Kommissionens beslutning

af 2. april 2003

om en fusions forenelighed med fællesmarkedet og EØS-aftalen

(Sag COMP/M.2876 - Newscorp/Telepiù)

(meddelt under nummer K(2003) 1082)

(Kun den engelske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2004/311/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 57, stk. 2, litra a),

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(2), særlig artikel 8, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 29. december 2002 om at indlede en procedure i den foreliggende sag,

efter at have givet de berørte virksomheder lejlighed til at fremkomme med deres bemærkninger til Kommissionens indsigelser, under henvisning til udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(3),

under henvisning til den afsluttende rapport fra høringskonsulenten(4) i denne sag, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den 16. oktober 2002 modtog Kommissionen i overensstemmelse med artikel 4 i forordning (EØF) nr. 4064/89 (i det følgende benævnt "fusionsforordningen") anmeldelse af en planlagt fusion, hvorved den australske virksomhed, The News Corporation Limited (i det følgende benævnt "Newscorp"), erhverver fuld kontrol over de italienske betalings-tv-selskaber Telepiù Spa og Stream Spa (i det følgende benævnt henholdsvis "Telepiù" og "Stream"). Telepiù og Stream vil fusionere deres aktiviteter i en fælles DTH-satellitbaseret betalings-tv-platform. Telecom Italia SpA (det etablerede italienske teleselskab, i det følgende benævnt "Telecom Italia") bevarer en minoritetsandel (19,9 %) i den nye fusionerede betalings-tv-platform.

(2) Efter at have gennemgået anmeldelsen og de tilsagn, Newscorp afgav den 31. oktober 2002, konkluderede Kommissionen den 29. november 2002, at den anmeldte transaktion var omfattet af fusionsforordningen, og at det var meget tvivlsomt, om den var forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen. Kommissionen besluttede derfor at indlede en procedure i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, litra c), i fusionsforordningen.

(3) Den 14. januar 2003 afgav Newscorp et nyt sæt tilsagn.

(4) Den 5. og 6. marts 2003 blev der afholdt en mundtlig høring.

(5) Den 13. marts 2003 forelagde Newscorp et endeligt sæt tilsagn.

(6) Det rådgivende udvalg drøftede udkastet til denne beslutning den 20. marts 2003.

I. PARTERNE

(7) Newscorp er et medieselskab, som opererer i USA, Canada, Europa, Australien, Latinamerika og Stillehavsområdet. Newscorps aktiviteter omfatter produktion og distribution af spillefilm og tv-programmer, satellit- og kabel-tv-spredning, udgivelse af aviser, tidsskrifter og bøger, produktion og distribution af promoverings- og reklameprodukter og -tjenester, udvikling af digitalt tv, udvikling af systemer til tv-adgangsstyring og tv-abonnementsordninger samt distribution af onlineprogrammer.

(8) Telepiù har siden 1991 opereret som analog betalings-tv-platform og siden 1996 også som betalings-tv-selskab via digital satellit (DTH) og i mindre omfang via kabel. Telepiù sender desuden digitalt jordbaseret tv (DTT) på teknisk forsøgsbasis i nogle ganske få områder i Italien. Vivendi Universal SA har siden 1997 haft enekontrol over Telepiù. Telepiù opererer primært gennem sine datterselskaber, navnlig Europa TV SpA og Prima TV SpA, som er ansvarlige for det redaktionelle indhold af Telepiù-kanalerne og køb af tv-rettigheder til sportsbegivenheder og film. De to selskaber har henholdsvis koncession på analog jordbaseret tv-spredning og tilladelse til digital satellitbaseret tv-spredning. Omega TV SpA er ansvarlig for selskabets egne programproduktioner og forvaltningen af Telepiùs digitale satellitbaserede "pay-per-view"-system. Atena Servizi SpA varetager de tekniske og administrative tjenester i forbindelse med den digitale platform og køber tv-rettigheder til de eksternt producerede kanaler, der udbydes på platformen. Endelig er TeleCare SpA, der kontrolleres af Atena Servizi, ansvarlig for selskabets "call center".

(9) Stream blev registreret som aktieselskab i 1993 og begyndte at operere som betalings-tv-platform med DTH-tv-spredning i Italien i 1998. Fra 1993 til 1997 opererede Stream kun som rent serviceselskab med distribution af betalings-tv-programmer for andre selskaber. I øjeblikket opererer Stream kun inden for digitalteknologi og transmitterer sine signaler via satellit og i mindre omfang via kabel. Indtil midten af 2000 var aktieposterne i Stream fordelt mellem Telecom Italia (35 %), Newscorp (35 %), Cecchi Gori Group Finmavi SpA (18 %) og SDS - Società Diritti Sportivi SRL (12 %). Stream har siden midten af 2000 med Kommissionens godkendelse(5) været kontrolleret af Newscorp og Telecom Italia i fællesskab (50 % til hver) støttet af en aktionæraftale.

II. FUSIONEN

(10) Den planlagte fusion indebærer, at Newscorp får enekontrol over Telepiù og Stream med det formål at lægge de to virksomheder sammen. Med henblik herpå indgik Newscorp og Telecom Italia den 1. oktober 2002 en "aktiekøbsaftale" med Vivendi Universal SA, Group Canal+ SA og Canal+ Europe BV (i det følgende tilsammen benævnt "Vivendi-gruppen"), i henhold til hvilken Newscorp skulle købe 100 % af aktierne i Telepiù gennem et til formålet oprettet selskab, fuldt ejet af Stream.

(11) Samtidig indgik Newscorp og Telecom Italia en "rammeaftale", i henhold til hvilken de skulle i) tilføre Stream kapital, ii) omdefinere deres interesser og respektive roller i Stream og gennem Stream oprette og indskyde kapital i et af Stream 100 % ejet datterselskab med det specifikke formål at overtage Telepiù samt iii) fastlægge principperne for deres fremtidige relationer som aktionærer i Stream og for den dertil knyttede deltagelse i det til formålet oprettede selskab. Disse transaktioner skal efterfølges af oprettelsen af en fælles DTH-betalings-tv-platform, der samler Streams og Telepiùs aktiviteter.

(12) Endelig fastsætter den "aktionæraftale", der er knyttet til rammeaftalen, principperne for relationerne mellem Newscorp og Telecom Italia som aktionærer i Stream.

(13) Telecom Italia skal have en aktiepost på 19,9 % i den nye fusionerede platform, og Newscorp får en aktiepost på 80,1 %. Det er muligt, at andre investorer kan indgå i aktionærstrukturen, men udelukkende med en finansiel interesse. I henhold til aktiekøbsaftalen vil sådanne eventuelle andre investorer hverken hver for sig eller sammen med andre kunne få nogen kontrollerende indflydelse på den fælles platform, dvs. de vil ikke kunne få indflydelse på fastsættelsen af forretningspolitikken eller udpegelsen af ledelsen.

(14) Selv om Newscorps erhvervelse af enekontrol over Stream og Telepiù er baseret på forskellige kontrakter, skal den betragtes som én enkelt fusion, der udelukkende har til formål at sikre Newscorp enekontrol over den fusionerede platform. Den planlagte transaktion er derfor en fusion i den i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), fastsatte betydning.

(15) Den foreslåede fusion er en videreudvikling af en transaktion, som den italienske konkurrencemyndighed (IAA) behandlede i 2002(6). Den pågældende transaktion gik - i modsætning til den foreliggende sag - ud på, at Vivendi-gruppen skulle have enekontrol over den italienske DTH-betalings-tv-platform, der ville blive resultatet af sammenlægningen af Stream og Telepiù. I det pågældende scenarie var Telecom Italia sammen med Newscorp "sælgerne", hvorimod Telecom Italia i den foreliggende sag bevarer en forbindelse med den fusionerede platform. Den tidligere transaktion blev godkendt af IAA ved en beslutning af 13. maj 2002, der pålagde parterne en række betingelser, som i det store og hele svarer til de tilsagn, parterne har foreslået i første fase af Kommissionens undersøgelse. Den pågældende handel blev efterfølgende opgivet af Vivendi-gruppen.

III. FÆLLESSKABSDIMENSION

(16) De berørte virksomheder har tilsammen en omsætning på verdensplan på over 5 mia. EUR ([...]*(7) EUR for Newscorp i juni 2002, [...]* EUR for Stream i 2001, [...]* EUR for Telepiù i 2001). Den samlede omsætning inden for EU for hver af mindst to af de berørte virksomheder er over 250 mio. EUR ([...]* for Newscorp i juni 2002 og [...]* EUR for Telepiù i 2001, medens Stream i 2001 havde en omsætning på [...]* EUR). Ingen af parterne henter over to tredjedele af deres omsætning inden for en og samme medlemsstat (Newscorp henter to tredjedele af sin omsætning inden for EU i Det Forenede Kongerige, medens Stream og Telepiù henter to tredjedele af deres omsætning i Italien). Den anmeldte fusion har derfor en fællesskabsdimension i den i fusionsforordningens artikel 1, stk. 2, anførte betydning.

IV. KONKURRENCEMÆSSIG VURDERING I HENHOLD TIL FUSIONSFORORDNINGENS ARTIKEL 2

A. DET RELEVANTE PRODUKTMARKED OG DE RELEVANTE GEOGRAFISKE MARKEDER

(17) Fusionen påvirker en række markeder i Italien.

1. MARKEDET FOR BETALINGS-TV

Produktmarked

(18) Det er Newscorps opfattelse, at den anmeldte fusion bør vurderes i sammenhæng med det samlede marked for tv-spredning i Italien, som omfatter både betalings-tv og "free-to-air"-tv-tjenester. Parterne henviser til, at Kommissionen i tidligere beslutninger(8) har anerkendt samspillet mellem disse to segmenter. Newscorp hævder, at der, for så vidt angår det italienske marked, er gode grunde til at konkludere, at det relevante produktmarked bør omfatte både betalings-tv og "free-to-air"-tv. Newscorp hævder desuden, at netop "free-to-air"-tv-selskabers stærke position i Italien lægger et effektivt konkurrencepres på betalings-tv-selskaberne.

(19) Den omfattende markedsundersøgelse, der er gennemført i den foreliggende sag, viser, at der i Italien både blandt kunder og udbydere sondres skarpt mellem "free-to-air"-tv og betalings-tv. Undersøgelsen omfattede både "free-to-air" tv-selskaber, udbydere af tv-kanaler, fodboldklubber og forbrugersammenslutninger. I de følgende betragtninger redegøres der kort for de vigtigste problemstillinger, der blev påpeget i forbindelse med markedsundersøgelsen.

"Free-to-air" tv-selskaber

(20) At markedet for "free-to-air"-tv og markedet for betalings-tv er to forskellige markeder, anerkender både de større (landsdækkende) tv-selskaber og det store flertal af mindre (regionale eller lokale) tv-selskaber, der sender "free-to-air"-tv. Næsten alle de adspurgte tv-selskaber anførte, at det indhold og de programflader, betalings-tv tilbyder, adskiller sig fra det, som er tilgængeligt på "free-to-air"-tv. Det betyder, at de to former for tv-tjenester appellerer forskelligt til slutbrugerne. Eftersom de to typer tv-selskabers forretningsmodeller er forskellige, må det desuden i relation til substituerbarheden på udbudssiden konstateres, at betalings-tv-selskaber ikke på kort sigt vil være i stand til at gå over til at sende "free-to-air"-tv og omvendt, uden at det vil medføre betydelige ekstra omkostninger eller ricisi(9). "Free-to-air" tv er navnlig i vidt omfang afhængigt af indtægter fra reklamer og/eller offentlige midler (statsstøtte), medens betalings-tv er baseret på indtægter fra abonnementsafgifter (og i langt mindre omfang - ca. 5 % i Italien - fra reklamer).

(21) Seertallet er parametret for vurderingen af "free-to-air"-tv's succes (dvs. hvor mange, der i givet fald ser reklamerne), hvorimod antallet af abonnenter er det afgørende parameter for betalings-tv. De adspurgte anførte også, at betalings-tv for bestemte former for indhold, f.eks. sport og især fodbold, kan tilbyde et stort udvalg af begivenheder, som endog kan sendes samtidigt. Dette multikanaltilbud overgår langt det, seerne får på "free-to-air"-tv, hvor de i givet fald kun kan se en enkelt begivenhed ad gangen, f.eks. en fodboldkamp. På nuværende tidspunkt er betalings-tv og "free-to-air"-tv derfor ikke fuldt substituerbart ud fra et forbrugersynspunkt. Visse selskaber, der sender "free-to-air"-tv, har således understreget, at betalings-tv-selskabernes seere i mange tilfælde er interesserede i ganske bestemte former for programflader, f.eks. sport og film, som kun findes på betalings-tv.

(22) Repræsentanter for en række fremtrædende tv-selskaber, der sender "free-to-air"-tv, har desuden erklæret, at selv om der kan være en vis grad af samspil mellem betalings-tv og "free-to-air"-tv, tilstræber udbyderne af programindhold at sikre sig flere forskellige indtægtskilder ved at sondre klart mellem forskellige "selling windows" for betalings-tv og "free-to-air"-tv. Det gør det naturligvis endnu mere oplagt at sondre mellem to særskilte markeder.

Udbydere af tv-kanaler

(23) De samme synspunkter er blevet fremført af et stort antal udbydere af tv-kanaler, som erklærede, at betalings-tv og "free-to-air"-tv tilhører forskellige markeder.

(24) Forskelle i de typiske indtægtsmodeller for de to kategorier af tv-selskaber er med til at placere dem i to forskellige konkurrencemæssige sammenhænge ud fra et udbudsmæssigt synspunkt. Det er også blevet anført, at medens der for betalings-tv's vedkommende består en direkte økonomisk sammenhæng mellem tv-selskabet og seerne (gennem abonnementsafgiften), er det samme ikke tilfældet for "free-to-air"-tv, hvor den økonomiske sammenhæng i stedet består mellem tv-selskabet og annoncørerne. Når man betænker de to typer tv's respektive programflader, er der ud fra slutbrugernes synspunkt snarere tale om "komplementaritet" mellem dem end om "alternativer".

(25) De adspurgte temakanalproducenter på udbudssiden anførte, at kun betalings-tv betragtes som mulige købere af tv-indhold, medens "free-to-air"-tv-selskaber næppe er et realistisk alternativ.

(26) Der var dog også nogle af de adspurgte, der fastholdt, at alle tv-selskaber konkurrerer på et globalt detailmarked for seere og på et globalt engrosmarked for køb af programindhold. I denne forbindelse blev det sagt, at der, for så vidt angår køb af såkaldte arkivfilm (film, der sendes af betalings-tv-kanaler, som ikke har rettigheder til nyere populære spillefilm), er konkurrence mellem betalings-tv og "free-to-air"-tv. Når det gælder om at pege på nogle specifikke indholdsmæssige elementer, erkendte en tredjepart, at der generelt ikke er konkurrence mellem betalings-tv-selskaber og "free-to-air"-tv-selskaber omkring køb/salg af kanaler og programmer. En anden af de adspurgte erklærede, at selv om betalings-tv og "free-to-air"-tv er særskilte markeder, er de under alle omstændigheder begge afhængige af samme programkilder, hvilket igen betyder, at de priser og vilkår, der forhandles på det ene segment, har virkninger for det andet segment.

(27) Tredjeparter har understreget, at de to markeder primært adskiller sig i relation til fire elementer: a) forretningsmodeller, der adskiller de to produkter på udbudssiden, b) størrelse, c) indhold og d) programplaner. Ser man bort fra de første tre elementer, som allerede er omhandlet, er det vigtigt i relation til programplanerne at slå fast, at "free-to-air"-tv har en fast "programplan" for hele dagen og ugen, medens betalings-tv (navnlig temakanaler, der udbydes gennem betalings-tv-platforme) har en programplan, der tillader forskellige genudsendelser af samme indhold/program på forskellige tidspunkter i løbet af dagen og ugen. Betalings-tv-seere har derfor mulighed for at se deres foretrukne program (fra en betalingskanal) på forskellige tidspunkter i løbet af dagen eller ugen.

(28) Nogle af de adspurgte erkendte dog, at det forhold, at der er så mange tv-selskaber i Italien, der sender jordbaseret "free-to-air"-tv, har betydning for betalings-tv-tjenesternes evne til at trænge igennem på markedet og i et vist omfang også på programudbydernes muligheder for at distribuere deres produkter gennem betalings-tv-platforme.

Fodboldklubber

(29) Fodboldklubber er specielt tæt knyttede til betalings-tv, eftersom deres indtægter i høj grad afhænger af salget af tv-rettigheder til betalings-tv-selskaberne. Det har særligt stor betydning i Italien. Det store flertal af italienske fodboldklubber (både i serie A og serie B) har således udtalt, at markederne for betalings-tv og "free-to-air"-tv er helt forskellige, og at "free-to-air"-tv ikke konkurrerer direkte på det samme marked som betalings-tv. Forskellen bygger på fire hovedelementer: a) teknologiske forskelle, b) de licenser/sendetilladelser, der kræves for at kunne operere i sektoren, c) forholdet til slutbrugerne og d) de forskellige finansieringssystemer, de to typer tv bygger på. Disse grundlæggende forskelle skal desuden kombineres med den store forskel i det "produktudbud", der karakteriserer de to markeder.

(30) Ud fra et udbudsmæssigt synspunkt er det blevet hævdet, at når det gælder fodboldkampe, der sendes direkte i løbet af året (f.eks. den italienske liga, serie A og serie B), konkurrerer "free-to-air"-tv ikke med betalings-tv om køb af de relevante enerettigheder, hvorimod der består en vis grad af konkurrence om venskabskampe, højdepunkter fra tidligere kampe og andre produkter. Flertallet af fodboldklubber betragter "fodbold" som bedst egnet til betalings-tv. Der kan være undtagelser herfra (f.eks. højdepunkter fra tidligere kampe eller fodboldkampe, der transmitteres forskudt), hvilket viser, at der kan være visse muligheder for "free-to-air"-tv for at udnytte fodboldrelaterede produkter, men det forekommer kun sporadisk og er af marginal betydning.

(31) I denne forbindelse erklærede nogle af de adspurgte, at eftersom rettighedshaverne (fodboldklubberne), produktet (fodboldkampen) og målgruppen (forbrugerne) i sidste ende er de samme, uanset hvilken transmissionsform der anvendes (kodet eller ukodet), kan man hævde, at betalings-tv og "free-to-air"-tv konkurrerer på det samme marked. Men eftersom a) betalings-tv-platforme er i stand til at transmittere flere kampe samtidig, og b) fodboldklubberne, navnlig de små og mellemstore klubber, foretrækker at sælge deres rettigheder til betalings-tv for at bevare et vist publikum på fodboldstadionerne, og c) i betragtning af den markedsmæssige adfærd og de forhold i øvrigt, der karakteriserer hovedparten af rettighedshaverne til fodboldbegivenheder, kan det konkluderes, at der er en klar forskel mellem de produkter, de to typer tv-selskaber kan og ønsker at byde på.

Forbrugerorganisationer

(32) Der blev rettet spørgsmål til relevante italienske forbrugerorganisationer (Adusbef, Aduc, Altroconsumo, Codacons, Conzonsumatori, Federconsumatori). De adspurgte erklærede, at selv om der i Italien kan være et vist konkurrencepres mellem de to former for tv, fordi der findes et meget stort net af tv-selskaber, der sender "free-to-air"-tv, og som har et meget stort udbud af programmer, er det dog usandsynligt, at en stigning på 5-10 % i abonnementsafgiften for en betalings-tv-platform skulle få forbrugerne til at beslutte sig for at opsige et eksisterende abonnement eller undlade at tegne abonnement(10).

(33) Det skyldes primært, at den typiske betalings-tv-abonnent adskiller sig fra den seer, der kun ser "free-to-air"-tv. Forbrugere, der er villige til at abonnere, er drevet af så stærk interesse for specifikke emner (f.eks. sport, film eller musik), at det traditionelle alment tilgængelige tv ikke anses for at kunne tilfredsstille disse interesser. I denne henseende er det blevet sagt, at beslutningen om at abonnere ofte er emotionelt betonet og styret af en stærk interesse for det indhold, betalings-tv tilbyder, f.eks. den foretrukne nationale fodboldklubs kampe. Denne karakteristik er med til at udviske grænserne mellem forbrugere af betalings-tv og tilhængere af en bestemt fodboldklub, en bestemt sportsgren eller et bestemt programindhold.

Andre faktorer

(34) Markedsundersøgelsen afdækkede en række andre forhold, der taler til fordel for en sondring mellem betalings-tv-markedet og markedet for "free-to-air"-tv.

(35) Det første element vedrører forskellen med hensyn til det udstyr, der kræves for at kunne modtage betalings-tv i modsætning til "free-to-air"-tv. En betalings-tv-seer skal have en dekoder til at dekryptere tv-signalet. Dekoderen skal købes eller lejes ud over det almindelige tv-apparat. Dekoderen er udstyr, som en forbruger af "free-to-air"-tv ikke har brug for til at modtage det analoge jordbaserede tv-signal. Forskellen med hensyn til kravet til udstyr er især relevant i Italien, hvor der endnu ikke findes kommercielt tilgængeligt jordbaseret digitalt tv (DTT). Det er ikke udelukket, at denne forskel fremover kan blive mindre relevant, når først der er indført DTT, eftersom de "jordbaserede" tv-apparater i så fald også vil kræve en dekoder for at kunne modtage de digitale signaler. De italienske myndigheder har dog tilsyneladende først planer om at indføre DTT i slutningen af 2006 (i modsætning til f.eks. Spanien og Det Forenede Kongerige(11), hvor det jordbaserede digitale transmissionsudstyr allerede er operationelt). Desuden tyder de seneste markedsprognoser på, at man først på et endnu senere tidspunkt vil gå helt bort fra analogt tv i Italien.

(36) Også de helt specielle funktioner, den digitale teknologi åbner mulighed for, og som foreløbig kun er tilgængelige for forbrugerne via betalings-tv, er relevante. Ud over muligheden for at vise forskellige begivenheder samtidigt via flere forskellige kanaler tilbyder betalings-tv i Italien en række andre muligheder, der kun eksisterer inden for digitalteknologi. Som eksempler kan nævnes elektroniske programguider (EPG) og interaktivt tv. Seere af sportsbegivenheder kan selv bestemme deres skærmbillede ved f.eks. at skifte mellem de forskellige kameraer, der optager et Formel 1-løb (fra det indre af en bil til en anden bil eller til "pitstop"), gentage et mål under en fodboldkamp eller skifte over til at se et straffespark filmet fra det kamera, der er installeret inde i målet.

(37) Alle disse forhold tyder på, at betalings-tv og "free-to-air"-tv stadigvæk er klart adskilte markeder i Italien, selv om der uden tvivl er tale om et vist samspil mellem dem. Det er klart, at jo mere attraktive udsendelser et "free-to-air"-tv-selskab kan tilbyde, jo mindre vil incitamentet være for seerne til at vælge at abonnere på betalings-tv. Det er især relevant i lande som Italien, hvor "free-to-air"-tv tilbyder et meget bredt udvalg af kanaler, hvoraf nogle har et indhold, der må betragtes som attraktivt for mange seere. I denne henseende lægger "free-to-air"-tv utvivlsomt et vist konkurrencepres på betalings-tv.

(38) Det afgørende spørgsmål er dog, hvorvidt dette konkurrencepres er tilstrækkeligt stærkt til at gøre "free-to-air"-tv til et reelt alternativ til betalings-tv. I denne sammenhæng er det per definition det indhold, der tilbydes seerne, som er afgørende for, hvor attraktivt det pågældende "free-to-air"-tv-selskab er. Markedsundersøgelsen viser, at den type indhold, der i Italien betragtes som "premium" (navnlig nyere populære spillefilm og sport, primært fodbold) i dag kun er tilgængeligt for de tv-selskaber, der sender betalings-tv. Dels foretrækker de fleste fodboldklubber kun at sælge tv-rettigheder til betalings-tv-selskaber, dels sælger de mest fremtrædende filmproducenter deres tv-rettigheder til en bestemt film efter et system med forskellige frigivelsesfrister (windows), som giver betalings-tv mulighed for at vise en film før, den vises på "free-to-air"-tv-kanaler. Udbyderne af programindhold har hidtil været utilbøjelige til at opgive den særlige ordning for betalings-tv, fordi det vil afskære dem fra en vigtig indtægtskilde. Så længe denne forretningsmodel fungerer, vil "free-to-air"-tv ikke kunne konkurrere med betalings-tv om at sende nyere populære spillefilm umiddelbart efter, at de er frigivet til videomarkedet. Derfor er der i øjeblikket en klar forskel i Italien med hensyn til, hvilket "premium"-indhold "free-to-air"-tv og betalings-tv kan tilbyde, og - hvad der er endnu vigtigere - med hensyn til, hvornår dette indhold kan sendes.

(39) Den nuværende situation udelukker dog ikke, at sondringen mellem de to markeder vil blive mere udvisket fremover, bl.a. som følge af den teknologiske udvikling generelt og udbredelsen af digitalt tv i Italien. Indførelsen af DTT i Italien vil helt klart medføre ændringer i tv-landskabet. Desuden vil den generelle tendens til konvergens dels mellem de forskellige audiovisuelle medier indbyrdes, dels mellem medier og telekommunikation formentlig medføre en vis tilnærmelse mellem de forskellige måder, hvorpå underholdning og information formidles til forbrugerne, og forbrugernes måder at udnytte dem på.

Kommissionens beslutninger i tidligere sager

(40) Konklusionerne af markedsundersøgelsen i den foreliggende sag er i fuld overensstemmelse med den afgrænsning af relevante markeder, Kommissionen har foretaget i tidligere sager, og med tilsvarende afgrænsninger foretaget af konkurrencemyndighederne i andre medlemsstater(12). Kommissionen har tidligere fastslået, at der findes et særskilt marked for betalings-tv, uden at det er nødvendigt at sondre mellem jordbaseret og satellitbaseret tv, kabel-tv og andre transmissionsformer. Markedet for betalings-tv finansieres via abonnementer og i mindre omfang reklamer og adskiller sig fra markedet for "free-to-air"-tv, som finansieres via reklamer og/eller offentlige midler(13).

(41) Når det gælder "free-to-air"-tv, er der kun tale om en forretningsmæssig relation mellem programudbyderen og reklameindustrien, medens der for betalings-tv's vedkommende også består en direkte forretningsmæssig forbindelse mellem programudbyderen og seeren som abonnent. Betalings-tv markedsføres derfor gennem et netværk af distributører eller sælgere. Det er afgørende, at betalings-tv-operatøren har et system til at administrere abonnementerne og den nødvendige teknologi til adgangsstyring, så det kun er de betalende abonnenter, der har mulighed for at se udsendelserne.

(42) Konkurrencevilkårene er derfor også forskellige for betalings-tv og "free-to-air"-tv. For sidstnævntes vedkommende er sammenhængen mellem seertal og reklametid det afgørende parameter, hvorimod det for betalings-tv's vedkommende er sammenhængen mellem programmernes udformning og antallet af abonnenter. Det forhold, at abonnenter er villige til at betale ganske store beløb for betalings-tv, viser klart, at betalings-tv er et andet produkt med en bestemt målgruppe.

(43) Hvad angår andre tjenester i tilknytning til betalings-tv, har Kommissionen tidligere afgrænset to andre mulige markeder: de såkaldte "pay-per-view"-tjenester(14) og digitale interaktive tv-tjenester(15), idet sidstnævnte marked blev anset for at være tæt forbundet og komplementært med betalings-tv. Med hensyn til specifikke tjenester såsom "pay-per-view", "near-video-on-demand" og "video-on-demand" har markedsundersøgelsen vist, at de i øjeblikket kan betragtes som segmenter inden for markedet for betalings-tv(16).

Tv-kanaler, navnlig DTH-betalingskanaler

(44) Der er en vis lighed mellem de særlige temakanaler på betalings-tv (der markedsføres særskilt i visse medlemsstater(17)) og betalings-tv-platforme. De enkelte kanaler kan ikke sammenlignes med multikanalbetalings-tv som f.eks. Stream og Telepiù, hvor abonnenterne har mulighed for at købe en pakke af kanaler med enten "basisindhold" eller "premium"-indhold. I begge tilfælde (DTH-kanaler og multikanalbetalings-tv) er der dog ifølge de oplysninger, der blev givet i forbindelse med markedsundersøgelsen, en direkte forretningsmæssig relation mellem programudbyderen og seeren som abonnent. Begge former for tv markedsføres gennem et netværk af distributører eller sælgere, og begge kræver et system til administration af abonnementerne og teknologi til adgangsstyring, så det kun er de betalende abonnenter, der har mulighed for at se udsendelserne.

(45) I forbindelse med den foreliggende sag er Kommissionen nået til den konklusion, at uafhængige DTH-kanaler fremover på det italienske marked vil kunne udøve et vist konkurrencepres på multikanalbetalings-tv-platforme som Stream og Telepiù, navnlig hvis de kan tilbyde "premium"-indhold (nyere film, sport og fodboldkampe).

(46) Det er i øvrigt ikke nødvendigt at afgøre, hvorvidt betalings-tv-kanaler udgør et særskilt marked inden for det overordnede marked for betalings-tv-tjenester, eftersom fusionen vil medføre en styrkelse af en dominerende stilling, uanset hvordan produktmarkedet afgrænses.

Konklusion

(47) På grundlag af ovenstående kan det på grundlag af markedsundersøgelsen konkluderes, at selv om der i Italien er tale om et dynamisk samspil mellem "free-to-air"-tv og betalings-tv, som har betydning for betalings-tv's gennemtrængning og succes på markedet, tilhører de to former for tv på indeværende tidspunkt forskellige markeder, hvilket også stemmer overens med resultaterne af Kommissionens tidligere undersøgelser i samme sektor.

Geografisk marked

(48) På visse nichemarkeder er der kanaler, der sendes til seere i hele Europa, men tv-spredning er dog stadigvæk som helhed organiseret nationalt. Kommissionen har tidligere i flere beslutninger(18) slået fast, at markederne for tv-spredning er nationale og relateret til sprogligt ensartede områder. Det skyldes primært forskelle i lovgivning og administrative regler, sprogbarrierer, kulturbetingede faktorer og forskellige konkurrencevilkår i de enkelte medlemsstater. En sådan geografisk markedsafgrænsning er blevet bekræftet i den foreliggende sag med specifik reference til markedet for betalings-tv. Derfor er produktmarkedet i relation til den foreliggende fusion begrænset til Italien.

2. MARKEDER I FORUDGÅENDE OMSÆTNINGSLED (RELATERET TIL BETALINGS-TV)

Køb af audiovisuelt tv-indhold (generelle betragtninger)

(49) Fusionen har indvirkning på sektoren for audiovisuelt indhold. På dette marked opererer Stream og Telepiù primært i Italien som købere af tv-rettigheder(19). Audiovisuelt indhold dækker en række forskelligartede underholdningsprodukter. Det omfatter bl.a. spillefilm, tv-programmer af alle slags (f.eks. tv-film, drama, underholdningsserier, dokumentarprogrammer, quizprogrammer, spil og nyheder), sportsbegivenheder samt basiskanaler og temakanaler (audiovisuelt indhold).

(50) Når tv-selskaberne skal sammensætte deres programplaner - og mere generelt deres "tilbud" - må de overveje forskellige former for audiovisuelt indhold. Newscorp oplyser, at eftersom det er nødvendigt at kunne tilbyde forskelligartet tv-indhold for at opbygge en succesrig betalings-tv-platform, bør køb af tv-indhold som helhed betragtes som ét enkelt marked.

(51) I denne forbindelse viser Kommissionens undersøgelse, at selv om det må erkendes, at tv-selskaberne, navnlig betalings-tv-platforme, er nødsaget til at købe et bredt udvalg af tv-indhold, er dette indhold på efterspørgselssiden, dvs. set ud fra tv-selskabets synsvinkel ikke umiddelbart substituerbart (en spillefilm og et program, der er specielt produceret til tv, har ikke samme tiltrækningsværdi for forbrugerne).

(52) På udbudssiden handles rettigheder til tv-indhold på grundlag af forskellige prisfastsættelsesstrukturer og har ikke samme økonomiske værdi. Desuden kan udbydere, der har specialiseret sig i en bestemt form for indhold, ikke umiddelbart skifte produktion mellem forskellige typer indhold. Kommissionen har i tidligere beslutninger påpeget, at der under alle omstændigheder må sondres mellem følgende markeder for tv-indhold(20): a) nyere populære spillefilm, de såkaldte "premium"-film, b) årligt tilbagevendende fodboldbegivenheder med deltagelse af nationale klubhold, c) fodboldbegivenheder, der ikke finder sted hvert år, med deltagelse af landshold, d) andre former for sport, e) temakanaler og almene kanaler og f) specifikke tv-programmer. Rettighederne i relation til a), b), c) og d) er tidligere blevet behandlet både ud fra en udbudsmæssig synsvinkel (rettighedshavernes salg af rettigheder) og en efterspørgselsmæssig synsvinkel (køb af enerettigheder).

(53) Selv om "free-to-air"-tv og betalings-tv teoretisk konkurrerer om køb af ovennævnte tv-indhold, er der dog visse kategorier af indhold, som kun købes af betalings-tv, bl.a. på grund af i) prisen og kontraktvilkårene (f.eks. sælges nyere film kun til betalings-tv, så rettighedshaverne kan sikre sig yderligere indtægter fra senere salg til "free-to-air"-tv) og ii), specielt for fodboldbegivenhedernes vedkommende, muligheden for at sende flere kampe samtidigt, og fordi de fleste fodboldklubber (især de små og mellemstore klubber) ikke er interesseret i at sælge deres rettigheder til "free-to-air"-tv (som er umiddelbart tilgængeligt for alle tv-seere) til samme pris som til betalings-tv, eftersom en sådan salgspolitik vil reducere antallet af tilskuere på fodboldstadionerne.

(54) Denne type dyrt tv-indhold kan derfor normalt ikke ses på "free-to-air"-tv. Der er navnlig en tendens til, at rettigheder til nyere "premium"-film og hovedparten af årligt tilbagevendende fodboldbegivenheder med deltagelse af nationale klubhold (dvs. den italienske liga) købes med enerettigheder af betalings-tv-selskaber og er den afgørende faktor, der får forbrugerne til at abonnere på en bestemt betalings-tv-kanal/platform. Selv om også andre typer tv-indhold er vigtigt for at kunne sammensætte en bestemt pakke til betalings-tv, har det ikke nødvendigvis samme afgørende tiltrækningskraft.

Produktmarkeder

(55) De markeder, der berøres af den foreliggende transaktion, og hvor fusionen vil skabe eller styrke en dominerende stilling på efterspørgselssiden (køb af rettigheder), er følgende: a) enerettigheder til "premium"-film, b) enerettigheder til årligt tilbagevendende fodboldbegivenheder med deltagelse af nationale klubhold (primært den nationale liga, den nationale pokalturnering, UEFA Cup og Champions League), c) enerettigheder til andre sportsbegivenheder og d) køb af tv-kanaler.

a) Rettigheder til "premium"-film

(56) Kommissionens har tidligere opdelt indkøbsaktiviteten vedrørende tv-senderettigheder i særskilte markeder på grundlag af indholdets karakter(21). Kommissionen fandt navnlig i fusionssagen vedrørende Vivendi/Canal+/Seagram(22), at køb af tv-rettigheder til spillefilm er et særskilt marked, der adskiller sig fra markedet for programmer specielt produceret til tv.

(57) For så vidt angår betalings-tv-selskaberne, står der i Kommissionens beslutning vedrørende Vivendi/Canal+/Seagram, at disse rettigheder ud fra et efterspørgselssynspunkt ikke er substituerbare for betalings-tv-selskaberne. Grunden er, at spillefilm og programmer, der er produceret specifikt til tv, ikke har samme tiltrækningsværdi for forbrugeren. På udbudssiden forhandles disse rettigheder på grundlag af forskellige prisstrukturer og har ikke samme økonomiske værdi. På dette marked har de store Hollywood-filmselskaber som de største producenter af populære film en meget stærk position både kvantitativt og kvalitativt.

(58) Kommissionen har i en beslutning for nylig(23) påpeget, at det relevante marked for film primært bestod af populære film, hvilket normalt vil sige film, der er produceret af de store amerikanske filmselskaber (de såkaldte "Hollywood Majors"). Når film sælges til betalings-tv, medfører det rettigheder til de såkaldte "betalingsperioder" ("pay-per-view", "near-video-on-demand", "video-on-demand"), "first window"-visning og "second window"-visning(24).

(59) "First window" er den første periode, "premium"-film er tilgængelige på betalings-tv efter betalingsperioderne. Et betalings-tv-selskab, som ikke har "first window"-rettigheder til film, kan kun tilbyde ældre "premium"-film, som allerede tidligere har været vist på betalings-tv, det såkaldte "second window". Ifølge Kommissionens tidligere undersøgelser(25) mener forbrugerne ikke, at "second window"-film er substituerbare med "first window"-film med hensyn til nyhedsværdi. På udbudssiden er det heller ikke muligt at erstatte en "first window"-film med en "second window"-film. I Frankrig, hvor disse rettigheder sælges særskilt, udgør "second window"-priserne kun mellem 5 % og 25 % af "first window"-priserne(26). Også betalings-tv-selskabernes måde at udnytte disse rettigheder på varierer. Medens "first window"-film normalt indgår i "premium"-kanaler, er der en tendens til at sende "second window"-film på specielle filmkanaler.

(60) Når det gælder Italien, har der inden for almindelig forretningsmæssig praksis hidtil ikke været nogen væsentlig eller relevant forskel mellem "first window" og "second window". Ifølge Newscorp har ingen af de tidligere eksisterende betalings-tv-platforme vist særlig interesse for at købe rettigheder til udsendelse af "second window"-programindhold på betalings-tv. Det kan desuden konstateres, at der inden for rammerne af de produktionsaftaler(27), som de italienske betalings-tv-selskaber indgår med de store amerikanske filmselskaber og de største nationale filmproducenter, hverken er købt eller solgt specifikke "second window"-rettigheder til betalings-tv. Ikke desto mindre har Telepiù forkøbsret til "second window" for en række film, og i andre tilfælde kan "second window"-rettigheder ikke sælges til tredjeparter, før produktet har været vist i tv på grund af spærrerettigheder. Det er desuden muligt, at "second window"-rettigheder fremover vil kunne markedsføres i Italien.

(61) Markedsundersøgelsen har i vidt omfang bekræftet, at "premium"-spillefilm er et helt afgørende trækplaster for betalings-tv-selskaberne. Desuden betyder strukturen i udbuddet, de særlige træk ved denne form for indhold og prisfastsættelsesvilkårene, at køb af enerettigheder til at sende "premium"-spillefilm i tv kan betragtes som et særskilt produktmarked, der adskiller sig fra andre markeder for køb af programindhold.

Geografisk afgrænsning

(62) Kommissionen har i flere beslutninger konkluderet, at det geografiske marked er nationalt eller - i visse tilfælde - regionalt afgrænset(28). Selv om de fleste af rettighederne hidrører fra USA (fra "Hollywood Majors"), og intet forhindrer tv-selskaberne i at købe rettigheder til mere end et geografisk område ad gangen, bliver tv-rettigheder primært opdelt og solgt på nationalt grundlag eller i bedste fald efter sprogområde, og prisen er struktureret på en sådan måde, at kontrakternes økonomiske værdi afhænger af, til hvilket område rettighederne købes. I betragtning af det konkurrencepres, der ligger i opdelingen af rettighederne, er det geografiske marked derfor begrænset til et enkelt land eller et fælles sprogområde.

(63) I Italien er licenser vedrørende tv-rettigheder begrænset til det italienske område. I den foreliggende sag er det geografiske marked derfor afgrænset nationalt.

b) Rettigheder til fodboldbegivenheder

(64) Kommissionen har i tidligere sager konkluderet(29), at der er et særskilt marked for køb af tv-enerettigheder til årligt tilbagevendende fodboldbegivenheder med deltagelse af nationale klubhold (den nationale ligaturnering, primært første division og pokalturneringer, Champions League og UEFA Cup). "Free-to-air"-tv-selskaber deltager i auktionen om rettighederne til Champions League og UEFA Cup.

(65) Dette marked adskiller sig fra markedet for køb af tv-rettigheder til fodboldbegivenheder, der ikke finder sted hvert år, med deltagelse af landshold, f.eks. VM og EM, som sælges af forskellige organisationer. "Free-to-air"-tv-selskaber deltager i et vist omfang i auktionen om disse rettigheder. Disse konstateringer er blevet bekræftet af markedsundersøgelsen i den foreliggende sag.

(66) Det relevante marked i den foreliggende sag er markedet for køb af tv-enerettigheder til årligt tilbagevendende fodboldbegivenheder med deltagelse af nationale klubhold (den nationale ligaturnering, primært første division og pokalturneringer, Champions League og UEFA Cup). Markedsundersøgelsen har klart bekræftet, at denne type fodboldindhold er helt afgørende for betalings-tv-selskaber. I betragtning af de særlige træk ved denne type indhold og prisfastsættelsesvilkårene (priserne er klart højere end for andre sportsbegivenheder, der afvikles regelmæssigt med deltagelse af nationale hold), kan køb af tv-enerettigheder til disse årligt tilbagevendende fodboldbegivenheder med deltagelse af nationale klubhold desuden betragtes som et særskilt produktmarked, der adskiller sig klart fra markederne for køb af rettigheder til andet programindhold.

Geografisk afgrænsning

(67) UEFA's regler om tv-rettigheder er udtryk for, at markedet for tv-rettigheder til fodboldbegivenheder er nationalt, eftersom disse rettigheder normalt sælges på et nationalt grundlag, og det gælder endda også for europæisk dækkende begivenheder som UEFA Cup og Champions League. Med hensyn til tv-rettighederne til nationale ligakampe og nationale pokalturneringer betyder produktets specielle karakter som følge af kulturelle faktorer i tilknytning til efterspørgsel og nationale præferencer, at den geografiske afgrænsning svarer til det land, hvor kampene spilles. I Italien har italienske tv-selskaber købt enerettigheder til årligt tilbagevendende fodboldbegivenheder med deltagelse af italienske klubhold. Desuden udnyttes rettighederne til de italienske ligakampe og den italienske pokalturnering i Italien.

(68) Ligesom i tidligere beslutninger er det geografiske marked i den foreliggende sag derfor afgrænset nationalt, dvs. begrænset til Italien.

c) Rettigheder til andre sportsbegivenheder

(69) Kommissionen har ikke tidligere taget stilling til, hvorvidt markedet for køb af enerettigheder til andre sportsbegivenheder end de to fodboldmarkeder, der er nævnt i betragtning 64 og 65, kan opdeles yderligere i forskellige markeder.

(70) Markedsundersøgelsen har dog vist, at selv om denne form for indhold ikke spiller en afgørende rolle for abonnenterne til betalings-tv, er det dog meget vigtigt for betalings-tv-selskaberne, fordi det vedrører begivenheder med potentiale til at tiltrække et stort antal slutbrugere (det gælder f.eks. store tennisturneringer, boksekampe, golfturneringer og motorcykelløb). Desuden tyder de særlige træk ved denne form for indhold og prisfastsættelsesvilkårene på, at køb af tv-enerettigheder til sådanne sportsbegivenheder kan betragtes som et særskilt produktmarked, der adskiller sig fra markederne for køb af andre former for programindhold.

(71) Det er imidlertid ikke nødvendigt i forbindelse med den foreliggende sag at afgøre, hvorvidt de relevante markeder skal underinddeles i flere markeder for hver sin sportsgren, når det gælder tv-selskabernes køb af rettigheder, eftersom fusionen vil medføre skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling, uanset hvordan produktmarkedet afgrænses.

Geografisk afgrænsning

(72) For visse sportsbegivenheder købes der enerettigheder for hele Europa, og disse rettigheder videresælges derefter for et enkelt land ad gangen uden hensyntagen til de tekniske transmissionsmetoder. Sådanne større sportsbegivenheder som f.eks. De Olympiske Lege er ud fra seernes synspunkt af europæisk interesse. Et andet eksempel på sportsrettigheder, der sælges med henblik på visning i hele Europa, er de rettigheder, der købes af kanalen Eurosport, som sender over hele Europa.

(73) Eftersom langt størsteparten af de sportsrettigheder, tv-selskaberne køber, er begrænset til et bestemt land eller sprogområde, kan det imidlertid konkluderes, at markedet for køb af tv-rettigheder til sportsbegivenheder dækker et enkelt land eller sprogområde.

d) Tv-kanaler

(74) Markedsundersøgelsen i den foreliggende sag bekræftede, at betalings-tv-kanaler, som markedsføres uafhængigt, navnlig på DTH-platforme, vil kunne udøve et konkurrencepres på betalings-tv-platforme. Betalings-tv-platforme kan også købe tv-kanaler for at lade dem indgå i deres pakker, og sådanne tv-kanaler er, som Kommissionen også har påpeget i tidligere sager(30), afgørende for at kunne sammensætte et attraktivt udbud af betalings-tv-tjenester og udgør et særskilt produktmarked(31). "Premium"-kanaler produceres normalt af betalings-tv med "premium"-indhold (sport og film), hvortil tv-selskaberne har købt rettighederne fra de oprindelige rettighedshavere. Markedsundersøgelsen viste desuden, at selv om det kun er "premium"-kanaler, der har karakter af trækplaster for abonnenterne på betalings-tv, er andre kanaler imidlertid også meget vigtige for betalings-tv-selskaberne, eftersom de forskellige typer kanaler (både kanaler med alment indhold og temakanaler) er med til at gøre betalings-tv-pakken attraktiv for slutbrugerne.

(75) Hvad angår tv-kanaler, består udbudssiden af udbydere, som køber enkeltbegivenheder eller indhold (normalt ikke med enerettigheder) og samler dem i pakker med henblik på videresalg til tv-selskaberne. Dette særtræk ved udbuddet samt den specifikke type indhold, der udbydes, og prisfastsættelsesvilkårene (lavere pris pr. time end for indhold, der sælges med enerettigheder) betyder, at tv-kanaler kan betragtes som et særskilt produktmarked, der adskiller sig fra andre markeder for køb af programindhold.

(76) Det er dog i forbindelse med den foreliggende sag ikke nødvendigt at afgøre, om de relevante markeder bør underinddeles i forskellige markeder for de enkelte typer kanaler (kanaler med alment indhold og temakanaler med f.eks. sport, børne-tv eller nyhedsudsendelser), eftersom fusionen vil skabe en situation med købermonopol, uanset hvordan produktmarkedet afgrænses.

Geografisk afgrænsning

(77) Med hensyn til den geografiske afgrænsning bestemmes køb af sådanne kanaler primært af kulturelle og sociologiske forhold i det land, hvori betalings-tv-platformen opererer, og forekommer under alle omstændigheder at være stærkt influeret og bundet af det enkelte nationale territorium. Alle eventuelle alternative produktmarkeder vil derfor nødvendigvis være afgrænset nationalt. Denne nationale dimension er blevet bekræftet for Italiens vedkommende ved, at udbyderne har etableret specifikke temakanaler i Italien og tilpasset dem italienske præferencer, og disse kanaler distribueres rent nationalt.

B. FUSIONENS VIRKNINGER

(78) Fusionen vil medføre betydelige tværgående overlapninger på en række markeder, som er vertikalt forbundne.

1. DET ITALIENSKE MARKED FOR BETALINGS-TV

1.1. Generelle betragtninger

(79) Det italienske marked for betalings-tv er karakteriseret ved tilstedeværelsen af to operatører, Telepiù og Stream. Navnlig siden DTH-tjenesternes start i 1996 er det italienske marked for betalings-tv vokset ganske betydeligt både med hensyn til værdi og volument (antal abonnenter). Nedenstående tabeller indeholder parternes overslag over markedets størrelse; de viser udviklingen på det horisontalt berørte marked i perioden fra 1999 til 2001, hvor denne vækst er meget iøjnefaldende (i de tre referenceår har der været tale om en anslået stigning på 80,8 % i værdi og 36,1 % i antal abonnenter).

TABEL 1

Markedets størrelse

Værdi

>TABELPOSITION>

Kilde:

Formular CO.

TABEL 2

Volumen (antal abonnenter)

>TABELPOSITION>

Kilde:

Formular CO.

(80) Det skal bemærkes, at Telepiù (det selskab, der ønskes overtaget) allerede før fusionen havde en dominerende stilling på det italienske marked for betalings-tv.

(81) I 2001 havde Telepiù en markedsandel på [60-70]* % efter antal abonnenter og [65-75]* % efter værdi. Stream havde en markedsandel på [30-40]* % efter antal abonnenter og [25-35]* % efter værdi. I november 2002 havde Telepiù en markedsandel på [65-75]* % efter antal abonnenter ([25-35]* % til Stream) og en markedsandel på ca. [70-80]* % efter værdi. Nedenstående tabeller viser i grove træk Streams og Telepiùs position før fusionen i de tre referenceår efter værdi og antal abonnenter (volumen) samt de dertil svarende markedsandele:

TABEL 3

Telepiùs og Streams markedsposition før fusionen

Værdi

>TABELPOSITION>

Kilde:

Formular CO.

TABEL 4

Volumen (antal abonnenter)

>TABELPOSITION>

Kilde:

Formular CO.

TABEL 5

Markedsandel (værdi/volumen)

>TABELPOSITION>

Kilde:

Formular CO.

1.2. Betragtninger vedrørende omkostningerne på det italienske marked for betalings-tv

(82) Markedet for betalings-tv er både i Italien og resten af EØS præget af et meget højt omkostningsniveau for tv-platformene. Et betalings-tv-selskabs omkostningsstruktur er i vidt omfang bestemt af selskabets udgifter til programrettigheder og erhvervelse af abonnenter (markedsførings- og promoveringsudgifter). Programudgifterne tegner sig for den største del af det driftsmæssige omkostningsgrundlag, og disse udgifter er blot inden for de seneste år vokset til meget store poster i både absolutte og relative tal på de italienske betalings-tv-platformes regnskaber.

(83) Disse udsendelses- eller programudgifter skyldes primært, at det er nødvendigt at købe "premium"-indhold (navnlig fodboldkampe og film, men f.eks. også andre sportsbegivenheder), som kan tiltrække seerne og gøre dem til stabile abonnenter på betalings-tv (eller "pay-per-view"). Ifølge dokumenter, som parterne har fremlagt, er disse omkostninger forudsigelige på mellemlang sigt på grund af de relativt faste aftaler med programudbyderne. De kan derfor i et vist omfang betragtes som faste eller uundgåelige omkostninger for tv-platformene. Sådanne rettigheder forhandles normalt med programudbyderne på grundlag af en pris pr. abonnent og er ofte forbundet med en mindstebetaling eller abonnentgaranti. Når først tv-selskabet har nået et minimumsantal abonnenter, bliver der tale om fuldt variable omkostninger.

(84) Selv om disse omkostninger kan betragtes som enten faste eller variable, afhængigt af selskabets analytiske regnskabssystem, har de tilsyneladende altid belastet tv-platformene ganske hårdt, navnlig i Italien, hvor betalings-tv ikke er trængt igennem på markedet i samme grad som i andre EØS-lande, og hvor kundegrundlaget og indtægterne, som skal gøre det muligt at afskrive disse omkostninger, er mere begrænsede.

(85) Omkostningerne bestemmes bl.a. af langfristede eneretskontrakter med udbydere af "premium"-programindhold, og sådanne kontrakter kan i mange tilfælde omfatte erhvervelse af enerettigheder til at sende de pågældende programmer ikke blot på betalings-tv og som "pay-per-view", men også som "near-video-on-demand" og "video-on-demand" og kan desuden omfatte forskellige beskyttelsesklausuler (spærrerettigheder, negative enerettigheder o.lign.) over for tredjeparters muligheder for at købe og sende det samme indhold via andre eksisterende eller fremtidige transmissionsmetoder (kabel, internet, UMTS(32), osv.). Desuden er kontrakterne med udbyderne af programindhold normalt struktureret sådan, at en væsentlig del af de afgifter, betalings-tv-selskabet skal betale, har form af et "garanteret mindstebeløb", som er direkte eller indirekte knyttet til et teoretisk minimumsantal abonnenter på betalings-tv-platformen. Hvis antallet af abonnenter øges og overstiger det teoretiske antal, skal betalings-tv-selskabet betale tilsvarende mere til programudbyderen.

(86) Siden starten på betalings-tv i Italien i 1991 og Streams oprettelse i 1998 er disse udsendelsesomkostninger steget voldsomt. Denne faktor har i høj grad berørt de konkurrencebaserede platformes rentabilitet, hvilket fremgår af data, som Newscorp har fremlagt.

(87) Den anmeldende part har således oplyst (i dokumenter, som er fremsendt under sagsforløbet), at Telepiù og Stream i perioden 1991-2001 havde store underskud. Nedenstående tabel viser navnlig de to platformes finansielle underskud i perioden fra 1998 til 2001:

TABEL 6

Nettounderskud

>TABELPOSITION>

Kilde:

Beregnet på grundlag af data fra formular CO.

(88) I forbindelse med undersøgelsen af den tidligere anmeldte fusion (som efterfølgende blev opgivet), hvor Vivendi-gruppen ville have fået kontrol over Stream, konstaterede den italienske konkurrencemyndighed, at programomkostningerne udgjorde ca. [55-65]* % af de samlede omkostninger for de DTH-baserede betalings-tv-selskaber(33).

1.3. Udgifter til køb af filmrettigheder

(89) Både Stream og Telepiù har købt ganske mange "premium"-filmrettigheder fra de store amerikanske filmselskaber og i mindre grad også fra italienske filmproducenter. Den samlede værdi af disse køb i de seneste fire år (pr. platform) fremgår af nedenstående tabel:

TABEL 7

"Premium"-film

Værdi

>TABELPOSITION>

Kilde:

Beregnet på grundlag af data oplyst af parterne.

(90) Fra 1999 til 2002 udgjorde de ovennævnte omkostninger gennemsnitligt lidt under [5-15]* % af de samlede omkostninger for Telepiù og ca. [0-10]* % for Stream.

1.4. Udgifter til tv-rettigheder til fodboldkampe

(91) Både Stream og Telepiù har købt ganske mange tv-rettigheder af italienske fodboldklubber til at sende fodboldkampe med deltagelse af italienske klubhold i den italienske serie A og serie B, Coppa Italia, Champions League og UEFA Cup. Platformenes samlede udgifter de seneste fire år til køb af disse rettigheder fremgår af tabellen nedenfor:

TABEL 8

Fodboldbegivenheder

Værdi

>TABELPOSITION>

Kilde:

Beregnet på grundlag af data oplyst af parterne.

(92) Fra 2000 til 2002 udgjorde ovennævnte omkostninger gennemsnitligt [40-50]* % af de samlede omkostninger for Stream og [20-30]* % for Telepiù.

1.5. Udgifter til tv-rettigheder til andre sportsbegivenheder

(93) Både Stream og Telepiù har købt ganske mange tv-rettigheder til andre sportsbegivenheder, bl.a. Formel 1-løb, store tennisturneringer (Grand Slam) og andre sportsbegivenheder, hvor italienske hold eller sportsfolk deltager. Platformenes samlede udgifter de seneste tre år til køb af disse rettigheder fremgår af tabellen nedenfor:

TABEL 9

Andre sportsbegivenheder

Værdi

>TABELPOSITION>

Kilde:

Beregnet på grundlag af data oplyst af parterne.

(94) Fra 1999 til 2001 udgjorde ovennævnte omkostninger gennemsnitligt godt [0-10]* % af de samlede omkostninger for Telepiù og ca. [0-10]* % for Stream.

1.6. Udgifter til køb af rettigheder til kanaler

(95) Både Stream og Telepiù har købt ganske mange rettigheder til kanaler, der skal indgå i enten deres pakker eller programmer. De to platformes samlede udgifter i de seneste fire år til køb af disse tv- rettigheder fremgår af nedenstående tabel. Udgifterne til køb af sådanne rettigheder er ganske store i forhold til de øvrige programrettigheder, også selv om de pågældende programmer ikke kan betragtes som "premium"-indhold. Når man betænker, hvor mange sendetimer der ligger i købet af kanaler i forhold til, hvor mange sendetimer tv-platformene opnår ved køb af tv-rettigheder til film og sportsbegivenheder, er timeprisen for kanaler imidlertid væsentligt lavere end prisen for andre programrettigheder. Kanalerne bidrager ikke desto mindre til at gøre en betalings-tv-platform mere attraktiv for slutbrugerne.

TABEL 10

Kanaler

Værdi

>TABELPOSITION>

Kilde:

Beregnet på grundlag af data oplyst af parterne.

(96) Ovennævnte udgifter udgjorde gennemsnitligt [10-20]* % af de samlede omkostninger for Telepiù og [10-20]* % for Stream i 2001-2002.

1.7. Samlede udgifter til programrettigheder

(97) De samlede køb af programrettigheder udhuler de to tv-platformes indtjening ganske voldsomt. Det fremgår dog af de seneste tal, at situationen er bedret noget. De samlede programudgifters andel af de samlede abonnementsindtægter er for Telepiù faldet fra [85-95]* % (i 2001) til [75-85]* % (i 2002) og for Stream fra [135-145]* % (i 2001) til [135-145]* % (i 2002).

(98) Det tyder på, at der er kommet styr på forholdet mellem omkostninger og indtægter for de to platforme. De økonomiske og finansielle vanskeligheder, begge DTH-platforme har haft på markedet for betalings-tv i Italien, er desuden mindsket noget takket være en indsats for at bekæmpe pirateri. Det har medført en stigning på ca. 150000 i antallet af abonnenter for Telepiù i de sidste måneder af 2002.

2. SKABELSE ELLER STYRKELSE AF EN DOMINERENDE STILLING PÅ DET ITALIENSKE MARKED FOR BETALINGS-TV

2.1. Horisontale virkninger (levering af betalings-tv-tjenester)

(99) Markedet for betalings-tv er det overordnede marked for betalings-tv-tjenester, som i øjeblikket omfatter betalings-tv i sig selv (i snævreste forstand), "pay-per-view", "video-on-demand" og "near-video-on-demand". Betalings-tv-tjenester kan leveres via forskellige transmissionsmetoder, nemlig digitalt jordbaseret tv (DTT) og digitalt tv via kabel eller satellit (DTH). Analog jordbaseret transmission er rent teknologisk langt mindre egnet til at understøtte simultan transmission af et større antal kanaler, programmer og sportsbegivenheder, som er typiske for en betalings-tv-pakke.

(100) Det italienske marked for betalings-tv er foreløbig primært begrænset til satellittransmission (DTH), hvor både Stream og Telepiù er aktive. Telepiù har dog bevaret et antal abonnenter til de oprindelige analoge tv-tjenester (fra betalings-tv's første tid, da der blev sendt analogt tv via jordbaserede sendere), medens kabel-tv kun er ganske lidt udviklet (via selskabet e.Biscom), og digitalt jordbaseret tv (DTT) stadigvæk er på forsøgsstadiet.

2.1.a) Konkurrencescenarie: kabel og DTH

(101) På dette marked er Telepiù den dominerende aktør med en markedsandel på [65-75]* % efter antal abonnenter ([...]* pr. november 2002) og formentlig [70-80]* % efter indtægter (værdi). Stream er den eneste konkurrent, der i øjeblikket er aktiv på dette marked, med [...]* abonnenter (pr. november 2002). Parterne anfører, at konkurrencesituationen i Italien levner plads for yderligere vækst for kabelselskaber som f.eks. e.Biscom, der ejer et tv-transmissionsnet, der vil kunne dække næsten 1 mio. husstande.

(102) Blandt kabelselskaberne er det i øjeblikket kun e.Biscom, der leverer "video-on-demand" og "interaktive tv-tjenester" til [10000-20000] abonnenter. Ifølge e.Biscoms forretningsplan er selskabet desuden ved at etablere et privatejet optisk fiberkabelnet, der vil kunne dække kunder i et begrænset antal større byer i Italien. Desuden transmitterer e.Biscom Telepiùs og Streams betalings-tv-programmer gennem sit kabelnet, men det er fortsat Stream og Telepiù, der har rettighederne i relation til kunderne, varetager kundeplejen og bestemmer salgsbetingelserne.

(103) Kommissionen påpegede i sin meddelelse med klagepunkter til Newscorp, at der stort set ikke vil være nogen konkurrence tilbage på markedet for betalings-tv i Italien efter fusionen. Det konkurrencepres, den fusionerede platform vil blive udsat for fra kabelselskaber i Italien, må betragtes som minimalt. Selv Newscorp har på offentlige konferencer og præsentationer for erhvervslivet erklæret, at den fusionerede enhed i Italien ikke vil få konkurrence fra kabelselskaber(34). Desuden har tredjeparter hævdet, at omkostningerne ved kabeltilslutning er relativt højere end på andre markeder.

(104) Hvad angår DTH, skal tredjeparter ifølge italiensk lovgivning have adgang til de såkaldte adgangsstyringssystemer (CAS) på fair, rimelige og ikke-diskriminerende vilkår, og lovgivningen indebærer også visse forpligtelser vedrørende simulcrypt(35). Af nedenstående grunde (alle potentielle DTH-konkurrenter skal overtage adgangsstyringssystemet fra Newscorp eller indgå aftaler om simulcrypt med Newscorp, og Newscorp vil stå som ejer af DTH-platformen) kan der næppe forventes nogen effektiv konkurrence fra DTH efter fusionen, medmindre der gives yderligere garantier.

2.1.b) Udsigter for udviklingen af DTT

(105) Hvad angår DTT, er det uklart, om det kan indføres inden for en overskuelig fremtid. Den italienske regering har fastsat den 31. december 2006 som frist for overgangen fra analogt til digitalt tv. Ifølge Kommissionens egen markedsundersøgelse er det dog mere sandsynligt, at det bliver noget senere. Den italienske telekommunikationsmyndighed (AGCOM) har i sin hvidbog fra 8. november 2000 om digitalt jordbaseret tv påpeget nogle vanskeligheder vedrørende frekvenser til tv-selskaberne og dekodere. AGCOM har anbefalet, at den italienske stat yder et tilskud til alle husstande, der anskaffer en digital dekoder.

(106) Ifølge en undersøgelse, Kommissionen har offentliggjort(36), og som citeres af tredjeparter, skal følgende hindringer ryddet af vejen, før DTT vil give de forventede fordele: i) selskaberne skal investere i en modernisering af transmissionsnettene, ii) forbrugerne er nødsaget til at udstyre alle eksisterende analoge modtagere (både større og mindre fjernsyn og videoafspillere) med konvertere/dekodere og/eller gradvis udskifte dem med integrerede digitale modtagere, før de kan modtage DTT, iii) lovgiverne skal ændre de nationale frekvenser, således at der kan etableres såkaldt "simulcast".

(107) Tredjeparter har anført, at DTT-selskaberne vil få tekniske problemer. De har påpeget, at DTT-teknologien i mange tilfælde ikke er tilstrækkeligt pålidelig, og dens relativt begrænsede sendekraft giver ikke fuld sikkerhed for, at en dekoder i et bestemt område rent faktisk vil modtage signalet(37). Tredjeparter har også påpeget, at der ikke findes eksempler på succesrigt DTT-betalings-tv i Europa, og at det - ud over "premium"-indhold - stadigvæk er det omfattende udvalg af kanaler, der tilbydes, som er et af de vigtigste incitamenter for kunderne til at give penge for betalings-tv. Hvis dette er korrekt, vil et DTT-betalings-tv-selskab med begrænset båndvidde ikke kunne konkurrere med det antal kanaler, som Telepiù og Stream i dag tilbyder.

(108) Hvorvidt DTT-transmissionssystemet er bæredygtigt sammenlignet med andre transmissionssystemer set ud fra et betalings-tv's synspunkt, afhænger af to faktorer: For det første den eksisterende modtageinfrastruktur, dvs. antallet af husstande og tv-apparater, der modtager jordbaseret tv; for det andet omkostningerne ved DTT-transmission i forhold til kabel-tv og digitalt satellit-tv. De faste transmissionsomkostninger ved landsdækkende DTT-transmission er langt højere end ved satellit-transmission. Ifølge ovennævnte undersøgelse er omkostningerne ved et års digital transmission via satellit ca. 0,5 mio. EUR, hvorimod omkostningerne ved landsdækkende DTT-transmission løber op i 5 mio. EUR. Tredjeparter har desuden påpeget, at DTT-transmissionssystemets konkurrenceevne, tiltrækning og nytteværdi for kommercielle aktører aldrig er blevet dokumenteret, og at DTH, så længe udbuddet af kanaler fortsat er en afgørende faktor for promoveringen af betalings-tv, har et iboende fortrin frem for DTT og vil blive ved med at være dominerende på markedet for betalings-tv i Italien.

(109) I denne forbindelse skal man dog huske på, at det største incitament til at abonnere på betalings-tv ikke så meget er de mange kanaler, der udbydes (navnlig ikke i Italien, der har et stort antal "free-to-air"-kanaler), men snarere betalings-tv's "premium"-indhold ("premium"-film og sportsbegivenheder, navnlig national fodbold). Det er oplyst, at en DTT-pakke kan omfatte 30 kanaler sammenholdt med de 300 kanaler, der kan ses via en satellitplatform. I denne forbindelse hævder en tredjepart, at der er gennemført forsøg i marken med DTT på Sicilien og i provinsen La Spezia. Da forsøgsperioden var slut, var der så få, der erklærede at have til hensigt at tegne abonnement, at det blev anset for uinteressant for et tv-selskab at forsøge sig med DTT-transmissioner.

(110) Det er ikke muligt ud fra ovenstående at vurdere med tilstrækkeligt stor sikkerhed, om og i givet fald hvornår en eller flere DTT-platforme vil kunne lægge et effektivt konkurrencepres på den fusionerede enhed inden for en overskuelig tidshorisont.

2.1.c) Påstået konkurrencepres fra "free-to-air"-tv

(111) Newscorp hævder, at "free-to-air"-tv-selskabernes stærke position i Italien lægger et effektivt konkurrencepres på betalings-tv-selskaberne. Det er Newscorps opfattelse, at de italienske "free-to-air"-programmer er et enestående varieret og attraktivt tilbud til seerne både på landsplan og på lokalt plan. Dette konkurrencepres er ifølge Newscorp en afgørende begrænsning for betalings-tv-selskaber i Italien, langt stærkere end begreber som "samspil" eller "en vis forbindelse", som Kommissionen har accepteret i tidligere beslutninger. I denne henseende anfører den anmeldende part, at der i relation til "free-to-air"-udbuddet findes 12 landsdækkende tv-selskaber, 50 kanaler, der sendes via DTH, og omkring 700 lokale tv-selskaber i Italien.

(112) Selv om der kan bestå et vist konkurrencepres fra "free-to-air"-tv (som det også er tilfældet i andre lande, f.eks. Tyskland), bekræfter resultaterne af Kommissionens undersøgelse i den foreliggende sag, at betalings-tv under alle omstændigheder er et særskilt produkt, der er forbundet med ekstra faciliteter. Denne konklusion understøttes af, at "first window"-spillefilm (premium-film) og de fleste fodboldkampe med deltagelse af nationale klubhold kun kan ses af betalings-tv-abonnenter, og at abonnenterne er indstillet på at betale ganske meget for et betalings-tv-abonnement.

(113) Som eksempel kan nævnes, at den gennemsnitlige indtægt pr. abonnent i 2001 var [...]* EUR for Telepiù og [...]* for Stream, hvorimod den årlige tv-licens (som er en obligatorisk afgift) for offentligt tilgængeligt (free-to-air)-tv (RAI) i 2003 er 97,10 EUR. Desuden er de tre landsdækkende Mediaset tv-kanaler frit tilgængelige. Hvad angår lokale "free-to-air"-kanaler, oplyste en repræsentant for en sammenslutning af "free-to-air"-tv-selskaber på den mundtlige høring den 5. og 6. marts, at den samlede omsætning for de 608 regionale og lokale italienske tv-kanaler, der er medlemmer af sammenslutningen, kun udgør [40-50]* % af Telepiùs omsætning. Det er en yderligere understregning af, at det konkurrencepres, som "free-to-air"-tv-selskaberne kan lægge på en betalings-tv-platform, på nuværende tidspunkt er ret begrænset.

2.1.d) Konklusion

(114) I betragtning af ovenstående vil fusionen føre til en næsten monopollignende situation på markedet for betalings-tv i Italien.

2.2. Vertikale virkninger (tekniske tjenester til betalings-tv: Adgangsstyring og teknisk platform)

(115) Betalings-tv kræver en særlig teknisk infrastruktur til at kryptere tv-signalerne og dekryptere dem for den "autoriserede" seer. Denne infrastruktur består af et adgangsstyringssystem og en dekoder.

(116) Kommissionen har i tidligere beslutninger undersøgt, om der skulle bestå et produktmarked for tilrådighedsstillelse i engrosleddet af de tekniske tjenester, der er nødvendige for betalings-tv(38). "Disse tjenester omfatter hovedsagelig tilrådighedsstillelse af dekodere, levering af adgangsstyringstjenester, herunder smart cards, og abonnentstyringstjenester og kan også omfatte tjenester angående adgang til den elektroniske programguide samt skrivning af applikationer, der er kompatible med dekoderens applikationsprogramgrænseflade. Desuden forudsætter levering af digitale interaktive tv-tjenester også et system, der gør det muligt at gennemføre finansielle transaktioner under sikre forhold"(39).

2.2.a) Adgangsstyringssystem (CAS)

(117) CAS er en teknologi, som gør det muligt for netoperatører og tv-selskaber at kryptere/forvrænge det digitale sendesignal(40), som derefter sendes via satellit, kabel eller jordbaserede systemer til dekoderen. Når det digitale signal når dekoderen, genererer et smart card(41), som er en del af CAS, den kode, der skal til for at dekryptere sendesignalet, så de abonnenter, der har den fornødne adgangsret, kan se programmerne.

(118) Newscorp opererer på udbudssiden i sektoren for adgangsstyringssystemer via sin kontrollerende aktiepost på ca. 80 % i virksomheden NDS, der udbyder licenser til adgangsstyringssystemer. NDS leverer mere specifikt adgangsstyring og beslægtede produkter og tjenester med henblik på styring, kontrol og sikker distribution af underholdning og information til tv. Den fusionerede enhed vil derfor blive vertikalt integreret med NDS, der har rettighederne til en bestemt CAS-teknologi (med betegnelsen Videoguard).

(119) Man skal i denne forbindelse huske på, at sektoren for betalings-tv hidtil har været præget af meget stærk vertikal integration. Nogle af de tekniske tjenester inden for betalings-tv (og navnlig levering af CAS) har hidtil været varetaget af selskaberne selv(42). I 2001 stod to selskaber (Canal+ Technologies og NDS), som er vertikalt integreret i henholdsvis Vivendi-gruppen og Newscorp-koncernen, for over [80-90]* % den samlede levering af CAS til betalings-tv-selskaber (den resterende del blev leveret af virksomheden Irdeto).

(120) Kommissionen påpegede i den meddelelse med klagepunkter, den fremsendte til Newscorp, at det er meget sandsynligt, at den fusionerede platform i nær fremtid kun vil anvende et bestemt CAS, nemlig NDS' Videoguard. Den fusionerede platform vil have stærke incitamenter til at følge en sådan strategi: dels Newscorps majoritetsaktiepost i NDS, som har licensrettighederne til Videoguard, dels den strategi, der følges af både Newscorp og andre vertikalt integrerede tv-selskaber, og som går ud på at anvende internt udviklede CAS. Både Stream og Telepiù anvendte således i starten Irdetos teknologi, men gik efterfølgende over til internt udviklede systemer (henholdsvis Videoguard, der produceres af NDS, og Mediaguard, der produceres af Canal+ Technologies).

(121) I denne forbindelse fremgik det af Kommissionens markedsundersøgelse, at der består specikke konkurrenceproblemer i relation til de tekniske tjenester inden for betalings-tv og navnlig inden for adgangsstyringssystemer, og det gælder uanset, om der opereres med særskilte produktmarkeder for CAS, dekodere og andre tekniske tjenester inden for betalings-tv(43). Både visse leverandører af CAS og visse potentielle nye aktører på markederne for betalings-tv (via satellit) påpegede sådanne problemer. Det drejer sig ganske kort om følgende: For det første risikoen for, at den fusionerede enhed kun vil give potentielle nye aktører adgang til NDS-teknologien til CAS på urimelige vilkår, for det andet risikoen for, at den fusionerede enhed vil lægge hindringer i vejen for andre betalings-tv-platforme med et andet CAS end NDS', hvilket vil resultere i en næsten monopollignende stilling, eftersom NDS sandsynligvis bliver det eneste CAS, der anvendes i Italien.

(122) Med hensyn til det første problem er det blevet hævdet, at Newscorp efter fusionen vil være i stand til at forhindre eventuelle nye aktører på betalings-tv-markedet i Italien i at få licens til Videoguard eller under alle omstændigheder vil kunne fastsætte urimelige betingelser for licenstagerne. Direktiv 95/47/EF(44) indeholder ganske vist regler om markedsadgang, som kan afhjælpe problemerne i så henseende, eftersom direktivet foreskriver, at der skal gives adgang til CAS på ensartede, rimelige og ikke-diskriminerende vilkår. Denne bestemmelse er videreført i det nye direktiv 2002/19/EF(45), der skal være gennemført senest den 24. juli 2003.

(123) Hvad angår det andet problem, er det blevet hævdet, at nye aktører kan beslutte sig for at anvende et andet CAS end det, hvortil NDS giver licens, og som formentlig vil blive anvendt af den fusionerede enhed. I så fald vil Newscorp være forpligtet til at samarbejde om etablering af et simulcrypt-system, der kan gøre NDS' CAS kompatibelt med det CAS, den nye aktør anvender. De italienske regler på dette område(46) indeholder visse krav vedrørende simulcrypt, der skal sikre driftskompatibiliteten mellem forskellige CAS.

(124) Det fremgik imidlertid af markedsundersøgelsen, at kravene i de italienske regler formentlig næppe vil være tilstrækkelige til at sikre uhindret adgang for nye betalings-tv-selskaber, der ønsker at anvende et andet CAS end NDS'. Det er tilsyneladende vanskeligt at implementere kravene vedrørende simulcrypt inden for en rimelig frist(47), og det vil være en langt mere realistisk mulighed for enhver ny aktør på markedet at skaffe sig licens til NDS-teknologien. Flere adspurgte gik i forbindelse med markedsundersøgelsen så vidt som til at betegne NDS-teknologien som en næsten "afgørende facilitet" for at kunne operere på det italienske marked for betalings-tv.

(125) På baggrund af de ovenfor beskrevne resultater af markedsundersøgelsen og dels NDS' vertikale integration inden for den fusionerede enheds koncernstruktur, dels NDS' ejendomsret til CAS-teknologi konkluderer Kommissionen, at det er stærkt sandsynligt, at transaktionen efterfølgende vil resultere i, at den fusionerede enhed kun vil anvende ét CAS-system. Da der ikke forventes nogen ny DTH-baseret betalings-tv-platform på det italienske marked inden for den nærmeste fremtid efter fusionen, vil der, hvis den fusionerede platform beslutter sig for kun at anvende NDS' teknologi (hvad der er meget tænkeligt), kun eksistere ét CAS-system i Italien, og Newscorp vil kunne kontrollere adgangen til dette system. Udvikling af eventuelle alternative CAS-systemer vil desuden være fuldstændigt afhængig af Newscorps samarbejde om et simulcrypt-arrangement.

(126) Disse faktorer vil forstærke de i forvejen store hindringer for adgangen til det italienske marked for betalings-tv og dermed bidrage til at styrke den fusionerede enheds dominerende stilling på markedet for betalings-tv.

(127) I sit svar på meddelelsen med klagepunkter hævdede Newscorp, at Kommissionen ikke havde konkluderet, at det forhold, at den fusionerede platform kan forventes kun at anvende ét CAS-system, ikke i sig selv er konkurrencebegrænsende, og at den kendsgerning, at transaktionen "kan" medføre hindringer for markedsadgangen, ikke er tilstrækkeligt til at berettige et forbud mod fusionen(48).

(128) Desuden anførte Newscorp, at selskabet ikke ville kunne udelukke nye aktører fra markedet. I den forbindelse citerede Newscorp Kommissionens beslutning i sagen Telia/Sonera(49), hvori der står, at det ved vurderingen af, hvorvidt der foreligger en markant risiko for en vertikal udelukkelse, skal kunne godtgøres, ikke blot at den fusionerede enhed vil have det fornødne incitament til at udelukke nye aktører, men også at den vil være i stand til at gøre det, og at det vil få væsentlig indvirkning på konkurrencen på det pågældende marked(50).

(129) Ifølge Kommissionens analyse vil fusionen ikke blot medføre hindringer for markedsadgangen, men vil også skabe en monopolstilling inden for DTH-baseret betalings-tv i Italien. I betragtning af denne monopolsituation på betalings-tv-markedet i det efterfølgende omsætningsled og på ejendomsretten til et adgangsstyringssystem, som kan forventes at blive "CAS-standarden" i hele landet, vil Newscorp ikke blot have det fornødne incitament til at forsøge at udelukke konkurrenter eller øge deres omkostninger (for at "lukke" markedet og opretholde sin monopolstilling inden for DTH), men vil også have reel mulighed for at gøre det.

(130) Alle potentielle konkurrenter, der måtte ønske at komme ind på det italienske marked for satellitbaseret (DTH) betalings-tv, skal enten have en licens fra et af Newscorps datterselskaber (i dette tilfælde NDS) for at få adgang til Videoguard eller indgå et samarbejde med Newscorp for at kunne implementere simulcrypt-aftalen. Det kan ifølge de hidtidige erfaringer give anledning til ganske omfattende tvister, og indgåelse af sådanne aftaler har allerede vist sig at være et temmelig langvarigt, tidkrævende og vanskeligt forehavende, selv mellem to etablerede konkurrenter, som Stream og Telepiù tidligere var.

(131) Uden foranstaltninger til at afhjælpe disse problemer vil Newscorp under alle omstændigheder være i stand til at forhindre potentielle aktører i at komme ind på markedet for DTH-baseret betalings-tv eller til at øge konkurrenternes omkostninger i relation til CAS. Kommissionen vurderer ikke disse faktorer isoleret, men mener, at de skal ses i sammenhæng med den anmeldte fusions samlede konkurrencebegrænsende virkninger. I denne forbindelse er det forhold, at hindringerne for at komme ind på DTH-markedet som følge af fusionen vil blive endnu større - bl.a. fordi det er meget sandsynligt, at den fusionerede enhed kun vil anvende sit eget CAS - en skærpende omstændighed i en monopolsituation (inden for DTH) og vil medføre en yderligere styrkelse af den fusionerede platforms dominerende stilling på det italienske marked for betalings-tv.

(132) Newscorp har desuden hævdet, at der ikke er nogen årsagssammenhæng mellem fusionen og de påståede konkurrenceproblemer. Eftersom Newscorp i forvejen ejer 50 % af et italiensk betalings-tv-selskab, er selskabet også i forvejen tilskyndet til at hindre andre aktører i at komme ind på det italienske marked for betalings-tv, uden at det kan hævdes at være en følge af fusionen.

(133) Kommissionen er ikke enig i dette synspunkt. At et selskab med monopol inden for DTH-baseret tv har rettighederne til et beskyttet CAS, er en faktor, som ikke i sig selv indebærer øgede hindringer for adgangen til betalings-tv-markedet i det efterfølgende omsætningsled. Newscorps incitament til at gøre det vanskeligere at komme ind på markedet er en direkte konsekvens af fusionen, som resulterer i denne monopolsituation inden for DTH-baseret betalings-tv. Resultaterne af markedsundersøgelsen giver ingen grund til at forvente, at denne situation vil ændre sig inden for en overskuelig fremtid.

2.2.b) Teknisk platform

(134) Stream og Telepiù vil opbygge en fælles teknisk platform til distribution af deres programmer via satellit. En teknisk platform kan defineres som det system, der kontrollerer adgangssstyringen og leveringen af de dertil knyttede tekniske tjenester. Den tekniske platform tyder de signaler, programudbyderen sender, og sender dem videre til abonnenterne via dekoderen.

(135) Det er blevet hævdet, at det på grund af de store investeringer, der kræves for at etablere en DTH-platform, bliver nødvendigt for tredjeparter, der sender DTH-baseret betalings-tv eller "free-to-air"-tv via satellit, at sende via den fusionerede enheds fælles platform. De tekniske tjenester, Newscorp kan levere gennem denne platform, omfatter adgangsstyringssystemet, transit via dekoderne og andel i en på forhånd fastlagt liste over tjenester (automatic tuning), digitalisering og kryptering, "up-link" til satellit og navnlig adgang til den elektroniske programguide.

(136) Den elektroniske programguide er en tv-programoversigt. Den er et afgørende redskab på grund af det store antal programmer, der er tilgængelige med digitalt tv. Informationer til brug for den elektroniske programguide sendes af tv-selskaberne og vises via programguidens software. Menusystemet giver brugeren mulighed for at søge efter en bestemt programtype, f.eks. film, underholdningsserier eller børneprogrammer eller blot søge efter programnummer eller tidspunkt. Uden en elektronisk programguide vil det være særdeles vanskeligt for brugerne at finde den specifikke kanal, de søger.

(137) Adgang til platformen er en afgørende faktor for nye aktører, der ønsker at komme ind på markedet for betalings-tv, og for at kunne sende både betalings-kanaler og "free-to-air"-kanaler via DTH. Som følge af fusionen vil DTH-kanaler ikke længere kunne vælge mellem to forskellige platforme.

(138) Newscorp vil via sin kontrol over platformen have det fornødne incitament til og mulighed for at forhindre adgang til markedet eller gøre det vanskeligere for konkurrerende kanaler at styrke deres position (f.eks. ved systematisk at ændre deres placering i den elektroniske programguide) eller pålægge digitale satellitkanaler urimelige eller diskriminerende vilkår (det gælder både "free-to-air"- og betalings-DTH). Der findes på nuværende tidspunkt ikke noget hensigtsmæssigt lovgivningsgrundlag, der effektivt og hurtigt kan løse disse problemer. Den ovenfor beskrevne mulige adfærd vil derfor bidrage til at styrke den fusionerede enheds monopolstilling på markedet for betalings-tv.

(139) Newscorp anfører i sit svar på Kommissionens meddelelse med klagepunkter(51), at selskabet ikke vil have noget incitament til at manipulere den elektroniske programguide. Newscorp hævder tværtimod, at den fusionerede enhed vil have et incitament til at sikre sine abonnenter den bedst mulige service. Den fusionerede enhed ville navnlig udvise en meget uhensigtsmæssig adfærd over for sine abonnenter, hvis den med jævne mellemrum ændrede rækkefølgen af kanaler i den elektroniske programguide. I denne forbindelse mener Kommissionen med henvisning til Streams tidligere adfærd(52), at den fusionerede enheds incitament til at sikre sig seernes loyalitet over for sine egne kanaler vil være større end dens incitament til at give tredjeparters kanaler en fast placering i den elektroniske programguide.

2.3. Konklusion

(140) Det må på grundlag af ovenstående konkluderes, at fusionen indebærer en varig styrkelse af en dominerende stilling på det italienske marked for betalings-tv. Den fusionerede enhed vil få monopol inden for DTH-baseret tv-transmission og have alle muligheder og økonomiske incitamenter til at udelukke nuværende og potentielle konkurrenter fra at komme ind på markedet via de samme og/eller andre transmissionssystemer ved at øge deres omkostninger og skabe yderligere hindringer for markedsadgangen. Selv om gældende lovgivning til en vis grad afhjælper de konkurrencemæssige problemer i denne henseende, er det sandsynligt, at brugen af én standard (NDS) til adgangsstyringen inden for hele satellitplatformen - uanset muligheden for indgåelse af simulcrypt-aftaler efter langvarige forhandlinger - vil gøre potentielle nye DTH-aktører fuldstændigt afhængige af den fusionerede enhed i teknologisk henseende. Desuden vil kontrollen over den tekniske platform give Newscorp mulighed for og incitament til at fastsætte standarden for det accepterede niveau for konkurrencen "inden for platformen". Disse faktorer betyder, at Newscorps monopol inden for DTH-baseret transmission på trods af gældende regler vil medvirke ganske betydeligt til at forstærke den næsten monopollignende situation på det samlede marked for betalings-tv, som vil blive resultatet i en længere periode efter fusionen.

(141) I sit svar på meddelelsen med klagepunkter(53) anfører Newscorp, at Kommissionen ikke - som den burde - har godtgjort, at det er overvejende sandsynligt, at Newscorp vil udvise en sådan adfærd. Newscorp henviser til, at Retten i Første Instans i sagen Tetra Laval BV mod Kommissionen(54) fastslog, at beviskravet er, at der er tale om en overvejende sandsynlighed, og afviste Kommissionens synspunkt (nemlig at blot muligheden for, at konkurrencen begrænses, er tilstrækkeligt til at berettige til at forbyde en fusion).

(142) Kommissionen mener i denne forbindelse, at vurderingen i nævnte dom af, at der i modsætning til, hvad Kommissionen hævdede, ikke var tale om en overvejende sandsynlighed, var baseret på, at i) der ikke forelå nogen formodning om kollektiv dominans(55), og at ii) man nødvendigvis måtte basere sig på en teoretisk analyse af en fremtidig rationel adfærd som grundlag for påstanden om dominans. Ingen af disse to forudsætninger er opfyldt i den foreliggende sag. Hvad angår den første forudsætning (ingen formodning om kollektiv dominans), kan det ikke med rimelighed betvivles, at fusionen rent faktisk vil føre til skabelse af en næsten monopollignende situation på markedet for betalings-tv. Hvad angår den anden forudsætning (nødvendigheden af at basere sig på en teoretisk analyse af en fremtidig rationel adfærd) er analysen i den foreliggende sag baseret på en situation, som vil opstå umiddelbart efter fusionen (skabelse af en monopollignende stilling).

(143) Kommissionen mener ud fra det bevismateriale, der er indsamlet under sagsbehandlingen, og i betragtning af karakteren af de horisontale overlapninger, fusionen vil medføre, at der er tilstrækkeligt grundlag for at konkludere, at den fusionerede platform i en vis periode fremover vil have de nødvendige incitamenter til og faktiske muligheder for at anlægge den ovenfor beskrevne adfærd og derfor i sidste ende vil påvirke konkurrencen på det relevante marked ganske betydeligt.

3. SKABELSE ELLER STYRKELSE AF EN DOMINERENDE STILLING PÅ MARKEDERNE FOR KØB AF PROGRAMINDHOLD

3.1. Horisontale virkninger på berørte markeder i forudgående omsætningsled (køb af programindhold)

3.1.a) Køb af tv-enerettigheder til "premium"-film

(144) Telepiù (det selskab, der ønskes overtaget) har i forvejen en dominerende stilling på markedet for køb af enerettigheder til "premium"-film (de af Telepiù i 2001 erhvervede enerettigheder til film udgør ca. [85-95]* % af de samlede biografindtægter fra de film, der er solgt med enerettigheder til tv under ét, [85-95]* % udtrykt i værdi(56) og [50-60]* %(57) udtrykt i antal film). I 2001 erhvervede Stream de resterende rettigheder, bortset fra fire italienske film, hvortil "first window"-rettighederne blev købt af La 7 ("free-to-air"-tv, der kontrolleres af Telecom Italia).

(145) Telepiùs og Streams rettigheder fremgår af nedenstående tabeller:

>PIC FILE= "L_2004110DA.009601.TIF">

>PIC FILE= "L_2004110DA.009602.TIF">

(146) Telepiù indgik desuden i 2002 kontrakter med Eyescreen, Nexo og andre udbydere.

STREAM

De store amerikanske filmselskaber

(147) Ifølge oplysninger fra parterne i formular CO har Stream enerettigheder hos Universal til "pay-per-view" og "near-video-on-demand" indtil den 31. august 2002. Universal har benyttet sig af muligheden for automatisk forlængelse af kontrakten i yderligere fem år.

>PIC FILE= "L_2004110DA.009701.TIF">

(58)

(148) Stream har desuden indgået flere kontrakter med Filmauro, Videofilm VCKappa og Key Films (distributionsselskaber) om en række italienske og ikke-italienske film. I 2002 havde Stream også flere forholdsvis "små" kontrakter med andre udbydere (Minerva, Pasodoble, Romagnosi og Teodora).

(149) Alle Streams og Telepiùs kontrakter omfatter enerettigheder til samtlige transmissionsmetoder (jordbaseret, satellit, kabel osv.). Tilsammen svarer de til [75-85]* % af de samlede biografindtægter fra spillefilm i 2001(59) og næsten [90-100]* % af de enerettigheder, der blev købt af betalings-tv-selskaber. Som nævnt har Telepiù en markedsandel på [85-95]* %, medens Stream har en markedsandel på ca. [5-15]* % (baseret på biografernes billetindtægter), når det gælder film, der købes/sælges med enerettigheder. "Free-to-air"-tv-selskabet La 7 (der tilhører Telecom Italia) købte "first window"-rettigheder til fire italienske film i 2001. La 7 har dog ikke indgået kontrakter om "first window"-enerettigheder med nogen af de store amerikanske filmselskaber.

(150) Når Stream har overtaget Telepiù og fået tilsvarende flere kunder i Italien, vil fusionen give næsten monopol i relation til køb af enerettigheder til film (købermonopol). La 7 har kun købt ganske få "first window"-rettigheder til italienske film. I denne forbindelse skal man huske på, at rettighedshaverne, navnlig de store amerikanske filmselskaber, næppe vil være villige til at sælge "first window"- og "second window"-rettigheder til "free-to-air"-tv-selskaber fremover. Som nævnt sælges filmrettigheder mindst fem eller seks gange (visning i biografer, video, "pay-per-view" og "video-on-demand", "first-window", "second window" og arkivfilm). Kun den sidstnævnte kategori købes af "free-to-air"-tv-selskaber. Hvis rettighedshaverne solgte "first window"-film til "free-to-air"-tv-selskaber (som er tilgængelige for alle seere) seks måneder efter, at en film havde været vist i biografen, ville det underminere filmproducenternes indtægtskilder i alvorlig grad.

(151) Denne situation med købermonopol vil, med mindre der fastsættes korrigerende foranstaltninger, forhindre tredjeparter i at få adgang til programindhold (også til andre transmissionsmetoder end DTH) og vil formentlig medføre begrænsninger i det programindhold, der stilles til rådighed for forbrugerne, og dermed reducere deres valgmuligheder.

(152) Parterne vil desuden være i stand til at begrænse adgangen til programindhold yderligere ved at benytte sig af spærrerettigheder og forkøbsrettigheder til "second window"-film, hvilket indgår i Telepiùs nuværende kontrakter med de fleste større filmselskaber (jf. tabel 11). Medmindre der fastsættes korrigerende foranstaltninger, vil det i realiteten forhindre potentielle nye aktører i at komme ind på markedet som sekundære konkurrenter. Disse rettigheder, som parterne kan gøre brug af, vil i realiteten trække "second window"-rettigheder ud af markedet til skade for forbrugerne og deres ret til selv at vælge, til hvilken pris og på hvilket tidspunkt de vil "forbruge" betalings-tv-produkter.

(153) Som følge af ovenstående forhold og de eksisterende kontrakters løbetid vil fusionen bevirke, at potentielle betalings-tv-konkurrenter forhindres i at få adgang til - og dermed mulighed for at sende - dette programindhold på betalings-tv i en længere årrække.

(154) Newscorp hævdede i sit svar på meddelelsen med klagepunkter(60), at fusionen ikke vil ændre den nuværende situation, eftersom Streams og Telepiús kontrakter om køb af rettigheder allerede er indgået og derfor ikke berøres af fusionen. Hvis netværket af kontrakter overhovedet får indvirkning på markedsadgangen, vil det ikke skyldes fusionen. Det betyder ifølge parterne, at der ikke består nogen årsagssammenhæng mellem fusionen og eventuelle konkurrencebegrænsende virkninger. I denne forbindelse henviser Newscorp til punkt 10 i udkast til Kommissionens meddelelse om horisontale fusioner(61), hvori der står, at Kommissionen "sammenligner ... de konkurrenceforhold, som fusioner vil medføre, med de forhold, der vil gøre sig gældende, hvis fusionen ikke gennemføres".

(155) Før fusionen kunne de to betalings-tv-selskaber rent faktisk konkurrere om køb af programindhold. Efter fusionen vil "netværket af kontrakter" ligge hos én enkelt aktør, som, medmindre der fastsættes korrigerende foranstaltninger, vil kunne bestemme markedsvilkårene over for rettighedshaverne i langt større omfang, end hvis der var to konkurrerende købere. Endnu vigtigere er det, at den fusionerede enhed med næsten-købermonopol, takket være sin klart større forhandlingsstyrke, efter al sandsynlighed vil kunne "skræddersy" de kontraktmæssige relationer med udbyderne af programindhold til sine egne behov og formål for at forhindre potentiel konkurrence fra nye aktører på markedet. Ud fra disse betragtninger forekommer der ikke at være belæg for parternes påstand om, at der efter fusionen snarere vil være flere end færre rettigheder til rådighed for andre købere, eftersom parterne muligvis vil indskrænke deres efterspørgsel.

(156) Newscorp peger desuden på(62), at en ny aktør ville kunne købe rettigheder svarende til dem, Stream har købt, hvis vedkommende indgik kontrakt med MGM med virkning fra 2004, og at Kommissionen baserer sig på en løs formodning om, at MGM-kontrakten vil blive forlænget. I den henseende mener Kommissionen for det første, at der efter fusionen ikke er sikkerhed for, at en ny konkurrent vil komme ind på det italienske marked i 2004, og for det andet, at det i betragtning af de faktiske forhold og andre relevante faktorer er sandsynligt, at MGM og TC Fox vil gøre brug af deres ensidige ret til at forlænge kontrakterne. Det er i denne forbindelse signifikant, at de store amerikanske filmselskaber tidligere altid har gjort brug af denne ret, på trods af at der eksisterede to forskellige tv-platforme. Columbia og Paramount gjorde brug af retten til at forlænge deres kontrakt med Telepiù i 2002, og Universal har for nylig gjort brug af samme ret over for Stream. Den økonomiske kontekst tyder således i sit historiske perspektiv på, at Newscorp næppe vil få ret i sin påstand.

3.1.b) Køb af sportsindhold generelt

Lovgivningsgrundlag

(157) Ifølge artikel 3a i direktivet om "fjernsyn uden grænser", som ændret(63), kan medlemsstaterne træffe foranstaltninger for at sikre, at tv-selskaber under deres respektive jurisdiktion ikke med henvisning til deres enerettigheder sender begivenheder, der anses at være af væsentlig samfundsmæssig interesse, i kodet form. Den italienske retsakt fra marts 1999, der implementerer direktivet, indeholder en bestemmelse desangående(64). Disse bestemmelser skal sikre, at en væsentlig del (over 90 %) af de italienske seere kan følge de begivenheder, der figurerer på den af de italienske myndigheder udarbejdede liste, på "free-to-air"-tv uden at skulle afholde yderligere udgifter til erhvervelse af teknisk udstyr.

(158) For Italiens vedkommende figurerer følgende begivenheder på myndighedernes liste: a) De Olympiske Lege (både sommer- og vinterlegene), b) verdensmesterskaberne i fodbold og alle kampe, hvori det italienske landshold deltager (skal sendes direkte i deres fulde udstrækning), c) finalen i Europa-mesterskaberne i fodbold og alle kampe, hvori det italienske landshold deltager (skal sendes direkte i deres fulde udstrækning), d) alle kampe, hvori det italienske landshold deltager på hjemmebane og udebane i officielle turneringer, e) finalen og semifinalen i Champions League og UEFA Cup, hvis et italiensk klubhold deltager, f) cykelløbet Giro d'Italia og f) det italienske Formel 1 Grand Prix. Den italienske telekommunikationsmyndighed (AGCOM) forbeholder sig desuden ret til at ændre listen efterfølgende og bl.a. medtage følgende begivenheder: a) finalekampene i verdensmesterskaberne i basketball, vandpolo og volleyball, hvis det italienske landshold deltager, b) finalen og semifinalen i Davis Cup, hvis det italienske landshold deltager, og c) verdensmesterskaberne i landevejsløb. Desuden forbeholder den italienske telekommunikationsmyndighed sig ret til at revidere listen to år efter, at den er trådt i kraft. Forpligtelsen til at sende de begivenheder, der figurerer på listen, i "free-to-air"-tv har medført faldende priser på tv-rettighederne til disse begivenheder på det italienske marked.

3.1.c) Køb af tv-enerettigheder til regelmæssigt tilbagevendende (årlige) fodboldbegivenheder med deltagelse af nationale klubhold

(159) Parternes samlede markedsandele udgør [80-90]* % efter værdi (Stream [35-45]* %, Telepiù [35-45]* %) og [90-100]* % efter antal kampe (Stream [35-45]* %, Telepiù [50-60]* %). I henhold til italiensk lov (lov nr. 78/99) må ingen DTH-platform sidde med mere end 60 % af de samlede fodboldrettigheder. Denne regel gælder dog ikke, hvis der kun findes en enkelt DTH-platform (dvs. efter fusionen), under forudsætning af at kontrakterne om køb af enerettigheder højst løber i tre år.

(160) Stream har enerettighederne til følgende italienske fodboldklubber i serie A og serie B: Bologna, Lecce, SDS srl(65) og Napoli (indtil [...]*), Brescia, Chievo Verona, Empoli, Modena og Siena (indtil [...]*). Disse rettigheder repræsenterer [45-55]* % af alle kampene i serie A. Desuden har Stream tv-enerettigheder til Champions League i 2002/03.

(161) Telepiù har tv-enerettigheder til følgende italienske fodboldklubber i serie A og serie B: Atalanta, Como, Messina, Perugia, Piacenza, Reggina og Torino (indtil [...]*), Inter, Bari, Juventus, Milan, Cagliari, (indtil [...]*). Disse rettigheder repræsenterer [45-55]* % af alle kampene i serie A.

(162) Fusionen vil betyde, at den fusionerede enhed stort set får købermonopol(66) på køb af enerettigheder til regelmæssigt tilbagevendende fodboldbegivenheder med deltagelse af nationale klubhold. Enerettighederne omfatter altid både direkte og forskudt udsendelse af begivenheder på betalings-tv og som "pay-per-view", garanti for, at begivenhederne ikke sendes direkte i "free-to-air"-tv og i nogle tilfælde rettigheder til "video-on-demand", UMTS og internet. Endnu vigtigere er det, at selskabet med næsten-købermonopol vil være i stand til - ligesom det er tilfældet med filmrettigheder og som følge af selskabets større forhandlingsstyrke - at "skræddersy" sine kontraktmæssige forbindelser med udbyderne af programindhold til sine egne behov og formål for at forhindre nye aktører i at komme ind på markedet.

3.1.d) Køb af tv-enerettigheder til andre sportsbegivenheder

(163) Stream og Telepiù har enerettigheder til et stort antal sportsbegivenheder ud over Formel 1-løb, som er meget populære i Italien. Med hensyn til Formel 1-løbene har betalings-tv-selskaberne (der som de eneste sender disse løb via satellit) dog ikke enerettigheder, eftersom RAI ("free-to-air"-tv) sender Formel 1 som analogt jordbaseret tv på italiensk område.

(164) Ifølge parternes oplysninger på den formular CO, som blev fremsendt i oktober 2002, har Telepiù enerettigheder til følgende sportsbegivenheder: golf (PGA Tour 2002, Ryder Cup, Open Italia(67) og Augusta National indtil [...]*, British Open, US Golf Association og US PGA indtil [...]*), tennis (Roland Garros(68) og US Open(69) indtil [...]*, Australian Open indtil [...]*), basketball (NCAA, NBA og ULEB Euroleague indtil [...]*, flere FIBA indtil [...]*), speedbådsrace (UIM F1 Powerboat indtil [...]*), volleyball (Lega pallavolo serie A femminile til [...]*), rugby (Lega Italiana til [...]*, Trinitation 2002 [...]*), boksning (Tyson mod Lewis indtil [...]*(70)), amerikansk fodbold (NFL's sæsonkampe indtil [...]*), racerløb (Le Mans 2002, Spa 24-timer indtil [...]*) m.m.

(165) Stream har enerettigheder til følgende begivenheder: Flere sportsbegivenheder i henhold til kontrakt med Espn Inc. indtil [...]*, golf (PGA Tour [...]*, PGA European Tour 2002/2003 indtil februar 2004) og tennis (Tennis Masters Series, WTA Roma og Wimbledon indtil [...]*).

(166) Hvis sportsbegivenheder generelt, dog med undtagelse af italiensk fodbold, skulle betragtes som et særskilt marked, ville fusionen under alle omstændigheder føre til, at der blev skabt en dominerende stilling inden for køb af enerettigheder til sportsbegivenheder. Hvis de enkelte sportsgrene skulle betragtes som særskilte markeder, ville fusionen medføre styrkelse af en dominerende stilling med hensyn til rettighederne til at sende golf og tennis. Ifølge den anmeldende part udgør Streams markedsandel af tv-rettigheder til andre sportsbegivenheder end italiensk fodbold i øjeblikket [35-45]* % og Telepiùs [30-40]* %. Andre tv-selskaber, der kunne betragtes som konkurrenter til Stream og Telepiù med hensyn til erhvervelse af disse rettigheder, har en markedsandel på [20-30]* %.

(167) I denne forbindelse blev følgende større sportsbegivenheder i 2001 sendt med eneret af "free-to-air"-tv: Cykelløb (Giro d'Italia og andre internationale cykelløb), atletik (de største internationale stævner), boksning (italienske og europæiske titelkampe), rugby (det italienske landsholds kampe og seks nationers turneringen), motorcykelløb (samtlige løb i verdensmesterskaberne i motorcykelløb, kapsejlads (Louis Vuitton Cup, America's Cup), De Olympiske Lege (både sommer- og vinterlegene).

(168) Den anmeldte fusion vil give den fusionerede enhed øget køberstyrke og konsolidere dens position yderligere i forhold til situationen før fusionen. Potentielle tv-konkurrenter vil ikke få mulighed for at erhverve enerettigheder til ret mange af de større sportsbegivenheder, der afvikles i [...]*. Hvad vigtigere er, vil selskabet med næsten-købermonopol som følge af sin større forhandlingsstyrke kunne "skræddersy" de kontraktmæssige relationer med udbyderne af programindhold til sine egne behov og formål for at forhindre nye aktører i at komme ind på markedet ved f.eks. kun at operere med kontrakter med meget lang løbetid eller ved at købe enerettigheder eller beskyttelsesrettigheder til andre transmissionsmetoder end DTH.

3.1.e) Tv-kanaler

(169) I modsætning til "premium"-film og fodboldbegivenheder bliver mange kanaler ikke købt med eneret. Det vil med andre ord sige, at flere betalings-tv-konkurrenter vil kunne købe og sende samme kanal.

(170) Stream har enerettigheder til følgende kanaler: Duel TV, Comedy Life, National Geographic, MT Channel, Roma Channel, Fox Kids, CFN-CNBC og Music Choice. Desuden har Stream selv otte produktionskanaler til film, rejseudsendelser, nyhedsudsendelser, sprogundervisning, reality show, musik og sport.

(171) Telepiù har enerettigheder til Marco Polo, Disney Channel, Canal Jimmy, Raisat Ragazzi, Raisat show, Raisat fiction, Raisat Gambero Ros