af den mellemfristede strategi med en balanceret budgetstilling i strukturelle termer, ved at det strukturelle underskud mindskes med over 0,5 procentpoint af BNP per år i overensstemmelse med Rådets henstilling af 27. februar om den forudgående opdatering af stabilitetsprogrammet, som var at »styrke tilpasningen i retning af den mellemfristede målsætning«. Især gælder det, at den mellemfristede målsætning efter planen skal nås før det år, der er fastsat i den forudgående opdatering (2012), dog uden for programperioden (2010). Ifølge programmet skal budgetstillingen nominelt være i balance senest i 2010, sammenholdt med et underskud på 2,75 % af BNP i 2007. Det primære overskud er beregnet til at stige til 3,75 % af BNP i 2010 fra 1,25 % i 2007. Den planlagte tilpasning er overvejende indtægtsbaseret og skyldes dels gennemførelsen af diskretionære foranstaltninger inden for indirekte beskatning og ejendomsskatter, dels et forbedret skattesystem og en optrappet kamp mod skatteunddragelse og svig. Selv om de generelle udgifter kun falder marginalt som en del af BNP, skifter deres sammensætning efter planen, så sociale udbetalinger kun stiger med 1 procentpoint af BNP, hvilket stort set modsvares af et faldende forbrug i produktionen. Under hensyn til de mekaniske konsekvenser af den seneste BNP-revision, ligger budgetmålet i programmet stort set på linje med målet i den forudgående opdatering for 2008 og bedre for 2009 på baggrund af generelt sammenlignelige makroøkonomiske betingelser. Den offentlige bruttogæld, der anslås at ligge på 93,4 % af BNP i 2007, hvilket ligger klart over traktatens referenceværdi på 60 %, forventes at falde med over 10 procentpoint i programperioden.
De risici, der knytter sig til programmets budgetfremskrivninger, synes stort set at være afbalanceret for så vidt angår 2008, men for så vidt angår 2009 og 2010 kan budgetresultaterne blive dårligere end forventet til trods for plausible makroøkonomiske antagelser. Programmet indeholder således ikke tilstrækkelige oplysninger om de foranstaltninger, der er nødvendige for at understøtte den betydelige udgiftsbegrænsning i programperiodens sidste to år, skønt besparelser på dagpengeområdet og pensionsområdet i kølvandet på pensionsreformen fra 2004 skulle bidrage til at mindske udgiftstrykket. Det er også uklart, hvordan der i forbindelse med fastsættelsen af udgiftsmålene er taget højde for den planlagte stigning i udgifterne til uddannelse, F&U og infrastrukturer i programperioden, og den forventede effektivitetsgevinst inden for den offentlige forvaltning er fortsat usikker.

Endelig er der i programmet bebudet skattenedsættelser i 2010, men det indeholder ingen oplysninger om, hvordan de vil blive finansieret. De risici, der knytter sig til fremskrivningen af gældskvoten, synes i det store og hele at være i balance, idet der på den ene side er risiko for større underskud end forventet, hvilket kan gøre det vanskeligt at følge den tilpasningskurs, der er beskrevet i programmet, men på den anden side kan det nominelle BNP blive større end forventet.
Hovedmålet for den mellemfristede budgetstrategi i programmet er at fremme makroøkonomisk stabilitet og langsigtet holdbarhed i de offentlige finanser ved at bevare overskuddet i finanspolitikken og dermed opnå et bedre resultat end den mellemfristede målsætning, der er defineret som strukturel balance. Det samlede offentlige overskud ventes at falde fra 2,6 % af BNP i 2007 til 1,3 % i 2008 og derefter til omkring og lige under 1 % i programmets sidste år. Den strukturelle saldo, beregnet efter den i fællesskab aftalte metode, vil falde fra 1,25 % af BNP i 2007 til 0,75 % i 2008 og derefter stige igen til 1,25-1,5 % af BNP i årene efter 2008.

Sammenlignet med den foregående opdatering af konvergensprogrammet er de finanspolitiske mål for 2008 blevet fastholdt og sat ned med ca. 0,5 procentpoint af BNP for de næstfølgende år, til trods for en nedjustering af de økonomiske prognoser og en opjustering af den forventede inflation. Den offentlige indtægtskvote forventes at falde med ca. 1 procentpoint i løbet af programperioden, hovedsagelig som følge af, at en gradvis sænkning af indkomstskatten vil medføre, at indkomst- og formueskatteandelen falder. Udgifterne forventes at stige med ca. 1 procentpoint i løbet af programperioden; størsteparten heraf skyldes højere sociale ydelser, især pensioner, da der er indført en mere fordelagtig indeksregulering af dem.
Den reale vækst i BNP har været høj og ligget over 6 % om året siden 2003, men der er sket en akkumulering af store eksterne underskud. Den offentlige saldo har således bevæget sig fra en stilling tæt på balance til et overskud på over 3 % af BNP i 2006, og den finanspolitiske stilling har været konjunkturudjævnende eller stort set neutral siden 2003. Samtidig har de pengepolitiske vilkår været favorable inden for rammerne af currency board-arrangementet. Den kraftige økonomiske vækst har været ledsaget af tegn på overophedning og voksende makroøkonomiske uligevægte, hvilket har givet sig udslag i voksende underskud over for udlandet, en ny stigning i bankernes udlån og stigende inflation.

Det voksende eksterne underskud i Bulgarien afspejler imidlertid i stor udstrækning et investeringsboom, der er drevet af stor tilstrømning af direkte udenlandske investeringer. Inflationen blev navnlig udløst af udenlandsk inducerede stigninger i fødevare- og energipriserne. På baggrund af et kraftigt fald i ledigheden er der imidlertid indtruffet en stramning af arbejdsmarkedet, og i 2007 accelererede lønstigningen så meget, at den for første gang i adskillige år overhalede produktivitetsstigningen. Hvis denne udvikling fortsætter, kan det føre til en udhuling af konkurrenceevnen og skabe tvivl om den høje væksts holdbarhed, selv om omkostningskonkurrenceevnen stort set er bevaret takket være moderate stigninger i reallønnen indtil 2006 og akkumulerede produktivitetsforbedringer siden 1998. I fremtiden vil det være nødvendigt for Bulgarien at tackle disse uligevægte og samtidig forbedre betingelserne for en holdbar indhentningsproces ved at fastholde en forsigtig finanspolitik og sikre løntilbageholdenhed, forbedre kvaliteten i de offentlige finanser, sikre stabilitet inden for den finansielle sektor og fremskynde strukturreformerne.
(2)

I de sidste ti år har Cypern været præget af en solid økonomisk vækst, i nogle år dog med udsving, hvilket afspejler, at den lille åbne økonomi er udsat for eksterne chok. Finanspolitikken har ikke altid udnyttet de gunstige konjunkturer til at nå budgetmål tæt på balance eller i overskud, hvilket ville give en sikkerhedsmargen over for normale udsving og give de automatiske stabilisatorer mulighed for at fungere fuldt ud under konjunkturnedgange. Dette sætter fokus på nødvendigheden af at undgå en procyklisk stilling under økonomiske opgangstider. I de sidste fire år har de cypriotiske myndigheder været i gang med en vellykket hovedsagelig indtægtsbaseret finanspolitisk konsolidering, som reducerede det offentlige underskud fra 6,5 % af BNP i 2003 til 1,2 % i 2006. På baggrund af en sandsynligvis kortvarig skattetung vækstsammensætning, der medførte ekstraordinært store statsindtægter, vurderes budgetsaldoen i øjeblikket til et overskud på 1,5 % af BNP i 2007. Gælden faldt endvidere fra 69 % af BNP i 2003 til ca. 60 % i 2007. Den begrænsede tilbageholdenhed i de løbende primære udgifter og det forhold, at sammensætningseffekterne i den nylige stigning i skatteindtægterne sandsynligvis er af kortvarig karakter, illustrerer nødvendigheden af at forbedre udgiftskontrollen yderligere. Dette kunne bidrage til at stabilisere økonomien nu, hvor landet er medlem af euroområdet. Reformen af pensionssystemet og en rettidig gennemførelse af de vedtagne reformer i sundhedsvæsenet vil også bidrage til at kontrollere de primære udgifter, samtidig med at de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt understøttes.
For 2007 er det offentlige overskud beregnet til 3 % af BNP i Kommissionens prognoser fra efteråret 2007, hvilket skal sammenholdes med det mål på 1,2 % af BNP, der blev sat i den forrige opdatering af konvergensprogrammet. At overskuddet var bedre end forventet, skyldes hovedsagelig en basiseffekt (et bedre resultat i 2006 end forventet i det forrige program) og et arbejdsmarked i 2007, der var stærkere end forventet, hvilket havde en mere positiv virkning for indtægterne og i mindre grad for udgifterne end forventet.

I overensstemmelse med den implicitte opfordring i Rådets udtalelse af 27. februar 2007 om den foregående opdatering af konvergensprogrammet (3) forventes den strukturelle saldo at blive væsentlig forbedret i 2007, hvilket er et udtryk for en konjunkturudjævnende finanspolitik i 2007.
Opdateringens hovedmålsætning består i at få korrigeret det uforholdsmæssigt store underskud i 2009 (med et fald fra 6,2 % af BNP i 2007 til 3,2 % af BNP i 2009 (4)) i overensstemmelse med den foregående opdatering inden for rammerne af et stort set uændret makroøkonomisk scenario og sikre et yderligere fald til 2,2 % af BNP i 2011. Da renteudgifterne forventes at falde gradvis efter 2008, forventes den primære saldo at blive forbedret lidt mindre fra et underskud på 2,2 % af BNP i 2007 til et overskud på 1,1 % af BNP i 2011. Et underskud på den strukturelle saldo (dvs. konjunkturkorrigeret og eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger) på 0,5 % af BNP bekræftes i opdateringen som mellemfristet målsætning for budgetstillingen, uden at det forventes, at man vil nå dette mål i programperioden.

Budgetkonsolideringen forventes tilvejebragt ved at mindske udgiftskvoten efter et fald på 1,5 procentpoint i 2007 med ca. 6 procentpoint i programperioden. Dette forventes fra 2008 så rigeligt at opveje indtægtskvoten med ca. 2 procentpoint (primært som følge af en reduktion af skattebyrden, der skyldes, at væksten i BNP ikke i særlig grad hænger sammen med øget skat). Når udgiftsstoppet er udløbet i 2009, forventes reduktionen i udgiftskvoten at blive nået via gradvis indfasning af strukturreformer vedrørende den offentlige forvaltning, uddannelse, sundhedsvæsen og pensioner samt yderligere nedskæringer i pristilskud. Den offentlige bruttogæld, der anslås at ligge på ca. 65 % af BNP i 2007, hvilket er over traktatens referenceværdi på 60 %, forventes at falde med 3,6 procentpoint i programperioden.
Budgetresultatet kan blive værre end forventet i programmet. Det er navnlig usandsynligt, at det planlagte indtægtsniveau i 2007 nås i betragtning af den gunstige skatteelasticitet, der anvendes i programmet, og de seneste data vedrørende budgetgennemførelsen. Dette kan medføre en negativ basiseffekt for indtægterne i programperioden, som indebærer værre budgetresultater end fremskrevet for perioden 2008-2010. Dette kunne forstærkes ved gunstige vækstantagelser, der ligger til grund for årene 2008-2009. Stigningen i specielt de sociale bidrag og de indirekte skatter kan også være overvurderet. På udgiftssiden synes programmet at fortsætte mønstret med overbudgettering af investeringsudgifter. Der er følgelig risiko for, at de ressourcer, der er afsat til investeringer, i det mindste delvis vil blive overført til løbende udgifter som set tidligere, særlig til de poster, der ser ud til at være underbudgetteret i programmet, nemlig aflønning af ansatte, sociale overførsler og subsidier.

Programmet opererer med en forsigtigere offentlig lønpolitik i perioden 2008-2010, men det dokumenteres ikke i programmet og forekommer heller ikke realistisk i lyset af de tidligere offentlige lønoverskridelser: i 2006 og 2007 var lønstigningerne mere end to gange så store som oprindeligt planlagt. Tages der hensyn til dette skifte i udgifterne, kan udgifterne i forhold til BNP blive højere end planlagt, navnlig i årene 2009-2010. Yderligere risikofaktorer består i, at der er svagheder i budgetplanlægningen og -gennemførelsen, at der vil være et tryk på udgifterne i valgårene 2008 og 2009, og at der er usikkerhed i forbindelse med den såkaldte »ejendomsfond«, for så vidt angår størrelsen af det offentliges kompensationer til ejerne af de ejendomme, der blev nationaliseret under kommuniststyret. Den finanspolitiske stramning, der opereres med i 2010, er ikke tilstrækkeligt dokumenteret med konkrete foranstaltninger.
(5)

Det vigtigste mål for programmets budgetstrategi er at nå et strukturelt overskud, dvs. et konjunkturkorrigeret overskud uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 1 % af BNP ved udgangen af den planlagte regeringsperiode i 2011. Nederlandene planlægger derfor i hele programperioden at overholde sin mellemfristede målsætning for budgetstillingen fuldt ud, nemlig et strukturelt underskud på fra 0,5 til 1 % af BNP. Efter den betydelige forværring i 2007 forventes der i programmet en tilbagevenden til mindre, stort set stabile nominelle overskud. Den primære saldo følger en tilsvarende udvikling, idet den stabiliseres på 2,75 % af BNP i 2008-2010. Den forrige opdatering af stabilitetsprogrammet forventede en opbremsning i væksten i 2008 snarere end i 2009 og et offentligt budget, der stort set var i balance indtil 2008, samt et overskud på næsten 1 % af BNP i 2009. I den nuværende opdatering er den nominelle tilpasning igennem programperioden fuldt indtægtsbaseret og placeret tidligere, nemlig i 2008. Den er hovedsagelig baseret på stigninger i gasindtægter, en diskretionær stigning i socialbidragene og positive udsigter for den økonomiske vækst. De offentlige udgifter vil efter planen blive styret af udgiftslofter i reelle termer, som i budgetforslaget for 2008 er fastlagt for hele regeringsperioden.
På baggrund af denne risikovurdering forekommer budgetstillingen i programmet at være stort set forenelig med en holdbar korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud i 2007 som henstillet af Rådet. Det vil kun være muligt at sikre en tilstrækkelig sikkerhedsmargin mod at overskride underskudstærsklen på 3 % af BNP med normale makroøkonomiske udsving (beregnet til et strukturelt underskud på omkring 2 % af BNP) fra 2010 og fremefter, hvis den planlagte konsolidering gennemføres strengt. (5) Budgetstillingen i programmet forekommer desuden at være utilstrækkelig til at sikre, at den mellemfristede målsætning nås inden for programperioden som forudset i programmet. I 2008 kan der kun forventes en beskeden forbedring (på 0,25 % af BNP) af den strukturelle saldo, når de gode tider melder sig.

Tilpasningstempoet i retning af den mellemfristede målsætning, der er angivet i programmet for 2008, bør derfor øges for at være i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten, hvori det præciseres, at for medlemsstater, der deltager i euroområdet og ERM II, bør den årlige forbedring i den strukturelle saldo udgøre 0,5 % som benchmark, og at tilpasningen bør være større i økonomiske opgangstider. Der er desuden behov for at skabe et budgetmæssigt råderum til den forventede stigning i indstrømningen af EU-midler med det formål at fastholde den restriktive finanspolitik, der er planlagt for 2009-2010. Den planlagte tilpasning i de resterende år af programperioden bør gennemføres strengt i overensstemmelse med pagten, og den bør om nødvendigt bakkes op af supplerende foranstaltninger. Endelig vil der, hvis der opstår inflationspres, være behov for en strammere finanspolitisk linje end beskrevet i programmet.
(2)

Væksten i det reale BNP i Italien har siden 1990'erne ligget under gennemsnittet i euroområdet, og den potentielle vækst anslås at være faldet fra over 2 % i begyndelsen af 1990'erne til ca. 1,5 % i de sidste 15 år. På den positive side skal det nævnes, at Italien har oplevet en solid vækst i beskæftigelsen siden århundredeskiftet, og arbejdsløsheden er faldet betydeligt, hvilket også afspejler virkningen af arbejdsmarkedsreformerne. Mens det vil vare et godt stykke tid, før Italien indhenter EU-gennemsnittet med hensyn til beskæftigelsesgraden, sætter kombinationen af dynamisk vækst i beskæftigelsen og langsom vækst i BNP imidlertid fokus på Italiens produktivitetsproblem. Til trods for det seneste opsving er de mellemfristede udsigter for den italienske økonomi fortsat foruroligende i betragtning af de store strukturelle svagheder. Disse vedrører bl.a. den begrænsede interne konkurrence på tjenestemarkederne, som man er begyndt at se nærmere på i de seneste år. De strukturelle svagheder har resulteret i en lav vækst i produktiviteten, en konstant udhuling af konkurrenceevnen over for udlandet og indtil for nylig et positivt inflationsspænd i forhold til gennemsnittet i euroområdet. En offentlig gældskvote på over 100 % og det stadig forholdsvis høje, om end faldende, budgetunderskud øger den økonomiske usikkerhed og øger omkostningerne ved gældsbetjeningen, hvilket gør Italien sårbart over for stigninger i rentesatserne. Disse faktorer hindrer desuden en mere produktiv anvendelse af offentlige midler og begrænser de automatiske stabilisatorers muligheder for at fungere effektivt. For at opnå en hurtig reduktion af gældskvoten og få de offentlige finanser ind på en holdbar kurs er det af afgørende betydning at opnå yderligere kontrol med den strukturelle primære udgiftskvote, som for nylig er stabiliseret, og øge den potentielle vækst, bl.a. gennem en forbedring af kvaliteten af de offentlige finanser.