*****

KOMMISSIONENS AFGOERELSE

af 16. april 1985

om afslutning af antisubsidieproceduren vedroerende importen af sojakager med oprindelse i Brasilien

(85/233/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/64 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab (1), saerlig artikel 9;

efter konsultation i det raadgivende udvalg, der er nedsat i henhold til naevnte forordning, og

ud fra foelgende betragtninger:

A. Procedure

1. I januar 1984 modtog Kommissionen en klage indgivet af Fédération de l'Industrie de l'Huilerie de la Communauté Européenne (FEDIOL) paa vegne af producenter af sojakager, der tegner sig for stort set hele produktionen i Faellesskabet af den paagaeldende vare. Klagen indeholdt beviser for, at der blev ydet subsidier og forvoldtes vaesentlig skade som foelge heraf, hvilket ansaas for tilstraekkeligt til at begrunde ivaerksaettelsen af en procedure.

Kommissionen offentliggjorde derfor en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (2) om udvidelse af antisubsidieproceduren vedroerende importen af sojakager med oprindelse i Argentina til ogsaa at omfatte importen af denne vare med oprindelse i Brasilien og indledte en undersoegelse. De paagaeldende varer henhoerer under pos. ex 23.04 B i den faelles toldtarif, svarende til NIMEXE-nummer 23.04-40.

2. Kommissionen underrettede officielt de importoerer, som den vidste var beroert af sagen, og repraesentanter for eksportlandet og klagerne, samt en gruppe eksportoerer, hvis repraesentative karakter de brasilianske myndigheder og FEDIOL godkendte, bestaaende af foelgende otte firmaer:

- Ceval Agro Industrial SA,

- Industrial e Comercial Brasileira SA,

- Cargill Agricola SA,

- Refinadora de Oleos Brasil SA,

- Anderson Clayton SA,

- Companhia Brasileira de Oleos e Derivados,

- Granol Industria, Comercio e Exportação SA,

- Industrias de Oleos Pacaembu SA.

Kommissionen gav den brasilianske regering og de direkte beroerte parter lejlighed til at tilkendegive deres mening skriftligt og til at anmode om at blive hoert mundtligt.

Den brasilianske regering, de otte naevnte eksportoerer, alle producenter i Faellesskabet og visse importoerer tilkendegav deres mening samt fremsatte detaljerede bemaerkninger til sagen.

3. Kommissionen indhentede og efterproevede alle oplysninger, som den ansaa for noedvendige med henblik paa at fastslaa, om der forelaa subsidier og var forvoldt skade, og aflagde bl.a. kontrolbesoeg hos producenter i Faellesskabet. Kommissionen aflagde desuden kontrolbesoeg i Brasilien og efterproevede de oplysninger, den havde modtaget fra foelgende fire eksportoerer. Ceval Agro Industrial SA, Industrial e Comercial Brasileiro SA, Cargill Agricola SA og Refinadora de Oleos Brasil SA.

Undersoegelsen vedroerende subsidier omfattede perioden fra den 1. januar til den 31. december 1983.

B. Subsidier

4. I klagen fra FEDIOL paastaas det, at der ydes foelgende ni former for subsidier:

- finansiering af eksporten af sojakager til praeferencerentesatser

- skattefordele i forbindelse med terminsforretninger paa udenlandske markeder

- finansiering af oplagring af sojaboenner til praeferencerentesatser

- finansiering af importen af sojaboenner til praeferencerentesatser

- finansiering af eksporten til praeferencerentesatser i henhold til »PROEX«-programmet

- finansiering af eksporten af sojaolie til praeferencerentesatser

- skattefritagelse for indtaegter i forbindelse med eksport af sojaolie

- differentierede afgifter ved eksport af produkter inden for sojasektoren

- hindringer for eksporten af sojaboenner.

5. Finansiering af eksporten af sojakager til praeferencerentesatser

5.1. FEDIOL paastaar, at den brasilianske eksport af sojakager nyder godt af finansiering til praeferencerentesatser i henhold til resolution nr. 674 af 21. januar 1981 fra den brasilianske centralbank, som fastsaetter bestemmelser vedroerende eksportfinansiering.

5.2. Kommissionens gennemgang af denne resolution har vist, at de brasilianske eksportoerer af sojakager i undersoegelsesperioden, dvs. aaret 1983, har modtaget laan fra den brasilianske stat. Formaalet med disse laan var at finansiere eksportoerernes driftskapital; deres maksimale loebetid var et aar, og der kunne hoejst ydes laan paa 7 % af det enkelte firmas fob-eksportvaerdi. Rentesatsen for laanene var paa 40 % indtil den 9. juni 1983 og paa 60 % fra den 10. juni 1983. Laanene blev ydet igennem bankerne, som kunne foretage refinansiering i den brasilianske nationalbank til en rente, der i 1983 var paa henholdsvis 36 % og 56 %.

5.3. For at kunne fastslaa, om der foreligger subsidier, boer det undersoeges, om de offentlige myndigheder har interveneret, og om der er tale om et finansielt bidrag fra staten. Den paagaeldende finansiering er sket i henhold til resolution nr. 674 og udgoer en byrde for den brasilianske statskasse. Refinansieringsrenten for de banker, der administrerer programmet paa statens vegne hos den brasilianske centralbank, er lavere end den effektive rente paa de justerbare statsobligationer, som repraesenterer den pris paa penge, som den brasilianske stat maa betale, og som i 1983 var paa 156,6 %. Den brasilianske regerings finansiering i henhold til naevnte resolution udgoer derfor subsidier til eksporten af sojakager.

5.4. For at kunne vurdere subsidiernes stoerrelse boer undersoegelsen baseres paa to kriterier, nemlig udgiften for statskassen og modtagerens fordel af ordningen. Det er klart, at saafremt fordelen var lavere end udgiften for statskassen, var det kun dette lavere beloeb, der eventuelt kunne goeres til genstand for en udligningstold. Udgiften til subsidierne for statskassen svarer til forskellen mellem den pris paa penge, som statskassen maa betale, og praeferencerentesatsen i henhold til subsidieprogrammet, dvs. i det foreliggende tilfaelde bankernes refinansieringsrente hos centralbanken.

5.5. Baseret paa de justerbare statsobligationer var prisen paa penge for den brasilianske statskasse som ovenfor naevnte 156,6 % i 1983. Imidlertid har den brasilianske regering anfoert, at eksportoererne havde alternative finansieringsmuligheder til mere favorable rentesatser. Den understreger isaer, at rentesatsen for Banco do Brasil, som laa paa mellem 78,9 % og 101,22 % i samme periode, er vaesentligt lavere end renten paa de justerbare statsobligationer, og at fordelen for eksportoererne, under forudsaetning af at disse kan finansiere deres eksport hos Banco do Brasil, boer vurderes paa grundlag af denne rente.

Kommissionen har overvejet, om dette argument er gyldigt. Kommissionen har bemaerket, at Banco do Brasil har meget naere forbindelser til den brasilianske stat, idet denne udnaevner bankens ledelsesorganer og ejer hovedparten af bankens kapital; desuden henregnes IMF Banco do Brasil under de brasilianske pengemyndigheder og ikke under bankerne paa det frie kreditmarkedet. Under disse omstaendigheder har Kommissionen ingen grund til at tro, at Banco do Brasil's rentesats udgoer en repraesentativ rentesats for markedsvilkaarene. Denne tvivl bestyrkes af, at den paagaeldende rentesats er vaesentligt lavere end den, der normalt tilbydes paa markedet til finansiering af driftskapital, og som i 1983 var paa 261,1 %.

Paa denne baggrund har Kommissionen beregnet, hvor store subsidierne i henhold til programmet har vaeret i undersoegelsesperioden, ved at multiplicere forskellen mellem renten paa de justerbare statsobligationer og den gennemsnitlige vejede refinansieringspraeferencerentesats for bankerne hos centralbanken med den procentdel af eksporten af sojakager, der har kunnet nyde godt af denne praeferencefinansiering, dvs. 7 %. De saaledes beregnede subsidier udgoer 7,66 % af eksportens fob-vaerdi.

5.6. Kommissionen har imidlertid bemaerket, at eksporten af sojakager i henhold til meddelelse nr. 60 af 14. september 1983 fra udenrigshandelsafdelingen under Banco do Brasil (CACEX) fra dette tidspunkt ikke laengere er omfattet af denne praeferencefinansiering.

Desuden har resolution nr. 882 af 21. december 1983, hvis anvendelsesomraade ikke omfatter sojakager, fra og med den 2. januar 1984 ophaevet og erstattet resolution nr. 674, og indeholder bestemmelser om, at rentesatsen for de paagaeldende laan fremover svarer til renten paa statsobligationerne, forhoejet med 3 %.

Kommissionen har saaledes konstateret, at producenterne af sojakager siden den 14. september 1983 ikke har kunnet foretage finansiering i henhold til ovennaevnte resolutioner og siden dette tidspunkt har maattet anvende de normale handelslaan.

5.7. Sammenfattende kan det fastslaas, at der i 1983 er ydet subsidier til eksport af sojakager i form af finansiering til praeferencerentesatser i henhold til resolution nr. 674. Subsidieydelsen beloeber sig til 7,66 % af den paagaeldende eksports fob-vaerdi. Efter den 14. september 1983 er der imidlertid ikke blevet ydet nye laan til praeferencerentesats af denne art til eksportoerer af sojakager.

6. Skattefordele i forbindelse med terminsforretninger paa udenlandske markeder

6.1. I klagen fra Faellesskabets industri paastaas det, at den brasilianske regering i henhold til lovdekret nr. 1418 af 3. september 1975 giver skattefritagelse for sojaforarbejdningsindustriens indtaegter i forbindelse med terminsforretninger, de saakaldte »hedging-operationer« paa udenlandske markeder.

6.2. Kommissionen har konstateret, at de eksporterende virksomheder af den brasilianske centralbank kan faa tilladelse til at foretage »hedgingoperationer« paa de udenlandske markeder. I henhold til lovdekret nr. 1418 af 3. september 1975 indroemmes der visse virksomheder en ret til i 1983 at fratraekke 30 % af fortjenesten fra »hedging-operationer« i deres skattepligtige indkomst.

I Portaria nr. 18 af 12. januar 1979 fra det brasilianske finansministerium praeciseres det, at de indtaegter, for hvilke der indroemmes indkomstskattefritagelse, er det aarlige beloeb, der tilbagefoeres til Brasilien.

Det fremgaar af den kontrol, som Kommissionen har foretaget, at den del af forarbejdningsindustrien, som udelukkende arbejder paa hjemmemarkedet, ikke har adgang til »hedging-operationer« paa de udenlandske markeder, og derfor ikke omfattes af ovennaevnte skettelettelser. Under disse omstaendigheder udgoer skattefritagelsen for indtaegter i forbindelse med »hedging-operationer«, som eksportoererne hjemfoerer til Brasilien, eksportsubsidier.

6.3. Kommissionen har for at kunne beregne subsidiernes stoerrelse taget udgangspunkt i de indtaegter, der er anfoert i naevnte Portaria nr. 18, og som er indtjent i skatteaaret 1982, idet de udgoer beregningsgrundlaget for skatten i 1983, som er den periode, undersoegelsen vedroerer. Subsidiernes stoerrelse er beregnet ved at multiplicere indtaegterne med skatteprocenten, dvs. 30 %, og ved at dividere resultatet heraf med eksportvaerdien i skatteaaret 1983. Den gennemsnitlige vejede vaerdi af subsidierne for de otte eksportoerer, som undersoegelsen omfattede, beloeber sig til 0,09 % af eksportens fob-vaerdi.

7. Finansiering af oplagring af sojaboenner til praeferencerentesatser

7.1. Faellesskabets industri paastaar, at den brasilianske regering yder sojaforarbejdningsindustrien laan til praeferencerentesatser til oplagring af sojaboenner.

7.2. Kommissionen har konstateret, at en saadan finansiering rent faktisk har fundet sted, og at de faktiske elementer, der indgaar i FEDIOL's klage, er begrundede. Laanene fra den foederale regering (EGF) ydes til landbrugere, kooperative virksomheder og industrier til finansiering af tilbered ning og saer oplagring af 27 basisprodukter inden for landbruget; formaalet med dette program er at fremme en regelmaessig afsaetning af disse varer i aarets loeb. Laanene, der har en loebetid paa 180 dage, blev i 1983 ydet til en rente paa 45 %, hvilket er en praeferencerentesats, idet den baade er lavere end prisen paa penge for den brasilianske statskasse og den normale markedsrente.

7.3. Da den paagaeldende praksis ikke udgoer eksportsubsidier, er det et spoergsmaal, om der er tale om en anden form for subsidier end eksportsubsidier, som normalt betegnes »indenlandske subsidier«. I denne forbindelse skal der tages hensyn til en raekke forskellige kriterier.

Klagerne fremfoerer, at den paagaeldende praksis udgoer subsidier til produktionen af sojakager. Kommissionen har imidlertid fastslaaet, at denne praksis ikke gaar ud paa at finansiere forarbejdningsindustrien, men at finansiere den del af industrien, der tilbereder og oplagrer sojaboenner. Det er derfor tilladt at saette spoergsmaalstegn ved, om denne stoette ydes til produktionen af sojakager eller snarere paa et tidligere trin.

Selv om EGF-programmet kunne betegnes som produktionsstoette, ville det ikke automatisk medfoere, at der er tale om subsidier, der kan goeres til genstand for en udligningstold, idet det i forbindelse med indenlandske subsidier er en absolut forudsaetning, at de ikke ydes generelt.

Statens finansielle indgreb har altid udgjort et af de vigtigste instrumenter i den oekonomiske og sociale politik. For saa vidt som virkningerne af et saadant indgreb goer sig generelt gaeldende, er der ikke tale om konkurrencefordrejning paa nationalt plan. Foranstaltninger, som generelt anses for at vaere af samfundsmaessig interesse, saasom oprettelse eller forbedring af nationale systemer vedroerende infrastruktur, uddannelse, offentlig sundhed eller transport, har ingen saadanne forvridende virkninger. Enhver konkurrencefordrejning forudsaetter, at der finder forskelsbehandling sted til fordel for de grupper, der falder ind under de paagaeldende ordninger. I forbindelse med eksportsubsidier finder der forskelsbehandling sted mellem den del af produktionen, der gaar til hjemmemarkedet og den del, der eksporteres. Derimod kendetegnes de indenlandske subsidier ved, at de ydes for at give visse virksomheder en fordel.

Virkningerne af generelle foranstaltninger for den internationale handel er vanskelige eller endog umulige at fastslaa, da de tenderer til at blive mildnet eller afbalanceret af andre makrooekonomiske faktorer, som for eksempel variationer i valutakursen eller i skattesatser, paavirket af de naevnte foranstaltninger. Det ville i alle tilfaelde vaere absurd at kvalificere enhver generel foranstaltning som en subsidieydelse, eftersom alle moderne staters politik implicerer statens finansielle intervention i forskellig grad, og det ville udvide anvendelsesomraadet for udligningstold til store omraader inden for den oekonomiske og sociale politik.

7.4. Faellesskabets industri anfoerer, at de paagaeldende 27 basisprodukter vedroerer en specifik oekonomisk sektor.

7.5. Den brasilianske regering har gjort gaeldende, at det ikke specifikt er soja-sektoren, der omfattes af EGF-programmet, men at dette program uden forskelsbehandling gaelder for 27 basisprodukter fra landbruget.

7.6. Kommissionen har konstateret, at EGF-programmet ikke omfatter alle basisprodukter, men at de basisprodukter, som ikke er anfoert paa listen over de 27 produkter, der omfattes af EGF-programmet, ikke vil kunne omfattes af denne stoette til tilberedning og oplagring, af aarsager der vedroerer enten deres fysiske art, det forhold at de omfattes af specifikke foranstaltninger inden for den oekonomiske politik eller handelspolitikken, eller at der er tale om en meget begraenset produktion eller eksport.

Under disse omstaendigheder maa EGF-programmet betragtes som en ordning, der anvendes generelt, idet alle de basisprodukter fra landbruget, der kunne taenkes at vaere omfattet af en saadan oplagringsstoette, falder ind under ordningen.

Kommissionen finder derfor, at ydelse af laan til en ensartet rente til tilberedning af de paagaeldende 27 produkter ikke udgoer en indenlandsk subsidieydelse, der goer indfoerelse af en udligningstold berettiget, idet disse laan ydes generelt.

8. Finansiering af importen af sojaboenner til praeferencerentesatser

8.1. FEDIOL paastaar, at den brasilianske regering yder sojaforarbejdningsindustrien laan til praeferencerentesatser med henblik paa at finansiere importen af sojaboenner. FEDIOL fremfoerer, at disse laan til praeferencerentesatser bevirker, at forarbejdningsindustriens produktionsomkostninger mindskes, og at den brasilianske eksport af oliekager derfor bliver mere konkurrencedygtig.

8.2. Kommissionen har konstateret, at Banco do Brasil rent faktisk havde indfoert et finansieringsprogram for import af produkter i forbindelse med de saakaldte »drawback-operationer«, og at den aarlige rente for disse laan var paa 54 %. Den brasilianske regering har imidlertid dokumenteret, at de sidste laan til import af sojaboenner blev ydet i august 1982, dvs. inden undersoegelsesperiodens begyndelse. Kommissionen har desuden fastslaaet, at denne form for finansiering blev bragt til ophoer ved cirkulaere Camio nr. 2436 af 23. november 1982 fra Banco do Brasil fra dette tidspunkt.

Det fremgaar saaledes, at den af FEDIOL paastaaede fremgangsmaade hverken har vaeret anvendt i undersoegelsesperioden eller anvendes paa nuvaerende tidspunkt.

9. Finansiering af eksporten til praeferencerentesatser i henhold til »PROEX«-programmet.

9.1. FEDIOL paastaar, at den brasilianske regering yder sojaforarbejdningsindustrien laan til praeferencerentesatser i henhold til eksportstoetteprogrammet (»PROEX«) fra den nationale bank for oekonomisk og social udvikling.

9.2. Kommissionen har konstateret, at soja, i modsaetning til hvad FEDIOL paastaar, ikke er anfoert blandt de produkter, hvortil der kan ydes laan i henhold til »PROEX«-programmet.

10. Finansiering af eksporten af sojaolie til praeferencerentesatser

10.1. FEDIOL paastaar, at den brasilianske centralbank yder de brasilianske eksportvirksomheder laan til praeferencerentesatser til eksport af sojaolie i henhold til resolution nr. 643 af 22. oktober 1980. Eksporten af sojakager skulle derved indirekte drage fordel af saadanne laan, idet sojakager og sojaolie er forbundne produkter, der opstaar paa samme tid ved forarbejdning af samme raastof, nemlig sojaboenner.

10.2. De undersoegelser, som Kommissionen har foretaget, har vist, at der ganske rigtigt blev ydet laan til eksportvirksomheder i henhold til resolution nr. 643 med henblik paa at finansiere indkoeb af produkter til eksport, bl.a. sojaolie. I 1983 var den aarlige rente paa disse laan paa mellem 40 % og 60 %, hvilket er praeferencerentesatser, idet de baade er lavere end prisen paa penge for den brasilianske statskasse og den normale markedsrente. De laan, der er blevet ydet, har vedroert bestemte eksportordrer. Kommissionen har desuden konstateret, at den paagaeldende tekst den 2. januar 1984 blev afloest af resolution nr. 883 af 21. december 1983, og at rentesatsen i henhold til de nye bestemmelser skal bringes op paa samme niveau som renten paa statsobligationerne, forhoejet med 3 %, saaledes at der altsaa ikke laengere er tale om, at der ydes sojaolieeksportoererne fordele.

10.3. Selv om det er klart, at sojaolie og sojakager er produkter, der er snaevert forbundne paa produktionsniveauet, konstaterer Kommissionen, at formaalet med ydelse af den paagaeldnede fordel er at fremme eksporten af sojaolie. Desuden er betingelsen for at opnaa laanene udtrykkeligt den eksporterede oliemaengde. Der er saaledes klart tale om en subsidieydelse, der specifikt vedroerer eksporten af olie. Det er klart, at prisen paa de eksporterede sojakager indirekte vil kunne paavirkes af den stoette, der ydes til eskport af sojaolie. Men saadanne indirekte paavirkningsmuligheder finder for enhver producent, hvis eksport ikke kun omfatter et enkelt produkt, i det oejeblik der ydes stoette til blot et enkelt af disse produkter. Imidlertid er det generelt umuligt at paavise og vurdere, hvor stor en saadan paavirkning er. Under alle omstaendigheder har undersoegelsen i det foreliggende tilfaelde ikke afsloeret noget, der goer det muligt at paavise denne paavirkning.

10.4. Under disse omstaendigheder anses de laan, der er blevet ydet til praeferencerentesatser i 1983 i henhold til resolution nr. 643 til eksport af sojaolie, ikke for at vaere subsidier til eksport af sojakager.

11. Skattefritagelse for indtaegter i forbindelse med eksport af sojaolie

11.1. FEDIOL paastaar, at der i henhold til lovdekret nr. 1598 af 26. december 1977 gives skattefritagelse for indtaegter i forbindelse med eksport af sojaolie. Ifoelge FEDIOL er den fordel, der opnaas ved skattefritagelsen, en stoette til sojaforarbejdningsindustrien, og udgoer subsidier til eksporten af sojakager.

11.2. Den brasilianske regering har bekraeftet, at den paagaeldende skattefritagelse kun omfattede sojaolie.

11.3. Det er muligt, at denne praksis udgoer subsidier til eksport af sojaolie. Paa grundlag af de under nr. 10.3. naevnte betragtninger finder Kommissionen imidlertid, at denne fordel, som helt klart kun vedroerer eksporten af olie, ikke udgoer en subsidieydelse til eksporten af sojakager. 12. Differentierede afgifter ved eksport af produkter ïnden for sojasektoren.

12.1. FEDIOL paastaar, at omsaetningsafgiften i forbindelse med eksport af produkter inden for sojasektoren udgoere 13 % for sojaboenner, 11,1 % for sojakager og 8 % for sojaolie, og at disse differentierede afgifter udgoer en subsidieydelse til eksport af sojakager. Faellesskabsindustrien paastaar, at naevnte afgifter bevirker, at eksporten af sojaboenner begraenses, og at den brasilianske forarbejdningsindustri derved sikres raavareforsyninger til lave priser. Ifoelge FEDIOL har denne industri ogsaa en fordel med hensyn til kostprisen, som den kan udnytte ved eksporten af sojakager til Faellesskabet. Faellesskabsindustrien paastaar desuden, at en lavere afgiftssats for sojakager i forhold til afgiften paa sojaboenner udgoer en yderliger fordel for de brasilianske eksportoerer.

12.2. Kommissionen har konstateret, at naevnte afgifter faktisk blev anvendt i undersoegelsesperioden, og at de forhold, der naevnes i klagen fra FEDIOL, var korekte.

12.3. Kommissionen er sig bevidst, at en offentlig myndigheds indfoerelse eller fjernelse af en gene i forbindelse med udenrigshandelen - navnlig i form af afgifter eller eksportrestriktioner - kan paavirke konkurrencen eller handelen for det produkt, der beroeres, eller for produkter i de produktionsled, der ligger forud eller bagefter.

I henhold til de internationalt gaeldende regler paa dette omraade kan man imidlertid ikke betegne enhver form for offentlige indgreb som subsidier, blot fordi de har en faktisk eller mulig indvirkning paa konkurrencen eller handelen, da man derved ikke tager hensyn til den forskel, der goeres i GATT, mellem paa den ene side subsidier og paa den anden side oevrige foranstaltninger, der kan have indflydelse paa konkurrencen og handelen. Det vaesentlige i denne sondring bestaar, i, at medens det i henhold til artikel VI i Den almindelige Overenskomst er tilladt de kontraherende parter ensidigt at traeffe visse forholdsregler over for helt klart definerede fremgangsmaader, er dette ikke tilladt over for andre fremgangsmaader, selv om disse - f.eks. i forbindelse med kvantitative restriktioner eller import- eller eksportafgifter - ligeledes vil kunne medfoere en fordrejning af konkurrencen eller handelen.

I den internationale handel er subsidier frem for alt kendetegnet ved et finansielt bidrag fra de offentlige myndigheder. Dette fremgaar bl.a. af litra l) i listen over eksempler paa subsidier.

Af denne liste, der er knyttet som bilag til forordning (EOEF) nr. 2176/84, fremgaar det klart at det er en noedvendig betingelse, for, at der kan vaere tale om subsidier, at der foreligger en byrde for statskassen. Det ville vaere overdrevet at ligestille andre foranstaltninger end dem, der indebaerer en byrde for statskassen, med subsidier. Dette ville i yderste fald bevirke, at ethvert offentligt indgreb i oekonomien ville blive betegnet som subsidier, uanset om det var paa beskatningsomraadet eller endog ved hjaelp af regler, f.eks. ved indfoerelse af kontrol med priser eller forureningsnormer.

12.4. Det fremgaar klart af bestemmelserne i GATT og af Faellesskabets bestemmelser, i naervaerende sag som anfoert i bilaget til forordning (EOEF) nr. 2176/84, at byrden for statskassen omfatter de offentlige myndigheders afkald paa skatter eller andre beloeb, som en skatteyder skylder. Kommissionen bemaerker imidlertid, at situationen i det foreliggende tilfaelde ikke indebaerer et saadant afkald, men snarere indebaerer, at der ikke skabes en ny afgiftsforpligtelse. Hvis man imidlertid generelt gik over til at kvalificere enhver saadan form for ikke-skabelse af afgifter som subsidier, ville det svare til, at det forhold, at en offentlig myndighed beskatter visse personer eller produkter, men fritager andre, skulle betragtes som vaerende en finansiel stoette til de sidstnaevnte.

12.5 Af det foregaaende fremgaar det, at de forskellige afgiftssatser paa de forskellige produkter inden for sojasektoren ikke udgoer en byrde for statskassen i det land, som denne procedure vedroerer, og de boer derfor ikke betragtes som subsidier.

Den fordrejning, som Faellesskabets industri klager over, skyldes saaledes ikke ydelse af stoette til eksporten af det forarbejdede produkt, dvs. sojakagerne, men snarere opkraevningen af en afgift, hvor satsen er hoejere ved eksport af basisproduktet, dvs. sojaboenner. Paa grund af sin art udgoer denne opkraevning imidlertid ikke noget finansielt bidrag fra de offentlige myndigheders side.

13. Hindringer for eksporten af sojaboenner

13.1. Faellesskabets industri paastaar, at Brasilien har indfoert restriktioner for eksport af sojaboenner. Denne begraensning af eksporten af raavaren skulle ifoelge FEDIOL bevirke, at prisen paa sojaboenner paa hjemmemarkedet holdes paa et vaesentligt lavere niveau end prisen paa verdensmarkedet, hvilket giver den brasilianske forarbejdningsindutri en fordel med hensyn til kostprisen, hvilket igen kommer den til gode ved eksport af sojakager til Faellesskabet.

13.2. Den brasilianske regering har anfoert, at der indtil den 6. september 1983, dvs. i en stor del af undersoegelsesperioden, ikke var nogen pligt til at registrere eksport af produkter inden for sojasektoren ved udenrigshandelsafdelingen i Banco do Brasil. Den har desuden paavist, at den forpligtelse, der er blevet indfoert siden ovennaevnte tidspunkt, ikke kun gaelder for sojaboenner, men ogsaa for sojakager og sojaolie. Endelig har den fremfoert, at denne registreringsprocedure for eksporten havde til formaal at kontrollere eksportpriserne og at forhindre eventuelle spekulationsforretninger, der var i modstrid med der offentliges interesser, og at den paa ingen maade udgoer en eksportrestriktion.

13.3. Uden at kommentere de bemaerkninger, der er anfoert under nr. 13.2., finder Kommissionen, at de under nr. 12 naevnte grunde, at en eventuel restriktion af denne art ikke udgoer en subsidiering, der kan goeres til genstand for udligningstold. Det er i oevrigt umuligt at fastslaa, i hvilket omfang eksportrestriktionerne paa sojaboenner foerer til en lavere pris paa disse og dermed til en fordel for forarbejdningsindustrien. Pris- dannelsen sker paa en kompleks maade, paa nationalt og internationalt plan, gennem vekselvirkningen mellem udbud og efterspoergsel og deres elasticiteter.

14. Ophaevelse af virkningen af subsidierne paa grund af omsaetningsafgifterne (ICM) og eksportafgifterne

14.1. Den brasilianske regering har gjort gaeldende, at eksporten af sojakager i 1983 var omfattet af en omsaetningsafgift paa 11,1 %, og eksportafgifter paa 30 %. Disse afgifter er senere gradvis blevet nedsat og bortfaldt helt pr. 1. april 1984. Den brasilianske regering har derfor anmodet Kommissionen om at tage hensyn til disse elementer ved beregningen af subsidieydelsen og om at tage i betragtning, at de omsaetningsafgifter og eksportafgifter, der var gaeldende for sojakager i 1983, ophaevede virkningen af de eventuelle subsidier, der blev ydet ved eksport af disse produkter.

14.2. Kommissionen bemaerker, at den brasilianske regering besluttede at forhoeje omsaetningsafgiften paa eksport af sojakager fra 5 % til 11,1 % i loebet af den antisubsidieprocedure, som Kommissionen indledte i 1977 (1), for at mindske virkningerne af den praeferencebehandling, som sojakagerne hidtil havde nydt godt af i forhold til raavaren, dvs. sojaboennerne. Under disse omstaendigheder er der ingen forbindelse mellem denne forhoejelse af omsaetningsafgiften paa sojakager i 1977 og de former for subsidier, der omhandles i den nuvaerende antisubsidieprocedure, og som vedroerer aaret 1983.

For saa vidt angaar eksportafgifterne finder Kommissionen, at der heller ikke er nogen forbindelse mellem disse og de subsidier, der blev ydet i 1983. Denne afgift blev rent faktisk indfoert efter den kraftige devaluering af cruzeiroen i februar 1983. De brasilianske myndigheder har indroemmet, at saafremt disse afgifter ikke var blevet paalagt, ville devalueringen have gjort det muligt for eksportoererne at opnaa usaedvanligt store gevinster paa eksporten, hvilket sandsynligvis ville have medfoert et mindsket udbud paa hjemmemarkedet og saaledes en stigning i hjemmemarkedspriserne.

14.3. Paa baggrund af de foregaaende betragtninger finder Kommissionen, at hverken omsaetningsafgifterne eller eksportafgifterne for sojakager er specielt beregnet til at ophaeve virkningerne af de subsidier, som denne procedure vedroerer, og at disse elementer i henhold til artikel 3, stk. 4, litra b), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84, ikke skal medregnes ved beregningen af subsidieydelsen.

15. De samlede subsidier

Kommissionen har fastslaaet, at der i undersoegelsesperioden er blevet ydet subsidier i form af laan til praeferencerentesatser samt skattefordele i forbindelse med terminsforretninger paa udenlandske markeder til den brasilianske eksport af sojakager. Det samlede subsidiebeloeb, som vil kunne omfattes af en udligningstold, svarer til 7,75 % af fob-priserne ved eksport, dvs. 7,27 % af cif-prisen europaeisk havn.

C. Skade

16. For saa vidt angaar de skadelige virkninger af den import, der har vaeret omfattet af subsidierne, fremgaar det af de oplysninger, Kommissionen er

i besiddelse af, at Faellesskabets import af sojakager fra Brasilien steg kraftigt fra 3,225 mio tons i 1980 til 4,242 mio tons i 1983.

Denne imports markedsandel i Faellesskabet steg ligeledes fra 20,9 % i 1980 til 26,9 % i 1983.

Det skal desuden bemaerkes, at importen af sojakager fra Brasilien til EOEF er underlagt saesonsvingninger, saaledes at der er tale om en stigning i leverancerne fra marts til september efterfulgt af et fald indtil begyndelsen af det foelgende aar.

17. For saa vidt angaar priserne, har Kommissionen ikke modtaget oplysninger af betydning fra de importoerer, den har kontaktet. Desuden har den brasilianske regering bekraeftet, at de brasilianske eksportoerer, der havde faaet tilsendt Kommissionens spoergeskema, ikke laa inde med oplysninger vedroerende priserne paa deres eksport til EF, idet denne sker paa grundlag af en fob-pris Brasilien. Imidlertid har Kommissionen fra andre autoriserede kilder faaet detaljerede oplysninger om priserne paa brasilianske og europaeiske sojakager paa markedet i Rotterdam. Disse oplysninger viser, at der er en vaesentlig forskel mellem udbudet af sojakager fra Faellesskabet og sojakager fra Brasilien, idet de sidstnaevnte saelges til lavere priser. Forskellen paa disse priser er saerlig stor i perioden marts til september, hvor det brasilianske udbud baade er stoerst og mest konkurrencedygtigt.

Det skal desuden bemaerkes, at der er forskelle med hensyn til de brasilianske og de europaeiske sojakagers fysiske egenskaber, salgsvillkaarene og handelsleddet. De europaeiske sojakagers protein- og celluloseindhold er generelt lavere end indholdet i de brasilianske produkter; de brasilianske eksportvarer skal i gennemsnit betales 15 dage inden levering, medens de europaeiske sojakager betales ved levering; endelig opgives priserne paa de brasilianske sojakager som cif-priser Rotterdam, medens de tilsvarende europaeiske produkter opgives som en fob-pris ab fabrik.

Kommissionen har beregnet, at der under hensyntagen til de ovennaevnte forskelle boer ske en justering paa - 8,98 US $ (fysiske egenskaber), + 1 US $ (salgsvilkaar) og + 2,44 US $ (handelsled), dvs. i alt 5,54 US $/ton. Paa disse vilkaar burde priserne paa de brasilianske sojakager uanset leveringsperiode ligge mindst 5,54 US $/ton over prisen paa de europaeiske sojakager. Den undersoegelse, som Kommissionen har gennemfoert, viser imidlertid, at priserne tvaertimod er langt lavere, idet forskellen nogle gange ligger paa endog 20 US $/ton mellem marts og september.

18. Den erhvervsgren i Faellesskabet, af hensyn til hvilken der boer foretages en vurdering af virkningerne af den subsidierede import, bestaar af den europaeiske sojaforarbejdningsindustri.

19. Den subsidierede imports virkninger for denne industri har vist sig paa forskellige maader.

20. Flere af Faellesskabets forarbejdningsvirksomheder noterede i 1983 en utilstraekkelig kapacitetsudnyttelsesgrad, der i mange tilfaelde var lavere end 70 %; Kommissionen har desuden observeret, at kapacitetsudnyttelsen faldt maerkbart fra marts til september-oktober, og at den hos visse producenter naaede saa langt ned som 25 %.

21. Den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet har i undersoegelsesperioden vaeret ude for et fald i daekningsbidraget ved forarbejdning. Dette faenomen vokser mellem marts og september/ oktober, idet daekningsbedraget i denne periode falder til et niveau, der ofte er lavere end 10 US $/ton forarbejdede sojaboenner, og nogle gange endog er negativt.

Kommissionen har konstateret, at daekningsbidraget var utilstraekkeligt til at daekke den europaeiske forarbejdningsindustris produktionsomkostninger, som paavirkes af den daarlige udnyttelse af produktionskapaciteten; de fleste af disse virksomheders finansielle resultater er blevet forringet, og har bevirket, at visse sojaforarbejdningsvirksomheder har opgivet denne fabrikation definitiv til fordel for forarbejdning af andre olieholdige froe.

22. For saa vidt angaar beskaeftigelsen, har Kommissionen konstateret, at der paa trods af, at den europaeiske sojaforarbejdningsindustri ikke er ret arbejdskraftintensiv, har vaerer en tilbagegang i beskaeftigelsen mellem 1980 og 1983.

23. Kommissionen har undersoegt, om der er foraarsaget skade af andre faktorer, saasom udviklingen i efterspoergslen eller omfanget og priserne paa de oevrige importvarer.

24. Forbruget af sojakager steg fra 1980 til 1983 fra 15,405 mio til 15,762 mio tons, og er saaledes forblevet stabilit.

25. I loebet af samme periode steg importen til Faellesskabet fra alle andre tredjelande end Brasilien med 41,6 %, hvilket maengdemaessigt betoed en stigning fra 3,95 mio til 5,591 mio tons. Da der var tale om en vaesentlig stigning, foretog Kommissionen en grundig undersoegelse af prisen paa denne import, som hovedsagelig bestaar af sojakager fra USA. For at kunne foretage en sammenligning af priserne paa sojakager fra USA, Brasilien og Europa har Kommissionen taget hensyn til det forskellige celluloseindhold i de forskellige produkter, idet de amerikanske produkter ud fra denne synsvinkel er af lavere kvalitet. Kommissionen har ligeledes taget hensyn til, at importen af sojakager fra USA til Faellesskabet gennemsnitligt betales 15 dage inden levering, og at priserne angives som cif-priser Rotterdam. Der er derfor blevet foretaget justeringer paa henholdsvis + 5,54 US $ + 1 US $ og + 2,44 US $/ton for at kunne sammenligne priserne paa de amerikanske sojakager med priserne paa de europaeiske. Paa baggrund af disse justeringer viser det sig, at priserne paa amerikanske sojakager teoretisk burde ligge 8,98 US $ under priserne paa de europaeiske produkter, og paa baggrund af bemaerkningerne under nr. 17, 14,52 US $ under priserne paa brasilianske sojakager. Kommissionens undersoegelser har imidlertid vist, at priserne paa de brasilianske sojakager i undersoegelsesperioden naesten altid har ligget lavere end priserne paa saavel de europaeiske sojakager som de amerikanske.

26. Kommissionen har derfor definitivt fastslaaet, at importen af sojakager med oprindelse i Brasilien, hvortil der er ydet subsidier, har paafoert den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet vaesentlig skade.

D. Faellesskabets interesser

27. Ved undersoegelsen af Faellesskabets interesser har Kommissionen taget hensyn til stoerrelsen af de subsidier, der er ydet i loebet af undersoegelsesperioden samt til den skade disse har paafoert sojaforarbejdningsindustrien i Faellesskabet.

Kommissionen har bemaerket, at selv om laan til praeferencerentesatser til eksport af sojakager er blevet ydet i stoerstedelen af undersoegelsesperioden, yder den brasilianske regering imidlertid ikke paa nuvaerende tidspunkt de omtalte laan, som udgoer naesten det beloeb, der er blevet ydet i subsidier og som derfor ophaever aarsagen til skaden paafoert sojaforarbejdningsindustrien i Faellesskabet.

Kommissionen finder under disse forhold at Faellesskabets interesser ikke laengere kraever at opkraeve en udlingningstold hos de beroerte importoerer for at kompensere for virkningerne af en subsidieydelse, som en udenlandsk regering officielt har ophaevet.

I denne henseende adskiller situationen sig inden for subsidier fra den, der gaelder for dumping, hvor det kun er noedvendigt at tage de kendsgerninger og elementer i betragtning, som har eksisteret i undersoegelsesperioden. Subsidierne er lavet af en regering og ikke en eksportoer og deres indfoerelse og deres afskaffelse er normalt underordnet andre betragtninger end dem, som gaelder for en eksportoer. Risikoen for at subsidier, som er afskaffet i loebet af en undersoegelse, genindfoeres, er ikke den samme som for, at en dumping, afbrudt i loebet af en undersoegelse genoptages. Denne forskel i situationen genspejles i de gaeldende internationale regler, som i denne henseende skelner mellem en antidumping og en antisubsidiehandling.

E. Afslutning af proceduren

28. Under disse omstaendigheder finder Kommissionen at antisubsidieproceduren vedroerende importen af sojakager med oprindelse i Brasilien boer afsluttes. Det er klart at saafremt subsidierne omtalt i paragraf 27 genindfoeres vil Kommissionen tage alle de noedvendige forholdsregler i overensstemmelse med gaeldende bestemmelser for at kunne foelge en eventuel klage op fra faellesskabsproducenter. Efter konsultation med det Raadgivende Udvalg blev der ikke gjort indvendinger derimod.

TRUFFET FOELGENDE AFGOERELSE:

Eneste artikel

Antisubsidieproceduren vedroerende importen af sojakager med oprindelse i Brasilien afsluttes.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 16. april 1985.

Paa Kommissionens vegne

Willy DE CLERCQ

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 201 af 30. 7. 1984, s. 1.

(2) EFT nr. C 76 af 17. 3. 1984, s. 13.

(1) EFT nr. C 238 af 10. 12. 1977, s. 2.