Kommissionens beslutning

af 25. oktober 2000

om statsstøtteordning indført af regionen Sardinien (Italien) for at fremme og udnytte økologisk landbrug

(meddelt under nummer K(2000) 3153)

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(2001/105/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel, og

ud fra følgende betragtninger:

I. Sagsforløb

(1) Ved brev af 3. marts 1994, indgået den 17. marts 1994, underrettede Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 88), stk. 3, om regionallov nr. 9/94 (i det følgende benævnt "regionalloven") om normer for fremme og udnyttelse af økologisk landbrug. Sagen er registreret under nummer N 167/94.

(2) Kommissionen bad ved brev af 25. april 1994 og af 23. august 1994 om yderligere oplysninger om denne lov; de italienske myndigheder svarede ved brev af 14. juli 1994 og af 17. oktober 1994 samt ved fax af 14. februar 1995.

(3) Det fremgik af oplysningerne fra de italienske myndigheder, at den støtte, der var fastsat i regionalloven, var trådt i kraft, inden Kommissionen blev underrettet om denne lov.

(4) Derfor er den ved regionalloven indførte støtte, der havde fået tildelt nummer N 167/94, blevet overført fra registeret for anmeldt støtte til registeret for uanmeldt støtte under nummer NN 139/94.

(5) Kommissionen underrettede ved brev af 27. juli 1995 Italien om sin beslutning om at indlede proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for den støtte, der er fastsat i regionallovens artikel 9 og artikel 12, stk. 1.

(6) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(1). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.

(7) Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra interesserede parter.

II. Beskrivelse

(8) Ifølge regionallovens artikel 9, stk. 1, ydes 60 % af de støtteberettigede udgifter som kapitaltilskud til grundforbedring i forbindelse med økologisk landbrug.

(9) Den i artikel 9, stk. 1, fastsatte støtte er også beregnet for systemer og teknikker til økologisk forarbejdning af landbrugsprodukter.

(10) Ifølge regionallovens artikel 9, stk. 2, ydes der lavtforrentede lån til de i stk. 1 omhandlede investeringer, der sammenlagt med de i stk. 1 fastsatte tilskud kan udgøre op til 75 % af de støtteberettigede udgifter.

(11) Landbrugsbedrifter, der har fået tildelt det mærke, der er fastsat i regionallovens artikel 5, kan opnå den støtte, der er fastsat i artikel 9, stk. 1 og 2.

(12) Ifølge artikel 5 indføres der et fælles regionalt oprindelses- og kvalitetsmærke for at karakterisere produkter, som er fremstillet ved hjælp af økologiske landbrugs- og forarbejdningsmetoder.

(13) Ifølge regionallovens artikel 12, stk. 1, gennemføres der en reklamekampagne for økologiske produkter ved hjælp af de finansielle midler, der er afsat i artikel 6, stk. 6, i regionallov nr. 39/73.

(14) Ifølge regionalloven afsættes der følgende midler til ydelse af støtte:

- for støtte i henhold til artikel 9, en del af en rammebevilling på 1650 mio. ITL (ca. 852000 EUR) pr. år, som også skal finansiere den støtte, der er fastsat i lovens artikel 10 og 11, og som Kommissionen ikke har gjort indsigelse mod

- for støtte i henhold til artikel 12, stk. 1, en del af en rammebevilling på 410 mio. ITL (ca. 211750 EUR) for 1994 og 210 mio. ITL (ca. 108450 EUR) for de følgende år, som også skal finansiere den støtte, der er fastsat i lovens artikel 2, stk. 6, litra e), artikel 8 og artikel 12, stk. 2, og som Kommissionen ikke har gjort indsigelse mod.

(15) Kommissionen indledte proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, fordi støtteordningen kunne tænkes at være uforenelig med fællesmarkedet. Der var især tvivl om nedenstående punkter.

Hvad angår artikel 9

(16) Støtten i henhold til artikel 9, stk. 1 og 2, skulle anvendes dels til grundforbedring, dels til investeringer i forbindelse med forarbejdning af økologiske landbrugsprodukter.

(17) Støtten til grundforbedring (sektoren for primærproduktion) faldt ind under Rådets forordning (EØF) nr. 2328/91 af 15. juli 1991 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet(2), som ændret ved forordning (EF) nr. 409/97(3), og burde undersøges separat på grundlag af denne forordning.

(18) Da hverken bestemmelserne i artikel 9 eller oplysningerne fra de italienske myndigheder gjorde det muligt at fastslå, om de landbrugsbedrifter, der modtog støtte efter artikel 9, opfyldte betingelserne i artikel 5 i forordning (EØF) nr. 2328/91, kunne støtten falde ind under enten artikel 12, stk. 1, eller artikel 12, stk. 2, i nævnte forordning. I førstnævnte tilfælde skulle støtten undersøges i henhold til traktatens artikel 92 og 93 (nu artikel 87 og 88). (I sidstnævnte tilfælde skulle bestemmelserne i traktatens artikel 92 og 93 ikke anvendes, da det af artikel 35, stk. 2, i ovennævnte forordning fremgår, at "med undtagelse af traktatens artikel 92, stk. 2, finder bestemmelserne i traktatens artikel 92, 93 og 94 ikke anvendelse på de støtteforanstaltninger, der er omfattet af [...] artikel 12, stk. 2, 3 og 4 [...]").

(19) Hvis artikel 12, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2328/91 blev anvendt, måtte det konkluderes, at de maksimale støtteintensiteter, som Kommissionen tillader for denne investeringstype (dvs. 75 % i ugunstigt stillede områder, jf. direktiv 75/268/EØF, og 35 % i andre områder), kun var blevet overholdt for investeringer i ugunstigt stillede områder.

(20) Derfor kunne støtten i artikel 9 inden for primærproduktionen ikke anses for forenelig med fællesmarkedet for den del, der vedrører investeringer i ikke-ugunstigt stillede områder.

(21) Investeringsstøtten til forarbejdning, jf. artikel 9, stk. 1, skulle kunne henføres under undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), som foranstaltninger, der kan fremme udviklingen af de pågældende sektorer uden at ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, af følgende årsager.

1. Sådanne støtteforanstaltninger måtte anses for at være i overensstemmelse med udvælgelseskriterierne i punkt 2 i bilaget til Kommissionens beslutning 90/342/EØF af 7. juni 1990 om fastlæggelse af udvælgelseskriterier for investeringer vedrørende forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugs- og skovbrugsprodukter(4) (der anvendes analogt med konkurrencereglernes anvendelse), i betragtning af at de italienske myndigheder havde forpligtet sig til at overholde sektorbegrænsningerne ifølge punkt 2 i bilaget til beslutning 90/342/EØF.

2. Støtteintensiteterne lå under de maksimumssatser, som Kommissionen generelt tillader for støtte af denne type i mål 1-regioner.

(22) Dog ville kun landbrugsbedrifter, som havde fået tildelt mærket i regionallovens artikel 5, kunne opnå den i artikel 9 fastsatte støtte. Det pågældende mærke er imidlertid et regionalt mærke, der knytter produkternes oprindelse sammen med deres økologiske kvalitet, og det forhold, at mærket føjes til betegnelsen "økologisk landbrug" og ikke erstatter det, ændrer på ingen måde dets forbindelse med produkternes oprindelse, så meget mere som regionallovens artikel 5, stk. 6, fastsætter en sanktion i tilfælde af, at det pågældende mærke anvendes for produkter, der ikke er fremstillet efter økologiske landbrugsmetoder eller ikke indeholder eller er fremstillet af råvarer fra Sardinien.

(23) Da bestemmelserne i regionallovens artikel 5 udelukkende favoriserer regionale produkter, kunne de på grundlag af EF-Domstolens faste retspraksis være i modstrid med EF-traktatens artikel 30 (nu artikel 28) ved at være foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner uden at kunne begrundes ud fra EF-traktatens artikel 36 (nu artikel 30). De var desuden i modstrid med artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 af 24. juni 1991 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler(5), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2020/2000(6), som foreskriver følgende: "Medlemsstaterne må ikke af grunde, der vedrører produktionsmetoden, mærkningen eller angivelsen af denne produktionsmetode forbyde eller begrænse markedsføringen af (de i artikel 1 omhandlede) produkter".

(24) På baggrund af disse argumenter kunne ingen af undtagelserne i artikel 92 (nu artikel 87), stk. 2 og 3, anvendes, og støtten syntes derfor at ville kunne fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

Hvad angår artikel 12, stk. 1

(25) Vedrørende støtten til reklame for økologiske produkter, havde de italienske myndigheder forsikret, at kriterierne i "Rammeordning for statsstøtte til reklame for landbrugsprodukter og visse varer, der ikke henhører under EØF-traktatens bilag II, men ikke fiskerivarer(7)" var opfyldt.

(26) Denne påstand stred dog mod en anden påstand fra de italienske myndigheder, ifølge hvilken reklameforanstaltningerne tog sigte på produkter fra bestemte virksomheder (consorzi di cooperative). Ifølge punkt 2.2 i ovennævnte rammeordning kan der dog "ikke være nogen fælles interesse, som berettiger til støtte af reklame, der direkte tager sigte på produkterne fra en eller flere bestemte virksomheder; det drejer sig om ren og skær driftsstøtte, der er uforenelig med det fælles marked".

(27) Da de italienske myndigheder ikke havde fremsendt nogen oplysninger om den påtænkte reklamekampagnes gennemførelse, kunne Kommissionen ikke udelukke, at den tog sigte på produkter, der var mærket med det i regionallovens artikel 5 nævnte mærke. På baggrund af overvejelserne over bestemmelserne om det pågældende mærke (jf. betragtning 22), syntes ingen af undtagelserne i traktatens artikel 92 (nu artikel 87), stk. 2 og 3, at kunne anvendes.

III. Bemærkninger fra Italien og svar fra Kommissionen

(28) Ved brev af 23. januar 1996, indgået den 31. januar 1996, fremsendte Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union de italienske myndigheders svar på de bemærkninger, som Kommissionen havde fremsat i meddelelsen om indledning af proceduren.

(29) Ifølge de italienske myndigheder ville støttesatserne i forbindelse med grundforbedring ikke være de samme i ugunstigt stillede områder som i de andre områder. I førstnævnte tilfælde ville satsen være 60 % og i sidstnævnte 35 %.

(30) Hvad det regionale mærke angår, havde de italienske myndigheder vedlagt deres svar et lovforslag, som ændrer regionallovens artikel 5 således, at mærket erstattes af den liste, der er fastsat i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2092/91. Ifølge forslaget ændres også regionallovens artikel 9, idet henvisningen til anvendelse af det regionale mærke erstattes af en henvisning til optagelse på ovennævnte liste.

(31) Med hensyn til artikel 12, stk. 1, gentog de italienske myndigheder, at Fællesskabets kriterier for reklame for landbrugsprodukter ville blive opfyldt, og anførte, at muligheden for at favorisere bestemte virksomheder ville forsvinde med det regionale mærkes bortfald, da reklamekampagnen ville være til fordel for al økologisk produktion, der følger standarderne i forordning (EØF) nr. 2092/91.

(32) Endelig mindede de italienske myndigheder om, at regionalloven ikke allerede var bragt i anvendelse.

(33) Efter en gennemgang af disse oplysninger anmodede Kommissionen ved brev af 22. juli 1996 (ref.: 29692) de italienske myndigheder om at fremsende den endelige udgave af det lovforslag, der omhandles under betragtning 30. Kommissionen gjorde endvidere de italienske myndigheder opmærksom på følgende:

Støtte til primærproduktion i henhold til regionallovens artikel 9, stk. 1 og 2

1. I brevet af 27. juli 1995 (jf. betragtning 5) var det blevet understreget, at det ikke ud fra oplysningerne om støttemodtagerne var muligt at afgøre, om retsgrundlaget for en vurdering i det foreliggende tilfælde skulle være stk. 1 eller stk. 2 i artikel 12 i forordning (EØF) nr. 2328/91.

2. Kommissionen havde derfor undersøgt støtteforanstaltningerne i henhold til EF-traktatens artikel 92 og 93 (nu artikel 87 og 88) ud fra den hypotese, at ovennævnte stk. 1 skulle anvendes (med andre ord, at støttemodtagerne opfyldte betingelserne i artikel 5-9 i forordning (EØF) nr. 2328/91), og var kommet til den konklusion, at støtteforanstaltningerne i så fald ikke var forenelige med fællesmarkedet, da de overskred de maksimalt tilladte støttesatser.

3. Hverken de oplysninger, som de italienske myndigheder gav i brev af 23. januar 1996 (jf. betragtning 28), eller lovforslaget om ændring af regionalloven bragte noget nyt med hensyn til de betingelser, som støttemodtagerne skulle opfylde.

4. Det kan derfor ikke udelukkes, at de pågældende støtteforanstaltninger falder ind under artikel 12, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2328/91, ifølge hvilken støttesatserne skal være mindst en fjerdedel lavere end støttesatserne efter artikel 7 i samme forordning.

Støtte til forarbejdning af økologiske landbrugsprodukter i henhold til regionallovens artikel 9, stk. 1 og 2

5. Det lovforslag, som den italienske regering har fremsendt, indeholder ingen henvisning til de sektorbegrænsninger, der skal anvendes i forbindelse med investeringsstøtte til forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter; teksten til de nye EF-rammebestemmelser for investeringer på dette område, som trådte i kraft den 1. januar 1996(8), blev fremsendt til den italienske regering ved brev af 20. oktober 1995.

6. Forslaget til ændring af regionalloven bør derfor tage højde for de nye fællesskabsbestemmelser.

(34) Kommissionen har ikke modtaget noget svar på sit brev af 22. juli 1996 og har derfor ikke den endelige udgave af det lovforslag, der omhandles i betragtning 30.

(35) Ved brev af 23. august 2000, indgået den 28. august 2000, anmodede Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen om at vedtage en endelig beslutning på grundlag af de oplysninger, den har til sin rådighed, i henhold til artikel 7, stk. 7, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93(9) (nu artikel 88).

IV. Vurdering af statsstøtteordningen

(36) De italienske myndigheder har ikke besvaret Kommissionens brev af 22. juli 1996, men har anmodet Kommissionen om at vedtage en beslutning på grundlag af de oplysninger, den har til sin rådighed. Siden afsendelsen af ovennævnte brev til Kommissionen er der ikke fremkommet nye oplysninger, som kan hæve den tvivl, Kommissionen gav udtryk for ved procedurens indledning, (og som det lovforslag, de italienske myndigheder fremsendte den 23. januar 1996, ikke kunne udrydde). I henhold til artikel 7, stk. 7, i forordning (EF) nr. 659/1999 skal Kommissionen vedtage en negativ beslutning, hvis de meddelte oplysninger ikke er tilstrækkelige til at godtgøre, at støtten er forenelig med fællesmarkedet. I det foreliggende tilfælde kan Kommissionen ud fra de disponible oplysninger konstatere følgende:

1. Hvad angår støtten i henhold til artikel 9, stk. 1 og 2, i regionalloven for primærproduktion, er det stadig ikke muligt at fastslå, om retsgrundlaget skal være artikel 12, stk. 1, eller artikel 12, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2328/91.

2. Hvis artikel 12, stk. 1, finder anvendelse, hvilket er den hypotese, Kommissionen antog ved undersøgelse af støtten, ville en støttesats på 60 % som i den oprindelige regionallov kunne tillades i forbindelse med ugunstigt stillede områder, når støtten undersøges i henhold til traktatens artikel 92 og 93 (eftersom Kommissionen i sådanne tilfælde tillader en maksimal støttesats på 75 % for sådanne investeringer), men den ville være alt for høj for andre områder, for hvilke Kommissionen kun tillader en maksimal støttesats på 35 % for denne type investeringer. Ved brev af 23. januar 1996 meddelte de italienske myndigheder, at de ville nedsætte støttesatsen for ikke-ugunstigt stillede områder til 35 %. Lovforslaget til ændring af loven, der var knyttet som bilag til brevet, indeholder ingen henvisninger til disse støttesatser. Kommissionen er derfor ikke i stand til at fastslå, om ændringen faktisk har fundet sted, og desto mere fordi de italienske myndigheder ikke har fremsendt den endelige udgave af den ændrede lov.

3. Desuden indeholder de italienske myndigheders brev af 23. januar 1996 ingen oplysninger om, hvorvidt betingelserne i artikel 5, 6, 7, 8 og 9 i forordning (EØF) nr. 2328/91 er opfyldt. Dette er et krav, hvis artikel 12, stk. 1, skal finde anvendelse.

4. I betragtning af ovenstående kan det stadig ikke udelukkes, at støtten skal undersøges i henhold til artikel 12, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2328/91. Selv om det i artikel 35, stk. 2, i samme forordning er fastsat, at traktatens artikel 92 og 93 ikke finder anvendelse på de støtteforanstaltninger, der er omfattet af artikel 12, stk. 2, bør det understreges, at hvis denne artikel finder anvendelse, skal støttesatsen være mindst en fjerdedel mindre end støtten i henhold til artikel 7 i samme forordning. Med andre ord skal den være mindre end den støttesats, som de italienske myndigheder har angivet i sine forpligtelser.

5. Kommissionen kan således ikke afgøre, om støtten efter artikel 9, stk. 1 og 2, i regionalloven for primærproduktion er forenelig med fællesmarkedet, hvis artikel 12, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2328/91 finder anvendelse. Hvis artikel 12, stk. 2, i samme forordning anvendes, kan Kommissionen ikke udtale sig om støtteforanstaltningerne i nærværende beslutning, da det fremgår af artikel 35, stk. 2, i ovennævnte forordning, at "med undtagelse af traktatens artikel 92, stk. 2, finder bestemmelserne i traktatens artikel 92, 93 og 94 ikke anvendelse på de støtteforanstaltninger, der er omfattet af [...] artikel 12, stk. 2, 3 og 4 [...]".

6. Vedrørende støtten efter artikel 9, stk. 1 og 2, i regionalloven for forarbejdning af økologiske landbrugsprodukter havde Kommissionen ytret tvivl om, hvorvidt den er forenelig med fællesmarkedet, fordi støtten var forbeholdt landbrugsbedrifter, som var blevet tildelt et mærke, der synes at være i modstrid med traktatens artikel 28. Efter Domstolens faste retspraksis kunne dette mærke, som kun begunstiger regionale produkter, være i modstrid med traktatens artikel 30 (nu artikel 28) ved at være en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion uden at kunne begrundes ud fra traktatens artikel 36 (nu artikel 30), jf. betragtning 22-24.

7. I lovforslaget om ændring af regionalloven er mærket erstattet af den liste, som er omhandlet i artikel 8, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2092/91, og regionallovens artikel 9 er ændret, idet henvisningen til at anvende det regionale mærke er erstattet af en henvisning til optagelse på ovennævnte liste.

8. Eftersom de italienske myndigheder ikke har besvaret Kommissionens brev af 22. juli 1996, er det ikke muligt at fastslå, om lovforslaget til ændring af regionalloven er blevet offentliggjort, og hvilke bestemmelser den endelige udgave indeholder. Som følge heraf kan det heller ikke fastslås, om alle henvisninger til mærket rent faktisk er blevet fjernet fra regionalloven, og om støtten således ikke længere er forbeholdt landbrugsbedrifter, som fremstiller produkter udelukkende af råvarer fra Sardinien (jf. betragtning 22).

9. Som allerede nævnt synes mærket at være i modstrid med traktatens artikel 28. Når Kommissionen undersøger statsstøtte på grundlag af sine beføjelser i henhold til traktatens artikel 88, kan den ikke bemyndige medlemsstaterne til at fravige EF-bestemmelserne, undtagen bestemmelserne for anvendelse af traktatens artikel 87, stk. 1(10).

10. Hvad angår sektorbegrænsningerne i forbindelse med investeringer, forpligtede de italienske myndigheder sig desuden til at overholde de begrænsninger, som er fastsat i beslutning 90/342/EØF (jf. betragtning 21). Lovforslaget til ændring af loven, der var knyttet som bilag til deres brev af 23. januar 1996, indeholdt imidlertid ingen forpligtelser i denne henseende.

11. Set i lyset af ovenstående kan Kommissionen stadig ikke fastslå, hvorvidt den støtte, der er ydet i henhold til artikel 9, stk. 1 og 2, i regionalloven for sektoren for forarbejdning af økologiske landbrugsprodukter, er forenelig med fællesmarkedet.

12. Hvad angår støtten til reklame for økologiske produkter efter regionallovens artikel 12, stk. 1, bekræftede de italienske myndigheder i deres brev af 23. januar 1996, at de kriterier, som EF havde fastsat for reklame for landbrugsprodukter, ville blive opfyldt, og at muligheden for at favorisere bestemte virksomheder ville forsvinde med det regionale mærkes bortfald, da reklamekampagnen ville være til fordel for al økologisk produktion, der følger standarderne i forordning (EØF) nr. 2092/91.

13. Eftersom de italienske myndigheder ikke har besvaret Kommissionens brev af 22. juli 1996, er det ikke muligt at fastslå, om alle henvisninger til mærket er blevet fjernet fra regionalloven, og om reklamekampagnen således ikke længere kun er til fordel for bestemte virksomheder. Da de italienske myndigheder blot har gentaget, at EF-kriterierne for reklame for landbrugsprodukter ville blive opfyldt uden at levere yderligere præciseringer på trods af den tvivl, som Kommissionen havde givet udtryk for i sin meddelelse om indledning af proceduren, er det umuligt at fastslå, hvor stor en støtte der vil kunne ydes til reklamekampagnen, og hvordan den skal gennemføres.

(37) I forbindelse med de formelle undersøgelsesprocedurer påhviler det medlemsstaten at fremkomme med alle oplysninger, som kan hæve den tvivl, Kommissionen har givet udtryk for ved gennemgangen af den pågældende støtte. I det foreliggende tilfælde er Kommissionen på baggrund af bemærkningerne i betragtning 36 fortsat stærkt i tvivl om, hvorvidt den pågældende støtte er forenelig med fællesmarkedet. Hvis Kommissionen ikke kan fastslå, om støtten er forenelig med fællesmarkedet, fordi de disponible oplysninger er utilstrækkelige, kan den ikke godkende støtten(11), da det er umuligt at fastslå, hvorvidt undtagelserne i EF-traktatens artikel 87 risikerer at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

(38) Af mangel på oplysninger kan Kommissionen heller ikke udelukke, at der er ydet støtte efter fremsendelsen af det i betragtning 30 omtalte lovforslag.

V. Konklusion

(39) På baggrund af ovennævnte overvejelser kan Kommissionen konstatere følgende:

1. Hvis artikel 12, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2328/91 finder anvendelse, kan støtten til primærproduktion i henhold til artikel 9 i regionallov nr. 9/94 ikke henføres under nogen af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3.

2. Støtten til forarbejdning, jf. artikel 9 i regionallov nr. 9/94, kan lige som støtten i henhold til artikel 12, stk. 1, i samme lov heller ikke henføres under nogen af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3 -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den statsstøtte til primærproduktion, som er fastsat i artikel 9 i Sardiniens regionallov nr. 9/94, er uforenelig med fællesmarkedet, hvis den ydes i henhold til artikel 12, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2328/91.

Artikel 2

Den statsstøtte til forarbejdning, som er fastsat i artikel 9 i Sardiniens regionallov nr. 9/94, samt støtten i artikel 12, stk. 1, i samme lov, er uforenelig med fællesmarkedet.

Artikel 3

Italien skal ophæve de i artikel 1 og 2 omhandlede støtteordninger.

Artikel 4

1. Italien træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 1 og 2 omhandlede støtte, som er blevet udbetalt ulovligt til støttemodtagerne.

2. Tilbagesøgningen skal ske uophørligt og i overensstemmelse med national lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme beslutningen hurtigt og effektivt. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev udbetalt til støttemodtageren/-erne, og indtil den er blevet tilbagebetalt. Renterne beregnes på basis af den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten for regionalstøtte.

Artikel 5

Italien underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 6

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 25. oktober 2000.

På Kommissionens vegne

Franz Fischler

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 294 af 9.11.1995, s. 19.

(2) EFT L 218 af 6.8.1991, s. 1.

(3) EFT L 62 af 4.3.1997, s. 4.

(4) EFT L 163 af 29.6.1990, s. 71.

(5) EFT L 198 af 22.7.1991, s. 1.

(6) EFT L 241 af 26.9.2000, s. 39.

(7) EFT C 302 af 12.11.1987, s. 6.

(8) EFT C 29 af 2.2.1996, s. 4.

(9) EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1.

(10) Dom afsagt af Retten i Første Instans i sag T-184/97, BP Chemicals Ltd mod Europa-Kommissionen.

(11) Jf. artikel 7, stk. 7, i forordning (EF) nr. 659/1999, som de italienske myndigheder henviser til for at anmode om en endelig beslutning på grundlag af disponible oplysninger.