(8)

I ESRB's vurdering af sårbarheder fremhæves følgende i forhold til Norge: a) Husholdningernes gældsniveau er meget højt sammenlignet med andre lande og tidligere år og er steget støt over de seneste ti år. Desuden er en stor andel af lånene variabelt forrentede, hvilket også gør husholdningerne sårbare over for rentestigninger. Stresstest for rentestigninger har dog vist, at låneansøgerne generelt ville være i stand til at dække almindelige leveomkostninger i tilfælde af rentestød. Derfor kan risikoen for eventuelle misligholdelser på grund af rentestigninger være begrænset. b) Realkreditlångivningen er steget på mellemlangt sigt og er den faktor, der bidrog mest til væksten i udlån til husholdninger. Endvidere er realkredit systemisk vigtig for banksektoren, fordi den udgør en stor del af kreditinstitutternes samlede udlån. Banksektoren kan også være eksponeret mod risici fra det internationale miljø som følge af den store andel af udenlandske investorer, der deltager på markedet for særligt dækkede obligationer, og den indbyrdes forbundethed mellem Norges finansielle system og de andre nordiske lande. c) Der er tegn på overvurdering af priserne efter en lang periode med forhøjet og vedvarende vækst i boligpriserne. Stigningen i huspriserne er ganske vist aftaget i de seneste kvartaler, men omfanget af transaktioner er ikke faldet. Andelen af boligejere, der ejer deres bolig gennem realkreditlån, er høj, hvilket potentielt kan gøre husholdningerne sårbare over for negative økonomiske eller finansielle forhold eller en negativ udvikling på markedet for beboelsesejendomme. d) Et økonomisk eller finansielt stød kan i lyset af ovennævnte sårbarheder føre til direkte og indirekte risici for den finansielle stabilitet. Potentielle direkte risici for banksystemet i Norge retter sig mod eventuelle kredittab fra nye realkreditlån, idet disse lån måske blev ydet under vilkår med overvurderede boligpriser. Endvidere vil husstandene kunne få en negativ formueeffekt eller risikere, at deres egenkapital bliver negativ, hvis faldet i huspriserne er betydeligt. Hvis f.eks. arbejdsløsheden stiger og/eller væksten i husholdningernes indkomst falder, vil nogle husholdninger derudover kunne få vanskeligere ved at servicere deres gæld. Den dermed forbundne negative husstandsindkomst og formueværdi vil kunne forstærke det første stød, hvis husholdningerne er nødt til at reducere deres forbrug for at kunne servicere deres boliglån. Dette vil kunne føre til anden runde-effekter og en øget risiko for kreditinstitutterne og det finansielle system. e) ESRB noterer sig, at Norge har indført et omfattende sæt af låntager- og kapitalbaserede foranstaltninger, som har til formål at sikre modstandsdygtigheden for både kreditinstitutter og låntagere. Grænsen for tab givet misligholdelse (LGD) og kravene til modellerne for misligholdelsessandsynlighed (12) er sammen med den kontracykliske buffersats alle vigtige kapitalbaserede foranstaltninger, der forventes at sikre, at kreditinstitutterne er i stand til at dække tab efter et eventuelt økonomisk eller finansielt stød. Derudover har de norske myndigheder aktiveret en lang række af låntagerbaserede foranstaltninger: en kombination af grænser for belåningsprocent og gæld i forhold til indkomst samt prisoverkommelighedstests. Virkningerne af de låntagerbaserede foranstaltninger er dokumenteret, og der er sket et fald i andelen af realkreditlån med høje værdier i forbindelse med de forhold, som grænserne gælder for. Uanset den betydelige indsats, der er gjort inden for området makroprudentiel politik, er de systemiske risici i forbindelse med markedet for beboelsesejendomme stadig høje i Norge. f) De nuværende makroprudentielle politiske foranstaltninger vurderes at være passende til at afbøde de identificerede systemiske risici i forbindelse med sårbarheder i beboelsesejendomssektoren i Norge. Der er imidlertid stadig betydelige systemiske risici i forbindelse med det norske marked for beboelsesejendomme, og af disse årsager vurderes den makroprudentielle politik kun som værende delvist tilstrækkelig. Inden for den makroprudentielle politik har fokus primært været på at afbøde de identificerede sårbarheder, hvilket har resulteret i et omfattende sæt af politiske foranstaltninger. De makroprudentielle foranstaltninger kunne ikke desto mindre komplementeres af bredere politiske tiltag med det formål at afbøde eller fjerne de faktorer, der muliggør eller fremmer husholdningernes stigende gældsætning. Disse foranstaltninger bør understøtte de nuværende makroprudentielle foranstaltninger med henblik på at imødegå de resterende sårbarheder, der er identificeret i markedet for beboelsesejendomme i Norge, på en effektiv måde, uden at der skabes uforholdsmæssige omkostninger for den norske realøkonomi og det finansielle system. Yderligere tiltag kunne omfatte at fjerne incitamenter til højere gældsætning for husholdningerne ved at øge effektiviteten på markedet for lejeboliger og udviklingen af ejerboliger og ved at sikre et tilstrækkeligt boligudbud. Hvis der ikke træffes andre politiske tiltag, og hvis sårbarhederne ikke aftager, eller hvis de øges på grund af den økonomiske eller finansielle udvikling, kunne de gældende makroprudentielle foranstaltninger strammes eller nye makroprudentielle foranstaltninger aktiveres.