EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) 2017/2393

af 13. december 2017

om ændring af forordning (EU) nr. 1305/2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), (EU) nr. 1306/2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik, (EU) nr. 1307/2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, (EU) nr. 1308/2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og (EU) nr. 652/2014 om bestemmelser vedrørende forvaltning af udgifter i tilknytning til fødevarekæden, dyresundhed og dyrevelfærd samt til plantesundhed og planteformeringsmateriale

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 42, artikel 43, stk. 2, og artikel 168, stk. 4, litra b),

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Revisionsretten (1),

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (3),

efter den almindelige lovgivningsprocedure (4), og

ud fra følgende betragtninger:

For at sikre retssikkerheden og en ensartet og ikkediskriminerende gennemførelse af støtte til unge landbrugere er det nødvendigt at fastsætte, at i forbindelse med udvikling af landdistrikter betyder »datoen for virksomhedsetablering« som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 (5) og i andre relevante bestemmelser den dato, hvor ansøgeren udfører eller afslutter en handling vedrørende den første virksomhedsetablering, og at støtteansøgningen skal indgives senest 24 måneder efter denne dato. Desuden har erfaringerne fra forhandlingerne om programmerne vist, at reglerne for unge landbrugeres fælles virksomhedsetablering og tærsklerne for adgang til støtte, jf. artikel 19, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1305/2013, bør præciseres, og at bestemmelserne om forretningsplanens varighed bør strømlines.

For at gøre det lettere for medlemsstaternes forvaltningsmyndigheder at gennemføre rådgivnings- og uddannelsestjenester bør status som støttemodtager under den pågældende foranstaltning udvides til også at omfatte disse myndigheder, samtidig med at det sikres, at leverandøren af tjenesten vælges af et organ, der er funktionelt uafhængigt af disse myndigheder, og at der foretages kontrol med udbyderen af rådgivning eller uddannelse.

Med henblik på at tilskynde til deltagelse i kvalitetsordninger bør landbrugere eller grupper af landbrugere, der har deltaget i disse ordninger i de fem år forud for ansøgningen om støtte, være berettiget i en periode på maksimalt fem år, mens der samtidig tages behørigt hensyn til tidspunktet for den første deltagelse i ordningen.

For at være tilstrækkeligt attraktive for den private sektor er det afgørende, at de finansielle instrumenter udformes og gennemføres på en fleksibel og gennemsigtig måde. Erfaringerne har dog vist, at visse foranstaltningsspecifikke regler for støtteberettigelse begrænser udnyttelsen af finansielle instrumenter i programmerne for udvikling af landdistrikterne og en fleksibel brug af de finansielle instrumenter fra fondsforvalternes side. Det er derfor hensigtsmæssigt at fastsætte, at visse foranstaltningsspecifikke regler for støtteberettigelse ikke finder anvendelse på finansielle instrumenter. Af samme årsag er det også hensigtsmæssigt at fastsætte, at støtte til virksomhedsetablering til unge landbrugere i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1305/2013 også kan ydes i form af finansielle instrumenter. I betragtning af disse ændringer bør det fastsættes, at hvis der ydes støtte til investeringer i henhold til artikel 17 i forordning (EU) nr. 1305/2013 i form af finansielle instrumenter, skal investeringen bidrage til en eller flere af EU-prioriteterne for udvikling af landdistrikterne.

For at mindske den administrative byrde ved gennemførelsen af princippet om ingen dobbeltfinansiering i forbindelse med forgrønnelse bør medlemsstaterne have mulighed for at anvende et fast, gennemsnitligt fradrag for alle berørte støttemodtagere, der udfører den pågældende operationstype eller delforanstaltning.

Landbrugere udsættes i dag for stadig større økonomiske risici som følge af markedsudviklingen. Disse økonomiske risici berører dog ikke alle landbrugets sektorer lige meget. Medlemsstaterne bør derfor i behørigt begrundede tilfælde have mulighed for at hjælpe landbrugere ved hjælp af et sektorspecifikt redskab til indkomststabilisering, især inden for sektorer, der er ramt af alvorlige indkomstfald, som kan få betydelige økonomiske konsekvenser for et bestemt landdistrikt, forudsat at indkomstfaldet overstiger en tærskel på mindst 20 %. For at sikre, at det sektorspecifikke indkomststabiliseringsredskab er effektivt og tilpasset til medlemsstaternes specifikke omstændigheder, bør det være muligt for dem i deres programmer for udvikling af landdistrikter at definere den indkomst, der skal tages i betragtning i forbindelse med aktiveringen af redskabet, på en fleksibel måde. Samtidig og for at fremme landbrugeres anvendelse af forsikring bør tærsklen for faldet i produktionen, der gælder for forsikringer, sættes ned til 20 %. For at sikre overvågningen af de udgifter, der afholdes under det sektorspecifikke indkomststabiliseringsredskab og forsikringerne, bør indholdet af finansieringsplanen for programmet desuden tilpasses.

For så vidt angår gensidige fonde for landbrugere fra alle sektorer fremgår det, at forbuddet mod enhver form for bidrag af offentlige midler til startkapital, jf. artikel 38, stk. 3, og artikel 39, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1305/2013, er til hinder for, at disse fonde fungerer effektivt. Dette forbud bør derfor udgå. Det er desuden hensigtsmæssigt at udvide de områder, der kan være omfattet af finansielle bidrag til gensidige fonde, således at bidrag kan supplere de årlige betalinger til fondene såvel som relatere sig til deres startkapital.

Støtte til investeringer til genopretning af produktionspotentiale efter naturkatastrofer og katastrofale hændelser i henhold til artikel 18, stk. 1, litra b), og artikel 24, stk. 1, litra d), i forordning (EU) nr. 1305/2013 ydes normalt til alle støtteberettigede ansøgere. Derfor bør medlemsstaterne ikke være forpligtet til at fastsætte udvælgelseskriterier for genopretningsforanstaltninger. I behørigt begrundede tilfælde bør det desuden, hvis det ikke er muligt at fastsætte udvælgelseskriterier på grund af operationernes art, være muligt for medlemsstaterne at fastsætte alternative udvælgelsesmetoder.

I artikel 59 i forordning (EU) nr. 1305/2013 fastsættes de maksimale bidragssatser for Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL). For at lette presset på de nationale budgetter i nogle medlemsstater og fremskynde hårdt tiltrængte investeringer i Cypern bør den maksimale bidragssats på 100 %, jf. nævnte forordnings artikel 59, stk. 4, litra f), forlænges indtil programmets afslutning. Desuden bør der i artikel 59, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1305/2013 henvises til den specifikke bidragssats, der blev indført i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (7) for det nye finansielle instrument, der er omhandlet i artikel 38. stk. 1, litra c), i forordning (EU) nr. 1303/2013.

I henhold til artikel 60, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1305/2013 kan støtteberettigelsen af udgifter vedrørende ændringer af programmet i tilfælde af hasteforanstaltninger som følge af naturkatastrofer starte fra den dato, hvor naturkatastrofen fandt sted. Denne mulighed for at gøre udgifter, der er afholdt inden forelæggelsen af en programændring, støtteberettigede bør udvides til også at omfatte andre forhold som f.eks. katastrofale hændelser eller en betydelig og pludselig ændring af medlemsstatens eller regionens socioøkonomiske forhold.

I henhold til artikel 60, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1305/2013 er det, for så vidt angår investeringer i landbrugssektoren, kun udgifter, der er afholdt efter indgivelsen af en ansøgning, som er støtteberettigede. I tilfælde, hvor investeringen vedrører hasteforanstaltninger som følge af naturkatastrofer, katastrofale hændelser eller ugunstige vejrforhold eller en betydelig og pludselig ændring i medlemsstatens eller regionens socioøkonomiske forhold, bør medlemsstaterne dog for at sikre en fleksibel og rettidig reaktion på sådanne hændelser have mulighed for i deres programmer at fastsætte, at udgifter, der er afholdt, efter at hændelsen har fundet sted, er støtteberettigede. Med henblik på at sørge for effektiv støtte til hastetiltag iværksat af medlemsstaterne til at imødegå de senere års hændelser, bør denne mulighed finde anvendelse fra den 1. januar 2016.

For at øge anvendelsen af de forenklede omkostningsmuligheder, der er omhandlet i artikel 67, stk. 1, litra b)-d), i forordning (EU) nr. 1303/2013, er det nødvendigt at begrænse de specifikke ELFUL-regler, der er fastsat i artikel 62, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1305/2013, til kun at omfatte støtte, der ydes i henhold til artikel 21, stk. 1, litra a) og b), vedrørende indkomsttab og vedligeholdelsesomkostninger, og i henhold til artikel 28-31, 33 og 34 i forordning (EU) nr. 1305/2013.

I henhold til artikel 74 i forordning (EU) nr. 1305/2013 skal medlemsstaterne høre overvågningsudvalget for programmet for udvikling af landdistrikterne om kriterierne for udvælgelse inden for fire måneder efter programmets godkendelse. Dette skaber en indirekte forpligtelse for medlemsstaterne til at have fastlagt alle udvælgelseskriterierne inden denne dato, selv for de indkaldelser af ansøgninger, som vil blive lanceret senere. For at mindske unødige administrative byrder og samtidig sikre, at de finansielle midler anvendes på den bedst mulige måde, bør medlemsstaterne have mulighed for at fastlægge udvælgelseskriterierne og anmode om en udtalelse fra overvågningsudvalget på et hvilket som helst tidspunkt inden offentliggørelsen af indkaldelser af ansøgninger.

Der anvendes finansiel disciplin for at sikre, at budgettet for Den Europæiske Garantifond for Landbruget er i overensstemmelse med de respektive årlige lofter i den flerårige finansielle ramme, og for at oprette reserven for kriser i landbrugssektoren. I betragtning af den tekniske karakter af fastsættelsen af tilpasningssatsen for direkte betalinger og dens tætte tilknytning til Kommissionens udgiftsoverslag, der er anført i det årlige budgetforslag, bør proceduren for fastsættelse af tilpasningssatsen forenkles ved at bemyndige Kommissionen til at vedtage den i overensstemmelse med rådgivningsproceduren.

For at harmonisere reglerne for automatisk frigørelse i artikel 87 i forordning (EU) nr. 1303/2013 og artikel 38 i forordning (EU) nr. 1306/2013 bør den dato, inden hvilken medlemsstaterne skal sende Kommissionen oplysninger om undtagelser fra frigørelsen, der er omhandlet i artikel 38, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013, tilpasses.

For at sikre retlig klarhed med hensyn til behandlingen af de inddrivelser, der opstår som følge af de midlertidige nedsættelser i henhold til artikel 41, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1306/2013, bør sidstnævnte opføres på listen over kilder til de formålsbestemte indtægter i henhold til nævnte forordnings artikel 43.

Af hensyn til administrativ forenkling er det hensigtsmæssigt at hæve den tærskel, under hvilken medlemsstaterne kan beslutte ikke at fortsætte inddrivelsen af uretmæssigt udbetalte beløb, fra 150 EUR til 250 EUR, såfremt medlemsstaten anvender en lige så høj eller højere tærskelværdi for ikke at forfølge national gæld.

Det bør sikres, at et afslag på eller en inddrivelse af betalinger som følge af manglende overholdelse af reglerne for offentlige indkøb, afspejler, hvor alvorlig den manglende overholdelse er, og respekterer proportionalitetsprincippet, som afspejlet bl.a. i de relevante retningslinjer, som Kommissionen har opstillet for finansielle korrektioner, der skal foretages for udgifter finansieret af Unionen ved delt forvaltning på grund af manglende overholdelse af sådanne regler. Det bør endvidere præciseres, at en sådan manglende overholdelse kun berører transaktionernes lovlighed og formelle rigtighed for så vidt angår den del af støtten, der tilbagetrækkes eller ikke udbetales.

For at mindske den administrative byrde for mindre landbrugere bør der indføres en yderligere undtagelse, hvorved mindre landbrugere fritages fra at anmelde parceller, for hvilke der ikke er ansøgt om betaling.

Under hensyn til de praktiske og specifikke vanskeligheder, som harmoniseringen af betalingsfrister for arealrelaterede betalinger mellem EGFL og ELFUL har givet anledning til, bør overgangsperioden forlænges med yderligere et år. Med hensyn til arealrelaterede foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne bør betalinger af forskud inden den 16. oktober dog fortsat være mulige for at opretholde landbrugeres likviditetsstrøm.

For at tage højde for landbrugssystemernes mangfoldighed i hele Unionen er det hensigtsmæssigt at tillade medlemsstaterne at overveje at ompløje, hvilket er relevant for agronomiske og miljømæssige aspekter, som et kriterium for klassificeringen af permanente græsarealer.

Visse buske eller træer, der ikke bliver direkte afgræsset af dyr, kan ikke desto mindre producere dyrefoder. Medlemsstaterne bør have mulighed for at inkludere disse buske eller træer i permanent græsarealer, hvor græs og andet grøntfoder forbliver fremherskende, i hele eller en del af deres område.

For at præcisere klassificeringen før 2018 af braklagte arealer som agerjord, hvor det havde været sådan i fem år eller mere, og skabe sikkerhed for de berørte landbrugere bør medlemsstaterne gives mulighed for at bevare arealernes klassificering som agerjord i 2018.

Arealer, som kan afgræsses, hvor græs og andet grøntfoder ikke er fremherskende eller ikke findes, og hvor græsningspraksis hverken er af traditionel karakter eller vigtig for bevarelse af biotoper og levesteder, kan ikke desto mindre have relevant græsningsværdi i visse områder. Medlemsstaterne bør have mulighed for at betragte disse arealer som permanente græsarealer i hele eller i dele af deres område.

Erfaringerne fra de første år af gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 (8) har vist, at visse medlemsstater, der anvender den generelle arealbetalingsordning, ikke har anvendt det fulde beløb af de midler, der er til rådighed under de budgetlofter, som er fastsat i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1089 (9) . Medlemsstater, der anvender grundbetalingsordningen, har allerede inden for visse grænser mulighed for at distribuere betalingsrettigheder for en højere værdi end det beløb, der er til rådighed til deres grundbetalingsordning, med henblik på at sikre en mere effektiv anvendelse af midlerne. Medlemsstater, der anvender den generelle arealbetalingsordning, bør, inden for de samme fælles begrænsninger og med respekt af nettolofterne for direkte betalinger, også have mulighed for at beregne det beløb, der er nødvendigt for, at deres loft for den generelle arealbetalingsordning kan øges.

Eftersom tidligere erfaringer viste, at støtte i en række tilfælde blev givet til fysiske eller juridiske personer, hvis forretningsformål ikke eller kun marginalt var rettet mod en landbrugsaktivitet, indførte forordning (EU) nr. 1307/2013 reglen om aktive landbrugere. Efter nævnte regel skal medlemsstaterne undlade at bevilge direkte betalinger til visse personer, medmindre sådanne personer kan godtgøre, at deres landbrugsaktivitet ikke er marginal. Efterfølgende erfaringer viser imidlertid, at det for mange medlemsstater har været vanskeligt at gennemføre de tre kriterier for at komme i betragtning som aktiv landbruger, der er fastlagt i artikel 9, stk. 2, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 1307/2013. For at mindske den administrative byrde, der er forbundet med gennemførelsen af disse tre kriterier, bør medlemsstaterne have mulighed for at beslutte, at kun et eller to af kriterierne er til rådighed til at godtgøre, at en person er en aktiv landbruger.

Det er desuden visse medlemsstaters erfaring, at vanskelighederne og de administrative omkostninger ved at gennemføre elementerne vedrørende listen over aktiviteter eller virksomheder som omhandlet i artikel 9, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1307/2013 har opvejet fordelen ved at udelukke et meget begrænset antal ikke-aktive støttemodtagere fra ordningerne for direkte støtte. Når en medlemsstat mener, at dette er tilfældet, bør den have mulighed for at bringe anvendelsen af forordningens artikel 9 til ophør i forhold til listen over aktiviteter eller virksomheder.

Det bør angives udtrykkeligt, at artikel 11 i forordning (EU) nr. 1307/2013 giver medlemsstaterne mulighed for en gang om året at tage deres beslutning om nedsættelse af den del af grundbetalingen til landbrugere, der overstiger 150 000 EUR, op til revision, såfremt en sådan revision ikke fører til en nedsættelse af de beløb, der er til rådighed for udvikling af landdistrikterne.

For at medlemsstaterne kan tilpasse støtten under den fælles landbrugspolitik til deres særlige behov, bør de gives passende muligheder for at tage deres beslutning om at overføre midler fra deres direkte betalingsloft til deres programmer for udvikling af landdistrikter og omvendt op til revision. De bør derfor have mulighed for at tage deres beslutning op til revision også med virkning fra kalenderåret 2019, forudsat at en sådan beslutning ikke medfører en nedsættelse af beløbene til udvikling af landdistrikter.

Ud over at anvende en lineær nedsættelse af værdien af betalingsrettigheder under grundbetalingsordningen til at tilføre midler til nationale eller regionale reserver for at gøre det lettere for unge landbrugere og landbrugere, der indleder en landbrugsaktivitet, at komme med i ordningen bør medlemsstaterne også have mulighed for at anvende samme mekanisme til at finansiere foranstaltninger, der træffes for at undgå, at jorden opgives, og for at kompensere landbrugere for særlige ulemper.

For at forenkle og forbedre sammenhængen mellem de regler, der finder anvendelse på forgrønnelsesforanstaltninger, bør undtagelsen fra forpligtelsen om miljømæssigt fokusområde, der finder anvendelse på bedrifter, hvor der dyrkes bælgfrugter som eneste afgrøde eller i kombination med græs eller andet grøntfoder, eller på jord, der ligger brak på mere end 75 % af agerjorden, i henhold til artikel 46, stk. 4, litra a), i forordning (EU) nr. 1307/2013, udvides til at omfatte afgrødediversificeringsforpligtelsen.

For at sikre sammenhæng mellem den måde, forskellige typer afgrøder betragtes på med hensyn til deres væsentlige andel af et område hvad angår kravet om afgrødediversificering, bør fleksibiliteten i anvendelsen af reglerne for afgrødediversificering i henhold til artikel 44, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1307/2013 udvides til at omfatte dyrkning af afgrøder under vand i en betydelig del af året eller i en betydelig del af dyrkningscyklussen.

For at strømline de eksisterende undtagelser fra forpligtelsen om afgrødediversificering i artikel 44, stk. 3, litra a) og b), i forordning (EU) nr. 1307/2013, der finder anvendelse på jord, som overvejende anvendes til produktion af græs eller andet grøntfoder eller til dyrkning af bælgfrugter eller dyrkning af afgrøder under vand, eller jord, som overvejende ligger brak, eller permanente græsarealer, og for at sikre ligebehandling af alle landbrugere med samme arealanvendelsesandele bør den øvre grænse på 30 hektarer agerjord ikke længere finde anvendelse.

For at tage højde for de agronomiske karakteristika ved tricitum spelta bør den betragtes som en særegen afgrøde med henblik på artikel 44 i forordning (EU) nr. 1307/2013.

For at strømline de eksisterende undtagelser fra forpligtelsen om miljømæssige fokusområder i artikel 46, stk. 4, litra a) og b), i forordning (EU) nr. 1307/2013, der finder anvendelse på jord, som overvejende anvendes til produktion af græs eller andet grøntfoder, eller til dyrkning af bælgfrugter eller dyrkning af afgrøder under vand, eller jord, som overvejende ligger brak, bør den øvre grænse på 30 hektarer agerjord ikke længere finde anvendelse.

I betragtning af visse permanente afgrøders potentiale for indirekte miljømæssige fordele for biodiversiteten bør listen over typer miljømæssige fokusområder i artikel 46 i forordning (EU) nr. 1307/2013 udvides til at omfatte elefantgræs og silphium perfoliatum. I betragtning af at typen af vegetationsdække kan have en positiv virkning på braklagt jords bidrag til biodiversiteten, bør braklagt jord til nektarplanter anerkendes som en særegen type miljømæssigt fokusområde. Der bør følgelig fastsættes vægtningsfaktorer for elefantgræs, silphium perfoliatum og braklagt jord til nektarplanter. Vægtningsfaktorerne bør fastsættes på en måde, der afspejler deres forskellige betydning for biodiversiteten. Indførelsen af yderligere typer miljømæssige fokusområder kræver, at de eksisterende vægtningsfaktorer for arealer med kvælstofbindende afgrøder og for arealer med lavskov med kort omdriftstid tilpasses for at afspejle den nye balance mellem alle typer miljømæssige fokusområder.

Erfaringerne fra anvendelse af støtteordninger for unge landbrugere i henhold til artikel 50 i forordning (EU) nr. 1307/2013 har vist, at unge landbrugere i nogle tilfælde ikke kan drage fordel af de fulde fem år med støtte. Mens denne støtte stadig har fokus på, at unge, der indleder deres landbrugsaktiviteter, skaber nye økonomiske aktiviteter, bør medlemsstaterne lette unge landbrugeres adgang til betaling til unge landbrugere i de fulde fem år også, hvis de unge landbrugere ikke har ansøgt om støtte umiddelbart efter virksomhedsetablering.

Nogle medlemsstater har vurderet, at betalingen til unge landbrugere i henhold til artikel 50 i forordning (EU) nr. 1307/2013 ikke er tilstrækkelig til fyldestgørende at imødegå de finansielle udfordringer ved den første etablering og den strukturelle tilpasning af landbrugsbedrifter etableret af unge landbrugere. For yderligere at forbedre udsigterne for unge landbrugeres deltagelse i landbrug bør medlemsstaterne have mulighed for at beslutte at hæve den procentdel, der anvendes til at beregne summen af betalingerne til unge landbrugere, i området mellem 25 % og 50 % og uafhængigt af den anvendte beregningsmetode. En sådan beslutning bør ikke berøre grænsen på 2 % af deres nationale loft for direkte betalinger til finansiering af betalinger til unge landbrugere.

For at præcisere medlemsstaternes ansvar med hensyn til den frivilligt koblede støttes produktionsbegrænsende karakter bør artikel 52, stk. 5 og 6, i forordning (EU) nr. 1307/2013 omformuleres. Da ændringen afspejler den praksis, der har været gældende siden den 1. januar 2015 for de berørte bestemmelser, er det hensigtsmæssigt, at den finder anvendelse fra ansøgningsåret 2015.

For at sikre størst mulig sammenhæng mellem Unionens ordninger for sektorer, som i visse år karakteriseres ved strukturel uligevægt på markedet, bør Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter, som giver medlemsstaterne mulighed for at beslutte, at der indtil 2020 fortsat kan betales frivillig koblet støtte på grundlag af de produktionsenheder, som der i en tidligere referenceperiode er ydet sådan støtte til.

For at øge fleksibiliteten med hensyn til frivillig koblet støtte bør medlemsstaterne fra ansøgningsåret 2019 have mulighed for årligt at tage deres beslutninger om støtte op til revision.

En af de største hindringer for dannelsen af producentorganisationer, navnlig i medlemsstater, der er bagefter hvad angår organiseringsgrad, synes at være mangel på gensidig tillid og tidligere erfaringer. Coaching, hvor fungerende producentorganisationer viser vejen for andre producentorganisationer, producentsammenslutninger eller individuelle producenter af frugt og grøntsager, vil i den sammenhæng kunne afhjælpe denne hindring og bør derfor medtages blandt målene for producentorganisationer i frugt- og grøntsagssektoren.

Ud over tilbagekøb med henblik på gratis uddeling er det også hensigtsmæssigt at yde finansiel støtte til coachingtiltag, der skal tilskynde producenterne til at oprette organisationer, som opfylder kriterierne for at blive anerkendt med henblik på at nyde godt af fuld EU-finansiering inden for de operationelle programmer, der gennemføres af eksisterende producentorganisationer.

Kriseforebyggelses- og krisestyringsforanstaltninger bør udvides til at omfatte genopfyldning af gensidige fonde, der som nye instrumenter kan bidrage til at bekæmpe kriser, og til salgsfremstød og kommunikation med henblik på diversificering og konsolidering af frugt- og grøntsagsmarkederne.

Med henblik på at forenkle den nuværende procedure med først at give medlemsstaterne bemyndigelse til at yde supplerende national finansiel støtte til producentorganisationer i de regioner i Unionen, hvor organisationsgraden er særlig lav, og derefter godtgøre en del af den nationale finansielle støtte, hvis visse yderligere betingelser er opfyldt, bør der etableres et nyt system for de medlemsstater, hvor organisationsgraden ligger væsentligt under EU-gennemsnittet. For at sikre en gnidningsløs overgang fra den nuværende procedure til det nye system bør der fastsættes en overgangsperiode på et år. Det nye system bør derfor finde anvendelse fra den 1. januar 2019.

For at sikre, at vinbrændevin med geografisk betegnelse beskyttes mod risikoen for misbrug af omdømme, bør medlemsstaterne have lov til at anvende reglerne om tilladelse for vinplantninger, der er egnede til fremstilling af vin med geografisk betegnelse, også på vin, der er egnet til fremstilling af vinbrændevin med geografisk betegnelse.

Brugen af kontrakter i mælke- og mejerisektoren kan bidrage til at gøre operatørerne mere ansvarlige og at øge deres opmærksomhed på behovet for at tage mere hensyn til markedssignalerne, forbedre pristransmissionerne og tilpasse udbuddet til efterspørgslen samt bidrage til at undgå visse urimelige handelspraksisser. For at tilskynde til brug af sådanne kontrakter i mælke- og mejerisektoren såvel som i andre sektorer bør producenter, producentorganisationer og sammenslutninger af producentorganisationer have mulighed for at anmode om en skriftlig kontrakt, selv hvis den pågældende medlemsstat ikke har gjort brugen af sådanne kontrakter obligatorisk.

Mens parterne i en kontrakt om levering af råmælk frit kan forhandle alle elementerne i sådanne kontrakter, har de medlemsstater, der gør brugen af kontrakter obligatorisk, fået mulighed for at påbyde visse kontraktklausuler, navnlig hvad angår deres minimumsvarighed. For at parterne kan opnå kontraktmæssig klarhed om de leverede mængder og priser, bør medlemsstaterne også få mulighed for at pålægge parterne en forpligtelse til at aftale et forhold mellem en leveret mængde og den pris, der skal betales for denne levering.

Producentorganisationer og deres sammenslutninger kan spille en nyttig rolle med hensyn til at koncentrere udbuddet, forbedre afsætning, planlægning og tilpasning af produktionen til efterspørgslen, optimere produktionsomkostningerne og stabilisere producentpriserne, udføre forskning, fremme bedste praksis og yde teknisk bistand, forvalte biprodukter og risikostyringsværktøjer, som er til rådighed for deres medlemmer, og dermed bidrage til at styrke producenternes stilling i fødevarekæden. Deres aktiviteter, herunder kontraktforhandlinger om levering af landbrugsprodukter udført af sådanne producentorganisationer og deres sammenslutninger i forbindelse med koncentration af udbuddet og afsætning af deres medlemmers produkter på markedet, bidrager derfor til opfyldelsen af de fælles landbrugspolitiske formål i artikel 39 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), eftersom de styrker landbrugernes stilling i fødevareforsyningskæden og kan bidrage til en bedre funktion af fødevareforsyningskæden. Reformen af den fælles landbrugspolitik i 2013 styrkede producentorganisationernes rolle. Uanset artikel 101 i TEUF bør muligheden for at gennemføre aktiviteter, såsom produktionsplanlægning, omkostningsoptimering, afsætning af medlemmernes produkter på markedet og føring af kontraktforhandlinger, derfor udtrykkeligt reguleres som værende en rettighed for de anerkendte producentorganisationer i alle de sektorer, som Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 (10) fastlægger en fælles markedsordning for. Denne undtagelse bør kun omfatte producentorganisationer, som reelt udøver en aktivitet, hvor formålet er økonomisk integration, og som koncentrerer udbuddet og afsætter deres medlemmers produkter på markedet. Ud over anvendelsen af artikel 102 i TEUF på sådanne producentorganisationer bør der imidlertid etableres garantier for at sikre, at sådanne aktiviteter ikke udelukker konkurrence eller bringer opfyldelsen af formålene i artikel 39 i TEUF i fare. Konkurrencemyndighederne bør have mulighed for at gribe ind i sådanne sager og bestemme, at sådanne aktiviteter fremover bør ændres, ophøre eller slet ikke finde sted. Indtil konkurrencemyndigheden har truffet sin afgørelse, bør producentorganisationers aktiviteter betragtes som lovlige. Sammenslutninger af producentorganisationer, der er anerkendt i henhold til artikel 156, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1308/2013, bør for de aktiviteter, de selv udfører, kunne påberåbe sig nævnte undtagelse i samme omfang og under de samme betingelser som producentorganisationer.

Producentorganisationer anerkendes i en specifik sektor som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1308/2013. Eftersom producentorganisationer imidlertid kan udføre aktiviteter i mere end én sektor og for at undgå den administrative byrde ved at gøre det obligatorisk for dem at oprette flere producentorganisationer med henblik på anerkendelse, bør det være muligt for en producentorganisation at få mere end én anerkendelse. I sådanne tilfælde bør den pågældende producentorganisation dog opfylde betingelserne for anerkendelse for hver enkelt af de relevante sektorer.

I betragtning af den rolle, som brancheorganisationer kan spille for fødevareforsyningskædens bedre funktion, bør listen over mulige mål, som sådanne brancheorganisationer kan forfølge, udvides til også at omfatte foranstaltninger til at forebygge og styre risici, der er forbundet med dyresundhed, plantebeskyttelse og miljøet.

Brancheorganisationer anerkendes i en specifik sektor som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1308/2013. Eftersom brancheorganisationer imidlertid kan udføre aktiviteter i mere end én sektor og for at undgå den administrative byrde ved at gøre det obligatorisk for dem at oprette flere brancheorganisationer med henblik på anerkendelse, bør det være muligt for en brancheorganisation at få mere end én anerkendelse. I sådanne tilfælde bør brancheorganisationen dog opfylde betingelserne for anerkendelse for hver enkelt af de relevante sektorer.

For at lette en bedre formidling af markedssignaler og styrke forbindelserne mellem producentpriser og merværdi igennem hele forsyningskæden bør landbrugere, herunder sammenslutninger af landbrugere, have mulighed for at aftale klausuler om værdideling, herunder markedsbonusser og -tab, med deres første opkøber. Eftersom brancheorganisationer kan spille en vigtig rolle med hensyn til at muliggøre dialog mellem aktørerne i forsyningskæden og med at fremme bedste praksis og markedsgennemsigtighed, bør de have mulighed for at fastsætte standardklausuler om værdideling. Det bør imidlertid forblive frivilligt, om landbrugere, sammenslutninger af landbrugere og deres første opkøber anvender klausuler om værdideling.

Erfaringerne fra anvendelsen af artikel 188 i forordning (EU) nr. 1308/2013 har vist, at nødvendigheden af at vedtage gennemførelsesretsakter til forvaltningen af simple, matematiske processer i tilknytning til den måde, der tildeles kvoter på, er besværlig og ressourcekrævende, uden at der er nogen specifik fordel ved en sådan fremgangsmåde. Kommissionen har faktisk ikke nogen skønsmargen i den forbindelse, idet den pågældende formel allerede er fastlagt i artikel 7, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1301/2006 (11) . For at mindske den administrative byrde og strømline processen bør det fastsættes, at Kommissionen offentliggør resultaterne af tildelingen af toldkontingenter via en passende webpublikation. Der bør endvidere medtages en specifik bestemmelse om, at medlemsstaterne kun bør udstede licenser, efter at Kommissionen har offentliggjort resultaterne af tildelingen.

For at sikre, at landbrugere eller producentorganisationer eller disses sammenslutninger anvender artikel 209 i forordning (EU) nr. 1308/2013 effektivt, bør der gives mulighed for at anmode Kommissionen om en udtalelse om kompatibiliteten af landbrugeres, producentorganisationers eller disses sammenslutningers aftaler, vedtagelser og samordnede praksis med formålene i artikel 39 i TEUF.

For at sikre, at de bestemmelser i forordning (EU) nr. 1308/2013, der muliggør, at kollektive aftaler og vedtagelser midlertidigt kan stabilisere de berørte sektorer i perioder med alvorlig uligevægt på markedet, kan gennemføres på en effektiv og rettidig måde, bør muligheden for sådanne kollektive tiltag udvides til at omfatte landbrugere og sammenslutninger af landbrugere. Desuden bør sådanne midlertidige foranstaltninger ikke længere tillades som en sidste udvej, men de kan supplere Unionens indsats i forbindelse med offentlig intervention, privat oplagring og de ekstraordinære foranstaltninger, der er omhandlet i forordning (EU) nr. 1308/2013.

Eftersom det er hensigtsmæssigt at fortsætte med at hjælpe mælke- og mejerisektoren med den overgang, der er et resultat af kvoteordningens ophør, og tilskynde den til at reagere mere effektivt på markeds- og prisudsving, bør der ikke længere være en slutdato for de bestemmelser i forordning (EU) nr. 1308/2013, der styrker kontraktforholdene inden for mælke- og mejerisektoren.

Erfaringerne fra anvendelsen af bilag VIII, del 2, afdeling A, til forordning (EU) nr. 1308/2013 har vist, at nødvendigheden af at vedtage gennemførelsesretsakter til godkendelse af begrænsede stigninger i grænserne for tilsætning til vin, som er af teknisk og ukontroversiel karakter, er besværlig og ressourcekrævende, uden at der er nogen specifik fordel ved en sådan fremgangsmåde. For at mindske den administrative byrde, der er forbundet hermed, og strømline processen bør det fastsættes, at de medlemsstater, der vælger at gøre brug af denne undtagelse, skal meddele Kommissionen en sådan beslutning.

I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 652/2014 (12) er det kun muligt at opdele budgetforpligtelser i årlige rater i forbindelse med godkendelse af flerårige programmer for udryddelse, bekæmpelse og overvågning af dyresygdomme og zoonoser, undersøgelsesprogrammer vedrørende forekomst af skadegørere og programmer for bekæmpelse af skadegørere i Unionens fjernområder. For at opnå større forenkling og mindske den administrative byrde bør denne mulighed udvides til også at omfatte de øvrige foranstaltninger, der er omhandlet i nævnte forordning.

For at muliggøre anvendelsen af de ændringer, der fastsættes i nærværende forordning, fra den 1. januar 2018, bør den træde i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Artikel 1

Ændring af forordning (EU) nr. 1305/2013

I forordning (EU) nr. 1305/2013 foretages følgende ændringer:

en tabel, der for hver foranstaltning, for hver type operation med en specifik ELFUL-bidragssats, for den i artikel 37, stk. 1, og artikel 39a omhandlede type operation samt for teknisk bistand viser Unionens samlede planlagte bidrag og ELFUL's gældende bidragssats. Hvis det er relevant, skal denne tabel særskilt vise ELFUL-bidragssatsen til mindre udviklede regioner og til andre regioner«.

»4. Udgifter, der er støtteberettiget under denne foranstaltning, skal være til tilrettelæggelse og gennemførelse af overførsel af viden eller information. Infrastruktur, der er installeret som følge af demonstration, kan anvendes, efter at operationen er fuldført. I tilfælde af demonstrationsprojekter kan støtten også omfatte relevante investeringsomkostninger. Udgifter til deltagernes rejse, indkvartering og dagpenge samt omkostninger til afløsningen af landbrugerne er også støtteberettigede. Alle udgifter, som fastsættes i henhold til dette stykke, betales til støttemodtageren.«

»3. De myndigheder eller organer, som udvælges til at yde rådgivning, skal have passende ressourcer i form af regelmæssigt uddannet og kvalificeret personale, rådgivningserfaring og pålidelighed med hensyn til de områder, som de rådgiver inden for. Udbyderne under denne foranstaltning udvælges gennem en udvælgelsesprocedure, der er åben for både offentlige og private organer. Denne udvælgelsesprocedure skal være objektiv og udelukke ansøgere med interessekonflikter.«

»2. Modtageren af støtte i overensstemmelse med stk. 1, litra a) og c), er enten udbyderen af rådgivning eller uddannelse eller forvaltningsmyndigheden. Hvis forvaltningsmyndigheden er modtager, udvælges udbyderen af rådgivning eller uddannelse af et organ, der er funktionelt uafhængigt af forvaltningsmyndigheden. Støtte i henhold til stk. 1, litra b), ydes til den myndighed eller det organ, der udvælges til at oprette bedriftsforvaltnings-, vikar- og landbrugsrådgivningstjenester samt rådgivningstjenester for skovbrugere.«

I nærværende stykke forstås ved »faste omkostninger« omkostningerne ved at melde sig ind i en støttet kvalitetsordning og det årlige bidrag for at deltage i denne ordning, herunder eventuelle omkostninger ved kontrol af, om ordningens varespecifikationer overholdes.

For så vidt angår den første deltagelse forud for ansøgningen om støtte i henhold til stk. 1 reduceres den maksimale varighed på fem år med det antal år, der er gået mellem den første deltagelse i en kvalitetsordning og tidspunktet for ansøgningen om støtte.

»5. Der kan ydes støtte til unge landbrugere, som for første gang etablerer sig på en landbrugsbedrift som driftsleder, for så vidt angår investeringer for at efterkomme EU-standarder for landbrugsproduktion, herunder sikkerhed på arbejdspladsen. En sådan støtte kan ydes i højst 24 måneder fra datoen for virksomhedsetableringen som defineret i programmet for udvikling af landdistrikterne, eller indtil de handlinger, der er defineret i forretningsplanen, jf. artikel 19, stk. 4, er afsluttet.«

vedrører forarbejdning, afsætning og/eller udvikling af landbrugsprodukter, der er omfattet af bilag I til TEUF, eller bomuld, undtagen fiskeriprodukter; outputtet af produktionsprocessen kan være et produkt, der ikke er omfattet af nævnte bilag; hvis støtten ydes i form af finansielle instrumenter, kan inputtet også være et produkt, der ikke er omfattet af nævnte bilag, forudsat at investeringen bidrager til et eller flere af EU-prioriteterne for udvikling af landdistrikterne«.

»5. Støtte i henhold til stk. 1, litra a), udbetales i mindst to rater. Raterne kan være degressive. Betalingen af den sidste rate i henhold til stk. 1, litra a), nr. i) og ii), er betinget af, at forretningsplanen gennemføres korrekt.«

Medlemsstaterne definerer øvre og nedre tærskler pr. støttemodtager eller bedrift for adgang til støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i) og iii). Den nedre tærskel for støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. i), skal være højere end den øvre tærskel for støtte i henhold til stk. 1, litra a), nr. iii). Støtte er begrænset til bedrifter, der falder ind under definitionen af mikrovirksomheder og små virksomheder.«

Det skal fremgå af forretningsplanen, at den unge landbruger skal overholde artikel 9 i forordning (EU) nr. 1307/2013, som den finder anvendelse i den pågældende medlemsstat, inden for 18 måneder efter datoen for afgørelsen om at yde støtte.

Støtte i henhold til stk. 1, litra a), er betinget af, at der forelægges en forretningsplan. Gennemførelsen af forretningsplanen skal påbegyndes senest ni måneder fra datoen for afgørelsen om at yde støtte. Forretningsplanen skal have en varighed på højst fem år.

»Ved beregning af de i første afsnit omhandlede betalinger fratrækker medlemsstaterne det nødvendige beløb for at udelukke dobbeltfinansiering af de praksisser, der omhandles i artikel 43 i forordning (EU) nr. 1307/2013. Medlemsstaterne kan beregne fradraget som et fast, gennemsnitligt beløb, der gælder for alle berørte støttemodtagere, som udfører den pågældende operationstype.«

»Ved beregning af de i første afsnit omhandlede betalinger fratrækker medlemsstaterne det nødvendige beløb for at udelukke dobbeltfinansiering af de praksisser, der omhandles i artikel 43 i forordning (EU) nr. 1307/2013. Medlemsstaterne kan beregne fradraget som et fast, gennemsnitligt beløb, der gælder for alle berørte støttemodtagere, som udfører de pågældende delforanstaltninger.«

»Ved beregning af betalinger vedrørende den i første afsnit omhandlede støtte fratrækker medlemsstaterne det nødvendige beløb for at udelukke dobbeltfinansiering af de praksisser, der omhandles i artikel 43 i forordning (EU) nr. 1307/2013. Medlemsstaterne kan beregne fradraget som et fast, gennemsnitligt beløb, der gælder for alle berørte støttemodtagere, som udfører de pågældende delforanstaltninger.«

»5. Ud over de betalinger, som omhandles i stk. 2, kan medlemsstaterne yde betalinger under denne foranstaltning mellem 2014 og 2020 til støttemodtagere i områder, der var støtteberettiget i henhold til artikel 36, litra a), nr. ii), i forordning (EF) nr. 1698/2005 i programmeringsperioden 2007-2013. For støttemodtagere i områder, som ikke længere er støtteberettiget efter den nye afgrænsning, der er omhandlet i artikel 32, stk. 3, nedsættes disse betalinger gradvis over en periode på højst fire år. Denne periode påbegynder på den dato, hvor afgrænsningen i henhold til artikel 32, stk. 3, er afsluttet, dog senest i 2019. Disse betalinger starter på højst 80 % af den gennemsnitlige betaling, der fastsættes i programmet for programmeringsperioden 2007-2013 i henhold til artikel 36, litra a), nr. ii), i forordning (EF) nr. 1698/2005, og slutter senest i 2020 på højst 20 %. Når anvendelsen af gradvis nedsættelse resulterer i, at betalingsniveauet når 25 EUR, kan medlemsstaterne fortsætte betalingerne på dette niveau, indtil udfasningsperioden er afsluttet.«

»1. Betalinger for dyrevelfærd under denne foranstaltning ydes til landbrugere, der på frivillig basis påtager sig at gennemføre operationer, som omfatter en eller flere forpligtelser på dyrevelfærdsområdet, og som er aktive landbrugere som omhandlet i artikel 9 i forordning (EU) nr. 1307/2013, som den finder anvendelse i den pågældende medlemsstat.«

»3. Med henblik på anvendelsen af stk. 1, litra b), c) og d), er »gensidig fond« en ordning, som medlemsstaten har godkendt i henhold til sin nationale ret, og som giver de tilsluttede landbrugere mulighed for at forsikre sig selv, hvorved der ydes kompensation til de tilsluttede landbrugere for økonomiske tab som følge af udbrud af ugunstige vejrforhold eller en dyre- eller plantesygdom eller et skadedyrsangreb eller en miljøhændelse eller for et voldsomt fald i deres indkomst.«

et sektorspecifikt redskab til indkomststabilisering i form af finansielle bidrag til gensidige fonde, der yder kompensation til landbrugere i en bestemt sektor for et voldsomt fald i deres indkomst.«

et redskab til indkomststabilisering i form af finansielle bidrag til gensidige fonde, der yder kompensation til landbrugere i alle sektorer for et voldsomt fald i deres indkomst«.

»1. Der kan kun ydes støtte i henhold til artikel 36, stk. 1, litra a), til forsikringskontrakter, der dækker ugunstige vejrforhold, en dyre- eller plantesygdom eller et skadedyrsangreb eller en miljøhændelse eller en foranstaltning vedtaget i overensstemmelse med direktiv 2000/29/EF med henblik på at udrydde eller kontrollere en plantesygdom eller et skadedyrsangreb, der tilintetgør mere end 20 % af landbrugerens gennemsnitlige årlige produktion i den foregående treårsperiode eller af et treårsgennemsnit baseret på den foregående femårsperiode, idet det bedste og det dårligste år ikke medregnes. Der kan bruges indekser til at beregne landbrugerens årlige produktion. Den anvendte beregningsmetode skal gøre det muligt at fastsætte den enkelte landbrugers faktiske tab i et givet år.«

de beløb, som den gensidige fond betaler som finansiel kompensation til landbrugere. Desuden kan det finansielle bidrag vedrøre renter på kommercielle lån, som den gensidige fond har optaget for at betale finansiel kompensation til landbrugere i tilfælde af krise

de administrative omkostninger ved at oprette den gensidige fond fordelt degressivt over højst tre år

de beløb, som den gensidige fond betaler som finansiel kompensation til landbrugere. Desuden kan det finansielle bidrag vedrøre renter på kommercielle lån, som den gensidige fond har optaget for at betale finansiel kompensation til landbrugere i tilfælde af krise

de administrative omkostninger ved at oprette den gensidige fond fordelt degressivt over højst tre år

»1. Støtte i henhold til artikel 36, stk. 1, litra c), ydes kun, hvis faldet i indtægter overstiger 30 % af de gennemsnitlige årlige indtægter for den enkelte landbruger i den foregående treårsperiode eller af et treårsgennemsnit baseret på den foregående femårsperiode, idet det bedste og det dårligste år ikke medregnes. Indkomst i artikel 36, stk. 1, litra c), omfatter summen af indtægter, som landbrugeren modtager fra markedet, herunder enhver form for offentlig støtte, med fradrag af inputomkostninger. Betalinger fra den gensidige fond til landbrugerne skal udligne mindre end 70 % af indkomsttabet i det år, hvor producenten bliver berettiget til at modtage denne bistand. Der kan bruges indekser til at beregne landbrugerens årlige tab af indtægter.«

1. Støtte i henhold til artikel 36, stk. 1, litra d), må kun ydes i behørigt begrundede tilfælde, og hvis faldet i indtægter overstiger en tærskel på mindst 20 % af den enkelte landbrugers gennemsnitlige årlige indtægter i den foregående treårsperiode eller af et treårsgennemsnit baseret på den foregående femårsperiode, idet det bedste og det dårligste år ikke medregnes. Der kan bruges indekser til at beregne landbrugerens årlige tab af indtægter. Indkomst i artikel 36, stk. 1, litra d), omfatter summen af indtægter, som landbrugeren modtager fra markedet, herunder enhver form for offentlig støtte, med fradrag af inputomkostninger. Betalinger fra den gensidige fond til landbrugerne skal udligne mindre end 70 % af indkomsttabet i det år, hvor producenten bliver berettiget til at modtage denne bistand.

»2. Den myndighed i medlemsstaten, der er ansvarlig for udvælgelsen af operationer, sikrer, at operationerne, med undtagelse af operationerne i henhold til artikel 18, stk. 1, litra b), artikel 24, stk. 1, litra d), artikel 28-31, artikel 33-34 og artikel 36-39a, udvælges i overensstemmelse med de udvælgelseskriterier, der er nævnt i stk. 1, og efter en åben og veldokumenteret procedure.

»Uanset første afsnit kan forvaltningsmyndigheden i ekstraordinære, behørigt begrundede tilfælde, hvor det på grund af arten og beskaffenheden af typen af de pågældende operationer ikke er muligt at fastlægge udvælgelseskriterier, efter samråd med overvågningsudvalget fastlægge en anden udvælgelsesmetode, der skal beskrives i programmet for udvikling af landdistrikterne.«

100 % for et beløb på 100 mio. EUR i 2011-priser, der er tildelt Irland, for et beløb på 500 mio. EUR i 2011-priser, der er tildelt Portugal, og for et beløb på 7 mio. EUR i 2011-priser, der er tildelt Cypern«.

»4. Der skal fremlægges belæg for modtagernes betalinger i form af fakturaer og dokumenter, der beviser betalingen. Hvis dette ikke er muligt, skal betalinger underbygges af dokumenter med tilsvarende bevisværdi, undtagen for de støtteformer, der er omhandlet i artikel 67, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1303/2013, bortset fra nævnte bestemmelses litra a).«

»Med undtagelse af generalomkostninger som omhandlet i artikel 45, stk. 2, litra c), for så vidt angår investeringer i foranstaltninger, som falder inden for anvendelsesområdet for artikel 42 i TEUF, er det kun udgifter, der er afholdt, efter at en ansøgning er blevet indgivet til den kompetente myndighed, der betragtes som støtteberettigede. Medlemsstaterne kan dog i deres program fastsætte, at udgifter til hasteforanstaltninger som følge af naturkatastrofer, katastrofale hændelser eller ugunstige vejrforhold eller en pludselig og betydelig ændring af medlemsstatens eller regionens socioøkonomiske forhold, og som støttemodtageren har afholdt, efter at begivenheden indtraf, også er støtteberettigede.«

»1. Uanset artikel 65, stk. 9, i forordning (EU) nr. 1303/2013 kan det i tilfælde af hasteforanstaltninger som følge af naturkatastrofer, katastrofale hændelser eller ugunstige vejrforhold eller en pludselig og betydelig ændring af medlemsstatens eller regionens socioøkonomiske forhold, fastsættes i programmerne for udvikling af landdistrikterne, at udgifter vedrørende ændringer af programmet kan være støtteberettigede fra den dato, hvor begivenheden fandt sted.«

»2. Hvor der ydes støtte på grundlag af standardomkostninger eller ekstraomkostninger og indkomsttab i overensstemmelse med artikel 21, stk. 1, litra a) og b), for så vidt angår indkomsttab og vedligeholdelsesomkostninger, og artikel 28-31, artikel 33 og artikel 34, sørger medlemsstaterne for, at de relevante beregninger er tilstrækkelige og nøjagtige og fastlagt på forhånd på grundlag af en rimelig, retfærdig og verificerbar beregningsmetode. Med henblik herpå skal et organ, som er funktionelt uafhængigt af de myndigheder, der er ansvarlige for programgennemførelsen, og som besidder den rigtige ekspertise, foretage beregningerne eller bekræfte, at beregningerne er korrekte og nøjagtige. En erklæring, der bekræfter, at beregningerne er korrekte og nøjagtige, indgår i programmet for udvikling af landdistrikterne.«

Artikel 2

Ændring af forordning (EU) nr. 1306/2013

I forordning (EU) nr. 1306/2013 foretages følgende ændringer:

»3. Har en retslig procedure eller administrativ prøvelse opsættende virkning, afbrydes den i stk. 1 eller 2 omhandlede frist, efter hvilken den automatiske frigørelse sker, for så vidt angår beløbet svarende til de pågældende foranstaltninger, så længe den nævnte procedure eller administrative prøvelse varer, forudsat at Kommissionen modtager en begrundet udtalelse fra medlemsstaten senest den 31. januar i år N + 4.«

beløb, som i henhold til artikel 40, 52 og 54 samt, for så vidt angår udgifter under EGFL, artikel 41, stk. 2, og artikel 51 skal indbetales til Unionens budget, herunder påløbne renter«.

hvis det beløb, der skal inddrives fra støttemodtageren i forbindelse med en enkeltbetaling til en støtteordning eller støtteforanstaltning, uden renter ligger mellem 100 EUR og 250 EUR, og den pågældende medlemsstat har en tærskelværdi for ikke at forfølge national gæld svarende til det beløb, der skal inddrives i henhold til national lovgivning, eller højere«.

landbrugere, der deltager i ordningen for mindre landbrugere, jf. afsnit V i forordning (EU) nr. 1307/2013, ikke behøver at anmelde de landbrugsparceller, hvor en ansøgning om betaling ikke har fundet sted, medmindre en sådan angivelse er påkrævet i forbindelse med anden støtte.«

landbrugsparceller med et areal på op til 0,1 ha, for hvilke der ikke er ansøgt om betaling, ikke behøver at blive anmeldt, såfremt sådanne parcellers samlede areal ikke overstiger 1 ha, og/eller beslutte, at en landbruger, som ikke ansøger om arealrelateret direkte betaling, ikke behøver at anmelde sine landbrugsparceller, såfremt det samlede areal ikke overstiger 1 ha. Landbrugeren skal i alle tilfælde angive i sin ansøgning, at vedkommende råder over landbrugsparceller, og på begæring fra de kompetente myndigheder angive, hvor de ligger

Artikel 3

Ændring af forordning (EU) nr. 1307/2013

I forordning (EU) nr. 1307/2013 foretages følgende ændringer:

Medlemsstaterne kan på grundlag af objektive og ikkediskriminerende kriterier beslutte at anvende deres beslutning i henhold til nærværende stykkes tredje afsnit, litra b) og/eller c), på hele eller en del af deres område.

arealer, der ikke har været pløjet op i fem år eller mere, betragtes som permanente græsarealer som omhandlet i stk. 1, første afsnit, litra h), forudsat at arealerne anvendes til dyrkning af græs eller andet grøntfoder, hvad enten der er tale om naturlige (selvsåede) eller dyrkede (tilsåede) arealer, og at de i fem år eller mere ikke har indgået i bedriftens omdrift

»h) »permanente græsarealer og permanente græsningsarealer« (der tilsammen benævnes »permanente græsarealer«): arealer, der anvendes til dyrkning af græs eller andet grøntfoder, hvad enten der er tale om naturlige (selvsåede) eller dyrkede (tilsåede) arealer, og som er holdt uden for bedriftens omdrift i fem år eller mere, og, såfremt det besluttes af medlemsstaterne, som ikke er pløjet op i fem år eller mere; det kan omfatte andre arter, f.eks. buske og/eller træer, der kan afgræsses og, såfremt det besluttes af medlemsstaterne, andre arter, f.eks. buske og/eller træer, der producerer dyrefoder, forudsat at græs og andet grøntfoder forbliver fremherskende. Medlemsstaterne kan også beslutte at betragte følgende som permanente græsarealer:

»Hvis en medlemsstat gør brug af muligheden i artikel 36, stk. 4, andet afsnit, kan det nationale loft, der er fastsat i bilag II for den pågældende medlemsstat for det pågældende år, overskrides med det beløb, der er beregnet efter reglerne i nævnte afsnit.«

8. Medlemsstaterne kan beslutte at ophøre med at anvende stk. 2 fra 2018 eller ethvert efterfølgende år. De giver Kommissionen meddelelse om en sådan beslutning senest den 31. marts 2018, hvis den finder anvendelse fra 2018, eller, hvis den finder anvendelse fra et efterfølgende år, senest den 1. august i det år, der går forud for dens anvendelse.«

»7. Medlemsstaterne kan fra 2018 eller fra ethvert efterfølgende år beslutte, at kun et eller to af de tre kriterier, der er anført i stk. 2, tredje afsnit, kan gøres gældende af personer eller sammenslutninger af personer, der falder ind under bestemmelserne i stk. 2, første og andet afsnit, til støtte for, at de er aktive landbrugere. Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om en sådan beslutning senest den 31. marts 2018, hvis den finder anvendelse fra 2018, eller, hvis den finder anvendelse fra et efterfølgende år, senest den 1. august i det år, der går forud for dens anvendelse.

»6. Medlemsstaterne giver senest den 1. august 2014 Kommissionen meddelelse om enhver beslutning som omhandlet i stk. 2, 3 eller 4 og senest den 31. marts 2018 om enhver beslutning som omhandlet i stk. 3a. I tilfælde af ændringer af sådanne beslutninger giver medlemsstaterne Kommissionen meddelelse herom senest to uger efter den dato, hvor enhver beslutning om at ændre blev truffet.«

»3a. Ud over stk. 1, 2 og 3 kan medlemsstaterne beslutte, at der ikke må ydes direkte betalinger til landbrugere, som ikke er registreret for deres landbrugsaktiviteter i et nationalt skatteregister eller socialsikringsregister.«

Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om de beslutninger, der er truffet i overensstemmelse med denne artikel, og om det anslåede resultat af nedsættelser for årene indtil 2019 senest den 1. august i det år, der går forud for anvendelsen af sådanne beslutninger, idet den seneste mulige dato for en sådan meddelelse er den 1. august 2018.«

»6. Medlemsstaterne kan årligt revidere deres beslutninger om nedsættelse af betalinger i overensstemmelse med denne artikel, forudsat at en sådan revision ikke fører til en nedsættelse af de beløb, der er til rådighed for udvikling af landdistrikterne.

»Medlemsstaterne kan beslutte at revidere de beslutninger, der er omhandlet i dette stykke, med virkning fra kalenderåret 2019 og underretter Kommissionen om enhver beslutning på grundlag af en sådan revision senest den 1. august 2018. Enhver beslutning på grundlag af en sådan revision må ikke medføre et fald i den procentsats, der er meddelt Kommissionen i overensstemmelse med første, andet, tredje og fjerde afsnit.«

hvis medlemsstaterne anser det nødvendigt, en lineær nedsættelse af værdien af betalingsrettigheder under grundbetalingsordningen på nationalt eller regionalt plan for at dække tilfælde omhandlet i denne forordnings artikel 30, stk. 6. Desuden kan medlemsstater, der allerede gør brug af denne lineære nedsættelse, i samme år også anvende en lineær nedsættelse af værdien af betalingsrettigheder under grundbetalingsordningen på nationalt eller regionalt plan for at dække tilfælde omhandlet i denne forordnings artikel 30, stk. 7, første afsnit, litra a) og b)«.

»For hver medlemsstat kan det beløb, der beregnes i henhold til første afsnit, forhøjes med højst 3 % af det relevante årlige nationale loft, jf. bilag II, efter fradrag af det beløb, der fremkommer ved anvendelse af artikel 47, stk. 1, for det relevante år. Hvis en medlemsstat anvender en sådan forhøjelse, tager Kommissionen højde herfor, når den fastsætter det årlige nationale loft for den generelle arealbetalingsordning i henhold til nærværende stykkes første afsnit. Medlemsstaterne meddeler i den forbindelse senest den 31. januar 2018 Kommissionen de årlige procentsatser, som det beløb, der beregnes i henhold til nærværende artikels stk. 1, skal forhøjes med i hvert kalenderår fra 2018.

»Med undtagelse af arealerne på den bedrift, der er omhandlet i dette stykkes første afsnit, litra g), h), k) og l), skal det miljømæssige fokusområde høre til bedriftens agerjord. For områder omhandlet i dette stykkes første afsnit, litra c) og d), kan det miljømæssige fokusområde også støde op til den agerjord på bedriften, som landbrugeren har anmeldt i overensstemmelse med artikel 72, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning (EU) nr. 1306/2013.«

»1. Hvis en bedrifts agerjord dækker mere end 15 hektar, sikrer landbrugeren fra den 1. januar 2015, at et areal, der mindst svarer til 5 % af den pågældende bedrifts agerjord, som landbrugeren anmeldte i overensstemmelse med artikel 72, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning (EU) nr. 1306/2013, og, hvis de af medlemsstaten anses for at være miljømæssige fokusområder i overensstemmelse med nærværende artikels stk. 2, herunder arealerne omhandlet i det nævnte stykkes litra c), d), g), h), k) og l), er miljømæssigt fokusområde.«

»10. I stedet for at anvende stk. 6-9 kan medlemsstaterne tildele et årligt fast beløb pr. landbruger, som beregnes ved at gange et fast antal hektar med et tal, der svarer til en værdi på mellem 25 % og 50 % af den nationale gennemsnitlige betaling pr. hektar som fastsat i overensstemmelse med stk. 8.«

»8. Uanset denne artikels stk. 6 og 7 kan medlemsstaterne hvert år beregne summen af betalingen til unge landbrugere ved at gange et tal, der svarer til en værdi på mellem 25 % og 50 % af den nationale gennemsnitlige betaling pr. hektar, med antallet af rettigheder, som landbrugeren har aktiveret i henhold til artikel 32, stk. 1, eller med antallet af støtteberettigede hektar, som landbrugeren har anmeldt i overensstemmelse med artikel 36, stk. 2.«

»7. Medlemsstater, der anvender artikel 36, skal hvert år beregne summen af betalingen til unge landbrugere ved at gange et tal, der svarer til en værdi på mellem 25 % og 50 % af den generelle arealbetaling beregnet i overensstemmelse med artikel 36, med antallet af støtteberettigede hektar, som landbrugeren har anmeldt i overensstemmelse med artikel 36, stk. 2.«

mellem 25 % og 50 % af et beløb, der beregnes ved at dividere en fast procentdel af det nationale loft for kalenderåret 2019, jf. bilag II, med antallet af alle støtteberettigede hektar, der blev anmeldt i 2015 i overensstemmelse med artikel 33, stk. 1. Denne faste procentdel skal være lig med andelen af det nationale loft, der er tilbage for grundbetalingsordningen i overensstemmelse med artikel 22, stk. 1, for 2015.«

Uanset første afsnit, andet punktum, kan medlemsstaterne beslutte, at perioden på fem år for unge landbrugere, der har etableret sig i overensstemmelse med stk. 2, litra a), i perioden 2010-2013, reduceres med det antal år, der er gået mellem etableringen som omhandlet i stk. 2, litra a), og den første indgivelse af ansøgningen om betaling til unge landbrugere.«

»5. Betalingen til unge landbrugere ydes pr. landbruger i en periode på fem år fra den første indgivelse af ansøgningen om betaling til unge landbrugere, forudsat at denne indgivelse finder sted senest fem år efter etableringen som omhandlet i stk. 2, litra a). Denne periode på fem år gælder også for landbrugere, der har modtaget betaling til unge landbrugere som følge af betalingsanmodninger indgivet før ansøgningsåret 2018.

»10. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 70 for at supplere denne forordning med hensyn til foranstaltninger til at forhindre modtagere af frivillig koblet støtte i at lide under strukturel uligevægt på markedet i en sektor. Disse delegerede retsakter kan tillade medlemsstaterne at beslutte, at sådan støtte fortsat kan udbetales indtil 2020 på grundlag af de produktionsenheder, hvortil der i en tidligere referenceperiode blev ydet frivillig koblet støtte.«

»6. Koblet støtte er en produktionsbegrænsningsordning, der udbetales årligt på grundlag af fastsatte arealer og udbytter eller et fastsat antal dyr og overholder finansielle lofter, som skal fastsættes af medlemsstaterne for hver foranstaltning og meddeles Kommissionen.«

at ophøre med at yde støtte i henhold til dette kapitel.

at ændre betingelserne for tildeling af støtten

at bevare, øge eller nedsætte den procentsats, der er fastsat i henhold til stk. 1, 2 og 3, inden for de deri fastsatte grænser, hvor det er relevant, eller at bevare eller nedsætte den procentsats, der er fastsat i henhold til stk. 4

»5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 2, artikel 4, stk. 3, artikel 6, stk. 3, artikel 7, stk. 3, artikel 8, stk. 3, artikel 9, stk. 5, artikel 20, stk. 6, artikel 35, artikel 36, stk. 6, artikel 39, stk. 3, artikel 43, stk. 12, artikel 44, stk. 5, artikel 45, stk. 5 og 6, artikel 46, stk. 9, artikel 50, stk. 11, artikel 52, stk. 9 og 10, artikel 57, stk. 3, artikel 58, stk. 5, artikel 59, stk. 3, artikel 64, stk. 5, artikel 67, stk. 1 og 2, og artikel 73, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.«

»2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 2, artikel 4, stk. 3, artikel 6, stk. 3, artikel 7, stk. 3, artikel 8, stk. 3, artikel 9, stk. 5, artikel 20, stk. 6, artikel 35, artikel 36, stk. 6, artikel 39, stk. 3, artikel 43, stk. 12, artikel 44, stk. 5, artikel 45, stk. 5 og 6, artikel 46, stk. 9, artikel 50, stk. 11, artikel 52, stk. 9 og 10, artikel 57, stk. 3, artikel 58, stk. 5, artikel 59, stk. 3, artikel 64, stk. 5, artikel 67, stk. 1 og 2, og artikel 73, tillægges Kommissionen for en periode på syv år fra den 1. januar 2014. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af syvårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa- Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.«

Artikel 4

Ændring af forordning (EU) nr. 1308/2013

I forordning (EU) nr. 1308/2013 foretages følgende ændringer:

ved gratis uddeling til fængsler, skoler og offentlige uddannelsesinstitutioner, de i artikel 22 omhandlede institutioner og feriekolonier samt til hospitaler og alderdomshjem, som medlemsstaterne udpeger, idet de træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at disse mængder uddeles som supplement til de mængder, disse institutioner normalt indkøber

ved gratis uddeling til velgørende institutioner eller stiftelser, der af medlemsstaterne er godkendt til dette formål, til brug i deres arbejde til fordel for personer, som i henhold til national ret har ret til offentlig understøttelse, navnlig fordi de ikke råder over tilstrækkelige midler til deres underhold

2. Producenters organiseringsgrad i et område af en medlemsstat anses for at være betydeligt lavere end gennemsnittet i Unionen, hvis den gennemsnitlige organiseringsgrad har været mindre end 20 % i tre på hinanden følgende år forud for gennemførelsen af det operationelle program. Organiseringsgraden beregnes som værdien af den frugt- og grøntsagsproduktion, der er opnået i det pågældende område og afsat af producentorganisationer, sammenslutninger af producentorganisationer og producentsammenslutninger, der er anerkendt i overensstemmelse med artikel 125e i forordning (EF) nr. 1234/2007 eller artikel 27 i forordning (EU) nr. 1305/2013, divideret med den samlede værdi af den frugt- og grøntsagsproduktion, der er opnået i området.

»2a. Såfremt medlemsstaten beslutter at anvende et eller flere af de kriterier, der er omhandlet i stk. 2, kan medlemsstaten tilføje en yderligere betingelse om, at ansøgeren skal være en fysisk person, som er højst 40 år det år, hvor ansøgningen indgives.«

»2. Hvis det samlede areal, som de støtteberettigede ansøgninger i stk. 1 i et givet år vedrører, er større end det område, medlemsstaten stiller til rådighed, gives tilladelserne efter en forholdsmæssig fordeling af hektar til alle ansøgere på grundlag af det areal, som de har ansøgt om tilladelse til. I forbindelse med ydelse af sådan støtte kan der fastsættes et minimums- og/eller maksimumsareal pr. ansøger, og ydelsen kan også ske helt eller delvist i henhold til et eller flere af følgende objektive og ikkediskriminerende prioritetskriterier:«.

en forpligtelse for parterne til at aftale et forhold mellem en given leveret mængde og den pris, der skal betales for den pågældende levering

»3. Uanset stk. 1 og 1a er det ikke nødvendigt med en kontrakt og/eller et tilbud om en kontrakt, hvis råmælken leveres af et medlem af et kooperativ til det kooperativ, vedkommende er medlem af, hvis kooperativets vedtægter eller de regler og afgørelser, der er fastsat i eller truffet i henhold til vedtægterne, indeholder bestemmelser, der har tilsvarende virkning som dem, der er fastsat i stk. 2, litra a), b) og c).«

Hvis den første opkøber er en mikrovirksomhed, en lille eller en mellemstor virksomhed som defineret i henstilling 2003/361/EF, er kontrakten og/eller tilbuddet om en kontrakt ikke obligatorisk, uden at dette berører parternes mulighed for at gøre brug af en standardkontrakt udarbejdet af en brancheorganisation.«

»1a. Hvis medlemsstaterne ikke gør brug af de muligheder, der er nævnt i denne artikels stk. 1, kan en producent, en producentorganisation eller en sammenslutning af producentorganisationer kræve, at enhver leverance af råmælk til en virksomhed, der forarbejder råmælk, skal være omfattet af en skriftlig kontrakt mellem parterne og/eller være genstand for et skriftligt tilbud om en kontrakt fra de første opkøbere, på betingelserne i denne artikels stk. 4, første afsnit.

Når den nationale konkurrencemyndighed handler i henhold til nærværende stykkes første afsnit, giver den Kommissionen skriftlig meddelelse, inden eller straks efter at den har iværksat den første formelle foranstaltning som led i undersøgelsen, og den giver Kommissionen meddelelse om de beslutninger, der er truffet, straks efter at de er vedtaget.

1c. Den nationale konkurrencemyndighed, der er omhandlet i artikel 5 i forordning (EF) nr. 1/2003, kan i konkrete tilfælde beslutte, at en eller flere af de aktiviteter, der er omhandlet i stk. 1a, første afsnit, fremover skal ændres, ophøre eller slet ikke finde sted, hvis den finder, at dette er nødvendigt for at forhindre, at konkurrence udelukkes, eller hvis den finder, at formålene i artikel 39 i TEUF bringes i fare.

»1a. Medlemsstaterne kan efter anmodning beslutte at udstede mere end en anerkendelse til en producentorganisation, der opererer i flere af de sektorer, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, forudsat at producentorganisationen opfylder betingelserne i nærværende artikels stk. 1 for hver sektor, for hvilken den søger om anerkendelse.«

»1a. Medlemsstaterne kan efter anmodning beslutte at udstede mere end en anerkendelse til en brancheorganisation, der opererer i flere af de sektorer, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, forudsat at brancheorganisationen opfylder betingelserne i stk. 1 og, hvor det er relevant, stk. 3, for hver sektor, for hvilken den søger om anerkendelse.«

at sikre, at produktionen planlægges og tilpasses efter efterspørgslen, navnlig hvad angår kvalitet og mængde

»5. Uanset stk. 1 og 1a er en kontrakt eller et tilbud om en kontrakt ikke nødvendig, hvis de pågældende produkter leveres af et medlem af et kooperativ til det kooperativ, vedkommende er medlem af, hvis kooperativets vedtægter eller regler og afgørelser fastlagt i eller truffet i henhold til disse vedtægter indeholder bestemmelser, der har tilsvarende virkning som dem, der er fastsat i stk. 4, litra a), b) og c).«

Hvis den første køber er en mikrovirksomhed, en lille eller en mellemstor virksomhed som defineret i henstilling 2003/361/EF, er kontrakten og/eller tilbuddet om en kontrakt ikke obligatorisk, uden at dette berører parternes mulighed for at gøre brug af en standardkontrakt udarbejdet af en brancheorganisation.«

»1a. Hvis medlemsstaterne ikke gør brug af de muligheder, der er nævnt i denne artikels stk. 1, kan en producent, en producentorganisation eller en sammenslutning af producentorganisationer for så vidt angår landbrugsprodukter fra en sektor omhandlet i artikel 1, stk. 2, bortset fra sektorerne for mælk, mejeriprodukter og sukker, kræve, at enhver leverance af dens produkter til en forarbejdningsvirksomhed eller en distributør skal være omfattet af en skriftlig kontrakt mellem parterne og/eller være genstand for et skriftligt tilbud om en kontrakt fra de første købere på de betingelser, der er fastsat i nærværende artikels stk. 4 og stk. 6, første afsnit.

Uden at dette berører eventuelle særlige klausuler om værdideling inden for sukkersektoren, kan landbrugere, herunder sammenslutninger af landbrugere, og deres første opkøber aftale klausuler om værdideling, herunder deling af markedsbonusser og -tab, der fastsætter, hvordan en eventuel udvikling af relevante markedspriser på de pågældende produkter eller andre råvaremarkeder skal fordeles mellem dem.«

»1. De toldkontingenter for import af landbrugsprodukter, der overgår til fri omsætning i Unionen eller dele deraf, eller de toldkontingenter for import af landbrugsprodukter fra Unionen til tredjelande, der helt eller delvist forvaltes af Unionen, og som følger af internationale aftaler indgået i henhold til TEUF eller af andre retsakter, der er vedtaget i henhold til artikel 43, stk. 2, eller artikel 207 i TEUF, åbnes og/eller forvaltes af Kommissionen ved delegerede retsakter i medfør af denne forordnings artikel 186 og gennemførelsesretsakter i medfør af denne forordnings artikel 187.«

3. Medlemsstaterne udsteder import- og eksportlicenser til de mængder, der er ansøgt om inden for import- og eksportkontingenterne, inden for rammerne af de respektive tildelingskoefficienter, og efter at koefficienterne er offentliggjort af Kommissionen i overensstemmelse med stk. 1.«

2. Ved den i stk. 1 omhandlede offentliggørelse henvises der, hvor det er relevant, tillige til nødvendigheden af at afvise ansøgninger, der er under behandling, suspendere indgivelsen af ansøgninger eller tildele uudnyttede mængder.

1. Kommissionen offentliggør via en passende webpublikation resultaterne af tildelingen af toldkontingenter på grundlag af de anmeldte ansøgninger og under hensyntagen til de til rådighed værende kontingenter og de anmeldte ansøgninger.

»1. I perioder med alvorlige skævheder på markederne kan Kommissionen vedtage gennemførelsesretsakter med den hensigt, at artikel 101, stk. 1, i TEUF ikke finder anvendelse på aftaler og vedtagelser mellem landbrugere, landbrugssammenslutninger eller sammenslutninger af sådanne sammenslutninger eller anerkendte producentorganisationer, sammenslutninger af anerkendte producentorganisationer og anerkendte brancheorganisationer inden for en af de i denne forordnings artikel 1, stk. 2, nævnte sektorer, under forudsætning af at sådanne aftaler og vedtagelser ikke underminerer et velfungerende indre marked, ene og alene har til formål at stabilisere den berørte sektor og henhører under en eller flere af følgende kategorier:«.

Artikel 5

Ændring af forordning (EU) nr. 652/2014

I forordning (EU) nr. 652/2014 foretages følgende ændringer:

»4. Ved vedtagelse af flerårige tiltag kan budgetforpligtelserne opdeles i årlige trancher. Hvis budgetforpligtelserne opdeles således, indgår Kommissionen forpligtelser for de årlige trancher under hensyntagen til udviklingen i tiltagene, de anslåede behov og de disponible budgetmidler.«

Artikel 6

Ikrafttræden og anvendelse

Denne forordning træder i kraft på dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Den finder anvendelse fra den 1. januar 2018.

Dog finder:

(1) EUT C 91 af 23.3.2017, s. 1.

(2) EUT C 75 af 10.3.2017, s. 63.

(3) EUT C 306 af 15.9.2017, s. 64.

(4) Europa-Parlamentets holdning af 12.12.2017 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 12.12.2017.

(5) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 af 17. december 2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 487).

(6) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 549).

(7) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

(8) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 af 17. december 2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landsbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 608).

(9) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1089 af 6. juli 2015 om fastsættelse for 2015 af budgetlofterne for visse ordninger for direkte støtte, jf. Europa- Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013, og om fastsættelse af andelen til den særlige minerydningsreserve i Kroatien (EUT L 176 af 7.7.2015, s. 29).

(10) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 671).

(11) Kommissionens forordning (EF) nr. 1301/2006 af 31. august 2006 om fælles regler for administration af toldkontingenter for import af landbrugsprodukter på grundlag af en importlicensordning (EUT L 238 af 1.9.2006, s. 13).

(12) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 652/2014 af 15. maj 2014 om bestemmelser vedrørende forvaltning af udgifter i tilknytning til fødevarekæden, dyresundhed og dyrevelfærd samt til plantesundhed og planteformeringsmateriale, om ændring af Rådets direktiv 98/56/EF, 2000/29/EF og 2008/90/EF, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002, (EF) nr. 882/2004 og (EF) nr. 396/2005 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/128/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 og om ophævelse af Rådets afgørelse 66/399/EØF, afgørelse 76/894/EØF og beslutning 2009/470/EF (EUT L 189 af 27.6.2014, s. 1).

(*1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) Nr. 110/2008 af 15. januar 2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 (EUT L 39 af 13.2.2008, s. 16).«

Ovenstående satser kan forhøjes med yderligere 20 procentpoint, forudsat at den maksimale kombinerede støtte ikke overstiger 90 % for operationer, der støttes indenfor rammerne af EIP, for kollektive investeringer og integrerede projekter eller operationer med tilknytning til en sammenlægning af producentorganisationer«.

unge landbrugere for højst fem år fra datoen for virksomhedsetableringen som anført i programmet for udvikling af landdistrikterne, eller indtil de aktioner, der er defineret i forretningsplanen omhandlet i artikel 19, stk. 4, er afsluttet«.

Ovenstående satser kan forhøjes med yderligere 20 procentpoint, forudsat at den maksimale kombinerede støtte ikke overstiger 90 %, for:

det maksimale totale alkoholindhold overstige 15 % vol. for vin med beskyttet oprindelsesbetegnelse, der er fremstillet uden tilsætning, eller hvor tilsætning kun er sket ved de delvise koncentrationsprocesser, der er opført på listen i bilag VIII, del I, afdeling B, punkt 1, forudsat at varespecifikationen i det tekniske dossier for den pågældende beskyttede oprindelsesbetegnelse giver mulighed herfor«.

Erklæringer fra Kommissionen

Artikel 1 — Udvikling af landdistrikterne

— Forlængelse af varigheden af landdistriktsudviklingsprogrammerne

Udgifter til landdistriktsudviklingsprogrammer i programmeringsperioden 2014-2020, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 10, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1305/2013, vil fortsat være berettigede til et bidrag fra ELFUL, hvis den er udbetalt til modtagerne senest den 31. december 2023. Kommissionen vil behandle videreførelsen af støtten til udvikling af landdistrikterne efter 2020 i sit forslag til den næste flerårige finansielle ramme.

— Risikostyring

Kommissionen bekræfter, at den agter at revidere funktionsmåden og effektiviteten af risikostyringsværktøjer, der for tiden er omfattet af forordning (EU) nr. 1305/2013, i forbindelse med sit forslag om modernisering og forenkling af den fælles landbrugspolitik.

— Sanktioner for Leader

Kommissionen bekræfter, at den agter at vurdere effektiviteten og forholdsmæssigheden af sanktionerne for LEADER i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 809/2014.

Artikel 2 — Den horisontale forordning

— Krisereserve

Kommissionen bekræfter, at den reserve til kriser i landbrugssektoren, og godtgørelse af bevillinger vedrørende finansiel disciplin, jf. artikel 25 og 26(5) i forordning (EU) nr. 1306/2013, vil blive gennemgået i forbindelse med forberedelserne til den næste FFR med henblik på at muliggøre en effektiv og rettidig indgriben i tilfælde af en krise på markedet.

— En enkelt revision

Kommissionen støtter strategien med en enkelt revisionsmodel, som bekræftet i den foreslåede artikel 123 den nye finansforordning. Kommissionen bekræfter også, at den nuværende retlige ramme for forvaltning og kontrol af landbrugsudgifter, der er fastlagt ved forordning (EU) nr. 1306/2013, allerede giver mulighed for en sådan tilgang, og dette er blevet taget op i dens revisionsstrategi for perioden 2014-2020. Hvis certificeringsorganets udtalelse afgivet i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013 betragtes som pålidelig, tager Kommissionen også hensyn til denne udtalelse ved vurderingen af behovet for revision af det pågældende betalingsorgan.

Artikel 3 — Direkte betalinger

— Proteinplanen

Kommissionen bekræfter, at den agter at se på udbuds- og efterspørgselssituationen for vegetabilske proteiner i EU og at overveje muligheden for at udvikle en »europæisk planteproteinstrategi« med henblik på at tilskynde til yderligere produktion af vegetabilske proteiner i EU på en økonomisk og miljømæssigt forsvarlig måde.

Artikel 4 — Fælles markedsordning

— Frivillig ordning for nedsættelse af produktionen

Kommissionen bekræfter, at forordning (EU) nr. 1308/2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter allerede i artikel 219 og 221 indeholder det fornødne retsgrundlag til, forudsat at der er budgetmidler til rådighed, at kunne tackle markedsforstyrrelser og andre specifikke problemer, herunder på regionalt plan, med mulighed for at yde direkte finansiel støtte til landbrugere. Hertil kommer, at Kommissionens forslag om at tilføje et sektorspecifikt indkomststabiliseringsredskab til forordning (EU) nr. 1305/2013 om støtte til udvikling af landdistrikterne vil give medlemsstaterne mulighed for i deres programmer for udvikling af landdistrikterne at kompensere landbrugere i en bestemt sektor i tilfælde af et væsentligt fald i deres indkomst.

Kommissionen bekræfter endvidere, at artikel 219 gør det muligt, i tilfælde af markedsforstyrrelser eller trussel herom, at indføre EU-ordninger, hvorefter støtten ydes til producenter, der forpligter sig til at reducere deres produktion på frivillig basis, herunder de nødvendige oplysninger til gennemførelsen af en sådan ordning (eksempel: Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 2016/1612, EUT L 242 af 9.9.2016, s. 4).

— Anerkendelse af grænseoverskridende brancheorganisationer

Kommissionen minder om, at reglerne om samarbejde mellem producenterne vedrørende anerkendelse af tværnationale producentorganisationer, tværnationale sammenslutninger af producentorganisationer og tværnationale brancheorganisationer, herunder det nødvendige administrative samarbejde mellem de berørte medlemsstater, for øjeblikket er fastsat i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2016/232. Gennemførelsen og hensigtsmæssigheden af disse regler vil blive taget op i forbindelse med det igangværende arbejde med at modernisere og forenkle den fælles landbrugspolitik.

— Urimelig handelspraksis

Kommissionen bekræfter, at den har iværksat et initiativ vedrørende fødevarekæden, der nu er på vej gennem de forskellige stadier, der kræves i retningslinjerne for bedre lovgivning. Den vil træffe beslutning om et eventuelt lovgivningstiltag, når denne procedure er afsluttet, muligvis i første halvdel af 2018.

— Producentsamarbejde

Kommissionen noterer sig aftalen mellem Europa-Parlamentet og Rådet om ændringerne til artikel 152, 209, 222 og 232. Kommissionen bemærker, at de ændringer, som Europa-Parlamentet og Rådet er blevet enige om, er væsentlige og indsat uden en konsekvensanalyse som krævet i punkt 15 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning. Dette fører til en uønsket grad af juridisk og proceduremæssig usikkerhed, hvis virkninger ikke er kendt.

Eftersom ændringerne til Kommissionens oprindelige forslag tilsammen medfører en væsentlig ændring af de retlige rammer, konstaterer Kommissionen med bekymring, at nogle af de nye bestemmelser til fordel for producentorganisationer kan føre til, at mindre landbrugs rentabilitet bringes i fare, og at forbrugernes interesser tilsidesættes. Kommissionen bekræfter sin vilje til at opretholde effektiv konkurrence i landbrugssektoren og til i fuld udstrækning at virkeliggøre målsætningen for den fælles landbrugspolitik, der er fastsat i artikel 39 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Kommissionen skal i denne forbindelse bemærke, at de ændringer, som medlovgiverne har vedtaget, kun indebærer meget begrænsede muligheder både for Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder for at gribe ind for at sikre en effektiv konkurrence.

Kommissionens samlede tilslutning til omnibusforslaget, herunder til de ændringer, der blev vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet, udelukker ikke eventuelle fremtidige forslag, som Kommissionen måtte fremsætte på disse områder inden for rammerne af reformen af den fælles landbrugspolitik for perioden efter 2020 og andre initiativer, der specifikt har til formål at afhjælpe en række af de spørgsmål, der blev berørt af den tekst, som Europa-Parlamentet og Rådet nu er blevet enige om.

Kommissionen beklager, at de meget begrænsede muligheder for både Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder for at gribe ind for at sikre en effektiv konkurrence ikke er blevet afhjulpet på tilfredsstillende vis af medlovgiverne, og giver udtryk for bekymring over de mulige konsekvenser af denne begrænsning for både landbrugere og forbrugere. Kommissionen fremfører, at lovteksten skal fortolkes på en måde, der er forenelig med traktaten, navnlig hvad angår muligheden for, at Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder kan gribe ind, hvis en producentorganisation, der dækker en stor del af markedet, forsøger at begrænse medlemmernes handlefrihed. Kommissionen beklager, at denne mulighed ikke fremgår klart af lovteksten.