KOMMISSIONENS BESLUTNING af 24. februar 1993 om et nationalt AIMA-program om statsstoette til olivenolieproducentorganisationerne og foreninger heraf (Kun den italienske udgave er autentisk)

(93/468/EOEF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 om den faelles markedsordning for fedtstoffer (1), senest aendret ved forordning nr. 2046/92/EOEF (2), saerlig artikel 33,

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsaette deres bemaerkninger, jf. bestemmelserne i Traktatens artikel 93, stk. 2 (3), og

ud fra foelgende betragtninger:

I Ved skrivelse af 5. november 1991 underrettede Italiens faste repraesentation ved De Europaeiske Faellesskaber, i overensstemmelse med Traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen om et nationalt AIMA-program for stoette til olivenolieproducentorganisationerne og foreningerne heraf.

Programmet blev udarbejdet paa grundlag af en beslutning, der blev vedtaget af CIPE (Comitato interministeriale per la programmazione Economica) den 4. december 1990, hvor det i de to sidste afsnit af denne beslutning fastsaettes, at programmet foerst kan ivaerksaettes, naar Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber er blevet underrettet herom og har kontrolleret, om det er foreneligt med faellesskabsbestemmelserne.

Det drejer sig om et beloeb paa 6 mia. lire, der ydes til sammenslutningerne af olivenolieproducentsammenslutningerne og foreningerne heraf, og som skal anvendes til finansiering af de aktiviteter, der foelger af de opgaver, som paahviler dem i henhold til faellesskabsbestemmelserne.

De italienske myndigheder henviser til artikel 8, stk. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3061/84 (4), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 1318/92 (5), hvori det er fastsat, at medlemsstaterne under visse omstaendigheder kan yde stoette til producentorganisationerne og foreningerne heraf.

De italienske myndigheder har i oevrigt begrundet stoetteforanstaltningen med, at produktionen af olivenolie var meget lav i produktionsaaret 1990/91, hvorfor den stoette, der blev ydet til producentorganisationerne og foreningerne heraf i henhold til forordning (EOEF) nr. 3061/84, ligeledes var meget lav.

II 1. Ved skrivelse af 14. april 1992 til den italienske regering meddelte Kommissionen, at den havde besluttet at indlede den i Traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure med hensyn til naevnte stoette.

2. Ved denne skrivelse meddelte Kommissionen de italienske myndigheder, at den ud fra de foreliggende oplysninger om olivenolieproduktionen maatte konkludere, at disse foranstaltninger udgjorde en overtraedelse af den faelles markedsordning for fedtstoffer og derfor ikke kunne henfoeres under nogen af undtagelsesbestemmelserne i Traktatens artikel 92, stk. 3.

Bestemmelserne heri maa nemlig betragtes som en komplet og udtoemmende ordning, som udelukker enhver befoejelse for medlemsstaterne til at traeffe supplerende foranstaltninger, hvorfor de paataenkte nationale foranstaltninger er uforenelige med det faelles marked i henhold til Traktatens artikel 92. I henhold til faellesskabsbestemmelserne kan der saaledes kun ydes statsstoette af denne art paa de betingelser, der er fastsat i selve bestemmelserne, og disse betingelser er ikke opfyldt i det foreliggende tilfaelde (jf. afsnit IV).

Som et led i denne procedure har Kommissionen givet den italienske regering en frist til at fremsaette sine bemaerkninger.

Kommissionen har ligeledes givet de oevrige medlemsstater samt andre interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger.

III Den italienske regering svarede paa Kommissionens aabningsskrivelse ved skrivelse af 10. juni 1992. Den fremsatte foelgende bemaerkninger:

a) De paagaeldende producentorganisationer adskiller sig fra de organisationer, der er omhandlet i Raadets forordning (EOEF) nr. 1360/78 (6), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 3808/89 (7), idet de paagaeldende organisationer er karakteriseret ved en bureaukratisk-administrativ struktur, der skal muliggoere den noedvendige kontrol med henblik paa ydelsen af den i faellesskabsbestemmelserne fastsatte stoette til olivenolieproduktionen. Formaalet med den paagaeldende stoette er at fremme oprettelse af faste strukturer i disse organisationer og lette deres funktion.

b) Da produktionen i produktionsaaret 1990/91 var meget lav, var de i faellesskabsbestemmelserne fastsatte fradrag i produktionsstoetten, som skal bidrage til at daekke producentsammenslutningernes udgifter til gennemfoerelse af kontrolforanstaltninger, ligeledes meget lave.

c) Henvisningen til artikel 8 i forordning (EOEF) nr. 3061/84 bygger paa analogi.

d) De paagaeldende organisationers virksomhed har ingen som helst indvirkning paa markedet, og den paagaeldende stoette kan saaledes ikke paavirke samhandelen med olivenolie.

Ved telex af 10. december 1992 svarede de italienske myndigheder paa Kommissionens spoergsmaal af 22. oktober 1992, idet de bekraeftede, at de producentsammenslutninger og foreninger heraf, som modtog stoette, kun udoevede den kontrolvirksomhed, som var noedvendig for ydelsen af den i faellesskabsbestemmelserne fastsatte produktionsstoette.

De italienske myndigheder haevdede i oevrigt, at de naevnte sammenslutninger og foreninger var oekonomisk uafhaengige, og at deres medlemmer saaledes var ansvarlige for eventuel gaeld og/eller eventuelle overskud. Hvis den omhandlede stoette ikke blev udbetalt, maatte de naevnte organisationers udgifter afholdes af medlemmerne.

IV De af de italienske myndigheder fremfoerte argumenter giver anledning til foelgende bemaerkninger:

1. Paastanden om, at de paagaeldende organisationer efter deres art adskiller sig fra de i forordning (EOEF) nr. 1360/78 omhandlede producentsammenslutninger, synes ikke at vaere holdbar. De omhandlede organisationer er muligvis af en anden art, men medlemmerne af disse organisationer er producentsammenslutninger, kooperativer og erhvervsdrivende, som opererer paa markedet. Det er indlysende, at ydelsen af stoette til en saadan organisation ogsaa har positive virkninger for medlemmerne, som takket vaere denne stoette befinder sig i en gunstigere situation. Ydelsen af denne stoette vil nemlig medfoere en formindskelse af organisationernes driftsomkostninger og dermed en reduktion af medlemmernes finansielle byrder, og medlemmernes handelsmaessige position vil foelgelig blive styrket i forhold til konkurrenternes.

2. Det er korrekt, at produktionen i produktionsaaret 1990/91 var lav, og at det beloeb, der blev tilbageholdt i produktionsstoetten og udbetalt til producentorganisationerne og/eller foreningerne heraf ligeledes var lavt, men det skal bemaerkes, at det drejer sig om en ordning, som Raadet har indfoert i forbindelse med den faelles markedsordning. Endvidere skal det understreges, at Raadet ved forordning (EOEF) nr. 2262/84 (8), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 593/92 (9), har reduceret producentorganisationernes og foreningernes kontrolvirksomhed ved at fastsaette, at hver medlemsstat skal oprette et kontor til udfoerelse af visse kontrolopgaver og aktiviteter i forbindelse med produktionsstoetteordningen.

3. At henvisningen til artikel 8 i forordning (EOEF) nr. 3061/84 bygger paa analogi, har ingen som helst indvirkning paa resultatet af vurderingen. Den omhandlede stoette er nemlig fortsat uforenelig med det faelles marked. Den ordning, der er fastsat ved denne forordning, aabner nemlig kun mulighed for at yde denne form for statsstoette paa de vilkaar, som er fastsat i forordningen.

Selv om de italienske myndigheder vil paaberaabe sig denne bestemmelse, skal det i oevrigt bemaerkes, at der i henhold til artikel 20d i forordning nr. 136/66/EOEF skal tilbageholdes en bestemt procentdel af den i artikel 5 i naevnte forordning omhandlede stoette til olivenolieproduktionen, og at det tilbageholdte beloeb skal bidrage til finansieringen af de opgaver, der udfoeres af producentorganisationerne og foreningerne heraf.

Fradraget blev for produktionsaaret 1990/91 ved forordning (EOEF) nr. 1314/90 (10) fastsat til 1,5 % af produktionsstoetten. Ifoelge de endelige tal fra de italienske myndigheder vedroerende produktionen i Italien blev der tilbageholdt et beloeb paa 1,55 mio. ECU.

I henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 3061/84 fastsaettes de enhedsbeloeb, der skal betales til foreningerne og producentorganisationerne, paa grundlag af prognoserne for det samlede beloeb, der tilbageholdes af stoetten.

Enhedsbeloebet til foreningerne betales for hvert medlem af de producentorganisationer, som de er sammensat af, og enhedsbeloebet til producentorganisationerne betales for hver individuel stoetteansoegning, der forelaegges. De paagaeldende beloeb fastsaettes for hver olivenolieproducerende medlemsstat.

Beloebene for produktionsaaret 1990/91 blev fastsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1381/91 (11). For Italiens vedkommende androg det samlede beloeb 1,145 mio. ECU for foreningerne og 0,452 mio. ECU for producentorganisationerne med en negativ saldo paa 0,047 mio. ECU i forhold til beloebet paa 1,55 mio. ECU, som svarer til fradraget (1,5 %) i produktionsstoetten.

I henhold til naevnte artikel 8, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 3061/84 kan medlemsstaterne, saafremt saldoen er negativ, yde et bidrag, som dog ikke maa overstige saldoen. I det foreliggende tilfaelde kunne de italienske myndigheder saaledes ikke have ydet et bidrag paa over 0,047 mio. ECU, men den planlagte statsstoette andrager ca. 3,6 mio. ECU.

Det skal understreges, at det udtrykkeligt er fastsat i artikel 8, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 3061/84, at medlemsstaterne kan yde beloeb af en anden stoerrelsesorden end de i stk. 1, litra a) og b), i naevnte artikel omhandlede, men at de under alle omstaendigheder skal holde sig inden for graenserne af disse beloeb. Medlemsstaterne maa saaledes ikke overskride disse beloebsgraenser.

Paa baggrund af ovenstaaende kan de italienske myndigheders begrundelser ikke godtages.

4. Paastanden om, at de paagaeldende organisationers virksomhed ikke kan faa indvirkning paa markedet, maa besvares paa tilsvarende maade som under punkt 1.

Det skal i oevrigt understreges, at ydelsen af stoette ville stille medlemmerne af producentsammenslutningerne og foreningerne heraf i en gunstigere situation end producenterne i de oevrige medlemsstater, som ikke modtager denne stoette.

Hvis den omhandlede stoette blev ydet, ville medlemmerne af de naevnte organisationer ikke vaere noedsaget til at afholde de udgifter, som de ellers skulle have afholdt.

V I produktionsaaret 1990/91 udgjorde den italienske olivenolieproduktion 148 000 tons, mens Faellesskabets produktion androg 994 000 tons. I samme periode udgjorde Italiens olivenolieimport fra de oevrige medlemsstater 299 000 tons, mens importen fra de oevrige lande androg 105 700 tons. Italiens olivenolieeksport til de oevrige medlemsstater udgjorde 48 000 tons, mens eksporten til tredjelande androg 66 500 tons.

Paa verdensmarkedet er Faellesskabet den stoerste olivenolieproducent og samtidig den stoerste forbruger.

Produktionen paa verdensmarkedet udgoer 1 450 000 tons. Faellesskabets forbrug er paa 1 210 000 tons, mens verdens samlede forbrug er paa 1 683 000 tons. Det vil sige, at stoerstedelen af samhandelen med dette produkt finder sted inden for Faellesskabet.

Det vil derfor kunne faa maerkbar indvirkning paa det faelles marked, hvis producenterne i et af de vigtigste olivenolieproducerence lande saasom Italien opnaar en saerlig fordel som den her omhandlede.

VI 1. I henhold til artikel 33 i forordning nr. 136/66/EOEF finder Traktatens artikel 92, 93 og 94 anvendelse paa fremstilling af og handel med olivenolie.

Den omhandlede stoette giver sammenslutningerne af olivenolieproducenter og foreningerne heraf samt deres medlemmer en saerlig fordel. Den fordrejer derfor konkurrencen mellem de producenter, der modtager stoette, og de oevrige erhvervsdrivende inden for sektoren, ikke blot i Italien, men ogsaa i de oevrige medlemsstater.

den omhandlede stoette vil kunne finansiere aktiviteter, som kan faa indvirkning paa markedet. Medlemmerne af modtagerorganisationerne kan nemlig anvende denne stoette til at reducere deres samlede generalomkostninger i forbindelse med de forskellige aktiviteter, saasom hoest, oplagring, forarbejdning og afsaetning, og dermed styrke deres handelsmaessige position i Italien og i de oevrige medlemsstater. En saadan stoette kan styrke modtagerorganisationernes medlemmers konkurrenceevne paa de oevrige medlemsstaters markeder og vil derfor kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

De paagaeldende foranstaltninger opfylder dermed kriterierne i Traktatens artikel 92, stk. 1; denne bestemmelse fastslaar, at saadanne former for stoette principielt er uforenelige med det faelles marked.

2. De i artikel 92, stk. 2, fastsatte bestemmelser om fravigelse af princippet om statsstoettens uforenelighed med det faelles marked finder tydeligvis ikke anvendelse paa den paagaeldende stoette. I de i stk. 3 i naevnte artikel fastsatte undtagelsesbestemmelser understreges det, at de maal, der forfoelges, skal tilgodese Faellesskabet og ikke blot enkelte sektorer inden for den nationale oekonomi. Disse undtagelsesbestemmelser skal fortolkes strikt i forbindelse med undersoegelsen af ethvert stoetteprogram med regionalt eller sektorielt sigte og ved undersoegelsen af hvert enkelt tilfaelde af anvendelse af generelle stoetteordninger.

Disse undtagelser kan saaledes kun indroemmes, saafremt Kommissionen kan fastslaa, at stoetten er noedvendig for at gennemfoere et af de maal, der er naevnt i disse bestemmelser. At henfoere stoette, som ikke opfylder dette krav, under disse undtagelsesbestemmelser ville vaere det samme som at tillade, at samhandelen mellem medlemsstater blev paavirket og konkurrencevilkaarene fordrejet, uden at dette var begrundet i Faellesskabets interesse, hvorved de erhvervsdrivende i visse medlemsstater ville opnaa uretmaessige fordele.

I det foreliggende tilfaelde er det ikke muligt at fastslaa, at stoetten er noedvendig for gennemfoerelsen af et af disse maal. Den italienske regering har ikke kunnet godtgoere og Kommissionen ikke fundet begrundelse for, at den paagaeldende stoette opfylder betingelserne for, at en af de i Traktatens artikel 92, stk. 3, fastsatte undtagelser kan finde anvendelse.

Det drejer sig om foranstaltninger, der skal fremme virkeliggoerelsen af et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra b), da stoetten paa grund af den virkning, den kan have paa samhandelen, strider mod den faelles interesse.

Det drejer sig heller ikke om foranstaltninger, der kan afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den paagaeldende medlemsstats oekonomi, jf. samme bestemmelse.

Med hensyn til de i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), naevnte undtagelser vedroerende stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i visse omraader samt undtagelser vedroerende visse erhvervsgrene, maa det konstateres, at denne foranstaltning, som har karakter af driftsstoette, ikke kan bidrage til en varig forbedring af vilkaarene for stoettemodtagerne, som, saa snart stoetten hoerer op, vil befinde sig i den samme strukturelle situation som foer ydelsen af statsstoetten.

Der er saaledes tale om en form for stoette, som ikke kan henfoeres under nogen af de undtagelser, der er fastsat i Traktatens artikel 92, stk. 2 og 3.

3. Det skal i oevrigt bemaerkes, at denne stoette vedroerer et produkt, som er omfattet af en faelles markedsordning, og at der er graenser for, i hvilken udstraekning medlemsstaterne kan gribe ind i en saadan ordning, som bl.a. omfatter en faelles prisordning og en stoetteordning til producentsammenslutninger, som henhoerer under Faellesskabets enekompetence.

De faelles markedsordninger maa betragtes som komplette og udtoemmende ordninger, som udelukker enhver befoejelse for medlemsstaterne til at traeffe foranstaltninger, der, som det er tilfaeldet i denne sag, kan paavirke olivenoliemarkedet, eller yde supplerende stoette til producentsammenslutninger.

Ydelsen af den omhandlede stoette opfylder ikke de betingelser, der er fastsat i den faelles markedsordning for fedtstoffer, som, set i relation til denne foranstaltning, skal betragtes som en retsforskrift, der kun aabner mulighed for at yde denne form for stoette paa de fastsatte betingelser.

Ydelsen af den paagaeldende stoette maa derfor betragtes som en overtraedelse af faellesskabsbestemmelserne.

4. Selv om en undtagelse i henhold til artikel 92, stk. 3, havde vaeret taenkelig for denne paagaeldende stoette, ville den omstaendighed, at denne stoetteforanstaltning udgoer en overtraedelse af den faelles markedsordning, udelukke anvendelsen af en saadan undtagelse.

5. Stoetten maa saaledes betragtes som uforenelig med det faelles marked og kan ikke ivaerksaettes -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette paa 6 mia. lire til olivenolieproducentorganisationerne og foreningerne heraf, som blev vedtaget af CIPE (Comitato interministeriale per la Programmazione Economica) den 4. december 1990, og som er fastsat i det nationale AIMA-program af 28. oktober 1991, er uforenelig med det faelles marked efter Traktatens artikel 92 i det omfang, det overstiger det loft, der er godkendt for Italien (for produktionsaaret 1990/91) i henhold til artikel 8 i forordning (EOEF) nr. 3061/84. Stoette kan derfor kun ydes med indtil 0,047 mio. ECU (82 788 150 lire).

Artikel 2

Italien underretter senest to maaneder efter meddelelsen af naervaerende beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 24. februar 1993.

Paa Kommissionens vegne

René STEICHEN

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 172 af 30. 9. 1966, s. 3025/66.

(2) EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 1.

(3) EFT nr. C 164 af 1. 7. 1992, s. 2.

(4) EFT nr. L 288 af 1. 11. 1984, s. 52.

(5) EFT nr. L 140 af 23. 5. 1992, s. 11.

(6) EFT nr. L 166 af 23. 6. 1978, s. 1.

(7) EFT nr. L 371 af 20. 12. 1989, s. 1.

(8) EFT nr. L 208 af 3. 8. 1984, s. 11.

(9) EFT nr. L 64 af 10. 3. 1992, s. 1.

(10) EFT nr. L 132 af 23. 5. 1990, s. 5.

(11) EFT nr. L 130 af 25. 5. 1991, s. 67.