KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 7. april 1999

om en procedure efter EF-traktatens artikel 85

(Sag IV/36147: Regler for god patentagentskik (EPI))

(meddelt under nummer K(1999) 494)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(1999/267/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86(1), senest ændret ved tiltrædelsesakten for Østrig, Finland og Sverige, særlig artikel 2 og 6,

under henvisning til anmodningen om negativattest, subsidiært anmeldelse med henblik på fritagelse, af 17. juli 1996 i medfør at artikel 2 og 4 i Rådets forordning nr. 17,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 7. maj 1998 om at indlede proceduren i denne sag,

under henvisning til offentliggørelsen(2) af resumé af anmodning og anmeldelse i overensstemmelse med artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 og artikel 3 i protokol 21 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS),

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

A. Anmeldelsen

(1) Den 17. juli 1996 anmeldte instituttet af fuldmægtige, der er berettigede til at optræde som anerkendte fuldmægtige for Den Europæiske Patentmyndighed (herefter benævnt EPI) overfor Kommissionen de regler for god patentagentskik, der senest blev ændret den 7. maj 1996 af EPI's råd, med henblik på at opnå negativattest eller subsidiært en beslutning om fritagelse fra forbuddet mod karteller.

(2) Anmeldelsen fulgte efter den meddelelse af klagepunkter, der den 18. november 1995 blev fremsendt til EPI som følge af en klage indgivet den 8. juni 1992 af Michael Harrison, anerkendt europæisk patentfuldmægtig hos Dibb Lupton Broomhead Solicitors (nu Dibb Lupton Alsop, et advokatfirma i Det Forenede Kongerige -sag IV/34.775).

Den 18. december 1996 fremsendte Kommissionens tjenestegrene en påmindelse til EPI, hvori det bl.a. blev anført, at hverken bestemmelserne i reglerne for god patentagentskik om forbud mod annoncering, der var vagt og upræcist formuleret, eller kravet om, at medlemmerne skulle anvende rimelige honorarer, kunne fritages.

Den 3. april 1997 fremsendte EPI en ny udgave af reglerne for god patentagentskik til Kommissionen, der stadig ikke var tilfredsstillende. Efter drøftelser med Kommissionens tjenestegrene fremsendte EPI den 14. oktober 1997 den udgave af reglerne for god patentagentskik med de seneste ændringer af 30. september og 3. oktober 1997, som denne beslutning vedrører.

B. EPI og de gældende retlige ømmer

1. München-konventionen

(3) Konventionen om meddelelse af europæiske patenter (herefter benævnt "konventionen"), der blev undertegnet i München den 5. oktober 1973, giver signatarstaterne(3) ensartede retsregler på patentområdet.

Den Europæiske Patentorganisation (herefter benævnt "organisationen"), der er en mellemstatslig institution indstiftet ved konventionen, er administrativt og finansielt selvstændig, og dens opgave er at meddele europæiske patenter.

Organisationens organer er Den Europæiske Patentmyndighed og administrationsrådet. Den Europæiske Patentmyndighed meddeler patenter under administrationsrådets overvågen.

Administrationsrådet består af repræsentanter (en fra hver stat) for signatarstaterne og deres suppleanter (en fra hver stat).

2. EPI

(4) Organisationens administrationsråd har i medfør af konventionens artikel 134, stk. 8, litra b), oprettet et institut bestående af de personer, der er berettigede til at optræde som anerkendte fuldmægtige for Den Europæiske Patentmyndighed (EPI).

EPI er en nonprofitorganisation, der selv finansierer sine udgifter, bl.a. via medlemskontingenter. EPI's formål er at samarbejde med organisationen om spørgsmål, der vedrører de anerkendte fuldmægtiges virke, herunder disciplinære spørgsmål og den europæiske egnethedsprøve, ligesom EPI sikrer, at medlemmerne overholder de gældende regler om god patentagentskik, bl.a. ved at udarbejde henstillinger.

Alle, der er opført på listen over anerkendte fuldmægtige, er medlemmer af EPI. Den Europæiske Patentmyndighed underretter EPI om enhver ændring af denne liste. Det betyder, at alle europæiske patentfuldmægtige er medlemmer af EPI.

Medlemmerne vælger EPI's råd. Alle stater, der deltager i konventionen, udgør en valgkreds, således at de medlemmer, der har deres forretnings- eller arbejdssted i den pågældende stat, skal stemme dér. Hvert medlem har en stemme (artikel 7, stk. 1 og 2, i EPI's vedtægter). Rådet administrerer EPI's aktiviteter, og det kan inden for de rammer, der er fastsat i diciplinforordningen for anerkendte fuldmægtige, fremsætte henstillinger om deontologi (artikel 9, stk. 3, i EPI's vedtægter). Formanden for rådet repræsenterer EPI. Bestyrelsen, der mindst består af formanden, viceformændene, generalsekretæren og kassereren, udfører de opgaver, som rådet pålægger den (artikel 10 i EPI's vedtægter).

(5) Den virksomhed, der udføres af europæiske patentfuldmægtige, struktureres og koordineres således af EPI. Der skelnes ikke i konventionen mellem selvstændige patentfuldmægtige og fuldmægtige, der udøver deres virke som ansatte i en virksomheds patentafdeling.

3. Diciplinforordningen for anerkendte fuldmægtige

(6) I medfør af konventionens artikel 134, stk. 8, litra c), har organisationens administrationsråd vedtaget regler for den disciplinære myndighed, som EPI og Den Europæiske Patentmyndighed kan udøve over for de anerkendte fuldmægtige (diciplinforordningen for anerkendte fuldmægtige af 21. oktober 1977, herefter, "forordningen"). I første afsnit af forordningen fastlægges der "Regler for god patentagentskik", dvs. de anerkendte fuldmægtiges generelle forretningsskik, der indebærer, at de i udøvelsen af deres hverv skal:

- udvise faglig ansvarlighed, udvise en adfærd, der er forenelig med hvervets værdighed, herunder bl.a. afholde sig fra at fremsætte falske eller vildledende udsagn (artikel 1, stk. 1, i forordningen)

- optræde på en måde, der ikke ødelægger den for hvervet nødvendige tillid (artikel 1, stk. 2, i forordningen)

- erklære sig inhabile, når godkendelsen af en repræsentation eller en fortsættelse heraf medfører, at den anerkendte fuldmægtig skal behandle en sag, hvor vedkommende tidligere har rådgivet eller repræsenteret en klient med interesser, der er i modstrid med mandantens, medmindre denne interessekonflikt er ophørt (artikel 3, stk. 2, i forordningen).

Anerkendte fuldmægtige, der ikke overholder reglerne for god patentagentskik, kan idømmes sanktioner (advarsel, reprimande, bøde, sletning af listen over anerkendte fuldmægtige for bestemt eller ubestemt tid - artikel 4 i forordningen).

(7) Overtrædelser af reglerne for god patentagentskik påkendes af EPI's disciplinærkomité, Den Europæiske Patentmyndigheds disciplinærnævn og Den Europæiske Patentmyndigheds disciplinærankenævn (artikel 5 i forordningen).

(8) Disciplinærkomitéen vælges hvert andet år af EPI's råd efter henstilling fra hver national gruppe i rådet. Den består af medlemmer af EPI, der ikke er medlemmer af EPI's bestyrelse (artikel 11 i EPI's vedtægter).

Når disciplinærkomitéen skal behandle en eventuel krænkelse af reglerne for god patentagentskik, udnævner formanden tre medlemmer og en suppleant med henblik på oprettelse af en afdeling til behandling af den påtalte adfærd.

Når disciplinærkomitéen ikke kan træffe afgørelse vedrørende en formodet krænkelse af reglerne for god patentagentskik inden for en frist på ni måneder fra sagens indbringelse, afgiver den inden udløbet af denne frist rapport om sagen til formanden for Den Europæiske Patentmyndigheds disciplinærnævn. Denne beslutter enten at forlænge fristen eller at henvise sagen til disciplinærnævnet (artikel 6, stk. 3 og 4, i forordningen).

Disciplinærkomitéen har ikke beføjelser til at slette et medlem af EPI af listen over anerkendte fuldmægtige. Den har imidlertid beføjelser til at diskutere spørgsmålene, fremsætte advarsler eller reprimander eller henvise sagen til Den Europæiske Patentmyndigheds disciplinærnævn, hvis komitéen skønner, at krænkelsen bør straffes med en sanktion, der er mere vidtrækkende end en advarsel eller en reprimande (artikel 6, stk. 2, litra b) og c), i forordningen).

Procedurerne i disciplinærkomitéen er ikke offentlige, og komitéens rådslagninger og afstemninger er fortrolige.

Disciplinærkomitéens afgørelser består af en sagsfremstilling og begrundelse, men i modsætning til afgørelser fra de to andre disciplinære instanser offentliggøres de ikke i Den Europæiske Patentmyndigheds meddelelsesblad. De offentliggøres kun i EPI's interne blad (EPI Information).

(9) Disciplinærnævnet og disciplinærankenævnet er uafhængige instanser, der indgår i organisationen.

Disciplinærnævnet består af tre juridisk uddannede medlemmer fra Den Europæiske Patentmyndighed og to anerkende fuldmægtige. Det påkender påståede krænkelser af reglerne for god patentagentskik, som henvises til nævnet af disciplinærkomitéen (artikel 7, stk. 1, i forordningen).

Medlemmerne af disciplinærnævnet udpeges af præsidenten for Den Europæiske Patentmyndighed for en treårig periode. De anerkendte fuldmægtige udvælges fra en liste, som EPI's bestyrelse forelægger for præsidenten, og de kan ikke samtidig være medlem af et andet af de disciplinære organer eller af EPI's bestyrelse, ligesom de ikke kan være hverken fuldtids- eller deltidsansat af EPI (artikel 9, stk. 2, i forordningen).

Efter at have foretaget de undersøgelser i sagen, som disciplinærnævnet skønner nødvendige, beslutter nævnet enten at henlægge sagen eller at idømme en straf (artikel 7, stk. 2, i forordningen).

(10) Disciplinærankenævnet består af tre juridisk uddannede medlemmer fra Den Europæiske Patentmyndighed og to anerkendte fuldmægtige. De udnævnes af administrationsrådet for en femårig periode. Ankenævnet er en appelinstans, der behandler klager over endelige afgørelser, herunder afgørelser truffet af EPI's disciplinærkomité og Den Europæiske Patentmyndigheds disciplinærkomité om henlæggelse af sager (artikel 8, stk. 1, i forordningen). Den indklagede anerkendte fuldmægtig, formanden for EPI's råd og præsidenten for Den Europæiske Patentmyndighed kan indanke afgørelser. Medlemmerne af ankenævnet kan ikke samtidig være medlem af et andet af de disciplinære organer eller af EPI's bestyrelse, ligesom de ikke kan være hverken fuldtids- eller deltidsansat af EPI.

(11) Medlemmer af disciplinære organer udfører deres hverv i fuld uafhængighed (artikel 11 i forordningen).

Før der i en disciplinærsag træffes en afgørelse, der kan skade den indklagede fuldmægtigs interesser, giver det organ, der behandler sagen, fuldmægtigen mulighed for at fremsætte sine bemærkninger.

Formanden for EPI's råd og præsidenten for Den Europæiske Patentmyndighed har ligeledes adgang til at fremsætte deres bemærkninger inden enhver afgørelse, der bringer de indledte procedurer til ophør (artikel 12 i forordningen). Alle afgørelser truffet af et disciplinært organ skal begrundes skriftligt. De meddeles den anerkendte fuldmægtig, formanden for EPI's råd og præsidenten for Den Europæiske Patentmyndighed. Hvis der findes en klager, underrettes denne om den trufne foranstaltning (artikel 21, stk. 1, i forordningen).

(12) De afgørelser, der træffes af disciplinærankenævnet, kan ikke appelleres til de nationale domstole i organisationens medlemsstater. Der findes imidlertid intet forbud i den henseende i hverken EPI's eller Den Europæiske Patentmyndigheds regler.

Denne situation synes at være forenelig med det almindelige princip, hvorefter enhver borger har adgang til domstolene, da disciplinærankenævnet af følgende grunde kan sidestilles med en retsinstans: 1) de personer, der sidder i appelinstansen, har en juridisk kompetence (tre medlemmer) eller en teknisk kompetence (to medlemmer), og de må ikke være medlem af andre disciplinære organer, der har deltaget i den oprindelige afgørelse; 2) medlemmerne af disciplinærankenævnet udnævnes for en femårig periode, og de kan kun af tungtvejende grunde fratages deres funktion i løbet af deres embedsperiode; 3) medlemmerne er uafhængige i udførelsen af deres hverv, de er ikke bundet af nogen instruks i forbindelse med deres afgørelser, og de må ikke behandle en anke, hvis de har en personlig interesse deri; 4) afgørelserne skal begrundes, og før der træffes en afgørelse der skader den anerkendte fuldmægtigs interesser, skal denne have lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger. Formanden for EPI's råd og præsidenten for Den Europæiske Patentmyndighed skal have samme mulighed; 5) den mundtlige forhandling finder sted enten på den anerkendte fuldmægtigs foranledning eller på disciplinærankenævnets foranledning, hvis dette skønner det hensigtsmæssigt. Mundtlige forhandlinger finder sted i overværelse af alle disciplinærankenævnets medlemmer, en person, der tager referat, den anerkendte fuldmægtig og dennes advokat, præsidenten for Den Europæiske Patentmyndighed, præsidenten for EPI eller deres repræsentanter.

4. Reglerne for god patentagentskik

(13) De anmeldte regler for god patentagentskik er en ændring af den udgave, som blev vedtaget på det femte møde i EPI's råd den 5. november 1985 i Muncher(4). Ansvaret for disse regler påhviler udelukkende EPI's råd (teksten er udelukkende offentliggjort i Den Europæiske Patentmyndigheds meddelelsesblad for at give offentligheden fuldstændige oplysninger om de anerkendte fuldmægtiges regler om god patentagentskik), selv retsgrundlaget for EPI's vedtagelse af teksten er artikel 1-4 i disciplinforordningen for anerkendte fuldmægtige og artikel 4, litra c), i EPI's vedtægter, som organisationens administrationsråd har vedtaget.

EPI's råd kan ændre reglerne for god patentagentskik på eget initiativ og uden at indhente nogen form for tilladelse fra Den Europæiske Patentmyndighed eller organisationens administrationsråd.

Derimod kan organisationens administrationsråd ikke ændre eller ophæve reglerne for god patentagentskik som sådan. Det kan imidlertid på eget initiativ eller på foranledning af EPI's råd foretage ændringer i disciplinforordningen for anerkendte fuldmægtige (artikel 29 i forordningen). Det kan endvidere foretage ændringer af EPI's vedtægter.

Formålet med reglerne for god patentagentskik er at regulere medlemmernes adfærd og andre aktiviteter, i det omfang disse aktiviteter berører konventionen.

(14) Reglerne for god patentagentskik er opdelt i syv artikler, nemlig "almindelige bestemmelser", "annoncering", "forholdet til offentligheden", "forholdet til mandanter", "forholdet til andre medlemmer", "forholdet til Den Europæiske Patentmyndighed" og "forholdet til EPI". Reglerne for god patentagentskik indledes med nogle definitioner, bl.a. af "honorarer", der skal være rimelige og begrundede. Disse definitioner udgør en præambel til reglerne for god patentagentskik og anvendes ikke som sådan af EPI. EPI har således ingen sanktionsmuligheder over for medlemmer, hvis honorarer ikke er rimelige og begrundede. Indholdet af bestemmelserne i reglerne for god patentagentskik gennemgås nedenfor: "Artikel 1 :

Almindelige bestemmelser

a) De generelle krav til medlemmerne af EPI er fastsat ved disciplinforordningen.

b) De generelle principper for medlemmernes forretningsskik fastsættes i reglerne for god patentagentskik, der afspejler de gældende synspunkter i rådet. Reglerne for god patentagentskik fritager ikke medlemmerne fra deres individuelle ansvar for at overholde de regler for god patentagentskik, der er indeholdt i artikel 1, 2 og 3 i disciplinforordningen.

c) Det er medlemmernes grundliggende pligt at optræde som troværdige rådgivere for de personer, der er interesseret i patentanliggender. De skal optræde som uafhængige rådgivere og arbejde upartisk i mandanternes interesse uden at tage hensyn til egne holdninger og interesser.

d) Medlemmerne skal træffe foranstaltninger for at sikre mandanternes interesser, hvis de skulle blive forhindret i at udføre deres hverv.

e) God kollegialitet mellem medlemmerne er nødvendig for at bevare hvervets omdømme og bør udvises uden hensyn til personlige holdninger.

f) Alle medlemmer skal være bekendt med reglerne for god patentagentskik, og ingen kan påstå ikke at kende dem.

g) Et medlems krænkelse af reglerne for god patentagentskik kan ikke begrundes med henvisning til instrukser fra en mandant.

Artikel 2 :

Annoncering

a) Det er generelt tilladt at annoncere, hvis annonceringen er sand, objektiv og i overensstemmelse med hovedprincipperne, navnlig principperne om loyalitet og overholdelse af tavshedspligten.

b) Følgende former for annoncering er ikke tilladt:

1) sammenligning af to medlemmers tjenester

2) oplysning om en mandants identitet, medmindre denne udtrykkeligt har givet tilladelse dertil

3) benævnelse af en anden faglig enhed, medmindre der er indgået en skriftlig samarbejdsaftale mellem medlemmet og denne enhed, og

4) reklamer for, annoncer eller offentliggørelse af tilbud om køb, salg eller forhandling af intellektuelle ejendomsrettigheder, medmindre en mandant har givet instrukser i den henseende.

Artikel 3 :

Forholdet til offentligheden

a) Medlemmerne skal bidrage til at bevare det gode omdømme, der er knyttet til EPI, medlemmerne og fuldmægtigfunktionen ved Den Europæiske Patentmyndighed.

b) Medlemmerne må ikke på deres kontoradresse, brevpapir eller andre papirartikler give oplysninger, der kan være vildledende for offentligheden.

c) Medlemmerne må ikke betale nogen form for provision til tredjemand for overførsel af arbejde; denne bestemmelse gælder dog ikke hel eller delvis overtagelse af et andet patentbureaus kundekreds.

d) Medlemmerne må ikke uden passende kontrol give en person, der ikke er medlem, tilladelse til i et medlems navn eller på vegne af den sammenslutning, medlemmet tilhører, at udføre erhvervsmæssige aktiviteter, der vedrører Den Europæiske Patentmyndighed.

e) Medlemmerne er i udøvelsen af deres virksomhed ansvarlig for handlinger, der begås af samarbejdspartnere, der ikke er medlemmer.

Artikel 4 :

Forholdet til mandanter

a) Medlemmerne skal til enhver tid udvise behørig omhu og opmærksomhed i forbindelse med udførelsen af det arbejde, mandanterne betror dem. Medlemmerne skal holde mandanterne underrettet om forløbet af sagsbehandlingen.

b) Medlemmerne er i princippet ikke forpligtet til at arbejde for en mandants interesser i anliggender, der ikke vedrører den betroede opgave.

c) Medlemmerne er berettigede til at anmode mandanterne om et acontobeløb.

d) Ud over kravene i artikel 3, stk. 2, i disciplinforordningen skal medlemmerne afvise ordrer, der er i konflikt med deres egne interesser. Hvis ordren ikke kan udsættes uden eventuel skade for mandantens interesser, skal medlemmerne i alle sådanne tilfælde acceptere en sådan ordre og udføre den i det omfang, det er umiddelbart nødvendigt for at undgå en eventuel skade for mandantens interesser; medlemmerne skal efterfølgende frasige sig sagen.

e) Medlemmerne må ikke erhverve finansielle interesser i nogen som helst intellektuel ejendomsrettighed under omstændigheder, der kan give anledning til en konflikt mellem det pågældende medlems professionelle forpligtelser og hans interesser. Medlemmerne må ikke opkræve honorarer, der er direkte knyttet til resultatet af de tjenester, der ydes.

f) Ud over artikel 2 og 3 i disciplinforordningen må et medlem ikke foretage nogen handling rettet imod en bestemt sag, der er under behandling, eller som medlemmet eller en anden person i hans patentbureau har behandlet, medmindre den mandant, som sagen vedrører, er enig heri, eller medlemmet ikke har kendskab til den pågældende sag og ikke længere har mulighed for at få kendskab dertil. Medlemmerne må ikke i forbindelse med handlingen anvende oplysninger, der stammer fra den periode, hvor sagen var under behandling, medmindre disse oplysninger er offentlige.

g) Medlemmerne fritages automatisk for deres tavshedspligt efter artikel 2 i disciplinforordningen, hvis de hemmelige oplysninger er blevet offentlige.

Artikel 5 :

Forholdet til andre medlemmer

a) Medlemmerne skal optræde kollegialt over for de øvrige medlemmer, hvilket indebærer, at de skal optræde høfligt, samt at de ikke må omtale et andet medlem i uhøflige eller krænkende vendinger. Klager over et andet medlem skal først drøftes privat med dette andet medlem, enten direkte eller via et tredje medlem, og først derefter om nødvendigt via de officielle kanaler, der er foreskrevet af EPI og i disciplinforordningen.

b) Da et af hovedformålene med EPI er at sikre, at hvervet optræder som en enhed, må medlemmerne ikke optræde diskriminerende eller på en måde, der fremmer diskrimination mellem medlemmerne, bl.a. på grund af sprog og nationalitet.

c) Medlemmerne skal undgå alle former for meningsudveksling med mandanter om konkrete sager, de ved eller har formodning om, at et andet medlem behandler, medmindre mandanten ønsker uafhængig rådgivning eller ønsker at skifte fuldmægtig. Medlemmerne må kun underrette det andet medlem, hvis mandanten er enig heri.

d) Når medlemmer fra en mandant modtager en anmodning om at påtage sig en sag, der stammer fra et andet medlem, kan det medlem, der modtager en sådan anmodning, frit efterkomme anmodningen, men han skal i så fald sikre sig, at det andet medlem skal underrettes herom. Dette andet medlem skal uden ophold fremsende eller overføre alle de dokumenter, der er nødvendige for sagens behandling, eller fremsende kopier heraf til den nye fuldmægtig til en rimelig pris.

Artikel 6 :

Forholdet til Den Europæiske Patentmyndighed

Medlemmerne skal i alle sine forbindelser med Den Europæiske Patentmyndighed og ansatte i myndigheden optræde høfligt og gøre alt for at bevare EPI's og medlemmernes gode omdømme.

Artikel 7 :

Forholdet til EPI

a) Medlemmerne skal underrette EPI om, den adresse, hvortil al korrespondance eller meddelelser fra EPI skal sendes. Enhver adresseændring skal uden ophold opgives til generalsekretariatet.

b) Det årlige medlemskontingent ifølge artikel 6 i vedtægterne skal betales af medlemmerne i overensstemmelse med de bestemmelser, der fastsættes og offentliggøres af rådet.

Hvis et medlem ikke betaler kontingent ifølge ovennævnte bestemmelser, kan kassereren henvise sagen til disciplinærkomitéen.

c) Medlemmerne må ikke uden tilladelse fra EPI's præsident udsende nogen form for skriftlige eller mundtlige meddelelser i EPI's navn.

d) Ethvert medlem har ret til at anmode generalsekretæren om en vurdering af, hvorvidt en given handling, som et medlem påtænker at iværksætte eller godkende, er i overensstemmelse med reglerne for god patentagentskik. En sådan vurdering er ikke bindende for de disciplinære instanser.

e) Undtagen for så vidt angår artikel 5, litra b), skal krænkelser af reglerne for god patentagentskik skriftligt meddeles disciplinærkomitéen."

C. Ændringer af reglerne for god patentagentskik

(15) De regler om god patentagentskik, der behandles i denne beslutning, er ændret væsentligt i forhold til den udgave, der gav anledning til meddelelsen af klagepunkter af 18. november 1995, og endog i forhold til den anmeldte udgave. Tidligere var individuel annoncering principielt forbudt og kun annoncering, der kom hele branchen til gode, var tilladt. Ifølge de nye regler for god patentagentskik er individuel annoncering i princippet tilladt, men sammenlignende annoncering er stadig forbudt. Ifølge de tidligere regler var det forbudt uopfordret at tilbyde tjenester. De nye regler forbyder fortsat opsøgende salgsarbejde for igangværende sager og over for brugere, der tidligere har været mandanter for en anden fuldmægtig i en bestemt sag. Bestemmelsen om at medlemmerne skal anvende honorarer, der er rimelige og samtidig passende for at kunne opretholde professionel uafhængighed (artikel 1, litra f)), er udgået. Der henvises dog fortsat i præamblen til de nye regler til rimelige og passende honorarer. Denne henvisning skal udelukkende fortolkes som en henstilling, som EPI hverken alene eller i forbindelse med andre bestemmelser i reglerne kan anvende til at give medlemmerne reprimander. Endelig skal artikel 5, litra b), fortolkes som udelukkende henvisende til diskriminering baseret på nationalitet, sprog, race og lignende.

D. Det relevante marked

(16) De omhandlede tjenester er ydelser i forbindelse med ansøgninger om europæiske patenter indleveret til Den Europæiske Patentmyndighed.

(17) Procedurerne i forbindelse med en ansøgning om europæisk patent er forskellige fra procedurerne for meddelelse af et nationalt patent. Et europæisk patent svarer til en række nationale patenter. Et internationalt patent meddelt inden for rammerne af Patentsamarbejdstraktaten (PCT)(5) repræsenterer også en række nationale patenter, afhængig af hvilke lande der er designeret i ansøgningen. Et nationalt patent kan ikke i sig selv udskiftes med et internationalt patent eller et europæisk patent. En række nationale patenter meddelt enkeltvis i de designerede lande giver samme beskyttelse som et europæisk eller internationalt patent for de designerede lande. Proceduren ved Den Europæiske Patentmyndighed er ikke desto mindre en unik procedure, der er velkendt af alle anerkendte fuldmægtige, uanset i hvilket land de måtte udøve deres virksomhed; de er således i stand til at behandle europæiske patentansøgninger fra et hvilket som helst land i verden. Nationale patentansøgninger behandles derimod efter forskellige procedurer afhængig af det pågældende land. De nationale patentagenter er de bedst kvalificerede til at behandle sådanne ansøgninger, og/eller på grund af lovgivningsmæssige krav kan kun en national patentagent behandle udenlandske ansøgninger. Der er endvidere en betragtelig forskel mellem omkostningerne i forbindelse med europæiske patentansøgninger og omkostninger i forbindelse med nationale patentansøgninger.

Efterspørgslen efter de pågældende tjenester kommer fra virksomheder og individuelle opfindere, der ønsker at få meddelt europæisk patent for at beskytte deres opfindelser, eller som ønsker at gøre indsigelse mod udstedelse af et europæisk patent, samt patentagenter i de lande, der ikke har undertegnet konventionen, og eventuelt patentagenter i de kontraherende stater, der ikke er anerkendte fuldmægtige ved Den Europæiske Patentmyndighed. Der er tale om en verdensomspændende efterspørgsel.

(18) Tjenester i forbindelse med konventionens procedurer vedrørende ansøgninger (bortset fra indgivelse af ansøgninger om europæiske patenter) hidrørende fra ikke-kontraherende stater udbydes i princippet af de fuldmægtige, der er anerkendt af Den Europæiske Patentmyndighed, og advokater, der har tilladelse til at udøve virksomhed på en af de kontraherende staters område og har forretningssted der, i det omfang de i den pågældende stat er berettiget til at optræde som fuldmægtige i patentsager - de er de eneste personer, der er anerkendt af Den Europæiske Patentmyndighed. I forbindelse med alle konventionens procedurer vedrørende patentansøgninger fra en kontraherende stat er ansøgerne ikke forpligtet til at lade sig repræsentere over for Den Europæiske Patentmyndighed.

(19) Personer, der indleverer ansøgninger for egen regning, eller en virksomhed, der indleverer en ansøgning via en ansat anerkendt fuldmægtig, betragtes ikke som konkurrenter til de anerkendte fuldmægtige, bl.a. på grund af det begrænsede antal ansøgninger, der indleveres ad den vej. Det samme gælder advokater i EF, herunder dem, der opfylder betingelserne for ved siden af de anerkendte fuldmægtige at udøve repræsentation over for Den Europæiske Patentmyndighed. Disse advokater benytter sig stort set ikke af denne ret. EPI har bekræftet, at 85 % af de europæiske patentansøgninger indleveres af anerkendte fuldmægtige, og fremhævet, at denne procentsats skyldes, at ansøgerne mener, at europæiske patentansøgninger kun kan betros kvalificerede personer inden for branchen - de anerkendte fuldmægtige ved Den Europæiske Patentmyndighed - på grund af disse ansøgningers store betydning, samt deres kompleksitet og tekniske karakter (skrivelse af 10. november 1993). Faktisk er det sådan, at selv ansøgere, der ikke er forpligtet til at lade sig repræsentere over for Den Europæiske Patentmyndighed, henvender sig til anerkendte fuldmægtige ved Den Europæiske Patentmyndighed. Endvidere sker det ofte, at store ansøgere, f.eks. inden for det kemiske område, i deres patentansøgning undlader formelt at udpege de patentagenter, der er ansat i deres patentafdeling til at repræsentere sig, idet de også anvender selvstændige anerkendte fuldmægtige(6).

(20) Det kan konkluderes, at det omhandlede marked er markedet for tjenester i forbindelse med europæiske patentansøgninger, der udgør et separat marked i forhold til markedet for tjenester i forbindelse med nationale patentansøgninger. Det første marked har mindst europæisk dimension, hvor de anerkendte fuldmægtige fra de forskellige kontraherende stater konkurrerer. Det andet marked er derimod en sammenstilling af forskellige nationale markeder.

(21) I 1997 var der 5861(7) personer på Den Europæiske Patentmyndigheds liste over anerkendte fuldmægtige, heraf 5563 i medlemsstaterne tilsammen fordelt således: Belgien 101, Danmark 110, Tyskland 2078, Grækenland 46, Spanien 176, Finland 163, Frankrig 565, Irland 32, Italien 276, Luxembourg 13, Nederlandene 273, Østrig 84, Portugal 51, Sverige 246 og Det Forenede Kongerige 1349.

I EF talte to lande, nemlig Tyskland (37,4 %) og Det Forenede Kongerige (24,2 %), flertallet af de anerkendte fuldmægtige.

En stor del af de europæiske patentansøgninger stammer endvidere fra USA og Japan, der bør anvende en europæisk patentagent i den henseende.

I 1997 blev der meddelt 39646 europæiske patenter(8). 49 % af disse patenter havde deres oprindelse i en kontraherende stat, og 47,8 % stammede fra Japan og USA. 28245 af disse patenter blev meddelt som følge af en ansøgning om europæisk patent og resten som følge af en europæisk-PCT-ansøgning.

Antallet af ansøgninger om europæisk patent nåede i 1997 op på 72904, hvoraf 27466 vedrørte internationale ansøgninger inden for rammerne af PCT.

Et groft skøn over værdien af markedet for tjenester ydet af anerkendte fuldmægtige kan foretages på grundlag af de gennemsnitlige omkostninger(9) (hvor de designerede stater er tolv EF-medlemsstater og Schweiz) for en ansøgning om europæisk patent (eksklusive registreringsafgift), nemlig 8372 ECU ganget med 85 % af antallet af ansøgninger i 1997. Dette giver et beløb på 519 mio. ECU.

E. Bemærkninger fra tredjemænd

(22) Efter meddelelsen i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, har Kommissionen modtaget bemærkninger fra EPI og Det Forenede Kongeriges "Office of Fair Trading".

EPI anmoder om, at henvisningen til det faktiske monopol for de anerkendte fuldmægtige udgår, da repræsentation i forbindelse med konventionens procedurer både kan udføres af anerkendte fuldmægtige og advokater, der har tilladelse til at udøve virksomhed i en af de kontraherende stater. Endvidere mener EPI, at Rådets direktiv 84/450/EØF af 10. september 1984 om vildledende og sammenlignende reklame(10), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/55/EF(11) direkte giver EPI ret til at bevare eller forbyde sammenlignende annoncering, da EPI af Den Europæiske Patentmyndighed har fået til opgave at regulere de anerkendte fuldmægtiges aktivitet. Ifølge EPI kan Kommissionen således ikke under nogen omstændigheder forbyde, hvad direktivet tillader.

"Office of Fair Trading" er enig i Kommissionens holdning, men gør opmærksom på, at det er nødvendigt, at Kommissionen sikrer overholdelse af EPI's regler for god patentagentskik, samt at der i meddelelsen ikke gøres opmærksom på den mærkbare påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater.

Kommissionen har taget disse bemærkninger til efterretning; de er dog ikke af en sådan art, at de medfører nogen ændring af Kommissionens oprindelige holdning, således som det fremgår af den offentliggjorte meddelelse. Nogle af aspekterne er behandlet i afsnit D - Det relevante marked. De øvrige behandles i det følgende.

II. RETLIG VURDERING

A. Traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1

1. Virksomheder og sammenslutninger af virksomheder

(23) Fuldmægtige, der er anerkendt af Den Europæiske Patentmyndighed, er virksomheder efter EF-traktatens artikel 85, stk. 1, da de udøver deres aktivitet som selvstændige. I den egenskab udbyder de deres tjenester konstant og mod vederlag og påtager sig de finansielle risici, der måtte følge af udøvelsen af denne aktivitet. Det forhold, at der er tale om et reguleret liberalt erhverv, at der er tale om intellektuelle, tekniske og specialiserede tjenester, der udbydes på et personligt og direkte grundlag, ændrer ikke deres karakter af økonomisk virksomhed(12),

Ifølge EF-Domstolens dom af 23. april 1991 (Höfner/Macroton, sag C-41/90) omfatter begrebet virksomhed "enhver enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmåde"(13).

(24) EPI, der er en sammenslutning af alle de anerkendte fuldmægtige, der er opført på Den Europæiske Patentmyndigheds liste, er en sammenslutning af virksomheder efter samme bestemmelse i traktaten, selv om EPI er oprettet af organisationens administrationsråd, og selv om beføjelserne til at sikre overholdelse af "reglerne for god patentagentskik" for de anerkendte fuldmægtige er tillagt EPI i medfør af konventionen. Det forhold at anerkendte fuldmægtige, der er arbejdstagere, også er medlem af EPI og tager stilling til bestemmelserne i reglerne, der ikke kan vedrøre dem, udelukker ikke, at bestemmelserne er udtryk for en fælles viljeserklæring hidrørende fra de medlemmer, der udøver deres hverv som selvstændige.

2. Vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder

(25) Reglerne for god patentagentskik, der er fastsat af EPI's råd, er vedtagelse inden for en beslutning om sammenslutning af virksomheder.

Formålet med reglerne er at regulere medlemmernes forretningsskik og andre aktiviteter, i det omfang de har forbindelse med konventionen, og reglerne er obligatoriske for alle medlemmer. EPI påser, at bestemmelserne i reglerne overholdes ved at udøve beføjelsen til at idømme sanktioner (reprimander eller advarsler).

3. De retlige rammer påvirker ikke anvendelsen af traktatens artikel 85

(26) Disciplinforordningen for anerkendte fuldmægtige, som er vedtaget af organisationens administrationsråd, og beføjelserne efter artikel 4, litra c), i EPI's vedtægter, hvorefter EPI er beføjet til at overvåge, at medlemmerne overholder reglerne for god patentagentskik og bl.a. kan fremsætte henstillinger (se nr. (4)), betyder ikke, at traktatens konkurrenceregler ikke finder anvendelse på EPI's konkurrencebegrænsende adfærd. For det første er det udelukkende EPI's råd, der er ansvarlig for vedtagelsen af disse regler. Det hedder i den henseende i Den Europæiske Patentmyndigheds meddelelsesblad nr. 9/1986, at ansvaret for reglerne udelukkende påhviler EPI's råd. Teksten er udelukkende offentliggjort i Den Europæiske Patentmyndigheds meddelelsesblad for at give offentligheden fuldstændige oplysninger om reglerne for god patentagentskik for anerkendte fuldmægtige (se betragtning (13)). Selv når de offentlige myndigheder giver en sammenslutning af virksomheder ret til at udvise en konkurrencebegrænsende adfærd, betyder det ikke, at udøvelsen af denne ret ikke er omfattet af traktatens artikel 85 (jf. i den henseende betragtning 48 i Kommissionens beslutning 95/188/EF(14).

(27) I det foreliggende tilfælde vedrører konkurrencebegrænsningerne EPI's vedtagelse af visse bestemmelser i reglerne for god patentagentskik, der begrænser konkurrencen mellem anerkendte fuldmægtige, og de afspejler den måde, hvorpå EPI har anvendt de regler om god praksis, der er fastsat i disciplinforordningen.

EF-Domstolen har ved sin dom af 30. januar 1985 i sag 123/83, (BNIC/Clair)(15) fastslået, at "Artikel 85 finder efter sin ordlyd anvendelse på aftaler mellem virksomheder og vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder", samt at "de retlige rammer for indgåelsen af sådanne aftaler eller vedtagelser, samt den i de forskellige nationale retsordener givne retlige kvalifikation af disse rammer, [er] uden betydning for anvendeligheden af Fællesskabets konkurrenceregler, herunder traktatens artikel 85".

Denne retspraksis gælder også for de retlige rammer, der er fastlagt ved konventionen.

EF-Domstolen har endvidere ved sin dom af 16. november 1977 i sag 13/77 (INNO/ATAB)(16) fastslået, at det helt ville ophæve virkningen af traktatens artikel 85 ff., hvis virksomhederne kunne unddrage sig EF-traktatens konkurrenceregler, blot fordi deres adfærd var blevet fremmet af de offentlige myndigheder.

4. Bestemmelser i reglerne for god patentagentskik, der ikke er konkurrencebegrænsende

(28) Som følge af de ændringer, der er foretaget af de anmeldte regler, er de fleste af de ændrede bestemmelser ikke konkurrencebegrænsende.

(29) Bestemmelserne i artikel 7 om "Forholdet til EPI" vedrører udelukkende de administrative og proceduremæssige aspekter. I artikel 1 "Almindelige bestemmelser" opstilles de generelle principper for anvendelsen af reglerne for god patentagentskik (litra a), b), f) og g)) samt kravet til medlemmerne om faglig upartiskhed, kompetence og ansvarlighed (litra c) til e)), der ikke som sådan er konkurrencebegrænsende. Artikel 3, litra a), d) og e), samt artikel 4, litra a), og artikel 6 "Forholdet til Den Europæiske Patentmyndighed" er ligeledes bestemmelser, der ikke som sådan er konkurrencebegrænsende, da formålet udelukkende er at sikre medlemmernes ansvar og kompetence. Artikel 2, litra b), andet afsnit, samt artikel 4, litra b), c) og g), har heller ikke til formål eller følge at begrænse konkurrencen.

(30) Formålet med artikel 5, litra a) og b), er heller ikke at begrænse eller fordreje konkurrencen mellem branchens medlemmer. Bestemmelserne kan ikke virke konkurrencebegrænsende, hvis de anvendes objektivt og ikke-diskriminerende.

(31) I artikel 5, litra d), fastsættes de forpligtelser, der er nødvendige for at lette overdragelse af sager fra et medlem til et andet, således at det nye medlem kan få rådighed over alt det materiale, der er nødvendigt for at overtage behandlingen af den pågældende sag. Bestemmelsen fremmer endda konkurrencen mellem de anerkendte fuldmægtige til gavn for brugerne.

(32) Begrænsningerne i artikel 2, litra a), og artikel 3, litra b), er nødvendige for at undgå vildledende reklame og sikre tavshedspligt.

(33) Bestemmelserne i artikel 2, litra b), fjerde afsnit, artikel 4, litra d), og artikel 4, litra e), første punktum, er nødvendige for at undgå interessekonflikter. Sådanne konflikter kunne opstå, hvis en og samme fuldmægtig yder de tjenester til klienter med modsatte interesser (f.eks. både en indehaver af et patent og en krænker af samme patent), eller hvis den fuldmægtiges interesser var i modstrid med klientens interesser, eller den fuldmægtiges faglige forpligtelser var i modstrid med hans personlige interesser, herunder særlig af finansiel art.

(34) Ifølge EPI vedrører artikel 3, litra c), følgende to situationer: 1) en fuldmægtigs betaling af en godtgørelse til en anden fuldmægtig, der på klientens anmodning har overdraget førstnævnte en sag, eller tilfælde af interessekonflikter, og 2) en fuldmægtigs betaling af en provision til tredjemand (som ikke er medlem af branchen) for tilførsel af sager. Forbuddet i relation til den første situation er ikke konkurrencebegrænsende. Det letter overdragelse af sager mellem fuldmægtige og er til gavn for brugerne af tjenesterne, samtidig med at konkurrencen forbedres.

Den anden situation - forbud mod at fuldmægtige betaler provision til tredjemand - bør vurderes på baggrund af erhvervets særlige karakteristika og de gældende forskriftsmæssige rammer. For at sikre at Den Europæiske Patentmyndighed kan fungere korrekt, er det nødvendigt, at de anerkendte fuldmægtige overholder de gældende regler (se betragtning (6)). Endvidere skal de anerkendte fuldmægtige overholde EPI's regler for god patentagentskik, der bl.a. forpligter medlemmerne til at udvise kompetence, upartiskhed, integritet og ansvarlighed, ligesom de forpligter dem til at undgå interessekonflikter, overholde tavshedspligten og ikke benytte vildledende reklame. Alle disse forpligtelser må betragtes som legitime og som henhørende under branchens deontologi. Kundeopsøgning skal ske under overholdelse af disse regler. EPI's krav om, at medlemmerne skal opsøge kunder direkte og ikke via mellemmænd er derfor berettiget, idet det i denne branche ville være umuligt at pålægge tredjemænd de regler, som de anerkendte fuldmægtige skal overholde.

(35) Ifølge artikel 4, litra e), andet punktum, er det for medlemmerne forbudt at fastsætte honoraret for deres tjenester i forhold til det opnåede resultat. De anerkendte fuldmægtige kan således f.eks. ikke kræve højere honorar, blot fordi der faktisk udstedes patent og lavere honorar, hvis der ikke udstedes patent. De må heller ikke opkræve honorarer, der er baseret på resultaterne af udnyttelsen af et udstedt patent. Denne begrænsning af medlemmernes kommercielle handlefrihed bør vurderes på baggrund af hele Den Europæiske Patentmyndigheds patentudstedelsessystem, der er en af de væsentlige faktorer i forbindelse med økonomisk vækst. Proceduren for de ansøgninger, der fører til udstedelse af et patent, varede i 1997 gennemsnitlig 50,2 måneder(17) og de økonomiske resultater af et patent er, selv hvis patentet med tiden bliver vigtigt, vanskelige at vurdere. Hvis der ikke fandtes en sådan begrænsning, ville de anerkendte fuldmægtige føle sig foranlediget til fortrinsvis at påtage sig sager med gode kommercielle perspektiver på bekostning af sager, hvor resultatet først vil vise sig på meget lang sigt. Endvidere ville der i lang tid herske usikkerhed om den pris, klienten skulle betale for den anerkendte fuldmægtiges ydelser. Det ville forhindre prisgennemsigtighed. Hvis den pågældende begrænsning ikke fandtes, ville der endvidere være fare for, at der ville blive indledt procedurer ved Den Europæiske Patentmyndighed, ikke på grund af et patents kvaliteter eller en indsigelse mod et patent, men på grund af den fuldmægtiges rent kommercielle betragtninger. Selv om forbud mod at fastsætte resultatbaserede honorarer i andre tilfælde kan være konkurrencebegrænsende, er begrænsningen i betragtning af den pågældende branches særlige økonomiske og retlige situation nødvendig for at sikre de anerkendte fuldmægtiges upartiskhed og for at sikre, at Den Europæiske Patentmyndighed kan fungere effektivt. Et sådant forbud falder således ikke ind under anvendelsesområdet for traktatens artikel 85, stk. 1 (EØS-aftalens artikel 53, stk. 1).

(36) Formålet med artikel 4, litra f), er at undgå interessekonflikter, idet bestemmelsen blot forbyder et medlem at foretage handlinger rettet mod en sag, han selv (eller kontoret) behandler, eller som er blevet behandlet af ham selv eller hans patentbureau. Hvis en sådan begrænsning ikke fandtes, ville en fuldmægtig kunne repræsentere klienter med forskellige interesser, f.eks. indehaveren af et patent og krænkeren af et patent, eller rejse indsigelse mod et patent udstedt med hans medvirken.

(37) Artikel 5, litra c), indeholder et forbud mod, at en fuldmægtig henvender sig til en anden fuldmægtigs klient i to situationer: når klienten har en sag til behandling hos den anden fuldmægtig, og når den anden fuldmægtigs behandling af denne klients sag er afsluttet. Den første situation (forbud mod uopfordret at tilbyde tjenester for sager, der er under behandling hos en anden fuldmægtig) har ikke til formål at begrænse konkurrencen. Begrænsningen bidrager til en hensigtsmæssig fortsættelse af sagerne, så meget desto mere som klienten har mulighed for at skifte fuldmægtig, hvis han ønsker det, og da andre bestemmelser i reglerne letter overdragelsen af sager, når klienten beslutter at skifte fuldmægtig. Det bør understreges, at den anerkendte fuldmægtig kun kan forpligtes til at undgå meningsudvekslinger med en anden fuldmægtigs klient, hvis han har et objektivt kendskab til, at den anden fuldmægtig behandler sagen. Vendingen "har en formodning om" skal altså fortolkes på den måde.

Den anden situation er derimod konkurrencebegrænsende, idet forbuddet mod, at en fuldmægtig har en meningsudveksling med en potentiel klient om en bestemt sag, der før er blevet behandlet af en anden fuldmægtig, betyder, at den anerkendte fuldmægtig vanskeligt kan tilbyde at behandle nye sager, der måtte have relation til den specifikke sag, og han vil have vanskeligheder med at etablere nogen form for professionel kontakt med klienten. Der er således fare for, at forbuddet forhindrer de anerkendte fuldmægtige i at henvende sig til andre fuldmægtiges tidligere klienter. Forbuddet er konkurrencebegrænsende og vurderes nedenfor (betragtning 39 ff.).

(38) Det kan konkluderes, at de bestemmelser i reglerne for god patentagentskik, der er nævnt i betragtning 29-37, ikke har til formål at begrænse konkurrencen; dette gælder dog ikke den anden situation i artikel 5, litra c). Bestemmelserne er på grund af branchens særlige karakteristika nødvendige for at sikre de anerkendte fuldmægtiges upartiskhed, kompetence, integritet og ansvarlighed og for at undgå interessekonflikter og vildledende reklame, beskytte tavshedspligten og sikre, at Den Europæiske Patentmyndighed kan fungere effektivt. De falder derfor ikke ind under anvendelsesområdet for traktatens artikel 85, stk. 1 (EØS-aftalens artikel 53, stk. 1). Bestemmelserne er ikke konkurrencebegrænsende, hvis de anvendes objektivt og ikke-diskriminerende.

5. Bestemmelser i reglerne for god patentagentskik, der har mærkbare konkurrencefordrejende følger, og som påvirker handelen mellem medlemsstater

(39) Bestemmelserne i EPI-reglerne for god patentagentskik vedrørende sammenlignende annoncering - artikel 2, litra b), første og tredje afsnit, samt artikel 5, litra c) - i det omfang hvori aktiv opsøgning af andre fuldmægtiges tidligere klienter forbydes eller hæmmes, begrænser medlemmernes handlefrihed og har til formål eller følge at begrænse konkurrencen mellem branchens medlemmer.

(40) Selv om Kommissionen erkender, at erhvervsudøverens kompetence og kvaliteten af de ydede tjenester er væsentlige konkurrenceparametre for udøvere af et givet liberalt erhverv, mener den, at begrebet konkurrence også omfatter andre forhold, som f.eks. honorarer(18) og annoncering.

De argumenter, som EPI fremfører, ifølge hvilke disse begrænsninger er nødvendige, bl.a. for at sikre erhvervets gode omdømme, kan ikke berettige, at der lægges hindringer i vejen for adgangen til klare og præcise oplysninger om de pågældende tjenester, priser og øvrige betingelser, der giver klienten mulighed for frit at vælge.

(41) Begrebet annoncering dækker ikke blot præcise oplysninger for brugeren, men også annoncering for tjenester, herunder sammenligning med en konkurrent eller med konkurrenternes tjenester. Endvidere skal medlemmer af en profession have mulighed for aktivt at opsøge kunder, uden at det direkte berører kvaliteten af den personlige kontakt mellem tjenesteudbyderne og klienterne. Udbud af tjenester, der indeholder nøjagtige og præcise oplysninger, og sammenlignende annoncering, der sammenligner egenskaber, der er repræsentative, som kan dokumenteres, og som ikke er vildledende, er en fordel for brugerne, der derved får flere oplysninger, og det er vigtige konkurrencemæssige elementer. Det giver brugerne mulighed for at vurdere de eksisterende alternativer for en given tjeneste og foretage et rationelt valg af tjenesteudbyder, uanset om det er inden for de nationale grænser eller et andet sted i EF. Det gør det endvidere nemmere for nye operatører at etablere sig, og det fremmer innovation i tjenesteudbuddet.

(42) Hvad angår begrænsninger, der vedrører sammenlignende annoncering, skal det understreges, at artikel 7, stk. 5, i direktiv 84/450/EØF for at medtage sammenlignende reklame er udtryk for en mere smidig holdning med hensyn til forbuddet mod sammenlignende annoncering inden for de liberale erhverv. Denne bestemmelse tager imidlertid udelukkende sigte på ikke at forhindre medlemsstaterne i under overholdelse af traktatens bestemmelser at opretholde eller indføre forbud mod at anvende sammenligninger i reklame for tjenester, der henhører under de liberale erhverv. Disse forbud eller begrænsninger kan være en direkte følge af en lovgivning eller være indført af et organ eller en organisation, der i henhold til medlemsstaternes lovgivning har ansvaret for at regulere udøvelsen af et liberalt erhverv, idet de deontologiske regler gælder for alle liberale erhverv, der ikke er harmoniserede på EF-niveau.

Artikel 7, stk. 5, indeholder ingen automatisk undtagelse for regler, der stammer fra brancheorganisationer, men medlemsstaterne har mulighed for at indføre sådanne undtagelser. Selv om det forudsættes, at EPI kan påberåbe sig en sådan undtagelse, betyder det ikke, at EF-traktatens artikel 85 ikke finder anvendelse, da undtagelsen skal ske "under overholdelse af traktatens bestemmelser" (artikel 7, stk. 5, i direktivet). Uanset andre eventuelt gældende retsregler er det klart, at den omhandlede klausul skal undersøges på baggrund af EF-traktatens artikel 85 (EØS-aftalens artikel 53).

(43) Artikel 2, litra b), første og tredje afsnit, der forbyder sammenlignende annoncering, og artikel 5, litra c), i det omfang der lægges hindringer i vejen for udbuddet af tjenester til andre fuldmægtiges tidligere klienter - antyder at de mest effektive fuldmægtige begrænses i deres muligheder for at udvikle deres tjenester til skade for de mindre effektive. Bestemmelserne bidrager derfor til, at hver enkelt anerkendt fuldmægtigs kundekreds koncentreres på det nationale marked. De anerkendte fuldmægtige kan ikke sammenligne deres tjenester med andre tjenester, der tilbydes både inden og uden for de nationale grænser, og deres mulighed for at tilbyde tjenester til potentielle klienter (nationale eller udenlandske), der tidligere har været klienter hos en anden fuldmægtig i en given sag, begrænses betragteligt. Det vil sige, at brugerne overalt i verden ikke har adgang til fuldstændige oplysninger om tjenester i forbindelse med ansøgninger om europæiske patenter, der kunne give dem mulighed for at henvende sig til en hvilken som helst anerkendt fuldmægtig uanset den geografiske beliggenhed.

Bestemmelserne om forbud mod sammenlignende annoncering og de bestemmelser, der kan begrænse et frit udbud af tjenester til klienter, der tidligere har været klienter hos en anden fuldmægtig, er bindende for medlemmerne af EPI. De er ikke nødvendige for at sikre erhvervets ansvarlighed, uafhængighed og tavshedspligt eller for at forhindre falske og vildledende udsagn og interessekonflikter, og de er derfor ikke nødvendige for at sikre, at medlemmerne af EPI overholder reglerne for god patentagentskik (der er indeholdt i første afsnit af disciplinforordningen for anerkendte fuldmægtige), der ikke i sig selv er konkurrencebegrænsende.

(44) Disse begrænsninger er mærkbare, da de vedrører alle de anerkendte fuldmægtige, der er opført på Den Europæiske Patentmyndigheds liste, og som alle er medlem af EPI. Der er tale om fuldmægtige i samtlige kontraherende stater, herunder alle EF's medlemsstater.

(45) Begrænsningerne vedrører grænseoverskridende tjenester, nemlig tjenester i forbindelse med ansøgninger om europæiske patenter, der indgives til Den Europæiske Patentmyndighed, og som involverer tjenester i de kontraherende stater, der er designeret i ansøgningen. Begrænsningerne kan derfor medføre en mærkbart påvirkning af udvekslingen af de omhandlede tjenester mellem medlemsstaterne.

B. Artikel 85, stk. 3, i EF-traktaten og artikel 53, stk. 3 i EØS-aftalen

(46) Ovennævnte konkurrencebegrænsninger, nemlig EPI-medlemmernes pligt til ikke at anvende sammenlignende annoncering (artikel 2, litra b)), første og tredje afsnit) og ikke på eget initiativ at opsøge brugere, der tidligere har været klienter hos et andet medlem i en given sag (artikel 5, litra c)), ved at udveksle oplysninger om denne sag, kan fritages fra forbuddet i EF-traktatens artikel 85, stk. 1 (EØS-aftalens artikel 53, stk. 1), idet de opfylder betingelserne i EF-traktatens artikel 85, stk. 3, (EØS-aftalens artikel 53, stk. 3), på betingelse af, at de kun anvendes i en overgangsperiode.

Det omhandlede erhverv har en lang tradition med næsten totalt forbud mod individuel annoncering og uopfordret tilbud af tjenester. Opretholdelse af en sådan situation samt ovennævnte konkurrencebegrænsninger er helt sikkert uforenelig med en effektiv og ikke-fordrejet konkurrence, således som foreskrevet i traktaten. En overgang fra et næsten totalt forbud mod annoncering og uopfordret tilbud af tjenester som hidtil gældende til en ordning med fuldstændig frihed er imidlertid en betydelig ændring af de rammer, inden for hvilke de anerkendte fuldmægtige udøver deres hverv. Hvis denne overgang sker pludseligt, må det desuden befrygtes, at der skabes forvirring hos brugerne, hvilket kan skade det billede, de anerkendte fuldmægtige giver af de institutioner, der deltager i retsplejen.

Såvel de anerkendte fuldmægtige som brugerne bør derfor have mulighed for at tilpasse sig den nye situation i løbet af en kort tilpasningsperiode. Det er derfor berettiget som en overgangsforanstaltning at bevare ovennævnte begrænsninger, således at der ikke opstår forvirring hos brugerne samtidig med, at de får en rimelig andel i gevinsten.

De konkurrencemæssige ulemper, der følger af de omhandlede begrænsninger, har mindre betydning sammenlignet med de fordele, der følger af en harmonisk overgang. Den modificerede adfærdskodeks udgør navnlig allerede en væsentlig forbedring i forhold til den tidligere situation.

Konkurrencen udelukkes ikke for en væsentlig del af de omhandlede tjenester, da begrænsningerne kun udelukker visse former for annoncering og kundeopsøgning, hvorimod det står medlemmerne frit for at konkurrere ved en række andre midler. Faktisk giver EPI's nye regler for god patentagentskik fremover de anerkendte fuldmægtige mulighed for f.eks. at annoncere for deres bureau i telefonfagbogen eller i pressen uden tidsbegrænsning, at annoncere for deres tjenester ikke blot i cirkulærer, men også i bl.a. fagblade og i pressen, at offentliggøre prislister for disse tjenester, at annoncere med en specialisering eller en særlig faglig erfaring, der kunne være nyttig for brugere, der søger en særlig kompetence i en given sag. En sådan form for annoncering sikrer, at brugerne informeres om, hvilke tjenester der tilbydes, hvad de koster, og om hvilken anerkendt fuldmægtig, der er bedst kvalificeret til at behandle en given sag. En sådan annoncering gør også tjenesterne mere tilgængelige for brugerne, navnlig for de små og mellemstore virksomheder, og tilskynder fuldmægtighvervet til at udvikler sig hen imod en større effektivitet.

Begrænsningerne vedrørende sammenlignende annoncering og kundeopsøgning må også betragtes som nødvendige for at undgå ulemperne ved en pludselig overgang til en ordning med fuldstændig frihed, forudsat at de er midlertidige. De klare fordele, der er forbundet med en kort overgangsperiode, kan nemlig ikke opnås på anden måde.

C. Fritagelsens varighed

(47) Ifølge artikel 6 og 8 i forordning nr. 17, skal det i beslutningen om fritagelse angives, fra hvilket tidspunkt den skal have virkning, og for hvilket tidsrum den træffes.

(48) Kommissionen mener, at en overgangsperiode fra den 14. oktober 1997, dvs. den dato på hvilken EPI fremsendte den udgave af reglerne for god patentagentskik, der er genstand for denne beslutning, indtil den 23. april 2000, der er fristen for medlemsstaternes gennemførelse af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktiv 97/55/EF, er passende. Et sådant tidsrum er tilstrækkeligt til at give de anerkendte fuldmægtige mulighed for gradvist at tilpasse sig den nye situation og undgå, at der opstår forvirring hos brugerne, hvilket vil kunne skade det billede, de fuldmægtige giver af de institutioner, over for hvilke de repræsenterer deres klienter. En sådan risiko ville opstå i tilfælde af en brat overgang fra en situation med næsten totalt forbud mod individuel annoncering og uopfordret tilbud af tjenester, til en situation hvor enhver form for individuel annoncering og tjenesteudbud er tilladt. Fritagelsesperioden må højst løbe til den 23. april 2000 for at undgå, at der opstår en forskelsbehandling af dette erhverv set i forhold til andre liberale erhverv i de medlemsstater, der fra samme dato sætter bestemmelserne i ovennævnte direktiv i kraft uden at fastsætte undtagelser for de liberale erhvervs tjenesteydelser -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

I medfør af EF-traktatens artikel 85, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, erklæres bestemmelserne i EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, for uanvendelige på de bestemmelser i de regler for god patentagentskik - i den udgave, som Instituttet af anerkendte fuldmægtige ved Den Europæiske Patentmyndighed (EPI) vedtog den 30. september og 3. oktober 1997 - der forbyder medlemmerne at anvende sammenlignende annoncering - artikel 2, litra b), første og tredje afsnit, samt artikel 5, litra c), i det omfang, hvori denne bestemmelse kan hindre eller vanskeliggøre udbud af tjenester til brugere, der tidligere har været klienter hos andre fuldmægtige i en given sag.

Fritagelsen meddeles fra den 14. oktober 1997 til den 23. april 2000.

Artikel 2

På basis af de oplysninger hvortil den har kendskab, finder Kommissionen ikke anledning til i medfør af EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, at gribe ind over for EPI's regler for god patentagentskik bortset fra de bestemmelser, der er nævnt i denne beslutnings artikel 1.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til: Instituttet af anerkendte fuldmægtige ved Den Europæiske Patentmyndighed (EPI) Erhardtstraße 27 D - 80331 München.

Udfærdiget i Bruxelles, den 7. april 1999.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT 13 af 21.2.1962, s. 204/62.

(2) EFT C 155 af 20.5.1998, s. 3.

(3) For tiden de 15 EU-medlemsstater samt Liechtenstein, Monaco og Schweiz.

(4) Den Europæiske Patentmyndigheds meddelelsesblad nr. 9/1986, s. 331.

(5) Patentsamarbejdstraktaten (PCT) er en international traktat, der blev undertegnet den 19. juni 1970. Internationale patentansøgninger, der indleveres i overensstemmelse med patentsamarbejdstraktaten kan behandles af Den Europæiske Patentmyndighed. En international ansøgning, for hvilken Den Europæiske Patentmyndighed fungerer som designeret eller udvalgt myndighed, betragtes som en europæisk patentansøgning (jf. artikel 150, stk. 2 og 3, i konventionen om meddelelse af europæiske patenter).

(6) Jf. i den henseende en tale holdt af præsidenten for EPI, Paul Braendli, på kongressen for Den Internationale Patentagentforening (FILPI) den 27. juni 1978. Skrivelsen fra EPI af 10. november 1993 afkræfter ikke denne konstatering.

(7) Den Europæiske Patentmyndighed, årsberetning, 1997, s. 30.

(8) Den Europæiske Patentmyndighed, årsberetning 1997, s. 62.

(9) Der er tale om de gennemsnitlige omkostninger for 1991. Se "Obtaining a patent protection in an industrialized country; the time, risks and costs involved", A. Bouju, Europa-Kommissionen, 1991, EUR-Rapporter 13488.

(10) EFT L 250 af 19.9.1984, s. 17.

(11) EFT L 290 af 23.10.1997, s. 18.

(12) Se i den forbindelse EF-Domstolens dom af 18. juni 1998 i sag C-35/96, Kommissionen mod Italien, Sml. 1998, s. I-3851, præmis 37 og 38.

(13) Sml. 1991, s. I-1979, præmis 21.

(14) EFT L 122 af 2.6.1995, s. 37.

(15) Sml. 1985, s. 391, præmis 17.

(16) Sml. 1977, s. 2115, præmis 30-34.

(17) Den Europæiske Patentmyndighed, årsberetning 1997, s. 19.

(18) Se fodnote 12 og 14, samt Kommissionens beslutning 93/438/EØF (EFT L 203 af 13.8.1993, s. 27).