*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 7. juli 1988

om en anmodning indgivet af »Società Idrocarburi Laziale SpA«, Rom, vedroerende importen i Italien af et parti monomert styren med oprindelse i Amerikas Forenede Stater

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(88/458/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/84 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (1), aendret ved forordning (EOEF) nr. 1761/87 (2), saerlig artikel 16,

efter konsultation i Det Raadgivende Udvalg, der er nedsat i henhold til forordning (EOEF) nr. 2176/84, og

ud fra foelgende betragtninger:

A. PROCEDURE

(1) Raadet indfoerte den 13. juni 1981 ved forordning (EOEF) nr. 1570/81 (3) en endelig antidumpingtold paa 14,8 % paa importen af monomert styren med oprindelse i Amerikas Forenede Stater, med undtagelse af bl.a. monomert styren eksporteret af Gulf Oil Chemicals Company.

(2) Den 28. juli 1983 indgav selskabet SIL Società Idrocarburi Laziale SpA, herefter benaevnt »SIL«, Rom, i henhold til artikel 15 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3017/79 (4) en anmodning til de italienske myndigheder om tilbagebetaling af en endelig antidumpingtold paa (. . .) (5), der i overensstemmelse med forordning (EOEF) nr. 1570/81 var betalt for et parti monomert styren indfoert fra Amerikas Forenede Stater. De italienske myndigheder sendte anmodningen videre til Kommissionen sammen med en positiv udtalelse, hvad angaar spoergsmaalet om hvorvidt den kunne antages til behandling, men uden at tage stilling til dens materielle berettigelse.

(3) Det selskab, der indgav anmodningen, blev underrettet om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, paa grundlag af hvilke Kommissionen paataenkte at traeffe en beslutning, og fik lejlighed til at tilkendegive sin mening. Der blev taget behoerigt hensyn til de fremfoerte argumenter og de forelagte supplerende dokumenter, inden denne beslutning blev truffet.

(4) Kommissionen underrettede medlemsstaterne og fremfoerte sine synspunkter.

(Ingen medlemsstat gjorde indsigelse mod Kommissionens synspunkter).

B. UNDERSOEGELSE AF, HVORVIDT

ANMODNINGEN KUNNE ANTAGES

TIL BEHANDLING

(5) Inden der indledtes en realitetsundersoegelse af anmodningen, undersoegte Kommissionen, hvorvidt anmodningen var blevet indgivet i overensstemmelse med de gaeldende bestemmelser i Faellesskabets antidumpingforskrifter, navnlig for saa vidt angaar frister.

Selskabet SIL indgav sin anmodning den 28. juli 1983 paa grundlag af artikel 15 i de davaerende antidumpingforskrifter, nemlig forordning (EOEF) nr. 3017/79. Denne forordning blev ophaevet og erstattet med forordning (EOEF) nr. 2176/84, der traadte i kraft den 1. august 1984 og i henhold til artikel 19 finder anvendelse paa procedurer allerede ivaerksat.

Derfor blev undersoegelsen af, hvorvidt anmodningen til behandling kunne antages, gennemfoert inden for rammerne af bestemmelserne i artikel 16 i forordning (EOEF) nr. 2176/84, saerlig stk. 2:

»Importoeren indgiver en anmodning om tilbagebetaling (. . .) inden for en frist paa tre maaneder fra den dato, paa hvilken stoerrelsen af den endelige told, der skal opkraeves, blev behoerigt fastsat af de kompetente myndigheder (. . .)«.

(6) De komplicerede omstaendigheder ved den paagaeldende import gjorde det noedvendigt at foretage en undersoegelse af de faktiske forhold paa baggrund af bestemmelserne i Raadets direktiv 79/623/EOEF af 25. juni 1979 om harmonisering af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om toldskyld (6) og i Raadets direktiv 79/695/EOEF af 24. juli 1979 om harmonisering af fremgangsmaaderne ved varers overgang til fri omsaetning (7).

(7) Under henvisning til de gaeldende bestemmelser i antidumpingforskrifterne og i Faellesskabets toldforskrifter og i betragtning af gaeldende praksis i toldanliggender finder Kommissionen, at den anmodning om tilbagebetaling, der er indgivet af selskabet SIL, kan antages til behandling.

C. ANSOEGERENS ANBRINGENDER

(8) Ansoegeren, selskabet SIL, baserer sin anmodning paa paastanden om, at selskabet Asoma Chemicals, Boston, ikke har anvendt dumpingpraksis ved eksporten af det paagaeldende parti monomert styren; subsidiaert paastaas det, at hvis der overhovedet har fundet dumping sted, har den vaeret meget mindre end den antidumpingtold, der faktisk er opkraevet.

(9) Det paagaeldende parti styren blev eksporteret af Asoma Chemicals uden dog at vaere fremstillet af selskabet, der i oevrigt ikke har et produktionsanlaeg, men derimod Gulf Oil Chemicals, Houston, som led i en »processing«-kontrakt, hvorefter Gulf Oil Chemicals havde forarbejdet benzen og ethylen til styren for Asoma. Asoma Chemicals eksporterede den 3. januar 1983 dette parti til SIL's anlaeg i Porto-Torres i Italien; importen blev foretaget via Oxyde BV, Amsterdam, en importoer, der er forretningsmaessigt forbundet med Asoma Chemicals inden for Lissauer-gruppen, New York.

SIL's anbringender drejer sig om fastsaettelsen af den normale vaerdi og eksportprisen; ifoelge SIL er Asoma Chemicals og Oxyde BV parter med »forretningsforbindelse« i den i artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 forudsatte betydning, hvorimod Asoma Chemicals paa ingen maade er forbundet med de producenter, som selskabet underskriver »processing«-kontrakter med, hvad enten det er Gulf Oil Chemicals eller andre selskaber.

Normal vaerdi

(10) Da Lissauer-gruppen, som selskabet Asoma henhoerer under, er forbruger og ikke saelger af monomert styren paa det amerikanske marked, fremfoerer SIL, at det ikke er muligt at fastsaette den normale vaerdi paa grundlag af eksportoerens salg paa hjemmemarkedet.

SIL foreslaar derfor to metoder for beregning af den normale vaerdi:

- den ene er baseret paa en beregnet normal vaerdi fastsat ved sammenlaegning af eksportoerens omkostninger i forbindelse med »processing«-kontrakter med forskellige producenter, forhoejet med et »rimeligt« beloeb for salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt en »rimelig« fortjenstmargen

- den anden er baseret paa en normal vaerdi fastsat paa grundlag af Asoma Chemicals' eksport til andre tredjelande end landene i Det Europaeiske Faellesskab.

Eksportpris

(11) Da Asoma Chemicals og Oxyde BV er parter med forretningsforbindelse inden for Lissauer-gruppen, fremfoerer SIL, at eksportprisen i henhold til artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 boer beregnes paa grundlag af den pris, til hvilken den indfoerte vare foerste gang videresolgtes til en uafhaengig koeber, dvs. til SIL selv.

D. ANMODNINGENS BERETTIGELSE

a) Fastsaettelse af den normale vaerdi

(12) Asoma Chemicals havde ikke noget salg af monomert styren paa markedet i USA, eftersom Lissauer-gruppen er forbruger og ikke saelger styren paa dette marked.

Under disse omstaendigheder boer den normale vaerdi efter ansoegerens opfattelse efter forordning (EOEF) nr. 2176/84 fastsaettes paa grundlag af den beregnede vaerdi - fastsat ved sammenlaegning af produktionsomkostningerne og en rimelig fortjenstmargen (artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii)) - baseret paa prisen ved eksport til et tredjeland (artikel 2, stk. 3, litra c), nr. i)).

Den beregnede normale vaerdi

(13) Hvad angaar hypotesen om en beregnet normal vaerdi, foreslaar ansoegeren tre beregningsmetoder baseret paa almindelig sammenlaegning af eksportoerens omkostninger i forbindelse med »processing«-kontrakter mellem Asoma og forskellige producenter.

a) Kommissionen konstaterede, at det parti styren, der er omhandlet i anmodningen om tilbagebetaling (ca. 3 000 tons), blev fremstillet som loenarbejde af Gulf Oil Chemicals Co. i henhold til en global kontrakt om 15 000 tons, kontrakt TP-8988 mellem Asoma og Gulf af 18. september 1982. I et bilag til kontrakten hedder det, at »Styrene Monomere must be lifted for export. No other restriction as to destination or use«; det var altsaa forbudt Asoma at afsaette den vare, som selskabets leverandoer havde fremstillet, paa det amerikanske marked.

b) SIL forelagde to andre eksempler paa beregnet vaerdi. Begge svarer til partier, der blev fremstillet som loenarbejde af El Paso Chemicals Co. i henhold til en global kontrakt om ca. 20 000 tons, kontrakt TP-1262 mellem Asoma og El Paso af 21. januar 1983; i det ene tilfaelde leverede Asoma benzen, i det andet El Paso.

Ifoelge SIL blev varerne i begge tilfaelde anvendt af Asoma til internt forbrug (i egen produktion). Efter Kommissionens opfattelse er det klart, at betingelserne i kontrakt TP-1262 mellem Asoma og El Paso strengt taget ikke er relevante for fastlaeggelsen af den beregnede vaerdi, da kontrakten indebaerer en anden leverandoer end Gulf Oil, som var producent af det paagaeldende parti; intet giver mulighed for at bekraefte, at El Paso's og Gulf Oils omkostningsstrukturer og prispolitik er identiske, navnlig for saa vidt angaar kontrakter om loenarbejde.

Herudover maa det bemaerkes, at det karakteristiske ved »processing«-kontrakter, der forbinder Asoma og leverandoererne af styren, er, at det i praksis er forbudt at afsaette den fremstillede styren paa det frie amerikanske marked. Asoma er altsaa paa ingen maade konkurrent til sine leverandoerer paa det amerikanske marked for saa vidt angaar styren.

(14) Under disse saerlige omstaendigheder, og i betragtning af bl.a. klausulen om »obligatorisk eksport« i kontrakten mellem Asoma og leverandoeren Gulf Oil, opstaar der ved fastsaettelsen af en beregnet normal vaerdi et spoergsmaal om, hvorvidt omkostningerne, hvis der alene tages hensyn til eksportoerens omkostninger i forbindelse med kontrakter om forarbejdning indgaaet med forskellige producenter, er »produktionsomkostninger (. . .) beregnet paa grundlag af alle omkostninger i normal handel, baade faste og variable, til materialer og fremstilling i oprindelseslandet (. . .)« efter artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

a) For det foerste maa det fastslaas, om de omkostninger, ansoegeren angiver, vedroerer »normal handel i oprindelseslandet«.

I denne forbindelse drejer det sig, i modsaetning til hvad ansoegeren haevder, ikke om at fastslaa, om Asoma og selskabets leverandoer eller leverandoerer lader til at vaere parter med forretningsforbindelse eller indbyrdes har indgaaet et kompensationsarrangement; det drejer sig heller ikke om at fastslaa, om et kompensationsarrangement er eller ikke er normal handel i USA i forbindelse med den paagaeldende vare.

Det forhold, at det paagaeldende selskab generelt ikke afsaetter monomert styren paa det frie amerikanske marked, og saerlig at Asoma udtrykkeligt har accepteret ovennaevnte forbud i kontrakten, giver til gengaeld Kommissionen anledning til at betvivle, at de forarbejdningspriser, ansoegeren angiver, er oekonomisk repraesentative, og den kan derfor ikke laegge dem til grund for beregningen.

Det er rimeligt at tro, at der er en forbindelse mellem de prisbetingelser, Asomas leverandoerer har indroemmet i forarbejdningsaftalerne - eller selve disse aftalers eksistens - og det faktum, at Asoma - enten udtrykkeligt ved kontrakt eller rent faktisk - afskaerer sig fra at afsaette den fremstillede styren paa det frie amerikanske marked.

Kommissionen anmodede i den forbindelse SIL om at bevise, at Asomas leverandoerer - saerlig Gulf Oil - gik ind paa at deltage i forarbejdningsaftaler med producenter paa det amerikanske styrenmarked og dette paa prisbetingelser, der kan sammenlignes med betingelserne for Asoma.

SIL var trods de indroemmede procedurefrister ikke i stand til at fremlaegge et saadant bevis. Kommissionen anmodede selv en amerikansk producent om oplysninger, men modtog ikke noget svar. I betragtning af de forarbejdningskontrakter, som ansoegeren har forelagt - som naevnt i nr. 12 - er Kommissionen ikke blevet overbevist om, at de forarbejdningspriser, der er aftalt mellem Asoma og selskabets forskellige leverandoerer, er priser »i normal handel« paa markedet i USA.

Det fremgaar heraf, at almindelig sammenlaegning af Asomas omkostninger i forbindelse med selskabets forarbejdningsaftaler - hvad enten der er tale om aftaler med Gulf Oil eller med El Paso - ikke svarer til definitionen af produktionsomkostninger i normal handel som fastlagt i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

b) At godtage Asomas samlede omkostninger alene som produktionsomkostninger - naar ansoegeren selv har erkendt, at Asoma ikke var producenten af den paagaeldende vare, ikke ejede noget produktionsanlaeg og ikke havde faste produktionsomkostninger at daekke - ville vaere at fastsaette omkostningerne paa et ufuldstaendigt grundlag, eftersom der bl.a. ikke ville blive taget hensyn til faste omkostninger for Asomas vedkommende, og der ville vaere tale om en forarbejdningspris, der, som konstateret, ikke var repraesentativ.

(15) Desuden boer den beregnede vaerdi fastsaettes »ved sammenlaegning af produktionsomkostningerne og en rimelig fortjenstmargen, idet produktionsomkostningerne beregnes paa grundlag af alle omkostninger (. . .) til materialer og fremstilling (. . .) plus en rimelig margen til daekning af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger«.

Ifoelge ansoegeren havde eksportoeren Asoma kun haft en margen paa 1,01 % af de beregnede produktionsomkostninger til daekning af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste. Kommissionen er paa baggrund af sine erfaringer med antidumpingundersoegelser vedroerende amerikanske kemiske produkter ikke overbevist om, at en saadan margen er realistisk og rimelig. Hvis Kommissionen havde kunnet anvende den metode, som ansoegeren foreslog, ville den have vaeret noedt til at fastsaette et hoejere niveau for fortjeneste.

(16) Som konklusion af analysen i nr. 13 og 14 maa Kommissionen afvise den metode til beregning af den normale vaerdi, som ansoegeren har foreslaaet, da denne ikke svarer til definitionen i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

Normal vaerdi baseret paa salgspriserne ved eksport til et tredjeland

(17) I mangel af en beregnet vaerdi foreslaar ansoegeren, at den normale vaerdi fastsaettes paa grundlag af Asomas eksport til andre tredjelande end landene i Det Europaeiske Faellesskab.

Der er dog grund til at befrygte, at de paagaeldende priser er dumpingpriser. Da Asoma ikke har noget produktionsanlaeg, er det i det foreliggende tilfaelde klart, at hele selskabets eksport stammer fra leverancer af styren fra leverandoerer, der producerer varen som loenarbejde, saerlig Gulf Oil og El Paso, efter bestemmelser i forarbejdningsaftaler, der svarer til de bestemmelser, der er omhandlet i nr. 13 og 14.

Disse forarbejdningsvilkaar vedroerer under de specifikke omstaendigheder i dette tilfaelde ikke »normal handel i oprindelseslandet«, og Kommissionen kan derfor ikke fastsaette den normale vaerdi paa grundlag af Asomas eksport til et tredjeland, da priserne ved disse eksporttransaktioner kan vaere lavere end salgspriserne paa hjemmemarkedet i normal handel.

(18) Kommissionen er saaledes ikke blevet overbevist om, at en normal vaerdi, fastsat paa grundlag af Asomas salgspriser ved eksport til tredjelande, er repraesentativ.

Fastsaettelse af den normale vaerdi paa grundlag af salgspriserne paa hjemmemarkedet

(19) Da selskabet Asoma ikke saelger styren paa det amerikanske marked, og de to individuelle normale vaerdier, som ansoegeren har foreslaaet som alternativ, ikke kan godtages, finder Kommissionen, at den normale vaerdi for Asoma i denne anmodning om tilbagebetaling boer fastsaettes efter den metode, der fulgtes under den antidumpingprocedure, som resulterede i, at der indfoertes en endelig told ved forordning (EOEF) nr. 1570/81. Under denne procedure i 1980 og 1981 »anvendte Kommissionen som den normale vaerdi de amerikanske hjemmemarkedspriser; for saa vidt angaar den eksport til Faellesskabet, for hvilken Kommissionen kunne identificere producenten, blev det vejede gennemsnit af sidstnaevntes pris ab fabrik for salg til forretningsmaessigt ikke forbundne kunder anvendt som grundlag; i alle andre tilfaelde benyttede Kommissionen det samlede vejede gennemsnit af prisen af fabrik for de fire besoegte amerikanske producenters salg til ikke forretningsmaessigt forbundne kunder« (1) (dvs. »de amerikanske producenter, for hvilke den var i besiddelse af oplysninger om de priser, der anvendtes paa hjemmemarkedet.«).

(20) Da Asoma ikke producerede det paagaeldende parti styren, og produktionsprocessen var foretaget hos Gulf Oil Chemicals, er det Kommissionens opfattelse, at med henblik paa anmodningen om tilbagebetaling kan fastsaettelsen af den normale vaerdi for Asoma kun foretages paa grundlag af Gulf Oils samlede salg af styren paa det amerikanske marked i et repraesentativt tidsrum i den periode, hvor transaktionerne fandt sted.

En saadan metode er helt i overensstemmelse med Kommissionens generelle praksis i antidumpingprocedurer med hensyn til fastsaettelsen af den normale vaerdi for eksportoerer, der ikke selv fremstiller det paagaeldende produkt, og som ikke saelger paa hjemmemarkedet.

Metoden tager desuden hensyn til de saerlige omstaendigheder ved denne anmodning om tilbagebetaling, der er indgivet lang tid efter, at den relevante antidumpingundersoegelse er afsluttet, i den forstand, at ansoegeren kun skal give Kommissionen oplysninger - eller faa producenten til at sende dem direkte - om salg paa hjemmemarkedet foretaget af producenten af det parti, der er omhandlet i anmodningen om tilbagebetaling.

(21) Efter at vaere blevet underrettet om Kommissionens holdning har selskabet SIL trods de indroemmede procedurefrister ikke vaeret i stand til at meddele Kommissionen prisoplysninger vedroerende salg af styren foretaget af selskabets leverandoer Gulf Oil i et repraesentativt tidsrum i den periode, hvor transaktionerne fandt sted. Da bevisbyrden i en anmodning om tilbagebetaling paahviler ansoegeren, og Kommissionen ikke raader over andre paalidelige oplysninger til vurdering af forholdene, kan den ikke fastsaette den normale vaerdi for eksportoeren Asoma i et repraesentativt tidsrum i den periode, hvor transaktionerne fandt sted.

b) Dumpingmargen

(22) Da det ikke er muligt at foretage en direkte beregning af den relevante dumpingmargen i den paagaeldende transaktion paa grundlag af de beviser, som ansoegeren har fremlagt, finder Kommissionen, at dumpingmargenen boer fastlaegges paa grundlag af de mest paalidelige oplysninger, der er til raadighed, dvs. den dumpingmargen, der blev fastsat i den undersoegelse, som resulterede i indfoerelsen af den endelige antidumpingtold, for hvilken der anmodes om tilbagebetaling.

Da Asoma Chemicals paa det paagaeldende tidspunkt ikke fremstod som »beroert part« under proceduren, er den dumpingmargen, der skal gaelde for selskabet, den margen, der blev fastsat ved den oprindelige procedure for de eksportoerer, der ikke identificeredes, dvs. 14,8 % af prisen frit Faellesskabets graense.

E. TILBAGEBETALINGENS STOERRELSE

(23) Da den endelige told er lig med den dumpingmargen, der er fastsat i denne sag, boer anmodningen om tilbagebetalingen afvises -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den anmodning om tilbagebetaling, der er indgivet af selskabet SIL, afvises.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik og selskabet Società Idrocarburi Laziale SpA, Piazzale Enrico Mattei 1, Rom.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 7. juli 1988.

Paa Kommissionens vegne

Willy DE CLERCQ

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 201 af 30. 7. 1984, s. 1.

(2) EFT nr. L 167 af 26. 6. 1987, s. 9.

(3) EFT nr. L 154 af 13. 6. 1981, s. 10.

(4) EFT nr. L 339 af 31. 12. 1979, s. 1.

(5) I den version af beslutningen, der skal offentliggoeres, er visse tal udeladt i henhold til de i artikel 8 i forordning (EOEF) nr. 2176/84 fastsatte bestemmelser om forbud mod videregivelse af forretningshemmeligheder.

(6) EFT nr. L 179 af 17. 7. 1979, s. 31.

(7) EFT nr. L 205 af 13. 8. 1979, s. 19.

(1) Uddrag af forordning (EOEF) nr. 384/81 (EFT nr. L 42 af 14. 2. 1981, s. 14) hvori det foreloebigt fastslaas, at der finder dumping sted, som senere bekraeftet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1321/81 (EFT nr. L 132 af 19. 5. 1981, s. 17) og (EOEF) nr. 1570/81.