*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 7. december 1988

om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 og 86

(IV/31.906, Planglas)

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(89/93/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3 og 15,

under henvisning til den begaering, som Industria Vetraria Alfonso Cobelli i Reggio Calabria den 31. oktober 1986 indgav til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, og hvorved Kommissionen blev anmodet om at paalaegge Società Italiana Vetro (SIV SpA.), Fabbrica Pisana SpA. og Vernante Pennitalia SpA, at bringe deres overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler til ophoer,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 15. oktober 1987 om at indlede en procedure i denne sag dels paa eget initiativ, dels paa grundlag af klagen,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),

efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

Indledning

(1) Denne beslutning bygger dels paa de kontrolundersoegelser, der i juli og oktober 1986 blev foretaget hos de tre italienske planglasproducenter og hos en engrosforhandler i henhold til artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17, dels paa de kontrolundersoegelser, der i januar 1987 blev foretaget hos de tre italienske producenter i henhold til artikel 14, stk. 3, i samme forordning. Mellem kontrolundersoegelserne i 1986 og undersoegelserne i 1987 indgav Industria Vetraria Alfonso Cobelli i Reggio Calabria den 31. oktober 1986 en klage til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 og anmodede heri Kommissionen om at konstatere, at Società Italiana Vetro, Fabbrica Pisana og Vernante Pennitalia havde overtraadt konkurrencereglerne.

A. Markedet

1. Produktet

(2) Denne beslutning vedroerer alle former for planglas. Alt efter de anvendte fremstillingsmetoder kan der skelnes mellem foelgende tre hovedtyper af planglas:

- trukket glas, der bestaar af en farveloes og gennemsigtig plade og normalt anvendes til fremstilling af rudeglas

- stoebt glas, der bestaar af en plade med ru overflade, som ikke er gennemsigtig, men gennemskinnelig, og fremstilles ved valsning

- krystalglas, der bestaar af en gennemsigtig plade med to plane flader, og som fremstilles ved

stoebning eller ved float-metoden. Sidstnaevnte metode er den mest anvendte til fremstilling af planglas.

(3) Industriproduktionen af float-glas blev indledt i begyndelsen af 1960'erne; dette produkt fortraengte hurtigt de oevrige former for planglas, paa grund af sine egenskaber og produktionskomstningerne, der er forholdsvis beskedne i forhold til kvaliteten. For oejeblikket fremstilles planglas for over 90 %'s vedkommende efter float-metoden.

(4) Planglas kan anvendes i uforarbejdet stand (f. eks. til rudeglas) eller forarbejdes (f.eks. glas til bilindustrien, konstruktionsglas, spejlglas osv.); mellem 70 % og 80 % af det glas, der produceres, forarbejdes enten direkte af producenterne selv eller af forarbejdningsvirksomheder. Inden for bilindustrien anvendes kun forarbejdet planglas, og forarbejdningen varetages udelukkende af producenterne; derimod forarbejdes konstruktions- og spejlglas enten af glasproducenterne selv, hvis de er vertikalt forbundet, eller af uafhaengige forarbejdningsvirksomheder.

(5) Inden for planglassektoren kan der skelnes mellem to markeder, nemlig markedet for glas til biler og andre transportmidler og markedet for konstruktionsglas. Foerstnaevnte omfatter isaer glas til bilindustrien og i mindre omfang glas til tog, skibe og mobile kraner. Det andet marked omfatter, foruden rudeglas, glas til moebler og spejle, glas til husholdningsapparater osv. Glasproducenterne leverer direkte til markedet for bilglas, medens deres leverancer til markedet for konstruktionsglas normalt sker gennem engrosforhandlere, forarbejdningsvirksomheder og lignende.

(6) Tabellerne i bilag 1 viser udviklingen paa det italienske marked for planglas.

Italien er sammen med Tyskland et af de stoerste markeder i Europa; Italien tegner sig saaledes for ca. 20 % af det europaeiske marked for bilglas og omtrent samme andel af det europaeiske marked for konstruktionsglas.

2. Udbuddet

(7) De tre italienske producenter, som denne beslutning er rettet til, daekkede i den omhandlede periode gennemsnitligt 79 % og 95 % af den italienske efterspoergsel efter henholdsvis konstruktionsglas og bilglas.

(8) Fabbrica Pisana SpA. (FP) er et datterselskab af Saint-Gobain-koncernen, der er en af verdens stoerste industrikoncerner. Saint-Gobain ejer gennem Fabbrica Pisana eller andre selskaber i koncernen foelgende selskaber inden for glasindustrien i Italien: Luigi Fontana SpA. Balzaretti e Modigliani SpA. Home Glas SpA. Saint-Gobain Italiana Auto s.r.l., Toscana Glas SpA. og Flovetro SpA. Luigi Fontana SpA. er den stoerste forarbejdende engrosvirksomhed paa det italienske marked. FP, der er den eneste producent af stoebt glas i Italien, har et float-anlaeg i Pisa, der drives af Toscana Glas, og har sammen med SIV et float-anlaeg i San Salvo, der drives af Flovetro.

(9) Società Italiana Vetro SpA. (SIV) er et datterselskab af det statslige holdingselskab EFIM. Selskabet har et float-anlaeg i San Salvo foruden det float-anlaeg samme sted, som det ejer sammen med FP, og som drives af Flovetro. Efter at SIV i 1986 overtog kontrollen med Veneziana Vetro, udskiftede det anlaeggene for trukket glas med et float-anlaeg, der begyndte produktionen ved udgangen af 1987.

SIV ejer foelgende selskaber inden for glasindustrien: Vetro Europa SpA. i Italien og SIVESA i Spanien, der begge producerer glas til bilindustrien, Società Vetri Speciali i San Salvo, der fremstiller spejlglas, og salgsvirksomhederne SIV-Deutschland i Frankfurt og SIV-France i Paris.

Siden 1986 har selskabet kontrolleret den belgiske producent af automobilglas, Splintex SA, der er et faelles datterselskab af SIV og Glaverbel, medens det har overdraget Glaverbel kontrollen med spejlglasproducenten ILVED.

(10) Vernante Pennitalia SpA. (VP) er et datterselskab af den amerikanske koncern PPG-Industries Inc. i Pittsburg. Det har float-anlaeg i Cuneo og i Salerno og kontrollerer selskabet Pennitalia Securglass, der fremstiller automobilglas. Fra BSN overtog PPG-koncernen i 1982 Boussois, der er et gammelt firma inden for glasproduktionen, og som har en solid stilling paa det franske marked for automobil- og konstruktionsglas.

(11) Paa grundlag af tallene i bilag 2 er de tre selskabers markedsandele beregnet til foelgende:

(%)

1.2,3.4,5.6,7.8,9.10,11 // // // // // // // // 1982 // 1983 // 1984 // 1985 // 1986 1.2.3.4.5.6.7.8.9.10.11 // // Bilglas // Konstruk- tionsglas // Bilglas // Konstruk- tionsglas // Bilglas // Konstruk- tionsglas // Bilglas // Konstruk- tionsglas // Bilglas // Konstruk- tionsglas // // // // // // // // // // // // FP // [ . . . ] (1) // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // SIV // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // VP // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // // // // // // // // // // //

(1) I den offentliggjorte udgave af denne beslutning udelades visse af tallene herefter i medfoer af bestemmelserne i artikel 21 i forordning nr. 17 om bevarelse af forretningshemmeligheder. I Europa skoennes de tre selskaber eller de koncerner, de tilhoerer, at have foelgende markedsandele:

(%)

1.2.3 // // // // // Bilglas // Konstruk- tionsglas // // // // Saint-Gobain // [ . . . ] // [ . . . ] // SIV (incl. Splintex) // [ . . . ] // [ . . . ] // PPG-Industries // [ . . . ] // [ . . . ] // // //

(12) Planglasmarkedet i Europa domineres af et snaevert oligopol, der foruden ovennaevnte koncerner omfatter Pilkington, Glaverbel (Asahi-koncernen) og Guardian. Disse koncerner fremstiller raavarer til glasproduktionen (ildfaste produkter, silicium, kemiske basisprodukter) og er beskaeftiget med forarbejdningsvirksomhed (forarbejdning af glasfibre og planglas).

De seks koncerners geografiske fordeling i Europa:

- Saint-Gobain opererer i Frankrig, Belgien, Tyskland, Italien, Spanien og OEstrig med i alt ti et halvt float-anlaeg

- Pilkington opererer i Det Forenede Kongerige, Tyskland, Sverige og OEstrig med i alt syv float-anlaeg

- PPG opererer i Italien og Frankrig med i alt fire float-anlaeg

- Glaverbel opererer i Belgien, Nederlandene og Spanien med i alt tre float-anlaeg

- SIV opererer i Italien, Frankrig, Tyskland og Spanien med i alt to et halvt float-anlaeg

- Guardian har et float-anlaeg i Luxembourg og i Spanien.

Ifoelge Groupement Européen des Producteurs de Verre Plat (GEPVP) var Faellesskabets produktion i 1980-1987 fuldt tilstraekkelig til at daekke efterspoergslen, og eksporten til tredjelande har altid vaeret stoerre end importen fra disse. Ifoelge de prognoser, som GEPVP udarbejdede i juni 1986 for De Ti for perioden indtil 1996 og i juni 1987 for De Tolv for perioden indtil 1989, vil efterspoergslen efter glas i Faellesskabet i bedste fald kun stige med 1 til 3 % aarligt. GEPVP forudser saaledes, at den betydelige overskudskapacitet i begyndelsen af 1980'erne fortsat vil goere sig gaeldende i de kommende aar, om end i mere moderat omfang.

Ifoelge FP andrager de gennemsnitlige investeringer i et float-anlaeg paa 150 000 t/aarligt ca. 70,5 til 86 mio ECU, hvis der er tale om ombygning af et eksisterende anlaeg, og det dobbelte af dette beloeb, hvis der skal bygges et helt nyt anlaeg. Under disse omstaendigheder maa det udelukkes, at andre producenter kan komme ind paa markedet inden for en overskuelig fremtid.

(13) Hvad angaar markedet for bilglas kraever de forskellige former for forarbejdning (valsning, vertikal og horisontal haerdning), at produktionsanlaeggene tilpasses de enkelte produkter (sideruder, laminerede forruder, elektriske bagruder), foruden det udstyr, der er noedvendigt til den indledende opskaering og formgivning samt til haerdning.

Paa hvert anlaeg foretages talrige operationer, der er forskellige fra produkt til produkt. Disse anlaeg er indrettet specielt under hensyn til de tekniske specifikationer, kunden fastsaetter. Paa grund af den tekniske udvikling inden for bilfremstilling foraeldes anlaeggene temmelig hurtigt, dvs. i loebet af syv til otte aar.

De tekniske specifikationer, som bilfabrikanterne kraever, noedvendiggoer betydelige investeringer i saavel produktion som forskning og udvikling. Det er vanskeligt at beregne omkostningerne ved et forarbejdningsanlaeg, da anlaeggene har forskellige egenskaber, men ifoelge FP kan et anlaeg til fremstilling af 650 000 bilkomponenter pr. aar anslaas til 40 mio ECU. Dette betyder, at kun faa virksomheder kan paatage sig de omkostninger og risici, der er forbundet med forarbejdning af bilglas.

3. Efterspoergslen

(14) Producenterne af planglas til konstruktionsformaal leverer deres produkter til engrosforhandlere og forarbejdningsvirksomheder. Forarbejdningsvirksomhederne og engrosforhandlerne tegner sig for henholdsvis ca. 40 % og 60 % af efterspoergslen. Engrosforhandlerne forarbejder selv mindst halvdelen af det glas, de har koebt hos producenterne, medens resten saelges direkte til mindre forarbejdningsvirksomheder eller, for stoerstedelens vedkommende, til den endelige forbruger.

Forarbejdningen bestaar i fremstilling af sikkerhedsglas, isoleringsglas, spejle osv. Forarbejdningsvirksomhederne konkurrerer ofte med de planglasproducenter, der har en forarbejdningsafdeling.

Undertiden stiller planglasproducenterne deres teknologi til raadighed for forarbejdningsvirksomhederne og meddeler dem licens til forarbejdning af produkterne.

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(15) Producenterne af bilglas leverer deres produkter til bilfabrikanter. Foer glasset saelges til disse, forarbejdes det af glasproducenterne selv eller deres datterselskaber, saaledes at det faar de tekniske egenskaber, som bilfabrikanterne oensker. Forbindelserne mellem glasproducenterne og bilfabrikanterne etableres paa foelgende maade: Naar en bilfabrikant har udviklet en ny model, henvender han sig til én eller hoejst to glasproducenter, der skal levere bestemte komponenter. Glasset gennemgaar en konstant udvikling, foerst paa prototypestadiet og dernaest i forbindelse med pilotprojekter. I denne fase modtager glasproducenterne betaling efter en saakaldt »prototypetarif«, der ikke afhaenger af modellen, og som udelukkende er baseret paa den paagaeldende glastype. Naar det vedtages at markedsfoere den nye bilmodel, henvender fabrikanten sig til andre glasproducenter, som de oprindelige producenter helt eller delvis maa overlade pladsen. Disse nye producenter overtager produktets tekniske og kvalitative egenskaber, som de foerste leverandoerer har udviklet. Det er i forbindelse med markedsfoeringen af en ny bilmodel, at glasproducenterne og bilfabrikanterne aftaler priser og maengder, normalt paa aarsbasis.

(16) Markedet for konstruktionsglas var i 1979 til 1983 praeget af en faldende efterspoergsel i forbindelse med afmatningen i den europaeiske oekonomi. Siden 1984 er efterspoergslen igen vokset, hvilket har givet producenterne mulighed for at gennemfoere vaesentlige prisforhoejelser navnlig fra andet halvaar 1985.

Glasproducenterne skoenner, at efterspoergslen efter glas vil stige med mellem 1 % og 3 % aarligt i loebet af de naeste ti aar, jf. nr. 12.

(17) Markedet for bilglas er i hoej grad knyttet til udviklingen i bilproduktionen, som i Italien og det oevrige Europa efter den anden oliekrise gik ind i en afmatningsfase, der varede indtil 1984. Man har foerst fra 1985 kunnet konstatere et nyt opsving i produktionen, som blev forstaerket i 1986 og 1987. Det skoennes, at stigningen i efterspoergslen efter bilglas i de kommende ti aar vil vaere lidt mindre end efterspoergslen efter konstruktionsglas.

B. Virksomhedernes forretningspolitik

4. Markedet for konstruktionsglas

a) Ensartede prislister

(18) De tre italienske producenter har naesten samtidig, undertiden samme dag (jf. bilag 3), fremsendt identiske prislister til deres italienske kundekreds. Initiativet til prisaendringerne er ikke altid taget af samme producent, men snart af den ene, snart af den anden af de tre producenter.

(19) At prislisterne blev fremsendt paa samme eller naesten samme tidspunkt er ikke tilfaeldigt, som det haevdes; idet mindst halvdelen af de prislister, Kommissionen har undersoegt, er blevet fremsendt af de tre producenter samme dag eller med en ganske kort tidsforskel.

De ensartede prisstigninger er heller ikke en foelge af, at produkterne er meget ensartede, eller at der er tale om et oligopol paa markedet. Som FP og VP har anfoert i deres svar, vil den producent, der tager initiativet til en prisforhoejelse, altid loebe en risiko for at miste ordrer og markedsandele, hvis konkurrenterne ikke foelger ham.

For ikke at loebe en saadan risiko og for at undgaa det, der skete for VP - der i november 1981 maatte undlade at foretage den prisforhoejelse, selskabet havde givet meddelelse om i september, fordi FP og SIV ikke oenskede at forhoeje deres priser - begyndte producenterne at undersoege, om de andre virksomheder paa markedet var indstillet paa at aendre deres priser. Efter det, der skete for VP i 1981, er en prisforhoejelse altid omgaaende blevet fulgt af samtlige producenter, til trods for at efterspoergslen, i hvert fald indtil udgangen af 1983 var faldende, og at der i de efterfoelgende aar fortsat var tale om overskudskapacitet paa trods af den stigende afsaetning.

b) Ensartede rabatter

(20) Virksomhederne ydede de samme rabatter paa grundlag af en klassificering af kunderne. Medens prislisterne blev sendt til samtlige kunder, blev klassificeringen af kunderne og listen over rabatter ikke bekendtgjort.

Der blev ydet foelgende rabatter efter kategori eller niveau (angivet i procent):

1.2.3 // - 1983: // A: // 10+5+15+5 // // B: // 10+5+15 // // C: // 10+5+8 // - 1984: // A: // 10+5+15+5 // // B: // 10+5+15+3 // // C: // 10+5+15 // - 1985 og 1986: // A: // 10+5+15+5+5+4 // // B: // 10+5+15+5+5+2,5 // // C: // 10+5+15+5

(21) At de tre producenter ydede de samme rabatter kan ikke begrundes i objektive forhold, saasom de indkoebte maengder eller betalingsbetingelserne. Som anfoert under hoeringen vil kunden nemlig normalt daekke stoerstedelen af sit behov ved koeb hos en bestemt leverandoer og koebe resten hos de oevrige producenter, idet han kan vaere sikker paa at opnaa de samme betingelser, uanset hvilke maengder han koeber hos de forskellige leverandoerer. Det kan ikke anses for normal forretningspraksis, at den kunde, der aftager store maengder hos en leverandoer, faar de samme rabatter som den, der kun aftager ubetydelige maengder, isaer naar det drejer sig om ensartede og almindelige produkter, der ikke konkurrerer med hinanden paa grundlag af kvalitet og lignende, men kun paa grundlag af pris eller salgsbetingelser.

c) Ensartet klassificering af de stoerste kunder

(22) De stoerste kunder, dvs. de kunder, der tegner sig for over halvdelen af efterspoergslen, blev klassificeret i samme kategori eller paa samme niveau, uanset hvilken producent de modtog deres leverancer fra (jf. bilag 4 (1)). Af bilag 4 fremgaar det, at der findes to undtagelser blandt de tyve stoerste kunder og nogle faa undtagelser blandt de oevrige kunder i kategori A og B. Disse undtagelser skyldes, at visse producenter, som f.eks. VP, soeger at give forarbejdningsvirksomhederne en fortrinsstilling, eller at de enkelte producenter forsoeger at give visse kunder i bestemte regioner en fortrinsstilling, saaledes som det fremgaar af et notat fra et moede mellem SIV og FP den 30. januar 1985 (jf. nr. 27).

Klassificeringen af kunderne afhang ikke af den maengde, kunden aftog fra en bestemt producent, men af den maengde, kunden i alt aftog.

Denne klassificering blev ajourfoert flere gange i de paagaeldende aar (jf. tabellen i bilag 5, der kun har kunnet opstilles for aarene efter 1984).

(23) VP naegter at have inddelt kunderne i kategorier. Den omstaendighed, at der ikke findes en formel klassificering hos dette selskab, betyder dog ikke, at VP ikke har anvendt dette system. Det, der betyder noget i denne sammenhaeng, er, at systemet rent faktisk har vaeret anvendt, og ikke i hvilken form, det har vaeret anvendt. I oevrigt anfoerer VP i sit svar, at det har anvendt ikke blot de samme prislister og de samme rabatter, men ogsaa den samme prispolitik over for kunderne som sine konkurrenter.

De tre producenter goer gaeldende, at klassificeringen af kunderne er sket efter objektive kriterier for de enkelte virksomheder, saasom indkoebte maengder, solvens, administration og udvikling.

Selv om hver virksomhed selv fastsaetter deres interne og hemmelige kriterier for klassificering af kunderne, kan det ikke vaere kunderne, der videregiver oplysningerne fra én producent til en anden, eftersom de ikke kender disse kriterier, men udelukkende deres egne rabatter. Det er derfor lidet sandsynligt, at kunderne videregiver producenternes interne og hemmelige oplysninger til andre producenter, for at sidstnaevnte snarest kan tilpasse deres klassificering af kunderne, evt. samme dag, som det var tilfaeldet med FP's og VP's aendringer af 1. januar 1984, 1. januar 1985 og 1. august 1985.

Tabellerne i FP's svar og VP's bemaerkninger, om at selskabet har ydet hoeje rabatter til et stoerre antal kunder, bekraefter, hvad Kommissionen anfoerte i sin meddelelse af klagepunkter, nemlig at forskellene mellem FP's og SIV's klassificering er minimale (en kunde ud af 23 i kategori A i 1985, tre kunder ud af 25 i kategori A i 1986), og at den stoerste forskel, man finder hos VP, skyldes, at VP, der i modsaetning til FP og SIV ikke selv beskaeftiger sig med forarbejdning, giver en raekke forarbejdningsvirksomheder en fortrinsstilling, medens selskabet over for de stoerste engrosforhandlere anvender samme prispolitik som sine konkurrenter.

Tabellen i bilag 4 viser, at de tre producenter klassificerer de stoerste engroshandlere i samme kategori.

FP's bemaerkninger om, at dets vigtigste klassificeringskriterium er de maengder, kunden aftager, modbevises af foelgende forhold: Ved at sammenholde tabellerne i FP's svar kan det konstateres, at de kunder, der har koebt de stoerste maengder hos FP, klassificeres i kategori B, medens kunder, der har aftaget mindre maengder, klassificeres i kategori A. Desuden var ni engrosforhandlere ud af 23 i 1985 ( [ . . . ] ) og otte engroshandlere ud af 25 i 1986 ( [ . . . ] ) klassificeret i kategori A, selv om de maengder, de havde aftaget, ikke laa inden for det interval, som FP har angivet i tabellerne i sit svar.

d) Aftaler mellem producenterne

(24) De ensartede prislister og rabatter samt den ensartede klassificering af de stoerste kunder skyldes aftaler, som producenterne har indgaaet enten direkte under moeder eller kontakter eller gennem en talsmand for de stoerste kunder.

Beviserne paa, at disse aftaler eksisterer, blev sammen med meddelelsen af klagepunkter fremsendt til de virksomheder, denne beslutning er rettet til, og gennemgaas naermere i det foelgende.

(25) Paa et moede med FP den 12. juli 1983 klagede Socover til FP's repraesentant over, at SIV og VP ikke havde overholdt deres forpligtelser over for engrosforhandlerne for saa vidt angaar rabatter og betalingsbetingelser (Socovers notat af 12. juli 1983). Parterne gav tre forskellige fortolkninger af dette notat. Ifoelge VP klagede Socover over, at SIV og VP ikke havde overholdt deres forpligtelser til at soege at opnaa bedre betingelser hos FP. Ifoelge FP var det derimod FP selv, der klagede over, at SIV, og VP ikke havde overholdt forpligtelserne. Endelig anfoerte SIV, at de omtalte forpligtelser, var de enkelte producenters forpligtelser over for Socover.

I notatet tales der om de tre producenters forpligtelser med hensyn til rabatter (»rabatter og superkreditter«) over for samtlige engrosforhandlere. Socover som talsmand for engrosforhandlere taler ikke om misligholdelse af forpligtelserne over for Socover, men over for samtlige grossister, hvilket bekraeftes af FP's svar (paa side 55): Fabbrica Pisana havde via glasforhandlerne faaet kendskab til, at SIV paa dette tidspunkt havde glas paa lager hos sine stoerste kunder blandt engrosforhandlerne; sidstnaevnte kunne saaledes koebe glas til gammel pris i maj og juni. For at imoedegaa dette havde Vernante Pennitalia derfor nedsat sin pris paa Planilux 4 mm til 4 640 lire og solgt det som andenklassesprodukter.

(26) Den 23. oktober 1984 blev der i Rom afholdt et moede mellem SIV og FP. Paa dette moede blev det besluttet, at stoebt glas ikke maatte saelges til en lavere pris end den af FP anvendte, ligesom der blev vedtaget en faelles politik for trelagsglas (SIV's notat af 30. oktober 1984).

(27) Under moedet i Rom den 30. januar 1985 noterede SIV og FP, at de hver isaer overholdt aftalerne og navnlig priserne paa klart glas. Hvad angaar farvet og lamineret glas anklagede SIV derimod FP for at overtraede aftalerne gennem smaa kunstgreb saasom ekstra rabatter til bestemte engrosforhandlere. SIV foreslog, at hver producent skulle have sine privilegerede kunder, som de kunne yde ekstra rabatter (FP's notat af 30. januar 1985). Med hensyn til rabatterne og de kunder, der var klassificeret i kategorien »super A« gav SIV tilsagn om at anvende de samme betingelser som de oevrige producenter (SIV's erklaering af 30. januar 1985).

(28) Under et moede den 28. marts 1985 gav FP tilsagn om at overdrage SIV 1 000 tons stoebt glas om maaneden. De to virksomheder aftalte, at SIV ikke maatte saelge dette stoebte glas til 16 kunder, der var opfoert paa en liste, og som var forbeholdt FP (FP's notat af 28. marts 1985).

Disse 16 kunder, der var forberholdt FP, er ikke dets Fontana-datterselskaber, som FP haevder i sit svar paa klagepunkterne, dels fordi der kun er otte Fontana-datterselskaber (Ovest-Est-Quentin-Centro-Vesuviana-Adriatica-Sud-Sarda) og ikke 16, dels fordi der ikke er grund til, at et selskab forbeholder sig kunder, der pr. definition er forbeholdt det, i kraft af at det har den fulde kontrol over dem.

(29) Den 12. april 1985 droeftede Socover og FP muligheden af at oprette salgsagenturer i hver region. Ved denne lejlighed droeftede Socover og FP ogsaa fordelingen af ordrer hos producenterne, paa grundlag af udviklingen i de seneste to aar (Socovers notat af 12. april 1985).

(30) Under et moede mellem Socover og FP den 10. juli 1985 meddelte FP's ledelse Socover, at FP og de oevrige producenter fra oktober ville forhoeje priserne paa klart glas med 7 til 8 %, medens priserne paa farvet og stoebt glas ikke ville blive aendret (Socovers notat af 10. juli 1985).

I oktober gav de tre producenter rent faktisk kunderne meddelelse om en prisforhoejelse paa 7,5 %.

(31) Under et moede mellem Socover og SIV den 23. juli 1985 meddelte SIV's salgsdirektoer Socover, at producenterne agtede at forhoeje priserne paa floatglas med 10 % fra august, og at de ved aarets udgang ville yde en raekke praeferencekunder en aarsrabat paa 3 % (Socovers notat af 23. juli 1985). Ved udgangen af juli gav de tre producenter rent faktisk kunderne meddelelse om en prisforhoejelse paa 8 %. AArsrabatten paa 3 % blev ydet nogle af de tre producenters praeferencekunder.

(1) Dette bilag vedroerer 1985 og 1986. Der har ikke kunnet opstilles tabeller for de forudgaaende aar, fordi nogle af producenterne ikke har vaeret i stand til at give fuldstaendige oplysninger.

(32) Under et moede i Milano den 12. marts 1986 meddelte VP's marketingdirektoer og salgsdirektoer for Italien Socover, at VP, ligesom FP og SIV, ville forhoeje priserne fra den 1. april 1986 (Socovers notat af 12. marts 1986).

VP fremsendte i forbindelse med sit svar paa klagepunkterne en skriftlig erklaering fra Socover om fortolkningen af ovennaevnte notat. Ifoelge denne erklaering skulle Socover have meddelt VP, at SIV og FP ville forhoeje deres priser med oejeblikkelig virkning, og VP skulle have svaret, at selskabet sandsynligvis ville goere det samme. For det foerste skal det bemaerkes, at Socover maaske nok kunne have kendskab til FP's beslutning den 12. marts 1986, fordi FP havde udsendt de nye prislister den 10. marts 1986, men at Socover ikke kunne have kendskab til en beslutning, som SIV endnu ikke havde vedtaget, idet sidstnaevnte udsendte sine prislister den 14. marts 1986. For det andet kunne VP ikke reagere oejeblikkeligt paa grundlag af to oplysninger, hvoraf den ene kun med noed og naeppe kunne vaere naaet frem, og den anden endnu ikke forelaa; der kan kun gives meddelelse om en pristilpasning, naar man ved, hvad priserne skal tilpasses efter.

Generelt skal det bemaerkes, at VP har gjort gaeldende, at selskabet kun er blevet involveret i denne sag, fordi det er naevnt i Socovers notat af 12. juli 1983 og 12. marts 1986, hvoraf det nu har givet sin egen version. Kommissionen deler ikke denne opfattelse. Socovers notater er nemlig meget ufoerlige og taler altid om de tre producenters beslutninger.

SIV's notat af 30. januar 1985 naevner ikke FP som referenceparameter med hensyn til rabatterne, men de oevrige, dvs. de tre producenter (»vi anvender de samme betingelser som de oevrige«). I FP's notat af 30. januar 1985 tales der ikke om aftaler mellem FP og SIV, men om et kartel mellem producenterne. Man kan saaledes udlede af ovenstaaende, at VP har deltaget mindre direkte i den samordnede praksis end FP og SIV, men man kan ikke konkludere, at VP slet ikke har deltaget.

(33) Som det naermere er beskrevet i kapitel 6, giver de tre producenters indbyrdes handel dem mulighed for at faa kendskab til konkurrenternes prislister og faktisk anvendte priser og for at vedtage en faelles forretningspolitik paa markedet, som det ogsaa fremgaar af det foelgende.

Varernes salgspris er altid blevet fastsat og senere tilpasset paa grundlag af aendringerne i saelgernes prislister.

Ved skrivelse af 6. marts 1985 bebrejdede FP SIV, at sidstnaevnte ikke havde overholdt de tilsagn, selskabet havde givet i Rom med hensyn til salgsbetingelserne i forbindelse med FP's leverancer af stoebt glas til SIV.

FP's notat vedroerende moederne mellem SIV og FP den 23. april og den 30. april 1985, hvor man droeftede salg af produkterne, indeholder foelgende bemaerkning: »Vore priser gaelder franko kunde . . . distribution (pr. region) . . . moede den 4. vedroerende kompensation«.

FP's notater vedroerende moederne mellem SIV og FP den 16. december 1985 og den 3. februar 1986, hvor man droeftede fordelingen af det faelles datterselskab Flovetro's produktion, indeholder foelgende bemaerkninger: ». . . to elementer: salgspris - fordeling af overskuddet«. »Den part, der aftager mere, forpligter sig til ikke at fordreje markedsforholdene«.

(34) De samordnede prislister og rabatter blev anvendt i praksis. En undersoegelse af en raekke fakturaer viser saaledes, at de tre producenter har anvendt de samme priser og rabatter over for en og samme kunde, der har aftaget vidt forskellige maengder hos dem. Der er foretaget en undersoegelse af foelgende fakturaer:

- for 1983: SIV's fakturaer nr. 00866, 01450, 02885, 03912, 09701; FP's fakturaer nr. 00594, 01208, 02824, 08883, 09580; VP's fakturaer nr. 110040, 210321, 210475, 210629

- for 1984: SIV's fakturaer nr. 04397, 11612, 11619, 11984, 11985; FP's fakturaer nr. 01356, 10473, 12041; VP's fakturaer nr. 110236, 110475, 11/3142, 11/3189, 11/3253, 11/3265

- for 1985: SIV's fakturaer nr. 212, 325, 1752; FP's fakturaer nr. 508, 773; VP's fakturaer nr. 11/0733, 11/0742, 11/0778.

e) Forbindelserne mellem producenterne og grossisterne.

(35) De tre producenter sikrede sig, at deres prislister og rabatter ogsaa anvendtes i afsaetningsleddet.

I meddelelsen af klagepunkter havde Kommissionen paa grundlag af Cobellis skriftlige klage forholdt de tre virksomheder, med angivelse af initiativtager, tidspunkt og sted, at de gentagne gange havde holdt moede med grossisterne for at faa dem til at acceptere prisforhoejelserne og indkalkulere dem i deres egne salgspriser. Under hoeringen kunne klageren kun generelt bekraefte, at der havde fundet moeder sted, og Kommissionen har derfor ingen direkte beviser for de enkelte moeder, undtagen moedet i Catania den 17. april 1986 mellem FP, SIV, Fontana Sud, Callipo, Tortorici og ISV. FP og SIV har bekraeftet, at dette moede fandt sted, og at formaalet var at praesentere Fontana Sud's nye direktoer; det var ikke planlagt, at en repraesentant for SIV skulle vaere til stede.

Af visse dokumenter fremgaar det dog for det foerste, at nogle af moederne mellem grossisterne blev holdt paa producenternes initiativ, og at det i betragtning af de ensartede prislister og rabatter lykkedes producenterne at paavirke grossisternes valg, og for det andet, at kunderne var indforstaaet med producenternes ensartede priser.

(36) Socovers notat af 12. juli 1983 omhandler droeftelserne mellem grossisternes talsmand og FP om rabatterne og de oevrige producenters misligholdelse af deres forpligtelser.

Dette notat viser, at meddelelser fra grossisterne til producenterne og omvendt foregaar via Socover. Socover foerer nemlig ikke forhandlinger med FP om de betingelser, der isaer kunne interessere Socover, men om producenternes forpligtelser over for samtlige grossister.

(37) Den 10. oktober 1984 blev der afholdt et moede paa hotel Sheraton i Rom mellem en raekke grossister. Efter dette moede fik producenterne tilsendt foelgende telex af 11. oktober 1984: »Undertegnede bekraefter de afgivne ordrer og afgiver nye ordrer paa de nye betingelser under hensyntagen til samtlige producenter . . . Undertegnede bekraefter deres vilje til at samarbejde med henblik paa at forbedre markedspriserne . . . (herefter foelger navnene paa 28 kunder)«.

Samme dag, den 11. oktober 1984, holdt VP's salgsdirektoer moede med Socover i Milano, som det fremgaar af den opgoerelse over hans rejseudgifter, der er vedlagt VP's svar.

Ifoelge producenterne var dette telex kun udtryk for, at en gruppe kunder agtede at foelge en politik, som omstaendighederne kraevede.

Telexet af 11. oktober 1984 er et klart udtryk for, at underskriverne agter at samarbejde med producenterne. Dette telex bekraefter nemlig, at grossisterne ikke vil laegge pres paa producenterne for at faa udsat ikrafttraedelsestidspunktet for den nye prisliste, at de vil fordele ordrerne under hensyntagen til de forskellige producenter, og at de vil samarbejde med henblik paa at forbedre markedspriserne. Grossisterne vil ikke spontant forpligte sig til at foere en saadan forretningspolitik, naar det er i deres interesse at soege at opnaa de bedste priser, at kunne henvende sig til de leverandoerer, der yder de bedste salgsbetingelser, og at kunne opnaa en tildfredsstillende avance.

(38) Socovers skrivelse af 19. oktober 1984, som man fandt hos VP, indeholder foelgende bemaerkninger: »Paa producenternes opfordring har vi udarbejdet vedlagte prisliste, der traeder i kraft den 5. november 1984. Vi har indkaldt til et moede onsdag den 7. november kl. 10.30 hos Vetrounione i Milano, hvor vi har inviteret samtlige virksomheder inden for denne branche . . .« Ved skrivelse af 20. november 1984 protesterede VP over, at Socover havde indkaldt til moeder om afsaetningsforhold.

FP og SIV benaegtede ikke indholdet af denne skrivelse i deres svar; VP bekraeftede, at det havde modtaget en kopi deraf fra en kunde, hvis navn dog ikke blev oplyst, og fremsendte foelgende skriftlige erklaering fra Socover: »Skrivelsen under punkt iii)) blev fremsendt af Socover til en raekke grossister/forhandlere, men ikke paa VP's opfordring. Saa vidt jeg husker, sendte Socover aldrig denne skrivelse til VP, heller ikke i kopi, og VP deltog ikke i det moede, der er naevnt i skrivelsen«. Da Socover kun udelukker, at denne skrivelse blev fremsendt paa VP's opfordring, maa det konkluderes, at den blev fremsendt alene paa de to oevrige producenters opfordring og dette til trods for, at skrivelsen indeholder foelgende passus: »Paa producenternes opfordring (uden at undtage nogen af dem) har vi udarbejdet vedlagte prisliste, der traeder i kraft den 5. november 1984«. Socover udelukker, at VP - og kun VP - skulle have deltaget i moedet i Milano den 7. november 1984. VP har dog for at bevise, at det aldrig har deltaget i moederne, fremsendt en raekke maanedlige lister over medarbejdernes tilstedevaerelse (jf. bilag B i VP's svar. En af disse lister viser, at VP's direktoer var paa rejse den 7. og 8. november 1984 i Milano og dermed ogsaa den dag, hvor Socover havde indkaldt til moede.

(39) Socovers notat af 12. april 1985 omhandler droeftelserne mellem Socover og FP om indfoerelse af salgsagenturer for de enkelte regioner og om fordelingen af ordrerne paa grundlag af udviklingen i de sidste to aar.

Ingen af producenterne har taget stilling til, hvorledes udtrykket »fordeling paa grundlag af udviklingen i de sidste to aar« skal fortolkes; de har heller ikke udtalt sig om, hvorvidt grossisterne skulle vaere interesserede i at fordele deres ordrer udelukkende paa grundlag af statistiske oplysninger for tidligere aar og ikke paa grundlag af de betingelser, der tilbydes af de enkelte leverandoerer.

(40) Socovers notat af 23. juli 1985 omhandler droeftelserne mellem Socover og SIV om udbetaling af en ekstra rabat paa 3 % ved aarets udgang til visse praeferencekunder.

Med hensyn til dette notat, som hverken FP eller VP har taget stilling til, anfoerte SIV i sit svar, at der var tale om den »saedvanlige praksis med at yde rabatter ved aarets udgang til trofaste kunder, der har aftaget bestemte maengder, og som noeje har overholdt betalingsfristerne«. Af notatet fremgaar det, at der er tale om praeferencekunder og ikke om kunder, der har aftaget bestemte maengder, og som noeje har overholdt betalingsfristerne. Det fremgaar desuden, at en kunde, som FP omtaler som talsmand for grossisterne, ikke har faaet meddelelse om sine egne rabatter, men om de rabatter, der ydes til praeferencekunder. Man kan naeppe betegne det som normal forretningspraksis, at en leverandoer giver en enkelt kunde meddelelse om de forretningsbetingelser, han anvender over for andre kunder.

(41) I Fontana Est's rapport af 16. september 1985 til moderselskabet FP om grossisternes moede den 31. juli 1985 omtales det, at samtlige producenter gav meddelelse om prisforhoejelser, og at grossisterne paa grundlag af disse forhoejelser vedtog en liste over videresalgspriser.

Fontana Ovests rapport af 23. september 1985 til moderselskabet FP indeholder foelgende bemaerkninger: »Kunderne synes at vaere indstillet paa at acceptere prisforhoejelserne . . . Man oensker fra producenternes side, at prislisterne foelges noeje, saaledes at der kan sikres en stoerre markedsstabilitet.«

Fontana Ovests anden rapport af 31. oktober 1985 om moedet mellem grossisterne den 29. oktober 1985 omhandler grossisternes vedtagelse af en liste over videresalgspriser paa grundlag af producenternes nye prislister og indeholder foelgende bemaerkninger: »Hvad producenterne angaar, er de ved at gennemfoere forhoejelsen . . . under alle omstaendigheder ser det ud til, at alle har givet meddelelse om de nye priser . . . selv om betingelserne er lidt fleksible . . .«

Fontanas rapporter har ikke noget vagt eller generelt indhold, ligesom de heller ikke afsloerer grossisternes forretningspolitik, som parterne haevder, men indeholder derimod helt praecise oplysninger, som f.eks. at grossisterne er rede til at acceptere producenternes prisforhoejelser, at producenterne offentliggoer ensartede prislister, og at producenterne oensker, at prislisterne overholdes, for at markedet kan blive mere stabilt. Dette betyder, at producenterne direkte eller indirekte paavirker afsaetningsmarkedet, fordi manglende stabilitet paa dette marked kunne faa skadelige virkninger for deres forretningspolitik.

(42) Paa moedet den 10. april 1986 droeftede VP og Socover oprettelse af en klub bestaaende af tolv grossister med henblik paa distribution af glasprodukter. De to parter meddelte, at de ville droefte sagen med FP og SIV den foelgende uge (VP's notat af 10. april 1986).

5. Markedet for bilglas

(43) Ifoelge virksomhedernes nedennaevnte dokumenter, har SIV og FP aftalt priser og kvoter i hvert fald fra 1982. VP har ogsaa deltaget i disse karteller, i hvert fald fra 1983, men ikke i samme omfang som de to oevrige producenter.

a) Aftaler og samordnet praksis vedroerende FIAT-koncernen.

(44) Ved notat af 26. oktober 1982 sendte FP SIV en intern meddelelse vedroerende de procentvise prisforhoejelser over for Fiat fra 1978 til 1982 samt et overslag over de gennemsnitlige forhoejelser i henhold til den kontrakt for 1983 til 1984, der blev indgaaet mellem Fiat og FP den 14. juni 1982.

SIV's interne meddelelse af 11. november 1982 viser, at de procentvise prisforhoejelser er de samme for SIV som for FP. Hvad angaar SIV's kvoter for 1983 understreges det i meddelelsen, at beregningen ikke omfatter en eventuel kvote paa 2 %, som i Paris indirekte blev tildelt SIV for 1983 og 1984, at det er noedvendigt at foere streng kontrol med de faktiske kvoter, og at man paa grund af aftalerne er paa vej henimod en integration, samtidig med at man konkurrerer om smaa partier.

(45) Efter at Fiat havde lagt pres paa sine leverandoerer for at faa dem til at nedsaette priserne, skrev SIV's marketingdirektoer bl.a. foelgende i intern meddelelse nr. 532 af 11. maj 1983: »5) FP maa noedvendigvis yde saadanne prisnedslag uden modydelse i form af kvoter, og uden at det skader forholdet til konkurrenterne . . . B) . . . For at kunne handle paa denne maade maa man sikre sig, at de stoerste konkurrente foerer den samme politik . . .«. De tre producenter FP, SIV og VP ydede fra 1. januar 1984 den samme prisreduktion, nemlig 8 %.

(46) SIV's notat af 12. oktober 1983 indeholder foelgende:

»Vedroerende: IVECO - Efter den seneste udvikling med hensyn til ovennaevnte kunde finder jeg det hensigtsmaessigt at meddele foelgende med hensyn til SIV/ST-Gobain/Penny - priserne i forbindelse med de to motorkoeretoejer, der fremstilles i et stoerre antal, dvs. Gamma S og Gamma Z (i henhold til 1983-kontrakten):

1.2,4 // // // // Prisniveau / Procentvis tildeling // // 1.2.3.4 // // Saint-Gobain // Penny // SIV // // // // // Gamma S // [ . . . ] [ . . . ] % // [ . . . ] [ . . . ] % // [ . . . ] [ . . . ] % // Gamma Z // [ . . . ] [ . . . ] % // [ . . . ] [ . . . ] % // [ . . . ] [ . . . ] % // // // //

NB: For oejeblikket har vi uofficielt og uden at Dirca Acquisti i Torino har faaet kendskab dertil, kunnet bevare vores kvote paa gennemsnitlig [ . . . ] % af leverancerne.«

(47) I begyndelsen af 1985 begyndte man at droefte, hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser over for Fiat-koncernen.

SIV's notat vedroerende moedet mellem SIV og FP den 30. januar 1985 i Rom indeholder foelgende bemaerkning: »Problemet med Fiat - foroegelse af huller og knaegte som trojansk hest hos Fiat for prisforhoejelser«. Problemerne vedroerende Fiat omtales ogsaa under punkt 3 i FP's notat vedroerende samme moede.

FP's notat om moedet den 7. maj 1985 mellem FP og SIV bekraefter aftalen mellem de to producenter: »Moede bil. - Moede (Bestyrelsesformand SIV) - fra 1. juli 1985 til 31. december 1985 + 7 % faktisk fra 1. januar 1986 til 30. juni 5 % faktisk fra 1. juli 1986 ? . . . for at naa til samme foroegelse + 0 - Fiats reaktion - deler den med mindst 50 % paa produktionsniveau. Faelles omkostningsreduktion.« Denne aftale mellem de to producenter bekraeftes, ifoelge FP's notat, paa moedet mellem SIV og FP den 23. maj 1985, hvor man droefter VP's aftale: »Aftale Fiat + Alfa Romeo - + 7 % straks; + 5 % 1. januar 1986; + andet halvaar 1986. Aftale Pennitalia«.

Under kontrolundersoegelsen fik salgsdirektoeren for automobilglas den 15. januar 1987 skriftligt forelagt spoergsmaalet om, hvorvidt VP var blevet kontaktet eller havde holdt moede med SIV og FP for at aftale eller foelge ovennaevnte prisforhoejelser paa bilglas. VP's salgsdirektoer udbad sig betaenkningstid; dagen efter, den 16. januar 1987, benaegtede han, at dette skulle have vaeret tilfaeldet.

FP's notat af 20. juni 1985 bekraefter aftalen saaledes: »(Salgsdirektoer for SIV) . . . Stoette til Fiat - 7 % - nedsaet(telse) 3 % (ifoelge ham 1,5 %). Undtagen de nye modeller 2 %«.

Af SIV's interne note nr. 090 af 24. juni 1985 fremgaar det indirekte, at ovennaevnte aftaler fandt anvendelse: »Torsdag den 20. juni 1985 afsluttede vi forhandlingerne med Fiat Auto for andet halvaar 1985 . . . Vi skal kort goere opmaerksom paa disse aftalers indhold. 1) Forhoejelse paa 7 % for samtlige koeretoejer, forhoejelse paa 2 % for de nye modeller, dvs. Y 10, Thema og 154. Da sidstnaevnte modeller i de kommende maaneder vil udgoere ca. 14,5 %, vil det vejede gennemsnit vaere 6,3 %. 2) Denne forhoejelse gaelder fra 1. juli til 31. december 1985«. SIV og FP forhoejede deres priser med 6,3 %, medens VP forhoejede sine priser med 6 %, dvs. med 0,3 % mindre.

Der blev gennemfoert andre ensartede prisaendringer paa foelgende tidspunkter: af SIV og VP den 15. december 1985, af FP den 20. december 1985; af FP den 1. maj 1986, af SIV den 15. maj 1986, af VP den 1. september 1986; af SIV og FP den 1. december 1986.

Over for Alfa Romeo blev der gennemfoert en ensartet prisforhoejelse paa 2 % for andet halvaar af 1985, ligesom priserne senere blev forhoejet af FP og SIV med tilbagevirkende kraft fra 1. september 1985 og af VP ti maaneder senere.

(48) De tre producenter har solgt produktet til hinanden (dette omtales naermere i kapitel VI) med det formaal hver isaer at bevare deres indtraengningskvoter eller naa de kvoter, der var aftalt med konkurrenterne.

- SIV-FP. Ifoelge disse to producenters oplysninger har FP til SIV solgt foelgende maengder uforarbejdede produkter til biler: [ . . . ] tons i 1982, [ . . . ] tons i 1983, [ . . . ] tons i 1984, [ . . . ] tons i 1985, [ . . . ] tons i 1986, medens SIV til FP solgte [ . . . ] tons i 1985 og [ . . . ] tons i 1986. Med hensyn til forarbejdede produkter til automobiler er salgstallene som foelger: FP solgte til SIV [ . . . ] tons i 1983, [ . . . ] tons i 1984, [ . . . ] tons i 1985 og [ . . . ] tons i 1986; SIV solgte til FP [ . . . ] tons i 1982, [ . . . ] tons i 1983, [ . . . ] tons i 1984 og [ . . . ] tons i 1985. FP's notat af 25. juni 1985 indeholder foelgende bemaerkning: »SIV aftager isaer de produkter, som vi koeber i Frankrig«.

FP's interne note af 31. oktober 1985 indeholder foelgende passus: »Det ser ud til, at SIV har behov for ca. 500 000 tons sideruder, helst i foerste halvaar af 1986. Der kan vaere tale om foelgende biler: UNO, Ritmo Regata, Thema Croma, Alfa 33 . . . Vi vil eventuelt modtage ordren i november (haandskrevet i margenen: »ja«). Jeg har ved denne lejlighed kontrolleret, at det ikke bliver vanskeligt for os at faa leveret 40 000 ruder aarligt til Y 10«. Denne notes indhold blev bekraeftet af en anden af FP's interne noter af 8. november 1985. Endvidere naevner FP's interne note af 4. marts 1986 de maengder, der i 1986 skulle produceres for SIV's regning.

FP's notat af 17. december 1985 indeholder foelgende bemaerkninger: »SIV's overslag over leverancer til Fiat: FP [ . . . ], SIV [ . . . ], andre [ . . . ]. SIV har ingen produktionskapacitet. FP kan levere [ . . . ] til Fiat; [ . . . ] direkte og [ . . . ] gennem SIV«.

Dette notats hovedindhold bekraeftes ved FP's notat af 23. januar 1986: »Politisk moede bil: i dag vi [ . . . ] SIV [ . . . ] . . . FP [ . . . ] garanteret (i dag [ . . . ] ). Nedgangen kompenseres ved salg SIV til pris Fiat franko bestemmelse . . .«.

- VP-SIV. Ifoelge de to producenters oplysninger har de solgt hinanden foelgende maengder: Af uforarbejdede produkter til biler solgte VP SIV [ . . . ] tons i 1984, [ . . . ] tons i 1985 og [ . . . ] tons i 1986, medens SIV solgte VP [ . . . ] tons i 1983, [ . . . ] tons i 1984 og [ . . . ] tons i 1985. Hvad forarbejdede produkter til biler angaar, soglte VP SIV [ . . . ] tons i 1985.

VP's og SIV's interne noter af 14. februar 1986, 28. april 1986, 3. juni 1986, 13. juni 1986, 13. oktober 1986 samt telexkorrespondancen mellem VP og SIV af 28. marts 1986, 15. maj 1986, 20. juni 1986, 25. juni 1986, 11. juli 1986 og 25. august 1986 vedroerer aftalerne om, at VP, bl.a. sammen med sit franske soesterselskab Boussois, vil fremstille [ . . . ] tons groent bilglas og [ . . . ] tons groent bilglas (ekstra kvalitet) for SIV i 1987 og [ . . . ] tons groent bilglas og [ . . . ] groent bilglas (ekstra kvalitet) i 1988.

- FP-VP. De to producenters oplysninger stemmer ikke overens; derfor anfoeres i det foelgende begge tal, idet tallene fra VP er anfoert i parentes. Med hensyn til uforarbejdede produkter til biler solgte FP VP [ . . . ] tons i 1982, [ . . . ] tons i 1983, [ . . . ] tons i 1984, [ . . . ] tons i 1985 og [ . . . ] tons i 1986. Desuden omhandler VP's interne noter af 13. december 1985, 7. januar 1986 og 18. februar 1986 samt telexkorrespondancen mellem FP og VP den 19. december 1985, 20. december 1985, 7. januar 1986, 9. januar 1986 og 10. januar 1986 aftalen om, at FP skal fremstille [ . . . ] tons klart bilglas 2,5 mm, [ . . . ] tons klart bilglas 2 mm, [ . . . ] m2 almindeligt groent bilglas til VP.

(49) FP er i besiddelse af tabeller for foerste og andet halvaar 1985, for 1986 og for 1987, over de enkelte producenters leverancer til Fiat-koncernen for hver bilmodel, samt de procentandele, som disse leverancer udgoer. I tabellerne for 1985 er der ikke anfoert nogen dato, men tabellerne for 1986 og 1987 er dateret den 20. oktober 1986. Der er tale om foelgende samlede kvoter for de paagaeldende aar: Foerste halvaar 1985: FP [ . . . ] %, SIV [ . . . ] %, PPG (VP) [ . . . ] %, Splintex [ . . . ] %; andet halvaar 1985: FP [ . . . ] %, SIV [ . . . ] %, PPG [ . . . ] %, Splintex [ . . . ] %; 1986: FP [ . . . ] %, SIV [ . . . ] %, PPG [ . . . ] %, Splintex [ . . . ] %; 1987: FP [ . . . ] %, SIV [ . . . ] %, PPG [ . . . ] %, Splintex [ . . . ] %.

(50) De tre producenter har benaegtet, at de skulle have samordnet priser og kvoter, og haevder, at Kommissionens klagepunkter er baseret paa en fejlagtig fortolkning af dokumenterne. Situationen paa det italienske marked for bilglas er praeget af Fiats dominerende stilling. Som enhver anden bilfabrikant tildeler Fiat sine leverandoerer ordrer ud fra hensynet til priser, teknisk kapacitet og service. De samlede kvoter, er genstand for bilaterale droeftelser under forhandlingen om ajourfoeringen af prislisterne. De samlede kvoter opdeles derefter i procentsatser for de enkelte bilmodeller. I de ordrebekraeftelser, som Fiat sender leverandoererne af bilglas, naevnes udtrykkeligt den paagaeldende leverandoers kvote for de enkelte modeller.

Under forhandlingerne afsloerer Fiat normalt det bedste pristilbud for at faa de konkurrerende leverandoerer til at tilpasse deres priser derefter. Dette foerer uvaegerligt til en pristilpasning. Fiat haevder, at de, i modsaetning til hvad der er Kommissionens opfattelse, hyppigt oplyser hver leverandoer om, hvor store dele af leverancerne der er tildelt konkurrenterne. Dette system foerer til et fuldt gennemsigtigt marked. Under disse forhold ville en samordning mellem producenterne ikke vaere noedvendig. Hvad angaar den indbyrdes handel med produkter har Kommissionen ikke kunnet bevise, at den tager sigte paa at opdele markedet mellem dem. Desuden er der normalt tale om raaglas og kun undtagelsesvis om forarbejdede produkter.

(51) Kommissionen kan ikke godtage producenternes argumenter af foelgende aarsager:

i) Det er korrekt, at Fiat som koeber af glas til automobiler har et kvasimonopol i Italien; dets forhandlingsposition forringes imidlertid i hoej grad af det begraensede alternative udbud paa markedet. Glasudbuddet i Europa kontrolleres nemlig af et oligopol, som ud over Saint-Gobain omfatter PPG og SIV, der i oejeblikket leverer til Fiat, Pilkington og enkelte mindre producenter.

ii) Hvad kvotetildelingen angaar naevner Fiat ganske vist som enhver anden automobilfabrikant i sine ordrebekraeftelser, hvilken kvote, der er tildelt den paagaeldende leverandoer; men denne kvote er ikke definitiv. Der er kun tale om en vejledende kvote, der hverken forpligter bilfabrikanten eller leverandoeren, og den kan aendres i hele kontraktperioden, enten paa bilfabrikantens eller leverandoerens initiativ. At denne vejledende kvote ikke forpligter fabrikanten fremgaar af to tilfaelde, der er omtalt i VP's svar: I forbindelse med den prisnedsaettelse paa 8 %, man havde aftalt med Fiat, nedsatte sidstnaevnte den kvote, der i forbindelse med den gaeldende kontrakt var tildelt VP (bilag P til VP's svar); i Fiats ordrebekraeftelse af 3. juli 1985 over for VP (bilag E til VP's svar) er der udtrykkeligt anfoert foelgende: ». . . Hvad angaar de kortfristede leveringsprogrammer er det, som De ved, umuligt at fastlaegge andele, som forpligter os . . .«. At den vejledende kvote ikke forpligter leverandoeren fremgaar ogsaa af FP's svar): »Leverandoerernes forarbejdningskapacitet maa bero paa et skoen. Det kan ske, at dette skoen ikke er korrekt, eller at glasleverandoeren ikke kan levere de maengder, som svarer til hans kvote, fordi salget af en bestemt model overstiger foreventningerne«. Hvis automobilfabrikanten tildelte definitive kvoter i kontraktperioden, behoevede leverandoererne ikke at vaere bekymrede for, at kvoterne ikke ville blive overholdt, og de ville saaledes ikke have behov for at samordne priserne paa dette omraade eller for at udveksle produkter for at bevare deres kvoter.

De dokumenter, er er naevnt i nr. 44 til 48, viser det modsatte: »Det er noedvendigt at foere streng kontrol med de faktiske kvoter . . . . Man er paa vej henimod integration, hvor der konkurreres om smaa partier« (SIV's interne note af 11. november 1982); ». . . Stoerre rabatter uden modydelse i form af intraengningskvoter . . . Det maa sikres, at de stoerste konkurrenter foelger den samme forretningspraksis« (SIV's interne note af 11. maj 1983); SIV kan bevise, at det til trods for de hoejere priser har kunnet opretholde sine kvoter (SIV's notat af 12. oktober 1983) uden at direktoratet for indkoeb har faaet kendskab dertil (det anfoeres dog, at det er Fiat, der tildeler kvoterne); salget af forarbejdede og uforarbejdede produkter viser, at man oensker at stoette hinanden for at bevare kvoterne. Hvad de i nr. 49 anfoerte tabeller angaar, mener Kommissionen ikke, at de stammer fra Fiat eller at de er udarbejdet paa grundlag af oplysninger fra Fiat. Som VP anfoerer i sit svar, vedroerer forhandlingerne med Fiat styktal og ikke m2 og VP bogfoerer sine kvoter i styktal, medens FP's tabeller angiver kvoterne i m2. Selv om man for tabellerne for 1985, der ikke er daterede, og for tabellerne for 1986 af 20. oktober 1986 kunne forestille sig, at de var udarbejdet paa grundlag af et efterfoelgende skoen, der kunne vaere saerdeles noejagtigt, gaelder dette ikke for tabellen for 1987, for den 20. oktober 1986 var intet fastlagt definitivt og noejagtigt for det foelgende aar.

iii) Kommissionen benaegter ikke, at en koeber under prisforhandlinger kan give oplysning om et bedre tilbud (faktisk eller hypotetisk) for at faa de konkurrerende leverandoerer til at aendre priserne. Dette betyder dog ikke, at samtlige leverandoerer anvender de samme betingelser, og at samtlige leverandoerer i forholdet til en og samme kunde staar paa lige fod, for enhver leverandoers stilling afhaenger af hans produktion og afsaetning (mere komplet produktsortiment, specialprodukter, hoejere serviceniveau). Det betyder heller ikke, at en koeber med en dominerende stilling kan tvinge alle sine leverndoerer til at tilpasse priserne efter det bedste tilbud, eller at han blot kan henvende sig til udenlandske leverandoerer for at tvinge de lokale til at nedsaette priserne; som det blev anfoert under den mundtlige hoering kraever automobilfabrikanterne nemlig i stadig hoejere grad, at produkterne leveres noejagtigt til tiden, hvilket i hoejere grad er muligt for en lokal leverandoer, der selv har en organisation paa stedet, end for en udenlandsk leverandoer, der maa tilvejebringe en saadan, og som derfor med hensyn til maengder og priser maa indrette sig efter de virksomheder, der har en fast og samtidig fleksibel organisation.

Uanset forbindelserne mellem en kunde med en dominerende stilling og dennes leverandoerer, kan det fastslaas, at SIV, FP og VP har aftalt en faelles forretningspolitik over for Fiat-koncernen. Ved notat af 26. oktober 1982, sendte FP saaledes SIV de skoen over prisforhoejelserne, der var anfoert i kontrakten af 14. juni 1982 mellem FP og Fiat. Den prisnedsaettelse paa 8 % der naevnes i SIV's notat af 11. maj 1983, blev aftalt og anvendt af de tre producenter. VP haevder, at bemaerkningen i SIV's notat om at »man skulle sikre sig, at de stoerste konkurrenter foerte den samme forretningspolitik« ikke vedroerer VP, som med [ . . . ] af leverancerne til Fiat maatte betragtes som en ubetydelig i konkurrent og ikke som en af de »stoerste«.

VP's fortolkning er dog i strid med SIV's fortolkning, idet SIV ikke i sin note taler om stoerre eller ubetydelig konkurrence, men blot om konkurrence. I SIV's svar kan man nemlig laese foelgende: »Udtrykket »sikre sig, at konkurrenterne foerer samme forretningspolitik« betyder blot, at salgsdirektoeren efter evne vil soege at imoedegaa for store prisnedsaettelser.«

Prisforhoejelserne for andet halvaar 1985, og for foerste og andet halvaar 1986, blev droeftet og aftalt mellem de tre producenter. Ifoelge VP betyder det intet, at FP's notat af 23. maj 1985 omtaler »Pennitalia-aftalen«, og det betyder under ingen omstaendigheder, at man kan faeste lid til denne bemaerkning. Desuden er korrespondancen med Fiat af 28. juni 1985 og 3. juli 1985 i strid med FP's notat. Endelig er det forhold at FP og SIV aendrede prislisten samtidigt, nemlig 15. december 85, formodentlig en foelge af aftalen med Fiat af 28. juni 85 og 3. juli 1985. Efter Kommissionens opfattelse er udtrykket »Pennitalia-aftalen« trovaerdigt, fordi VP's tiltraedelse af aftalen om prisstigninger for de paagaeldende tre halvaar i hoej grad er kommet til udtryk i praksis. De af VP naevnte skrivelser har et helt andet indhold end det, VP har oplyst; VP's skrivelse af 28. juni 1985 til Fiat indeholder ingen pristilsagn fra VP's side, men kun et tilsagn om, at VP er rede til at lade priserne for 1985 vaere uaendrede, saafremt det kan fordoble sine leverancer; Fiat's skrivelse af 3. juli 1985 til VP indeholder heller ingen tilsagn fra Fiat's side med hensyn til kvoter eller rpiser, idet Fiat blot meddeler, at det tager til efterretning, at VP vil opretholde sine priser (ingen prisnedsaettelser); i disse skrivelser anfoeres der ingen tidspunkter for prisaendringerne, og der omtales heller ikngen prisaftale mellem Fiat og VP.

iv) Navnlig foelgende forhold viser, at den gensidige overdragelse af produkter tager sigte paa en opdeling af markedet.

Der overdrages hvert aar betydelige maengder, og som det fremgaar af de under nr. 48 naevnte dokumenter, er der ikke tale om noedleverancer. For uforarbejdede produkter blev der solgt i alt [ . . .] tons i 1982, [ . . .] tons i 1983, [ . . .] tons i 1984, [ . . .] tons i 1985 og [ . . .] tons i 1986, dvs. mellem [ . . . ] og [ . . . ] af de tre producenters eget samlede forbrug til automobiler; hvad angaar forarbejdede produkter blev der solgt [ . . . ] tons i 1982, [ . . . ] tons i 1983, [. . . ] tons i 1984, [ . . .] tons i 1985 og [ . . . ] tons i 1986.

I de under nr. 48 naevnte dokumenter er det udtrykkeligt omtalt, at FP arbejder som underleverandoer af forarbejedede produkter til SIV.

Ved overdragelse af produkter er der navnlig tale om tykkelser og farver, der ikke fremstilles af den paagaeldende producent, og formaalet med overdragelsen er at give de tre producenter mulighed for at faa et komplet produktsortiment. Et komplet sortiment giver en konkurrencemaessig fordel, der neutraliseres, saafremt de tre producenter soerger for at udligne forskellene. FP bekraefter i sit svar, at det giver en konkurrencemaessig fordel at raade over et komplet sortiment: »Leverandoererne kan kun modstaa dette pres (fra koeberen), saafremt de tilbyder en objektiv fordel frem for deres konkurrenter (komplet produktsortiment, specialprodukter, hoejere serviceniveau), som kan vaere afgoerende for bygherren«.

b) Aftaler og samordnet praksis over for Piagio-koncernen.

(52) SIV og FP har, i hvert fald fra 1983, haft en aftale om fordelingen af leverancerne og fastsaettelsen af priserne over for Piaggio. Ifoelge FP's interne note af 12. december 1984, der fremkom ved kontrolundersoegelserne hos FP og SIV, er der indgaaet foelgende aftaler: »Ved udgangen af 1982 saa situationen saaledes ud: Kvoter: Saint-Gobain ± [ . . . ]; priser: (i henhold til Saint-Gobains og SIV's prislister) . . . . . Paa grundlag af kontakter med (SIV's repraesentant) ved aarets udgang, havde man vedtaget at gaa frem efter foelgede retningslinjer: 1) SIV skulle fortsat undlade at levere model 6011. 2) Med hensyn til kvoterne for de oevrige modeller satte man en opdeling paa [ . . . ] som maal. 3) Der blev vedtaget forskellige forhoejelser for at tvinge Piaggio til at fordele sine ordrer for hver komponent med forskellige maengder til de forskellige producenter med henblik paa at naa maalet i punkt 2. Alt i alt medfoerte aftalen foelgende situation (herefter foelger de vedtagne prislister, der skulle anvendes fra 1. marts 1983 og 1. september 1983) . . . . . Aftalen blev i store traek overholdt, men situationen aendrede sig kun ganske lidt (ved aarets udgang ca. [ . . . ] til SG og ca. [ . . . ]til SIV). Med henblik paa at naa frem til en kvotefordeling paa [ . . . ] blev det derfor ved udgangen af 1984 aftalt med (SIV's repraesentant), at Saint-Gobain skulle forhoeje priserne med 4 % fra 1. marts og med 3,5 % fra 1. september, medens SIV skulle foretage en differentieret prisforhoejelse fra 1. juli (i overensstemmelse med de vedtagne forhoejelser) . . . . . Denne aftale er aldrig blevet overholdt i praksis . . . . . SIV havde allerede accepteret at udsaette forhoejelsen til september-oktober . . . . . Vi var derfor noedt til ogsaa at udsaette forhoejelsen fra 1. marts til 1. juni . . . . . Det skal bemaerkes, at jeg altid paa forhaand har underrettet SIV om alle initiativer, jeg har taget over for kunden . . . . .«

FP's interne dokument er tilsyneladende blevet sendt til SIV, for SIV's repraesentant skrev den 28. december 1984 skrev foelgende notat: »Under henvisning til Saint-Gorbains dokument af 12. december 1984 om samme formaal skal jeg goere opmaerksom paa foelgende: 1) Jeg har ingen saerlige bemaerkninger til indholdet paa side 1, 2 og 3, der giver et komplet sammendrag og omtaler vores tidligere aftaler, som SIV altid har overholdt. 2) Ad side 4, foerste afsnit, skal jeg erindre om, at jeg hele tiden har vaeret i kontakt med FP's repraesentant og har gjort opmaerksom paa, at Piaggio havde lagt pres paa os, saaledes at vi var noedt til at indvillige i at udskyde forhoejelsen til november 1984, og at denne forhoejelse (ca. 4 %) under alle omstaendigheder kun skulle betragtes som et grundlag for kontrakten for 1985. Vort telex nr. 3048 af 6. december 1984 til Piaggio . . . . . bekraefter fuldt ud, hvad jeg har givet udtryk for ovenfor . . . . . Afslutningsvis skal jeg bekraefte, at der hele tiden har vaeret kontakter mellem SIV's to repraesentanter og FP's to repraesentanter. Endelig skal jeg erindre om, at (SIV's repraesentant) i en telefonsamtale med (FP's repraesentant) i begyndelsen af december meddelte sidstnaevnte ordlyden af vort telex nr. 3048 . . . . .«

De paagaeldende aftaler har vaeret anvendt, saaledes som det fremgaar af SIV's notat. SIV og FP aendrede nemlig deres priser: For 1983 blev de aendret den 1. marts og den 1. september; for 1984 aendrede FP priserne den 1. marts (udsat til 1. juni som naevnt i dokumentet af 12. december 1984) og den 1. september, SIV den 1. januar (som anfoert i dokumentet af 28. december 1984) og den 1. september, SIV den 1. november (som naevnt i dokumentet af 28. december 1984); for 1985 aendrede FP og SIV priserne henholdsvis den 1. marts og den 1. maj, og for 1986 aendrede FP og SIV priserne henholdsvis den 1. april og den 1. maj.

6. Producenternes samhandel med glas

(53) De tre producenter har solgt hinanden store maengder glas i henhold til kontrakter. Dette skulle give de enkelte producenter mulighed for at disponere over et komplet produktsortiment - ogsaa naar der er tale om produkter, de ikke selv fremstiller - og bevare deres markedsandele. Der er derfor tale om et middel til at opdele markederne og kunderne og til at faa kendskab til konkurrenternes tariffer og priser, saaledes som det fremgaar af nedennaevnte dokumenter og forhold.

(54) Handelen mellem SIV og VP. Ifoelge oplysningerne fra de to producenter har samhandelen med automobilglas og konstruktionsglas omfattet foelgende maengder. Da tallene ikke stemmer overens, er VP's anfoert i parentes. SIV solgte VP [ . . . ( . . . ) ] tons i 1982, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1983, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1984, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1985, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1986. VP solgte SIV [ . . . ( . . . ) ] tons i 1984, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1985, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1986. VP solgte SIV [ . . . ( . . . ) ] tons i 1984, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1985, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1986. Ved skrivelse af 16. september 1986, der blev fremsendt, efter at der var afholdt moeder og udvekslet telexer mellem SIV og VP, afgav SIV foelgende ordrer til VP: For 1986: [ . . . ] tons groent float til biler, [ . . . ] tons meget tykt klart float, [ . . . ] tons groent float (ekstra); for 1987: [ . . . ] tons groent float til biler [ . . . ] tons groent float (ekstra), [ . . . ] tons meget tykt, klart float; for 1988: [ . . . ] tons groent float til biler og [ . . . ] tons float (ekstra). Med hensyn til glas, der ikke er beregnet til bilindustrien indeholder skrivelsen foelgende bemaerkning: »Priserne vil blive justeret paa grundlag af aendringerne i den nationale prisliste«.

(55) Handelen mellem VP og FP. Ifoelge oplysninger fra de to producenter, hvoraf VP's oplysninger er anfoert i parentes, solgte de foelgende maengder glas til hinanden. VP slogte FP [ . . . ( . . . ) ] tons i 1983, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1984, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1986. FP solgte VP [ . . . ( . . . ) ] tons i 1982, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1983, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1984, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1985, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1986. Telexerne af 19. februar 1985, 20. december 1985 og 28. februar 1986 samt VP's interne note af 3. april 1986 indeholder en noejagtig specifikation af handelen for 1986; VP solgte FP [ . . . ] tons bronzefarvet konstruktionsglas; FP solgte VP [ . . . ] tons graat konstruktionsglas, [ . . . ] tons klart bilglas og [ . . . ] m2 groent bilglas. Priserne paa glas, der ikke er bestemt til bilindustrien, tilpasses paa grundlag af aendringerne i de respektive prislister.

(56) Handelen mellem FP og SIV. Ifoelge de fremsendte oplysninger solgte FP SIV foelgende maengder stoebt glas (SIV's oplysninger er anfoert i parentes): [ . . . ( . . . ) ] tons i 1983, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1984, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1985, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1986.

Parternes indbyrdes handel med float til bilindustrien og til byggeindustrien omfattede foelgende maengder (SIV's oplysninger er anfoert i parentes). FP solgte SIV [ . . . ( . . . ) ] tons i 1982, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1983, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1984, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1985, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1986.

SIV solgte FP [ . . . ( . . . ) ] tons i 1982, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1983, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1984, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1985, [ . . . ( . . . ) ] tons i 1986.

Af noter, referater og notater fremgaar det, at priserne for de paagaeldende produkter er fastsat, og derefter justeret paa grundlag af aendringerne i saelgerens tariffer, at disse priser afhaenger af, om produkterne er bestemt til hjemmemarkedet eller forskellige udenlandske markeder, og at produkter, der er bestemt til hjemmemarkedet, opdeles efter region og anvendelsesformaal.

- Telex af 18. oktober 1984 og 20. oktober 1984 samt FP's skrivelse til SIV af 18. december 1984: »Klart float, normal tykkelse, til eksport . . . [ . . . ] tons; ravfarvet udelukkende til spejlbelaegning [ . . . ] tons; bronze udelukkende til spejlbelaegning [ . . . ] tons; groent bilglas (ekstra) til udlandet [ . . . ] tons.

- Den kontrakt, der blev undertegnet den 18. januar 1985, indeholder foelgende bestemmelse: »ovennaevnte salgspris forhoejes automatisk i aarets loeb med samme sats som de oevrige salgspriser, der offentliggoeres af Fabbrica Pisana«.

- SIV's notat vedroerende et moede mellem SIV og FP den 30. oktober 1984: »Problemi risolti: Klart float, normal tykkelse, til eksport [ . . . ] tons. 1. september 1984 til 31. december 1985: Bronze til spejlbelaegning . . graat Italien . . . . . . groent bilglas (ekstra) . . . stoebt . . . Maa ikke saelges til lavere priser end FP. Lamineret (saerlig tolagt) - (Admin. direktoer FP) - OEnsker (vedroerende) politik for fordeling paa fabrikken i stedet for forarbejdning - faelles politik for trelagsglas«.

- FP's skrivelse til SIV af 6. marts 1985: » . . . jeg ser mig noedsaget til at meddele Dem, at jeg er utilfreds med den maade, hvorpaa Deres virksomhed varetager salget af stoebt glas som vi har leveret. Under det sidste moede i Rom var De enig i, at SIV's saelger under ingen omstaendigheder maatte anvende betingelser, der kunne skade den normale konkurrence . . . . .«

- FP's notat vedroerende et moede mellem SIV og FP den 28. marts 1985: »Stoebt glas - 1) Enig om leverancerne. 2) Pris + 3 % fra 1. april. 3) [ . . . ] tons pr. maaned. 4) Kunder - 16 kunder er forbeholdt os ifoelge liste, som vi begge har«.

- FP's notat af 30. april 1985 efter moederne den 23. april og 30. april 1985 omhandler foelgende beslutninger, som FP og SIV har truffet: »Vore priser gaelder franco kunden . . . Samlet maengde [ . . . ] tons pr. maaned. Fordeling: Piemonte 3 %, Lombardia 11 %, Trentino 1 %, Emilia-Romagna 8 %, Toscana 10 %, Abruzzi Molise 3 %, Lazio 4 %, Campania 24 %, Puglia 14 %, Calabria 10 %, Sicilia 5 %, Sardegna 3 %. Moede den 4. om kompensation«.

- FP's notat af 4. juni 1985: »(SIV's marketingdirektoer) - [ . . . ] tons pr. maaned - Fortsaettelse - Faktureres direkte til udlandet. GV det hele 4 mm. Kvot. 84 ffr. 209,63 - 370 lire/kg, alle tykkelser + 4,8 % for veksling FF vil sige (?) variation paa 2 % vi anvender den automatisk . . . Lamineret kan oenskes (?) + 3 %«.

- FP's notat af 16. december 1985 (moede med SIV): »SIV's administrerende direktoer) taler om yderligere [ . . . ] tons. To elementer: salgspris - fordeling af overskud«. Under henvisning til dette salg indeholder FP's notat fra et moede mellem FP og SIV den 3. februar 1986 foelgende bemaerkning: »Den der aftager mere maa forpligte sig til ikke at forstyrre markedet«.

(57) Ifoelge producenterne er deres indbyrdes handel med basisproduktet oekonomisk set noedvendig paa grund af sektorens struktur. De enkelte producenter kan ikke fremstille alle farver og tykkelser, da et skifte fra én farve eller tykkelse til en anden medfoerer en forbigaaende produktionsstilstand, hvilket foroeger omkostningerne.

Det er derfor normalt, at én producent saelger sine produkter til en anden, saaledes at begge kan disponere over hele produktsortimentet. Endvidere skal der tages hensyn til, at ovnene regelmaessigt skal efterses, og at produktionen derfor maa indstilles, saaledes at det bliver noedvendigt at koebe basisprodukter.

Hvad angaar forarbejdede produkter er det en illusion, at saelgeren kan udnytte koeberens behov for disse produkter og selv afsaette dem til forbrugeren; for koeberen vil soege at faa produkterne leveret fra andre virksomheder, saafremt den foerste virksomhed naegter at levere.

Salget foregaar ikke systematisk, for det opfylder ganske bestemte behov.

Endelig er bestemmelsesstedet eller anvendelsesformaalet, der er anfoert i en raekke dokumenter, noedvendige for at fastlaegge produktets kvalitet og for fastsaettelsen af salgsprisen.

(58) i) Som anfoert i meddelelsen af klagepunkter agter Kommissionen ikke at paaklage disse gensidige leverancer i de tilfaelde, hvor der er tale om noedstilfaelde (dvs. ved udskiftning af produktionsapparatet), standsninger med henblik paa vedligeholdelse af ovne, imoedekommelse af punktvise ordrer), men som paapeget i denne sag, kun den systematiske handel over laengere perioder, som er en foelge af det industri- og handelspolitiske valg, som producenterne har truffet som led i andre konkurrencebegraensende arrangementer og/eller aftaler

Kommissionen er ikke enig med producenterne i, at denne indbyrdes handel er noedvendig ud fra et oekonomisk synspunkt. Som anfoert af producenterne tager salget sigte paa at give hver producent mulighed for at disponere over hele produktsortimentet, hvorved den oekonomiske fordel ved at de hver isaer specialiserer sig, neutraliseres.

Hvad enten der er tale om specialisering i en bestemt tykkelse eller en bestemt farve, neutraliserer den indbyrdes handel den fordel, som specialiseringen indebaerer, og bringer kunstigt producenterne paa lige fod, hvorved man forhindrer kunderne i at drage oekonomisk fordel af de enkelt producenters produktions- og afsaetningsmaessige fortrinsstilling.

Som det fremgaar af de tre producenters ensartede prislister og rabatter medfoerer denne indbyrdes handel et ensartet marked. For at forhindre kunderne i at finde frem til fabrikanten af det paagaeldende produkt og i at henvende sig direkte til denne, afsloerer saelgeren kun sjaeldent - og kun paa kundens udtrykkelige anmodning - produktets oprindelse, hvilket VP ogsaa erkendte ved den mundtlige hoering.

ii) Hvad angaar salget af de forarbejdede produkter svarer producenternes argument ikke til de faktiske forhold. For hvis det, producenterne fremfoerer, er sandt, nemlig at de forarbejdede produkter, isaer til bilindustrien, skal opfylde visse tekniske specifikationer, som kunden oensker, er det svaert at se, hvorledes en producent, der mangler et bestemt produkt, skulle kunne skaffe sig det uden for den begraensede kreds af leverandoerer af det paagaeldende produkt, fordi de virksomheder, der ikke leverer produktet, heller ikke har det noedvendige udstyr til fremstilling deraf. Det er derfor kun de faktiske leverandoerer, der kan handle med produktet indbyrdes. Den producent, der saelger et produkt til en anden producent, afstaar saaledes fra at oege sin markedsandel, men giver koeberen mulighed for at bevare sin; for som anfoert under nr. 51 er de kvoter, kunden fastsaetter, kun vejledende; de forpligter hverken leverandoererne eller kunden.

iii) I modsaetning til hvad producenterne haevder, mener Kommissionen, at den indbyrdes handel er systematisk. For selv om der foruden de fleraarige kontrakter ogsaa findes etaarige indgaar sidstnaevnte som led i en velkendt forretningspolitik, som anvendes konstant, hvilket producenterne ogsaa erkender. Dette betyder, at en producent, der har brug for et saerligt produkt, altid kan vaere sikker paa at kunne faa det leveret af sine konkurrenter. Dette gaelder isaer, fordi handelen mellem dem ikke vedroerer ubetydelige maengder, men mange tons. Handelen med saa store maengder ville ikke kunne foregaa uden et veletableret system.

En formel rammeaftale er ikke en forudsaetning for at systemet kan fungere, som haevdet af parterne, for indfoerelse af en loebende forretningspraksis er tilstraekkelig til at goere handelen systematisk. Hvor stor de tre producenters indbyrdes handel med float-glas er, fremgaar af den andel, den aarligt udgoer af hver producents produktion:

(%)

1.2,3.4,5.6,7 // // // // // // FP // SIV // VP 1.2.3.4.5.6.7 // // Salg // Koeb // Salg // Koeb // Salg // Koeb // // // // // // // // 1982 // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // 1983 // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // 1984 // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // 1985 // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // 1986 // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // [ . . . ] // // // // // // //

De tre producenters salg til hinanden i ovennaevnte fem aar udgjorde i gennemsnit [ . . . ] % af deres samlede produktion, medens de maengder, de koebte hos hinanden i denne periode, gennemsnitligt udgjorde [ . . . ] % af deres produktion.

FP har siden begyndelsen af 1984 vaeret Italiens eneste producent af stoebt glas, og af FP's samlede salg af dette prokdukt udgjorde salget til de italienske konkurrenter [ . . . ] % i 1983, [ . . . ] % i 1984, [ . . . ] % i 1985 og [ . . . ] % i 1986.

iv) Med hensyn til noedvendigheden af at angive det geografiske bestemmelsested eller anvendelsesformaalet, skal det bemaerkes, at disse producenter har defineret glas som et saa ensartet og gaengs produkt, at det er umuligt at konstatere, hvem der har fremstillet det. Hvis dette er tilfaeldet, og man tager i betragtning, at produktet overdrages til en anden fabrikant, der er i stand til at konstatere dets positive og negative egenskaber, er det umuligt at forstaa, hvorfor bestemmelsesstedet skal angives paa forhaand, isaer fordi man ikke paa produktet kan se, hvem der har fremstillet det, og saelgeren derfor ikke har noget egentligt ansvar for produktet. Hvis produkterne er ens, uanset hvem der har fremstillet dem, kan salgsprisen for dem heller ikke fastsaettes paa grundlag af det geografiske bestemmelsessted eller deres anvendelsesformaal, men udelukkende paa grundlag af en opdeling i foerste- eller andensorteringsprodukter.

II. RETLIG VURDERING

A. Artikel 85, stk. 1

(59) Det er i EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, fastsat, at alle aftaler mellem virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet, er uforenelige med faellesmarkedet og er forbudt, navnlig saadanne, som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser eller opdeling af markeder eller forsyningskilder.

(60) De aftaler og den samordnede praksis, der er omhandlet nedenfor falder ind under forbuddet i artikel 85, stk. 1, og de paagaeldende virksomheder er virksomheder i denne artikels forstand, fordi de udoever erhvervsaktiviteter inden for produktion, forarbejdning og salg af planglas.

7. Aftaler og samordnet praksis vedroerende glas, der ikke er bestemt til bilindustrien

(61) Offentliggoerelse af ensartede prislister med korte mellemrum, eller endog paa samme dato, anvendelse af ensartede rabatter og lister over kundekategorier, som kan opnaa disse rabatter, er et resultat af aftaler og samordnet praksis mellem de paagaeldende producenter. De moededokumenter og -notater, der er omtalt i kapitel IV, viser nemlig, at FP, SIV, og VP, i hvert fald fra 1983 til 1986, har aftalt at anvende de samme salgspriser og -betingelser, og at udtalelsen om, at dew ensartede prislister og salgsbetingelser blot skyldes produkternes ensartethed og oligo polsituationen paa markedet, ikke svarer til de faktiske forhold.

(62) Kommissionen deler ikker producenternes opfattelse af begrebet aftale.

For at en begraensning kan betragtes som en aftale i henhold til artikel 85, stk. 1, behoever aftalen ikke at vaere juridisk bindende for parterne. Aftalen eksisterer, saa snart parterne enes om en praksis, der begraenser eller kan begraense deres kommercielle handlefrihed ved at fastlaegge retningslinjer for deres adfaerd paa markedet. Der kraeves ingen kontraktmaessige sanktioner, og det er heller ikke noedvendigt, at aftalen er skriftlig.

Som anfoert under nr. 18 til 33 fremgaar det af Socovers notater af 12. juli 1983, 12. april 1985, 10. juli 1985, 23. juli 1985 og 10. marts 1986 og af SIV's og FP's notater af 30. januar 1985, at de tre producenter har indgaaet aftale om prislister og salgsbetingelser, ligesom det fremgaar af SIV's og FP's notater af 30. oktober 1984, 6. marts 1985, 28. marts 1985, 12. april 1985, 23. april og 30. april 1985, at der foreligger aftaler mellem SIV og FP om priser og salgsbetingelser for deres indbyrdes handel; saadanne aftaler er kun effektive, hvis der i forvejen findes et kartel paa markedet.

(63) Producenterne fremfoerer, at Kommissionen ikke har fremlagt beviser paa, at de har holdt moeder eller indgaaet aftaler med det formaal at udarbejde ensartede prislister eller salgsbetingelser, men kun har bevist, at der har vaeret tale om bilaterale kontakter mellem bestemte producenter og en grossist. Som man har kunnet konstatere, har Kommissionen bevist, at der har vaeret afholdt moeder mellem producenterne, og at Socovers, SIV's og FP' notater omhandler tidligere aftaler mellem de tre producenter. Men selv om det skulle forholde sig saaledes, som producenterne fremfoerer, kan det kun skyldes samordnet praksis enten direkte mellem de tre producenter eller gennem grossisternes talsmand, at der i en lang periode er offentliggjort ensartede prislister, at der er anvendt ensartede rabatsystemer, og at der er anvendt de samme salgsbetingelser over for bestemte kundekategorier.

Selv om begreberne aftale og samordnet praksis er forskellige, vil et ulovligt samarbejde undertiden omfatte elementer fra dem begge. Traktaten opererer med det saerskilte begreb samordnet praksis for at forhindre virksomhederne i at omgaa artikel 85, stk. 1, ved at etablere et samarbejde, der ikke kan betragtes som en aftale, men som begraenser konkurrencen; dette kan f.eks. ske ved, at parterne hver isaer paa forhaand indhenter oplysninger om den anden parts forretningspolitik, saaledes at de, naar de tilrettelaegger deres forretningspolitik, har sikkerhed for, at konkurrenterne handler paa samme maade (1).

Domstolen fastslog i sin dom af 16. december 1975 (2), at de koordinations- og samarbejdskriterier, der er fastlagt ved Domstolens retspraksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrenceregler, og hvorefter enhver erhvervsdrivende selv skal fastlaegge den politik, han vil foere paa markedet. Dette krav udelukker ikke, at virksomhederne har ret til at tilpasse sig efter konkurrenternes faktiske eller forventede markedsadfaerd, men udelukker til gengaeld direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder med det formaal at paavirke en konkurrents markedsadfaerd eller at oplyse en saadan konkurrent om den adfaerd, man selv agter at foelge paa markedet.

Selv om man ikke kan betragte SIV's, FP's og Socovers notater og dokumenter som aftaler, er der ingen tvivl om, at de indgaar som led i det ulovlige samarbejde mellem disse tre producenter, uanset under hvilken form dette samarbejde foregaar; de tre producenter, kunne ikke undgaa at vide, hvad det indebaerer, naar de udtaler, at »vi anvender de samme betingelser som de andre«, »vi overtraeder kartelbestemmelserne«, »forpligter sig til ikke at fordreje markedsforholdene«, og Socover, der af producenterne selv betragtes som grossisternes talsmand, kunne bruges til at bringe oplysninger om en producents forventede markedsadfaerd videre til de oevrige, hvilket ofte har vaeret tilfaeldet.

Selv om de tre virksomheder begrunder kendskabet til konkurrenternes prislister, der er offentligt tilgaengelige, med, at de har modtaget disse oplysninger fra kunderne, kan de ikke med rimelighed fremsaette samme begrundelse for deres kendskab til dokumenterne vedroerende rabatter og kunder, der har ret til disse rabatter, da virksomhederne selv betragter disse dokumenter som interne og hemmelige. Hertil kommer, at virksomhederne i visse tilfaelde aendrede klassificeringen af kunderne samme dag eller inden for meget korte tidsrum, og det maa derfor konstateres, at parternes paastand er uholdbar.

(64) Moederne mellem de stoerste grossister, der blev tilrettelagt af producenterne eller afholdt paa disses foranledning, er, som det fremgaar af nr. 35 til 42, et resultat af aftaler eller samordnet praksis mellem FP, SIV og VP med det formaal i deres egen interesse at styre den koebs- og salgspolitik, der foeres af grossisterne, som er oekonomisk afhaengige af producenterne og derfor maa rette sig efter dem. Grossisterne er forpligtede til at tilrettelaegge deres forretningspolitik paa moeder, hvor de ikke, eller kun i begraenset omfang, kan traeffe selvstaendige beslutninger, dels fordi moederne afholdes paa foranledning af producenterne, der saaledes oensker at understrege, at der er tale om en faelles overenskomst, dels fordi producenterne og de oevrige grossister, der er deres naturlige konkurrenter, er til stede direkte eller indirekte (afsaetningsvirksomheder, der kontrolleres af producenterne); hvis ikke dette havde vaeret tilfaeldet, ville grossisterne hver isaer have kunnet laegge pres paa producenterne og koebe hos den eller de producenter, der kunne tilbyde de bedste salgsbetingelser, og derved forstyrre den ligevaegt paa markedet, som producenterne oensker. Moederne har netop til formaal at undgaa et saadant pres fra grossisternes side, at give producenterne mulighed for at kontrollere hinanden og foere en ensartet forretningspolitik og derved konsolidere den aftalte ligevaegt og struktur paa markedet.

(65) Den omstaendighed, at producenterne undertiden anklages for ikke at overholde deres forpligtelser eller bryde kartellet, og at producenterne undertiden anvender de aftalte priser og vilkaar med forsinkelse, har ingen betydning, fordi ovennaevnte aftaler og samordnede praksis i sig selv maa betragtes som overtraedelser af artikel 85. Selv om aftalerne ikke blev overholdt fuldt ud, betyder dette ikke, at de ikke har paavirket virksomhedernes adfaerd maerkbart.

(66) Aftalerne og den samordnede praksis mellem virksomheder, der fremstiller de samme produkter, maa betragtes som alvorlige konkurrencebegraensninger, som omhandlet i artikel 85, stk. 1. Med disse aftaler og denne praksis har de paagaeldende virksomheder nemlkig forpligtet sig til vaesentligt at indskraenke deres selvstaendige adfaerd over for kunderne, ligesom de har handlet paa en saadan maade, at de stoerste kunder retter sig efter deres beslutninger og ikke har mulighed for frit at tilrettelaegge deres forretningspolitik. Disse begraensninger faar isaer maerkbare virkninger, fordi FP, SIV og VP kontrollerer ca. 79 % af det italienske marked. Virksomhederne har ved denne adfaerd mindsket kundernes muligheder for at udnytte konkurrencen mellem de lokale producenter, fordi de - trods import - har saa stor en andel af markedet. Paa grund af risikoen for ikke at faa regelmaessige forsyninger kan de stoerste kunder, grossister og forarbejdende virksomheder vanskeligt undvaere leverancerne fra producenter i Italien.

8. Aftalerne og den samordnede praksis vedroerende glas til bilindustrien

(67) Som det klart fremgaar af kapitel 5, aftalte FP og SIV fra 1982 til 1986 og FP, SIV og VP fra 1983 til 1986 hvilke priser der skulle anvendes over for Fiat-koncernen, ligesom der fra 1982 til 1987 blev aftalt en opdeling af markedet; der hersker saaledes ingen tvivl om deres samordnede praksis.

Aftalerne og den samordnede praksis mellem FP og SIV, der omfatter detaljer vedroerende prisfastsaettelse, fordeling af leverancer, fordeling af overskud eller tab som foelge af kundernes reaktion, udgoer langt alvorligere overtraedelser end samarbejdet med VP.

VP's adfaerd indebaerer dog ogsaa en overtraedelse. Der er nemlig ingen tvivl om, at VP medvirkede ved aftalerne eller den samordnede praksis vedroerende priserne, som det fremgaar af SIV's og FP's notater, og af den omstaendighed, at VP har overholdt aendringerne i prislisterne, selv om der i et enkelt tilfaelde er tale om en prisforskel paa 0,3 % og i andre tilfaelde om en vis forsinkelse. Der er heller ingen tvivl om, at VP medvirkede ved aftalerne om fordelingen af leverancerne, som det fremgaar af de tabeller, FP er i besiddelse af, og af den omstaendighed, at VP aktivt forarbejder produkter for sine konkurrenters regning. Det er lidet sandsynligt, at en leverandoer faar kendskab til sine konkurrenters prisforhoejelser gennem kunderne; disse har ganske vist interesse i at give meddelelse om prisnedsaettelser, men bestemt ikke om prisforhoejelser.

(1) Domstolens dom af 14. juli 1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 619.

(2) Forenede sager 40-48, 50, 54-56, 111, 113 og 114/73, Suiker Unie mod Kommissionen Sml. 1975, s. 1663.

Det er i kundernes interesse at bryde leverandoerernes sammenhold for derved at skabe priskonkurrence mellem dem. Selv om en leverandoer under forhandlinger med kunderne kan faa oplysninger om konkurrenternes tilbud, vil leverandoerernes priser alligevel afhaenge af efterspoergslen efter de paagaeldende produkter, udbuddet af produkter og den service, han kan tilbyde, og en kunde, der indtager en dominerende stilling, maa uvaegerligt tage disse objektive forhold i betragtning ved fastsaettelsen af koebsbetingelserne. Under alle omstaendigheder er det sikkert, at FP, SIV og VP paa forhaand har indgaaet aftale, hver gang de har skullet forhandle med Fiat-koncernen om nedsaettelse eller forhoejelse af priserne.

Endelig er det usandsynligt, at kunderne direkte eller indirekte skulle have givet meddelelse om kvotefordelingen, idet kunderne ikke har nogen interesse i at meddele, hvor store maengder de aftager fra de forskellige leverandoerer. Saadanne oplysninger vogtes tvaertimod som forretningshemmeligheder. Den omstaendighed, at kunden i ordrebekraeftelserne naevner, hvor stor en maengde han agter at aftage fra den paagaeldende leverandoer, til en bestemt model betyder hverken, at der er tale om en definitiv kvota, eller at kunden meddeler hver enkelt leverandoer, hvor store maengder han vil aftage fra de oevrige. De kvoter, som kunden tildeler de enkelte leverandoerer, er kun vejledende og forpligter hverken kunden eller leverandoeren. Desuden udtrykkes de maengder, der forhandles med kunden, i enheder, medens de i FP's tabeller er udtrykt i m2. Det foelger heraf, at tildelingen af definitive kvoter ikke foretages af kunden, men er et resultat af de tre producenters aftalte fordeling af leverancerne.

(68) Dokumenterne i kapitel 5 viser, at FP og SIV fra udgangen af 1982 til 1986 aftalte, hvilke priser der skulle anvendes over for Piaggio, og hvilke maengder hver producent skulle levere. Ved disse aftaler og denne praksis, der maa betragtes som klare overtraedelser, fastlagde de to producenter en langfristet strategi for at faa den paagaeldende kunde til at fordele sine ordrer, saaledes som producenterne oenskede det, hvorved de i Piaggios tilfaelde afskar denne fra at vaelge sine forsyningskilder ud fra prismaessige hensyn.

Denne adfaerd er isaer alvorlig, fordi FP og SIV har gennemfoert deres aftaler i praksis og under anvendelsen af dem har tilpasset dem efter de foreliggende forhold og endvidere har forlaenget dem ud over den periode, der var fastlagt i begyndelsen.

(69) Ovennaevnte aftaler og samordnede praksis maa betragtes som konkurrencefordrejninger som omhandlet i artikel 85, stk. 1. De paagaeldende producenter har herved skabt en saadan markedssituation, at konkurrencen mellem dem er udelukket eller i hvert fald betydeligt reduceret. Gennem aftalerne og den samordnede praksis har producenterne nemlig kunnet opnaa ensartede priser og afsaetningsvilkaar i modsaetning til, hvad der havde vaeret muligt under normale konkurrenceforhold, samt fastlaase deres respektive markedsstillinger. Producenternes konkurrencebegraensning har faaet maerkbar indvirkning, fordi FP og SIV kontrollerer over 80 % at det italienske marked for glas til bilindustrien, og FP, SIV og VP kontrollerer ca. 95 % af dette marked. Paa grund af den ulovlige adfaerd har brugerne ikke kunnet udnytte konkurrencen mellem de lokale producenter, da disse, til trods for importen, tegner sig for langt den overvejende del af afsaetningen paa det paagaeldende marked. Desuden skal det tages i betragtning, at kunderne for at sikre sig regelmaessige forsyninger er noedt til at skaffe sig disse fra producenter i Italien.

9. Aftalerne om producenternes indbyrdes handel med glas

(70) De aftaler og kontrakter, der er beskrevet i kapitel 6, og som vedroerer de tre producenters systematiske handel med glas, indebaerer betydelige konkurrencebegraensninger som omhandlet i artikel 85, stk. 1, fordi de medfoerer, at parterne ikke har mulighed for selvstaendigt at fastlaegge deres forretningspolitik eller at tilpasse sig de eksisterende forhold. Gennem disse aftaler og kontrakter giver de enkelte producenter nemlig afkald paa at foroege deres direkte salg til kunderne ved at udnytte de oevrige fabrikanters mangel paa produkter, deres egen produktionskapacitet, specialisering og forarbejdningskapacitet, og opnaar paa denne maade selv beskyttelse mod en saadan fremgangsmaade fra de andre producenters side.

Saafremt en af parterne med lethed kan traenge ind paa en anden parts marked, fordi produkterne er de samme, eller kan udnytte sin specialisering til at traenge ind paa de dele af markedet, der har stoerst interesse, skal denne part tvaertimod undlade en saadan adfaerd og afsaette sin produktion paa normale vilkaar, ogsaa til konkurrenterne. Den virksomhed, der modtager varerne, befinder sig saaledes i en afhaengighedssituation, fordi den, som anfoert i de i kapitel 6 naevnte dokumenter, ikke vil kunne konkurrere med leverandoeren om de produkter, han har modtaget i henhold til de paagaeldende aftaler og kontrakter.

Som det fremgaar af de i kapitel 6 naevnte dokumenter, tager disse aftaler og kontrakter sigte paa en opdeling af afsaetningsmarkederne og kunderne mellem de paagaeldende producenter, ligesom de har til formaal at forhindre, at producenternes respektive stilling paa de forskellige dele af markedet aendres, og at producenterne udsaettes for pres fra kundernes side. Med hensyn til glas til bilindustrien er opdelingen af markedet og af kunderne undertiden meget vidtgaaende, idet nogle af producenterne arbejder som underleverandoerer for deres konkurrenter, der raader over forarbejdningsanlaeg og -metoder, udelukkende med det formaal at opdele leverancerne til kunderne.

10. Paavirkning at handelen mellem medlemsstaterne

(71) De konkurrencebegraensninger, der er beskrevet i kapitel 7, 8 og 9, kan paavirke handelen inden for EF maerkbart. Prisaftalerne vedroerer ogsaa produkter, som SIV importerer fra andre medlemsstater, produkter, som FP importerer fra andre selskaber i Saint-Gobain-koncernen, og produkter, som VP importerer fra sit franske soesterselskab Boussois. Prisaftalerne vedroerer derfor ogsaa produkter med oprindelse i EF.

Aftalerne om de tre producenters indbyrdes handel med glas vedroerer ogsaa deres produkter, der er bestemt til eksport. Aftalerne forhindrer derfor de enkelte producenter i frit at udbygge deres salgsaktiviteter i EF-landene.

Aftalerne om indbyrdes handel samt om priser, kvotefordeling og opdeling af markedet har ogsaa indflydelse paa salget i Italien paa grund af importen af varer, der er produceret i nabolandene. Denne praksis medfoerer ensartede forretningsvilkaar i modsaetning til, hvad der ville have vaeret tilfaeldet, hvis konkurrencen ikke havde vaeret begraenset; den aendrer saaledes handelsmoensteret inden for EF. Ved at fastsaette ensartede betingelser har de virksomheder, som denne beslutning er rettet til, og som har en markedsandel i Italien paa ca. 79 % for konstruktionsglas og ca. 95 % for glas til bilindustrien, og som kontrollerer en stor del af de eksterne forsyningskilder, lagt hindringer i vejen for en effektiv konkurrence. Det foelger heraf, at disse aftaler paavirker handelen mellem medlemsstaterne maerkbart ved at afskaerme nationale markeder og derved hindre den gensidige markedsadgang, der er Traktatens maal.

B. Artikel 85, stk. 3

(72) De aftaler og den samordnede praksis, som denne beslutning vedroerer, kan ikke undtages i henhold til artikel 85, stk. 3, fordi de ikke er blevet anmeldt i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 17, og fordi de ikke er omfattet af de undtagelser, der er fastsat i stk. 2 i samme artikel.

(73) Selv om disse aftaler og den samordnede praksis var blevet anmeldt, mener Kommissionen alligevel ikke, at betingelserne for anvendelse af artikel 85, stk. 3, ville vaere opfyldt. Det er nemlig vanskeligt at se, hvorledes aftaler om priser og opdeling af markedet kan bidrage til at fremme den tekniske udvikling eller medfoere en rimelig fordel for forbrugerne. Desuden giver disse aftaler de paagaeldende virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen paa det italienske marked for en vaesentlig del af de paagaeldende varer.

C. Artikel 86

(74) I EOEF-Traktatens artikel 86 er det fastsat, at en eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf er uforenelig med faellesmarkedet og forbudt i den udstraekning, samhandelen mellem medlemsstater herved kan paavirkes.

(75) FP, SIV og VP er virksomheder i denne artikels forstand. 11. Det relevante marked

(76) Denne beslutning vedroerer markedet for planglas. Til forskel fra buet glas, der konkurrerer med andre produkter, som f.eks. aluminiumsdaaser, daaser af hvidblik, specialbehandlede kartoner, plasticemballage, er planglas ikke substituerbart, undtagen til to formaal. Hvis man saaledes ser bort fra drivhuse og verandaer, hvor planglas konkurrerer med plastic, vel at maerke hvis det ikke er noedvendigt at undgaa varmeudslip, findes der ingen konkurrerende produkter til de oevrige anvendelsesformaal. Planglas er ikke substituerbart i forbindelse med bilruder, konstruktionsglas, spejle, reflekterende glas, isolationsglas, lamineret eller haerdet glas.

Planglasmarkedet maa derfor betragtes som et specielt marked, fordi glas paa grund af dets mekaniske, termiske, optiske og dekorative egenskaber samt forholdet mellem kvalitet og pris, kan daekke konstante behov i forbindelse med de forskellige anvendelsesformaal, og fordi det kun er substituerbart i to tilfaelde.

(77) Ud fra et geografisk synspunkt maa Italien, der udgoer en vaesentlig del af faellesmarkedet, betragtes som det relevante marked, naar man skal vurdere konkurrencen. Den geografiske placering af produktionsanlaeggene er af afgoerende betydning for glasindustrien. Selv om transportomkostningerne ikke er en uovervindelig hindring for eksport af planglas, er der dog tale om en vaesentlig faktor, for jo stoerre afstanden er mellem produktions- og bestemmelsesstedet, jo stoerre bliver omkostningerne, og jo mindre konkurrencedygtigt bliver produktet. Selv om hver producent har afsat en del af sin produktion til eksport, er denne del beskeden i forhold til de maengder, der skal afsaettes paa hjemmemarkedet, for hvis man vil sikre virksomhedens rentabilitet, kan man kun soege de maengder eksporteret, der er produceret til marginalomkostninger. De lokale producenter ved derfor, at der kan paafoeres dem en vis konkurrence udefra, men at denne konkurrence kvantitativt set er begraenset, og at de fortsat kontrollerer stoerstedelen af hjemmemarkedet. Hvis endvidere en betydelig del af forsyningskilderne uden for Italien kontrolleres af de koncerner, som de lokale producenter tilhoerer, som det er tilfaeldet i den foreliggende sag, mindskes mulighederne for konkurrence yderligere. Den logistiske og oekonomiske betydning af produktionsanlaeggenes geografiske placering medfoerer, at forbrugerne for at opnaa regelmaessige forsyninger maa satse paa de lokale producenter. Dette betyder, at forbrugernes mulighed for at laegge pres paa de lokale producenter er begraenset; dette gaelder baade med hensyn til maengder, fordi der som anfoert er faa udenlandske produkter til raadighed, og med hensyn til tidsfrister, fordi en forbruger, selv om han maaske kunne skaffe sig en betydelig del af de udenlandske produkter, der er til raadighed, kun i en begraenset periode kan undvaere de nationale produkter, og kun hvis han ikke har brug for regelmaessige leverancer; naar lageret af de udenlandske produkter er opbrugt, eller hvis der er behov for regelmaessige forsyninger, er forbrugeren noedt til at henvende sig til producenterne paa hjemmemarkedet.

Det fremgaar af ovenstaaende, at det italienske marked er det relevante geografiske marked, fordi udbud og efterspoergsel her omfatter mindst fire femtedele af det indenlandske forbrug.

12. Den kollektivt dominerende stilling

(78) FP, SIV og VP er som deltagere i et snaevert oligopol uafhaengige af konkurrenterne, hvilket giver dem mulighed for at hindre en effektiv konkurrence, fordi de ikke behoever at tage hensyn til de oevrige virksomheders adfaerd paa markedet.

(79) Nedenstaaende oplysninger viser, at FP, SIV og VP tilsammen indtager en dominerende stilling paa markedet: Marke