DA Den Europæiske Unions Tidende C 144/4

KOMMISSIONENS AFGØRELSE

af 21. april 2016

om underretning af et tredjeland om muligheden for, at det bliver identificeret som et ikkesamarbejdende tredjeland for så vidt angår bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri

(2016/C 144/05)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1005/2008 om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1936/2001 og (EF) nr. 601/2004 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1093/94 og (EF) nr. 1447/1999 (1), særlig artikel 32, og

ud fra følgende betragtninger:

1. INDLEDNING

(1) Ved forordning (EF) nr. 1005/2008 (»IUU-forordningen«) fastsættes en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri).

(2) I IUU-forordningens kapitel VI fastsættes den procedure, der skal følges ved identifikation af ikkesamarbejdende tredjelande, det fastsættes, hvilke foranstaltninger der kan træffes over for sådanne lande, der fastsættes bestemmelser om opstilling af en liste over sådanne tredjelande, om fjernelse fra listen og om offentliggørelse af nævnte liste, og der fastsættes bestemmelser om hasteforanstaltninger.

(3) Kommissionen skal i henhold til artikel 32 i IUU-forordningen underrette de pågældende tredjelande om, at de muligvis kan identificeres som ikkesamarbejdende tredjelande. En sådan underretning er foreløbig. Underretningen skal baseres på kriterierne i IUU-forordningens artikel 31. Kommissionen skal ligeledes træffe alle de foranstaltninger, der er anført i artikel 32 i den pågældende forordning, over for disse lande. I meddelelsen skal Kommissionen navnlig underrette tredjelandene om de vigtige kendsgerninger og overvejelser, som ligger bag identifikationen, landenes mulighed for at reagere og for at fremsende bevismateriale, der modbeviser en sådan identifikation, eller eventuelt en handlingsplan med forbedringer og oplysninger om, hvilke foranstaltninger der er truffet til at afhjælpe situationen. Kommissionen skal give det pågældende tredjeland tilstrækkelig tid til at besvare meddelelsen og en rimelig frist til at afhjælpe situationen.

(4) Kommissionen skal i henhold til IUU-forordningens artikel 31 identificere tredjelande, som den betragter som ikkesamarbejdende lande for så vidt angår bekæmpelse af IUU-fiskeri. Et tredjeland skal identificeres som ikkesamarbejdende, hvis det ikke opfylder de folkeretlige forpligtelser, det som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat har til at træffe foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri.

(5) Identifikationen af ikkesamarbejdende tredjelande skal baseres på en undersøgelse af alle de oplysninger, der er omhandlet i IUU-forordningens artikel 31, stk. 2.

(6) I henhold til IUU-forordningens artikel 33 skal Rådet opstille en liste over ikkesamarbejdende tredjelande. Over for sådanne lande kan der bl.a. træffes de foranstaltninger, der er fastsat i IUU-forordningens artikel 38.

(7) I henhold til IUU-forordningens artikel 20, stk. 1, skal tredjelandsflagstater for at få godkendt validerede fangstattester meddele Kommissionen, hvilke ordninger de har iværksat med henblik på at gennemføre, kontrollere og håndhæve de love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som de pågældende tredjelandes fiskerfartøjer skal overholde.

(8) I henhold til IUU-forordningens artikel 20, stk. 4, skal Kommissionen samarbejde administrativt med tredjelande på områder, der vedrører gennemførelsen af forordningen.

2. PROCEDURE VEDRØRENDE REPUBLIKKEN KIRIBATI

(9) Republikken Kiribati (i det følgende benævnt »Kiribati«) har ikke sendt Kommissionen en meddelelse som omhandlet i IUU-forordningens artikel 20.

(10) Kommissionen har i perioden 2010-2016 samarbejdet administrativt med Kiribatis myndigheder. Samarbejdet omfattede spørgsmål vedrørende gennemførelse og kontrol og håndhævelse af love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som Kiribati har indført. Der er udvekslet mundtlige og skriftlige kommentarer og foretaget besøg på stedet. Kommissionen har indhentet og kontrolleret alle de fornødne oplysninger om Kiribatis foranstaltninger til gennemførelse, kontrol og håndhævelse af de love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som landets fiskerfartøjer skal overholde, samt de foranstaltninger, som Kiribati har truffet for at opfylde sine forpligtelser til at bekæmpe IUU-fiskeri.

(11) Kiribati er medlem af Fiskerikommissionen for det Vestlige og Centrale Stillehav (WCPFC) og Den Interamerikanske Kommission for Tropisk Tunfisk (IATTC). Kiribati har ratificeret De Forenede Nationers havretskonvention af 1982 (UNCLOS) og 1995-aftalen om gennemførelsen af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskebestande (UNFSA). Kiribati er part i konventionen om oprettelse af Fiskeriagenturet for det Sydlige Stillehav (FFA) (2) og i Nauru-aftalen (PNA) om samarbejde om forvaltningen af fiskeri af fælles interesse (3).

(12) For at vurdere, om Kiribati opfylder sine folkeretlige forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat i henhold til de internationale aftaler, der er omhandlet i betragtning 11, samt de forpligtelser, der er fastlagt af de relevante regionale fiskeriforvaltningsorganisationer, der er nævnt i samme betragtning, har Kommissionen indhentet og analyseret alle de oplysninger, den anså for at være nødvendige med henblik herpå.

3. MULIGHEDEN FOR IDENTIFIKATION AF KIRIBATI SOM IKKE-SAMARBEJDENDE TREDJELAND

(13) Kommissionen har i overensstemmelse med artikel 31, stk. 3, i IUU-forordningen analyseret Kiribatis forpligtelser som flag-, havne-, kyst- og afsætningsstat. Med henblik på denne undersøgelse har Kommissionen taget hensyn til kriterierne i IUU-forordningens artikel 31, stk. 4-7.

3.1. Gentagne tilfælde af IUU-fiskeri og IUU-handelsstrømme (IUU-forordningens artikel 31, stk. 4)

(14) Der er på grundlag af de oplysninger, som Kommissionen har indhentet i forbindelse med sit besøg i Kiribati, samt offentligt tilgængelige oplysninger tydelige tegn på, at Kiribati ikke er i stand til at indberette oplysninger om de stærkt vandrende arter, som landets fiskerflåde fanger, eller om de fiskevarer, som landes eller omlades i landets havne, eller om disse varers handelsstrømme. Den kontrol, der foretages i Kiribatis havne, før et fiskerfartøj får tilladelse til at anløbe havn, består tilsyneladende udelukkende af en række dokumentkontroller (af licensstatus, data fra fartøjsovervågningssystemet, observatørrapporter og bevis på godt omdømme fra FFA). Der foretages tilsyneladende også en dokumentbaseret krydskontrol af de mængder, der er anført i fiskerfartøjets ladningsmanifest, og de mængder, der er angivet i transportfartøjets styrmandskvittering, før der udstedes et fortoldningsdokument og en omladningserklæring. Der fandtes imidlertid ingen instrukser om yderligere fysisk kontrol af landing eller omladning.

(15) Kiribati har indrømmet, at landet ikke har indført en sporbarhedsordning for fiskevarer, der fanges af kiribatiskflagede fartøjer eller af tredjelandsfartøjer, der fisker og omlader i landets farvande og havne. Når først fangsten er landet eller omladet i en havn i Kiribati, findes der ingen mekanisme, der gør det muligt at spore varerne til næste trin i forsyningskæden. De kompetente myndigheders mangelfulde kontrol af de landinger og omladninger, der finder sted i Kiribatis havne, som beskrevet i betragtning 14, er yderligere til hinder for, at varerne kan spores. Kiribati kan derfor ikke garantere, at landets markeder er gennemsigtige, således at fisk eller fiskevarer kan spores, som krævet i punkt 71 i FAO's internationale handlingsplan om forebyggelse, afværgelse og standsning af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IPOA-IUU), hvori staterne opfordres til at træffe foranstaltninger til at gøre deres markeder mere gennemsigtige.

(16) Eftersom fisk og fiskevarer tilsyneladende ikke kan spores, og de kiribatiske myndigheder ikke har adgang til fyldestgørende oplysninger om de fisk, der landes eller omlades i landets havne, vil landet sandsynligvis ikke kunne sikre, at de fiskevarer, der handles i landet, ikke stammer fra IUU-fiskeri. Hvad dette spørgsmål angår, opfylder Kiribati efter alt at dømme ikke den forpligtelse, som landet som havnestat har til at fremme virkningen af de internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, herunder ved hjælp af havnestatskontrol af dokumenter, redskaber eller fangster og udstedelse af forbud mod landinger eller omladninger, hvis det konstateres, at fangsten er taget på en måde, som svækker virkningen af de internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, jf. artikel 23 i UNFSA. I så fald har Kiribati heller ikke fulgt anbefalingerne i punkt 24 i FAO's internationale handlingsplan, hvori flagstater opfordres til at sørge for dækkende og effektiv overvågning og kontrol, som omfatter selve fiskeriet, landingen af fangsten og varernes endelige bestemmelsessted.

(17) På grundlag af den situation, der er forklaret i denne del af afgørelsen, og alle de faktuelle oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt Kiribatis udtalelser, kan det med henvisning til IUU-forordningens artikel 31, stk. 3, og artikel 31, stk. 4, litra a) og b), derfor konstateres, at der er tydelige tegn på, at Kiribati ikke har opfyldt sine folkeretlige forpligtelser som flag- og afsætningsstat til at hindre, at fiskevarer fra IUU-fiskeri får adgang til landets marked.

3.2. Manglende samarbejde og håndhævelse (IUU-forordningens artikel 31, stk. 5)

(18) I betragtning af de mange fartøjer under fremmed flag, der fisker i farvande under Kiribatis jurisdiktion, skal det understreges, hvor vigtigt det er at råde over effektive samarbejdsmekanismer. Ifølge de oplysninger, som de kiribatiske myndigheder fremlagde under Kommissionens besøg i landet i november 2015, har Kiribati indgået i alt 13 bilaterale aftaler med forskellige fiskeriorganisationer. Den flåde, der har tilladelse til at udøve sine aktiviteter i Kiribatis farvande, består således af 178 notfartøjer og 195 langlinefartøjer, hvoraf kun 13 notfartøjer fisker under Kiribatis flag.

(19) Selv om fiskerfartøjer fra 13 forskellige lande har tilladelse til at udøve deres aktiviteter i Kiribatis farvande, har de kompetente myndigheder indrømmet, at der ikke var etableret samarbejdskanaler med de berørte flagstater med henblik på at sikre, at Kiribati opfylder sine forpligtelser til at samarbejde med flagstater som beskrevet i betragtning 21.

(20) Kiribati har indtil nu været temmelig tilbageholdende med at samarbejde med Kommissionen om at gøre den havdageordning, der anvendes til forvaltning af notfiskeriet i det vestlige og centrale Stillehav, mere gennemskuelig. Kommissionen har sendt en række breve både til de berørte kyst- og de berørte flagstater med anmodning om, at flagstaterne gives adgang til oplysninger om den fiskeriindsats, som deres fartøjer har udøvet inden for rammerne af havdageordningen. Der er sendt tre breve om dette spørgsmål til de kiribatiske myndigheder, nemlig den 18. november 2014, den 19. december 2014 og den 27. april 2015. Kommissionen modtog intet svar på nogen af de tre breve før besøget i Kiribati. Til trods for, at de kiribatiske myndigheder under Kommissionens besøg i november 2015 gav udtryk for, at de var villige til at dele oplysninger under havdageordningen, har de til dato ikke forelagt dokumentation for de foranstaltninger, der skal sikre de berørte flagstaters myndigheder adgang til oplysningerne.

(21) De omstændigheder, der er beskrevet i betragtning 20, hindrer Kiribati i at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 63 og 64 i UNCLOS, hvori det fastsættes, at kyst- og flagstater skal samarbejde om fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskebestande. I artikel 7 og 20 i UNFSA udbygges samarbejdsforpligtelsen yderligere, idet der fastsættes krav om, at der træffes indbyrdes forenelige bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, og at det sikres, at sådanne foranstaltninger overholdes og håndhæves. I artikel 7.1.3 i FAO's adfærdskodeks (4) anbefales det desuden, at stater, der udnytter fælles fiskebestande og fiskebestande, der går på tværs af grænser, indgår bilaterale aftaler for at sikre et effektivt samarbejde om bevarelsen og forvaltningen af ressourcerne. Dette præciseres yderligere i punkt 28 og 51 i FAO's internationale handlingsplan om forebyggelse, afværgelse og standsning af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-handlingsplanen), hvori der fastsættes en udførlig praksis for direkte samarbejde mellem stater, herunder udveksling af data eller oplysninger, som kyststaterne råder over.

(22) De gældende retsregler, der er fastsat i fiskeriloven af 2010 (Fisheries Act 2010), som ændret i 2015 (Fisheries (Amendment) Act 2015) (5), er ufuldstændige, navnlig hvad angår sanktionsordningen. Helt konkret indeholder de gældende retsregler ingen definition af IUU-fiskeri som anbefalet i FAO's internationale handlingsplan. Retsreglerne indeholder heller ingen udtrykkelige bestemmelser om sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af de regionale fiskeriforvaltningsorganisationers regler, forbuddet om omladning til havs eller fiskeri efter en bestand, der er omfattet af et moratorium, eller som er omfattet af et totalforbud.

(23) Begrebet »alvorlige overtrædelser«, der er fastlagt i artikel 19, stk. 2, i UNFSA og vedtaget af WCPFC i bevarelses- og forvaltningsforanstaltning (CMM) 2006-8 (6) om boarding og kontrolprocedurer, styrker den afskrækkende virkning af en sanktionsordning, eftersom det dermed bliver muligt at tilpasse sanktionen alt efter, hvor alvorlig den ulovlige aktivitet er, idet målet er at fratage overtræderen de økonomiske gevinster ved den ulovlige handling. De gældende retsregler indeholder imidlertid ikke begrebet »alvorlige overtrædelser« eller andre kriterier for graduering af sanktionerne med henblik på at fratage overtræderen den økonomiske gevinst ved den ulovlige aktivitet.

(24) Fiskeriloven indeholder heller ingen bestemmelser om gentagne overtrædelser. Hvordan gentagne overtrædelser sanktioneres, er også af afgørende betydning for sanktionsordningens afskrækkende virkning. Den kendsgerning, at gentagne overtrædelser ikke straffes med større bøder, svækker den kiribatiske sanktionsordnings proportionalitet og afskrækkende virkning. Overtrædere vil ikke få frataget gevinsterne ved gentagne ulovlige aktiviteter ved hjælp af større bøder, og potentielle overtrædere vil derfor ikke blive afskrækket fra at udøve IUU-aktiviteter.

(25) Det kan konkluderes, at sanktionsordningen i sin nuværende form som beskrevet i betragtning 22-24 ikke er dækkende og streng nok til at have en afskrækkende virkning. Det ser således ud til, at alvorlige overtrædelser ikke sanktioneres hårdt nok til at sikre overholdelse af reglerne og modvirke overtrædelser, uanset hvor de måtte finde sted, og fratage overtræderne gevinsterne ved deres ulovlige aktiviteter, således som krævet i artikel 19, stk. 2, i UNFSA og artikel 25, stk. 7, i WCPFC-konventionen.

(26) I lyset af den situation, der er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af alle de faktiske oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt alle Kiribatis udtalelser, kan det med henvisning til IUU-forordningens artikel 31, stk. 3 og 5, konstateres, at der er tydelige tegn på, at Kiribati ikke opfylder sine folkeretlige forpligtelser vedrørende samarbejds- og håndhævelsesforanstaltninger.

3.3. Manglende gennemførelse af internationale regler (IUU-forordningens artikel 31, stk. 6)

(27) Kommissionen har analyseret alle de oplysninger, den fandt relevante for Kiribatis status som kontraherende part i UNCLOS, UNFSA, WCPFC og IATTC.

(28) Ifølge de oplysninger, som Kiribati fremlagde under besøget i november 2015, udgjorde fangsterne af tun i Kiribatis eksklusive økonomiske zone (EEZ) ca. 600 000 ton i 2014.

(29) På grundlag af de tal, der fremgår af betragtning 28, forvalter Kiribati tilsyneladende betydelige globale tunressourcer har derfor som kyststat ansvaret for at sikre en ansvarlig og på langt sigt bæredygtig forvaltning af denne ressource. I artikel 61-64 i UNCLOS og artikel 7 og 8 i UNFSA fastsættes der bestemmelser om kyststaters udnyttelse af levende ressourcer, idet det fastsættes, at disse stater bør fremme målet om en optimal udnyttelse af de levende ressourcer i deres EEZ, sikre, at statsborgere fra andre lande, der fisker i deres EEZ, overholder de gældende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger og samarbejde med de berørte stater og regionale organisationer, der er involveret i det pågældende fiskeri.

(30) Kiribatis gældende retsregler sikrer tilsyneladende ikke en effektiv forvaltning af de fartøjer, der fisker i farvande under landets jurisdiktion, hvilket er i modstrid med de forpligtelser og anbefalinger, der er omhandlet i betragtning 29. De gældende retsregler indeholder tilsyneladende heller ikke klare og gennemskuelige bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger for alle de typer farvande, der hører under Kiribatis jurisdiktion. Tunforvaltningsplanen, som blev ajourført i 2014, indeholder et samlet overblik over tunfiskeriet i landets farvande, men ingen konkrete forvaltningsforanstaltninger med klare benchmarks og mål.

(31) I artikel 5 i UNFSA er fastsat de generelle principper for kyststaternes forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskebestande. I Kiribatis fiskerilov fastsættes målet om at fremme en bæredygtig forvaltning af fiskeriet og beskytte fiskebestandene og havmiljøet. De gældende retsregler indeholder til gengæld ingen af de øvrige principper, der er fastsat i UNFSA, som f.eks. princippet om en forsigtighedstilgang, om maksimalt bæredygtigt udbytte eller undgåelse af for stor en fiskerikapacitet eller overfiskeri.

(32) Farvandene under Kiribatis jurisdiktion omtales som henholdsvis territorialfarvande, arkipelagfarvande og EEZ. Ifølge WCPFC-konventionens artikel 3 omfatter WCPFC-kompetenceområdet i princippet alle farvande i Stillehavet, herunder farvandene under Kiribatis jurisdiktion. Det ser dog ud til, at Kiribati ikke inkluderer sine territorial- og arkipelagfarvande i anvendelsesområdet for havdageordningen, som er en ordning, der tager sigte på at begrænse notflådens fiskeriindsats ved hjælp af tildeling af havdage. De vigtigste retsregler, som tager sigte på at bevare fiskeressourcerne i Kiribatis farvande, finder derfor tilsyneladende ikke anvendelse på en stor del af farvandene under landets jurisdiktion.

(33) De mangler med hensyn til de gældende bevarelses- og forvaltningsforanstaltningers klarhed og gennemskuelighed, der er beskrevet i betragtning 30-32, herunder den mangelfulde kontrol af fiskeriindsatsen inden for rammerne af havdageordningen, samt det faktum, at 360 fartøjer under fremmed flag har adgang til landets farvande som nævnt i betragtning 18, er til hinder for, at bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne kan gennemføres i praksis, hvilket vanskeliggør opfyldelsen af forpligtelserne i artikel 61, stk. 2-5, artikel 62, stk. 1, og artikel 64 i UNCLOS til at fremme en optimal udnyttelse af ressourcerne ved hjælp af passende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.

(34) Ifølge offentligt tilgængelige oplysninger fundet på internettet ser det desuden ud til, at Kiribati fører et internationalt skibsregister (7) med hovedkontor uden for landet, der har ansvaret for registrering af fartøjer. Eftersom de kompetente myndigheder tilsyneladende ikke fører særlig streng kontrol med registreringsproceduren, og der ikke er opstillet relevante krav på linje med de krav, der er fastsat i punkt 14 i FAO's retningslinjer for flagstatspræstationer, har Kiribati ringe forudsætninger for at sikre, at fartøjer, der fører landets flag, har en reel tilknytning til landet. En sådan mangel på reel forbindelse mellem landet og de fartøjer, der er registreret i dets register, er i strid med de betingelser vedrørende skibes nationalitet, der er fastsat i artikel 91 i UNCLOS.

(35) I lyset af den situation, der er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af alle de faktiske oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt alle Kiribatis udtalelser, kan det med henvisning til IUU-forordningens artikel 31, stk. 3 og 6, konstateres, at der er tydelige tegn på, at Kiribati ikke opfylder sine folkeretlige forpligtelser til at overholde internationale regler, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.

3.4. Specifikke begrænsninger i udviklingslande

(36) Ifølge De Forenede Nationers indeks over menneskelig udvikling (UNHDI) (8) ansås Kiribati i 2015 for at være et land med et mellemhøjt niveau af menneskelig udvikling (nr. 137 ud af 188 lande).

(37) Selv om der kan være specifikke kapacitetsmæssige begrænsninger med hensyn til kontrol og overvågning, kan Kiribatis specifikke begrænsninger som følge af landets udviklingsniveau ikke berettige, at den nationale rammelovgivning ikke indeholder specifikke bestemmelser, der henviser til internationale retsakter, der tager sigte på at bekæmpe, afværge og standse IUU-fiskeri. De mangler, der er konstateret i overvågnings- og kontrolordningen, skyldes desuden tilsyneladende ubalancen mellem Kiribatis begrænsede kapacitet til at føre kontrol med fiskeriet i landets EEZ og antallet af fremmede fartøjer, der har adgang til dets farvande.

(38) I lyset af den situation, som er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af alle de faktiske elementer, som Kommissionen har indsamlet, samt landets udtalelser kan det med henvisning til IUU-forordningens artikel 31, stk. 7, i konstateres, at Kiribatis fiskeriforvaltning kan være påvirket af landets udviklingsniveau. Under hensyntagen til arten af de konstaterede mangler i Kiribati og de foranstaltninger, der er truffet for at rette op på situationen, kan landets udviklingsniveau imidlertid ikke fuldt ud undskylde eller på anden måde begrunde Kiribatis overordnede præstation som flag-, kyst- eller havnestat og de utilstrækkelige foranstaltninger, landet har truffet for at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri.

4. KONKLUSION OM MULIGHEDEN FOR IDENTIFIKATION SOM ET IKKESAMARBEJDENDE TREDJELAND

(39) På baggrund af ovenstående konklusioner om Kiribatis manglende opfyldelse af sine folkeretlige forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat til at træffe foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri bør dette land i henhold til IUU-forordningens artikel 32 underrettes om, at det muligvis kan blive identificeret som et land, som Kommissionen betragter som et ikkesamarbejdende tredjeland for så vidt angår bekæmpelse af IUU-fiskeri.

(40) I overensstemmelse med artikel 32, stk. 1, i IUU-forordningen skal Kommissionen underrette Kiribati om, at det muligvis kan identificeres som et ikkesamarbejdende tredjeland. Kommissionen bør ligeledes træffe alle de foranstaltninger, der er anført i artikel 32 i IUU-forordningen, overfor Kiribati. For at sikre en forsvarlig forvaltning bør der fastsættes en frist for landet til at svare skriftligt på meddelelsen og afhjælpe situationen.

(41) Underretningen af Kiribati om, at det muligvis kan blive identificeret som et land, som Kommissionen i forbindelse med denne afgørelse betragter som ikkesamarbejdende, udelukker ikke og fører heller ikke automatisk til, at Kommissionen eller Rådet efterfølgende tager skridt til at identificere ikkesamarbejdende lande og opstille en liste over dem.

BESTEMT FØLGENDE:

Eneste artikel

Republikken Kiribati underrettes hermed om muligheden for, at det bliver identificeret som et tredjeland, der af Kommissionen betragtes som et ikkesamarbejdende tredjeland for så vidt angår bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri.

Udfærdiget i Bruxelles, den 21. april 2016. På Kommissionens vegne Karmenu VELLA Medlem af Kommissionen

(1) EUT L 286 af 29.10.2008, s. 1.

(2) http://www.ffa.int/

(3) Nauru-aftalen (http://www.ffa.int/node/93#attachments)

(4) Code of Conduct for responsible fisheries, Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1995 — (De Forenede Nationers Fødevare- og Landbrugsorganisations adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri).

(5) Republic of Kiribati (No 6 of 2010) Act for the conservation, management and development of Kiribati fisheries and control of foreign fishing and connected purposes, amended by Republic of Kiribati (No 1 of 2015) Act to amend the Fisheries Act 2010 — (Lov om bevarelse, forvaltning og udvikling af Kiribatis fiskeri og kontrol af fremmede fartøjer og dertil knyttede formål som ændret i 2015).

(6) https://www.wcpfc.int/system/files/Conservation%20and%20Management%20Measure-2006-08%20%5BHSB%26I%20Procedures%5D.pdf

(7) Kiribati Ship Registry, http://www.kiribaship.com/EN/Default.aspx

(8) Oplysninger fra: http://hdr.undp.org/en/statistics