KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 30. november 1994

om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85

(Sag IV/33.126 og 33.322 - Cement)

(94/815/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962 (foerste forordning om anvendelse af traktatens artikler 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3 og 15,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 12. november 1991 om at indlede proceduren paa eget initiativ,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),

efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

DEL I

SAGSFREMSTILLING

AFSNIT I

PROCEDUREN

KAPITEL 1

Undersoegelsesproceduren og proceduren efter meddelelsen af klagepunkter

1. Indledning

Den foreliggende beslutning er en opfoelgning af de kontrolundersoegelser, der blev foretaget hos europaeiske cementproducenter og brancheforeninger, fra april 1989 til juli 1990 i henhold til artikel 14, stk. 2 og 3, i forordning nr. 17, og de begaeringer om oplysninger, de fik tilsendt i henhold til samme forordnings artikel 11.

2. Indledning af proceduren, meddelelse af klagepunkter og soegsmaal ved Retten i Foerste Instans

1) Den 12. november 1991 indledte Kommissionen proceduren i cementsagerne og vedtog klagepunkterne.

Ved skrivelse af 25. november 1991 blev klagepunkterne meddelt virksomhederne. Der skelnes i meddelelsen mellem to hovedkategorier af klagepunkter, nemlig klagepunkterne vedroerende virksomhedernes adfaerd paa internationalt plan og deres adfaerd paa nationalt plan.

2) Klagepunktsmeddelelsen, der var udarbejdet som ét dokument, blev ikke sendt i sin fulde ordlyd til hver af de 76 virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der var omfattet af proceduren. Kapitlerne vedroerende den internationale adfaerd blev kun sendt til 61 virksomheder og virksomhedssammenslutninger, men ikke til 15 italienske virksomheder, der ikke havde deltaget i nogen international organisation. Kapitlerne vedroerende den nationale adfaerd blev kun sendt til virksomhederne og virksomhedssammenslutningerne i de respektive medlemsstater. Ved skrivelse af 20. maj 1992 fik en anden spansk virksomhed ogsaa tilsendt klagepunktsmeddelelsen, som omfattede den internationale del og den relevante nationale del.

Modtagerne fik sammen med de relevante kapitler tilsendt en komplet indholdsfortegnelse over meddelelsen af klagepunkter samt en liste over samtlige sagsakter med naermere angivelse af de dokumenter, de kunne faa adgang til.

Hver modtager har faaet adgang til sagens akter paa grundlag af den paagaeldende liste over dokumenter og angivelserne i denne liste.

3) Ved skrivelse af 9. juli 1992 sendte Kommissionen dog alle de virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der havde modtaget den internationale del af klagepunkterne, et dokument (referat af moedet i European Task Force af 19. august 1986), som den havde faaet kendskab til gennem svarene paa meddelelsen af klagepunkter, og opfordrede de paagaeldende virksomheder til at fremsaette deres bemaerkninger til dette dokument.

4) Efter at have modtaget meddelelsen af klagepunkter og haft adgang til sagsakterne kraevede en raekke virksomheder og virksomhedssammenslutninger, under henvisning til den dom, som Retten i Foerste Instans afsagde den 17. december 1991 i sag 7/89, Herkules (3) mod Kommissionen, at Kommissionen fremsendte de kapitler, der manglede i den meddelelse af klagepunkter, de hver isaer havde faaet tilsendt, og gav dem adgang til samtlige sagsakter, uden naermere specifikation, bortset fra interne eller fortrolige dokumenter.

Da Kommissionen naegtede at udlevere de manglende kapitler i klagepunktsmeddelelsen og at give de enkelte modtagere adgang til andre sagsakter end dem, de allerede havde kunnet konsultere, anlagde virksomhederne S.A. Cimenteries CBR, Blue Circle Industries Plc, Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux, ENCI N.V. og Vereniging Nederlandse Cementindustrie samt Fédération de l'Industrie Cimentière sag ved Retten i Foerste Instans med krav om, at Kommissionens beslutning om ikke at forelaegge dem dokumenterne blev annulleret, og om at der blev truffet foreloebige forholdsregler med henblik paa indstilling af proceduren (sag T T-10, 11 og 12, 14 og 15/92).

5) Ved kendelse af 23. marts 1992 (4) afslog formanden for Retten i Foerste Instans kravene om foreloebige forholdsregler og fastsatte sagsoegernes frist til at besvare meddelelsen af klagepunkter til den 27. og 31. marts 1992.

Ved kendelse af 11. september 1992 blev sag T-14/92/ENCI og Vereniging Nederlandske Cementindustrie slettet af rettens register, fordi parterne frafaldt sagen.

Kommissionen udsatte den mundtlige hoering, der skulle finde sted efter besvarelserne af meddelelsen af klagepunkter, indtil Retten i Foerste Instans havde taget stilling til sagens realitet.

Ved dom af 18. december 1992 i forenede sager T-10, 11 og 12 og 15/92 (5) afviste Retten i Foerste Instans de sager, der var anlagt af CBR, Blue Circle, Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux og Fédération de l'Industrie Cimentière.

3. Den mundtlige hoering

1) Ved skrivelse af 5. februar 1993 indboed hoeringskonsulenten de virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der havde faaet tilsendt meddelelsen af klagepunkter, til mundtlig hoering fra den 1. marts til den 1. april 1993.

Hoeringen blev tilrettelagt som tre moederaekker: en moederaekke om cementmarkedet, hvor samtlige virksomheder og virksomhedssammenslutninger kunne deltage, en hoering om den internationale del af klagepunkterne, hvor kun de virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der havde modtaget denne del, kunne deltage, og en moederaekke om de nationale dele, hvor virksomhederne og virksomhedssammenslutningerne kunne deltage i de moeder, der vedroerte deres respektive medlemsstater.

I moedeindkaldelsen blev det praeciseret, at en virksomhed, der oenskede at uddybe sit synspunkt saerskilt, skulle anfoere praecist, hvilke dele i meddelelsen af klagepunkter, det vedroerte, samt de beroerte forretningshemmeligheder, jf. artikel 19-21 i forordning nr. 17.

2) Ved skrivelse af 17., 18. og 26. februar 1993 meddelte henholdsvis ECMEC-CDICT, ECEC og Blue Circle Kommissionen, at de ikke oenskede at benytte sig af muligheden for mundtligt at uddybe deres synspunkter om de klagepunkter, der var fremfoert imod dem.

Cedest, der havde insisteret paa en saerskilt hoering uden at give nogen begrundelse derfor, deltog heller ikke i hoeringen.

4. Indstilling af proceduren over for visse virksomheder

1) Paa grundlag af undersoegelsen af de skriftlige svar paa meddelelsen af klagepunkter og de udtalelser, der blev fremsat under hoeringerne i marts 1993, besluttede Kommissionen den 23. september 1993:

a) at frafalde klagepunkterne vedroerende den internationale del, kapitel 2, 10, 11 og 12 i meddelelsen af klagepunkter, og som foelge heraf at indstille proceduren, som den havde indledt den 12. november 1991 over for tolv tyske og seks spanske navngivne virksomheder

b) at frafalde klagepunkterne vedroerende de nationale karteller, kapitel 3-9 og 13-19 og dermed at indstille proceduren, som den havde indledt den 12. november 1991 med hensyn til disse kapitler i meddelelsen af klagepunkter.

2) Samtlige virksomheder og virksomhedssammenslutninger blev underrettet om Kommissionens beslutning ved skrivelse af 27. september 1993. Ved samme skrivelse meddelte Kommissionen de paagaeldende virksomheder og virksomhedssammenslutninger, at bemaerkningerne i del II, afsnit C (anvendelse af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17), punkt 93.b) om »at de nationale karteller er uloeseligt forbundet med de europaeiske«mistede deres genstand paa grund af denne beslutning og ikke laengere ville blive taget i betragtning under proceduren, der ville blive fortsat paa normal vis for de oevrige kapitler i de fremsendte klagepunkter.

5. Virksomheder og virksomhedssammenslutninger beroert af denne beslutning

1) a) Internationale sammenslutninger

Cembureau - Den Europaeiske Cementforening, hvis aktiviteter beskrives udfoerligt i kapitel 3.

2) b) Koncerner med hovedsaede i tredjelande

Holderbank Financière Glaris S.A. (Holderbank) med hovedsaede i Schweiz er verdens stoerste cementproducent. Den kontrollerer flere selskaber i verden. I EF kontrollerer den foelgende selskaber, hvis aktiviteter tages i betragtning i denne beslutning: i Tyskland: Alsen-Breitenburg Zement- und Kalkwerke GmbH (Alsen), Nordcement AG (Nordcement); i Belgien: S.A. Obourg (Obourg), et holdingselskab, der kontrollerer Holderbank-koncernens cementaktiviteter gennem S.A. Ciment de Haccourt og S.A. Ciments d'Obourg; i Spanien: cementvirksomheden Hornos Ibéricos Alba S.A. (Hornos Ibéricos) og UMAR - Union Maritima Internacional S.A. (UMAR), der beskaeftiger sig med international handel med klinker og cement; i Frankrig: Ciments d'Origny S.A. (Origny). Den har ogsaa en kapitalandel paa 31% i den nederlandske producent ENCI N.V., Eerste Nederlandse Cement Industrie.

- Aker a.s. (Aker), et norsk holdingselskab, der kontrollerer bl.a. den norske cementproducent Norcem a.s. (Norcem).

EUROC AB (EUROC) er et svensk holdingselskab, der kontrollerer bl.a. den svenske cementproducent Cementa AB (Cementa).

I 1986 besluttede Aker og EUROC, der har kapitalandele hos hinanden, at sammenlaegge deres internationale aktiviteter og oprette et joint venture-selskab med lige store kapitalindskud. JV-selskabet, Scancem Group Limited (Scancem), er et holdingselskab, der kontrollerer bl.a. Scancem International, som beskaeftiger sig med interna-tional handel med klinker og cement, og den britiske cementproducent Castle Cement Limited (Castle). Scancem har desuden indirekte kapitalinteresser paa 26% i den spanske cementproducent Compañia Valenciana de Cementos Portland S.A.

Castle har eksisteret siden den 5. april 1988, hvor Scancem overtog Rio Tinto Zinc Cements cementvirksomhed og lagde foelgende driftsselskaber ind under Castle Cement Limited: Tunnel Cement Ltd, Castle Cement (Ribblesdale) Ltd, Castle Cement (Ketton) Ltd, Castle Cement (Clyde) Ltd, Castle Cement (Padeswood) Ltd og Castle Cement (Pitstone) Ltd.

3) c) Tyskland

- Bundesverband der Deutschen Zementindustrie e.V. (BDZ) er de tyske cementproducenters sammenslutning, der har til formaal at beskytte og fremme den tyske cementindustris oekonomiske interesser i Tyskland og i udlandet.

- Heidelberger Zement AG (Heidelberger) er den ene af de store tyske cementproducenter. Selskabet har flere kapitalandele i andre tyske cementproducenter og i den franske producent Vicat. I 1993 overtog det kontrollen med den belgiske koncern S.A. des Cimenteries CBR.

- Dyckerhoff AG (Dyckerhoff) er den anden store tyske producent. Dette selskab har ogsaa flere kapitalandele i tyske cementproducenter, ligesom det kontrollerer den spanske producent S.A. Española de Cementos Portland og har en kapitalandel paa 33% i det luxembourgske selskab Intermoselle S.a.r.l., der er et joint venture mellem Dyckerhoff, Société des Ciments Français og S.A. des Ciments Luxembourgeois.

- Nordcement og Alsen (i Holderbank-koncernen).

4) d) Belgien

- Fédération de l'Industrie Cimentière, a.s.b.l. (FIC) er de belgiske cementproducenters sammenslutning, der dels har til formaal at udoeve aktiviteter, som direkte eller indirekte beroerer cementindustrien, bortset fra industrielle og kommercielle transaktioner, dels skal fremme forstaaelsen og samarbejdet mellem virksomhederne, fremme og varetage industriens interesser og repraesentere industrien over for de offentlige myndigheder.

- S.A. Cimenteries CBR (CBR) er den stoerste belgiske cementproducent. Selskabet kontrollerer 68% af den nederlandske cementproducent Eerste Nederlandse Cement Industrie N.V. (ENCI), hvor Holderbank-koncernen ejer 31%. I 1993 overtog Heidelberger den kontrollerende kapitalandel, som Société Générale de Belgique havde i CBR.

- S.A. OBOURG (i Holderbank-koncernen)

- S.A. Compagnie des Ciments Belges, (CCB), der er den tredjestoerste producent i Belgien efter CBR og Obourg. Dette familieforetagende blev i 1990 overtaget af Société des Ciments Français.

5) e) Danmark

- Aalborg Portland A/S (Aalborg), der er den eneste danske cementproducent, og hvori Blue Circle i 1989 overtog en andel paa 50%.

6) f) Spanien

- La Agrupación de Fabricantes de Cementos de España - Oficemen (Oficemen) er de spanske cementproducenters sammenslutning, der skal varetage og forsvare den spanske cementindustris berettigede interesser.

- Compañia Valenciana de Cementos Portland S.A. (Valenciana) er en af de stoerste producenter i Spanien. Paa det tidspunkt, hvor klagepunktsmeddelelsen blev fremsendt, havde Valenciana en kapitalandel paa 50% i Cementos del Mar S.A., hvor Banco Bilbao Vizcaya og Banco Central havde hver 25%. Paa samme tidspunkt havde Valenciana ogsaa en kapitalandel paa 50% i Cementos del Atlantico S.A., hvor Cementos del Mar ejede den oevrige kapital. Siden oktober 1990 har Valenciana haft majoriteten i Cementos del Mars bestyrelse, og siden april 1992 har Valenciana ejet 99,95% af de to selskabers kapital.

- ASLAND S.A. (Asland), der kontrollerer selskaberne Cementos Asland S.A., Asland Catalunya y del Mediterráneo S.A. I 1990 overtog Lafarge Coppée kontrollen med Asland.

- Corporación Uniland S.A. (Uniland), der kontrollerer Uniland Cementera S.A.

- Hornos Ibéricos Alba S.A. (i Holderbank-koncernen).

- Hispacement S.A. er et eksportselskab, der er oprettet i faellesskab af de catalanske cementproducenter Asland, Uniland, Cementos Molins S.A., la Auxiliar de la Construcción S.A. og Compañia Catalana de Cementos Portland.

7) g) Frankrig

- Syndicat Français de l'Industrie Cimentière (SFIC), der indtil 1992 hed Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux, er de franske cementproducenters sammenslutning, der har et temmelig bredt formaal og bl.a. skal koordinere medlemmernes virksomhed, foretage undersoegelser, udbygge uddannelsen af faglaert arbejdskraft, meddele medlemmerne alle nyttige oplysninger, repraesentere industrien over for de offentlige myndigheder og over for faglige og tvaerfaglige sammenslutninger.

- Lafarge Coppeé S.A. (Lafarge) er et holdingselskab, der kontrollerer flere selskaber i verden. I Frankrig kontrollerer det Ciments Lafarge og Lafarge Overseas og har en kapitalandel paa 25% i Cedest; i Tyskland kontrollerer det Woessinger Zement (hvor Cedest har en kapitalandel paa 17%); i Spanien kontrollerer det siden 1990 Asland S.A.

- Société des Ciments Français S.A. (Ciments Français) er en cementkoncern, der stort set goer sig gaeldende overalt. Den kontrollerer i Frankrig Ciments de Loire og Ciment de l'Adour og har en andel paa 33% i Intermoselle S.A., der er et joint venture mellem Ciments Français, S.A. des Ciments Luxembourgeois og Dyckerhoff AG, som hver har lige store andele.

I 1990 overtog den kontrollen med den belgiske producent S.A. Compagnie des Ciments Belges og de spanske producenter Sociedad Financera y Minera S.A. og Cementos Rezola S.A.

I 1992 overtog den italienske producent Italcementi S.p.A. kontrollen med Ciments Français.

- Vicat S.A. (Vicat), som for 65% vedkommende ejes af familien Vicat, medens Heidelberger ejer de resterende 35%.

- Cedest S.A. (Cedest), der tilhoerer CGIP-koncernen, og hvor Lafarge har en andel paa 25%.

8) h) Graekenland

- Association of the Greek Cement Industry er de graeske cementproducenters sammenslutning, der har til formaal at udvikle, beskytte og fremme den graeske cementindustri i Graekenland og i udlandet.

- Titan Cement Company S.A. (Titan).

- Heracles General Cement Company (Heracles), der kontrolleres af staten og i 1992 blev overtaget af Calcestruzzi S.p.A. i Ferruzzi-koncernen.

- Halkis Cement Company S.A. (Halkis).

9) i) Irland

- Irish Cement Limited (Irish Cement), der er Irlands eneste cementproducent.

10) k) Italien

- Italcementi - Fabbriche Riunite Cemento S.p.A. (Italcementi), der kontrollerer flere cement- og betonproducenter i Italien. I 1992 overtog selskabet kontrollen med cementkoncernen Société des Ciments Français S.A.

- Unicem S.p.A. (Unicem), som tilhoerer Agnellis holdingselskab IFI, der kontrollerer flere cementproducenter i Italien og USA.

- Cementir - Cementerie del Tirreno S.p.A. (Cementir) tilhoerende det offentlige holdingselskab IRI og solgt til Caltagirone-koncernen i 1992.

- Fratelli Buzzi S.p.A. (Buzzi).

11) l) Luxembourg

- S.A. des Ciments Luxembourgeois (Ciments Luxembourgeois), der har en kapitalandel paa 33% i Intermoselle S.A., som er et joint venture mellem Ciments Luxembourgeois, Société des Ciments Français S.A. og Dyckerhoff AG, der hver har samme kapitalandel.

12) m) Nederlandene

- Vereniging Nederlandse Cement-Industrie (VNC) er de nederlandske cementproducenters sammenslutning (for oejeblikket er der kun én producent), der har til formaal at beskytte medlemmernes ikkekonkurrencebetonede faelles interesser og at fremme markedsudviklingen og forskningen.

- ENCI N.V. (kontrolleret af CBR).

- NCH - Nederlandse Cement Handelsmaatschappij B.V. (NCH) er et joint venture, der skal markedsfoere og afsaette cement, og er oprettet mellem foelgende tyske producenter: Dyckerhoff AG, Montanzement Marketing GmbH, Heidelberger Zement AG, Anneliese Zementwerke AG, E. Schwenk Zement- und Steinwerke, Wuelfrather Zement GmbH, Hermann Milke KG GmbH und Co., Phoenix Zementwerke Krogbeumker KG, Teutonia Zementwerk AG, Gebr. Groene GmbH und Co. KG, Alsen-Breitenburg Zement- und Kalkwerke GmbH, Hannoversche Portland-Cementfabrik AG, Nordcement AG).

13) n) Portugal

- ATIC - Associaçao Tecnica da Industria do Cimento (ATIC) er de portugisiske cementproducenters sammenslutning, der har til formaal at udfoere videnskabelige og tekniske aktiviteter, at udoeve virksomhed inden for forskning og information og at fremme anvendelsen af cement.

- Cimpor - Cimentos de Portugal S.A. (Cimpor) er en virksomhed, der tilhoerer den portugisiske stat.

- SECIL - Companhia Geral de Cal e Cimento S.A. (Secil) er en virksomhed, hvor den portugisiske stat ejer 59% af kapitalen og udenlandske aktionaerer ejer 41%.

14) o) Det Forenede Kongerige

- British Cement Association (BCA) er de britiske cementproducenters sammenslutning, der hovedsagelig har til formaal at fremme og varetage medlemmernes interesser, at fremme anvendelsen af cement og at levere en raekke tjenesteydelser, isaer af teknisk art.

Foer sammenslutningen fik betegnelsen BCA den 1. juni 1988, hed den Cement and Concrete Association og havde rent tekniske opgaver, idet det var overladt til en anden sammenslutning, Cement Makers' Federation, at varetage cementproducenternes interesser. Den 1. juni 1988 blev Cement Makers' Federation oploest, og det blev overdraget Cement and Concrete Association at varetage de britiske producenters interesser, hvorefter den aendrede sine vedtaegter og sit navn til British Cement Association og kom til at varetage de to tidligere sammenslutningers opgaver. Den sidste formand for Cement Makers' Federation blev formand for British Cement Association; medlemmerne af Cement Makers' Federation, der ogsaa var medlemmer af Cement and Concrete Association, blev medlemmer af British Cement Association.

- Blue Circle Industries Plc (Blue Circle) er en koncern, som kontrollerer flere selskaber i verden, inden for produktion af cement og faerdigblandet beton samt afsaetning og transport af cement og klinker.

- The Rugby Group Plc (Rugby) er en koncern, der udoever virksomhed inden for cementindustrien i Det Forenede Kongerige og Australien, beskaeftiger sig med transport, og udoever virksomhed inde for trae-, glas- og staalindustri.

- Castle Cement Ltd (Castle) (tilhoerer koncernen Aker/Euroc).

AFSNIT II

KAPITEL 2

Markedet for cement

6. Graa cement

1) Udtrykket cement omfatter forskellige bindemidler, der har det til faelles, at de haerdner, naar de er blandet op med vand.

Cements egenskaber varierer alt efter de anvendte raamaterialemaengder og produktionsmetoder. Alle de forskellige typer cement fremkommer dog paa grundlag af et og samme mellemprodukt, nemlig klinker.

2) Klinker fremstilles ved braending af en blanding af kalkholdige materialer, som kridt og kalksten, og kiselholdige materialer, som ler, skifer og sand.

3) De to vigtigste metoder til fremstilling af klinker er den traditionelle vaadmetode og toermetoden. Der er foelgende vaesentlige forskel mellem disse to metoder: ved vaadmetoden knuses og blandes raamaterialerne (kalk- og kiselholdige komponenter) under tilsaetning af vand og bliver til slam, der braendes i ovnen; ved toermetoden benytter man sig derimod af den fugtighed, der er til stede i raamaterialerne, idet man under og efter knusningen forvarmer blandingen paa forskellige maade, inden den braendes.

Vaadmetoden kraever et stort energiforbrug, idet det tilsatte vand skal fordampes under braendingen i ovnen.

De to vigtigste varianter af toer- og vaadmetoden er halvtoer- og halvvaadmetoden, der stort set bygger paa de samme principper som toermetoden (forvarmning foer den endelige braending i ovnen), men hvor der tilsaettes en vis maengde vand.

Ved at anvende toer-, halvtoer- eller halvvaadmetoden i stedet for vaadmetoden kan der opnaas betydelige vand- og energibesparelser samt meget store oekologiske fordele.

4) Da klinker er et mellemprodukt, kan det ikke anvendes umiddelbart som hydraulisk bindemiddel, men maa omdannes yderligere. Der kan dog handles med klinker, og i praksis foregaar handelen mellem cementproducenter, som af forskellige aarsager kan saelge dette mellemprodukt til andre producenter eller koebe det hos dem. Naar klinker er genstand for samhandel, er der tale om et anderledes produkt end cement og derfor om et produkt med eget marked.

5) For at kunne blive til cement, skal klinkerne knuses og blandes med andre materialer, saasom gips, naturligt puzzolan, flyveaske eller slagger.

6) Cement kan opdeles i forskellige typer efter, hvor stor en andel af det endelige produkt der bestaar af klinker. Man faar saaledes to hovedtyper, nemlig portlandcement, hvor klinker kan udgoere op til 95%, og blandingscementer (med indblanding af puzzolan, slagger osv.), hvor klinker kan udgoere helt ned til 20%.

Anvendelse af indblandingsmaterialer indebaerer vaesentlige energibesparelser, hvis man har adgang til disse materialer paa gode forsynings- og prisvilkaar.

7) Cement kan efter sin sammensaetning opdeles i forskellige kategorier, hvoraf de vigtigste er anfoert nedenfor:

a) almindelig portlandcement og special portlandcement, der er den foretrukne cement inden for bygge- og anlaegsvirksomhed

b) puzzolancement - klinker + puzzolan eller flyveaske

c) slaggecement - klinker + slagger

d) aluminatcement, der fremstilles paa grundlag af specialklinker, haerdner hurtigt og er modstandsdygtig over for aetsende stoffer (f.eks. havvand).

8) De mest anvendte cementtyper kan opdeles efter deres modstandsstyrke i normalcement og modstandsdygtig cement: den normale type indebaerer paa den 28. dag, hvor den anvendes, en kompressionsmodstand paa mindst 300 til 350 kg/cm2, medens den modstandsdygtige type indebaerer en kompressionsmodstand paa mellem 425 til 450 kg/cm2 eller endog mere.

9) Graa cement er et ensartet produkt, og maerkebaseret konkurrence har ingen afgoerende betydning. For selv om de anvendte raamaterialer kan vaere forskellige fra en fabrik til en anden eller fra et land til et andet, skal det endelige produkt vaere af en standardkvalitet med de fysiske, kemiske og mekaniske egenskaber, der, allerede foer de blev paalagt virksomhederne af de offentlige myndigheder, var almindeligt anerkendte af producenterne. Uanset hvilken type cement der produceres (almindelig cement eller specialcement, normalt eller hurtigt haerdnende osv.) skal den derfor altid have de noedvendige standardegenskaber, og de fleste producenter er i stand til at tilbyde alle typer cement.

7. Hvid cement

1) Fremstilling af hvid cement kraever til produktionen af hvide klinker en ganske saerlig kalkkvalitet, som er mere sjaelden end den kalk, der anvendes til klinker til graa cement, samt specielle produktionsanlaeg.

Hvid cement fremstilles, ligesom graa cement, ved knusning af hvide klinker og tilsaetning af gips. Den hvide farve er undergivet ganske saerlige kontrolforanstaltninger, for at den kan opfylde kundernes behov, der i de fleste tilfaelde er af aestetisk art.

Den hvide cement er normalt af portlandtypen og, som den graa cement, skal den have en raekke fysiske, kemiske og mekaniske egenskaber, ligesom den opdeles i kategorier efter modstandsdygtighed.

2) I betragtning af anvendelsesformaalene og de sjaeldne raamaterialer fremstilles hvid cement af et ret begraenset antal fabrikanter, samtidig med at forbruget af hvid cement udgoer ca. 1% af forbruget af graa, kostprisen er hoejere end for graa cement, og salgsprisen er dobbelt saa hoej.

Markedet for hvid cement er forskelligt fra markedet for graa cement.

8. Industrien

1) Cementindustrien er en kapitalintensiv svaerindustri med et stort investeringsbehov. Anlaeggenes gennemsnitlige levetid er lang, nemlig mellem 20 og 30 aar.

2) Cementindustrien er geografisk set spredt, idet cement fremstilles i praktisk taget hele verden. Dette skyldes i vidt omfang produktionsprocessen, der ogsaa kan anvendes i de mindst udviklede lande, samt lokal forekomst af raamaterialer, der let og billigt kan udnyttes. Cementfabrikkerne ligger normalt i naerheden af raamaterialekilderne paa grund af de hoeje omkostninger, der er forbundet med transport af disse tunge produkter. Det er ligeledes vigtigt, at cementfabrikkerne ligger i naerheden af forbrugerne.

3) Udbuddet er ret konstant, fordi det paa kort sigt er knyttet til en bestemt produktionskapacitet, som det kraever betydelige investeringer at foroege.

4) Ogsaa efterspoergslen er forholdsvis konstant over for prisalternativer. Det vil derfor vaere uholdbart, hvis producenterne vaelger den klassiske loesning med at saenke priserne i perioder med fald i afsaetningen, for cementindustrien kan i sig selv kun have en ganske beskeden indflydelse paa de faktorer, der er afgoerende for efterspoergslen, og som afspejler de generelle oekonomiske forhold. Blandt disse faktorer maa hovedsagelig naevnes renten, laanepolitikken, udviklingen i den reelle koebekraft, det offentlige investeringsniveau samt erhvervslivets rentabilitet generelt. Cementindustrien udvikler sig saaledes op og ned afhaengigt af landenes konjunkturudvikling.

5) Cementindustrien frembyder idéelle vilkaar for at skabe stordriftsfordele: grundprocessen er simpel, det endelige produkt er ensartet, og teknologien er tilgaengelig for alle. Stordriftsfordele har en betydelig indflydelse paa de faste omkostninger og arbejdskraften. De kan ogsaa paavirke energiomkostningerne ved samme produktionsproces (toer- eller vaadmetode), fordi et stoerre energiforbrug ved en stoerre produktion medfoerer en lavere enhedspris, som vi senere skal se. Man har forsoegt at kvantificere stordriftsfordelene for at fastlaegge en cementproduktionsfabriks optimale stoerrelse (6), og selv om oekonomerne ikke er enige om besparelserne ved en fabrik af optimal stoerrelse i forhold til en fabrik, der ikke har denne stoerrelse - disse besparelser kan efter forskellige opfattelser andrage mellem 10 og 26% - erkendes det dog, at disse besparelser er af stor betydning for cementindustrien.

Dette har faaet cementindustrien til at nedbringe antallet af anlaeg og udvide deres gennemsnitsstoerrelse, som det fremgaar af den tabel 6B, som den italienske industri fremviste under hoeringen den 2. marts 1993.

9. Produktionsomkostningerne

1) I svarene paa meddelelsen af klagepunkter og under hoeringen fremfoerte virksomhederne, at kurven over enhedsproduktionsomkostningerne stort set er den samme i alle stater. Paa grundlag af oplysningerne i de dokumenter, der er naevnt i fodnoterne under punkt 4) og 5), ser det dog ikke ud til, at virksomhedernes bemaerkninger svarer til virkeligheden.

2) For det foerste ser det ud til, at de faste og de variable omkostninger udgoer naesten samme del af kostprisen paa cement, nemlig ca. 50% hver.

3) Under de faste omkostninger maa naevnes finansieringsudgifter, der varierer fra det ene land til det andet, fordi de er forbundet med rentesatserne, der har vaeret meget uensartede i de forskellige EF-lande igennem 1980'erne. Afskrivningssatserne paavirkes ogsaa af de forskellige rentesatser, om end mindre direkte end finansieringsomkostningerne.

4) Med hensyn til loenomkostningerne, hvoraf en lille del indgaar i de faste omkostninger (vedligeholdelse), og en stor del indgaar i de variable omkostninger, ser de gennemsnitlige timeloensomkostninger for 1987 i EF-landene saaledes ud (Tyskland: indeks 100) (7):

>TABELPOSITION>

5) Elprisen (8) til industriformaal varierer ogsaa fra det ene det land til det andet og er overalt omvendt proportional med forbruget. Eurostat behandler syv forbrugskategorier, der gaar fra 30 000 kWt til 24 000 000 kWt. Hvis man analyserer oplysningerne vedroerende 2 000 000 kWt (en analyse for de oevrige forbrugskategorier foerer til lignende resultater), kan man konstatere, at energipriserne i 1985 og 1990 (for de oevrige aar kan der konstateres det samme) varierede betydeligt fra det ene land til det andet (ECU/100 kWt):

>TABELPOSITION>

6) Forskelle i produktionsomkostningerne medfoerer prisforskelle fra det ene land til det andet og endog fra en region til en anden i samme land, naar salgspriserne ikke fastsaettes eller kontrolleres af de offentlige myndigheder. Tabel 7, som den italienske industri fremviste under hoeringen den 2. marts 1993, og som var udarbejdet paa grundlag af oplysninger fra Cembureau (se bilag 9), viser saaledes prisudviklingen i EF-landene 1981-1991 og giver mulighed for at fastslaa, at der mellem priserne i Det Forenede Kongerige og de tyske, franske og belgiske priser var en forskel paa ca. 30 ECU pr. t i 1981 (den britiske pris var paa ca. 70 ECU) og paa 15-20 ECU pr. t i 1991, at prisforskellen mellem Frankrig, Belgien og Tyskland, der naesten var lig nul i 1981, blev gradvis stoerre fra 1982 og i 1986 naaede op paa ca. 12 ECU for paa ny at falde til ca. 7 ECU pr. t i 1991, at prisforskellen mellem Italien og Det Forenede Kongerige altid har vaeret enorm, paa ca. 30 ECU, og at de italienske priser altid har vaeret mindst 20% lavere end de franske og mindst 35% lavere end de tyske.

Disse prisforskelle mellem de forskellige lande er blevet bekraeftet paa moederne med Cembureaus delegationsledere. (Se nr. 19).

I lande, hvor der ikke har vaeret nogen priskontrol, eller hvor denne kontrol er ophaevet, offentliggoer producenterne priser for hvert anlaeg, og disse priser kan variere indbyrdes, hvilket fremgaar af, at de nationale sammenslutninger i disse lande (f.eks. Tyskland, Frankrig og Spanien) meddeler Cembureau gennemsnitspriser.

10. Transportomkostninger

1) Transportomkostningerne er af vaesentlig betydning for den endelige pris, som cementforbrugeren skal betale, for cement er et tungt produkt og af ringe vaerdi i forhold til sin vaegt.

For det foerste maa det konstateres, at enhedsomkostningerne for landevejstransport pr. ton falder i takt med, at afstanden foroeges. Hvis man saaledes fastsaetter et indeks paa 100 for afstande mellem 150 og 499 km, vil dette indeks ligge paa ca. 80 for afstande mellem 500 og 1 499 km og paa ca. 65 for stoerre afstande. For 1989 kan man fastslaa, at den absolutte vaerdi for foerste afstandstranche er paa mindst 0,06 ECU pr. t/km og hoejst 0,08 ECU pr. t/km, og for anden tranche er mindst 0,05 ECU pr. t/km og hoejst 0,07 pr. t/km, og for tredje tranche er paa mindst 0,04 ECU pr. t/km og hoejst 0,06 pr. t/km (9).

For det andet maa det konstateres, at prisindekset har udviklet sig forskelligt i de forskellige lande for perioden 1982-1988 (10). Hvis man fastsaetter indekset for 1982 til 100 (dette indeks svarer til de absolutte vaerdier, der er forskellige fra det ene land til det andet), vil dette indeks for 1988 vaere 122 for Tyskland, 109,8 for Frankrig, 115 for Italien, 108,7 for Nederlandene og 117,8 for Belgien-Luxembourg.

Enhedsomkostningerne ved soetransport er meget lavere end ved landevejstransport; til disse lavere enhedsomkostninger i forhold til landevejstransport maa man dog laegge omkostningerne ved opfoerelse af siloer paa losningsstedet.

2)De tre vigtigste metoder til at laegge transportomkostningerne til produktionsomkostningerne for at fastsaette den pris, brugeren skal betale, er beskrevet i det foelgende (11).

3) a) Paritetspunktsmetoden (Basing Points System)

Salget paa et paritetspunkt indebaerer, at prisen frit leveret bestemmelsessted svarer til en basispris, hvortil der laegges en omkostning for transport til leveringsstedet beregnet ud fra et paa forhaand fastsat paritetspunkt, der ikke noedvendigvis er det sted, hvor saelgerens anlaeg er beliggende (Phlips, s. 10) (12). Der kan vaelges flere paritetspunkter, og i dette tilfaelde taler man om et system med »multiple paritetspunkter.«

Systemet har siden 1940'erne vaeret bandlyst i USA, men er fastsat officielt i EKSF-traktatens artikel 60 (Phlips, s. 15).

Dette system kraever en aftale mellem producenterne om metoden til beregning af transportomkostningerne, om den maade, hvorpaa basisprisen skal fastsaettes og aendres (f.eks. de gennemsnitlige produktionsomkostninger eller anerkendelse af prisfoererskab) og om de steder, der vaelges som paritetspunkter. Det omraade, aftalen omfatter, gengives ved koncentriske cirkler omkring hvert paritetspunkt, saaledes at alle ud fra et kendskab til afstanden mellem paritetspunktet og koeberen samt til basisprisen er i stand til at beregne den endelige pris for hver kunde . . . Dette system giver derfor de enkelte producenter mulighed for omgaaende at bestemme sit markeds stoerrelse ved at se paa kortet over de aftalte paritetspunkter. Det muliggoer ogsaa en opdeling af markedet mellem producenterne, fordi det herved kan fastslaas, hvilken maksimumsafstand den enkelte producent kan naa ud paa uden at skulle afholde en del af transportomkostningerne, samt den maksimumsafstand, ud over hvilken transportomkostningerne opsuger avancen (Bianchi, s. 30) (13).

4) b) Metoden vedroerende frankopris pr. zone

»En ensartet pris frit leveret anvendes over hele omraadet. Naar enhedstransportomkostningerne er relativt hoeje, og efterspoergslen er koncentreret paa forskellige omraader, kan der fastsaettes flere zoner. Inden for hver zone anvendes samme frankopris for alle leveringssteder . . . Mellem zonerne fastholdes en stram prisforskel, hvilket indebaerer, at det er forbudt for kunderne at koebe eller videresaelge i en anden zone end dér, hvor de har bopael (eller den zone, de har faaet tildelt). Det er derfor noedvendigt med en streng kontrol af forsendelserne. Den enkleste metode til gennemfoerelse af denne kontrol bestaar i at forbyde kunderne at varetage transporten selv. Et saadant forbud er dog ikke absolut noedvendigt: det kan vaere tilstraekkeligt at kraeve betaling af den pris »frit leveret« (. . .), der gaelder i koeberens zone, selv om denne foretager sine indkoeb i en anden zone. I saa tilfaelde maa prisforskellene mellem zonerne ikke overstige omkostningerne ved transport til de vigtigste forbrugscentre for at udelukke arbitragemuligheder. Forbuddet mod at faa leveret direkte fra fabrikken sikrer, at systemet fungerer tilfredsstillende i de enkelte zoner. Ogsaa her er der mulighed for fleksibilitet: man kan gaa saa langt som til at tillade refusion (ofte delvis) af transportomkostningerne i tilfaelde af levering ab fabrik, men dette forudsaetter, at virksomheden er meget disciplineret, at der foeres streng kontrol med bestemmelsesstederne, og at tarifferne svarer til de egentlige transportomkostninger« (Phlips, s. 9-10) (14).

»I forbindelse med et system med priser pr. zone er situationen klar og kan tilsyneladende ikke give anledning til diskussion: dette system er kun muligt, hvis et geografisk marked opdeles i zoner gennem en stiltiende eller udtrykkelig aftale om regional fordeling. Med hensyn til priskonkurrencen er systemet logisk: for det foerste udelukker det enhver form for konkurrence inden for baade produktion og afsaetning, og for det andet medfoerer det, at kunderne mister enhver interesse for at koebe hos en producent, der ligger naermere.« (Phlips, s. 14) (15).

5) c) Metoden vedroerende pris ab fabrik (fob)

Ved denne metode »meddeler producenterne en pris ab fabrik, som kunderne har mulighed for at koebe til, forudsat at de varetager transporten for egen regning, eller at de faktiske transportomkostninger, hvis kunderne foretraekker, at producenten varetager transporten, laegges til prisen ab fabrik. Under alle omstaendigheder er producentens nettopris den samme uanse bestemmelsesstedet, medens prisen leveret, paa alle leveringssteder, er lig med prisen ab fabrik plus de egentlige transportomkostninger. I et saadan system stiger prisen frit leveret, jo laengere leveringsstedet ligger fra fabrikken eller produktionscentret. Hvert produktionssted har saaledes et »naturligt marked«, hvor dets produkter kan saelges til en pris frit leveret, der er lavere end den pris, som konkurrerende produktionssteder forlanger.« (Phlips, s. 12) (16).

Denne metode kan have to varianter.

Den foerste variant bestaar i, at prisen ab fabrik er den samme for alle producenter. »Ensartede fob-priser anvendes lige saa vel inden for organiserede karteller som i stiltiende aftaler, saasom systemet med paritetspunkter. Selv om markedet er mindre gennemsigtigt med hensyn til prisen frit leveret, fordi kunderne bruger deres egne transportmidler, er der dog fuld gennemsigtighed med hensyn til priserne ab fabrik. Selv om det forhold, at der ikke kan foretages nogen tilpasning, afskaermer hvert produktionssteds naturlige marked, fremmer det dog ogsaa stiltiende prisaftaler. Valget mellem de to metoder vil bl.a. afhaenge af efterspoergslens geografiske stabilitet. Hvis denne udvikler sig parallelt paa de forskellige regionale dele af markedet, er fob-systemet det enkleste. Hvert naturlige marked udvikler sig i samme takt, og det er tilstraekkeligt at opretholde den enkeltes naturlige marked for at redde markedsandele . . .

Hvis der sker en uoensket forskydning af de naturlige graenser, f.eks. ved udvikling af nye transportmidler, er det muligt at foretage en korrektion ved at justere forskellene mellem priserne ab fabrik. Hvis de regionale forskydninger i efterspoergslen er hyppige og omfattende, er det derimod noedvendigt at foretage en tilpasning og dermed at anvende paritetspunkter. Et produktionssted, der oplever en vigende efterspoergsel, kan saaledes opretholde sin markedsandel ved at levere til ekspanderende regioner uden at bringe prisstrukturen i fare« (Phlips, s. 17-18) (17).

Den anden variant bestaar i, at prisen ab fabrik ikke er den samme for et bestemt antal producenter, men kun gaelder for den enkelte. I dette tilfaelde har hver producent et »naturligt marked«; dette marked afgraenses dog ikke af de oevrige producenters ensartede priser ab fabrik, men afhaenger udelukkende af faktorer, der ikke paavirkes af en hemmelig aftale. Hvis producenten saaledes nedsaetter sin pris ab fabrik, fordi han har kunnet nedbringe sine produktionsomkostninger gennem en bedre udnyttelse af anlaeggene eller gennem innovation, der forbedrer produktionsudbyttet, udvides hans »naturlige marked«, og han vil saaledes kunne traenge ind paa andre producenters »naturlige markeder.« Paa samme maade vil fabrikkens optimale beliggenhed i forhold til konkurrenternes samt den teknologiske innovation inden for transportmidler kunne udvide det naturlige marked (jf. Bianchi, s. 29).

11. Det relevante marked

1) Graa cement, hvid cement og klinker udgoer saerskilte produktmarkeder, idet hvert af disse produkter opfylder forskellige behov.

Det skal dog tages i betragtning, at klinker kan faa indflydelse paa de to oevrige markeder i den forstand, at klinker er et mellemprodukt, der er noedvendigt til fremstilling af graa og hvid cement.

2) Ud fra et geografisk synspunt kan cementmarkedet betragtes som en raekke sidestillede markeder, der omfatter alle de forskellige fabrikker og daekker hele Europa.

3) Hvert markeds udstraekning, samt overlapningen af markederne, afhaenger af, hvor langt fra fabrikken cementen kan afsaettes. Producenterne er ikke enige om denne afstand, idet nogle under hoeringen naevnte en afstand paa maksimalt 100 km (det italienske AITEC, tabel 4; Oficemen, diagram 2), og andre naevnte en afstand paa op til 150 eller 200 km (SFIC, transparent 14).

Naar producenterne ikke er enige om, hvilken afstand cementen kan transporteres, saaledes at det er oekonomisk, er Kommissionen heller ikke i stand til at afgoere dette spoergsmaal, da den maa noejes med at konstatere de faktiske forhold.

I betragtning af det, der i det foregaaende er naevnt om stordriftsfordele, produktionsomkostninger, transportomkostninger og metoderne til at laegge transportomkostningerne til kostprisen, kan man generelt fastslaa, at den afstand, hvorover cement kan transporteres i et konkurrencebetonet system, afhaenger af flere faktorer, saasom produktionsanlaeggets stoerrelse, udnyttelsen af produktionskapaciteten, produktionsomkostningerne, transportmidlerne og omkostningerne ved hvert transportmiddel, samt priserne paa de forskellige markeder.

4) Ud fra et faktuelt synspunkt maa Kommissionen konstatere foelgende: Schwenk, der har sine produktionsanlaeg i Ulm og Karlstadt, leverer gennem NCH cement, der transporteres mere end 500 km til den nederlandske graense, hvortil kommer de kilometer, det transporteres i Nederlandene for at naa ud til kunderne; Teutonia leverer fra sin fabrik i Hannover og gennem NCH cement, der transporteres mellem 224 og 264 km til den nederlandske graense (afhaengigt af om cementen leveres i den nordlige eller sydlige del af Nederlandene), hvortil kommer de kilometer, det transporteres i Nederlandene for at naa ud til kunderne; producenter i Nordfrankrig har gennem salgsafdelingen Norcim leveret cement til Nederlandene og fra Nederlandene til Belgien, og cementen er transporteret mere end 250 km ad landevej (jf. Vicats interne notat af 1. september 1982, Obourgs haandskrevne notat af 1985, Vicats telex af 4. april 1986, Norcims referat af 27. november 1985: dokument 33126/ 6042-6043, 309-310, 6040, 5747-5748); de belgiske producenter har fremfoert, at det var meget vanskeligt for dem at levere til Frankrig paa grund af venteudgifterne ved tolden, forskellene i tilladt vaegt i de to lande, de forskellige normer osv. (jf. referat af hoeringen af 8. marts 1993, bilag VII/B, s. 7-8 og bilag VIII), og det fremgaar af det belgiske finansblad »L'Echo de la Bourse« af 18. november 1992, at der siden Ciments Français overtog CCB »er blevet fremstillet en million ekstra tons i aar for at efterkomme den franske efterspoergsel (til det parisiske omraade), efter at tre produktionsanlaeg i Nordfrankrig, der ogsaa ejedes af Ciments Français, for nylig blev lukket. Denne cement, der er bestemt for Frankrig, sendes med jernbane fra CCB's anlaeg, hvor selskabet har otte oplagringssiloer paa hver 5 000 t« (18): det er saaledes muligt at afholde udgifterne til overskridelse af graensen, at transportere produktet mere end 200 km og desuden afholde ekstraudgifterne til oplagring.

5) Naturlige forhindringer, som f.eks. bjerge, hindrer ikke cementleverancerne. Buzzi kan saaledes levere cement over Alperne til Frankrig fra sit anlaeg i naerheden af Cuneo, medens Italcementi, der har et anlaeg i naerheden af Cuneo, og de franske producenter paa den anden side af graensen haevder, at de ikke kan foretage rentable leverancer paa tvaers af graensen. Delegationsledernes moedenotater (se nr. 19) angiver, at det er muligt at levere fra Tyskland og Spanien til Det Forenede Kongerige og Irland, ligesom de italienske producenter har kunnet levere over Alperne til Schweiz.

De graeske producenters leverancer til Storbritannien og Italien og deres trusler om at levere til andre europaeiske markeder har givet anledning til det saakaldte »graeske problem«; Titan har kunnet anlaegge en terminal til konstant levering af cement til Det Forenede Kongerige, Titan og andre graeske producenter har ogsaa kunnet anlaegge leveringssteder i Italien og Frankrig.

6) Med hensyn til disse faktiske forhold og den beskedne EF-samhandel i forhold til forbruget, hvilket ifoelge Blue Circle ogsaa skyldes, at eksporten ikke skulle kunne sikre en fortjeneste paa lang sigt, skal det bemaerkes, at denne beskedne eksport ikke er tilstraekkeligt bevis paa, at det ikke er umuligt at gennemfoere en stoerre eksport.

Selv om det er rigtigt, at cement, tung og naesten uden mervaerdi, i sig selv selv er vanskelig at transportere over laengere afstande, kan der dog ikke udledes nogen generel regel i oekonomisk henseende for produktet.

De oekonomisk acceptable transportafstande afhaenger reelt af hver virksomheds produktionsomkostninger, af de oekonomiske fordele ved stordrift som foelge af koncentrationen og af transportformen (landevej, jernbane, indre vandveje eller soetransport).

Da der er tale om et produkt, der er simpelt og udskifteligt, uafhaengigt af oprindelsen, vil ethvert tilbud - selv i ringe maengde - af produktet derfor i sig selv have nogle konsekvenser, som kan virke forstyrrende paa prislejet eller paa handelen, for saa vidt som talrige koebere enten saa vidt muligt koeber andetsteds, eller ogsaa forsoeger de at presse deres lokale producenter til at foretage en prisudjaevning, som kan foraarsage virkninger som beskrevet under punkt 7.

Bemaerkningerne om den beskedne eksport er ikke signifikante, for hvis der skal vaere en betydelig og regelmaessig eksport, skal eksportoeren sikre sig, at den pris, der kan opnaas paa eksportmarkedet, altid er hoejere end prisen paa hans eget marked. Som omtalt i nr. 9 har der saaledes siden 1981 vaeret forskelle fra 10% og op til 15-20% (mellem Frankrig og Tyskland, mellem Tyskland, Nederlandene og Belgien, mellem Frankrig og Italien, mellem Tyskland og Det Forende Kongerige), op til 30% (mellem Tyskland og Italien, mellem Spanien, Portugal og Tyskland), op til 50% (mellem Italien og Det Forenede Kongerige, mellem Spanien, Portugal og Det Forenede Kongerige) og helt op til 100% (mellem Graekenland og Det Forenede Kongerige) (jf. i denne forbindelse tabel 7, som den italienske industri fremviste under hoeringen den 2. marts 1993). Disse prisforskelle over en lang periode kan opfylde eksportoerernes forventning om en varig fortjeneste. Den sidste bemaerkning vedroerer det faktum, at der findes oligopoler paa de forskellige markeder, og dermed at hver virksomhed, foer den beslutter at traenge ind paa en andens marked, skal tage hensyn til konkurrenternes reaktioner og deres eventuelle gengaeldelsesforanstaltninger. Uden at komme naermere ind paa spilteorien og »fangernes dilemma«, kan man konstatere, at de enkelte virksomheder ikke har sikkerhed for at tjene mere ved at holde sig til deres eget marked, for spilteorien viser ogsaa, at en virksomhed beslutter at traenge ind paa de andres markeder med fare for gengaeldelse, naar den finder, at overskuddet paa lang sigt er hoejere ved at operere paa flere markeder end paa et enkelt. Desuden er spillet mellem oligopolvirksomheder ikke let at gennemskue, for der er mange usikkerhedsmomenter, der skal tages i betragtning, og ikke blot en eventuel gengaeldelsesforanstaltning fra den ene eller den anden virksomhed.

Den omstaendighed, at markederne geografisk set er adskilte, hindrer ikke paa afgoerende vis konkurrencen mellem producenter paa nabomarkeder.

7) Alle de markeder, der overlapper hinanden, er afhaengige af hinanden, og enhver foranstaltning paa et givet marked risikerer at brede sig som en boelge til de markeder, der ligger laengere vaek. Dette kan paavises af foelgende: Cembureaus delegationsledere (se nr. 19), og dermed hele den europaeiske industri, selv den industri, der ikke beroeres direkte af forholdene, har holdt moede for at forhindre, at EF-samhandelen breder sig i omfang og styrke, og for at henstille til en reduktion af prisforskellene paa de forskellige markeder for at begraense eksportincitamentet. Aftalerne mellem de graeske og spanske producenter inden for Cement Marketing Association er blevet betragtet som fundamentale for ligevaegten i Europa. Reaktionen paa den graeske eksport til Det Forenede Kongerige og Italien var en kollektiv reaktion fra den europaeiske industri, fordi man fandt, at samarbejdet mellem hele den europaeiske industri var af vaesentlig betydning for at redde dens stabilitet og ikke blot industriens stabilitet i de truede lande.

Det fremgaar af ovenstaaende, at Europa er det relevante marked bestaaende af en raekke sideordnede og indbyrdes afhaengige markeder.

12. Udbuddet

1) EF er verdens stoerste cementproducent. Dets produktionskapacitet andrager ca. 220 mio t, medens forbruget i det bedste aar har vaeret paa hoejst 180 mio t (19). EF lider af en strukturbestemt overkapacitet og endda af overproduktion: bortset fra Nederlandene har samtlige lande overkapacitet, og i Det Forenede Kongerige er den konjunkturbestemt. Eksporten har altid vaeret stoerre end importen: EF er saaledes nettoeksportoer.

2) Cementindustrien i Europa havde i perioden 1965-1981 en aarlig vaekstrate paa 3,6%. Efter 1981 har den europaeiske cementindustri lidt under de daarlige oekonomiske konjunkturer og navnlig krisen inden for byggeindustrien. For at raade bod paa disse vanskeligheder paa markedet har cementvirksomhederne fulgt stort set de samme industristrategier: tilpasning af produktionsfaktorerne, baade ved en reduktion af overskudskapaciteten og ved nedskaering i beskaeftigelsen; tilpasning af produktionsprocessen dels gennem omstilling af ovnene til billigere braendstof, dels gennem udvidelse af toer-, halvtoer- eller halvvaadmetoderne; bestraebelser paa i stoerre omfang at anvende indblandingsmaterialer i cementfremstillingen; geografisk spredning af markederne baade gennem en foroegelse af eksporten, navnlig til tredjelande, og gennem erhvervelse af cementvirksomheder i Nordamerika.

Siden 1987 er de oekonomiske konjunkturer blevet mere dynamiske, og cementproduktionen er steget med over 3% aarligt for igen at falde fra 1991.

3) Selv om cementindustrien maa betragtes som en svaerindustri, er den ret koncentreret, baade regionalt og internationalt. Der er staerke koncentrationstendenser, i vid udstraekning paa grund af de hoeje investeringsomkostninger, og disse tendenser har gjort sig gaeldende indtil 1993 (med hensyn til kontrollen med de forskellige virksomheder henvises til nr. 5).

Verdens foerende cementkoncerner er europaeiske. Holderbank, Lafarge-Coppée, Ciments Français, Italcementi, Blue Circle og Heidelberger kontrollerer alene ca. 20% af udbuddet af cement paa verdensmarkedet.

I EF som helhed kontrollerer ovennaevnte seks koncerner (fem koncerner fra 1992 efter Italcementis overtagelse af Ciments Français) alene ca. 45% af cementudbuddet. Hvis man undersoeger udbuddet i hver enkelt medlemsstat, konstaterer man, at oligopolet bliver mere snaevert. I hvert af landene Danmark, Irland, Luxembourg og Nederlandene er der saaledes kun en producent tilbage; i Belgien kontrollerer CBR (siden 1993 Heidelberger) og Holderbank 80% af udbuddet; i Frankrig kontrollerer Lafarge og Ciments Français (Italcementi siden 1992) 77% af udbuddet; i Tyskland kontrollerer Heidelberger, Dyckerhoff og Schwenk ca. 60% af udbuddet; i Italien har Italcementi, Unicem og Cementir en markedsandel paa over 60%; i Det Forenede Kongerige deler de tre producenter (Blue Circle, Rugby og Castle) naesten hele udbuddet; i Portugal kontrollerer de to producenter (Cimpor og Secil) naesten hele udbuddet; i Spanien kontrollerer fire koncerner, Valenciana, Asland (siden 1990 Lafarge), Holderbank og Uniland mellem 50 og 60% af udbuddet.

4) De fleste europaeiske cementproducenter har bestraebt sig paa at sprede deres driftsrisiko ved at vinde fodfaeste uden for Europa, og for nylig i de oesteuropaeiske lande: i USA kontrolleres stoerstedelen af udbuddet af europaeiske koncerner.

5) De fleste producenter er vertikalt integrerede. Ud over at kontrollere de tidligere led, dvs. forsyningen af raamaterialer, ejer de ogsaa virksomheder i de senere led, som fremstiller faerdigblandet beton og praefabrikerede betonprodukter paa grundlag af cement; i mange tilfaelde kontrollerer de ogsaa direkte eller indirekte de virksomheder, der transporterer cement, og alt dette giver dem mulighed for at paavirke efterspoergslen.

6) Desuden er en raekke store selskaber (Holderbank, Blue Circle, Titan, Heracles, Aker/Euroc, Lafarge og Asland-Uniland-LACSA-Molins) alene eller i faellesskab aktive inden for den internationale handel med cement, der for det meste er bestemt til tredjelande.

13. Efterspoergslen

1) Udviklingen i cementforbruget afhaenger dels af aktiviteten inden for byggeindustrien, dels af den rolle, som baade cement og de afledte produkter (faerdigblandet beton, forspaendt beton) spiller som raamaterialer inden for byggebranchen.

Til trods for den stoerre anvendelse af praefabrikerede betonprodukter, tegner cement sig kun for en beskeden andel af byggeomkostningerne.

2) Som naevnt ovenfor paavirkes efterspoergslen kun i ubetydelig grad af prissvingninger, da prisen paa cement kun har ringe indvirkning paa byggeomkostningerne.

3) Som foelge af udviklingen i byggemetoderne er den direkte anvendelse af cement faldet. Cementvirksomhedernes stoerste kunder er for oejeblikket den industri, der fremstiller faerdigblandet beton, og som aftager ca. 45% af den cement, der forbruges i EF. Andre store kunder er fabrikanter af forspaendt beton og andre byggeelementer, der tegner sig for ca. 30% af cementindkoebet i EF som helhed. Den endelige forbruger er normalt byggebranchen, som cementindustrien i stadig stigende grad opfordrer til at anvende cement til andre formaal, saasom anlaeg af motorveje, og til at anvende forspaendt beton i stedet for traditionelle produkter som marmor eller natursten, staal og trae.

14. Samhandelen

Som naevnt ovenfor er EF nettoeksportoer. Stoerstedelen af eksporten gaar til forskellige tredjelande, bl.a. lande i Nordamerika, Mellemoesten og Afrika. Industrien i alle medlemsstater deltager i forskelligt omfang i denne eksport, herunder virksomhederne i Nederlandene, der dog er nettoimportoer af cement, gennem de eksportudvalg, der er oprettet mellem de store eksportoerer og mellem samtlige lande. Eksportpriserne er normalt lavere end de gaeldende priser i de forskellige EF-lande, som det fremgaar af disse eksportudvalgs dokumenter (jf. kapitel 6).

Samhandelen inden for EF, der var meget beskeden foer 1985, har udvist en stigende tendens og er blevet mere end fordoblet i begyndelsen af 1990'erne i forhold til midten af 1980'erne, til trods for at flere lande, hvor der i nogen tid havde eksisteret normer for anvendelse af cement, fra 1986 indfoerte administrative hindringer, saasom godkendelsesprocedurer.

DEL III

INTERNATIONALE CEMENTORGANISATIONER

KAPITEL 3

Cembureau

15. Cembureaus formaal og opbygning

1) Cembureau - Den Europaeiske Cementforening - blev oprettet i 1947 og har hovedsaede i Malmoe, medens dens administrationskontorer, der tidligere laa i Paris, siden den 1. oktober 1988 har ligget i Bruxelles.

Ifoelge artikel 3 i de vedtaegter, der gjaldt indtil den 6. juni 1989, »har foreningen hovedsagelig til formaal:

1. at udveksle oplysninger mellem medlemmerne

2. at indsamle statistikker og andre oplysninger

3. at undersoege oekonomiske spoergsmaal

4. at samarbejde om markedsudviklingen (salgsfremme)

5. at samarbejde paa tekniske og dertil knyttede industrielle omraader

6. at tjene som informationscenter vedroerende cementindustrien.« (20)

Ved de vedtaegter, der blev vedtaget den 6. juni 1989, blev nr. 3 og 5 i artikel 3 aendret, ligesom der blev tilfoejet et litra b) efter nr. 6:

»3. at undersoege faktorer, der er bestemmende for cementindustriens udvikling«

»5. at repraesentere sine medlemmer paa europaeisk og internationalt plan«

»b) Cembureaus aktiviteter vil kunne udoeves af foreningen selv eller af enhver juridisk enhed, hvor Cembureau har en kontrollerende andel.« (21)

2) I de tidligere vedtaegters artikel 4, der er aendret en smule i de nye vedtaegter, er der fastsat foelgende: »Cementvirksomheder (ifoelge de nye vedtaegter: »Virksomheder inden for cemementindustrien«) i forskellige lande, der individuelt eller gennem nationale organisationer har udtrykt oenske om at deltage i foreningens aktiviteter og i virkeliggoerelsen af de i artikel 3 fastsatte maal, kan optages som medlemmer af foreningen. Nye medlemmer skal godkendes af generalforsamlingen med enstemmighed« (ifoelge de nye vedtaegter: »Nye medlemmer vil kunne optages, naar generalforsamlingen med enstemmighed har givet sit samtykke«) (22).

Cembureau havde paa det paagaeldende tidspunkt og har stadig foelgende medlemmer:

- i Belgien: Fédération de l'Industrie Cimentière;

- i Danmark: Aalborg Portland;

- i Frankrig: Syndicat Français de l'Industrie Cimentière (tidligere betegnelse: Syndicat National des Fabricants de Ciments et de Chaux);

- i Tyskland: Bundesverband der Deutschen Zementindustrie;

- i Graekenland: Association of the Greek Cement Industry;

- i Irland: Irish Cement Ltd;

- i Italien: Italcementi, Unicem et Cementir;

- i Luxembourg: S.A. des Ciments Luxembourgeois;

- i Nederlandene: Vereniging Nederlandse Cement-Industrie;

- i Portugal: ATIC - Associaçao Tecnica da Industria do Cimento;

- i Spanien: OFICEMEN - Agrupación de Fabricantes de Cemento de España;

- i Det Forenede Kongerige: fra 1988 British Cement Association, der har afloest de oploeste foreninger, Cement and Concrete Association og Cement Makers' Federation; sidstnaevnte forening var medlem af Cembureau, indtil den blev oploest den 1. juni 1988.

De nationale sammenslutninger eller cementvirksomheder i syv tredjelande (OEstrig, Finland, Island, Norge, Sverige, Schweiz og Tyrkiet) var og er ogsaa medlemmer af Cembureau.

3) Ifoelge de tidligere vedtaegter havde foreningen foelgende organer: generalforsamlingen, eksekutivkomitéen, samordningsgruppen for salgsfremme og tekniske aktiviteter, udvalget for oekonomiske spoergsmaal, kontaktudvalget for EF's cementindustri, de staaende udvalg oprettet efter artikel 11 og sekretariatet.

Ifoelge de nye vedtaegter har foreningen foelgende organer: generalforsamlingen, bestyrelsen, eksekutivkomitéen, kontaktudvalget for EF's cementindustri, de staaende udvalg oprettet efter artikel 11 og sekretariatet.

4) I artikel 6, stk. 1, i de tidligere og de nye vedtaegter er der fastsat foelgende: »Medlemmernes befoejelser med hensyn til foreningens virksomhed udoeves paa generalforsamlingen, der bestaar af medlemmernes repraesentanter. Foer hvert moede i generalforsamlingen udpeger medlemmerne deres lands repraesentant, der udoever stemmeretten i overensstemmelse med artikel 8.«

De medlemsrepraesentanter, der udoever stemmeretten paa generalforsamlingen, kaldes »delegationsledere« (Head Delegates). Udtrykket delegationsleder figurerer ikke i de tidligere vedtaegter, men i de nye i artikel 9: »Foreningens bestyrelse bestaar af en formand og medlemslandenes 19 delegationsledere . . .«. Cembureaus medlemsfortegnelse (Member Directory) af juli 1988, der saaledes blev offentliggjort, medens de tidligere vedtaegter var gaeldende, indeholder fra s. 53 til s. 65 foelgende »udvalg«: eksekutivkomitéen, delegationslederne, samordningsgruppen, kontaktudvalget for EF's cementindustri, udvalget for oekonomiske spoergsmaal, markedsudvalget, det tekniske udvalg, informationsudvalget.

Cembureau erklaerer i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 7: »I. 2 . . . »Head Delegates« har hverken vedtaegtsmaessig eksistens eller vedtaegtsmaessige befoejelser. Cembureau er hovedsagelig en brancheforening, der bestaar af nationale sammenslutninger.«

»I. 3 »Head Delegates.«

»Som det er tilfaeldet med regeringsrepraesentanter i internationale organisationer og til trods for, at titlen »Head Delegates« ikke er fastsat i vedtaegterne (V.I.2), blev der udnaevnt en delegationsleder (»Head Delegate«) til at udoeve stemmeretten paa generalforsamlingen. Cembureau havde en ajourfoert liste over disse »delegationsledere«.«

»Fra 1983 til 1985 bistod Cembureaus tjenestegrene med sekretariatsfunktioner, naar de blev anmodet om at tilrettelaegge moeder mellem personer, der havde titel af »delegationsleder«.

»Cembureau er ikke i stand til at kommentere moeder, der er afholdt efter 1985, fordi Cembureau absolut intet har haft at goere med disse moeder.« (23)

5) I artikel 12 i de tidligere vedtaegter og artikel 13 i de nye, »Sekretariat«, er det fastsat, at der, i de tilfaelde hvor ingen af direktoererne har bopael i Sverige, skal udnaevnes en underdirektoer af svensk nationalitet og med bopael i Sverige til medlem af Cembureaus bestyrelse, for at foreningen kan anses for at have en bestyrelse, der er anerkendt i henhold til svensk ret.

6) Medlemmernes bidrag er baseret paa deres produktion ifoelge de tidligere vedtaegter og paa deres cementsalg efter de nye vedtaegter, bortset fra salget af hvid cement.

Cembureau udoever mange forskelligartede aktiviteter paa baade det tekniske, oekonomiske, finansielle og statistiske omraade.

16. Udveksling af prisoplysninger mellem Cembureaus medlemmer

1) Saa vidt Kommissionen har konstateret, har Cembureau interesseret sig for cementpriserne i hvert fald siden 1978. Ifoelge cirkulaere EC 1/1981 (dok. 33126/3241-3242), hvori der henvises til cirkulaere EC 7/78, gennemfoerte og udsendte Cembureau i begyndelsen undersoegelser af prisforskellene paa cement i saekke og cement i loes vaegt i de forskellige stater. Senere blev Cembureaus virkefelt udvidet, og paa grundlag af de foreliggende dokumenter kan der saaledes skelnes mellem udveksling af punktuelle oplysninger i forbindelse med moeder og udveksling af periodiske oplysninger.

a) Udveksling af oplysninger i forbindelse med moeder

2) - Et haandskrevet notat med overskriften »Forberedelse af delegationsledernes moede den 14. januar 1983« indeholder foelgende (dok. 33126/11590; jf. ogsaa dok. 33126/11561-11562):

»1. Import fra OEsteuropa

(M) 1.1 Send en tabel til alle medlemmer med anmodning om - 1982-skoen - korrektioner - tilfoejelser

(HD) 1.2 Anmod om oplysninger om cif-priserne paa indgangsstederne

2. Handelen i Europa

2.1 Sekretariatet skal samle de eksisterende oplysninger 1979-1981

(M) 2.2 Medlemmerne skal afgive skoen for de resterende maaneder af 1982

2.3 Sekretariatet skal udarbejde lister over de officielle priser - ab fabrik, (faktiske priser eller skoen) for almindelig portlandcement og/eller den vigtigste cement

3. Verdensmarkederne for cement

(HD) (3.1 Anmod om oplysninger om medlemmernes eksportpris

(3.2 Anmod om oplysninger om cif-priserne i lande taet paa Europa« (24).

3) Et andet haandskrevet notat (dok. 33126/11592) blandt de dokumenter, der vedroerer delegationsledernes moede den 14. januar 1983, indeholder foelgende:

"(A) Ab fabrik. - Faktisk - Anslaaet (Cembureau) -

- (i) Ren portland - (fransk problem)

- (ii) Cement af bedre kvalitet

- (iii) Ingen oplysninger om rabatter. En saerlig undersoegelse er noedvendig med hensyn til rabatter

(Forskellige typer - klausuler)

(B) Eksportpriser. Ingen officielle oplysninger. Mulige gennem gruppeeksport

(C) Verdenspriser. Udvaelgelse af disponible priser. Vi kan ajourfoere

(D) Priserne i den europaeiske samhandel - En raekke uformelle priser, men de kan opnaas med eksekutivkomitéens tilladelse.« (25)

4) Et andet haandskrevet notat (dok. 33126/11614) blandt de dokumenter, der vedroerer delegationsledernes moede den 14. januar 1983, indeholder foelgende:

>TABELPOSITION>

(26)

5) - Paa delegationsledernes moede den 30. maj 1983 blev der omdelt en oversigt over »De indenlandske priser (uden afgifter)« i Cembureaus medlemslande. Denne tabel indeholder foelgende oplysninger (dok. 33126/11599):

>TABELPOSITION>

Satser: 4. 1. 1983 og 12. 1. 1983 for Graekenland.

a) Ny cement, erstatter P. 30. Maanedligt gennemsnit juli-december 1982. Pris ab fabrik anslaaet af Cembureau

b) Gennemsnit for hele landet. Gennemsnit syd: 300 - gennemsnit nord: 270 (eksklusive rabatter)

c) Athen-omraadet*: inklusive afgifter

d) Maksimumspris: 305-minimum: 250. (27)

6) - Et diagram over prissituationen i Europa ved udgangen af 1983 blev sendt til droeftelse under delegationsledernes moede den 19. marts 1984 (jf. dok. 33126/11714 og 11718-11720). Dette diagram blev ledsaget af en forklarende note paa engelsk og fransk (dok. 33126/11715 og 11717) med foelgende ordlyd:

»Prisniveauet for cement i medlemslandene pr. 31. 12. 1983

I lighed med sidste aar fremsaettes disse oplysninger i vedlagte diagram, der kraever foelgende forklaringer:

- I diagrammets venstre halvdel finder man under forkortelsen P de lande, hvor den mest solgte cement er ren portlandcement, medens hoejre halvdel indeholder de lande, der hovedsagelig fremstiller blandede portlandcementer (PCo), dvs. cement, der normalt bestaar af 75-85% klinker og 15-25% indblandingsmaterialer.

- Tallet til venstre eller til hoejre for hver rubrik angiver, i millioner tons, produktionen for samtlige lande i denne rubrik.

- Priserne er angivet i dollars til den kurs, der gjaldt den 31. 12. 1983; af hensyn til eventuelle prisudsving og rabatter i de enkelte lande, fremstilles disse priser som en ellipse, hvis areal stort set svarer til det paagaeldende lands produktion, og hvis centrum stort set svarer til gennemsnitsprisen.

- Prisviften er inddelt i klasser paa 10 paa 10 USD.

- Til sammenligning finder man yderst til venstre i diagrammet to andre ellipser, som angiver prisskalaen paa markedet i USA og Japan.« (28)

7) Meddelelsen til formanden (dok. 33126/11728-11729) og moedenotaterne (dok. 33126/11733-11737) indeholder ogsaa kommentarer, der opsummerer prissituationen: disse kommentarer citeres under nr. 19, under litra b).

b) Udveksling af periodiske oplysninger

8) Fra i hvert fald 1980 har Cembureau modtaget oplysninger om de gaeldende priser i de forskellige lande fra sine medlemmer og meddelt dem saadanne priser. Systemet for udveksling af disse oplysninger fungerer saaledes:

i) Hvert medlem sender Cembureau den nye prisliste eller prisaendringerne med ikrafttraedelsestidspunktet. Ifoelge de dokumenter, som Cembureau har fremlagt (dok. 33126/15096-15305), fremsender de fleste af medlemmerne disse oplysninger, efter at prislisterne er traadt i kraft, bortset fra visse medlemmer, der sender dem foer ikrafttraedelsen, nemlig: Belgien (dok. 33126/15100-15109); Danmark i tre tilfaelde, nemlig for prislister, der traadte i kraft den 1. marts 1984, den 1. marts 1985 og den 1. september 1986 (dok. 33126/15188, 15187, 15185); Nederlandene (dok. 33126/15136-15155); Det Forenede Kongerige, der er det eneste eksempel, som Cembureau har fremlagt, naar det drejer sig om prisaendringer (dok. 33126/15 115-15121).

ii) Naar Cembureau har modtaget disse oplysninger, og efter at de paagaeldende prislister er traadt i kraft, sender den sine medlemmer tre dokumenter:

- en skrivelse (»form letter«) med en oversigt over de prisaendringer, der er sket i de paagaeldende medlemslande samt ikrafttraedelsestidspunkterne

- et dokument for hvert medlemsland, der betegnes »Cement Price Reference File«, og som indeholder de nye priser for hver cementtype samt salgsbetingelserne

- et dokument for hvert medlemsland, der betegnes »Price Development for Cement«, og som indeholder tidspunkterne for prisaendringerne i en aarraekke (normalt fra 1979/80) samt priserne ab fabrik og de procentvise forhoejelser ved hver prisaendring.

9) I sit svar paa meddelelsen af klagepunkter fremfoerer Cembureau gentagne gange foelgende (se bl.a. s. 6): »De prisoplysninger, som Cembureau indsamler, er saaledes globale oplysninger for hvert enkelt land uden moms og uden angivelse af rabatter. Cembureau videresender dem altid til medlemmerne helt generelt uden nogen som helst individualisering.« (29)

Paa grundlag af en undersoegelse af de oplysninger, som Cembureau har faaet tilsendt og har videresendt til sine medlemmer, maa det kontrolleres, hvad udtrykkene »globale oplysninger« og »uden nogen som helst individualisering« betyder. Denne kontrol vil blive foretaget dels paa grundlag af de dokumenter, som Cembureau har fremsendt som foelge af en begaering om oplysninger (»Vedlagt fremsendes, i bilag 3, alle de dokumenter, som vi har kunnet finde vedroerende oplysninger om interne cementpriser, som vi har modtaget fra vore medlemmer og tilbagesendt til medlemmerne fra 1984 til slutningen af 1989« (30): dok. 33126/15066), dels paa grundlag af Cembureaus og dens medlemmers svar paa meddelelsen af klagepunkter.

10) Belgien

Ifoelge ministerielle bekendtgoerelser af 20. december 1950, 22. december 1971, 6. november 1986 og 24. juni 1988 er cementpriserne i Belgien undergivet et priskontrolsystem, saaledes at enhver prisstigning paa forhaand skal anmeldes til oekonomiministeriet og godkendes af dette.

Det er Fédération de l'Industrie Cimentière, der som brancheforening for de belgiske cementproducenter anmelder prisforhoejelserne, og ikke producenterne enkeltvis, og det er ogsaa brancheforeningen, der, naar forhoejelsen er godkendt, offentliggoer prislisten under betegnelsen »Cementpriser i Belgien pr . . . .« De prislister, der offentliggoeres af Fédération de l'Industrie Cimentière, er saaledes de belgiske producenters prislister.

Disse prislister indeholder (dok. 33126/15099, 15101-15102, 15104-15105, 15107, 15109) for hver cementkategori og -kvalitet, i loes vaegt og emballeret, prisen i franc pr. ton frit leveret ved kaj (pr. baad paa 251 t) og frit leveret jernbanestation (pr. godsvogn paa 20 t); for cement leveret med lastvogn (pr. fuldt laes paa mindst 20 t), der udgoer stoerstedelen af producenternes salg, indeholder prislisterne ingen priser, men kun bemaerkningen »Priserne varierer alt efter bestemmelsessted.«

I sit svar paa meddelelsen af klagepunkter erklaerer Fédération de l'Industrie Cimentière (s. 16), ligesom de belgiske producenter, at de oplysninger, der tilsendes Cembureau, samtidig sendes til Fédération de l'Industrie du Béton, SNCB, Fédération des négociants en Matériaux de Construction, l'Association du Béton prêt à l'emploi og Confédération de la Construction. Hverken den belgiske brancheforening (FIC) eller producenterne har fremlagt noget dokument, der viser, at de oplysninger, der sendes til disse forskellige brancheforeninger, er de samme som dem, der sendes til Cembureau.

De skrivelser (dok. 33126/15100, 15106), hvorved Fédération de l'Industrie Cimentière fremsender prislisterne til Cembureau, indeholder til sidst et afsnit med foelgende ordlyd: »I betragtning af denne forhoejelse (eller ovennaevnte aendringer) bliver prisen for portlandcement med puzzolan »PPZ 30« frit leveret med lastvogn (referencepris):

>TABELPOSITION>

Foerste side i »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15111) indeholder en minimums- og en maksimumspris for leverancer med lastvogn og, i noterne, forhoejelserne pr. t for cement leveret med skib og jernbane samt den procentvise forhoejelse af transportudgifterne for cement leveret med lastvogn. Anden side i »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15112) indeholder med hensyn til cement leveret med skib og jernbane de samme oplysninger som den prisliste, Fédération de l'Industrie Cimentière har fremsendt; med hensyn til cement, der leveres med lastvogn, indeholder den en minimumspris (»lowest price«) (0-10km) for hver cementtype.

Det fremgaar af ovenstaaende, at de oplysninger, som Fédération de l'Industrie Cimentière sender Cembureau, og som Cembureau videresender til sine medlemmer, er oplysninger, der vedroerer hver enkelt belgisk producent, da anmodningen om godkendelse af prisstigninger indgives til det kompetente ministerium af denne brancheforening og ikke af producenterne enkeltvis. Medens ministeriet godkender maksimumspriser, er det minimumspriser, brancheforeningen meddeler Cembureau, og som sidstnaevnte videresender til medlemmerne, naar det drejer sig om cement leveret med lastvogn, der som sagt udgoer stoerstedelen af cementvirksomhedernes salg; disse minimumspriser skal ifoelge meddelelsens ophavsmand betragtes som minimumspriser for hele industrien og dermed for den enkelte producent.

Endelig forholder det sig ifoelge Fédération de l'Industrie Cimentière saaledes, at »den passage, som Kommissionen citerer, og som gaar ud paa, at »priserne er blevet bekraeftet pr. telefon én gang om aaret« (dok. 33126/15096), kun betyder, at der siden 1986 ikke har vaeret nogen generel prisstigning, som oekonomiministeriet har godkendt. FIC bekraeftede derfor, at de prislister, der var blevet meddelt i 1986, stadig var gaeldende« (svar paa meddelelse af klagepunkter, s. 38). (32)

11) Danmark

I Danmark, hvor der kun er én producent »blev Aalborgs priser indtil 1989 godkendt af Monopoltilsynet paa forhaand, og de aendrede prislister blev tilsendt Cembureau efter godkendelse og offentliggoerelse i Danmark« (33) (Aalborgs svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 13, note 2).

Aalborg meddeler Cembureau priserne ab fabrik (dok. 33126/15183-15188 og 15244-15249); Cembureau gengiver disse priser i »Cement Price Reference File« (se bilag 2/b til Cembureaus svar paa meddelelsen af klagepunkter) (34).

12) Frankrig

I det notat, der blev fremsendt til Kommissionen sammen med dokumenterne om udveksling af prisoplysninger, anfoerte Cembureau: »Fotokopier af priserne fra 1984 til 1986 - plus kopier af to informationsnotater om gennemsnitsprisen i Frankrig til min personlige orientering. Prissystem (kontrol indtil 1986). De meddelte priser er gennemsnitspriserne for Frankrig. Priserne paa to typer cement. Fra 1987 vil Frankrig ikke laengere have disse priser offentliggjort i Cembureau-dokumenterne. De kan meddeles medlemmerne pr. telefon« (dok. 33126/15096) (35).

Efter en periode med liberalisering blev cementpriserne i Frankrig fra 1982 til 1986 undergivet et »inflationsbekaempende« system og dernaest liberaliseret.

Ifoelge Cembureaus dokumenter (dok. 33126/15170-15182 og 15230-15243) har Syndicat National des Fabricants de Ciments et Chaux efter prisforhoejelser i Frankrig sendt Cembureau gennemsnitspriserne for fire produktkategorier, nemlig CPA 55R, CPA 55, CPJ 45R, CPJ 45. Foelgeskrivelserne indeholder foelgende saetning: »Da der er tale om omtrentlige gennemsnitsvaerdier, kan der ikke foretages noejagtige sammenligninger med tidligere offentliggjorte priser, og prisforskellene mellem kategorierne er ikke signifikante.« Denne saetning er ogsaa medtaget i »Cement Price Reference File« (36).

For 1987 og 1988 har Syndicat National des Fabricants de Ciments et Chaux meddelt Cembureau cementpriserne i Frankrig, uden andre angivelser, for kategorierne CPJ 45 og CPA 55R: den skrivelse af 2. marts 1988, hvorved der gives meddelelse om cementpriserne i Frankrig pr. 31. december 1987, indeholder til sidst foelgende bemaerkning: »Som foelge af vores telefonsamtale af 1. marts 1988, til Deres personlige orientering« (37)

13) Tyskland

Cembureaus ovennaevnte notat, der blev fremsendt til Kommissionen sammen med prisdokumenterne (dok. 33126/15096), indeholder foelgende: »Fotokopier af priserne for 1984-1989. Prissystem (fri prisfastsaettelse). Den gennemsnitspris, som den tyske sammenslutning har meddelt Cembureau, er den gennemsnitspris, som det tyske statistiske kontor har beregnet.« (38) Denne oplysning er blevet bekraeftet af Bundesverband der Deutschen Zementindustrie (i svaret paa meddelelsen af klagepunkter, s. 8-12) og ved de fleste af Cembureaus laeselige eksempler (dok. 33126/15161-15167). Oplysningerne i telex af 28. maj 1985 fra Bundesverband til Cembureau er tilsyneladende blevet videresendt fra Cembureau til Cement Makers' Federation, for telexet indeholder foelgende haandskrevne bemaerkning: »Att. Pinnock, Henvisning til Tx af dags dato. Vesttyskland (indrammede priser) Hilsen« (39) (dok. 33126/15166).

14) Graekenland

Priserne i Graekenland skulle indtil maj 1989 godkendes af regeringen (jf. Titans svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 14). Titan har for samtlige graeske producenters vedkommende meddelt Cembureau alle prisaendringerne paa tre typer cement (»gennemsnitspriser ab fabrik«) (dok. 33126/15291-15305).

15) Irland

Priserne i Irland var undergivet kontrol indtil juli 1985. Den eneste irske producent, Irish Cement Ltd, »har givet Cembureau prisoplysninger fra det tidspunkt, hvor Cembureau begyndte at indsamle statistiske prisoplysninger« (40) (svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 10). Ifoelge det eksempel, som Cembureau har fremlagt, har Irish Cement Ltd givet meddelelse om priserne for: almindelig portlandcement 0/10 miles i loes vaegt, almindelig portlandcement i loes vaegt ab fabrik og supplementerne for hurtigthaerdnende cement og sulfatbestandig cement, almindelig portlandcement i saekke paa mellem (minimum) og (maksimum), almindelig portlandcement i saekke ab fabrik og supplement for hurtigthaerdnende cement (dok. 33126/15122).

16) Italien

Indtil den 30. november 1985 blev cementpriserne kontrolleret af de offentlige myndigheder. AITEC har paa Cembureaus italienske medlemmers vegne paataget sig at meddele Cembureau de maksimumspriser, der er blevet godkendt for hele landet af de offentlige myndigheder og offentliggjort i Den italienske Stats Tidende (dok. 33126/15130-15135). Siden december 1985 har priserne vaeret undergivet en tilsynsordning, saaledes at de enkelte virksomheder paa grundlag af en undersoegelse af omkostningsudviklingen, som CIP foretager hos en raekke producenter, skal forelaegge det kompetente ministerium den prisliste, de agter at anvende, og som ministeriet skal udtale sig om inden 30 dage. Efter denne nye procedures ikrafttraeden har AITEC meddelt Cembureau (dok. 33126/15129) de godkendte maksimumspriser: AITEC's skrivelse synes at underforstaa, at der er tale om maksimumspriser for hele industrien, da der ikke henvises til nogen gennemsnitspris. Denne fortolkning bekraeftes tilsyneladende af, at det i skrivelsen foerst anfoeres, at priserne ikke laengere offentliggoeres i Den italienske Stats Tidende, og at hver producent selv offentliggoer sine priser, hvorefter skrivelsen fortsaetter saaledes: »En meddelelse fra AITEC offentliggoeres i fagpressen« (»Un annuncio, come AITEC, appare sulla stampa specializzata»). Det fremgaar af ovenstaaende, at de priser, som AITEC har meddelt Cembureau, er maksimumspriser ab fabrik, der gaelder for samtlige producenter.

17) Luxembourg

I Luxembourg kontrolleres priserne af staten. Landets eneste producent, Ciments Luxembourgeois, meddeler Cembureau sine offentlige prislister uden nogen udtrykkelig angivelse af salgsvilkaar og rabatter (dok. 33126/15126-15127, 15158-15160). Dokumenterne »Cement Price Reference File« og »Price Development for Cement«, som Cembureau sender sine medlemmer, indeholder foelgende oplysninger: »De cementpriser (eller listepriser), som S.A. des Ciments Luxembourgeois anvender, gaelder pr. ton ab fabrik, i loes vaegt, inkl. rabatter, uden moms« (41). »Cement Price Reference File« fortsaetter saaledes: »For cementleverancer i loes vaegt med selskabets egne lastbiler, faktureres transportomkostningerne, der afhaenger af afstanden, saerskilt» (42) (jf. bilag 2/a i Cembureaus svar paa meddelelsen af klagepunkter) (43).

18) Nederlandene

I Nederlandene var der fra 1982 og indtil 1988 to producenter, nemlig ENCI og Cemij. Cemij blev i 1989 overtaget af ENCI-koncernen. ENCI og Cemij havde indgaaet aftaler om gensidig levering, om opdeling af det nederlandske cementmarked og om salgssamarbejde. Ifoelge de dokumenter, som Cembureau har fremsendt (dok. 33126/15136-15157), er det ENCI, der meddeler Cembureau de officielle prislister, foer de traeder i kraft. Blandt disse dokumenter figurerer ogsaa en meddelelse fra Vereniging Nederlandse Cementindustrie til Cembureau af 12. december 1984 (dok. 33126/15152) med foelgende ordlyd: »Under henvisning til vores telemeddelelse fra sidste uge skal vi meddele Dem, at priserne paa de forskellige cementtyper aendres fra den 2. januar 1985. Priserne paa slaggecement (HD-A) leveret med skib bliver 119,05 HFL/t, medens portlandcement af klasse A bliver paa 128,50 HFL/t. Jeg har faaet oplyst af Kuijt, at han i et par aar har sendt Dem en kopi af den officielle skrivelse til kunderne om prisaendringerne. I Deres statistikker naevner De kun slaggecement og portlandcement uden henvisning til varemaerker« (44).

I betragtning af ovennaevnte samarbejdsaftaler og den omstaendighed, at sammenslutningen VNC taler om prisaendringer i sin skrivelse uden at angive producenter, maa det formodes, at meddelelserne til Cembureau vedroerer begge producenters priser. De prislister, der meddeles Cembureau, omfatter en ensartet pris for alle destinationer med skib (indtil 1984 en ensartet pris med jernbane), en minimumspris og en maksimumspris for leverancer med lastvogn. Dokumentet »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15149) indeholder de samme oplysninger som prislisterne.

19) Portugal

Priserne i Portugal var indtil 1987 undergivet en ordning med bekendtgjorte priser; siden har der vaeret tale om en ordning med prisaftaler (dok. 33126/15201).

Alle aendringer af priserne ab fabrik meddeles Cembureau af brancheforeningen ATIC og gengives i dokumenterne »Cement Price Reference File« og »Price development for cement« (dok. 33126/15192-15229 og 15253-15290). I betragtning af, at der i ATIC's notater tales om cementpriser i Portugal, maa det formodes, at disse priser gaelder for de to portugisiske producenter.

20) Spanien

Det notat, Cembureau fremsendte til Kommissionen sammen med dokumenterne om udveksling af prisoplysninger (dok. 33126/15096) indeholder foelgende: »Spanien - Fotokopier af priserne fra 1984 til 1988. Prissystem (fri prisfastsaettelse). Vi har ikke offentliggjort cementpriser siden 1984, vi faar en gang aarligt meddelt en gennemsnitspris pr. telefon til orientering« (45).

Cembureau har kun forelagt Kommissionen tre dokumenter, nemlig »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15191 og 15252) vedroerende priserne pr. 1. januar 1984, som foruden gennemsnitspriserne indeholder foelgende oplysning: »Siden dette tidspunkt (14. 10. 1980) har priserne udviklet sig forskelligt i de forskellige regioner. Det er derfor vanskeligt at fastsaette en gennemsnitspris for hele landet« (46); en haandskrevet tabel, som blev faxet til Cembureau den 7. juli 1987, og som indeholdt gennemsnitspriserne fra januar 1985 til december 1986 og med foelgende bemaerkning nederst paa siden: »Disse priser blev meddelt fru Lacroux den 22. 5. 1987 for at blive forelagt paa Cembureaus generalforsamling i samme maaned« (47) (dok. 33126/15190 og 15251); en tabel, der blev fremsendt til Cembureau den 2. 3. 1989, og som indeholdt gennemsnitspriserne ab fabrik og frit leveret i december 1988 (dok. 33126/15189 og 15250).

21) Det Forenede Kongerige

Indtil februar 1987 anvendte de britiske producenter en aftale om priser og salgsbetingelser (»Common Price and Marketing Arrangement«): Priser og salgsbetingelser blev vedtaget i faellesskab og forelagt de britiske myndigheder (Restrictive Practices Court har to gange fastslaaet, at aftalen ikke var i strid med borgernes interesser). Disse priser var dem, der blev meddelt Cembureau af Cement Makers' Federation (dok. 33126/15115-15116) og af Cembureau anfoert i »Cement Price Reference File« (dok. 33126/15117). Cembureau har kun fremlagt en enkelt meddelelse fra Cement Makers' Federation, nemlig meddelelsen om aendringen af prislisten af 1. juni 1985. Ifoelge Cembureau, der ikke har naevnt aendringer fra foer 1985, »har vi ikke modtaget nogen officiel prismeddelelse siden 1985. Vi modtager priserne fra forskellige kilder (dvs. byggevirksomheder), som vi meddeler som omtrentligt skoen pr. telefon. Prissystem (fri prisfastsaettelse siden 1987)« (48) (dok. 33126/15096).

22) Det notat, som Cembureau har sendt Kommissionen sammen med dokumenterne om udveksling af prisoplysninger, konkluderer saaledes paa side 2 (dok. 33126/15097): »Vi meddeler normalt kun priserne til vore medlemmer. Anmodninger udefra kommer altid fra selskaber eller konsulentfirmaer, der oensker at foretage prissammenligninger. Desvaerre er de prisstrukturer og cementtyper, som de enkelte lande har valgt som reference, saa forskellige, at alle de sammenligninger, der er foretaget, har vist sig at vaere forkerte. En cementvirksomhed med godt kendskab til normerne og transportomkostningerne kan naturligvis anvende disse priser, men vi udfoerer aldrig dette arbejde for vore medlemmer« (49).

17. Droeftelser om »loyal eller sund eller korrekt« konkurrence

1) Tre dokumenter eller dokumentkategorier omhandler de droeftelser, der har fundet sted desangaaende paa Cembureau-organernes moeder.

a) Cimpors notat

2) Ifoelge et haandskrevet notat fra Cimpor (oeverst paa siden) blev der paa eksekutivkomitéens moede den 25. marts 1983 omdelt et dokument paa 5 sider (dok. 33322/308-312).

Dette dokument er opdelt i tre punkter, hvor de to foerste igen er opdelt i foelgende underafdelinger: 1. Import fra OEstblokken, 2. Samhandelen i Europa, 3. Betingelserne paa verdensmarkedet.

Punkt »2. Samhandelen i Europa« omfatter et afsnit »a) Generelt«, et afsnit »b) Prissammenligninger«, et afsnit »c) EF's stilling«, der lyder saaledes: »Artikel 85 og 86 vedroerende konkurrencepolitikken er klare, og man kan ikke planlaegge nogen foranstaltning i strid med disse artikler.

I EF er der en tendens til at undersoege de forskellige landes stilling ud fra et oekonomisk synspunkt, og det er for oejeblikket formaalet at finde et prissystem for ensartede produkter, der vil vaere foreneligt med artikel 85. Det system med paritetspunkter, der undersoeges for oejeblikket, har til formaal at undgaa oedelaeggende konkurrence og vil vaere velegnet for cementindustrien.

Der er ligeledes fremsat forslag med henblik paa at sikre en loyal konkurrence« (50).

3) Dette dokument er det samme som det dokument, der paa engelsk og fransk blev fundet blandt papirerne vedroerende delegationsledernes moede den 14. januar 1983 (dok. 33126/11617-11629) og udgoer stoersteparten af et dokument paa engelsk, der blev fundet blandt papirerne vedroerende delegationsledernes moede den 14. januar 1983 (dok. 33126/11630-11633), med titlen »Delegationsledernes moede, Paris, 14. januar 1983 - notater til formanden« af 18. januar 1983 - HC/no, og som indeholder en redegoerelse i fem punkter, idet punkt 1, 2, 4 og 5 var opdelt i underpunkter: »1. Import fra OEstblokken«, »2. Samhandelen i Europa«, »3. Betingelserne paa verdensmarkedet«, »4. Spoergsmaal til behandling i eksekutivkomitéen«, »5. Generelle bemaerkninger.« Punkt »2. Samhandelen i Europa« omfatter et afsnit »a) Prissammenligning« og et afsnit »b) EF's stilling«, der er den engelske version af punkt »2.c) EF's stilling« i det dokument, der blev omdelt paa eksekutivkomitéens moede den 25. marts 1983, hvor der er tilfoejet foelgende: »(se Van Hoves noter).« Van Hoves notater er i form af dias (dok. 33126/11602-11613):

- Dias 4, 5, 6 og 7 erindrer om anvendelsen af artikel 85 og 86, betingelserne for negativattest og fritagelse samt Kommissionens undersoegelsesbefoejelser

- dias 8 har foelgende ordlyd: »EF planlaegger en administrativ skrivelse for at tolerere:

- systemet med paritetspunkter = prisgennemsigtighed for at undgaa en oedelaeggende konkurrence.

Argumenter: - tungt og ensartet produkt

- industrien er afhaengig af regionale raamaterialer

- produktets ringe vaerdi

- uelastisk efterspoergsel

- oligopolistisk struktur

- meget »moden«industri

- meget kapitalintensiv industri

Grundlag: Undersoegelser ved universitetet i Tubingen

Undersoegelser ved universitetet i Louvain.« (51).

- dias 9A, 9B og 9C illustrerer med skemaer paritetspunkterne i to graenselande og det faelles punkt for »prisen frit leveret« mellem de paagaeldende to »relevante markeder«

- dias 10 indeholder »forslag til loyal konkurrence« under henvisning til de skemaer, der er illustreret i dias 9A, 9B og 9C:

»1. Om muligt

- liste over priserne frit leveret

- og disponible priser ab fabrik.

2. Disse priser skal beregnes ud fra den antagelse, at der for et prisfoerende selskab anvendes identiske paritetspunktspriser for samtlige destinationer, ogsaa for salg ud over de nationale graenser.

3. Paa et relevant marked, tilpasning til det prisfoerendes selskabs pris.

4. Uden for det relevante marked, anvendelse af 2 eller lejlighedsvis tilpasning« (52).

4) Ifoelge de erklaeringer, som de fleste virksomheder fremsatte i svarene paa meddelelsen af klagepunkter, var »de forslag, der var fremsat for at sikre loyal konkurrence« blot de forslag, som de belgiske og nederlandske cementvirksomheder havde fremsat over for Kommissionen i forbindelse med anmeldelsesproceduren den 16. juli 1981, og Kommissionen havde ifoelge virksomhederne paataenkt at fritage disse forslag paa davaerende tidspunkt.

Det skal foerst erindres, at Van Hoves notater indgaar i de dokumenter, der vedroerer delegationsledernes moede den 14. januar 1983 (se nr. 3), og er en naermere redegoerelse for punkt 2.B paa dagsordenen for dette moede »Midler til opretholdelse af en fair handel . . . Prisdannelsessystem - Anvendelige teorier - Fair konkurrenceregler« (se nr. 19, punkt 3). »Formandens indledende redegoerelse«fastslaar hen imod slutningen, at »det vel er unoedvendigt at sige, at der ikke udarbejdes referat af vore droeftelser« (se nr. 19, punkt 5). Hvis »de forslag, der var fremsat for at sikre en loyal konkurrence« blot var de forslag, der var blevet anmeldt til Kommissionen den 16. juli 981, saaledes som virksomhederne haevder, forstaar man ikke, hvorfor der ikke skulle udarbejdes noget referat af delegationsledernes moede den 14. januar 1983.

Selv om det var korrekt, at de forslag, der blev droeftet paa moederne mellem delegationslederne og i Cembureaus eksekutivkomité, i vid udstraekning svarede til indholdet i den anmeldelse, der blev indgivet den 16. juli 1981, og Kommissionen den 21. april 1982 havde sendt CBR et udkast til en meddelelse, der skulle offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende efter artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, forholder det sig dog saaledes, at Kommissionen ikke havde taget officiel stilling paa det tidspunkt, hvor delegationslederne og eksekutivkomitéen holdt moeder, nemlig henholdsvis den 14. januar 1983 og den 25. marts 1983, og at der aldrig blev offentliggjort nogen meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende efter artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17. Som CBR desuden anfoerer i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter (s. 44) meddelte Kommissionen de anmeldende parter den 1. august 1983, at den havde udsat den formelle vurdering af anmeldelsen, og at den fandt det muligt, at offentliggoerelsen af priser frit leveret sammen med priser ab fabrik kunne medfoere konkurrencebegraensninger (53). I denne forbindelse er det hensigtsmaessigt at erindre om, at systemet med paritetspunkter ogsaa muliggoer en opdeling af markedet mellem producenterne (se nr. 10, litra a)).

Det skal tilfoejes, at de anmeldende parter havde stillet foelgende to betingelser for anvendelse af det anmeldte system: Afskaffelse af de offentlige myndigheders priskontrol og konkurrenternes afskaffelse af de ensartede eller maksimale regionale priser frit leveret paa de markeder, som det anmeldte system omfattede. Formaalet med de forslag til loyal konkurrence, som Van Hove fremsatte paa ovennaevnte moeder, var at faa konkurrenterne til at acceptere systemet, hvilket CBR indroemmer i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter, s. 42-43: »I betragtning af Kommissionens positive reaktion har de belgiske og nederlandske cementvirksomheder bestraebt sig paa at fremme systemet hos de oevrige medlemsstaters cementvirksomheder, fordi de betragter det som et acceptabelt kompromis mellem de konkurrenceretlige krav og behovet for at undgaa en oedelaeggende konkurrence. Hvis cementvirksomhederne i de oevrige medlemsstater kunne overtales til at anvende et tilsvarende system, ville det ogsaa goere det muligt at opfylde anden betingelse for anvendelse af systemet (afskaffelse af konkurrencen om de ensartede eller maksimale regionale priser frit leveret) og ville ogsaa i vid udstraekning goere det lettere at faa afskaffet eller tilpasset statskontrollen med cementpriserne.«

b) Eksekutivkomitéens moede den 9. november 1983

5) Udkast til referat af eksekutivkomitéens moede den 9. november 1983 (dok. 33322/286-294), punkt 2. »Loebende aktiviteter«, litra b) »Andre spoergsmaal, som komitéen behandler for oejeblikket - Eksportsamarbejde«, omhandler foerst Canellopoulos' bemaerkninger om forringelsen af

eksportpriserne og indeholder derefter foelgende: »Bertran anfoerte, at han personligt var optimistisk med hensyn til opretholdelse af afsaetningen paa de oversoeiske markeder, men at problemet med prisnedgangen absolut var alvorligt. Han mente, at tiden var inde til at undersoege mulighederne for at forbedre samarbejdet, ikke blot mellem de store eksportlande, men ogsaa mellem alle Cembureaus medlemmer. Det skulle vaere en af Cembureaus opgaver at bidrage til en sund, men realistisk konkurrence« (54).

Dernaest omhandler referatet Heibergs indlaeg om de japanske og sydkoreanske cementvirksomheders eksportbegraensning og Sir J. Milnes indlaeg om behovet for at etablere snaevrere forbindelser mellem Export Policy Committee, der ikke henhoerer under Cembureau, og eksekutivkomitéen, efter at Van Hove havde udtalt, »at ingen EF-regler forbyder konsultationer og samarbejde paa de oversoeiske markeder« (55).

6) Det er klart, at udtalelsen »det skal vaere en af Cembureaus opgaver at bidrage til en sund, men realistisk konkurrence« vedroerer eksporten til lande uden for EF, hvilket Cembureau og dens medlemmer bekraefter. Cembureau fremfoerer i denne forbindelse (side 15 i svaret paa meddelelsen af klagepunkter): »Side 12 svarer til side 4 i det dokument, der bekraefter, at Export Policy Committee ikke hoerer ind under Cembureaus indflydelsessfaere. Ifoelge referatet under afsnittet »Eksportsamarbejde« (s. 11) er der tale om samarbejde paa de oversoeiske markeder, »da der ikke er nogen EF-regler, der forbyder en saadan konsultation.« Foerste afsnit paa denne side om, at »det skal vaere en af Cembureaus opgaver at bidrage til en sund, men realistisk konkurrence mellem alle Cembureaus medlemmer«skal ses i dette perspektiv« (56).

7) Bortset fra, at udtalelsen om, »at der ikke er nogen EF-regler, der forbyder konsultationer og samarbejde paa de oversoeiske markeder« kun kan forpligte den, der har fremsat den, er det fortsat spoergsmaalet, hvorledes Cembureau kan »bidrage til en sund, men realistisk konkurrence« mellem sine medlemmer, naar den erklaerer, at problemerne med eksport til lande uden for EF ikke falder ind under dens omraade. Den fremfoerer paa side 15 i svaret paa meddelelsen af klagepunkter, at »Export Policy Committee (udvalget af storeksportoerer, red.) ikke hoerer ind under Cembureaus indflydelsessfaere« (57). Som kommentar til Blue Circles interne notat af 9. april 1981 (dok. 33126/11338-11340), om at Cembureau opgav den eksportkomité, der var nedsat i dens regi, og at der derefter blev oprettet eksportkomitéer uden for Cembureau, fremfoerer Cembureau paa side 10 i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter: »Side 1 til 3: Disse dokumenter stammer fra Blue Circle. De specificerer, at Cembureau ikke har haft nogen komité for eksportsamordning siden 1958, hvor EOEF-traktaten traadte i kraft (siden 1972 ifoelge Blue Circles notat, red.). Det fremgaar ligeledes, at Cembureau ikke har noget at goere med hverken London Club eller E.C.E.C. (European Cement Export Committee)« (58).

8) I ovennaevnte erklaeringer er der en raekke selvmodsigelser. For det foerste fremfoerer Cembureau, at den ikke har haft nogen komité for eksportsamordning siden EOEF-traktatens ikrafttraeden, og i Blue Circles ovennaevnte notat af 9. april 1981 er det anfoert (59), at Cembureau opgav dette uoenskede barn, som European Export Committee var, paa grund af faellesmarkedets afsky for enhver form for karteller; for det andet indeholder eksekutivkomitéens udkast til moedereferat af 9. november 1983 en udtalelse om »at ingen EF-regler forbyder konsultationer og samarbejde paa de oversoeiske markeder.« Desuden bekraefter Cembureau paa den ene side, at »den ikke laengere har nogen komité for eksportsamordning«, og paa den anden side hedder det i ovennaevnte udkast til eksekutivkomitéens moedereferat: »Han mente, at tiden var inde til at undersoege mulighederne for at forbedre samarbejdet, ikke blot mellem de store eksportlande, men ogsaa mellem alle Cembureaus medlemmer. Det skulle vaere en af Cembureaus opgaver at bidrage til en sund, men realistisk konkurrence.«

Kommissionen finder, at Cembureau har opfordret til samarbejde mellem medlemmerne baade inden for EF og i tredjelande.

c) Italcementis notat

9) Italcementis haandskrevne notat om moedet i eksekutivkomitéen den 14. april 1986 i Paris (dok. 33126/3185) indeholder foelgende:

»3.1. Van Hove - forretningsorden - samarbejde med Cembureau

a) Luftforureningsproblemet - EF: Man har udvirket, at cementindustrien traekker sig ud af anlaeggene med stor . . . (ulaeseligt ord). Der vil vaere et specialnavn for cementen, med en graesk konsulent. CLC vil kunne deltage i arbejdsgruppen - intet nyt hidtil.

b) Dumpingimport. Vanskelig situation, skaden er begraenset, det er vanskeligt at faa anerkendt den skade, der skal opgoeres - i tidens loeb er truslen ikke taget til - beskeden import. Kommissionen vil foerst holde moede sidst i maj og det eneste positive resultat bliver maaske, at arkivering undgaas.

Bertrand - der maa soeges indbyrdes spilleregler for at undgaa en urimelig konkurrence.

Collis - Der eksisterer en dumpinggraense . . . (ulaeseligt ord)

V.H. - 1) Der skal vaere dumping og 2) der skal vaere en skade - ved dette andet punkt standsede man.

3.2 Laplace - (en halv side i det haandskrevne notat behandler Cembureaus interne problemer, saasom udgifter og organisation)« (60).

10) Ifoelge parterne har Kommissionen fejlfortolket saetningen »der maa soeges indbyrdes spilleregler for at undgaa urimelig konkurrence«, for denne saetning vedroerte dumpingproblemerne, og nogle gik saa langt som til at sige, at den urimelige konkurrence, der var tale om, var konkurrencen fra de udenlandske producenter, der foretog dumping.

Den paagaeldende saetning er af forfatteren til det haandskrevne notat blevet indfoejet efter punkt b), der behandler dumpingproblemerne og foer Collis' og Van Hoves indlaeg, der vedroerer de samme problemer. Men det er klart, at saetningen ikke har noget at goere med dumpingproblemerne, for det er fastsat, at der boer soeges »indbyrdes« spilleregler og ikke spilleregler mellem de udenlandske producenter, der mistaenkes for dumping.

18. »Cembureau-aftalen eller Cembureau-princippet: de europaeiske hjemmemarkeder skal respekteres« (»The Cembureau Agreement or Cembureau principle of not transhipping to internal European Markets«)

1) Kommissionen fik foerste gang kendskab til denne »aftale« eller dette »princip« gennem to dokumenter, som den fandt ved en kontrolundersoe