Kommissionens beslutning

af 18. januar 2000

om en fusions forenelighed med fællesmarkedet og EØS-aftalen

(Sag COMP/M.1630 - Air Liquide/BOC)

(meddelt under nummer K(2000) 62)

(Kun den engelske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2004/269/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), særlig artikel 57, stk. 2, litra a),

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(2), særlig artikel 8, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 16. september 1999 om indledning af proceduren i denne sag,

efter at have givet de pågældende virksomheder lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til Kommissionens indsigelser,

under henvisning til udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Fusioner og Virksomhedsovertagelser(3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den 16. august 1999 modtog Kommissionen i henhold til artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 (i det følgende benævnt fusionsforordningen) en anmeldelse af en planlagt fusion, hvorefter virksomheden L'Air Liquide SA ("Air Liquide") erhverver kontrol over dele af virksomheden The BOC Group plc ("BOC") som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), gennem et offentligt købstilbud, der skal gennemføres i fællesskab med virksomheden Air Products and Chemicals Inc. ("Air Products"), og en efterfølgende opsplitning af BOC's forretningsområder og aktiver.

(2) Den 16. september 1999 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra c), og EØS-aftalens artikel 57 over for denne sag.

(3) Det rådgivende udvalg drøftede udkastet til denne beslutning den 5. januar 2000.

I. PARTERNE

(4) Air Liquide er en international koncern, der er aktiv inden for industrigasser og dertil knyttede aktiviteter, kombineret produktion af elektricitet og damp, ingeniørvæsen, svejse- og fræseudstyr samt forbrugsstoffer, dykkerudstyr og medicinsk udstyr samt service på sådanne produkter. Virksomheden leverer industrigasser til forskellige sektorer, herunder jern, stål, raffinering, kemisk industri, glas, elektronik, papirmasse, metallurgi, fødevareforarbejdning, sundhedssektoren og rumfartsindustrien. Målt i omsætning er Air Liquide verdens førende producent og distributør af industrigasser.

(5) BOC er aktiv inden for produktion og distribution af industrigasser og dertil hørende udstyr, distributionsydelser og vakuumteknik. Selskabet fremstiller og sælger de vigtigste atmosfæriske gasser (nitrogen, ilt og argon), brint, kuldioxid, helium, acetylen, flaskegas og specialgas. Målt i omsætning er BOC verdens næststørste producent og distributør af industrigasser.

II. TRANSAKTIONEN OG FUSIONEN

A. DEN ANMELDTE ERHVERVELSE AF ANDELE I BOC

(6) Air Liquide og Air Products bekendtgjorde den 13. juli 1999 et fælles forhåndsbetinget, anbefalet kontant købstilbud i henhold til regel nr. 2.5 i Det Forenede Kongeriges lov om virksomhedsovertagelser på samtlige aktier i BOC gennem Bidco, et formidlingsselskab virksomhederne har oprettet til samme formål. Når virksomhederne først har fået myndighedernes godkendelse, herunder Europa-Kommissionens, er de forpligtet til officielt at give aktionærerne et købstilbud.

(7) Air Liquide og Air Products har aftalt at dele BOC's forretningsområder og aktiver mellem sig efter udbudsprocedurens afslutning (aftale af 2. juli 1999 som ændret den 7. juli 1999 ("aftalen")). I henhold til den aftalte plan for delingen overtager Air Liquide BOC's aktiviteter i EØS (i Det Forenede Kongerige og Irland) samt en række aktiviteter uden for EØS. Air Products overtager de resterende BOC-aktiviteter. For så vidt angår BOC's intellektuelle ejendomsrettigheder, som består i patenteret og upatenteret teknologi, herunder software, er det Air Liquides og Air Products' hensigt gennem aftaler at give begge virksomheder adgang til rettighederne (afsnit 9 i aftalen).

(8) Anmeldelsen gælder udelukkende de af BOC's forretningsområder og aktiver, som Air Liquide agter at overtage, navnlig aktiverne i Det Forenede Kongerige og Irland.

B. TIDLIGERE ERHVERVELSER

(9) Air Liquide overtog i januar 1999 BOC's forretningsområder inden for industrigasser i Frankrig, Belgien, Nederlandene og Tyskland. Disse erhvervelser blev anmeldt til Bundeskartellamt(4) (den tyske forbundskonkurrencemyndighed) og Conseil de la concurrence(5) (den belgiske konkurrencemyndighed). Disse godkendte erhvervelsen. Erhvervelsen blev også anmeldt til Nederlandse Mededingsautoriteit(6) (den nederlandske konkurrencemyndighed), som besluttede ikke at have kompetence til at behandle sagen.

(10) De i betragtning 9 beskrevne transaktioner fandt alle sted mellem de samme virksomheder inden for to år, hvorfor de vil blive behandlet som en enkelt fusion under nærværende procedure i henhold til fusionsforordningens artikel 5, stk. 2, andet afsnit.

III. FÆLLESSKABSDIMENSION

(11) Air Liquide og BOC har en samlet omsætning på verdensplan på over 5 mia. EUR(7) (Air Liquide(8) 6,146 mia. EUR i 1998 og BOC(9) ca. 1,949 mia. EUR i 1998). Hver især har parterne en omsætning i Fællesskabet på over 250 mio. EUR (Air Liquide(10) [...]*(11) mio. EUR i 1998 og and BOC [...]* mio. EUR i 1998), men de har ikke over to tredjedele af deres samlede omsætning i Fællesskabet i én og samme medlemsstat. Den anmeldte transaktion er derfor af fællesskabsdimension.

IV. VURDERING EFTER ARTIKEL 2 I FUSIONSFORORDNINGEN

A. RELEVANTE PRDUKTMARKEDER

1. INDUSTRIGASSER

(12) Air Liquides og BOC's forretningsområder overlapper hovedsageligt hinanden med hensyn til produktion og distribution af industrigasser. Industrigasser er alle gasser, der anvendes i fremstillingsprocesser, forskning, lægebehandling og dertil knyttede anvendelser. Parterne producerer og distribuerer atmosfæriske gasser (luftgasser) og ikke-atmosfæriske gasser (gasser fremstillet fra andre kilder end luft).

(13) Atmosfæriske gasser er nitrogen (ca. 78 % af luften), oxygen (ca. 21 % af luften) og argon (ca. 0,9 % af luften). De sjældnere gasarter krypton, neon og xenon tegner sig samlet for ca. en tusindedel af luften. Luftgasser fremstilles for det meste ved kryoteknologisk luftseparation, som er en forholdsvis kompleks proces i flere faser. Luften kondenseres ved meget lave temperaturer og spaltes derefter i de forskellige bestanddele, som fjernes på forskellige niveauer i destillationsstandere. Andre luftseparationsprocesser kan være pressure swing adsorption (PSA) og vacuum pressure swing adsorption (VPSA). Begge processer kan anvendes til fremstilling af enten oxygen eller nitrogen. Membranseparation anvendes mest til fremstilling af nitrogen.

(14) Der er rigeligt med hydrogen i kulbrinter (olie og biprodukter herfra), og hydrogen fremstilles hovedsageligt ved dampreformering af naturgas eller nafta eller ad anden kemisk vej (sædvanligvis hydrocracking). Hydrogen fremstilles også af olieselskaber og den kemiske industri. Kuldioxid fremstilles som oftest fra naturlige kilder eller ved forbrænding af kulbrinter. Industrigasvirksomheder køber således ofte kuldioxid fra kemiske eller petrokemiske virksomheder. Acetylen er en gasformig kulbrinte, der almindeligvis fremstilles ved calciumcarbids reaktion med vand eller udvindes fra kemiske kilder.

(15) Helium stammer fra naturgas med et heliumindhold på 0,3 % eller derover (heliumrig naturgas). Fremstillingsprocessen består i udvinding af råhelium (som indeholder ca. 65 % helium og 35 % nitrogen) og i oprensning (raffinering) med henblik på at få rent helium (99,995 % eller højere renhedsgrad). Den anmeldende part mener, at der findes et særskilt marked for engrossalg af helium. Kommissionens undersøgelser har bekræftet, at der findes et engrosmarked for levering af raffineret helium til videresalg i detailleddet.

(16) Fusionens parter sælger også såkaldte specialgasser, som hovedsageligt består i køle-, elektronik- eller optændingsgasser. Specialgasser indeholder forskellige kemiske molekyler, som elektronikindustrien bruger i fremstillingen af halvledere på forskellige niveauer i fremstillingsprocessen (såkaldt elektroniske specialgasser): f.eks. anvendes silan (Fusionens parter sælger også såkaldte specialgasser, som hovedsageligt består i køle-, elektronik- eller optændingsgasser. Specialgasser indeholder forskellige kemiske molekyler, som elektronikindustrien bruger i fremstillingen af halvledere på forskellige niveauer i fremstillingsprocessen (såkaldt elektroniske specialgasser): F.eks. anvendes silan (SiH4) til aflejring af et rent lag silicium eller siliciummonoxyd på printpladens overflade og arsin (ASH3) og phosphin (PH3) til dotering (tilføjelse af urenhedsmateriale på printpladens overflade for at ændre halvlederegenskaberne), nitrogentrifluorid (NF3), hexafluorethan (C2F6) samt kultetrafluorid (CF4) til ætsning (for at fjerne materiale fra printpladens overflade og dermed skabe mønstret for det integrerede kredsløb), wolframhexafluorid (WF6) til metaludfældning og hexafluorethan og nitrogentrifluorid som rensemiddel.

(17) Industrigassernes vigtigste anvendelser er opstillet i tabel 1.

Tabel 1

>TABELPOSITION>

Kilde:

NatWest Securities, "Industrial Gases 2000".

(18) Der er i sektoren generel enighed om, at hver gasart udgør et særskilt produktmarked. Visse gasarter kan i princippet erstattes med andre i forbindelse med specifikke anvendelser, f.eks. kuldioxid og argon til svejsning. Almindeligvis anser kunderne imidlertid ikke substituering som en realistisk mulighed. De svar, som Kommissionen har modtaget i forbindelse med sin undersøgelse, viser, at det for de fleste anvendelser gælder, at prisforskelle og integrationsgrad for den enkelte gas med kundens specifikke proces i stor udstrækning gør substitution af gasser umulig i praksis.

(19) I vurderingen af denne sag antager Kommissionen således den opfattelse, at oxygen, nitrogen, argon, hydrogen, kuldioxid, acetylen, engroshelium og elektroniske specialgasser udgør særskilte produktmarkeder.

1. LEVERINGSMETODER

(20) Industrigasser leveres i forskellig form (gasformig eller flydende) og gennem forskellige distributionskanaler (tonnage, bulk og flasker).

(21) Tonnagesalg foretrækkes inden for luftgasser, når efterspørgslen gælder store mængder oxygen og nitrogen. Det drejer sig hovedsageligt om industrikunder (f.eks. i den petrokemiske eller kemiske industri, stålindustrien, raffinerings- og glasindustrien).

(22) Leveringen finder sted via dedikerede produktionsanlæg, der er etableret på kundens anlæg ("onsite"-luftseparationsenheder), eller gennem tilslutning til et rørnet. I førstnævnte tilfælde vil luftseparationsenhederne være bygget på selve kundens anlæg eller tæt ved udelukkende med det formål at betjene den pågældende kunde(12) Produkterne leveres i gasform direkte fra forsyningsanlægget gennem en rørledning, der forbinder anlægget til kundens industrianlæg. Leverandøren ejer disse onsite-anlæg og driver dem på grundlag af langtidskontrakter (indtil 15 år). Anlægget omfatter ligeledes løbende vedligeholdelse og service. I geografiske områder, hvor kundetætheden gør det rentabelt at tilslutte luftseparationsenhederne indbyrdes, kan der eventuelt opføres et rørnet (f.eks. Nordfrankrig, Belgien og Nederlandene). Hver gasart (oxygen eller nitrogen) leveres gennem særlige rør. I henhold til den anmeldende parts oplysninger drejer det sig her om eneste mulige leveringsform for mængder mellem 100 tons pr. dag ("tpd"), svarende til 3000 m3/time, og mere end 2000 tons pr. dag, svarende til 60000 m3/time.

(23) Onsite-luftseparationsanlæg (mest non-kryogene, men nogle gange også kryogene) anvendes også til at efterkomme efterspørgsel for oxygen eller nitrogen fra 20 til 100 tpd, dvs. et omfang, der ligeledes ville kunne leveres som bulk. Mindre onsiteenheder fremstiller ofte enten nitrogen eller oxygen, hvorimod større enheder kan fremstille begge samtidigt.

(24) De gasmængder, der kan leveres bulk, er ikke så store som i tonnagesalg. Bortset fra hydrogen, som hovedsageligt produceres og transporteres i gasform, vil bulkleverede gasser generelt være fremstillet i flydende form. Kondenseringsanlæggene kan også være opført samme sted som tonnageanlæggene, hvorved der spares en rørledning mellem de to. De flydende gasser transporteres derefter i tanke ad landevej eller jernbane fra leverandørens anlæg til kundens, hvor de lagres, før de anvendes i flydende form eller omdannes til gasform. Den enkelte gasform transporteres og lagres i særligt dedikeret udstyr (luftgasser især kræver transport under lave temperaturer i kryogene vogne).

(25) De leveres i flasker, når kunderne har behov for mindre mængder, fra 1 m3/måned til 1000 m3/måned (over denne mængde imødekommes kundens behov bedst i bulkform). Alle gasser produceres og påfyldes flasker i gasform, bortset fra kuldioxid, som leveres flydende. Flaskerne kan fyldes og distribueres fra leverandørens produktionsanlæg, eller flydende gasser kan eventuelt transporteres i tanke til tappecentre, hvor de omdannes til komprimeret gas. Herfra kan flasker af forskellig størrelse indeholdende gas under tryk transporteres enten direkte til kunden eller til depoter, hvorfra leveringen til detailkunderne finder sted. De større flaskekunder vil sædvanligvis blive betjent direkte af industrigasvirksomheden, hvorimod mindre kunder forsynes gennem depotforhandleren. Selv om flaskegas kun kan være af en begrænset mængde, repræsenterer den en betydelig indtjening på grund af de meget højere priser og gebyrer i forbindelse med flaskesalg.

(26) I sektoren er disse tre forskellige distributionsformer normalt anset for at udgøre særskilte produktmarkeder, og Kommissionen har antaget samme opfattelse i tidligere sager. Priser på gas, transportomkostninger og leje og eventuelle udgifter til sikkerhed og andet afhænger meget af den leveringsform, der anvendes.

(27) Kommissionen anser således tonnage-, bulk- og flaskeleveringer af oxygen og nitrogen, bulk- og flaskeleveringer af argon (herunder argonblandinger), hydrogen, kuldioxid og acetylen, engrosleveringer af helium og leveringer af elektroniske specialgasser for at udgøre de relevante produktmarkeder. Det skal dog bemærkes, at disse markeder ikke desto mindre kan være indbyrdes forbundne. En stærk stilling på tonnagemarkedet vil således især kunne give konkurrencefordele på bulkmarkedet og omvendt.

B. RELEVANTE GEOGRAFISKE MARKEDER

1. TONNAGE

(28) Den anmeldende part hævder, at det relevante marked bør være verdensomspændende. Kommissionen bemærker, at den anmeldende parts synspunkt hverken stemmer overens med de påstande, den har fremsat under proceduren, eller egne interne estimater. Den anmeldende part har under hele procedureforløbet understreget, at ingen af de af BOC's forretningsområder og operationer i USA og andre dele af verden, som den anmeldende part påtænker at erhverve, har nogen virkning for konkurrencen inden for EØS. Dette går tydeligt imod opfattelsen af et verdensomspændende marked. Kommissionen har endvidere gennemgået et internt dokument, hvori den anmeldende part har analyseret de konkurrenceretlige aspekter af den påtænke erhvervelse. Dokumentet vurderer den påtænkte transaktions virkninger på et referenceområde, der begrænser sig til Europa. Der nævnes ikke noget om et større referenceområde, f.eks. et verdensmarked(13). Kommissionen konkluderer, at den holdning, som den anmeldende part gav udtryk for ved den mundtlige høring, strider mod partens egen sædvanlige vurdering af det relevante geografiske marked.

(29) Den anmeldende part hævdede ved den mundtlige høring, at industrigasvirksomhederne teknisk er i stand til at opføre onsite-separationsanlæg overalt i verden. Den anmeldende part udleder heraf, at markedet bør anses for verdensomspændende. Det faktum alene, at en leverandør teknisk er i stand til at levere visse varer overalt i verden, er imidlertid ikke i sig selv tilstrækkelig begrundelse for en sådan konklusion. På et marked, hvor leveringskontrakter af lang varighed gives i udbud, bør vurderingen snarere fokusere på, hvorvidt leverandørerne faktisk konkurrerer om disse kontrakter inden for det samme geografiske område, og hvorvidt leverandørerne konkurrerer på ensartede vilkår i de forskellige geografiske områder.

(30) Kommissionens undersøgelse har bekræftet, at en bestemt gruppe af industrigasvirksomheder, der alle er etableret i EØS, jævnligt konkurrerer om kontrakter for tonnageleveringer inden for EØS, nemlig AGA, Air Liquide, Air Products, BOC, Linde, Messer, Praxair og i et mere begrænset omfang, mindre virksomheder som SIAD og SOL. I modsætning hertil er en række af de virksomheder, der er etableret i andre steder i verden, ikke aktive i EØS. For det første har den anmeldende part anført, at følgende virksomheder er i stand til (teknologisk og vidensmæssigt) at opføre luftseparationsenheder, nemlig Hitachi, Kobe Steel, PSI, Cryogenmash, Kaifeng, Sechuan Air Sep, Hang Yang og Cosmodyne. Kommissionen har ikke fundet belæg for, at tonnagekunder i EØS har indhentet tilbud fra eller får leveret fra disse virksomheder. For det andet konkurrerer visse leverandører af industrigasser, såsom Nippon Sanso og Airgas, ikke aktivt for tonnagekontrakter i EØS. Det er ikke nogen begrundelse, at der i teorien ikke er teknologiske og forskriftsmæssige hindringer for ikke-europæiske virksomheders aktivitet i Europa. De fordele, der er forbundet med at være etableret i området, og eksisterende kundepræferencer gør noget sådant højst usandsynligt.

(31) Den anmeldende part har ikke ret i sin påstand om, at "tilbudsgivningen" for tonnagekontrakter sker på et verdensomspændende grundlag. Industrigasvirksomheder konkurrerer om sådanne kontrakter på grundlag af deres fysiske tilstedeværelse i EØS. Sædvanligvis vil en industrigasvirksomhed etablere sig eller erhverve et lokalt datterselskab eller indgå i et joint venture i den region, hvor den ønsker at gøre forretninger. Sådanne lokale datterselskaber har ansvaret for at skaffe sig adgang til det regionale marked, for at udarbejde og indgive bud og forestå den løbende kontakt til kunderne og den tekniske service, når først der er indgået en kontrakt. Flere industrigasvirksomheder har bekræftet, at de kun konkurrerer om tonnagekontrakter i et givet område, hvis de har etableret sig lokalt i området. AGA har bekræftet, at virksomheden ikke byder på kontrakter uden for de områder, hvor virksomheden allerede har etableret sig på markedet (Europa, Midtvesten i USA og Brasilien). Virksomheden har ikke nogen intentioner om stand-alone-aktiviteter. Linde har angivet, at virksomheden ikke kan konkurrere om onsite-kontrakter af længere varighed uden lokal tilstedeværelse gennem et datterselskab. Messer har bekræftet, at virksomheden sædvanligvis investerer i onsite-projekter gennem lokale datterselskaber eller joint ventures.

(32) Praxair og Air Products, de eneste ikke-europæiske industrigasvirksomheder, der er aktive i Europa, har etableret europæiske hovedsæder, hvorfra de fører størstedelen af deres tonnageforretninger i Europa. Praxair har angivet, at virksomheden har et lokalt ingeniørhold i EØS (i Oevel, Belgien), som har ansvaret for opnåelsen af onsite-kontrakter, udformning af onsite-projekter og gennemførelsen af samme. Deres overordnede anlægstegninger tilpasses som regel EØS-markedet for at tilføje så mange lokale elementer som muligt. Vedligeholdelsen af anlæggene, større reparationer i tilfælde af driftsuheld eller forbedringer i kontraktperioden udføres af disse europæiske repræsentanter. Det sker kun sjældent, at der i kontraktforhandlingen eller opfølgningen på eksisterende kunderelationer inddrages personale uden for Europa. Air Products har bekræftet, at virksomheden driver sin europæiske tonnageforretninger på tilsvarende vis.

(33) Denne vurdering bekræftes af kunderne. Ingen af de kunder, som Kommissionen har rettet henvendelse til, har tonnagekontrakter med andre industrigasvirksomheder end dem, der er etableret i Europa. Kun én kunde anførte, at den indgår kontrakter med andre virksomheder end ovennævnte i forbindelse med tonnageleveringer. Kommissionen konkluderer på grundlag heraf, at det ud fra de europæiske tonnagekunders synspunkt kun er leverandører, der er etableret i EØS, der kan komme på tale.

(34) Kommissionens undersøgelse viste endvidere, at nok er konkurrencevilkårene på tonnagemarkedet inden for EØS ensartede, men de er mærkbart forskellige fra de vilkår, der gælder andre steder i verden. Der bør derfor skelnes mellem EØS og resten af verden.

(35) Først og fremmest afhænger priskonkurrencen for tonnagekontrakter af objektive faktorer, der varierer fra sted til sted i verden. Tonnagekontrakter indleder et langsigtet leveranceforhold på indtil 15 år mellem leverandøren og kunden. Hver gang leverandøren indgår en tonnagekontrakt indebærer det store anlægsinvesteringer, nogle gange mere end 200 mio. EUR. Den forventede indtjening i forhold til den investerede kapital er afgørende for, hvor godt en industrigasvirksomhed kan konkurrere på prisen i en given region. Den enkelte leverandør beregner investeringens forventede rentabilitet i forhold til en vurdering af risikoen i en given region. På grund af kontrakternes lange varighed og den store investering, er valutarisici, men også mere generelt de økonomiske og politiske forhold i en given region, af stor betydning. Industrigasvirksomheder fastlægger tærskler for deres forventede mindsteforrentning på investeringen. Disse tærskler varierer for de forskellige geografiske regioner, hvor industrigasvirksomheder konkurrerer om tonnagekontrakter. I regioner eller lande, hvor risikoen opfattes som høj, vil virksomhederne sædvanligvis tilføje en præmie til den forventede mindsteforrentning. Hertil kommer, at mindre industrigasvirksomheder ofte er nødt til at finansiere nyinvesteringen delvis gennem låntagning lokalt gennem deres lokale datterselskaber. Deres pris vil i så fald også afhænge af de forskellige finansieringsvilkår i de forskellige regioner og lande. Alle disse elementer samlet giver regionale forskelle i prisfastsættelsen. Den anmeldende part har understreget, at "Europa er et attraktivt, risikofrit område", og erkender samtidig, at de relevante risici er enormt forskellige i andre dele af verden. Det er indlysende, at valutarisici er meget forskellige. Konkurrenterne har bekræftet denne vurdering.

(36) Dernæst skelnes der i sektoren generelt mellem markeder i vækst og mættede markeder. For så vidt angår tonnagemarkedet hævdede den anmeldende part i anmeldelsen, at der bør "skelnes mellem mættede markeder, som er velstrukturerede og højt industrialiserede, såsom EU, og markeder i vækst, hvor den industrielle udvikling og industrigassens anvendelser stadig er ekspanderende, f.eks. Sydøstasien". Denne skelnen fremgår ligeledes af parternes interne dokumenter, som Kommissionen har haft til gennemgang. BOC mente sig ved den mundtlige høring i stand til at opnå en betydelig højere rentabilitet på nye markeder i vækst. Efterspørgslen er ligeledes meget forskelligartet i de forskellige verdensdele. Den anmeldende part hævdede under høringen, at egenproduktionen er 11 % i USA, 21 % i Europa og 78 % i Asien.

(37) Endelig har Kommissionen endnu ikke hidtil betegnet et marked med de karakteristika, som tonnagemarkedet udviser, som verdensomspændende. Kommissionen har i forbindelse med tidligere beslutninger fundet, at markederne for visse råvarer, som hovedsageligt handles på råvarebørser, måtte være verdensomspændende(14). De her omhandlede industrigasser leveres imidlertid helt anderledes, nemlig gennem skræddersyede onsite-anlæg på forskellige vilkår og i overensstemmelse med kundespecifikke krav. Verdensmarkeder har ligeledes været accepteret for større ingeniørarbejder eller højteknologiske produkter, som er eller kan transporteres til kunder overalt i verden(15). Det her omhandlede produktmarked vedrører imidlertid ikke sådant udstyr. Der bør skelnes mellem tonnagelevering af industrigasser på grundlag af langtidskontrakter og salg af luftseparationsanlæg. Sidstnævnte er engangsingeniørprojekter, der er baseret på et anderledes forhold til kunden.

(38) Kommissionen konkluderer således, at det geografiske referencemarked for tonnagelevering af industrigasser er EØS.

2. BULK- OG FLASKEGAS

(39) Undersøgelserne i denne sag og i en sag sideløbende hermed, sag COMP/M.1641 - Linde/AGA, har bekræftet, at bortset fra visse meget rene og værdifulde gasser (herunder helium og elektroniske specialgasser) og, i mindre omfang, kuldioxid, vil det normalt ikke være rentabelt at distribuere industrigasser til kunder, der befinder sig længere væk end ca. 200 km fra produktionsanlægget. For det enkelte produktionsanlæg vil kundeområdet således være fastlagt som en cirkel med denne radius og anlægget som centrum. I de større medlemsstater vil kundeområderne imidlertid være forbundet, således at de overlapper hinanden og dækker hele medlemsstaten uden huller. Hertil kommer, at leverandører ofte indgår bytteordninger med hinanden for at mindske transportomkostningerne. Den anmeldende part har indsendt lister over sine bytteordninger, hvoraf det fremgår, at der er indgået sådanne aftaler for bulk- og flaskegas i samtlige EØS-stater, hvor virksomheden er aktiv. Konkurrencen mellem i hvert fald de store leverandører inden for bulk- og flaskegasmarkederne er således ikke begrænset til regional konkurrence, men landsdækkende konkurrence. De geografiske markeder for bulk- og flaskegas er begrænset til de enkelte medlemsstater. Der findes forskellige distributionssystemer i de forskellige medlemsstater. Markedsstrukturen i tilstødende medlemsstater er fuldstændig forskellig. På de forskellige markeder for bulk- og flaskegas i Frankrig, har Air Liquide f.eks. markedsandele på [...]* til [...], hvorimod Air Liquides markedsandele i Tyskland typisk ligger på omkring [...]. De oplysninger, som den anmeldende part har indsendt, viser ydermere betydelige prisforskelle mellem de forskellige medlemsstater. Det er blevet bekræftet af oplysninger fra anden side. Kommissionen konkluderer således, at markederne for bulk- og flaskegas sædvanligvis ikke overskrider landegrænser (bortset fra visse meget rene og værdifulde gasarter).

3. HELIUM

(40) Helium udvindes af naturgas, raffineres og kondenseres på et begrænset antal anlæg i USA (Kansas, Oklahoma, Texas og Wyoming), Algeriet (Bethouia), Polen (Odolanov) og det vestlige Rusland (Orenburg). Raffineret helium transporteres fra produktionsstedet til forhandlere og detailkunder i et særligt transportudstyr (kryogene transportcontainere). Leveringerne i EØS af helium sker normalt fra kilder i Europa (Polen) eller tæt ved Europa (Algeriet og det vestlige Rusland).

(41) Helium leveres til EØS fra samtlige ovennævnte kilder, men de nærtliggende kilder (Algeriet, Polen og Rusland) leverer kun i begrænset omfang til andre verdensregioner. Kommissionen vurderer, at ca. 75 % af heliumefterspørgslen i EØS efterkommes ved leveringer fra kilder nær ved Europa. Importen fra USA er meget svingende, da der oftest er tale om større enkeltstående engroskontrakter. Hvis, som den anmeldende part hævder, en ny kilde for raffineret helium sættes i drift i Algeriet på mellemlang sigt, kan det forventes, at importen fra USA vil falde betydeligt. Der leveres ikke helium fra Algeriet, Polen og Rusland til USA.

(42) Selv om flydende helium teknisk kan transporteres over lange afstande, taler en række faktorer imod sådan transport (ud over alene transportomkostninger, såsom fragt- og speditionsomkostninger, indførsels- og udførselsafgifter og containerleje). Helium er et meget flygtigt produkt. Der bør under hele transportens varighed opretholdes meget lave temperaturer (under - 269 °C) for at holde gassen flydende. Jo længere transportvarighed, jo mere heliumgas produceres der, når den flydende helium bliver varmere. Dette betyder uundgåeligt, at der er et større produkttab over lange transportafstande. I en intern undersøgelse, som en industrigasvirksomhed har indsendt, hedder det, at en container fra Algeriet eller Polen kan fragte indtil 40 % mere flydende helium end en container fra USA på grund af den kortere transporttid. Bortset fra omkostningerne i forbindelse med produkttab skal der også bæres yderligere omkostninger for at minimere temperaturlækager, jo længere transportafstanden er. Disse omkostninger vedrører især flydende nitrogen/helium, der fyldes i containervæggene for at holde produktet koldt. Hvis containerne er blevet opvarmede på grund af længere transporttid, skal de endvidere køles ned, før de kan bruges igen (hvis containerne er lejede, indebærer dette omkostninger til nedkøling).

(43) Den største omkostningsfaktor i forbindelse med transport af helium er antallet af nødvendige kryogene containere og den tilknyttede investering. Den anmeldende part har anført, at en heliumcontainers returrejse mellem USA og Europa tager 40 dage, fra Algeriet 16 dage og fra Østeuropa 18 dage. Når transporttiden stiger, vil det antal returrejser, den enkelte container kan nå hvert år, falde. På basis af disse tal vil anvendelsesraten for en container, der bruges i import fra USA, være [...]* gange lavere end for Algeriet og [...]* gange lavere end for Østeuropa. Der skal derfor bruges et større antal containere til transport fra USA, hvorfor de faste omkostninger stiger betydeligt i forhold til værdien af det transporterede produkt.

(44) På efterspørgselssiden ser engroskunderne (især mindre industrigasvirksomheder) kritisk på tilgængeligheden af flydende helium fra andre kilder end dem, der ligger nær ved markedet (dvs. efterspørgselsområdet). Ud over de ulemper, der følger af transporten over lange afstande, skal behovet for at optimere leveringssikkerheden og minimere risikoen for leveringsafbrydelser også tages i betragtning. Helium er et nøgleprodukt, som industrigasvirksomhederne, selv de mindre, anser som et centralt element i deres produktudbud. På forsyningssiden søger selv leverandører, der har adgang til raffineret helium i USA, imidlertid så vidt muligt at levere helium fra Algeriet, Polen og Rusland til europæiske kunder, selv hvis de skal købe dette helium fra konkurrenter. De importerer kun egenproduktion af helium fra USA, hvis de ikke kan efterkomme efterspørgslen fra nærmere kilder. Hvis grossisterne endvidere var i stand til at konkurrere under ensartede vilkår overalt i verden, ville det meste af EØS-efterspørgslen blive efterkommet fra heliumkilder i USA, som tegner sig for mere end 80 % af kapaciteten på verdensplan. Dette er ikke tilfældet.

(45) Undersøgelsen har ikke kunnet påvise, at markedspriserne for raffineret helium fastsættes på verdensplan. Især er der ingen handelsstrømme fra Algeriet, Polen og Rusland til USA (som tegner sig for ca. 60 % af det samlede heliumforbrug) og kun begrænsede handelsstrømme fra Algeriet til andre dele af verden. Uden for Europa konkurrerer helium fra disse kilder derfor ikke (eller kun i begrænset omfang) med helium fra USA. Oplysninger indsendt af de største grossister viser, at engrospriserne på helium i EØS gennemsnitligt har været mere end 12 % højere end den gennemsnitlige pris på verdensplan i perioden 1996-1999.

(46) Visse karakteristika, som før har foranlediget Kommissionen til at acceptere verdensmarkeder i tidligere sager, er ikke til stede i denne sag. Verdensmarkederne for råvarer, såsom visse metaller og mineraler, er normalt blevet godtaget, når priserne fastsættes på råvare- eller metalbørser eller i tilknytning til sådan børshandel(16). Som anført findes der ikke en lignende prisfastsættelsesmekanisme for raffineret helium. Heliumpriserne fastsættes i henhold til individuelle engroskontrakter og udgør ikke verdensomspændende markedspriser.

(47) Selv om disse elementer synes at antyde, at der er et referencemarked, der omfatter engrossalg af raffineret helium i EØS, kan spørgsmålet om den nøjagtige afgrænsning efterlades åben, da den anmeldte transaktion også rejser konkurrencemæssig tvivl, selv hvis engrosmarkedet skulle anses for at være verdensomspændende.

4. ELEKTRONISKE SPECIALGASSER

(48) Den anmeldende part hævder, at det relevante geografiske marked for specialgasser, der leveres på flaske til elektronikindustrien, mindst omfatter EØS, hvis ikke hele verden. Elektroniske specialgasser fremstilles af kemiske industrier (og i nogle tilfælde også af industrigasvirksomheder), indkøbes, forarbejdes og emballeres af industrigasvirksomheder og sælges derefter til kunderne i elektronikindustrien (især producenter af halvledere). Den anmeldende part hævder, at virksomhedens aktiviteter på området, navnlig "omtapningen" af elektroniske specialgasser og leveringen af disse produkter til de endelige kunder, er at sammenligne med en simpel distributørs rolle.

(49) I henhold til Kommissionens undersøgelser bør der skelnes mellem levering af basale gasser fra producenterne til industrigasvirksomhederne og levering af forarbejdede gasser, dertil knyttede tjenesteydelser og tilhørende produkter fra industrigasvirksomhederne til de endelige forbrugere. De største industrigasvirksomheder, såsom Air Products, Praxair, Air Liquide og BOC, har et "omtapningscenter" i EØS, hvorfra de betjener deres kunder inden for EØS. Kunderne får normalt ikke leveringer fra omtapningscentre uden for EØS. "Omtapning" er en produktion (dvs. oprensning, blanding og påfyldning) af elektroniske specialgasser efter detaljerede kundespecifikationer i højt specialiserede processer. Hver eneste gasspecifikation undergår en certificeringsproces, der kan vare indtil to år. Certificeringerne vedrører det specifikke produktionsanlæg (omtapningscenter), hvorfra den endelige gasblanding kommer. Hertil kommer, at elektroniske specialgasser skal leveres og "handles" i specialbyggede containere (f.eks. for at opretholde renhedsgraden eller "handle" giftige gasser). En gennemgang af Air Liquides og BOC's marketingbrochurer bekræfter, at denne specialemballage er en del af deres produktudbud. Denne form for tjenesteydelse leveres også på "omtapningscentre" overalt i EØS. Den merværdi, der tilføjes i produktions- og distributionsleddet for elektroniske specialgasser, skabes således på EØS-plan, når gasvirksomhederne driver "omtapningsaktiviteter".

(50) Betydningen af at være til stede inden for EØS ved at etablere og drive europæisk produktionskapacitet fremgår af det faktum, at Nippon Sanso, en storleverandør af elektroniske specialgasser i USA, indtil for nylig praktisk taget ikke havde nogen aktiviteter i EØS. Virksomheden har først for nylig kunnet skaffe sig adgang til det europæiske marked ved at oprette et europæisk joint venture sammen med Messer.

(51) Om end evnen til at forhandle med en halvledervirksomhed globalt kan være en fordel, viser Kommissionens markedsundersøgelse, at købsbeslutninger for øjeblikket fortsat træffes på mere lokalt plan. Den anmeldende part mener, at selv om leveringer af elektroniske specialgasser til halvlederindustrien ofte drøftes på overordnet plan i kundens selskab, så besluttes, forvaltes og afgives indkøbsordrer på elektroniske specialgasser på det lokale anlæg under hensyntagen til specifikke faktorer.

(52) Kommissionen konkluderer derfor, at markedet for elektroniske specialgasser er EØS.

C. VURDERING AF KONKURRENCEFORHOLD

1. TONNAGEMARKEDERNE FOR LUFTGASSER

a) Markedsstruktur

Air Liquide/BOC vil få langt de største markedsandele på det europæiske marked for luftgasser.

(53) Parternes og konkurrenternes markedsandele på det europæiske tonnagemarked er opstillet i tabel 2(17):

Tabel 2

Europæisk tonnagemarked for standard luftgasser

>TABELPOSITION>

(54) Den påtænkte fusion vil skabe den langt største tonnageleverandør af standardluftgasser i Europa. Den nye virksomhed vil tegne sig for næsten [...]* af markedet for tonnageoxygen og -nitrogen. Hertil kommer, at samtlige konkurrenter er betydeligt svagere. På oxygenmarkedet når den næststørste leverandør, Linde, ikke [...]* af Air Liquide/BOC's salg. På nitrogenmarkedet er de resterende leveringer endnu bredere fordelt, da ingen konkurrent når [...]* af Air Liquide/BOC's salg.

(55) Air Liquide/BOC's samlede styrke kommer endnu stærkere til udtryk, hvis antallet af onsite-leveringskontrakter anvendes som kriterium for deres markedsstilling(18), som opstillet i tabel 3:

Tabel 3

Tildelte onsite-kontrakter (seneste fem år)

>TABELPOSITION>

(56) Det skal bemærkes, at tallene i tabel 3 kun omfatter kontrakter for onsite-levering af gas. Kontrakter for rørledningslevering er ikke systematisk medtaget. Da Air Liquide er langt den største europæiske leverandør for rørledningsleveringer, er antallet af tildelte kontrakter i tabel 3 sandsynligvis undervurderet.

(57) Air Liquide hævder i anmeldelsen, at "en producents andel af tonnagesalg simpelthen er irrelevant" i forbindelse med en analyse af markedsstrukturen, da Air Liquide betragter tonnagemarkedet som et "udbudsmarked". Den anmeldende part foreslår i stedet, at der tages udgangspunkt i antallet af aktører som et mål i vurderingen af konkurrencen. I denne sammenhæng er følgende betragtninger tilstrækkelige. For det første er det rimeligt at antage, at en leverandørs markedsandel er udtryk for leverandørens styrke, medmindre der er specifikke beviser for, at tidligere tiders mønstre ikke længere afspejler den nuværende situation. For det andet bekræfter antallet af tildelte kontrakter analysen af markedsandelene.

Som etableret leverandør med langt det største antal af forretningsforbindelser vil den samlede enhed få en etableret markedsstilling og klart tage føringen foran konkurrenterne

(58) Den anmeldende part har under procedureforløbet understreget, at "udbudsvilkårene" på tonnagemarkedet skulle sikre konkurrencevilkår. Det kan imidlertid ikke accepteres, at konkurrencen for hver tonnagekontrakt hver gang starter "ved nul", at selv leverandører uden forudgående salg skulle kunne konkurrere på lige vilkår. Undersøgelsen har vist, at konkurrencedynamikken for tonnagekontrakter er således, at den etablerede leverandør er bedst stillet med hensyn til at konkurrere om en kontraktfornyelse. En etableret markedsstilling er derfor udtryk for leverandørens markedsstyrke. Kommissionen bemærker, at når den samlede stilling for Air Liquide og BOC måles ved at tælle antal nyligt tildelte kontrakter (for at vurdere, hvorvidt de er "etablerende leverandører"), er deres samlede stilling endnu stærkere for så vidt angår omsætning (se tabel 3). At dømme fra antal tildelte kontrakter kommer ingen konkurrent så meget som nær denne stilling.

(59) Den etablerede kontraktindehavers fordel skyldes følgende faktorer.

(60) Levering af tonnagegas indebærer sædvanligvis et snævert arbejdsforhold mellem kunden og den etablerede leverandør. Den etablerede leverandør ved, hvornår den gældende leveringskontrakt udløber og er derfor bedst placeret til at tilbyde en fornyelse på et tidligt tidspunkt. I medfør af det løbende arbejdsforhold med kunden vil den etablerede leverandør også normalt være den første, der får kendskab til kundens hensigt om at udvide eller ændre en eksisterende leveringsaftale. Når en kunde planlægger en ny kontrakt eller en ændring af en eksisterende kontrakt, vil han i de fleste tilfælde søge råd fra den etablerede leverandør med hensyn til at fastlægge betingelserne for det nye leveringsforhold (f.eks. et nyt onsite-anlæg, en kapacitetsudvidelse osv.). Den etablerede leverandør inddrages således ofte i projektets planlægningsfase og vil derfor næsten altid være at finde blandt de virksomheder, som bliver anmodet om at indgive bud. Da leverandøren har et indgående kendskab til kunden, er leverandøren fordelagtigt stillet med hensyn til at efterkomme anmodningen og i de efterfølgende forhandlinger. Alle disse elementer gør, at en kunde ikke vil ændre leverandør, medmindre en konkurrent indgiver et bud, der er fordelagtigt snarere end tilsvarende.

(61) Når en onsite-kontrakt står for at skulle fornyes, vil den etablerede leverandør sædvanligvis være i stand til at tilbyde mere fordelagtige finansielle betingelser (rabatter osv.) for den efterfølgende kontrakt, idet den oprindelige investering i de fleste tilfælde vil være fuldstændigt afskrevet. Selv hvis dette ikke skulle være tilfældet, kan den etablerede leverandør normalt foreslå gunstigere betingelser ved at genanvende udstyr, der allerede er installeret på det eksisterende anlæg(19). Den etablerede leverandør er ligeledes bedst stillet med hensyn til at give det mest økonomiske tilbud, hvis kundens efterspørgsel har udviklet sig i en sådan grad, at det kræver en ændring af onsite-kontrakten inden kontraktens udløb. Hvis der f.eks. er behov for yderligere kapacitet, kan den etablerede leverandør tilbyde enten at udvide det eksisterende anlægs kapacitet eller som et alternativ opføre et enkelt nyt anlæg for den samlede kapacitet. Konkurrenter vil kun have den mulighed at tilbyde at opføre et nyt yderligere anlæg på samme sted, hvilket tydeligvis vil være en mindre økonomisk løsning. Selv når kundens efterspørgsel er så stor, at der kræves et nye anlæg på samme sted, vil kunden normalt vælge at bruge samme leverandør for at mindske sine administrative omkostninger og drive de to anlæg på koordineret, og dermed mere økonomisk vis.

(62) Mange af de kunder, som Kommissionen har rettet henvendelse til, har bekræftet den etablerede leverandørs fordel. Konkurrenter har ligeledes bekræftet, at de har større chance for at få tildelt kontraktudvidelser eller -fornyelser fra eksisterende kunder. Samme konklusion kan drages fra de udbudsforløb, som industrigasvirksomhederne har indsendt. Listen over fornyelser/udvidelser, som er tildelt BOC, viser f.eks., hvor stor betydning det har, at være kundernes etablerede leverandør.

(63) Endelig bekræftes denne analyse i et BOC-dokument, der vurderer BOC Process Systems' stilling på onsite-markedet. Følgende udtalelser er taget fra dette dokument(20): "Det kan være vanskeligt at bryde ind i langvarige samarbejdsforhold ved brug af traditionelle salgsmetoder, når samarbejdet er af et vist omfang. ... Det vil blive svært for BOC at skaffe sig adgang til en stor del af den potentielle vækst i industrilandene på grund af svært tilgængelige eksisterende samarbejdsforhold ... Udbygning af eksisterende kunder vil skabe 'naturlig' vækst."

Den påtænkte fusion vil fjerne en større konkurrent

(64) Ved at erhverve BOC vil Air Liquide fjerne den tredjestørste konkurrent målt i markedsandele på EØS' tonnagemarked. Når BOC fjernes som konkurrencemæssig modvægt, vil det føre til en betydelig forværring af markedsstrukturen.

(65) Det kan konkluderes fra BOC's egne oplysninger, at selskabet aktivt har konkurreret om tonnageleveringskontrakter overalt i EØS, nemlig ud over Det Forenede Kongerige også andre centrale industriområder i Belgien, Nederlandene, Italien, Frankrig, Tyskland og Spanien. Det skal bemærkes, at BOC tidligere hovedsageligt har budt på meget store onsite-anlæg (nogle med en planlagt kapacitet på indtil 120000 m3/h). Antallet af konkurrenter, som er i stand til at planlægge og udføre så store projekter, indskrænkes i særlig grad. Den påtænkte fusion vil fjerne en af disse få konkurrenter.

(66) Ved at fjerne en af de førende onsite-leverandører vil den påtænkte fusion reducere konkurrencepotentialet på det europæiske tonnagemarked. På et marked præget af meget store projekter, langtidskontrakter, et allerede begrænset antal realistiske leverandører og med kunder, der kun kan ty til udbudsprocedurer for at sikre sig rimeligt konkurrencedygtige betingelser, er det især vigtigt, at der er troværdige konkurrenter til stede. BOC er en af de førende tonnageleverandører i verden og i Europa og er stærk inden for alle relevante områder. BOC anses for at have en konkurrencedygtig procesteknologi (kryogen luftseparation samt vacuum/pressure swing adsorption) og er førende inden for en række teknologier (f.eks. teknologi til små og mellemstore oxygenanlæg, dvs. ICO-generatorerne). Da onsite-levering kan være ekstremt kapitalintensiv, er BOC en af de få leverandører, der er i stand til at finansiere investeringerne i tilknytning til store projekter. Industrianalytikere anser BOC for at besidde stor kapacitet med hensyn til gennemførelse af projekter for store onsite-anlæg(21). Kort sagt kan BOC anses for at være en af industrigasvirksomhederne med et stærkt konkurrencedygtigt potentiel. Når dette konkurrencedygtige potentiale fjernes på et allerede koncentreret marked, indskrænkes kundernes valgmuligheder yderligere.

Den planlagte transaktion vil kombinere en rodfæstet stilling i Det Forenede Kongerige med en rodfæstet stilling i Frankrig og stærke stillinger i andre nøgleområder i Europa

(67) I henhold til tal indgivet af den anmeldende part og bekræftet af Kommissionens undersøgelse tegner BOC sig for [...]* af tonnageoxygen og samme andel af tonnagenitrogen i Det Forenede Kongerige(22).

(68) I henhold til egne estimater tegner Air Liquide sig for øjeblikket for langt den største andel af tonnagegas i Frankrig ([...]* af oxygen og [...]* af nitrogen). Air Liquides stilling i Belgien er tilsvarende stærk. Air Liquide har en mindre stærk, men dog betydelig tilstedeværelse i andre lande, navnlig Italien og Spanien.

b) Specifikke styrkeområder

(69) Kommissionen accepterer, at der ud over markedsandel også kan anvendes andre parametre i vurdering af en tonnageleverandørs markedsstyrke. Undersøgelsen har vist, at selv med reference til hvert enkelt af disse yderligere parametre, vil den nye virksomhed være den stærkeste leverandør. Nogle af den nye virksomheds styrkeområder vil komme fra Air Liquides allerede stærke stilling, som yderligere forøges ved tilføjelse af BOC's stilling. Andre vil stamme fra sammenføringen af betydelige tonnageleverandører i Europa, hvorved der skabes en leverandør med større styrke end nogen anden konkurrent. Alle disse elementer taget i betragtning, vil den anmeldte transaktion skabe en markedsstruktur, hvor den stærkeste leverandør i kraft af parternes kombinerede markedsstilling, også ville være den stærkeste for så vidt angår andre nøgleparametre til måling af konkurrencedygtigheden. Over for den nye virksomheds omfattende styrke bliver de tilbageværende industrigasvirksomheder umådeligt dårligt stillet i konkurrencen om tonnagekontrakter.

Air Liquide/BOC vil få en etableret infrastruktur overalt i EØS

(70) Air Liquide og BOC har i deres respektive hjemlande (Frankrig og Det Forenede Kongerige/Irland) produktionsanlæg til industrigas og omfattende infrastrukturer til distribution af disse gasser, såvel bulk som flaske (se betragtning 165 og 177). Sådanne netværk giver begge selskaber bedre produktionskapacitet og bedre adgang til bulk- og flaskekunder. Den påtænkte transaktion vil sammenføre disse netværk.

(71) Air Liquide har også en etableret produktions- og distributionsinfrastruktur i en lang række europæiske lande (Benelux, Danmark, Tyskland, Grækenland, Italien, Portugal, Spanien og Sverige). Denne fælleseuropæiske infrastruktur omfatter stand-alone-produktionsanlæg (anlæg til flydende gas), dedikerede anlæg (anlæg dedikeret til en eller flere kunder) med overskydende produktionskapacitet for bulk- og flaskemarkederne, mindre onsite-produktionsanlæg og tappeanlæg. Tabel 4 viser Air Liquides europæiske produktions- og distributionsnetværk uden for Frankrig(23). I hvert af de lande, der er opstillet i tabel 4, har Air Liquide etableret tappeanlæg i forhold til det pågældende markeds størrelse (eneste undtagelse er Finland, hvor der kun findes dedikerede anlæg). I de fleste lande dækker tappeanlægsnettene det fulde udbud af gasser, herunder er en række anlæg i stand til at påfylde værdifulde gasser med længere transportradius (argon, argonblandinger og andre gasser, herunder specialgasser).

(72) Lokale produktions- og distributionsinfrastrukturer giver konkurrencefordele. En lokal produktionskapacitet for flydende gas letter backupleveringer til små og mellemstore tonnageanlæg. Når der kan ydes en sådan backup fra egenproduktionen, er leverandøren fri for at indgå arrangementer for indkøb af afsætningsgas på markedet eller på anden måde garantere bødebetalinger til kunden. Hvert af disse alternativer ville betyde yderligere omkostninger og stille tonnageleverandøren konkurrencemæssigt dårligt. En lokal distributionsinfrastruktur giver tonnageleverandøren mulighed for at skabe et dedikeret onsite-anlæg til den pågældende tonnagekontrakt med en kapacitet, der overstiger tonnagekundens efterspørgsel. Den ekstra kapacitet (den såkaldte "piggy back"-produktion) kondenseres derefter og sælges på bulk- eller flaskemarkederne. Omkostningsfordelen ved tonnagelevering skyldes stordriftsfordele ved investeringen (samt den yderligere indtægt fra bulk- og flaskesalg). Disse omkostningsfordele kan kun opnås, når "adgangen til markedet" er sikret gennem selskabets eget distributionsnet. Endelig letter en lokal infrastruktur vedligeholdelse og service af onsite-anlæg samt andre aspekter af kundeservice.

(73) Den anmeldende part bestrider i sit svar på klagepunktsmeddelelsen den lokale produktions- og distributionsinfrastrukturs betydning i forbindelse med backup og salg af overskydende flydende gas. I starten af proceduren understregede den anmeldende part ellers for så vidt angår etablering af tonnageforretning betydningen af den lokale infrastruktur, som giver mulighed for backup af flydende gas og "piggy back"-produktion. I en undersøgelse, der blev indsendt senere i procedureforløbet, anfører den anmeldende part, at flydende backupleveringer kun er relevant for kunder, hvis behov ligger på mellem 200 og 500 tpd eller mindre. I sit svar på klagepunktsmeddelsen synes den anmeldende part at antyde, at backupleveringer i bulkform til kunder med et behov for over 200 tpd kan være uhensigtsmæssige. Kommissionen mener ikke, at denne påstand er troværdig.

(74) Kommissionen fastholder, at et tæt netværk af produktionsanlæg til flydende gas udgør en fordel, når der skal leveres backup til onsite-anlæg. Når kondenseringsanlæggene ligger tæt på onsite-anlæggene, er der behov for et mindre antal tankvogne i forsyningen af en given mængde flydende gas. Dette letter backup i nødstilfælde, selv for større mængder, og det er billigere. Den anmeldende part har under alle omstændigheder i anmeldelsen bekræftet, at backup og serviceinfrastruktur er vigtig for mindre onsite-anlæg. Levering gennem sådanne anlæg er yderst rentabel og i hurtig vækst.

(75) Det er anerkendt, at backup også kan ske gennem samproduktion af flydende gasser på onsite-anlægget og oplagring på tanke, en metode, som enhver konkurrent kan anvende. I sit svar på klagepunktsmeddelelsen fremlagde den anmeldende part imidlertid et alternativ med hensyn til at sikre backup, som skulle være mere favorabel for en leverandør med en vis markedstilstedeværelse. Når produktionskapaciteten øges, eller gamle anlæg erstattes med nye, kan det være muligt at beholde de gamle anlæg eller dele af dem til fremstilling af overskydende kapacitet. Denne backupmetode er velegnet til større mængder. F.eks. modtager Air Liquides [...]* tpd tonnageanlæg i Antwerpen backup fra et gammelt [...]* tpd anlæg, som er holdt i reserve. Denne backupmetode begunstiger stærke eksisterende leverandører, såsom den kombinerede enhed, som allerede har opført et stort antal tonnageanlæg.

(76) I henhold til den anmeldende part overvurderer Kommissionen også betydningen af sideløbende ("piggy back") produktion af flydende gasser til salg på bulkmarkedet. Især anfører den anmeldende part, at virksomhedens antal af tonnagekontrakter, som omfatter sådan sideløbende produktion, er faldet. Den udvikling kan måske forklares ved Air Liquides store eksisterende bulkkapacitet inden for en udvidet produktionsinfrastruktur. Konkurrenter (AGA, Linde, Praxair) tildeler større betydning til sideløbende produktion i tonnageanlæg end den anmeldende part. Selv om det under de gældende markedsforhold synes, at betydningen af sideløbende flydende produktion er faldende, giver samproduktion af tonnage og flydende gasser alligevel en betydelig omkostningsfordel. I henhold til den anmeldende part er omkostningerne i forbindelse med driften af et kombineret tonnage- og kondenseringsanlæg [...]* lavere end kombinationen af et stand-alone-tonnageanlæg og et stand-alone-kondenseringsanlæg.

(77) Ved at skabe en eneste leverandør med en bedre produktions- og distributionsinfrastruktur vil den påtænkte fusion give Air Liquide/BOC en strukturel fordel i konkurrence om tonnagekontrakter. På grundlag af det materiale, som de øvrige konkurrenter har indsendt, kan det konkluderes, at ingen af disse har produktions- og distributionsinfrastrukturer med en lignende geografisk dækning. Ingen af Air Liquide/BOC's konkurrenter vil derfor have samme fordel.

Den nye virksomhed kan bygge på den førende europæiske rørledningsoperatørs markedsstilling

(78) Industrigasvirksomheder forfølger i forskellig grad en strategi, der går ud på via rørledninger at tilslutte deres egne produktionsanlæg til kundernes anlæg. Denne fremgangsmåde anvendes navnlig i regioner med grupper af store forbrugere af industrigas, såsom stålværker, kemisk industri, papir- eller glasproducenter og andre (såkaldte "industriintensive områder"). Der kan skelnes mellem to former for rørledninger, nemlig "lokale distributionsrørledninger" og "tilslutningsrørledninger". Lokale distributionsrørledninger udgør primærstrukturen. De forbinder en industrigasvirksomheds luftseparationsanlæg med gasforbrugernes anlæg (kunderne) inden for et "industriintensivt område". Sådanne lokale distributionsrørledninger har normalt en høj gennemstrømningskapacitet, som er tilstrækkelig til at efterkomme efterspørgslen fra flere kunder(24). Den samlede længde er begrænset af den pågældende industriregions geografiske udstrækning. Tilslutningsrørledninger udgør sekundærstruktur. Sådanne rørledninger forbinder lokale rørnet i forskellige industriregioner, nogle gange over betydelige afstande, og skaber således et større regionalt net. Tilslutningsrørledninger har nogle gange (men ikke altid) en lavere gennemstrømningskapacitet end lokale distributionsrørledninger(25).

(79) De største industrigasvirksomheders europæiske rørnet er kort beskrevet i tabel 5:

Tabel 5

Rørledninger (km)

>TABELPOSITION>

(80) Air Liquide kontrollerer på det europæiske fastland et omfattende net af lokale distributionsrørledninger i meget store "industriintensive områder": områderne omkring Antwerpen, Liège, Mons-Charleroi (alle i Belgien/Nederlandene), Dunkerque, Fos-sur-Mer, Metz, Le Havre (alle i Frankrig), Limito og Padova (alle i Italien). Ingen andre industrigasvirksomheder har adgang til rørledninger i mere end et eller to afgrænsede områder (Air Products - omkring Gent/Terneuzen, Messer - i Ruhrområdet, Linde - omkring Leuna/Buna og i Ruhrområdet, Praxair - i Spanien). Nogle konkurrenters net er meget beskedne i forhold til Air Liquides. Air Liquide er endvidere det eneste selskab, der kontrollerer omfattende tilslutningsrørledninger (Nordfrankrig/Belgien). I Det Forenede Kongerige kontrollerer BOC rørnet i store industriregioner (Sheffield, Scunthorpe, Teeside, Grangemouth, Margham og Southampton). Ingen konkurrent har adgang til rørnet i stil med Air Liquides.

(81) Kontrol over rørnet giver ejeren strukturelle fordele, som konkurrenterne ikke kan få del i. Først og fremmest kan der opnås stordriftsfordele ved at opføre større luftseparationsanlæg, der føder et regionalt net, i forhold til omkostningerne ved at opføre enkeltanlæg for hver enkelt kunde. Air Liquide og BOC har således været i stand til at føde deres rørnet fra meget store luftseparationsenheder med oxygenkapacitet på nogle gange over [...]* tpd, i Air Liquides tilfælde endda indtil [...]* tpd. Der er således en meget bedre kapitalforrentning og lavere produktions- og driftsomkostninger. For det andet giver den tekniske evne til at opføre større anlæg mulighed for at opbygge en stor produktionskapacitet i en given region. Dette forbedrer ligeledes omkostningsgrundlaget for produktion af bulk (flydende gasser), som udgør endnu en indtjeningskilde. For det tredje er det forbundet med en begrænset yderligere kapitalinvestering at tilslutte en ny kunde til en eksisterende rørledning sammenlignet med omkostningerne i forbindelse med opførelse af et dedikeret anlæg på kundens anlæg (eneste mulighed for konkurrenter). Rørledningsdækningen i et område med mange gasforbrugere er derfor en betydelig fordel, når der skal konkurreres om mulige kunder. For det fjerde giver kontrollen over tilslutningsrørledninger en delvis backup i tilfælde af produktionsforstyrrelser, selv hvis tilslutningsrørledningernes kapacitet ikke er tilstrækkelig til fuldstændig at dække en lokal gruppe af kunder. I betragtning af omkostningerne forbundet med flydende backup kan denne fordel være betragtelig. Tilslutningsrørledninger giver også mulighed for at afbalancere produktionen i de forskellige anlæg, der føder et rørnet, hvilket fremmer en endnu jævnere kapacitetsudnyttelse.

(82) Den anmeldende part anfører i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at Kommissionen har misforstået rørledningernes rolle for tonnagemarkedet. Den anmeldende part anfører, at produktionskapaciteten, og ikke rørledningens længde, er den centrale faktor for så vidt angår tonnageaktiviteter. Som det fremgår af punkt 81 har en rørledningsoperatørs specifikke styrke imidlertid netop rod i det faktum, at operatøren kan opbygge større kapacitet på grundlag af rørnettet. Air Liquides stilling i det industrielle trekantsområde Rotterdam-Mons/Charleroi-Liège afspejler denne fordel. Air Liquides luftseparationsenheder, som er forbundet via virksomhedens regionale rørledningssystem, tegner sig for [...]* af den samlede industrielle kapacitet i området (hvilket stiger til [...]*, hvis Air Liquides luftseparationsenhed i Dunkerque, som også er forbundet med rørledningssystemet, tilføjes). Air Liquides kapacitet overstiger samtlige øvrige konkurrenters tilsammen, selv om Air Products, Praxair og Linde har foretaget store investeringer i netop det område. Den anmeldende part hævder endvidere, at rørledninger til industrigas ikke er distributionsrørledninger. Lokale distributionsrørledninger, primærstrukturen, har imidlertid netop til formål at distribuere gasser til kunderne.

(83) BOC's interne analyse strider ligeledes imod den anmeldende parts erklæringer. Et BOC-dokument, som gennemgår BOC Process Systems' stilling på onsite-markedet, opstiller Air Liquide som den eneste industrigasvirksomhed, hvis "rørnetsstyrke" er "meget høj"(26). I dokumentet hedder det tillige, at rørledningsoperatører "forsøger at tiltrække forretninger via rørnettene", og at "rørnet fortsat genererer stor indtjening".

(84) Tilslutning til rørledninger kan indebære fordele for kunden, såsom mulighed for dækning af perioder med stor efterspørgsel og lettere backup. I teorien vil rørledningsoperatørens lavere omkostninger under konkurrencevilkår blive overført på kunden gennem lavere priser. Der er dog en risiko for, at stærk og enerådende kontrol over rørnet på længere sigt vil skabe en situation, hvor konkurrenterne ikke længere kan og vil konkurrere om kunderne. Dette vil i den sidste ende være til skade for kunderne, da den pågældende rørledningsleverandør så ikke længere vil være presset af konkurrencen til at nedsætte priserne.

(85) Først og fremmest vil de strukturfordele, som følger af Air Liquide/BOC's kontrol over et stort rørnet, kunne bruges som våben over for konkurrenter, i det omfang sidstnævnte vil blive ude af stand til at få tildelt tonnagekontrakter i de pågældende regioner (udelukkelse). Alle konkurrenter uden adgang til rørnettet vil skulle tilbyde kunden et nyt dedikeret anlæg. På grund af de betydeligt lavere investeringer og omkostninger i forbindelse med en rørledningstilslutning vil den pågældende rørledningsleverandør kunne underbyde samtlige sådanne bud. Det er økonomisk rationelt for den etablerede leverandør at agere således for at forhindre enhver anden leverandør i at vinde fodfæste i det kontrollerede område. Hertil kommer, at der skabes en situation, hvor rørledningsleverandøren ikke længere er presset af konkurrencen til at overføre en stor del af sine effektivitetsgevinster til sine kunder. Den eneste modstand er betydeligt dyrere tilbud på onsite-anlæg. Omkostningsbesparelser vil derfor kun blive overført til kunden, i det omfang det er nødvendigt at imødegå sådanne tilbud.

(86) For det andet risikerer kunderne, når først de har truffet den indledende beslutning til fordel for en rørledningskontrakt, at blive "låst fast". Hvis den etablerede rørledningsleverandør står stærkt, vil kundens valgfrihed blive indskrænket i høj grad, når han søger at forny kontrakten eller udvide kapaciteten. Den enkelte kunde kan i princippet indhente tilbud fra alternative leverandører, men rørledningskunder har anført, at deres handlefrihed i virkeligheden begrænses. Drejer det sig om kortere fornyelsesperioder og mindre kapacitetsudvidelser, kan alternative leverandører mene, at deres chancer for at få kontrakten tildelt er alt for små, og at det ikke kan betale sig at byde. Kundens eneste valg er derfor ofte at gå tilbage til den etablerede leverandør. Kundens forhandlingsposition svækkes yderligere, idet enhver gennemsigtighed for omkostningerne går tabt. Den enkelte kunde vil ikke mere kunne overvåge sit onsite-anlæg, fordi leveringen sker gennem et komplekst system sammen med andre virksomheder(27).

(87) Kommissionen konkluderer, at den nye virksomhed vil blive i stand til at bruge Air Liquides omfattende rørledningsdækning som et element af virksomhedens markedsstyrke. Den nye virksomhed vil i denne henseende blive stærkere end konkurrenterne, få enekontrollen over distributionsrørledninger, som er [...]* gange længere end samtlige konkurrenters rørledninger tilsammen. Dette skyldes hovedsagelig Air Liquides eksisterende rørnet, selv om der med den påtænkte fusion tilføjes rørnet i industriområder i Det Forenede Kongerige. Den strukturfordel, som Air Liquide/BOC vil få i de områder, hvor de har rørledninger, vil sætte dem i stand til at koncentrere sig om andre områder. Ingen anden konkurrent vil kunne konkurrere på lignende vis.

Den nye virksomhed vil kunne bruge sin dominerende stilling inden for bulkmarkederne i Frankrig, Det Forenede Kongerige og Irland som våben i konkurrencen

(88) For en beskrivelse af Air Liquides og BOC's dominerende stillinger på markederne for bulk- og flaskegas i Frankrig og Det Forenede Kongerige/Irland henvises der til betragtning 152-183. I betragtning 89-91 beskrives, hvordan disse dominerende stillinger kan bruges som våben i konkurrence om tonnagekunder.

(89) En leverandør af industrigas, som har etableret et bulkleveringsforhold med en kunde, vil normalt bedst kunne bedømme kundens efterspørgsel. I grænseområdet mellem tonnage- og bulkmarkederne kan efterspørgslen dækkes både ved onsite-levering og flydende levering. Parterne leverer i stadigt højere grad til kunder, hvis efterspørgsel er mellem 20-100 tpd, gennem mindre onsite-anlæg (for nitrogens vedkommende har Air Liquide næsten [...]* sådanne kontrakter i Frankrig og BOC flere end [...]* i Det Forenede Kongerige, for oxygens vedkommende kan der ligeledes opføres PSA, VPSA og endog kryogene anlæg til omkring eller under 100 tpd). Når dette er tilfældet, eller når kundens efterspørgsel stiger, kan den etablerede leverandør bruge sin eksisterende bulkkontrakt som våben i et forsøg på at skaffe sig en tonnagekontrakt. Hvis det kan forudses, at en kundes efterspørgsel berettiger til tonnagelevering ved udløbet af den løbende bulkkontrakt, vil den etablerede leverandør næsten altid være den første, der kan tilbyde en tonnageløsning på grund af kendskabet til kundens behov. Ved afgivningen og under forhandlingen af tilbuddet vil leverandøren være i stand til at støtte sig til det etablerede samarbejdsforhold med kunden. Hvis en kundes efterspørgsel bevæger sig op i nærheden af tonnagemængder i løbet af bulkkontraktens varighed, vil den etablerede leverandør per definition være den eneste leverandør, der kan give tilbud om tonnagelevering.

(90) Muligheden for at "overflytte" visse bulkkunder til tonnagelevering giver den etablerede leverandør en logistisk fleksibilitet, som overordnet betragtet udgør en omkostningsfordel. Når der erhverves en ny tonnagekunde, vil den etablerede leverandør f.eks. være i stand til at opføre et større onsite-anlæg for at skabe overskydende kapacitet til bulkmarkedet. Ved at tilslutte en ny kunde til en rørledning kan den etablerede leverandør forbedre kapacitetsudnyttelsen i det pågældende rørnet. Hvis den etablerede leverandør på den anden side kun har en begrænset kapacitet til produktion af flydende gas i en given region, f.eks. på et marked i vækst, vil en overflytning af en bulkkunde lette på dette forhold.

(91) Teoretisk kan det hævdes, at andre industrigasvirksomheder også kan støtte sig til eksisterende bulkleveringskontrakter for at indhente tonnageordrer. Da de imidlertid står meget stærkt (dominerende stilling) som bulkleverandører på deres respektive hjemmemarkeder, er Air Liquide og BOC særdeles godt placeret til at bruge bulkkundeforhold som våben i et forsøg på at skaffe sig en tonnagekontrakt. På et mere afbalanceret marked vil mange kunder, især større virksomheder, kunne have mere end én bulkleverandør, eller de vil kunne skifte bulkleverandør oftere. Når et selskab dominerer et nationalt bulkmarked, vil dette meget sandsynligt være kundernes eneste valg. Ved at kombinere stærke stillinger på flere vigtige bulkmarkeder vil den anmeldte transaktion kombinere henholdsvis Air Liquides og BOC's fordele som følge af deres dominerende stilling.

Den påtænkte transaktion sammenlægger to konkurrenter, der er førende med kapacitet inden for teknologi og projektudførelse

(92) Der er i sektoren enighed om, at teknologi er en vigtig faktor, som sætter en leverandør i stand til at skille sig ud fra konkurrenterne. Inden for tonnagesektoren er produktionsteknologien (procesteknologi) centralt for konkurrenceevnen. Levering af industrigasser ved brug af større onsite-anlæg er højst kapitalintensiv, og avanceret procesteknologi kan give en leverandør en omkostningsfordel, f.eks. i form af energiforbrug, mindsket emission og reducerede kapitaludgifter. Den anmeldende part har bekræftet procesteknologiens betydning i sit svar på klagepunktsmeddelelsen.

(93) Air Liquide og BOC har et stærkt potentiel inden for forskning og udvikling (FoU), hvilket kommer til udtryk i deres FoU-udgifter og -anlæg. I 1998 havde Air Liquide et samlet FoU-budget på [...]* mio. EUR. Virksomheden beskæftigede [...]* forskere på [...]* forskningscentre, tegnede sig for [...]*opfindelser og indgav [...]* patentansøgninger. Air Liquide har [...]* industrielle partnerskabsaftaler og [...]* internationale samarbejdsaftaler med universiteter. Air Liquides tekniske division ([...]* medarbejdere på verdensplan) tegner og opfører gasanlæg. I 1998 udgjorde BOC's samlede FoU-udgifter [...]* mio. EUR. Virksomheden beskæftiger mere end [...]* forskere på [...]* centrale og en række mindre forskningscentre inden for områder som processystemer og nøgleindustrier som den elektroniske industri (BOC Edwards). Virksomheden har også et stort antal løbende FoU-samarbejdsaftaler med tredjeparter. BOC har koncentreret sin verdensomspændende anlægstekniske kapacitet under forretningsområdet processystemer.

(94) Air Liquide og BOC besidder omfattende topmoderne teknologi til opførelse af anlæg og meget vigtig teknisk knowhow. Begge virksomheder er førende inden for f.eks. produktion af gasser med høj renhedsgrad til elektronikindustrien. Air Products har bekræftet, at BOC er meget konkurrencedygtig med hensyn til mindre anlæg til 150-350 tpd. Selv om kryogen produktionsteknologi i forbindelse med større onsite-anlæg sikkert ikke ændrer sig fundamentalt i den nærmeste fremtid, er det et vigtigt aktiv at være i stand til fortløbende at udarbejde og gennemføre forbedringer. Air Liquide erhverver ubegrænset adgang til BOC's procesteknologi og anlægsteknisk knowhow. Kommissionen må antage, at Air Liquide også vil erhverve BOC's tilknyttede FoU-center, som er beliggende i USA (udover BOC Edwards forskningscentret i Det Forenede Kongerige).

(95) Evnen til at planlægge, styre og gennemføre store onsite-projekter er mindst lige så vigtig som en tyk portefølje af teknologier. Air Liquide og BOC tilhører gruppen af fire industrigasvirksomheder, som af industrianalytikere anses for at være førende i denne henseende. [...]* af verdens største oxygenanlæg (kapacitet over [...]* tpd) er f.eks. opført af Air Liquide.

(96) Begge virksomheder besidder også førende ikke-kryogen produktionsteknologi, især avanceret VPSA generatorteknologi. Air Liquide er verdens førende leverandør af mindre membrangeneratorer, som kan producere nitrogen med en renhedsgrad på 99,9 %. Disse teknologier gør det muligt at udvide onsite-forretningsområdet til forbrugere af mindre mængder (under 100 tpd), en strategi, som Air Liquide med held har forfulgt tidligere (næsten [...]* mindre onsite-kontrakter).

(97) Den nye virksomhed vil blive førende på andre områder, f.eks. inden for kombineret produktion af gasser, elektricitet og damp (såkaldt "udvidet produktudbud"). Den vil ligeledes være bedst placeret blandt konkurrenterne med hensyn til at betjene kunder i nøgleindustrier, såsom elektronikindustrien, hvor der tildeles kontrakter om meget store mængder. Air Liquide har fokuseret [...]* af virksomhedens FoU på denne sektor og er førende på området ved at tilbyde en omfattende "totalløsning inden for styring af gasser og kemikalier", herunder logistik, sporing, overvågning, genbrug og integrering af kundeprocesser. BOC har gjort sig meget synlig inden for elektroniksektoren gennem datterselskabet, BOC Edwards. Begge virksomheder tilbyder elektronikindustrien et omfattende produktudbud med onsite-produktion af gasser med høj renhedsgrad, specialgasser og procesudstyr til kunderne.

Air Liquide/BOC's samlede stærke overordnede tilstedeværelse giver yderligere fordele med hensyn til multinationale kunder

(98) Air Liquide forfølger en strategi, der går ud på at ledsage virksomhedens store tonnagekunder (førende industrivirksomheder) på forsyningssiden overalt i verden. Air Liquides årsberetning for 1998 opstiller følgende strategi: "Air Liquide fortsætter sin ekspansion på verdensplan for at ledsage og betjene kunderne overalt i verden." Sådanne partnerskaber er "mulige på grund af Air Liquides globale tilstedeværelse." BOC, som driver virksomhed i mere end 50 lande, anses sædvanligvis for at have den mest omfattende globale dækning af industrigasvirksomhederne. Virksomhedens globale strategi har ført til den nylige omstrukturering af aktiviteterne til fire overordnede "forretningsområder".

(99) Kundernes besvarelser viser, at global tilstedeværelse ikke er en forudsætning for at konkurrere om tonnagekontrakter, idet mange kunder søger den bedste leveringsløsning på et givet regionalt marked. Global tilstedeværelse kan dog give en industrigasvirksomhed en konkurrencefordel med hensyn til multinationale kunder. Når leverandøren har etableret et forretningsforhold med en kunde i en region og dér bevist sin pålidelighed, betyder det en reference i konkurrencen om tonnagelevering i en anden region. En gasvirksomhed med global dækning er også bedre stillet med hensyn til at tilbyde en kunde særlige betingelser (f.eks. rabatter) i et land til gengæld for en ny kontrakt i et andet. I henhold til markedsdeltagerne udgør især evnen til at operere globalt en fordel, når der handles med kunder i elektronikindustrien. Industrigasvirksomheder med begrænset global tilstedeværelse, såsom Linde, Messer og AGA, er dårligere stillet i konkurrence om sådanne kunder.

c) Konkurrenternes stilling

Den fusionerede virksomheds styrke alene vil ikke virke ansporende for de resterende konkurrenter

(100) Air Liquide/BOC bliver den stærkeste tonnageleverandør inden for alle relevante områder. Nogle af styrkeområderne er generelle (teknologi, projekudførelseskapacitet og infrastruktur i mange lande). Hertil kommer, at den nye virksomhed får en række særligt stærke sider regionalt (stærk regional leveringsposition, kontrol over rørnet og dominerende stilling inden for nationale bulkmarkeder).

(101) Ingen af de resterende konkurrenter nærmer sig Air Liquide/BOC's overordnede styrke. Fordi konkurrenterne er langt bagud på disse områder, vil de også være mindre ansporet til at forsøge at erobre betydelige dele i de regioner, hvor Air Liquide/BOC står meget stærkt, fordi de dér ville møde særlig stærk modstand. Kombinationen af regionale og generelle styrkeområder inden for en og samme virksomhed kan således føre til den de facto-opsplitning af EØS-markedet i på den ene side et enkelt stort vesteuropæisk område udelukkende kontrolleret af Air Liquide/BOC og på den anden side resten af EØS.

(102) Når konkurrenterne støder på Air Liquide/BOC på mange forskellige markeder, virker dette yderligere afskrækkende for konkurrencen. Hver af de resterende konkurrenter konkurrerer med Air Liquide/BOC på nationale bulk- og/eller flaskemarkeder, hvor Air Liquide/BOC også står stærkt (se f.eks. tabel 9). Den enkelte konkurrent vil derfor føle sig tilskyndet til at udskyde aggressiv konkurrence for ikke at udsætte sig for gengældelsesaktioner fra Air Liquide/BOC's side.

De fleste tilbageværende tonnageleverandører anses af markedsdeltagerne for at være "sekundære" konkurrenter

(103) I vurderingen af de tilbageværende tonnageleverandørers konkurrencemæssige styrke er det nyttigt at tage industrigasvirksomhedernes egne synspunkter i betragtning. I en intern undersøgelse foretaget af Air Products, men som ikke kun omhandler tonnagemarkedet(28), skelnes der mellem "primære" og "sekundære" industrigasvirksomheder. Air Liquide, BOC, Air Products og Praxair hører til første gruppe. Linde, AGA og Messer til den anden. Det skal bemærkes, at i denne analyse sakker Linde, AGA og Messer bl.a. bagud med hensyn til "projektudførelseskapacitet for større, onsite-anlæg". Industrianalytikere deler dette synspunkt(29).

(104) Ingen af de tilbageværende konkurrenter kommer i nærheden af Air Liquide/BOC's specifikke styrke på tonnagemarkedet (infrastruktur i hele Europa, kontrol over et stort rørnet, stærk regional implantering og stærk stilling på de nationale bulkmarkeder).

Forbindelsen mellem Air Liquide og Air Products gennem den fælles erhvervelse og opdeling af BOC mindsker yderligere konkurrenceincitamentet

(105) Air Products har en begrænset markedsandel i Europa (5-10 % for oxygen og 10-15 % for nitrogen), selv om virksomheden kan anses som en af de førende inden for produktionsteknologi og projektudførelseskapacitet for onsite-anlæg(30).

(106) De forbindelser, der skabes mellem Air Liquide og Air Products ved den fælles erhvervelse og opdeling mellem sig af BOC, sandsynliggør, at Air Products ikke vil konkurrere aggressivt med Air Liquide/BOC (se betragtning 223-243).

Gennemføres fusionen Linde/AGA, vil den ikke mindske de konkurrencebegrænsende virkninger af den her omhandlede fusion

(107) Med hensyn til markedsandele er Linde den næststørste konkurrent (15-20 % for oxygen og 15-20 % for nitrogen). Hvis Linde erhverver AGA, øges markedsandelen til 25-30 % for oxygen og 15-20 % for nitrogen. Afstanden op til Air Liquide/BOC's markedsandel vil dog fortsat være betydelig, nemlig [...]* for oxygen og [...]* for nitrogen.

(108) Linde anses almindeligvis for at være en af de førende med hensyn til produktionsteknologi (procesteknologi) for kryogene luftseparationsanlæg. Linde har egen betydelig teknisk kapacitet. Virksomheden mangler dog teknologisk kapacitet inden for visse områder. F.eks. har den ingen konkurrencedygtig luftseparationsteknologi til fremstilling af nitrogen, som er en rentabel sektor i vækst. Fusionen med AGA giver ikke Linde yderligere teknologisk kompetence, idet AGA ikke har nogen egentlig anlægsteknisk ekspertise. Faktisk bruger AGA for øjeblikket Lindeteknologi under licens.

(109) Den anmeldende part lagde i sit svar på klagepunktsmeddelelsen vægt på Lindes anlægsopføringskapacitet og anlægssalgsaktiviteter, herunder især større kryogene luftseparationsenheder. Linde AG er et stærkt diversificeret selskab, der driver sin aktivitet inden for industrigas som et af fire forretningsområder ("Werksgruppen"). Onsite-luftseparationsenheder opføres ikke af Lindes industrigasafdeling ("Werksgruppe Technische Gase"), som siden november 1999 er et særskilt datterselskab af Linde AG, men af Lindes ingeniør- og byggetekniske afdeling ("Werksgruppe Anlagenbau"). Lindes Werksgruppe Anlagenbau udfører også tekniske projekter i en række sektorer uden tilknytning til tekniske gasser. Afdelingen har før i tiden leveret kryogene luftseparationsenheder til Werksgruppe Technische Gase samt til andre industrigasvirksomheder. I denne henseende agerer Lindes Werksgruppe Anlagenbau som enhver anden ingeniørvirksomhed. Linde anførte under den mundtlige høring, at virksomheden ikke ser nogen grund til, at anlægssalgsaktiviteterne skulle kunne styrke virksomhedens gasforsyningsaktiviteter.

(110) Det ser derfor ud til, at Lindes anlægsopførelser og anlægssalgsaktiviteter blot sikrer, at virksomhedens kryogene teknologi stilles bredt til rådighed for andre industrigasvirksomheder. Når Linde blot opfører sig som udstyrsleverandør til andre industrigasvirksomheder, vil dette ikke kunne forbedre virksomhedens mulighed for direkte at få tildelt tonnageleveringskontrakter. Udstyrslevering gennem byggekontrakter og levering af gas gennem langvarige forsyningsforbindelser er to forskellige produktmarkeder, hvor der kræves forskellige konkurrencemæssige fortrin. F.eks. har Linde ikke adgang til noget større rørnet. Dette begrænser virksomhedens muligheder for at hverve nye tonnagekunder i vigtige industriregioner, hvor andre konkurrenter råder over rørnet, og udgør således en strategisk ulempe.

(111) I konkurrencen om tonnageleveringskontrakter er evnen til at planlægge, udføre og forvalte store onsite-projekter mindst lige så vigtig som teknologisk ekspertise. Industrianalytikere mener, at Linde ikke når op i den "primære" gruppe af industrigasvirksomheder i denne henseende(31). Det forhold, at Linde kun har fået tildelt og gennemført et forholdsmæssigt beskedent antal større onsite-kontrakter i løbet af de seneste fem år (se tabel 3), synes at bekræfte denne vurdering(32). Virksomheden har hidtil foretrukket at give sin teknologi i licens til andre industrigasvirksomheder eller bygge anlæg som underleverandør for andre virksomheder. Dette synes at antyde, at Linde har valgt at føre en forsigtig politik med hensyn til direkte at gennemføre projekter.

(112) I vurderingen af den konkurrenceevne, som Linde/AGA vil få, bør der tages hensyn til det forhold, at Linde/AGA får en vis regional styrke. På linje med Air Liquide/BOC, men i mindre omfang, vil Linde/AGA stå stærkt på visse "hjemmemarkeder" (Østrig, Skandinavien og visse områder i Tyskland). Der er risiko for, at Linde/AGA vil koncentrere sig om disse regioner, hvor der allerede nydes specifikke konkurrencefordele og mindre risici, hvilket mindsker den overordnede konkurrence.

Messer og Praxair vil næppe kunne yde egentlig konkurrence

(113) Hverken Messer eller Praxair har i samme omfang specifikke fortrin som Air Liquide/BOC.

(114) Messer kommer til kort med hensyn til markedsandel (10-15 % for oxygen og 5-10 % for nitrogen) og antal tildelte kontrakter (se tabel 3). Selv om virksomheden besidder ekspertise inden for anlægsopførelse, står Messer strategisk dårligere end Air Liquide/BOC. Virksomheden er betydeligt mindre end sektorens førende, Air Liquide/BOC, og de øvrige større konkurrenter (f.eks. Air Products), hvilket er en yderligere ulempe, navnlig i konkurrence om større projekter, som kræver omfattende økonomiske investeringer. Messer har øget sin gæld betydeligt gennem de seneste år og har således sandsynligvis ikke den finansielle styrke til i større grad at investere i onsite-leveringsprojekter i fremtiden. Helt generelt er Messer også mindre synlig.

(115) Praxairs har kun en begrænset stilling i Europa (markedsandel mindre end 5 % for oxygen og 5-10 % for nitrogen). Virksomhedens styrke ligger hovedsageligt på de amerikanske markeder.

(116) I vurderingen af den fremtidige konkurrence, som Praxair kan byde på tonnagemarkedet i EØS, bør det tages i betragtning, hvorvidt virksomheden har noget økonomisk incitament til at indgå i heftig konkurrence. Praxair gav ved den mundtlige høring udtryk for, at virksomheden på trods af sin teknologiske kapacitet ikke har været i stand til at skaffe sig betydelige markedsandele i Europa. Virksomheden opfatter sine chancer for at vinde kontrakter som beskedne på baggrund af konkurrencen fra store allerede etablerede leverandører. Virksomheden anførte, at den sandsynligvis ikke vil foretage større investeringer for at konsolidere sin tilstedeværelse i Europa fremover. Selv om Praxair har den teknologiske kapacitet, synes virksomheden at finde det økonomisk mere rationelt at foretrække investeringer i andre dele af verden, hvor virksomheden selv mener at have bedre vækstmuligheder. Det er på denne baggrund ikke sandsynligt, at Praxair skulle udfordre parternes samlede stilling på tonnagemarkedet i EØS i en sådan grad, at det ville kunne true deres dominerende stilling.

d) Kundernes stilling og kontrakttildelingen

Stærkt koncentreret udbud over for meget mindre koncentreret efterspørgsel

(117) Kunderne på det europæiske tonnagemarked befinder sig allerede i en stærkt koncentreret udbudsstruktur. Der er kun meget få (ikke mere end syv) leverandører af tonnagegas til stede på markedet for øjeblikket. Antallet risikerer at blive reduceret til fem. Heraf er nogle klart bedre kvalificerede end andre.

(118) Den påtænkte fusion vil yderligere reducere kundernes valgmuligheder. Fjernes BOC som en uafhængig konkurrent, vil dette yderligere indsnævre forsyningsstrukturen, ikke kun på grund af de færre konkurrenter, men nok så meget på grund af at en af de få førende tonnageleverandører vil blive fjernet. BOC er en af de få "primære" industrigasvirksomheder med førende teknologi, stor investeringskapacitet og ekspertise inden for projektudførelse.

(119) Efterspørgselssiden er derimod mindre koncentreret. En række industrier har behov for oxygen og nitrogen i tonnageform, f.eks. stålindustrien, metalindustrien (jern og andet), kemisk og petrokemisk industri, raffinering, elektronik- og glasindustrien. I hver af disse sektorer er der et stort antal (potentielle) kunder. Mere end 100 forskellige kunder har indhentet tilbud på store onsite-anlæg (kapacitet over 100 tpd) i løbet af de seneste år i Europa. Hvis efterspørgslen efter mindre (men dog betydelige) onsite-anlæg på grænsen mellem bulk- og tonnagelevering (kapacitet på 20 til 100 tpd) regnes med, bliver antallet af kunder endnu højere.

(120) I stålindustrien samt i den kemiske og petrokemiske industri findes der meget store kunder. Den anmeldende part hævder, at nogle af disse virksomhedskunder er større end Air Liquide. Det står imidlertid ikke klart, hvordan en kundes størrelse kan øge kundens forhandlingsstyrke. Købekraft afhænger ikke af virksomhedens størrelse, men af de forskellige grader af koncentreret udbud og efterspørgsel. Der findes ikke nogen enkeltkunde, der tegner sig for nogen betydelig andel af tonnageleveringerne i EØS, hvorfor koncentrationsgraden på indkøbssiden er markant lavere end på udbudssiden.

Ikke alle kunder koncentrerer deres indkøb centralt eller kan udøve deres forhandlingsstyrke ved at bruge indkøbte mængder som argument

(121) Air Liquide anfører i anmeldelsen, at tonnagekunderne i Air Liquide væsentligt er nogle få verdensdækkende virksomheder (stål, kemikalier og raffinering), som generelt centraliserer deres indkøbsfunktioner. Virksomheden anførte ligeledes, at gaskunder har behov for store mængder, og at sådanne kunder derfor kan udøve en meget stor forhandlingsstyrke over for gasleverandørerne.

(122) I Kommissionens undersøgelser har det imidlertid ikke kunnet bekræftes, at tonnagekunderne kun udgør ganske få store multinationale virksomheder. Endvidere har virksomheder med centraliserede indkøbsfunktioner givet udtryk for, at de slår i en pude over for gasleverandørernes forhandlingsstyrke.

(123) I nogle industrier udgør omkostningerne til industrigas en højere andel af kundernes produktionsomkostninger end i andre. F.eks. leveres der meget store mængder oxygen og argon til et stålværk, og disse udgør også en betydelig andel af stålværkets variable omkostninger. De absolutte mængder af oxygen og nitrogen, der leveres til produktionsanlæg i den kemiske industri, er nok store, men de udgør alligevel kun en forholdsvis lille andel af kundens omkostninger. I henhold til den anmeldende part udgør oxygen og nitrogen ca. 3 % af omkostningerne for de produkter, i hvis produktion de indgår. I de fleste tilfælde afhænger kundernes drift af levering af en fast mængde gasser, og omkostningerne i forbindelse med afbrydelser i leveringerne kan være meget høje. De elementer viser, at efterspørgslen sædvanligvis er pris-uelastisk. Indkøb af store mængder betyder derfor ikke i sig selv, at kunderne kan udøve forhandlingspres over for gasleverandørerne.

(124) Indførelsen af begreber som "udvidet udbud" eller "utility island", som hovedsageligt vedrører samproduktion af elektricitet og damp, vil føre til lavere omkostninger såvel for industrigasleverandøren som for kunden, men vil også reducere kundens forhandlingsstyrke. Ved ikke udelukkende at levere gas, men også samproducere elektricitet og damp kan industrigasvirksomheden imødekomme såvel egne behov for elektricitet (til driften af onsite-anlægget) som kundens behov for damp (et typisk behov i den kemiske industri). Air Liquide var først med denne metode og har hidtil haft de bedste resultater i gennemførelsen. Karakteren af en så omfattende anlægsforsyning har mere til fælles med et joint venture end en traditionel leveringsaftale. Selv om kunden drager fordel af at overlade forsyningen til andre, bliver det vanskeligere at bryde symbioseforholdet med industrigasvirksomheden, når kontrakten udløber. Kundens forhandlingsstyrke mindskes i den sidste ende.

Eksisterende kontrakttildelingsprocedurer er ikke tilstrækkelige til at opveje parternes styrke

(125) Air Liquide anførte i anmeldelsen, at tonnagemarkedet er et "udbudsmarked", og at tilstedeværelsen af andre tilbudsgivere (endog kun en enkelt) derfor er nok for at sikre konkurrencevilkår. Den anmeldende parts definition på et "udbudsmarked" er imidlertid ikke tydelig. Hvis der hermed menes den formelle tilbudsgivning, lever den sædvanlige tildelingsprocedure på tonnagemarkedet ikke op til det. I en typisk tilbudsgivningssituation, f.eks. inden for offentlige aftaler, offentliggøres udbud på en sådan måde, at det kommer samtlige konkurrenter til kendskab. Konkurrenterne kan indgive bud på grundlag af samme information og på samme vilkår, og beslutning om tildelingen træffes efter gennemgang af de indgivne bud.

(126) Kommissionens undersøgelse viser, at tildelingsproceduren for store onsite-kontrakter er noget anderledes. Der findes ingen standardiseret udbudsprocedure. De elementer, der er opstillet i betragtning 127, 128 og 129 er af såvel kunder som konkurrenter karakteriseret som typiske:

(127) Planlægning af et onsite-anlæg og udformning af opdraget. Air Liquide har selv anført, at industrigasvirksomhederne (de mulige leverandører) ofte inddrages i en dialog med deres (potentielle) kunder på projektudformningsstadiet. En kunde vil ofte søge råd fra industrigasvirksomhederne, når der planlægges en tonnageløsning. Dette vil ofte være tilfældet, når der er behov for store, specialbyggede onsite-anlæg, idet sådanne projekter såvel teknologisk som planlægnings- og styringsmæssigt er meget komplekse(33). I de fleste tilfælde støtter kunderne sig til råd fra en kompetent industrigasvirksomhed med hensyn til at identificere og specificere den bedste tekniske løsning for den krævede kapacitet, renhed og gennemstrømning, alternativer og parametre i anlægstegningerne, egnede backupløsninger, miljøhensyn osv. Denne indledende dialog kan forløbe over længere tid, indtil 18 måneder, idet der holdes møder med eksperter og ingeniører, hvor detaljerede tekniske spørgsmål drøftes. Forløbet munder ud i en skræddersyet løsning for det specifikke kundeanlæg. Mindst én potentiel leverandør har derfor allerede betydelige oplysninger om udformningen af opdraget for et større onsite-anlæg. Forløbet ligner derfor meget fælles projektudvikling.

(128) Indhentning af tilbud. Kunder har bekræftet, at udbud for onsite-leveringer sædvanligvis ikke offentliggøres. De fleste kunder retter henvendelse til en eller flere industrigasvirksomheder (oftest skriftligt, men også mundtligt) og anmoder om et tilbud. Opdraget kan variere fra en bred beskrivelse til samtlige detaljer.

(129) Beslutningstagning og yderligere forhandlinger. Når tilbuddene er indgivet, finder der ofte yderligere forhandlinger sted med den etablerede leverandør (på baggrund af betingelserne i de øvrige indkomne bud) eller med andre konkurrenter, der har svaret på henvendelsen (på baggrund af den etablerede leverandørs og de øvrige tilbud). Kunden tager på dette grundlag sin købsbeslutning.

(130) På baggrund af ovenstående er Kommissionen i sin vurdering af, hvorvidt kontrakttildelingsprocedurerne kan opveje parternes markedsstyrke, kommet frem til følgende (betragtning 131 til 144).

(131) Det skal indledningsvist bemærkes, at de udbudsprocedurer, som anvendes af tonnagekunderne, med ganske få undtagelser ikke udgør objektive udbudsprocedurer, med objektive og klart fastlagte kriterier for tildelingen af en kontrakt (f.eks. lavest pris), men blot forhandlingsprocedurer, som i forskelligt omfang finder sted med forskellige leverandører.

(132) I de fleste forhandlingsprocedurer kan konkurrenterne ændre deres tilbud og tilbyde forskellige betingelser under forhandlingsforløbet. Eksempler fremlagt af den anmeldende part bekræfter dette. I henhold til den anmeldende part giver dette kunderne mulighed for at spille leverandørerne ud mod hinanden for at nå til en bedre handel. En række forskellige elementer i forhandlingsproceduren begrænser imidlertid denne mulighed.

(133) For det første vil det ofte være den etablerede leverandør, som kunden udvælger med henblik på at få råd og vejledning om specifikationerne for det nye anlæg og opdraget, idet den etablerede leverandør har et igangværende samarbejdsforhold med kunden(34). Det sædvanlige tildelingsforløb inddrager således ofte den etablerede leverandør på et tidligere stadium end konkurrenterne. Den foreslåede onsite-løsning er ofte en, som den etablerede leverandør har bidraget til udformningen af, og som svarer til dennes kapacitet.

(134) Den etablerede leverandør er også i stand til at fremsætte det billigste tilbud ved at drage fordel af det eksisterende leveringsforhold og den oprindeligt foretagne investering. Dette er tilfældet såvel ved fornyelse af et onsite-anlæg som ved udvidelse eller ændring af eksisterende aftaler (se nærmere beskrivelse i betragtning 58 til 61). Denne partiskhed mod udefrakommende konkurrenter kan begrænse deres incitament til at konkurrere aggressivt i lige så stor udstrækning, som de ville gøre, hvis de afgav bud på lige vilkår (eller til at afgive bud overhovedet) som bekræftet i svarene fra en række kunder(35).

(135) Faktisk svarede de fleste af de forespurgte kunder, at den etablerede leverandør nyder en fordel i tilbudsgivningen for en onsite-leveringskontrakt, navnlig ved udvidelser af et eksisterende leveringsarrangement.

(136) I nogle situationer kan partiskheden over for den etablerede leverandør være så udtalt, at en kunde finder det svært at få konkurrerende tilbud. Dette kan især være tilfældet, hvis det drejer sig om en utilstrækkelig attraktiv kontrakt, og hvor chancerne for at vinde er for begrænsede i forhold til investeringen i tilbudsgivningen. Dette er tilfældet, når en kunde søger at tilføje begrænset kapacitet til et eksisterende leveringsarrangement (f.eks. hvis kunden har en onsite-leveringskontrakt med den etablerede leverandør for 1200 tpd oxygen og har brug for yderligere levering af 350 tpd). Når en kunde har en rørforsyningskontrakt, er der også mindre chance for udefrakommende konkurrenter (se nærmere beskrivelse i betragtning 85 og 86). I sådanne tilfælde kan konkurrenterne simpelt hen mene, at chancerne er for dårlige til at afgive bud, og kunden har så ikke andet valg end at gå tilbage til den etablerede leverandør. Enkelte kunder har givet udtryk for denne bekymring.

(137) For det andet, selv om udbud for større onsite-projekter måtte komme samtlige leverandører, der er i stand til at give et tilbud, for øre, er dette ikke altid tilfældet for det større antal mellemstore eller mindre kontraktmuligheder. I disse tilfælde kan kun et begrænset antal konkurrenter give tilbud, fordi kunderne typisk ikke offentliggør udbuddet og heller ikke på anden måde retter henvendelse til hele viften af potentielle leverandører. Den etablerede leverandør bliver dog sædvanligvis anmodet om et tilbud.

(138) For det tredje har leverandører brug for ret mange oplysninger om kunderne, deres drift og specifikke behov for at udarbejde et tilbud. Den anmeldende part har understreget, at tonnagekontrakter normalt skræddersyes til kundens specifikke behov. Det kendskab stiller leverandøren gunstigt med hensyn til at vurdere de forskellige muligheder, kunden har (f.eks. erstatning, renovering eller videreførsel af kontrakten), og de omkostninger, som hver af mulighederne repræsenterer for kunden. I løbet af de efterfølgende forhandlinger kan leverandøren indhente yderligere oplysninger. Når leverandøren er i besiddelse af sådanne oplysninger, forbedrer det hans mulighed for at vurdere risikoen for, at et givent projekt vil blive opgivet, udskudt eller skåret ned, eller for at kunden skifter til et fuldstændigt nyt anlæg i stedet for at udvide et eksisterende. Med denne viden kan en leverandør justere sin pris efter forholdene. Kunderne har således kun forhandlingsstyrke i mere marginale projekter.

(139) Kundens muligheder er således meget gennemsigtige og leverandøren kan tilpasse sig kundens adfærd, og det er netop på dette punkt, at de gældende forhandlingsprocedurer på tonnagemarkedet adskiller sig fra de traditionelle udbudsprocedurer. Sidstnævnte er udformet for at forhindre denne slags gennemsigtighed og således styrke kundens stilling og sikre effektiv konkurrence mellem leverandører på lige vilkår.

(140) For det fjerde synes tonnagemarkedets historie at antyde, at det ikke er let for kunderne at skifte leverandører. Der er ikke noget, der viser, at parternes markedsandele nogen sinde har været udpræget svingende. De meget stærke regionale stillinger taler ligeledes imod den anmeldende parts synspunkt. Både Air Liquide og BOC har til alle tider tegnet sig for meget store andele af tonnagemarkedet på eget "territorium" (se betragtning 67 og 68). Hvis resultatet af hver eneste kontrakttildelingsprocedure stod fuldstændigt åbent, ville parternes markedsstillinger måske være mindre stabile. Dette har ikke været tilfældet.

(141) Den anmeldende part henviser til flere af Kommissionens beslutninger i fusionssager til støtte for sin opfattelse af, at anvendelsen af udbudsprocedurer skulle mindske de konkurrencemæssige bekymringer, som store markedsandele normalt giver anledning til.

(142) I sit svar på klagepunktsmeddelelsen henviser den anmeldende part til Kommissionens beslutning af 12. december 1996 i sag nr. IV/M.692 - Electrowatt/Landis. De relevante erklæringer i denne beslutning vedrørte imidlertid mindre markeder kendetegnet af nytilkomne konkurrenter og høj grad af teknologisk innovation (elektroniske komponenter) og med deraf følgende større sandsynlighed for svingende markedsandele. Ingen af disse elementer er til stede i nærværende sag.

(143) I samme henseende citerer den anmeldende part Kommissionens beslutning af 23. oktober 1998 i sag IV/M.1298 - Kodak/Imation. I den beslutning var eksistensen af udbudsprocedurer imidlertid kun en af flere faktorer, der blev taget i betragtning for at afgøre, om transaktionen ville føre til en individuel eller kollektiv dominerende stilling. En mere relevant faktor var, at enhver prisstigning sandsynligvis ville fremskynde kundernes skift til en anden teknologi, navnlig digitale systemer. I nærværende sag findes der ingen konkurrerende teknologi, som på samme måde kunne lægge pres på parterne.

(144) Kommissionen konkluderer, at de gældende kontrakttildelingsprocedurer ikke i sig selv er tilstrækkelige til at sikre, at hver eneste potentiel leverandør kan indgive bud på samme vilkår og få ligebehandling under proceduren. Resultaterne af sådanne procedurer afhænger af forskellige forhold, såsom leverandørernes styrke på markedet. Hvor en enkelt leverandør, som den nye virksomhed efter den påtænkte fusion, står meget stærkere end de øvrige, vil en sådan procedure sætte den dominerende leverandør i stand til at drage fordel af sin stilling med henblik på at tilpasse sit tilbud til de øvrige konkurrenters, og derfor yderligere svække deres stilling. Den større ubalance til Liquide/BOC samlet vil yderligere mindske effektiviteten af eksisterende tildelingsprocedurer. Ud fra disse betragtninger mener Kommissionen, at de gældende tildelingsprocedurer er utilstrækkelige med hensyn til at lægge pres på parternes markedsstyrke.

Kunderne kan vanskeligt gennemskue omkostningerne og vil normalt ikke vælge egenproduktion

(145) Den anmeldende part hævder, at kunderne altid har mulighed for at investere i indkøb af et luftseparationsanlæg og selv forestå driften. Indkøb af gas og indkøb af luftseparationsanlæg er derfor to tilsvarende og substituerbare måder for kunden at dække sit behov. I henhold til den anmeldende part har de fleste kunder på et eller andet tidspunkt ejet og drevet luftseparationsanlæg. Kunderne står derfor stærkt med hensyn til at beregne produktionsomkostninger, fastsætte gaspriser og insistere på at få så lave gaspriser som muligt.

(146) Kommissionens undersøgelse har ikke bekræftet disse påstande. Forespurgt om egenproduktion anses for at udgøre et rentabelt alternativ, svarer de fleste kunder benægtende. Dette skyldes flere plausible årsager. For det første forfølger virksomhederne i de fleste kundeindustrier en strategi, som går ud på at udlicitere opgaver, der ikke er kerneopgaver. Det strider imod denne tendens at foretage større anlægsinvesteringer til produktion af en enkelt råvare(36). For det andet har kun få kunder den ekspertise og det personale, som er nødvendigt til at drive og vedligeholde større luftseparationsanlæg, navnlig fordi den relevante teknologi er i konstant udvikling. Kunderne er sædvanligvis ikke i stand til at drive onsite-anlæg på rentabel vis som industrigasvirksomhederne, fordi de ikke kan drage fordel af salg af overskydende flydende produktion. For det tredje vil kunderne ikke være i stand til at kontrollere følgerne på længere sigt af deres oprindelige investering. Hver gang kunden har behov for en kapacitetsudvidelse, en bedre renhedsgrad eller enhver anden ændring af det eksisterende anlæg, ville virksomheden være nødt til at foretage yderligere investeringer. På baggrund af disse forhold synes det næppe troligt, at ku