*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 4. december 1986

om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85

(IV/31.055 - ENI/Montedison)

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(87/3/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 6 og 8,

under henvisning til den begaering om negativattest, subsidiaert anmeldelse med henblik paa fritagelse, som Ente Nazionale Idrocarburi, Rom, (»ENI«) og Montedison Spa, Milano, (»Montedison«) i henhold til artikel 2 og 4 i forordning nr. 17 indgav den 19. oktober 1983 vedroerende en raekke aftaler mellem dem, der var traadt i kraft den 17. marts og den 27. september 1983,

under henvisning til offentliggoerelsen af begaeringens og anmeldelsens indhold i hovedtraek (2) i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17,

efter hoering af Det raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

A. Beslutningens genstand

(1) Denne beslutning vedroerer en raekke aftaler mellem ENI og Montedison, hvorved parterne overfoerte en del af deres interesser inden for basiskemikalier og termoplastprodukter til hinanden, en raekke yderligere aftaler vedroerende leverancer og drift af anlaeggene samt licenser paa patenter og know-how. Denne beslutning omhandler ogsaa aftaler mellem ENI og Montedison gaaende ud paa lukning, kapacitetsnedskaering eller stilling af visse fabrikker eller anlaeg.

B. Virksomhederne

(2) ENI er den italienske stats holding-selskab i energisektoren. Selskabet blev oprindelig oprettet til at efterforske og udvikle indenlandske olie- og gasreserver som et bidrag til daekning af landets energibehov. Senere udvidede selskabet sine aktiviteter paa multinationalt plan til alle dele af energisektoren og dertil knyttede sektorer, herunder petrokemikalier (varetages af datterselskabet Enichem). ENI's samlede omsaetning var i 1982, hvor de paagaeldende aftaler blev undertegnet, 37 228 mia lire (ca. 28,50 mia ECU).

(3) Montedison er en vidt forgrenet privatejet italiensk koncern, hvis traditionelle hovedaktivitet ligger i den kemiske og farmaceutiske industri. Koncernen har en verdensomspaendende salgsorganisation og produktionsfaciliteter i flere lande. Montedison har for nylig gennemfoert en stoerre omlaegning af sine aktiviteter, hvoraf de transaktioner, der omfattes af disse aftaler, udgoer en vaesentlig del. Koncernens omsaetning var i 1982 ca. 9 019 mia lire (ca. 7 mia ECU).

C. Produkterne og markederne

(4) De produkter, der omhandles af aftalerne, er alle derivater af naphta, den vigtigste raavare i den europaeiske petrokemiske industri. Produkterne er navnlig basiskemikalierne ethylen, propylen, benzen og C4-butadien, de termoplastiske materialer LD-polyethylen (LDPE), HD-polyethylen (HDPE), lineaert LD-polyethylen (LLDPE), polypropylen (PP), polystyren (PS), polyvinylchlorid (PVC), acrylonitril-butadien-styren (ABS) og andre produkter af mindre betydning for de to koncerner, fordi de kun har begraenset kapacitet til at fremstille disse (f.eks. acrylresin og nitril-butadien-gummi (NBR)).

(5) Markederne for produkterne i Faellesskabet er naert afhaengige af situationen inden for den europaeiske petrokemiske industri. Efter en vedvarende ekspansion indtil begyndelsen af 1970'erne blev industrien haemmet af en strukturel overkapacitet for de fleste produkters vedkommende, hvilket skabte vanskeligheder for mange producenter og tvang dem til at soege at nedskaere deres kapacitet. Dette gav sig i Faellesskabet udslag i individuelle lukninger eller bilaterale aftaler. I Italien var ENI-Montedison-aftalerne hovedhjoernestenen i en regeringsplan, »den kemiske plan«, der blev udarbejdet i 1981 med det formaal at rationalisere den italienske petrokemiske industri.

Markedet for de basiskemikalier, der omfattes af aftalerne mellem ENI og Montedison (ethylen, propylen m.v.), er ikke fulstaendig gennemsigtigt paa grund af logistiske forhold - idet transporten af oekonomiske og sikkerhedsmaessige grunde ofte sker via roerledning, hvilket medfoerer en reel sammenknytning af leverandoer og kunde - og den store andel af de enkelte producenters produktion, der anvendes af virksomhederne selv. Derfor hat de 25 vesteuropaeiske producenters kapacitet ikke nogen direkte indflydelse paa salget paa det frie marked, som vanskeligt lader sig beregne.

Markederne for termoplast (der tegner sig for stoerstedelen af omsaetningen i forbindelse med de aktiviteter, der overfoeres i henhold til aftalerne) er mere gennemsigtige. En lang raekke producenter virker paa disse markeder i Faellesskabet og i de enkelte medlemsstater og er aktive inden for samhandelen mellem medlemsstater: det er derfor muligt at anslaa de enkelte virksomheders markedsandel, og resultatet heraf er opsummeret nedenfor.

D. Aftalerne

(6) Aftalerne mellem ENI og Montedison blev undertegnet den 31. december 1982, og overfoerselen af aktiver til ENI og Montedison skete henholdsvis den 17. marts og den 27. september 1983.

Medmindre andet er anfoert nedenfor, vedroerte den grundlaeggende aftale gensidig overfoersel af visse produktionslinjer og alle faste og immaterielle aktiver, herunder forskningsfaciliteter, know-how, patenter, produktionsenheder, salgsorganisationer med personale, hvilket har medfoert, at de to parter i praksis har specialiseret sig i bestemte produkter.

(7) For saa vidt angaar overfoerselen af aktiver, kan aftalernes hovedindhold sammenfattes saaledes:

a) Montedison overfoerte en del af sin krakningsvirksomhed (ethylen og andre naftaderivater) til ENI, men beholdt dog sin krakningsvirksomhed i Porto Marghera.

b) Montedison overfoerte sine LDPE-, LLDPE-, HDPE-, ABS-, PVC-, acrylresin- og NBR-virksomheder til ENI.

c) ENI overfoerte sine PP- og PS-virksomheder til Montedison. For at opveje vaerdiforskellen mellem de aktiver, der var overfoert til Montedison, og dem, der var erhvervet, betalte ENI ogsaa Montedison et vist kontantbeloeb.

d) Der var visse undtagelser fra overfoerselen af aktiver. En raekke foraeldede anlaeg, der efter planerne skulle lukkes, navnlig Montedisons acrylresin- og NBR-enheder i Rho og PVC-anlaeg i Terni samt ENI's polystyrenanlaeg i Porto Torres, blev ikke overfoert, og den anden part fik i stedet eksklusivlicens paa distributionen af disse anlaegs produktion i overgangsperioden indtil den endelige lukning. Disse enheder er alle siden blevet lukket, undtaget acrylresin-anlaegget, hvis lukning er planlagt.

e) Overfoerslerne omfattede heller ikke en raekke alsidige patenter og upatenterede teknologier, der ogsaa havde betydelige anvendelsesmuligheder i overfoererens virksomhed. De blev derfor ikke overfoert sammen med virksomhederne, og modtageren af overfoerslen fik kun en licens, der dog ikke var eksklusiv.

(8) Parterne indgik ogsaa en raekke kontrakter om leverancer og fabriksledelse for at kunne klare den nye situation, der var opstaaet i forbindelse med fabrikskomplekser, der er anlagt som integrerede petrokemiske virksomheder, men hvori nogle faciliteter nu var ejet af den ene part og andre af den anden. Hovedparten af leverings kontrakterne vedroerte leverancer af basismaterialer, ofte via eksisterende roerledninger, og af tjenesteydelser samt el, gas, vand m.v., normalt fra den oprindelige ejer af anlaegget. I henhold til ledelseskontrakterne skulle den oprindelige ejer af de overfoerte produktionsenheder fortsat lede og drive enhederne i en vis periode for den nye ejer. Alle disse ledelseskontrakter udloeb inden 1986, bortset fra kontrakterne vedroerende PVC-fabrikkerne i Porto Marghera og Mantova, som stadig er gaeldende.

Leveringskontrakterne blev indgaaet for varierende og i nogle tilfaelde ikke naermere fastsatte tidsrum med en opsigelsesmulighed. Hvor aktiver er overfoert til et tredje selskab, kan begge parter opsige kontrakten, hvis der foreligger rimelige grunde (artikel 2558 i den italienske Codice civile (civillovbog)). Basismaterialer, der leveres i henhold til langfristede kontrakter, prissaettes i henhold til eller en smule under kontraktprisen for Nordvesteuropa. Det er normalt fastsat i kontrakterne, hvor store maengder af disse basismaterialer der skal leveres; for el, gas og vands vedkommende afhaenger de maengder, der skal leveres, af de enkelte anlaegs behov. Ca. 70 % af de produkter, parterne leverer til hinanden, udgoeres af basiskemikalierne (ethylen, propylen og benzen); resten udgoeres af smaa maengder fra samme gruppe basismaterialer, f.eks. chlorbrintegas, hydrogen, chlor og suspensionsmidler.

(9) I overensstemmelse med italiensk lovgivning (artikel 2557 i Codice civile) om overfoersler af virksomheder er saelger ifoelge aftalerne forpligtet til ikke at konkurrere med koeber i fem aar. Denne konkurrencebegraensende klausul gaelder i Italien og i resten af verden.

(10) Af praktiske grunde, der staar i forbindelse med den italienske lovgivning, overlod de to grupper de overfoerte virksomheder til passive datterselskaber - Rivedo for Montedisons vedkommende og Savitri for ENI's vedkommende - hvis aktier derefter blev erhvervet af den anden part.

E. Aftalernes oekonomiske og strukturelle virkninger

(11) Aftalerne er et led i gennemfoerelsen af ENI's og Montedisons respektive strategier. Udvaelgelsen af de aktiviteter, de to parter skulle koncentrere sig om, skete paa grundlag af en undersoegelse af deres relative styrkeforhold - inden for teknologi, markedsfoeringsekspertise, produktionsfaciliteter og -maal - for de vigtigste termoplastiske materialer. Udvaelgelsen var ogsaa til en vis grad inspireret af virksomhedernes oenske om at gaa tilbage til deres oprindelige kernevirksomhed, som for ENI's vedkommende var olieindustrien og for Montedisons den kemiske industri.

(12) Montedison var staerkest inden for PP, PS og HDPE, medens ENI var staerkest inden for LDPE, PVC, ABS, acrylresin og NBR. Inden for basiskemikalierne stod de to grupper nogenlunde lige. Aftalerne er et udtryk for deres relative styrkeforhold, undtagen inden for HDPE, der er blevet overfoert til ENI trods Montedisons staerkere stilling inden for dette produkt. Man skoennede, at symmetrien i transaktionen ville blive forskubbet, hvis dette produkt blev udskilt fra de andre polyethylener, navnlig fordi markedet har en tendens til at betragte polyethylenerne som forskellige udgaver af samme produkt. For saa vidt angaar basiskemikalierne overfoerte Montedison alle sine krakningsvirksomheder (undtagen den i Porto Marghera) til ENI, for hvem det vigtigste krakningsprodukt, ethylen, var den grundlaeggende raavare i polyethylen- og PVC-produktionen.

(13) Aftalerne gav parterne mulighed for at specialisere sig og gav dem endvidere lejlighed til at trimme koncernerne, hvilket ogsaa var et af formaalene med selskabernes strategi og den kemiske plan. ENI og Montedison kunne derfor ikke kun laegge og gennemfoere planer om omstilling eller lukning af anlaeg, der var foraeldede, eller som ikke passede ind i den nye integrerede drift, men kunne ogsaa annulere opfoerelsen af nye anlaeg, hvis produktionen ikke skulle modsvares af efterspoergslen.

(14) ENI og Montedison har i forbindelse med aftalerne gennemfoert de planlagte lukninger og lignende foranstaltninger.

(15) Lukningerne og de andre foranstaltninger har betydet en nedskaering af ENI's og Montedisons samlede kapacitet inden for de vigtigste produkter, der omfattes af aftalen: 19 % for ethylen, 39 % for LLDPE/LDPE, 2 % for HDPE, 16 % for PVC, 21 % for PS, 40 % for ekspanderbart PS og 7 % for PP. Der er ikke sket nogen aendring i produktionskapaciteten for ABS, butadien, chlor, dichloroethylen (EDC) og vinylchloridmonomer (VCM).

(16) Rationaliseringen har imidlertid ogsaa med oejeblikkelig virkning aendret de to gruppers stilling paa markederne. De vigtigste aendringer, der har betydning for konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstater, er sket paa markederne for termoplastiske materialer. Den deraf foelgende situation er blevet undersoegt baade for det bredere EF-marked for produkterne og i Italien, hvor virkningen var stoerst.

(17) De oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, viser, at ved undertegnelsen af aftalerne blev en betydelig del af de enkelte markeder, baade i Italien og i EF som helhed, forsynet af ENI's og Montedisons konkurrenter. I Italien, der er parternes vigtigste marked, anslaas det, at konkurrenter (importoerer og producenter) havde foelgende markedsandele: 47 % for LLDPE og LDPE; 63 % for HDPE; 55 % for ABS, 39 % for PVC; 43 % for PP; 47 % for standard- og slagfast PS og 55 % for ekspanderbart PS. Paa Faellesskabets marked leverede ENI's og Montedisons konkurrenter 90,5 % af forbruget af LLDPE og LDPE; 93,5 % af HDPE; 88,5 % af ABS; 87 % af PVC; 80,5 % af PP; 86,5 % af standard- og slagfast PS og 91 % af ekspanderbart PS.

F. Bemaerkninger fra interesserede

tredjemaend

(18) Der er ikke fremkommet nogen indsigelser til de her omhandlede aftaler fra interesserede tredjemaend som svar paa Kommissionens meddelelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17. En organisation, der repraesenterer plastforarbejdende virksomheder, advarede imidlertid om, at en yderligere begraensning af antallet af leverandoerer af visse produkter kunne skabe vanskeligheder for aftagerne.

II. RETLIG VURDERING

(19) Aftalerne mellem ENI og Montedison er omfattet af artikel 85, stk. 1, eftersom de begraenser konkurrencen og paavirker handelen mellem medlemsstater. Parternes primaere begaering om negativattest kan derfor ikke efterkommes. Aftalerne kan imidlertid fritages i henhold til artikel 85, stk. 3.

A. Artikel 85, stk. 1

(20) ENI og Montedison er virksomheder efter artikel 85, stk. 1, og aftalerne mellem dem er at betragte som aftaler og samordnet praksis efter samme artikel.

a) Til formaal og til foelge at begraense

konkurrencen

(21) Aftalerne har to vaesentlige oekonomiske virkninger. For det foerste foerer de til en aendring af situationen inden for termoplastsektoren, hvor hver af parterne tidligere producerede og afsatte hele produktskalaen. Aftalerne gaar ud paa, at parterne indbyrdes udveksler dele af deres termoplast-aktiviteter, saaledes at hver enkelt part kommer til at producere et mindre antal forskellige produkter, som ikke produceres af den anden part. For det andet - inden for krakningssektoren, og i mindre grad inden for termoplastsektoren - var begge parter efter aftalerne i stand til at lukke en raekke produktionsanlaeg.

(22) Aftalerne maa betragtes som en helhed med hensyn til deres oekonomiske virkninger. I den her foreliggende sag har aftalerne mellem ENI og Montedison til formaal og til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet:

- aftalerne om gensidige overfoersler foerer til en specialisering inden for termoplastprodukter, men parterne forbliver potentielle konkurrenter paa det omraade, som afstaas til den anden part

- et af aftalernes hovedformaal var at aabne mulighed for kapacitetsnedskaeringer

- baade specialiseringen og kapacitetsnedskaeringerne forudsatte et fortsat samarbejde mellem parterne, der forbliver saavel faktiske som potentielle konkurrenter

- en overfoersel af aktiver, der foerer til specialisering og kapacitetsnedskaeringer, som noedvendiggoer et fortsat samarbejde mellem parterne, kan ikke blot betragtes som en simpel overfoersel af aktiver, som ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1.

i) Specialisering

Som et resultat af aftalerne ophoerer parterne med at fremstille visse termoplastprodukter og koncentrerer sig om andre. Aftalerne indebaerer i realiteten, at en del af hver enkelt parts produktion og distribution herefter varetages af en konkurrent. Denne specialisering foerer til en markedsopdeling mellem parterne, der i betydelig grad udelukker den hidtidige konkurrence mellem dem. Disse konkurrencebegraensninger og denne specialisering formaliseres og goeres retligt bindende ved det gensidige konkurrenceforbud, der i henhold til grundaftalen skal vaere gaeldende i fem aar. Desuden vil parterne af grunde, der beskrives naermere nedenfor, selv efter specialiseringen og lukningerne forblive aktuelle og potentielle konkurrenter, der imidlertid ikke maa konkurrere indbrydes.

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. C 199 af 8. 8. 1986, s. 4.

ii) Kapacitetsnedskaeringer

Et af aftalernes hovedformaal var at saette hver af parterne i stand til at gennemfoere stoerre kapacitetsnedskaeringer, end det ville have vaeret muligt at goere ensidigt. Formaalet var at nedskaere kapaciteten, ikke blot for visse termoplastprodukter, men - hvilket er af stoerre betydning - ogsaa inden for krakning. I saerdeleshed ville lukningen af de krakningsanlaeg, Montedison overfoerte til ENI, vaere blevet gennemfoert langsommere og i mindre omfang, hvis Montedison havde rationaliseret ensidigt og uden samarbejde med ENI. Aftaler mellem konkurrenter om nedlukning af anlaeg og indskraenkninger af kapaciteten kan efter sagens natur direkte paavirke konkurrencen.

iii) Noedvendigheden af et fortsat samarbejde mellem parterne

Den oprindelige ejers fortsatte drift af visse produktionsanlaeg i henhold til leverings- eller driftsaftaler og de gensidige aftaler om, at parterne hovedsagelig eller udelukkende skal levere de produkter, der er behov for til den produktion i de senere foraedlingsled, som blev overdraget til den anden part, er noedvendige for en effektiv udnyttelse af de overfoerte aktiver. Hver af parterne er afhaengige af et fortsat samarbejde med den anden for at kunne specialisere sig inden for et begraenset antal produkter og gennemfoere kapacitetsnedskaeringerne. Dette fortsatte samarbejde indgaar som et noedvendigt og integrerende led i hele aftalekomplekset. Gensidigt samarbejde mellem to parter, der er noedvendigt for at fremstille varer, for hvilke begge forbliver faktiske eller potentielle konkurrenter, maa noedvendigvis direkte kunne paavirke konkurrencen mellem dem indbyrdes. Desuden giver dette samarbejde den part, som driver anlaeggene eller leverer raamaterialerne, bedre muligheder for at konkurrere inden for de omraader, hvor aktiverne som et led i specialiseringsaftalerne er overfoert til den anden part. Ved disse aftaler har hver af parterne fortsat muligheden for og den fornoedne viden til at fremstille de produkter, der anvendes som udgangsmaterialer i de senere foraedlingsled, for driftsaftalernes vedkommende i det mindste en vis periode og for leveringsaftalernes vedkommende paa ubestemt tid.

I den her omhandlede sag vil aftalerne om gensidige leverancer mellem ENI og Montedison desuden kunne begraense konkurrencen i forhold til tredjemand. Skoent aftalerne ikke udtrykkeligt er eksklusivaftaler, skoent deres gyldighedsperiode er begraenset, og skoent priserne fastsaettes efter eller taet op ad markedspriserne, kan de alle automatisk forlaenges uden noget udloebstidspunkt. Endvidere gaar aftalerne ud paa gensidige leverancer mellem anlaeg, der er indbyrdes forbundet via roerledninger og ofte er beliggende samme sted, eller mellem anlaeg, der er beliggende forskellige steder, men som indgaar i en integreret petrokemisk virksomhed. Aftalerne forpligter faktisk parterne til at daekke deres behov hos hinanden og afskaerer i praksis konkurrenter fra at levere de paagaeldende produkter, ligesom parterne afskaeres fra at saelge til tredjemand.

iv) Ikke blot en simpel overfoersel af aktiver

I den her omhandlede sag maa de oekonomiske virkninger af den gensidige overfoersel af aktiver betragtes som et samlet hele. Aftalerne resulterer i en reel specialisering ledsaget af et samarbejde om kapacitetsnedskaeringer. Desuden forbliver begge parter af de grunde, der beskrives naermere nedenfor, faktiske og potentielle konkurrenter, skoent de i et vist tidsrum er paalagt konkurrenceforbud. Parterne har endvidere ikke trukket sig helt tilbage fra den paagaeldende sektor, og de er indbyrdes afhaengige af at samarbejde for at kunne udnytte visse af deres nyerhvervede aktiver. Det er derfor ikke korrekt, at aftalerne udelukkende indebaerer en simpel overfoersel af aktiver, der ikke er omfattet af artikel 85, stk. 1, ligesom det heller ikke er korrekt, at konkurrenceforbudet kraeves af den italienske Codice civile, eftersom hele aftalekomplekset i kraft af genstand og virkninger er langt mere vidtraekkende end den situation, der beskrives i artikel 2557 i den italienske Codice civile.

(23) Parterne forbliver faktiske og potentielle konkurrenter

Selv om parterne har pligt til midlertidigt at afstaa fra at konkurrere med hinanden, forbliver de faktiske konkurrenter paa krakningsomraadet, eftersom de begge har bevaret en krakningskapacitet. Desuden forbliver de potentielle konkurrenter paa termoplastomraadet.

i) To koncerner af ENI's og Montedisons stoerrelse, med deres omfattende teknologiske ekspertise og de anlaeg, de begge har bevaret paa krakningsomraadet, ville uden stoerre vanskeligheder og omkostninger kunne genoptage produktionen af de foraedlede produkter, som de har overdraget til den anden part. I kraft af de krakningsanlaeg, begge parter har bevaret, raader de over de fornoedne raastoffer til fremstilling af alle termoplastprodukter, selv de produkter, hvis fremstilling er overdraget til den anden part. I denne henseende kan parternes stilling ikke sammenlignes med situationen for en virksomhed, der for foerste gang soeger at vinde indpas paa et marked uden en staerk basis paa raastofomraadet eller erfaringer paa foraedlingsomraadet.

ii) Den potentielle konkurrence blev ogsaa muliggjort ved beslutningen om, at visse patenter og visse former for know-how ikke skulle overfoeres direkte, men derimod blot gives i licens. Der var i teknisk henseende al mulig grund til ikke at overfoere en teknologi, som ogsaa var af betydning for overfoererens aktiviteter, og den omstaendighed, at parterne bevarede deres raadighed over teknologien, gjorde det uden tvivl muligt for dem igen at kunne udnytte den og holde sig ajour med forbedringer gennemfoert af den anden part. Dette er navnlig af betydning, naar begge parterne baade i teknisk og i oekonomisk henseende er i stand til at stille visse af de termoplastanlaeg, de har bevaret, til at producere de termoplastprodukter, hvis fremstilling de har overladt til den anden part som et led i specialiseringsaftalen.

iii) Som naevnt ovenfor oeges konkurrencepotentiellet af behovet for fortsat samarbejde mellem parterne i form af drifts- og leveringsaftaler.

b) Indvirkning paa samhandelen mellem medlemsstaterne

(24) Aftalerne mellem ENI og Montedison vedroerer produkter, der er genstand for omfattende handel mellem EF-landene. Begge virksomheder eksporterer disse produkter til andre medlemsstater, og betydelige maengder heraf importeres i Italien fra konkurrenter i andre medlemsstater. Aftalerne resulterer i gennemgribende aendringer i hele konkurrencestrukturen, baade i relation til brugerne og til andre producenter i Italien og de oevrige EF-lande.

c) Begaeringen om negativattest afvises

(25) Til stoette for deres oprindelige begaering om negativattest anfoerte parterne, at deres samordnede standsning af produktionen af visse produkter beroede paa direktiver fra den italienske regering (»kemikalieplanen«), og at de kun gjorde, hvad de under alle omstaendigheder ville have gjort hver for sig som et led i deres respektive koncernstrategier. Dette bevirker imidlertid ikke, at artikel 85, stk. 1, ikke finder anvendelse. For det foerste kunne parterne under henvisning til regeringsplanen ikke fritages for ethvert ansvar for deres aftaler. For det andet maa det fastslaas, at selv om det er rigtigt, at markedskraefterne under alle omstaendigheder ville have tilskyndet parterne til at koncentrere sig om visse termoplastprodukter og opgive andre, ville dette vaere sket langt mere gradvist og have foert til en mindre klar arbejdsdeling mellem parterne, end aftalerne foerte til.

B. Artikel 85, stk. 3

(26) Aftalerne mellem ENI og Montedison opfylder betingelserne for fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3. De bidrager til at forbedre produktionen og fordelingen af varerne og til at fremme den tekniske og oekonomiske udvikling, samtidig med at de sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved. De paalaegger hverken de paagaeldende virksomheder begraensninger, som ikke er noedvendige for at naa disse maal, eller giver disse virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer.

(27) Det er berettiget at fritage aftalerne, fordi de er det vigtige foerste skridt til en rationalisering af ENI's og Montedisons petrokemiske virksomhed, der er et omraade, som er praeget af alvorlig strukturel overkapacitet i hele Faellesskabet. Aftalerne resulterer i, at parterne kan omstrukturere deres virksomhed hurtigere og mere dybtgaaende, end de ville have kunnet enkeltvis.

(28) Aftalerne er saaledes forbundet med objektive fordele - navnlig i form af nedskaeringer af overskydende kapacitet i en industri, som er praeget af strukturel overkapacitet - der opvejer ovennaevnte konkurrencebegraensninger. De enkelte betingelser i artikel 85, stk. 3, opfyldes paa foelgende vis:

Forbedre produktionen eller fordelingen af

varerne, fremme den tekniske og oekonomiske

udvikling

(29) Gennem samarbejdet vil de to koncerner hurtigere og mere gennemgribende, end det ville have vaeret muligt uden samarbejdet, kunne gennemfoere rationaliseringer ved at koncentrere sig om faa kerneaktiviteter og opgive andre, hvor de var mindre konkurrencedygtige, og som belastede koncernernes generelle resultater. Rationaliseringen foerte ikke blot til en forbedring af den tekniske effektivitet og reducerede spredningen i hver enkelt parts aktiver, men den gav ogsaa mulighed for at lukke foraeldede produktionsanlaeg og opgive at investere i nye anlaeg, der ikke laengere var behov for. Den satte parterne i stand til i finansiel og kommerciel henseende lettere at klare de lukninger, de tidligere havde gennemfoert hver for sig.

(30) Ved disse aftaler blev ENI og Montedison i stand til at rationalisere deres virksomhed, der var ekspanderet alt for kraftigt i 1970'erne. Produktionsanlaeggenes mere rationelle beliggenhed mindskede behovet for kostbar transport af biprodukter og kemiske mellemprodukter og bragte produktionscentrene naermere til markederne. Som foelge af lukningerne vil produktionen blive koncentreret om de mest moderne anlaeg, der saaledes kan udnyttes langt bedre. Derved kan de faste omkostninger (som er ret hoeje i denne industri) spredes over en stoerre produktion, hvilket reducerer enhedsomkostningerne. Det indskraenkede produktudvalg gav ogsaa mulighed for at koncentrere forskning og udvikling paa faerre omraader, saaledes at de potentielle muligheder for teknologiske innovationer paa produktionsomraadet oeges, hvilket ogsaa medvirker til at saenke de variable omkostninger.

(31) Det maa ogsaa bemaerkes, at overkapacitet og overproduktion i den europaeiske petrokemiske industri er et dybtliggende strukturproblem, og det ville have taget laengere tid at opnaa de drastiske aendringer, der er behov for, hvis dette var blevet overladt til markedskraefterne alene. Aftalerne mellem ENI og Montedison goer det ikke blot muligt vaesentlig hurtigere at faa genskabt ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel paa faellesmarkedet, men saetter ogsaa parterne i stand til at gaa videre med kapacitetsnedskaeringer, end de kunne have gjort enkeltvis.

(32) Lukningerne har desuden oeget kapacitetsudnyttelsesgraden efter den samordnede rationalisering. Kapacitetsudnyttelsesgraden for f.eks. HDPE steg fra 37,8 % og 35,2 % i 1981 og 1982 til 61,7 % og 72,3 % i 1983 og 1984. For LDPE steg kapacitetsudnyttelsen fra 42 % og 45,5 % i 1981 og 1982 til 62,5 % og 76,6 % i 1983 og 1984. For PP steg den fra 55 % og 57 % i 1981 og 1982 til 67 % og 68,6 % i 1983 og 1984. For PVC har kapacitetsudnyttelsesgraden vaeret svingende, men der ses dog en lidt stigende udvikling, idet den efter at have ligget paa 62,4 % og 60,8 % i 1981 og 1982 holdt sig paa 61,5 % i 1983, men steg til 67,5 % i 1984, hvorefter den i 1985 faldt lidt til 66 %.

Fordele for forbrugerne

(33) Aftalerne mellem ENI og Montedison gav forbrugerne, som for de flestes vedkommende befinder sig i plastforarbejdningsindustrien, en rimelig andel af fordelene herved. For det foerste sikrede de forbrugerne vedvarende leverancer af varer af samme kvalitet som tidligere tilgaengelige varer. Hvis parterne hver isaer havde besluttet at lukke visse fabrikker og efterhaanden afskrive visse former for aktivitet - hvilket deres store tab sandsynligvis ville have tvunget dem til at goere foer eller senere - ville deres kunder paa kort og mellemlang sigt have lidt under afbrydelser eller indskraenkninger i leverancerne og en forringelse af kvaliteten. For det andet vil forbrugerne under funktionsdygtige konkurrencevilkaar - som det er tilfaeldet her - paa mellemlang sigt faa fordel af de omkostningsbesparelser, som rationaliseringen har bevirket. Aftalerne vil i saerdeleshed give hver af parterne mulighed for at udnytte produktionsanlaeggene bedre, hvilket vil bevirke en indskraenkning i omkostningerne: der er i de paagaeldende sektorer store faste omkostninger, saaledes at underudnyttelse af kapaciteten foerer til en kraftig foroegelse af enhedsomkostningerne.

Desuden saetter aftalerne ENI og Montedison i stand til at koncentrere sig om produktudvalg, inden for hvilke de er mere effektive, og til at lukke tabgivende anlaeg. Forbrugerne vil saaledes paa laengere sigt have fordel af dem, eftersom hver af parterne saettes i stand til at finansiere nye investeringer og forskning og udvikling frem for blot at daekke driftsomkostninger.

Konkurrencebegraensningernes noedvendighed

(34) Paa baggrund af den strukturelle overkapacitet var aftalerne mellem ENI og Montedison med de konkurrencebegraensninger, de indebaerer, noedvendige for at opnaa ovennaevnte fordele. Som naevnt ovenfor kunne den radikale omorganisering, som aftalerne muliggjorde, ikke vaere blevet gennemfoert saa hurtigt eller saa gennemgribende, hvis det udelukkende var blevet overladt til markedskraefterne eller parternes individuelle indsats. Det gensidige konkurrenceforbud, som i dette tilfaelde er begraenset til fem aars varighed, er noedvendigt af hensyn til gennemfoerelsen af aftalen som helhed.

(35) Ingen af parterne var i stand til selv at gennemfoere de noedvendige kapacitetsnedskaeringer i samme omfang. Da produktionskaeden for petrokemiske produkter er af meget integreret karakter, er der en helt klar forbindelse mellem markederne for produkter fra de foerste og de sidste foraedlingsled, idet enhver kapacitetsnedskaering i de tidligere foraedlingsled har en kraftigt afsmittende virkning paa aktiviteterne i den anden ende af produktionskaeden. Gennem samarbejdet om lukning af anlaeg fik parterne mulighed for at begraense disse virkninger, der ellers kunne have faaet alvorlige konsekvenser for anlaeggenes rentabilitet. Montedison var meget saarbar, eftersom selskabet foer indgaaelsen af aftalerne havde lidt store tab, men alligevel maatte afholde omkostningerne til de noedvendige lukninger, som ikke kunne daekkes af opsparede midler eller oeget profit fra andre aktiviteter. Ogsaa ENI havde lidt store tab i den petrokemiske virksomhed, der belastede koncernens generelle resultater til trods for det store overskud fra olie- og gasinteresserne. Koncernen oenskede derfor at vaere sikker paa, at reorganiseringen ville bringe den paa fode igen og ikke blot stive den midlertidigt af eller forhale det uundgaaelige slutresultat, foer den investerede i en reorganisering af sine petrokemiske aktiviteter. For at naa dette maal, der var af almen interesse for Faellesskabets petrokemiske industri, var en arbejdsdeling med Montedison efter de fastlagte retningslinjer den eneste mulige loesning.

(36) Hvad angaar noedvendigheden af aftalerne om, at den oprindelige ejer af et anlaeg fortsat skulle drive dette paa den nye ejers vegne, maa bemaerkes, at nogle af disse ordninger var en form for overgangsloesninger til brug i tiden indtil lukningen af de foraeldede anlaeg, der af hensyn til arbejdskraften maatte gennemfoeres af den oprindelige ejer. Alle disse anlaeg er nu blevet lukket, med undtagelse af et acrylresin-anlaeg i Rho, som snart vil blive lukket. De oevrige ordninger af denne art udloeb naesten alle, inden der var gaaet to aar efter aftalernes ikrafttraedelse. Den eneste ordning, der stadig er i kraft, vedroerer Porto Marghera og Mantova, hvor Montedison paa ENI's vegne driver anlaeg, der er knyttet til PVC-aktiviteter (dichlorethylen, oxydichlorethylen, vinylchloridmonomer, ekspandérbart PVC, PVC-compound, chlor, plasticeringsmidler og produkter til brug for fremstillingen heraf), der ganske vist blev overfoert til ENI som led i den gensidige overfoersel af anlaeg, men produceres i anlaeg, der i oevrigt udelukkende ejes og drives af Montedison, saaledes at disse aftaler fortsat er noedvendige i praksis.

(37) Aftalerne mellem ENI og Montedison om gensidige leverancer var noedvendige for at naa aftalernes maal som foelge af de logistiske og oekonomiske forhold, der kendetegnede situationen forud for aftalernes indgaaelse. I nogle tilfaelde omfattede aftalerne leverancer af raamaterialer eller mellemprodukter fra anlaeg, der ejes af den ene part, men som (ofte via roerledning) var forbundet med anlaeg overfoert til den anden part. Aftalen om udveksling af ethylen, hvorved Montedison leverede ethylen til ENI fra et anlaeg i Norditalien, medens ENI leverede ethylen til Montedison i Syditalien, er et godt eksempel paa de i det vaesentlige geografiske betragtninger, der laa til grund for disse aftaler. Andre aftaler om leverancer af mellemprodukter eller smaa maengder raavarer, eller om gas og elektricitet til saerlige afdelinger inden for samme anlaeg var ogsaa noedvendige under de forhaandenvaerende omstaendigheder i betragtning af de omkostningsfordele, der herved opnaas. Desuden havde begge parter mulighed for at opsige aftalerne og koebe eller saelge produkterne andetsteds, hvis der skete en aendring i forholdene, eller hvis aftalerne ikke laengere var til deres fordel. De konkurrencebegraensninger, aftalerne indeholdt, er saaledes noedvendige for en effektiv drift af anlaeggene.

(38) I betragtning af det ovenstaaende maa det fastslaas, at aftalerne mellem ENI og Montedison ikke paalagde parterne konkurrencebegraensninger, der ikke var noedvendige for at naa de i artikel 85, stk. 3, naevnte maal; disse maal ville ikke kunne vaere naaet paa samme vis, hvis aftalerne havde vaeret af mindre restriktiv karakter.

Udelukkelse af konkurrencen

(39) Aftalerne mellem ENI og Montedison, og i saerdeleshed deres aftale om at standse produktionen af konkurrerende termoplastprodukter og lukke visse anlaeg, giver ikke parterne mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer.

(40) Som vist under I er temoplastprodukter - delvis paa grund af de lave transportomkostninger - genstand for en betydelig samhandel inden for Faellesskabet og i Vesteuropa som helhed. Selv om faellesmarkedet endnu ikke er fuldt integreret, boer det relevante geografiske marked i betragtning af importen snarere defineres som Faellesskabet som helhed end Italien alene. Skoent aftalerne har foert til en betydelig foroegelse af hver af parternes individuelle produktionskapacitet for og salg af de produkter, de efter rationaliseringen har koncentreret sig om, findes der fortsat baade i Italien og paa faellesmarkedet en rimelig konkurrence.

(41) Aftalerne har resulteret i, at ENI blev den stoerste producent i EF af LDPE (12 %) og PVC (15 %), medens Montedisons stilling som den stoerste EF-producent af PP (21 %) blev styrket. Selv for de produkter, hvor aftalernes virkninger var stoerst, var der dog stadig ikke tale om udelukkelse af en rimelig grad af konkurrence. Dette gaelder, uanset at parterne navnlig har koncentreret deres salg af disse produkter i Italien - parternes vigtigste marked - eftersom konkur renterne fortsat har mulighed for at oege salget dér uden stoerre vanskeligheder. Ifoelge Kommissionens undersoegelser har mange ikke-italienske producenter af de paagaeldende produkter salgselskaber i Italien, der letter deres adgang til det italienske marked.

Fritagelsens varighed samt betingelser og paabud

(42) I henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 17, skal en beslutning i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, traeffes for et bestemt tidsrum, og der kan knyttes betingelser og paabud til en saadan beslutning.

(43) I betragtning af aftalernes karakter og udsigterne for den petrokemiske industri og markederne herfor paa saavel kort som lidt laengere sigt, og i saerdeleshed i betragtning af den yderligere rationalisering, de to koncerner gennemfoerer, maa 15 aar fra det tidspunkt, hvor aftalerne blev anmeldt - dvs. indtil 18. oktober 1998 - betragtes som en rimelig varighed af fritagelsen, der tjener de i artikel 85, stk. 3, naevnte maal.

(44) For at saette Kommissionen i stand til at kontrollere, at ENI og Montedison strengt overholder disse betingelser, og at konkurrencen ikke begraenses uretmaessigt eller i yderligere omfang, boer parterne paalaegges hvert tredje aar at forelaegge en beretning for Kommissionen om de varer, hvis produktion varetages af dem i henhold til aftalerne. Beretningerne skal indeholde oplysninger om produktion og salg af hver vare, der foretages af den paagaeldende part eller datterselskaber eller selskaber, som den kontrollerer, paa det faelles marked som helhed og i hver enkelt medlemsstat; desuden skal det oplyses, hvilke maengder af produktionen der forbruges internt i koncernen, med angivelse af producentens og forbrugerens navn og branche; endelig skal der oplyses om samtlige enkeltheder ved hvert selskabs samlede produktion af de paagaeldende varer i EOEF og i andre lande. Beretningen skal indsendes til Kommissionen senest to maaneder efter udloebet af den periode, den vedroerer. Den foerste beretning skal vedroere perioden fra den 19. oktober 1986 til den 18. oktober 1989.

(45) Selv om aftalerne mellem ENI og Montedison kan fritages, fordi de opfylder betingelserne i artikel 85, stk. 3, medfoerer de en betydelig stigning i parternes andel af produktionskapaciteten for og salget af de paagaeldende produkter i Faellesskabet og i saerdeleshed i Italien. Paa grund af den fare, som en saadan forbedring af markedsstilling kan udgoere i henseende til opretholdelse af fri konkurrence inden for EOEF, har Kommissionen pligt til omhyggeligt at foelge udviklingen i alle sektorer. Derfor skal ENI og Montedison paalaegges at underrette Kommissionen paa forhaand om enhver yderligere transaktion, som de eller deres datterselskaber eller tilsluttede selskaber deltager i, med henvisning til de produkter og sektorer, der er omhandlet i denne beslutning.

(46) For at saette Kommissionen i stand til at foere tilsyn med de fritagne aftaler som kraevet i artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 17 skal det ogsaa paalaegges ENI og Montedison at underrette Kommissionen paa forhaand om alle former for fornyelse eller udvidelse af anvendelsesomraadet for eller arten af samt aendringer eller tilfoejelser til aftalerne.

(47) Kommissionen forbeholder sig desuden ret til at anmode parterne om enhver anden oplysning, den maatte finde noedvendig med henblik paa at sikre, at konkurrencen ikke fordrejes mere, end denne beslutning tillader -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

I henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, erklaeres bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, for perioden fra 19. oktober 1983 til 18. oktober 1998 uanvendelige paa de aftaler indgaaet mellem Ente Nazionale Idrocarburi (i den foelgende benaevnt ENI) og Montedison SpA (i det foelgende benaenvt Montedison), der traadte i kraft henholdsvis den 17. marts og den 27. september 1983, og som vedroerte gensidige overfoersler af visse aktiviteter inden for den petrokemiske industri (basiskemikalier, termoplastprodukter og visse gummiprodukter), samt paa de aftaler og den adfaerd, der er knyttet til og betinget af foernaevnte aftaler, og som indebaerer saavel lukning af anlaeg som en reel specialisering af hver enkelt parts virksomhed.

Artikel 2

Til den i artikel 1 omhandlede fritagelse knyttes foelgende paabud:

1. ENI skal i fritagelsens varighed hvert tredje aar indgive en beretning til Kommissionen senest to maaneder efter udloebet af den periode, den daekker. Den foerste beretning skal vedroere perioden fra den 19. oktober 1986 til den 18. oktober 1989.

Beretningen skal indeholde oplysninger om aktiviteter i forbindelse med LDPE, LLDPE, HDPE, ABS, PVC, acrylresin, NBR og krakningsprodukter. Den skal indeholde oplysninger om produktion og salg af hvert produkt foretaget af ENI eller af datterselskaber eller virksomheder, som det kontrollerer, paa det faelles marked som helhed og i de enkelte medlemsstater; den skal endvidere indeholde enkeltheder om selskabets samlede produktion af hver af de paagaeldende produkter i EOEF og i andre lande, med oplysning om, hvilke maengder af produktionen der forbruges inden for koncernen, med angivelse af producentens og forbrugerens navn og branche. 2. Montedison skal i fritagelsens varighed hvert tredje aar indgive en beretning til Kommissionen senest to maaneder efter udloebet af den periode, den daekker. Den foerste beretning skal vedroere perioden fra den 19. oktober 1986 til den 18. oktober 1989. Beretningen skal indeholde oplysninger om aktiviteter i forbindelse med PP, PS og krakningsprodukter.

Beretningen skal indeholde oplysninger om produktion og salg af hvert produkt foretaget af Montedison eller af datterselskaber eller virskomheder, som det kontrollerer, paa det faelles marked som helhed og de enkelte medlemsstater; den skal endvidere indeholde enkeltheder om selskabets samlede produktion af hver af de paagaeldende produkter i EOEF og i andre lande, med oplysning om, hvilke maengder af produktionen der forbruges inden for koncernen, med angivelse af producentens og forbrugerens navn og branche.

3. ENI og Montedison skal hver isaer paa forhaand underrette Kommissionen om enhver form for yderligere foranstaltninger, som de eller deres datterselskaber eller tilsluttede virksomheder deltager i med hensyn til de produkter og sektorer, der er omhandlet i denne beslutning.

4. ENI og Montedison skal hver isaer paa forhaand underrette Kommissionen om alle former for fornyelse eller udvidelse af anvendelsesomraadet for eller arten af samt aendringer og tilfoejelser til de i artikel 1 naevnte aftaler.

5. ENI og Montedison skal imoedekomme enhver anmodning fra Kommissionen om yderligere oplysninger, som denne skoenner noedvendige til at kunne kontrollere, at konkurrencen ikke begraenses mere, end denne beslutning tillader.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til foelgende virksomheder:

- Ente Nazionale Idrocarburi,

Piazzale Enrico Mattei, 1,

I-00100 Roma,

- Montedison SpA,

Foro Buonaparte, 31,

I-20100 Milano

Udfaerdiget i Bruxelles, den 4. december 1986.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen