Kommissionens beslutning

af 7. maj 2002

hvorved det tillades RAG Aktiengesellschaft at erhverve kontrollen over Saarbergwerke AG og Preussag Anthrazit GmbH

(Sag COMP/EKSF.1350 - RAG/Saarbergwerke/Preussag Anthrazit II)

(meddelt under nummer K(2002) 1436)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2003/36/EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 66, stk. 2,

under henvisning til parternes anmeldelse ved brev af 13. november 1997, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Ved brev af 13. november 1997 har RAG Aktiengesellschaft ("RAG"), Essen, i henhold til EKSF-traktatens artikel 66, stk. 1, anmeldt, at det har til hensigt at erhverve hele kapitalen i Saarbergwerke AG ("SBW"), Saarbrücken, og Preussag Anthrazit GmbH ("Preussag"), Ibbenbüren. Transaktionen skulle føre til en fusion af de sidste tre tyske kulproducenter. Prisen for SBW var 2 DEM, hvoraf 1 DEM skulle betales til Tyskland og 1 DEM til delstaten Saarland som tidligere ejere.

(2) Ved beslutning af 29. juli 1998 (sag IV/EKSF.1252 - RAG/Saarbergwerke/Preussag Anthrazit) (i det følgende benævnt "beslutning af 29. juli 1998") har Kommissionen i henhold til EKSF-traktatens artikel 66 givet tilladelse til, at SBW og Preussag blev overtaget af RAG, efter at RAG havde forpligtet sig til at afstå SBW's kulimportforretning, Saarberg Coal International GmbH ("SCI") og at adskille salg af tyskproducerede kul fra salg af importeret kul.

(3) Sammenslutningen er i mellemtiden blevet gennemført. Til opfyldelse af de afgivne tilsagn er SCI blevet solgt til en uafhængig fransk køber.

(4) Med sin dom af 31. januar 2001 i sag T-156/98 (RJB Mining mod Kommissionen)(1) annullerede De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans Kommissionens beslutning af 29. juli 1998 i sin helhed. Ifølge rettens opfattelse har Kommissionen forsømt at undersøge, om den samlede formue i SBW, som er overført til RAG, svarede til den betalte pris på 2 DEM, eller om RAG indirekte havde fået overført statsmidler. Kommissionen var ikke forpligtet til i en forudgående formel beslutning at tage stilling til spørgsmålet om lovligheden af den formodede støtte - nærmere bestemt den med fusionen forbundne støtte - men burde ifølge Rettens dom ikke lovligt undlade at vurdere, om og i givet fald i hvilket omfang den fusionerede enheds økonomiske og dermed også kommercielle styrke blev forstærket gennem den økonomiske støtte, der var tilført i form af den nævnte eventuelle støtte, i forbindelse med den analyse vedrørende konkurrenceforholdene, den foretog i henhold til EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2(2).

(5) Den 8. november 2001 fremsendte de berørte virksomheder alle relevante oplysninger for en fornyet undersøgelse af den anmeldte fusion.

I. PARTERNE

(6) RAG beskæftigede sig inden sammenslutningen primært med produktion og salg af kul og forarbejdning af isætningskul til højovnskoks. Derudover ejede RAG kapital i flere internationale mineselskaber og er aktiv inden for el-produktion, kemi og plastmaterialer, affaldsdeponering og miljøtjenester, minedrift og fast ejendom.

(7) RAG's aktier var på tidspunktet for sammenslutningen i 1998 ejet af fire selskabsdeltagere (til dels via joint ventures sammen med partnere): VEBA AG, VEW AG, Thyssen-Krupp-Stahl AG og ARBED SA. Ejere af RAG er p.t. E.ON AG, efterfølgeren for VEBA (37,1 %), RWE AG som efterfølger for VEW (30,2 %), Thyssen-Krupp-Stahl (12,7 %), Montan-Verwaltungsgesellschaft mbH, et joint venture mellem E.ON og Thyssen-Krupp-Stahl, (10 %), samt Verwaltungsgesellschaft RAG Beteiligung mbH, et joint venture mellem ARBED SA og selve RAG (10 %).

(8) SBW beskæftigede sig hovedsageligt med følgende områder: kulproduktion i Tyskland, koksproduktion, el-produktion, fjernvarme, miljøbeskyttelse, handel og tjenesteydelser (herunder særlig kulafsætning og -handel, olietransport og -forsyning) samt gummiproduktion. SBW ejedes med 74 % af Tyskland og med 26 % af delstaten Saarland.

(9) Også Preussag var beskæftiget med produktion og salg af kulprodukter; de øvrige aktiviteter vedrørte varmeproduktion og vandforsyning. Virksomheden drev en mine i Ibbenbüren. Denne var 100 % ejet af Preussag AG-gruppen.

II. PLANEN

(10) Den anmeldte plan er led i en aftale, som af offentligheden er kendt under navnet "kulkompromiset", og som blev indgået den 13. marts 1997 mellem ovennævnte selskaber, den tyske forbundsregering, delstaterne Nordrhein-Westfalen (NRW) og Saarland samt Industriegewerkschaft Bergbau und Energie (industriforbundet inden for minedrift og energisektoren) (i det følgende benævnt "kulkompromiset"). I henhold hertil skulle de tre virksomheder RAG, SBW og Preussag sammenlægge deres kulområder i én virksomhed, som skulle være Deutsche Steinkohle AG, som fuldt ud blev kontrolleret af RAG. Ifølge parternes og Tysklands udtalelser skal sammenlægningen og den i den forbindelse lovede statsstøtte sikre, at den politisk tilstræbte tilpasning af den tyske kulindustri udformes socialt acceptabelt, og at der også ud over 2005 garanteres en levedygtig og effektiv mineindustri på lang sigt. Ifølge kulkompromiset skal af de i 1997 eksisterende 17 miner på længere sigt bevares 10 til 11 med en årlig produktion på ca. 30 mio. tons og ca.36000 arbejdspladser i mineindustrien.

(11) Tyskland har som led i kulkompromiset sideløbende med RAG's erhvervelse af forbundsstatens og delstaten Saarlands andele i Saarbergwerke givet tilsagn om finansieringsstøtte fra det offentlige på i alt 2,5 mia. DEM med henblik på fremtidig nedlægning af kulminer (forpligtelsesbevillinger). Denne støtte indgik med virkning fra 1998 i en pulje sammen med Tysklands og delstaten Nordrhein-Westfalens støtte med henblik på at fremme afsætningen af tysk dampkul og isætningskul (afsætningsstøtte). Støtten fra det offentlige til den tyske kulsektor, som i 1997 udgjorde i alt 10,5 mia. DEM, skulle derefter gradvis nedsættes til i alt 5,5 mia. DEM i 2005. Ud over de finansielle bidrag fra Tyskland og delstaten Nordrhein-Westfalen er der fra og med 2001 stillet et årligt beløb på [...](3) til rådighed. [...]*. Beløbet hidrører fra RAG's såkaldte "hvide" områder (ikke-kulrelaterede aktiviteter). Udbetalingen af de yderligere midler fra forbundsstaten var betinget af, at RAG overtog Tysklands og delstaten Saarlands andele i SBW.

III. SAMMENLÆGNING, KOMMISSIONENS KOMPETENCE

(12) Kommissionen havde i sin beslutning af 29. juli 1998 slået fast, at RAG med overtagelsen af den samlede kapital i SBW og Preussag får muligheden for at udøve den fulde kontrol over disse virksomheder. I mellemtiden blev fusionsplanen gennemført i overensstemmelse med anmeldelsen. Det må derfor antages, at den anmeldte plan udgør erhvervelse med henblik på kontrol i henhold til artikel 1 i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 24/54 af 6. maj 1954 om en forordning til gennemførelse af traktatens artikel 66, stk. 1, vedrørende de forhold, som udgør kontrol med en virksomhed(4), og fører således til en sammenslutning i medfør af EKSF-traktatens artikel 66, stk. 1.

(13) Kommissionen havde i sin beslutning af 29. juli 1998 desuden fastslået, at RAG, SBW og Preussag som følge af deres aktiviteter inden for produktion og handel med kul og kulprodukter skal betragtes som virksomheder i medfør af EKSF-traktatens artikel 80, i forbindelse med bilag I. For så vidt parterne også afsætter kul til husstande og håndværkere, falder planen ikke ind under EKSF-traktaten, jf. artikel 80. Med hensyn til virkningerne ved afsætning til husstande og håndværkere og på de fusionerede parters ikke-minedriftrelaterede virksomhed blev planen anmeldt til det tyske monopoltilsyn (Bundeskartellamt) og godkendt i begyndelsen af 1998.

(14) Kommissionen havde endvidere fastslået, at fusionsplanen er underlagt kravet om forudgående tilladelse, fordi den årlige produktion i de i fusionen involverede virksomheder (ca. 48 mio. tons kul) overstiger det loft, der er fastlagt i artikel 1, stk. 1, litra a), i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 25/67/EKSF af 22. juni 1967 om en forordning om fritagelse for kravet om forhåndstilladelse i henhold til traktatens artikel 66, stk. 3(5), senest ændret ved Kommissionens beslutning nr. 3654/91/EKSF(6). Kommissionens beslutning er ikke blevet anfægtet på dette punkt. Spørgsmålet om Kommissionens kompetence kræver derfor ikke nogen fornyet gennemgang. Med hensyn hertil skal der tages udgangspunkt i tidspunktet for den oprindelige anmeldelse(7).

IV. KONKURRENCERETLIG VURDERING I HENHOLD TIL ARTIKEL 66, STK. 2

(15) Efter at Retten den 31. januar 2001 har omstødt Kommissionens beslutning af 29. juli 1998, er det nødvendigt med en ny konkurrenceretlig undersøgelse, der skal tage hensyn til Rettens dom. For denne fornyede vurdering skal der ikke, i modsætning til spørgsmålet om, hvorvidt den anmeldte fusion falder ind under fusionskontrollen i henhold til EKSF-traktaten, tages udgangspunkt i tidspunktet for den oprindelige anmeldelse. Tværtimod er med hensyn hertil tidspunktet for denne beslutning afgørende(8). Kommissionen skal derfor undersøge, om fusionen i form af den i mellemtiden kompletterede anmeldelse på grundlag af de aktuelle markedsforhold og de involverede virksomheders eksisterende markedsposition samt under hensyntagen til en eventuel forøgelse af RAG's økonomiske styrke i medfør af EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2, sætter de vedkommende virksomheder i stand til:

a) at bestemme priserne, at kontrollere eller indskrænke produktionen eller distributionen eller at hindre opretholdelsen af en egentlig konkurrence på en betydelig del af markedet for disse produkter, eller

b) at unddrage sig de konkurrenceregler, der følger af anvendelsen af denne traktat, navnlig ved at skabe en kunstig fortrinsstilling, som medfører en væsentlig fordel i adgangen til forsyningskilderne og afsætningsmarkederne.

A. GENERELLE KULPOLITISKE RAMMEBETINGELSER I TYSKLAND

(16) Tidligere var kulområdet i Tyskland kendetegnet ved vidtgående statslige subventionsordninger, importregler og aftagelsesforpligtelser inden for rammerne af aftaler mellem elektricitetsværker ("Jahrhundertvertrag") og jern- og stålvirksomheder ("Hüttenvertrag"). "Jahrhundertvertrag" og loven om toldkontingent for fast brændsel ("Toldkontingentloven") udløb pr. 31. december 1995. "Hüttenvertrag" udløb i 1999.

(17) Rammebetingelserne for den tyske kulindustri er i dag primært baseret på kulkompromiset. I henhold hertil er der fastsat et loft for støtte til minedrift. Støtten gives alene til brug af kul i elproduktionen og i jern- og stålindustrien. Tyskland har forsikret, at støtten begrænses til det absolut nødvendige minimum og kun til produktion af kul, der leveres til elindustrien og Fællesskabets kul-, og jern- og stålindustri. Støtten under kulkompromiset betyder, at der for kul leveret til elektricitetsværkerne udbetales forskellen mellem produktionsomkostningerne i den tyske mineindustri og gennemsnitsprisen for import til Tyskland. Gennemsnitsprisen for importeret kul fastsættes årligt, og den faktiske salgspris beregnes på grundlag af den fastsatte importpris, som tager hensyn til transportomkostningerne. Ved salg til jern- og stålindustrien udbetales der under støtten forskellen mellem den gennemsnitlige pris for importeret kul i Fællesskabet og de faktiske produktionsomkostninger. I begge tilfælde er støttens absolutte beløb begrænset.

(18) I henhold til kulkompromiset skulle den indenlandske produktion oprindeligt nedsættes fra ca. 47,9 mio. tons i 1996 til ca. 30 mio. tons i 2005. Støtten fra det offentlige til den tyske kulsektor, som i 1997 udgjorde i alt 10,5 mia. DEM, skulle gradvis nedsættes til i alt 5,5 mia. DEM i 2005. Kulkompromiset blev senest revideret i 2000. I henhold hertil skal den producerede mængde allerede i 2002 nedbringes til under 29 mio. tons. I 2000 udgjorde den producerede mængde ca. [30-40]* mio. tons. For 2000 blev der fastsat ydelse af driftsstøtte på 3,8 mia. (2001: 3,8 mia.) DEM, ydelse af støtte til aktivitetsindskrænkning på 3,1 mia. (2001: 1,9 mia.) DEM, ydelse af støtte på 71 mio. (2001: 67 mio.) DEM til en ordning, der skal sikre bibeholdelsen af arbejdskraften i de underjordiske miner, samt ydelse af støtte på 2,1 mia. (2001: 2,7 mia.) DEM til dækning af exceptionelle udgifter(9). Støttens struktur har ændret sig markant i forhold til 1999. Afsætningsstøttens andel af de samlede subsidier, som endnu i 1999 udgjorde 91 %, faldt i 2001 til 66 %. Omvendt øgedes andelen af støtten til dækning af exceptionelle udgifter, som ikke står i forbindelse med den løbende støtte. Støttens degression rækker videre frem til mindst ind i år 2005.

(19) Den tyske stålindustri var gennem stålværksaftalen, som blev indgået for første gang i forbindelse med oprettelsen af RAG i 1969, underlagt vidtgående aftagelsesforpligtelser for indenlandsk kokskul. Aftalen blev godkendt frem til udgangen af 1997 ved Kommissionens beslutning 89/248/EKSF af 30. marts 1989 om godkendelse af aftalerne om levering af fast brændsel fra Ruhrkohle AG til seks stålværker(10) i henhold til EKSF-traktatens artikel 65. Den blev ændret for 1998, idet især de eksklusive købsforpligtelser blev opgivet og/eller reduceret. Kommissionen afsluttede proceduren efter EKSF-traktatens artikel 65 for stålværksaftalens vedkommende i 1998 ved en administrativ skrivelse(11). Stålværksaftalen ophørte i 1999 og blev erstattet af bilaterale aftaler mellem RAG og de enkelte jern- og stålproducenter. Disse aftaler, som løber frem til senest 2005, indeholder ikke længere nogen eksklusivitetsklausuler, forpligtelser, der afhænger af det samlede forbrug, eller mestbegunstigelsesklausuler.

B. RELEVANTE PRODUKTMARKEDER

(20) Kommissionen havde i sin beslutning af 29. juli 1998 konstateret, at fusionen primært vedrører produktområderne afsætning af kul og kulprodukter. Den støttede sig i den forbindelse på følgende argumenter:

(21) Afsætningen går til industrielle aftagere (elektricitetsproducenter, jern- og stålvirksomheder, andre virksomheder) samt til husstande og håndværkere. Dette område falder ikke ind under EKSF-traktaten og blev derfor ikke behandlet i beslutningen.

(22) Størstedelen af det kul, der anvendes til industriel udnyttelse (herunder jern- og stålvirksomheder og elektricitetsselskaber), leveres direkte til slutbrugeren via producenten eller importøren. Grossister har ingen betydning i disse markedssegmenter, og deres rolle behøver ikke at blive diskuteret yderligere.

(23) For de væsentlige aftagere af kul findes der ikke nogen mulighed for på kort sigt at erstatte dette med andre typer brændsel. Kraftværker er bygget til en bestemt energikilde, og der er ingen mulighed for på kort sigt at erstatte kul med andre energikilder, som f.eks. naturgas. I jern- og stålindustrien har koks en helt særlig metallurgisk funktion, som ikke ville kunne opnås med andre råstoffer.

(24) Det ville ganske vist være muligt at underopdele afsætningen af kul til industrielle aftagere i tre separate kategorier, nemlig efter afsætning til den elproducerende industri, til jern- og stålindustrien og til øvrige industrielle aftagere (sukker-, cement- eller papirindustri). Men da alle tre afsætningsområder er påvirket af samme faktorer, er en individuel betragtning af hvert enkelt afsætningsområde ikke nødvendig for en vurdering af det foreliggende tilfælde.

(25) Siden beslutningen af 29. juli 1998 er der ikke sket nogen forandringer, som ville kræve nogen afvigende vurdering. Som sagligt relevant marked skal derfor også for den foreliggende beslutning lægges afsætningen af kul og af kulprodukter til grund.

C. GEOGRAFISK RELEVANTE MARKEDER

(26) I sin beslutning af 29. juli 1998 havde Kommissionen betragtet Tyskland som det relevante geografiske marked for afsætningen af kulprodukter. Afgørende herfor var først og fremmest den stærke subventionering af tysk kul (se afsnit A, betragtning 16 ff.), som betyder, at den samlede produktion bliver afsat i Tyskland, og at en betydelig del af det samlede forbrug af kulprodukter afdækkes i Tyskland. Hertil kommer, at tysk kul set med de tyske aftageres øjne har visse fordele i forhold til importeret kul: minernes geografiske nærhed og dermed mindre lagerføring fra aftagernes side, homogene produktegenskaber samt den omstændighed, at aftagernes anlæg er tilpasset til tysk kul. Derudover lægges der i Tyskland et stort politisk og socialt pres for at købe tysk kul. Alt dette gav en forventning om, at aftagerne altid ville foretrække tysk kul, så længe prisen herpå som følge af støtten svarer til gennemsnitsprisen på kul importeret til Tyskland.

(27) Tilsvarende havde subventioneret kul i 1997 en andel på [65-75 %]* af den samlede afsætning af kulprodukter i Tyskland, hvoraf [90-100 %]* blev afsat til elselskaberne og jern- og stålindustrien. På grund af de beskrevne afsætningsbetingelser, som i Tyskland kun gav meget begrænsede muligheder for konkurrerende importører, har Kommissionen i sin beslutning af 29. juli 1998 defineret et særskilt geografisk relevant marked for Tyskland.

(28) Støttesystemet førte desuden til, at der ikke finder eksport af tysk kul sted uden for Tyskland. Den direkte følge af støtten til tysk kul er, at tyske kulproducenter kun kan tilpasse salg til den tyske elektricitetsindustri og den tyske jern- og stålindustri til den gennemsnitspris, der gælder for kul importeret til Tyskland. Da det absolutte støttebeløb imidlertid er begrænset, er mulighederne for at sælge tysk kul til verdensmarkedsprisen ligeledes begrænset. I betragtning af den nu som tidligere store forskel mellem den tyske produktionspris og verdensmarkedsprisen (ca. [120-250 %]* DEM pr. ton) består der derfor ikke noget incitament til at afsætte yderligere mængder tysk kul til udlandet ud over de subventionerede mængder.

(29) Af de opdaterede oplysninger, som parterne er fremkommet med for 1998-2001, fremgår det imidlertid, at subventioneret kul til Tyskland har mistet stadig mere betydning i forhold til det tyske samlede marked. Hvor importen i 1997 endnu udgjorde ca. [25-35 %]* af det samlede marked, lå den allerede i 2000 efter parternes oplysninger på ca. [40-50 %]* af det samlede marked. Det må forventes, at denne procentsats vil stige yderligere, eftersom den tyske produktion og afsætningen heraf i henhold til de nuværende subsidieordninger vil falde yderligere frem til mindst 2005.

(30) Af ovennævnte elementer fremgår det, at der for det tyske marked for kul og kulprodukter nu som tidligere eksisterer visse særlige forhold, som adskiller dette marked i konkurrencemæssig henseende fra andre geografiske områder. Omvendt findes der forhold, der peger på, at det tyske kulmarked udvikler sig til et marked, som bliver integreret i den internationale kulhandel. I sidste instans kan en nøjagtig definition af det relevante marked udelades med tanke på nærværende beslutning, idet der selv under antagelse af et marked, der fortsat er begrænset til Tyskland, ikke hersker nogen betænkeligheder mod fusionen.

D. KONKURRENCEMÆSSIG VURDERING

(31) Kommissionen havde i sin beslutning af 29. juli 1998 først og fremmest støttet sine betænkeligheder (som blev ryddet af vejen gennem parternes tilsagn) på risikoen for, at parternes daværende fordelagtige position med hensyn til afsætningen af subventioneret tysk kul som følge af fusionen også kunne fortsætte på det frie marked. I betragtning af den aktuelle markedssituation og forskellige strukturelle forandringer, som har fundet sted siden Kommissionens beslutning af 29. juli 1998, eksisterer der i dag efter Kommissionens opfattelse ingen anledning til sådanne betænkeligheder (se nr. 1, betragtning 32 ff). Ej heller ville en mulig overførsel af midler på baggrund af den lave købspris for SBW kunne begrunde konkurrencemæssige betænkeligheder (se nr. 2, betragtning 47 ff).

1. PARTERNES STILLING VED AFSÆTNING AF KUL I TYSKLAND

a) RAG's position

1) Indenlandsk (tysk) kul

(32) Efter overtagelsen af kontrollen over SBW og Preussag er RAG blevet den eneste tyske producent af kul. Men samtidig skal det imidlertid betænkes, at afsætningen af tysk kul af de ovenfor nævnte grunde (betragtning 16 ff.) følger det (faldende) støtteniveau, idet der kun kan afsættes så meget tysk kul, som de disponible støttemidler tillader. Tilsvarende er fusionsparternes afsætning af indenlandsk kul faldet stærkt, fra 67,6 mio. tons i 1994 til 32,7 mio. tons i 2001. Denne tendens vil fortsætte, idet den følger den planlagte reduktion i støtten. Fusionen mellem RAG og SBW ændrer ikke noget ved det: Med de høje produktionsomkostninger har tysk kul ikke nogen chance for at kunne konkurrere med importeret kul uden støtte, således at fusionen ikke har nogen virkninger på produktionen og afsætningen af tysk kul.

2) Samlet marked/importeret kul

(33) I Tyskland som i resten af Fællesskabet er forbruget af kul faldet konstant inden for de seneste år, og det må antages, at denne udvikling vil fortsætte. (Foreningen af Tyske Kulimportører forudser eksempelvis for år 2010 en efterspørgsel i Tyskland på 60 mio. tons). Årsagerne hertil er især valget af andre - mere miljøvenlige og billigere - energiforsyningskilder og nedskæringen i den tyske jern- og stålproduktion. På et marked med faldende mængder er fusionsparternes andel af det samlede marked bestående af kul af indenlandsk produktion og importeret kul, faldet siden 1994 (se tabel 1). RAG, SBW og Preussag har i 1994 i alt solgt 70,8 mio. tons kul, men derimod kun 43,6 mio. tons i 2001.

Tabel 1

Afsætning af kul i Tyskland

[...]*

(34) Hvad angår markedsandelene har parterne fortsat en stærk position på det samlede marked, men andelen er imidlertid faldet markant. Med til billedet af markedsandelene hører, at SPW's importforretning ikke (længere) er omfattet af den foreliggende fusion, da RAG i 1999 frasolgte denne forretningsdel. I udviklingen af parternes position de seneste år indgår således i det følgende også tal minus SPW's importforretning, således at man kan vise udviklingen specifikt for de virksomhedsdele, som i dag indgår i fusionen. I 1994 havde parterne en andel af det samlede marked på [80-90 %]* (ca. [80-90 %]* uden SBW's importvirksomhed), men derimod kun på [80-90 %] (ca. [70-80 %]* minus SBW-importen) i 1997 og [60-70 %]* i 2001. Det må således konkluderes, at RAG ikke har haft held til i fuldt omfang at erstatte den mistede markedsandel af tysk kul med en tilsvarende forhøjelse af markedsandelen af importeret kul.

Tabel 2

Parternes andel af det samlede marked

[...]*

Kilde:

Parterne.

(35) Betragter man importeret kul isoleret, er det lykkedes parterne at øge deres salg af importeret kul i absolutte tal, fra [...]* mio. tons ([...]* mio. tons minus SPW-importen) i 1994 til [...]* mio. tons i 2001. Denne stigning i absolutte tal afspejler imidlertid kun i begrænset omfang parternes konkurrencesituation, idet stigningen i de absolutte afsætningsmængder hang sammen med stigningen i andelen af importeret kul på det samlede marked. Parternes markedsandel af importeret kul er ganske vist steget fra 1994 ([10-20 %]* hhv. [10-20 %]* uden SBW-importen) til 1997 ([30-40 %]* hhv. [30-40 %]*), dvs. i perioden inden fusionen. Denne andel var imidlertid efter fusionen, som det også fremgår af tabel 3, i perioden mellem 1997 ([30-40 %]* hhv. [30-40 %]*) og 2001 ([25-35 %]*) relativt stabil med kun små udsving og har på det seneste vist en vigende tendens. RAG kunne altså ikke fastholde den lille stigning i markedsandelene i 1999 og 2000. Desuden skal det bemærkes, at RAG kun dækker en ganske lille del af sin import til Tyskland fra egne produktionssteder i udlandet og må købe det meste importerede kul hos andre producenter. Dermed har RAG ingen mærkbar fordel med hensyn til adgangen til forsyningskilder sammenholdt med virksomhedens konkurrenter på importområdet.

Tabel 3

Parternes andele af segmentet for importeret kul

[...]*

Kilde:

Parterne.

(36) Dermed kan det konkluderes, at det ikke er lykkedes parterne efter fusionen at udligne den vigende afsætning af indenlandsk kul gennem en udvidelse af importforretningen. Desuden førte fusionen ikke til en mærkbar og varig udvidelse af parternes stilling med hensyn til importeret kul, tværtimod ligger markedsandelen i dag igen under det niveau, som parterne havde inden fusionen. Allerede i lyset af denne tendens kan det ikke forventes, at der i prognosetidsrummet vil ske nogen markant styrkelse af den fusionerede enhed.

b) Konkurrenternes position og øvrige konkurrencevilkår

(37) Derudover taler de nuværende markedsvilkår, som er præget af visse strukturelle forandringer, som er opstået siden beslutningen af 29. juli 1998 på det tyske kulmarked, mod en styrkelse af RAG's konkurrenceposition.

(38) Et eksempel på sådanne vigtige forandringer er importens stigende andel af det samlede marked. I 2001 steg importens andel af det samlede marked til ca. 50 %, mod ca. 44 % året før. Importen inden for segmentet kul til kraftværker og kokskul oversteg i 2001 for første gang den indenlandske produktion: ca. 35 mio. tons importeret kul i forhold til ca. 33 mio. tons produceret indenlandsk kul. Importen i mængde er i gennemsnit steget med [10-20 %]* om året, dog med markante udsving (+ [0-10 %]* vækst i 1995; + [15-25 %]* i 1997 og + [0-10 %]* i 1999). Betydningen af importeret kul forventes at vokse yderligere i takt med, at den fortsat faldende samlede støtte vil medføre et tilsvarende fald i afsætningen af tysk kul. Afsætningen falder markant hurtigere end den samlede efterspørgsel i Tyskland, der kun viser en lille tilbagegang. Det betyder, at den sikre afsætningssituation, som RAG havde i forhold til konkurrenterne med hensyn til indenlandsk kul, er af stadig mindre betydning for det samlede marked. Det forringer på forhånd RAG's eventuelle muligheder for at videreføre den position, som virksomheden har på markedet for indenlandsk kul, til området for importeret kul.

(39) Desuden skal det igen påpeges, at RAG for at opfylde tilsagnet om afhændelse i beslutningen af 29. juli 1998 har skilt sig af med forretningsdelen importeret kul i SBW (SCI). Dermed er risikoen for, at parterne på det konkurrencemæssigt vigtige importområde kommer til at overlappe hinanden, elimineret. Fusionen har dermed ikke ført til en sammenlægning af parternes importaktiviteter, og der fulgte ikke nogen øget markedsandel i kølvandet heraf. SCI er i dag aktiv som selvstændig konkurrent med stabile markedsandele.

(40) For det tredje har der i de seneste år kunnet noteres en klar strukturel styrkelse af konkurrenterne på området for importeret kul, hvilket udsætter RAG for et forstærket konkurrencepres på dette område og allerede har ført til, at parternes markedsandele er faldet på importområdet. Import sker enten gennem direkte salg fra udenlandske kulproducenter eller gennem tyske kulimportørers salg. RAG's største konkurrenter på området for importeret kul er enten internationale producenter eller virksomheder, som har forbindelse med aftagere af kul i Tyskland. Energikoncernen RWE, en af de største kunder af kul til kraftværker, er RAG's største konkurrent på importområdet med en markedsandel på ca. [25-35 %]* i 2001 (RAG: [25-35 %]*). RWE har især styrket og udbygget sin position gennem de senere års overtagelse af SSM Coal (Nederlandene) og Rheinbraun Brennstoff GmbH. Andre konkurrenter er bl.a. Glencore, BHP-Billiton og Rio Tinto, som hører til de største producenter i verden; tilsammen har de indtil nu en markedsandel på i alt [5-15 %]*. SCI, som er SBW's virksomhed for importeret kul, som blev solgt til en fransk forhandler, har en markedsandel på ca. [0-10 %]*. Uafhængige forhandleres andel af importeret kul i Tyskland ligger efter parternes skøn på ca. [5-15 %]*.

(41) Derudover er der siden beslutningen af 29. juli 1998 sket en strukturel styrkelse af internationale kulproducenter, som har ført til, at der er kommet nye markedsdeltagere til i Tyskland. Således har den australske producent BHP og den sydafrikanske virksomhed Billiton slået sig sammen til verdens største producent af kul. BHP-Billiton kom ind på det tyske marked i 1999 og har i dag en andel af importeret kul på [0-10 %]*. I 2000 trængte Rio Tinto (Det Forenede Kongerige), som ligeledes er en af verdens største kulproducenter, ind på det tyske marked for importeret kul, og har i 2000 og 2001 solgt ca. [...]* tons kul i Tyskland, svarende til [0-10 %]* af det i Tyskland afsatte importerede kul.

(42) Der findes ikke væsentlige forhold, der hindrer adgangen til det tyske kulmarked. Transport- og lagerinfrastrukturen er frit tilgængelig og disponibel. RAG har ganske vist visse aktiviteter på logistikområdet, men dets betydning på dette område er imidlertid ringe, og der findes et stort antal andre udbydere. Derudover er egne transport- og lagerkapaciteter ikke nødvendige for at være aktiv på markedet. En forhandler har kun behov for kvalificeret personale, telefon og pc for at kunne komme ind på markedet. Desuden er kul et meget lidt differentieret "commodity"-produkt. Kvaliteten er fastlagt gennem ISO-standarder, og der er ikke nogen mulighed for en differentiering mellem produktkvaliteter eller mærker. Det primært relevante konkurrenceparameter er således prisen.

(43) Udviklingen og begivenhederne på markedet viser således, at RAG på området for importeret kul bliver konfronteret med et stigende antal stærke, internationale konkurrenter, som sætter dens markedsposition under betydeligt konkurrencepres. De senere års tilkomst af aktører på markedet giver en forventning om, at der med en stigende betydning af importeret kul i Tyskland vil dukke nye konkurrenter op på det tyske kulmarked.

(44) Også på efterspørgselssiden har der fundet væsentlige forandringer sted. Dels fandtes der i jern- og stålindustrien nogle fusioner, som har ført til internationale grupperinger med stort koncentreret efterspørgselspotentiale, som f.eks. Thyssen-Krupp-Stahl-fusionen i 1998 samt fusionen mellem Usinor, Arbed og Aceralia til Arcelor i november 2001. For det andet er konkurrencepresset på el-markedet steget betydeligt på grund af de seneste års stigende liberalisering. Set i lyset af dette konkurrencemiljø er det for kraftværkerne essentielt at kunne blive forsynet med billigt kul og udnytte selv de mindste prisforskelle. Det forøgede konkurrencepres fra købernes side bevirker, at de mere prisbillige konkurrenter får bedre muligheder i forhold til RAG. De store køberes større prisfølsomhed har den videre effekt, at de eksisterende mangeårige relationer mellem RAG's kunder omkring levering af indenlandsk kul ikke længere er nogen løftestang for området for importeret kul, da det her mere og mere bliver prisen, der bliver det afgørende konkurrenceparameter.

(45) Endelig skal det bemærkes, at de mangeårige konkurrencebegrænsende aftagelsesforpligtelser i el-, jern- og stålsektoren, som var indeholdt i "Jahrhundertvertrag" og "Hüttenvertrag", i mellemtiden er ophævet. De eksisterende kontraktlige relationer mellem RAG og dettes aftagere indeholder ikke længere nogen aftagelsesforpligtelser, eksklusivitets- eller mestbegunstigelsesklausuler, som er afhængige af det samlede forbrug. De nuværende aftaler med jern- og stål- og elindustrien løber normalt i et år eller kortere og indeholder leveringsbetingelser med hensyn til pris og mængde, der er baseret på markedsvilkår.

c) Konklusion: ingen risiko for konkurrenceforvridninger på grundlag af de eksisterende markedsvilkår

(46) Sammenfattende kan det således konstateres, at det i lyset af de eksisterende markedsvilkår, og med forbehold af undersøgelsen af virkningerne af en eventuel økonomisk styrkelse af RAG (se nr. 2, betragtning 47 ff.), ikke findes, at RAG i medfør af EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2, første led, er i stand til at bestemme priserne, at kontrollere produktionen eller distributionen eller at hindre opretholdelsen af en egentlig konkurrence på en betydelig del af de af fusionen berørte markeder. Der findes ligeledes under de nye markedsvilkår siden 1998 heller ikke at være nogen risiko for, at RAG i medfør af artikel 66, stk. 2, andet led, er i stand til at unddrage sig de konkurrenceregler, der følger af anvendelsen af EKSF-traktaten, navnlig ved at skabe en kunstig fortrinsstilling, som medfører en væsentlig fordel i adgangen til forsyningskilderne og afsætningsmarkederne. Det gælder både for et selvstændigt tysk marked for kul og for en videre geografisk afgrænsning af markedet. Med udgangspunkt i et internationalt marked for kul ville parterne have betydeligt lavere markedsandele, da de koncentrerer deres aktiviteter i Tyskland, og der ville skulle tages hensyn til yderligere konkurrenter. På et sådant udvidet marked ville endelig den særstilling, som RAG har på området for tysk kul, få en endnu ringere konkurrencemæssig vægt.

2. MULIG FORØGELSE AF RAG'S ØKONOMISKE STYRKE

(47) I dommen RJB Mining mod Kommissionen har retten fastslået, at Kommissionen i forbindelse med fusionsproceduren ikke har foretaget en undersøgelse af, om den samlede overførte formue i SBW svarer til den betalte pris på 2 DEM, eller om RAG indirekte har fået overført statsmidler. Kommissionen har derfor i sin fusionsbeslutning af 29. juli 1998 ikke kunnet vurdere, om og i givet fald i hvilket omfang købsprisen på 2 DEM har forstærket RAG's økonomiske og dermed også kommercielle styrke. Tilsvarende skal det i det følgende undersøges,

a) om der i forbindelse med fusionen skete en forøgelse af RAG's økonomiske og kommercielle styrke, og

b) om en eventuel økonomisk styrkelse af RAG frembyder konkurrencemæssige problemer i relation til EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2.

(48) Forinden skal det imidlertid for fuldstændighedens skyld fastholdes, at den finansielle støtte, som RAG modtager fra Tyskland til tilpasning af den tyske kulpris til importprisen og til nedlæggelse af produktionssteder, ikke vil kunne forstærke RAG's økonomiske styrke i et konkurrencemæssigt betydeligt omfang. Både tilskuddene til produktionsomkostninger og tilskuddene til nedlæggelse af produktionssteder dækker udelukkende RAG's faktisk påløbne omkostninger.

a) Forstærkelse af RAG's økonomiske og kommercielle styrke

(49) Retten har i sin dom ikke fastlagt kriterier for, hvordan en eventuel forskel mellem købsprisen og den faktiske værdi af SBW og en deraf følgende mulig forøgelse af RAG's økonomiske styrke skal beregnes. Et udgangspunkt, der i det foreliggende tilfælde synes muligt og sagligt korrekt (af flere tænkelige tilgange), vil være, at det med henblik på bestemmelse af en eventuel økonomisk styrkelse af RAG undersøges, hvordan fusionen rent faktisk har påvirket RAG's koncernregnskab. Det giver efterfølgende mulighed for at få et indblik i de økonomiske virkninger af fusionen(12) og tillader, navnlig i forbindelse med risiciene for SBW på kulområdet, at der i det mindste kan foretages en beregning af den maksimale værdi (ved en "worst case"-scenario-betragtning) for en eventuel kapitaltilførsel, som i det foreliggende tilfælde er tilstrækkelig for analysen.

(50) Tilsvarende har Kommissionen anmodet revisionsfirmaet BDO om at gennemføre en undersøgelse med henblik på at konstatere, hvilke virkninger fusionen kunne få for RAG's koncernregnskab. Undersøgelsen viser, at RAG gennem overtagelsen af SBW kunne få en regnskabsmæssig fusionsgevinst på [0-500]* mio. DEM. Denne værdi svarer til den regnskabsmæssige nettoværdi af SBW's egenkapital på overtagelsestidspunktet ([0-500]* mio. DEM) minus købsprisen (2 DEM) og minus de med overtagelsen direkte forbundne skatter på finans- og kapitaltransaktioner ([...]* mio. DEM).

(51) Over for fusionsgevinsten står de i RAG's koncernregnskab pr. 31. december 1998 gennemførte nedskrivninger af aktiverne i SBW på [...]* mio. DEM. Langt de største nedskrivninger vedrørte områderne kraftværker ([...]* mio. DEM) og beholdningen af fast brændsel ([...]* mio. DEM). For kraftværkernes vedkommende drejede det sig primært om en førtidig nedskrivning af SBW's omkostninger til indkøb af energi, der lå over markedsprisen. Hvad angår den delvise nedskrivning af værdien af beholdningen af fast brændsel, drejer det sig om en nedskrivning til verdensmarkedsprisen af lagerbeholdningen, der hidtil har været værdiansat til listepriser.

(52) Undersøgelsen kommer dermed til den konklusion, at den (negative) indflydelse af fusionen på RAG's egenkapital rent faktisk udgjorde minus [0-500]* mio. DEM i RAG's koncernregnskab pr. 31. december 1998.

(53) Med hensyn til fremtidige begivenheder, som kan påvirke indtjeningen, peger undersøgelsen på den mulighed, at de nedskrivninger, som vedrører kraftværksområdet på et senere tidspunkt, i det mindste delvist vil kunne udlignes gennem fremtidige indtægter af kapitalinteresser i kraftværker. Noget tilsvarende gælder for nedskrivningen af lagerbeholdningerne, hvor der eksisterer en mulighed for subventioneret salg af lagerbeholdninger, som er nedskrevet til verdensmarkedsprisen. Endelig peger undersøgelsen på en mulighed for, at RAG i det mindste delvist kan anvende SBW's erhvervsskattemæssigt fremførte tab, mens der samtidig peges på, at det er usikkert, om de tyske skattemyndigheder måske til dels vil afvise muligheden for at fradrage fremførte tab.

(54) Ifølge undersøgelsen kan det imidlertid ikke forventes, at de beskrevne aspekter, som måtte have positive virkninger på resultatet, vil føre til et mærkbart og samlet positivt resultat af fusionen på RAG's økonomiske styrke.

(55) Det må på grundlag af undersøgelsen antages, at den i fusionsbalancen udviste regnskabsmæssige fusionsgevinst på [0-500]* mio. DEM, svarende til nettoværdien af SBW's egenkapital på tidspunktet for fusionen, minus nedskrivninger, inden for rammerne af et hypotetisk "worst case"-scenario kan anses for at være den maksimale værdi af væksten i RAG's økonomiske styrke, som er konkurrencemæssigt relevant inden for rammerne af fusionskontrolproceduren.

(56) En vurdering af de af RAG foretagne nedskrivninger er ikke nødvendig for værdiansættelsen i det foreliggende tilfælde, idet der selv med udgangspunkt i den fulde værdi uden nedskrivning ikke opstår konkurrencemæssige problemer i relation til EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2. På grundlag af undersøgelsen kan et krav om opskrivning af SBW's aktiver udelukkes.

(57) For så vidt angår spørgsmålet om økonomisk styrke, kan der endog lægges til grund, at nettoværdien af egenkapitalen umiddelbart efter fusionen ville være til stede i form af likvide midler. Dette ville således være at sidestille med præmissen om en realisationsværdi i SBW til saldoværdi. Ganske vist synes det mere realistisk at tage udgangspunkt i den antagelse, at den forøgede indtjeningsevne har betydet, at den økonomiske styrke kun er forstærket lidt efter lidt og på årlig basis, eller at en eventuel forbedring af RAG's bonitet kun indirekte har skabt større økonomisk styrke. Imidlertid kan en analyse heraf undlades, da der selv med udgangspunkt i antagelsen om, at saldoværdierne er direkte tilgængelige og likvide, ikke rejser sig nogen konkurrencemæssige problemer i relation til EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2.

(58) Her skal det endnu en gang understreges, at der for den i betragtning 49 ff. beskrevne metodes vedkommende er tale om en hypotetisk tilgang til bestemmelse af en maksimal værdi. Der blev med vilje ikke foretaget en vurdering af risiciene ved SBW's aktiviteter, da en sådan vurdering nødvendigvis ville hænge sammen med en risikovurdering. Det er i det foreliggende tilfælde heller ikke nødvendigt, idet der selv under antagelse af en hypotetisk maksimal værdi ikke opstår konkurrencemæssige problemer. Det skal imidlertid i denne forbindelse fastholdes, at en ny vurdering af en eventuel forstærket økonomisk styrke, der tager afsæt i en risikovurdering, kan føre til en betydeligt lavere værdi. En afvigelse, der går ud over den maksimale værdi i et "worst case"-scenario, kan udelukkes.

(59) En økonomisk styrke fastsat til en maksimal værdi på [0-500]* mio. DEM ligger i øvrigt i forlængelse af andre af RAG og Tyskland foranledigede undersøgelser af overdragelsesværdien af SBW. De undersøgelser, som RAG har ladet iværksætte [...]* fra år 2000, udelukker begge, at overdragelsesværdien af SBW skulle være positiv.

(60) Et første responsum fra konsulentfirmaet Roland Berger fra januar 1996, som den tyske forbundsregering satte i værk, har i sidste instans ikke nogen relevans for den foreliggende problemstilling. Responsummet blev iværksat af Tyskland to år før fusionen med det formål at undersøge saneringskonceptet for SBW. Responsummet havde ikke det sigte at vurdere en overtagelsesværdi eller en eventuel salgspris for virksomheden, men nævner en positiv "omstruktureringsværdi" af kapitalandelene i SBW uden for kulområdet. I en skrivelse af april 2000 til Kommissionen redegjorde Roland Berger imidlertid for, at denne værdi på ingen måde kan anses for at være lig den forventede salgsværdi af disse kapitalandele. Denne omstruktureringsforanstaltning - som er baseret på en "stand-alone"-videreførelse af SBW - blev aldrig gennemført og ville ifølge Roland Berger kun have kunnet realiseres med betydelige investeringer.

(61) Et nyt responsum fra marts 1996 udarbejdet af [...]*, som Tyskland ligeledes havde foranlediget iværksat, sigtede på en vurdering af eventuelle virksomhedsoverskridende løsninger for den tyske kulindustri og kommer ikke med nogen vurdering af den samlede virksomhed. Formålet med det tredje [...]* responsum fra juli 1998 var at ajourføre værdiansættelserne for SBW og antager, at den beregnede positive værdi af beholdningen uden for kulområdet langt opvejes af en betydeligt højere negativ værdi af kulområdet.

b) Konkurrencevirkninger af en mulig større økonomisk styrke

(62) En forstærket økonomisk styrke, der antages til maksimalt [0-500]* mio. DEM, ville ikke kunne bruges til at styrke RAG økonomisk i et omfang, der ville gøre det muligt for virksomheden at udvise en af de i EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2, nævnte former for konkurrenceforvridende adfærd.

(63) Først og fremmest skal det fastholdes, at den forøgelse af den økonomiske styrke, som fusionen maksimalt kunne medføre, kun svarer til under [5-15 %]* af RAG's samlede egenkapital, jf. balancen pr. 31. december 1999.

(64) Desuden er RAG's samlede økonomiske styrke, inklusive en mulig forøgelse, ikke større end den økonomiske styrke hos RAG's vigtigste konkurrenter i den tyske sektor for importeret kul. Nøgletallene i regnskaberne for de vigtigste konkurrenter, RWE Trading, Glencore International, BHP Biliton plc og Rio Tinto plc, svarer stort set til eller ligger over de tilsvarende tal for RAG.

(65) En forstærket økonomisk styrke i RAG har ingen virkninger på den konkurrencemæssige situation for den tyske kulproduktion. Det kan udelukkes, at en forøgelse af RAG's økonomiske styrke ville blive brugt til at subventionere yderligere indenlandsk produceret kul. Subventioneringen af indenlandsk kul er tæt knyttet til de øvre produktionsgrænser. Overskrides disse, ville det uvægerligt medføre faldende subventioner pr. ton indenlandsk kul, således at der i sidste instans ikke ville blive tale om nogen økonomisk fordel for RAG. Samtidig skal der tages hensyn til, at produktionsomkostningerne for indenlandsk kul ligger langt over prisen på importeret kul, således at det ville være nødvendigt med betydelige midler pr tons, hvis dette kul skal kunne sælges i Tyskland eller internationalt. Med den forventede maksimale forøgelse af den økonomiske styrke ville der udelukkende som en engangsforanstaltning kunne opnås en volumen på ca. [...]* mio. tons tysk kul (med produktionsomkostninger på ca. [...]* DEM pr. ton over prisen på importeret kul), der ville ligge på et prisniveau, så det kan afsættes. Det svarer til blot [0-10 %] af den samlede markedsvolumen.

(66) Den antagne maksimale forstærkede økonomiske styrke ville derudover ikke føre til negative konkurrencemæssige virkninger på importforretningen i Tyskland. For kuls vedkommende drejer det sig om et produkt med lav værditilvækst, hvor den afgørende faktor for en kunde er en lav pris for den ønskede kvalitet. Hvis RAG skulle forsøge at lægge hindringer i vejen for konkurrencen i den tyske sektor for importeret kul ved hjælp af en forstærket økonomisk styrke, kunne virksomheden kun

- fjerne den faktiske eller potentielle konkurrence ved at opkøbe effektive kulminer uden for Tyskland, eller

- trænge faktiske eller potentielle konkurrenter ud af markedet ved at udbyde importeret kul under prisniveauet på verdensmarkedet.

(67) Det kan udelukkes, at RAG ville kunne fjerne en væsentlig del af konkurrencen gennem opkøb af kulminer uden for Tyskland. RAG ville med en forøgelse af den økonomiske styrke i den antagne maksimale størrelsesorden kun kunne foretage begrænsede opkøb, som kun ville forøge RAG's markedsposition marginalt. RAG producerer i sine tyske og udenlandske kulminer p.t. [100-150]* mio. tons om året, hvilket skal sammenholdes med en årlig produktion i hele verden på 3400 mio. tons. Det vil derfor ikke være realistisk at fjerne et givet antal eksisterende eller potentielle konkurrenter på det tyske kulmarked.

(68) Det kan endvidere ikke antages, at RAG ville kunne fortrænge eksisterende konkurrenter mærkbart og varigt ved i kraft af en forstærket økonomisk styrke at udbyde importeret kul under prisniveauet på verdensmarkedet.

(69) Når en sådan handling ikke er af varig karakter, skyldes det primært RAG's konkurrenters økonomiske styrke, de kun få begrænsninger i adgangen for tysk kulimport og de større økonomiske krav, som skyldes de stigende mængder importeret kul.

(70) Som nævnt i betragtning 64 er RAG's og SBW's fælles økonomiske styrke sammenlignelige, men er under alle omstændigheder ikke væsentligt højere end de vigtigste konkurrenters økonomiske styrke. Det kan derfor antages, at RAG's konkurrenter er i stand til effektivt og med tilstrækkelig vedholdenhed at stå imod lavprisstrategier fra RAG's side.

(71) Den tyske produktion af kul er siden 1995 faldet med næsten 40 % (fra 53 mio. tons i 1995 til 32,7 mio. tons i 2001). Det samlede tyske forbrug af kul er gået tilbage i samme tidsrum (jf. tabel 1 i betragtning 33). Importeret kuls deraf følgende stigende andel af det samlede tyske kulmarked gør det ikke alene mere attraktivt for kulimportører at komme ind på det tyske marked. Det fører også til, at RAG vil skulle bruge betydelige og stigende midler for at imødekomme det stigende behov med importeret kul til nedsatte priser.

(72) Som anført er der kun få begrænsninger i adgangen til det tyske kulmarked. For importvirksomheden er investeringspotentialet af mindre betydning, idet hovedelementet for økonomisk succes er kvalificeret og erfarent personale Selv under den antagelse, at RAG på kort sigt ville kunne fortrænge konkurrenter fra markedet ved at tilbyde priser under omkostningerne, ville disse konkurrenter let igen kunne komme tilbage til markedet, så snart RAG igen forhøjer priserne. Derfor kunne tab, som opstår i det tidsrum, hvor konkurrenterne er fortrængt fra markedet som følge af ikke-omkostningsdækkende priser, senere ikke opvejes gennem højere priser. Det kan derfor ikke udelukkes, at RAG ville forfølge en sådan strategi. I det mindste ville det ikke føre til en varig svækkelse af konkurrencen, da de færre begrænsninger i markedsadgangen, selv hvis det på kort sigt skulle lykkes at fortrænge konkurrenterne, gør det muligt for konkurrenterne igen at komme tilbage på det tyske kulmarked, så snart RAG hæver sine priser til et niveau over konkurrenternes priser, og derved ville RAG's oprindelige nye markedsandele blive tabt, når priserne stiger igen.

(73) Desuden blev det påpeget, at udviklingen i de seneste år har ført til en større prisfølsomhed hos RAG's vigtigste aftagere, som stærkt begrænser RAG's muligheder for at foretage prisforhøjelser ud over niveauet for internationale konkurrerende priser (efter en antaget fortrængning af konkurrenter på det tyske marked). Konkurrencen mellem RAG's vigtigste kunder, kulkraftværkerne (som tegner sig for ca. [75-85 %]* af det samlede tyske kulforbrug), er blevet væsentligt skærpet som følge af de seneste års liberalisering og internationalisering af elsektoren. Derfor kan det udelukkes, at tyske elektricitetsselskaber ville acceptere kul til højere priser, end det sælges til af de internationale kulproducenter til deres udenlandske konkurrenter. Tilsvarende vil tyske jern- og stålproducenter næppe acceptere priser over det konkurrenceniveau, da også de udsættes for en stadig mere intensiv konkurrence.

(74) Endelig skal der tages hensyn til, at en lavere subventionering af RAG's kulimport til Tyskland med det formål at fortrænge konkurrenterne ville have negative konsekvenser for afsætningen af kul, der produceres i Tyskland, til ulempe for RAG. De samlede subventioner fastlægges årligt, som udelukkende ydes med det formål at udjævne forskellen mellem RAG's produktionsomkostninger og gennemsnitsprisen på kul importeret til Tyskland. Således ville en markant "kunstig" reduktion af prisen på importeret kul også få det nødvendige subventionsbeløb pr. ton tysk kul til at stige og dermed i betragtning af det subventionsvolumen, som der er lagt loft over, den eventuelle afsatte mængde indenlandsk kul til at falde. Eventuelle nye markedsandele, som RAG måtte erhverve i forbindelse med importeret kul, ville således blive "spist op" af tilsvarende faldende afsætning af indenlandsk kul.

c) Sammenfatning vedrørende forøgelse af den økonomiske styrke

(75) Det må dermed konkluderes, at selv med udgangspunkt i en hypotetisk maksimal værdi baseret på forskellige "worst case"-scenarier ville det forstærkede økonomiske styrke, som er et resultat af fusionen, ikke kunne styrke RAG økonomisk i en sådan grad, at det ville kunne udvise en af de i EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2, nævnte former for konkurrenceforvridende adfærd. Dog skal der tages højde for, at en vurdering af den mulige forøgelse af den økonomiske styrke under en mere fuldstændig vurdering af risiciene ved SBW's forretningsaktiviteter vil kunne føre til en betydelig lavere værdi.

V. KONKLUSION

(76) Af ovennævnte redegørelser fremgår det, at den anmeldte fusion ikke giver de involverede virksomheder mulighed for i henhold til EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2, at bestemme priserne, at kontrollere eller indskrænke produktionen eller distributionen eller at hindre opretholdelsen af en egentlig konkurrence på en betydelig del af markedet, eller at unddrage sig de konkurrenceregler, der følger af anvendelsen af EKSF-traktaten, navnlig ved at skabe kunstig fortrinsstilling, som medfører en væsentlig fordel i adgangen til forsyningskilderne og afsætningsmarkederne.

(77) Da de i EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2, nævnte forudsætninger herefter er opfyldt, kan den anmeldte fusion godkendes.

(78) Denne beslutning vedrører kun anvendelsen af EKSF-traktatens artikel 66 og foregriber på ingen måde en beslutning fra Kommissionen, som vedrører anvendelsen af andre bestemmelser i EF-traktaten eller EKSF-traktaten og tilsvarende afledt ret, navnlig anvendelsen af bestemmelserne om kontrol med statsstøtte -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

RAG Aktiengesellschafts erhvervelse af den fulde kontrol over virksomhederne Saarbergwerke AG og Preussag Anthrazit GmbH tillades i henhold til EKSF-traktatens artikel 66, stk. 2.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til: RAG Aktiengesellschaft Rellinghauser Straße 1-11 D - 45128 Essen.

Udfærdiget i Bruxelles, den 7. maj 2002.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) Sml. 2001 II, s. 337.

(2) Tyskland og RAG har anfægtet denne dom ved EF-Domstolen.

(3) Dele af denne tekst er udeladt for at sikre, at der ikke udleveres fortrolige oplysninger; disse dele er markeret med skarpe parenteser og en stjerne.

(4) EFT 9 af 11.5.1954, s. 345/54.

(5) EFT 154 af 14.7.1967, s. 11.

(6) EFT L 348 af 17.12.1991, s. 12.

(7) Se sag IV/M.308 Kali + Salz/MDK/Treuhand (EFT C 275 af 3.9.1998, s. 3), præmis 9.

(8) Se sag IV/M.308 Kali + Salz/MDK/Treuhand, præmis 10.

(9) Se Kommissionens beslutning af 21. december 2000 om tysk statsstøtte til kulindustrien i 2000 og 2001 (EFT L 127 af 9.5.2001, s. 55).

(10) EFT L 101 af 13.4.1989, s. 35.

(11) Sag COMP/E-3/36.779 RAG - Hüttenvertrag, brev af 8.11.2000.

(12) I modsætning til skøn over "overdragelsesværdien" efter de klassiske virksomhedsvurderingsmetoder (f.eks. kapitalværdimetoden, discounted cashflow-metoden), som især på den konkrete kulproduktionssektor i betydeligt omfang er præget af subjektive risikovurderinger og fremtidige udviklingstendenser og således indebærer betydelige usikkerhedsmomenter. Her skal det imidlertid nævnes, at de undersøgelser, som Kommissionen er i besiddelse af, og som er blevet foretaget på basis af de klassiske virksomhedsvurderingsmetoder, når frem til væsentligt lavere værdiansættelser (se betragtning 60).