*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 27. juni 1984

vedroerende en stoette, som den nederlandske regering agter at yde til et olieselskabs paataenkte investeringer i dettes raffinaderi i Rotterdam-Europoort regionen

(Kun den nederlandske tekst er autentisk)

(84/418/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Ved artikel 6 i den nederlandske lov af 29. juni 1978, om stimulering og styring af investeringerne (Wet Investeringsrekening (WIR)) (1) er der indfoert en »supplerende praemie til store projekter«; tilskuddet skal ydes til investeringsprojekter, der overstiger 30 mio hfl. Det kan vaere paa op til 4 % af det paagaeldende investeringsbeloeb, afhaengigt af antallet af nyoprettede arbejdspladser.

Ved undersoegelsen af naevnte lovforslag i overensstemmelse med proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, anfoerte Kommissionen, at den »supplerende praemie til store projekter« udgjorde en generel stoetteordning, da det ikke indeholdt noget sektorbestemt eller regionalt maal, og da ordningen finder anvendelse paa alle investeringer uden skelnen mellem virksomheder, regioner eller sektorer, kunne den ikke omfattes af undtagelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) eller c). Uden en naermere specifikation kunne Kommissionen ikke vurdere ordningens virkninger paa handelen mellem medlemsstater eller paa konkurrencen og saaledes vurdere, om den var forenelig med faellesmarkedet.

Hvad saadanne generelle stoetteordninger angaar, er det nu Kommissionens faste praksis at acceptere dem, naar en af foelgende to betingelser er opfyldt: medlemsstaten anmelder til Kommissionen enten en regional eller sektorbestemt plan for ordningens anvendelse eller, hvis den ikke finder dette muligt, vigtige enkelttilfaelde, hvor ordningen anvendes.

I overensstemmelse med dette standpunkt anmodede Kommissionen om, at alle enkelttilfaelde af anvendelse af »den supplerende praemie til store projekter« i betragtning af de paagaeldende investeringers omfang, paa forhaand og i behoerig tid, jf. EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, blev anmeldt til den.

Under droeftelser med de nederlandske myndigheder meddelte Kommissionen, at den ville tage stilling til praemiens ydelse fra sag til sag og under hensyntagen til de hermed forbundne fordele og til de regler, der er nedfaeldet i artikel 92 ff., eller som er udviklet i forbindelse med den praktiske anvendelse af disse bestemmelser. Af den omstaendighed, at Kommissionen har kraevet systematisk forhaandsmeddelelse om hvert enkelttilfaelde, kan den nederlandske regering ikke udlede, at Kommissionen paa forhaand har udtrykt noget positivt standpunkt over for ordningen med den »supplerende praemie«.

Den nederlandske regering har imoedekommet Kommissionens anmodning ved i artikel 6, stk. 7, og i artikel 7, stk. 3, i kapitel V i naevnte nederlandske lov af 29. juni 1978 at indfoere regler om saadan forhaandmeddelelse.

II

I overensstemmelse med denne procedure meddelte den nederlandske regering ved telex af 24. august 1983 Kommissionen, at den havde til hensigt at lade den i ovennaevnte ordning fastsatte stoette finde anvendelse paa investeringer, der skal gennemfoeres i et raffinaderi i Rotterdam-Europoort regionen.

Ifoelge investeringsplanen skal der installeres en enhed til katalytisk krakning. Anlaegget skal omdanne svaer olie til lettere produkter. Den nye installation vil ikke foroege raffinaderiets samlede kapacitet, men vil delvis omstille produktionen fra svaere produkter til lettere.

De samlede investeringsomkostninger skoennes at andrage 1 010 mio hfl. Praemien til store projekt (GPT) foreslaas at beloebe sig til 3 780 000 hfl. Gennemfoerelsen af projektet ville betyde oprettelse af ca. 137 nye arbejdspladser.

III

I en raekke meddelelser til Raadet har Kommissionen henvist til de vanskeligheder, som Faellesskabets olieraffinaderiindustri generelt staar over for som foelge af oliekrisen. Kort skitseret gaar vanskelighederne ud paa foelgende: den samlede efterspoergsel efter raffinerede produkter (baade svaere produkter, saasom svaer fuelolie osv. og lette fraktioner, saasom benzin osv). er faldet, men efterspoergslen efter svaere produkter er faldet mere end efterspoergslen efter lette fraktioner. Industrien har samtidig med reduktionen af kapaciteten foelgelig maattet investere i anlaeg for at oege produktionsandelen af lettere produkter. Imidlertid har prisforskellen mellem lette destillater og restfuelolie i de seneste aar generelt vaeret et tilstraekkelig godt incitament for virksomhederne til at foretage de noedvendige investeringer.

Kommissionen har i de seneste aar faaet meddelelse om adskillige forslag om stoette til samme eller beslaegtede formaal. Med den begrundelse, at den paataenkte stoette var uforenelig med faellesmarkedet, isaer i betragtning af situationen inden for raffinaderisektoren, blev der for disse forslags vedkommende vedtaget negativbeslutninger (1).

Den oprindeligt af den nederlandske regering foreslaaede stoette vil derfor kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencen ved at begunstige den paagaeldende virksomhed eller produktionen af dennes varer, jf. EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1.

Kommissionen indledte den 6. oktober proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, vedroerende det nederlandske forslag.

IV

I svaret til Kommissionen i forbindelse med indledningen af den i artikel 93, stk. 2, omhandlede procedure imoedegik de nederlandske myndigheder Kommissionens analyse, ifoelge hvilken der paa baggrund af situationen i olieraffinaderisektoren, Kommissionens tidligere beslutninger i lignende tilfaelde for den foreslaaede stoette samt virksomhedens oekonomiske styrke i oevrigt, ikke var tale om nogen modydelse set fra et faellesskabsynspunkt, som kan give Kommissionens mulighed for at konstaterede, at stoetten er forenelig med faellesmarkedet under EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, indeholdte undtagelsesbestemmelser.

Imidlertid fremfoerte de nederlandske myndigheder, opfoerelsen af enheden til katalytisk krakning ville medfoere andre investeringer i det paagaeldende raffinaderis allerede eksisterende installationer, som ville indebaere forbedrede normer for miljoekontrol, isaer med hensyn til vandforurening, som foraarsages af de eksisterende installationer. Omkostningerne til denne investering blev anslaaet til 11,3 mio hfl. De nederlandske myndigheder foreslog derfor, at der blev ydet en »GPT«-praemie paa 1,7 mio hfl. til daekning af disse investeringsomkostninger, idet de begrundede stoettens intensitet paa 15 % med, at den svarer til den stoettesats, der normalt tillades for stoette til miljoeformaal i overensstemmelse med Faellesskabets retningslinjer for saadan stoette.

Kommissionen er af den opfattelse, at dette forslag ikke opfylder de grundlaeggende juridiske og oekonomiske betingelser for stoette i henhold til »GPT«-ordningen af foelgende aarsager: den investering, hvortil der skal ydes stoette, udgoer mindre end 30 mio hfl.; forslaget skaber ikke flere arbejdspladser, og stoetteintensiteten (paa 15 %) ligger over stoettesatsen (paa 4 %) i henhold til »GPT«-ordningen, hvilket indebaerer, at forslaget ikke kan anses for at vaere omfattet af Kommissionens beslutning af 21. april 1978 om GPT/WIR. Den nederlandske regering har ikke bevist, at disse investeringer til miljoeformaal er noedvendige som foelge af, at der i Nederlandene er paalagt virksomhederne nye normer, som er en forudsaetning for at opnaa stoette til miljoebeskyttelse. Projektet synes at vaere motiveret ud fra et oenske om at lade i det mindste en del af »GPT«-stoetten tilfalde den paagaeldende virksomhed. Virkningen er at oege virksomhedens finansielle styrke, uden at der tilsyneladende foreligger nogen modydelse set fra et faellesskabssynspunkt.

Yderligere kan Kommissionen ikke acceptere, at den, fordi den oprindeligt har gjort indsigelse mod et stoetteforslag, skulle behandle et gennemgribende nyt og andet forslag med andre maalsaetninger, som juridisk og oekonomisk er uforeneligt med grundlaget for det oprindelige forslag, uden at det oprindelige forslag formelt er blevet trukket tilbage, eller uden at Kommissionen har vedtaget en negativbeslutning. Hvis det oprindelige forslag var blevet formelt trukket tilbage eller der var blevet vedtaget en negativbeslutning, kunne et stoetteforslag, baseret juridisk og oekonomisk paa miljoemaessige overvejelser, vaere blevet behandlet.

Som led i proceduren har Kommissionen modtaget bemaerkninger fra den belgiske, danske og franske regering, som alle giver udtryk for det synspunkt, at den oprindeligt foreslaaedes stoette ikke boer ydes.

V

Det fastsaettes i traktaten, at stoette, der modsvarer de i traktatens artikel 92, stk. 1, fastsatte kriterier, er uforenelig med faellesmarkedet. I bestemmelserne om undtagelse fra denne uforenelighed, som er fastsat i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, fastsaettes det naermere, hvilke maalsaetninger der skal foelges i Faellesskabets og ikke i den stoettemodtagende virksomheds

interesse. Disse undtagelser maa fortolkes snaevert i forbindelse med undersoegelsen af baade regional- og sektorstoetteordninger og individuelle tilfaelde, hvor generelle stoetteordninger bringes i anvendelse. Isaer kan der kun indroemmes undtagelse, naar Kommissionen finder det godtgjort, at dette vil bidrage til at naa de i undtagelsesbestemmelserne fastsatte maal, som de stoettemodtagende virksomheder ikke ville kunne naa ved egen hjaelp under normale markedsvilkaar alene.

At indroemme en undtagelse, for hvilken der ikke er nogen modydelse, ville svare til, at det accepteredes, at samhandelen mellem medlemsstaterne blev paavirket og konkurrencen fordrejet, uden at der ville tilfalde Faellesskabet nogen fordel heraf, lige som det ville vaere en accept af, at visse medlemsstater fik urimelige fordele.

Naar Kommissionen anvender ovennaevnte principper i forbindelse med sin undersoegelse af enkelttilfaelde, hvor generelle stoetteordninger bringes i anvendelse, skal den sikre sig, at der fra den stoettemodtagende virksomheds side foreligger en konkret modydelse, som bestaar i, at ydelse af stoette skal bidrage til at naa et af de i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, omhandlede maal. Kan dette ikke godtgoeres, og forholder det sig navnlig saaledes, at de paataenkt stoettede investeringer ville finde sted i uaendret omfang, selv uden stoette, er det klart, at stoetten ikke bidrager til at naa de i undtagelsesbestemmelserne opstillede maal, men tjener til at oege den paagaeldende virksomheds finansielle styrke.

I naervaerende tilfaelde synes der ikke at foreligge en saadan modydelse fra den stoettemodtagende virksomheds side.

Den nederlandske regering har ikke kunnet begrunde, og Kommissionen har ikke kunnet fastslaa, at den foreslaaede stoette opfylder betingelserne for at kunne omfattes af en af undtagelsesbestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3.

Hvad angaar de i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c), fastsatte undtagelsesbestemmelser vedroerende stoette til fremme af udviklingen i visse omraader, er forholdet det, at Rotterdam-Europoort stadig er i en bedre socio-oekonomisk situation end andre omraader i Nederlandene; der er defor ingen grund til at tillade den paagaeldende stoette med henvisning til, at den vil fremme udviklingen i dette omraade, hvilket i oevrigt ikke har vaeret formaalet med den foreliggende stoetteforanstaltning.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), skal det anfoeres, at eftersom markedet for lette destillater ikke er praeget af den overkapacitet, som praeger den oevrige del af raffinaderisektoren, ville investeringen under alle omstaendigheder have fundet sted som foelge af de almindelige markedsmekanismer. Der er intet i den paagaeldende investering, der taler for at betragte projektet som vaerende af faelleseuropaeisk interesse eller som et projekt, der vil kunne afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats oekonomi, hvilket ville tale for at indroemme en undtagelse efter artikel 92, stk. 3, litra b), fra bestemmelsen i artikel 92, stk. 1, vedroerende stoetteforanstaltningers uforenelighed med faellesmarkedet. Hvad endelig angaar undtagelsesbestemmelsen i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), vedroerende »stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene«, viser en undersoegelse, at de investeringer i raffinaderiet, hvortil der foreslaas ydet stoette, kan virksomheden foretage med egne midler. Paa baggrund heraf og i betragtning af den generelle situation for lette produkter er det klart, at stoetten ikke er noedvendig for at fremme udviklingen af den paagaeldende erhvervsgren.

Paa baggrund af ovennaevnte betragtninger opfylder den nederlandske regerings stoetteforslag ikke de noedvendige betingelser for at omfattes af nogen af undtagelsesbestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3 -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Nederlandene maa ikke ivaerksaette det projekt, som blev anmeldt til Kommissionen den 24. august 1983, som gaar ud paa i medfoer af GPT-bestemmelserne i »WIR«-ordningen at yde stoette til visse investeringer, der skal foretages i et raffinaderi i Rotterdam-Europoort-regionen.

Artikel 2

Nederlandene underretter inden to maaneder fra meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, som det har truffet med henblik paa at efterkomme beslutningen.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til kongeriget Nederlandene.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 27. juni 1984.

Paa Kommissionens vegne

Frans ANDRIESSEN

Medlem af Kommissionen

(1) Staatsblad 1978, nr. 368.

(1) EFT nr. L 343 af 18. 12. 1980, s. 38. EFT nr. L 361 af 16. 12. 1981, s. 24. EFT nr. L 350 af 10. 12. 1982, s. 36.