MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN Europæiske økonomiske firmagruppers (EØFG) deltagelse i offentlige indkøb og offentligt finansierede programmer (97/C 285/10)

INDLEDNING

Kommissionen besluttede i forbindelse med sin meddelelse af 10. juli 1996 om det integrerede program for små og mellemstore virksomheder (SMV) og håndværksfagene (1) at udfærdige en meddelelse om foranstaltninger med henblik på at sikre, at europæiske økonomiske firmagrupper (EØFG) på lige fod kan indgive bud i forbindelse med offentlige indkøb og i fuldt omfang deltage i offentligt finansierede programmer, således at SMV herigennem får bedre mulighed for at forene deres ressourcer.

De europæiske økonomiske firmagrupper (EØFG) blev indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2137/85 af 25. juli 1985 om indførelse af europæiske økonomiske firmagrupper (EØFG) (i det følgende benævnt »forordningen«) (2).

Det er af afgørende betydning for virkeliggørelsen af det indre marked, at der på EU-plan indføres juridiske værktøjer til fremme af det grænseoverskridende samarbejde mellem virksomhederne.

På nuværende tidspunkt er EØFG det eneste direkte EF-retlige samarbejdsinstrument og repræsenterer således den overvejende del af det europæiske virksomhedssamarbejde, navnlig for SMV, der ønsker at deltage i projekter af europæiske dimensioner. Hidtil har mere end 800 firmagrupper udviklet fælles erhvervsaktiviteter inden for meget forskellige sektorer, hvilket må anses som et opmuntrende resultat. De første firmagrupper kunne først etableres efter den 1. juli 1989, hvor forordningen blev bragt i anvendelse.

Efter en konference tilrettelagt i kommissionsregi (3) stod det imidlertid klart, at EØFG-formen endnu ikke udnyttes optimalt af de virksomheder, som ønsker et grænseoverskridende samarbejde, navnlig ikke i forbindelse med deltagelse i offentlige indkøb og offentligt finansierede programmer.

Denne meddelelse indeholder en kort beskrivelse af EØFG i almindelighed samt en præcisering af en række karakteristika og funktionsmåder med det formål at sikre EØFG mulighed for at indgive bud i forbindelse med offentlige indkøb og deltage i offentligt finansierede programmer på lige fod med andre virksomheder. Denne præcisering bør kunne føre til en bedre udnyttelse af EØFG-formen fra virksomhedernes side, navnlig SMV. Kommissionen har flere gange kunnet konstatere, at SMV's adgang til offentlige indkøb, men også offentligt finansierede programmer, idet reglerne for adgang hertil ofte er de samme, kan bidrage til at fremme virkeliggørelsen af det indre marked og regional økonomisk udvikling (4).

Set i et bredere perspektiv ønsker Kommissionen at fremme EØFG's deltagelse i sådanne offentlige indkøb og programmer, da EØFG for samtlige virksomheder i Unionen udgør et væsentligt fremskridt ved at sætte dem i stand til at tilrettelægge deres samarbejde i en grænseoverskridende struktur, der sikrer alle medlemmer autonomi i udøvelsen af deres egne aktiviteter.

I. Definition af EØFG

EØFG er en smidig og let struktur, som sætter de deltagende partnere i stand til at sammenflette en del af deres erhvervsaktiviteter, samtidigt med at de hver især bibeholder deres økonomiske og retlige uafhængighed.

Ved etablering af en EØFG skabes en uafhængig retlig enhed med egen retsevne med det formål at lette eller udvikle medlemmernes økonomiske aktiviteter samt forbedre eller øge resultatet af aktiviteterne.

Definitionen viser, at instrumentets oprindelige formål er en udbygning af det grænseoverskridende samarbejde mellem virksomhederne på europæisk plan gennem udviklingen af fælles aktiviteter, som har en medvirkende karakter i forhold til egne aktiviteter.

På den ene side kan EØFG sammenlignes med personlige selskaber (interessentskaber, partnerships, offene Handelsgesellschaften), da medlemmerne i en firmagruppe f.eks. solidarisk og ubegrænset hæfter for gruppens gæld (jf. afsnit II.5). Visse karakteristika ved EØFG er imidlertid typiske for mere strukturerede selskabsformer. EØFG kan f.eks. handle i eget navn gennem en eller flere forretningsførere, hvis udnævnelse ikke afhænger af eventuelt medlemskab (5). Sådanne regler er almindeligvis forbeholdt kapitalselskaber (jf. afsnit II.2).

II. EØFG: Karakteristika

1. En fællesskabsstruktur

De europæiske økonomiske firmagrupper henhører under EF's retsorden. De kan derfor kun oprettes og eksistere juridisk på de betingelser, efter de nærmere vilkår og med de virkninger, som er fastlagt i EF-retten, selv om der i denne for så vidt angår visse aspekter henvises til de nationale lovgivninger.

Da en EØFG er retlig neutral, står alle medlemmer lige, hvilket er af stor betydning, da partnerne ellers ville kunne frygte, at en eller flere blandt dem kunne være mere gunstigt stillet på grund af bedre kendskab til de retlige forhold.

2. Selvstændig retsevne og medlemmernes autonomi

En EØFG har en fuldstændig og selvstændig retsevne og adskiller sig på dette punkt fra en rent kontraktmæssigt samarbejdsform. Da firmagruppen har egne organer, medfører dette meget stærkere forhandlings- og repræsentationsbeføjelser sammenholdt med det enkelte medlems. En EØFG kan handle i eget navn gennem en eller flere forretningsførere, som udnævnes uafhængigt af eventuelt medlemskab i gruppen. Forretningsførernes repræsentationsbeføjelser bygger direkte på reglerne for kapitalselskaber. Dette har stor betydning for en EØFG's deltagelse i offentlige indkøb og offentligt finansierede programmer, da medlemmerne kan drage fordel af at danne en fælles front ved kontraktforhandling og ved anmodning om kredit eller garantier i direkte tilknytning i offentlige indkøb (6).

3. Aktivitetens medvirkende karakter

En firmagruppe adskiller sig fra et selskab, da formålet er at lette eller udvikle medlemmernes økonomiske aktivitet for at sætte medlemmerne i stand til at øge deres egne resultater, medens et selskab almindeligvis forfølger et lukrativt mål for sig selv.

På grund af denne medvirkende karakter knyttes firmagruppens aktivitet til medlemmernes økonomiske aktivitet uden at erstatte denne.

Med oprettelsen af en EØFG skabes der imidlertid et retsgrundlag, som letter tilpasningen af medlemmernes aktiviteter til de økonomiske vilkår på markedet (7).

EØFG-aktivitetens medvirkende karakter skal ikke betragtes som en operationel begrænsning for at holde firmagruppens aktivitet på et underordnet eller mindre vigtigt plan.

Når blot bestemmelsen om aktiviteternes medvirkende karakter overholdes, er firmagruppen i stand til at opfylde alle de funktioner, der måtte kunne forventes af enhver anden gruppering, som deltager i et offentligt indkøb eller et offentligt finansieret program.

En EØFG kan i denne henseende have flere forskellige funktioner. Formen kan vælges udelukkende for at koordinere og tilrettelægge medlemmernes aktiviteter, men også med henblik på at indgå kontrakter i eget navn og udføre kontrakter i forbindelse med offentlige indkøb og offentligt finansierede programmer.

Forordningen forbyder især ikke en EØFG fuldstændigt, men midlertidigt at overtage en række af medlemmernes aktiviteter. Dette punkt blev allerede nærmere beskrevet af Kommissionen i 1991: »Der er intet til hinder for, at visse af medlemmernes aktiviteter varetages af den økonomiske firmagruppe for en begrænset periode og som led i udførelsen af f.eks. et entreprenørarbejde« (8).

4. Strukturelle aspekter: stabilitet og fleksibilitet

Forordningen sikrer firmagruppens fleksible tilpasning til de økonomiske vilkår, da medlemmerne er frit stillet med hensyn til at tilrettelægge deres kontraktlige forbindelser og gruppens interne organisation (9).

Denne fleksibilitet kommer til udtryk såvel i etableringsvilkår og varighed som i finansieringsform eller sågar i funktionsmåde.

Stiftelsesformaliteterne for en EØFG er meget simple, idet det er tilstrækkeligt at indgå en skriftlig aftale (intet krav om notaroprettet dokument) og registrere firmagruppen i den medlemsstat, hvor hjemstedet er beliggende.

En EØFG kan endvidere stiftes for såvel en ubegrænset som en begrænset varighed. Denne fleksibilitet med hensyn til stiftelsen af firmagruppen gør, at strukturen er særligt velegnet til tidbegrænsede projekter, som f.eks. gennemførlighedsundersøgelser eller udførelse af anlægsarbejder.

Der er meget bred adgang til EØFG-strukturen, hvorfor den effektivt kan imødgå eventuelle behov for at ændre samarbejdsvilkårene. Åbenheden fremgår utvetydigt af forordningens sjette betragtning, hvori det hedder, at »der bør være så bred adgang til gruppen som muligt for fysiske personer, selskaber og andre retlige enheder under hensyn til denne forordnings endemål« (10).

Medlemmernes fleksibilitet med hensyn til finansieringen af firmagruppen er ligeledes meget attraktiv for virksomhederne. Der stilles ikke krav om selskabskapital ved stiftelsen. Dette er vigtigt, og firmagruppen adskiller sig her fra et selskab, hvor store beløb måske skal immobiliseres i en periode. For en firmagruppes vedkommende er der mulighed for mellemliggende faser, som gør det muligt optimalt at anvende de midler, der først skal frigives senere.

Det skal bemærkes, at alle indskudsformer er mulige: kontanter, naturalier eller endog knowhow (teknologisk viden, patenter, forretningsforbindelser eller faglige kontakter osv.).

En EØFG vil endda i nogle tilfælde kunne fungere enten ved regelmæssige indbetalinger eller ved at få et kontoindestående stillet til rådighed.

Selv om forordningen forbyder en EØFG offentligt at opfordre til investeringer, er der adgang til bankkredit (11).

Et andet tegn på en fleksibel funktionsmåde er muligheden for at overføre hjemstedet for en EØFG fra en medlemsstat til en anden, samtidigt med at retsevnen og den juridiske personlighed opretholdes. En sådan transaktion kan derfor ikke betragtes som en opløsning af firmagruppen, og dermed heller ikke beskattes som sådan.

Forordningen stiller i al væsentlighed medlemmerne frit til selv at tilrettelægge deres indbyrdes forhold. Den indeholder imidlertid også en række obligatoriske og deklaratoriske bestemmelser ikke blot for at beskytte tredjemand, men også medlemmerne selv, for at de bedre kan vurdere omfanget af deres personlige forpligtelser (12).

En rækkes vigtige afgørelser i forbindelse med firmagruppens sammensætning og måde at fungere på kan kun træffes ved enstemmighed. Det drejer sig især om beslutninger om ændring af firmagruppens formål, ændring af fordelingen af stemmer blandt medlemmerne, ændring af betingelserne for vedtagelse af afgørelser, ændring af den andel, hvormed hvert medlem eller visse medlemmer bidrager til firmagruppens finansiering, flytning af firmagruppens hjemsted, når en sådan flytning har konsekvenser for lovvalg, samt tilladelse til et medlem om helt eller delvis at overdrage sine andele.

Firmagruppen kan kun opløses ved enstemmighed, medmindre andet er bestemt i stiftelsesoverenskomsten.

Indeholder stiftelsesoverenskomsten ingen bestemmelser om det stemmeflertal, hvormed beslutninger skal træffes, træffes beslutningerne endvidere i alle tilfælde ved enstemmighed (13).

I forordningen er der endvidere fastlagt relativt strenge betingelser for medlemmers optagelse i og udtræden af firmagruppen. Reglerne understreger det udprægede personlige forhold mellem medlemmerne. En beslutning om optagelse af nye medlemmer skal således træffes ved enstemmighed. Et medlem kan udtræde af firmagruppen på de betingelser, der er fastlagt i stiftelsesoverenskomsten, eller hvis intet er fastlagt efter enstemmig godkendelse fra de øvrige medlemmers side (14).

En overdragelse af andele er i henhold til forordningen kun gyldig, hvis de øvrige medlemmer enstemmigt har givet tilladelse hertil. Indeholder stiftelsesoverenskomsten ingen bestemmelser om sikkerhedsstillelse for et medlems deltagelse, kan dette kun ske med de øvrige medlemmers enstemmige samtykke (15).

Forordningen dæmper således risikoen for strukturforandringer inden for firmagruppen ved effektivt at fastlåse kontrollen af medlemstilgang og -afgang.

Denne kontrol er et vigtigt element, da den kan have en beroligende virkning for firmagruppens eventuelle medkontrahenter, herunder især banker og forsikringsselskaber, hvis långivning eller sikkerhedsstillelse kan være påkrævet, når en firmagruppe deltager i et offentligt indkøb, eller for de myndigheder, som forestår en programfinansiering.

5. Medlemmernes solidariske og ubegrænsede hæftelse

Uafhængigt af de kreditter og garantier, som måtte blive ydet en EØFG på grundlag af medlemmernes finansielle stilling, nyder den tredjemand, der indgår forretninger med firmagruppen, en maksimal og effektiv beskyttelse.

I forordningen er fastlagt princippet om, at firmagruppens medlemmer hæfter ubegrænset og solidarisk for gruppens gældsforpligtelser (16).

En EØFG kan i eget navn indgå forpligtelser af finansiel art. Firmagruppen vil således naturligvis skulle dække omkostningerne herved over egne midler. Hvis en firmagruppe ikke selv betaler en fordring inden for en rimelig frist, hæfter gruppens medlemmer solidarisk og ubegrænset for firmagruppens gældsforpligtelser af enhver art.

Medlemmernes personlige hæftelse danner en naturlig modvægt til den frihed til at indgå kontraktmæssige forpligtelser, som er grundlaget for firmagruppen, og det manglende krav til selskabskapital.

Hertil kommer, at tidligere medlemmer af en EØFG fortsat i fem år efter deres udtræden af firmagruppen hæfter for gældsforpligtelser indgået af gruppen i løbet af den periode, hvor de var medlemmer (17). Firmagruppens medlemmers solidariske og ubegrænsede hæftelse udgør en grundlæggende sikkerhed, som sætter tredjemand i stand til lettere at indgå forretninger med, at forsikre eller yde kredit til en EØFG på grundlag af et eller flere medlemmers finansielle formåen.

Reglen viser, at det er medlemmernes samlede finansielle kapacitet samt den sikkerhed, som medlemmerne eventuelt selv måtte kunne stille, der bør tages i betragtning, når en firmagruppe indgiver bud i forbindelse med offentlige indkøb eller anmoder om finansiering eller kredit, ikke mindst i tilfælde af en EØFG stiftet uden kapital.

III. Firmagruppers deltagelse i offentlige indkøb

a) Generelle betragtninger

EF-direktiverne om offentlige indkøb kræver, at der overalt i EU overholdes en række minimumsbetingelser for så vidt angår offentliggørelse og procedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbsaftaler, dels for de offentlige myndigheder (direktiverne for de såkaldte »traditionelle sektorer«), dels for enheder i vand-, energi-, transport- og telekommunikationssektorerne (det såkaldte »forsyningsvirksomhedsdirektiv«). Disse retlige rammer suppleres af en række klageadgangsregler for at afgøre tvister mellem virksomheder og de ordregivende myndigheder. Det er samtlige disse regler, som normalt betegnes som »direktiverne om offentlige indkøb« (18).

Selv om de to direktivgrupper adskiller sig fra hinanden på en række punkter, fastlægger de begge et forbud mod forskelsbehandling, et krav om gennemsigtighed i procedurerne for udvælgelsen af ansøgere og for tildelingen af ordren på grundlag af en række objektive kriterier, som er kendte på forhånd, og et krav om overholdelse af de regler, der finder anvendelse på det tekniske område.

Med hensyn til firmagruppers deltagelse i offentlige indkøb er det vigtigt at huske på, at EF-direktiverne på området ikke indeholder bestemmelser, der på nogen måde kan hindre deres deltagelse. Samtlige direktiver om offentlige indkøb åbner derimod mulighed for firmagruppers deltagelse i udbud uden at stille krav til nogen særlig retlig form. Der kan dog imidlertid stilles krav om sådanne grupperingers omdannelse til en nærmere bestemt retlig form, når først ordren er tildelt af den ordregivende myndighed eller enhed (19).

Den medvirkende karakter af firmagruppens aktivitet bør ikke hindre deltagelsen i offentlige indkøb. Domstolen har i denne henseende for nyligt på ny fastslået, at »det ikke alene er en fysisk eller juridisk person, som selv udfører bygge- og anlægsarbejder, der kan deltage i procedurer for tildeling af offentlige bygge- og anlægsarbejder, men at dette også må gælde for en person, som lader arbejderne udføre gennem agenturer eller filialer, eller som disponerer over teknikere eller tekniske institutioner uden for virksomheden, eller for et entreprenørkonsortium, uanset dets retlige organisationsform« (20). En EØFG kan derfor deltage i et offentligt indkøb og forestå udførelsen.

b) Samlet bedømmelse af kriterierne for deltagelse i offentlige indkøb

I ovennævnte dom fastslår Domstolen princippet om, at når en virksomhed fra en koncern deltager i et offentligt indkøb, er det samtlige koncernmedlemmernes ressourcer og kapacitet, der skal bedømmes, for så vidt som virksomheden faktisk kan råde over de øvrige virksomheders nødvendige ressourcer og kapacitet for at kunne udføre ordren.

Overføres dette argument på EØFG, bør den ordregivende myndighed i udvælgelsen af tilbudsgivere eller ansøgere i forbindelse med et offentligt indkøb anvende de evalueringskriterier, der er indeholdt i direktiverne, og med i betragtningerne tage ikke blot firmagruppens egen kapacitet, men også de enkelte medlemmers.

På grundlag af direktiverne om offentlige indkøb kan enhver leverandør, som ønsker at deltage i en offentlig indkøbsaftale, opfordres til at bevise hans identitet eller økonomiske, finansielle eller tekniske formåen (21) (kvalitative udvælgelseskriterier). Når en EØFG ikke selv som selvstændig retlig enhed opfylder udvælgelseskriterierne, kræver princippet om den samlede bedømmelse, at medlemmernes kapacitet tages i betragtning. Dette indebærer følgende:

- Når samtlige firmagruppens medlemmer er virksomheder, som opfylder udvælgelseskriterierne, kan der ikke stilles krav om, at firmagruppen ligeledes opfylder kriterierne.

- Hvis firmagruppens medlemmer derimod ikke alle opfylder udvælgelseskriterierne, er det nødvendigt, at de af firmagruppens medlemmer, som skal forestå den konkrete udførelse af ordren, opfylder de betingelser, som den ordregivende myndighed har fastlagt.

- Endelig siger det sig selv, at hvis ingen af firmagruppens medlemmer opfylder den ordregivende myndigheds betingelser, kan firmagruppen ikke anvendes til at omgå sådanne betingelser.

- Nationale forskrifter om registrering og godkendelse af entreprenørvirksomheder med henblik på deres deltagelse i offentlige indkøb bør ikke hindre firmagruppers deltagelse i samme. Når en firmagruppes deltagelse i offentlige indkøb efter den nationale lovgivning er betinget af registrering eller godkendelse, bør lovgivningen enten tillade registrering eller godkendelse af firmagrupper som sådan, eller indeholde en undtagelsesbestemmelse, som sætter firmagrupper i stand til at deltage i offentlige indkøb uden registrering eller godkendelse.

IV. EØFG's deltagelse i offentligt finansierede programmer

De særlige karakteristika ved en EØFG skulle sætte denne i stand til fuldt ud at deltage i offentligt finansierede programmer. Disse særlige karakteristika analyseres i det følgende.

1. Grænseoverskridende karakter

Mange EF-støtteprogrammer stiller krav om, at projektforslagene indgives af flere partnere fra flere forskellige medlemsstater. Blandt andre kan nævnes artikel 2, litra b), andet led, i Rådets afgørelse fra 1994 om reglerne for EF's indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner (22).

I henhold til artiklen kan »de foreslåede aktiviteter normalt kun gennemføres af mindst to juridiske personer. Disse personer må ikke være sammenknyttede og skal være etableret i forskellige medlemsstater eller i mindst en medlemsstat og en stat, som er associeret med programmet«.

Et grænseoverskridende samarbejde er ligeledes målsætningen for en række operationelle programmer inden for rammerne af EF-initiativer, der finansieres over strukturfondene. Det drejer sig bl.a. om INTERREG II (23), der som en af målsætningerne har at fremme det regionale grænseoverskridende samarbejde, eller LEADER II (24), som også støtter (punkt c) tværnationalt samarbejde i forbindelse med udvikling af landdistrikter, eller REGIS II (25), som fremmer tværnationalt samarbejde mellem meget perifert beliggende EF-regioner.

Da en EØF nødvendigvis skal være sammensat af mindst to partnere fra to forskellige medlemsstater (26), udgør det tværnationale aspekt et grundlæggende element i en EØFG, som således selv kan betragtes som et »konsortium«. En EØFG har derfor under alle omstændigheder ret til selv at indgive ansøgning om deltagelse i EF-programmer, herunder programmer som stiller krav om deltagelse af retlige enheder fra flere medlemsstater.

Det kan i disse tilfælde ikke kræves af medlemmerne af en firmagruppe, at de selv indgiver ansøgning sideløbende med firmagruppens ansøgning.

Kommissionen har på denne baggrund til hensigt at tilføje en ny udelukkende europæisk kategori, med betegnelsen »EUR«, i samtlige officielle lister over godkendte entreprenører samt i de formularer, der skal udfyldes i forbindelse med indkaldelse af forslag, ved siden af de allerede eksisterende 15 kategorier til klassificering af de nationale deltagere. Firmagrupperne vil automatisk blive klassificeret i denne kategori på grund af deres tværnationale karakter.

2. Tilstedeværelsen af flere uafhængige retssubjekter

Medlemmerne i en firmagruppe opretholder i fuldt omfang deres retlige og økonomiske uafhængighed i udførelsen af deres aktiviteter. Firmagrupperne bør derfor kunne deltage fuldt ud i programmer, hvor projekterne skal fremlægges af mindst to særskilte retlige enheder i fællesskab. Som eksempel kan nævnes Rådets beslutning af 23. november 1994 om et særprogram for forskning og teknologisk udvikling, herunder demonstration, inden for ikke-nuklear energi (1994-1998) (27).

Denne beslutning samler størsteparten af projekterne under THERMIE-programmet om den tekniske demonstration af projekter. I henhold til bilag III til beslutningen dækker fællesskabsfinansieringen af forskningssamarbejdsprojekter, der omfatter mindst fire indbyrdes uafhængige små og mellemstore virksomheder fra mindst to forskellige medlemsstater, 50 % af forskningsomkostningerne.

Sådanne bestemmelser bør fortolkes således, at en firmagruppe kan deltage i disse programmer på lige fod med de øvrige adgangsberettigede virksomheder. Firmagruppen skal jo faktisk være sammensat af mindst to medlemmer fra to forskellige medlemsstater, som i hele samarbejdsforløbet bibeholder deres økonomiske og retlige uafhængighed (28).

En EØFG bør derfor alene kunne deltage i programmer, herunder sådanne som udtrykkeligt kræver deltagelse af flere indbyrdes uafhængige partnere. Det kan i så tilfælde ikke kræves, at firmagruppens medlemmer selv indgiver en individuel ansøgning sideløbende med firmagruppens.

3. Udvikling af synergi

I visse tilfælde skal der i udvælgelsen af forslagene tages hensyn til forslagets faktiske evne til at skabe en synergi mellem forskellige deltagerkategorier (29). Sådanne programmer kræver deltagelse af nyoprettede samarbejdsstrukturer. Konsortier, der oprettes på ad hoc-basis, bør på denne baggrund ikke foretrækkes fremfor nyligt oprettede firmagrupper, uden at der foretages en grundig vurdering af deres karakteristika og kapacitet.

V. Adgang til kredit

Adgang til kredit er af vital betydning for de fleste økonomiske beslutningstagere.

Adgang til finansielle midler uden for virksomheden kan dog ofte vise sig vanskelig, navnlig for SMV, som måske vil blive anset for låntagere i højrisikogruppen.

En gruppering af virksomheder i en EØFG vil derfor kunne udgøre en fordel i forhandlingerne med kreditinstitutterne.

Kommissionen ønsker at tydeliggøre og præcisere en række spørgsmål i tilknytning ti firmagruppernes kreditadgang for at undgå enhver risiko for forskelsbehandling af firmagrupperne i forhold til andre bedre kendte former for nationale virksomheder.

1. Krav om sikkerhedsstillelse

På trods af den udprægede handlefrihed og operationelle uafhængighed, som firmagruppens medlemmer bideholder, kan deres solidariske og ubegrænsede hæftelse i betydelig grad lette opnåelsen af kredit og styrke medlemmernes kontraktmæssige styrke.

En firmagruppes kreditorer, navnlig banker og andre finansielle institutioner, har mulighed for at gøre krav på medlemmernes personlige formue for gæld stiftet af firmagruppen, og som sidstnævnte ikke tilbagebetaler inden for en rimelig frist.

Når der over for hver enkelt af firmagruppens medlemmer stilles krav om personlig sikkerhedsstillelse, øges omkostningerne ved låntagningen betragteligt. Dette bør derfor ikke ske i praksis, da medlemmerne allerede hæfter personligt for firmagruppens gældsforpligtelser.

En firmagruppe udgør derfor et middel til at øge medlemmernes låntagningspotentiale, samtidigt med at omkostningerne ved låntagning nedbringes.

2. Retlig anerkendelse af forretningsførerne

Firmagruppens retlige uafhængighed sætter den tillige i stand til på egne vegne at forhandle med pengeinstitutter, idet forretningsføreren eller forretningsførerne repræsenterer firmagruppen i forhandlinger.

Det er derfor ikke nødvendigt, at hver enkelt medlem af firmagruppen forhandler med sin egen finansielle partner.

3. Bevis for finansiel formåen

En firmagruppe skal som enhver anden låntager være istand til at føre bevis for sin solvens.

På linje med den nærmere gennemgang i afsnit III om forholdene i forbindelse med offentlige indkøb, bør pengeinstitutterne kunne foretage en global vurdering af firmagruppernes solvens på grundlag af medlemmernes finansielle formåen.

En konsolidering af firmagruppens og medlemmernes aktiver vil lette den nødvendige vurdering for pengeinstitutterne.

Det vil i denne henseende være til stor nytte for vurderingen, hvis firmagruppen udarbejder konsoliderede balancer og årsregnskaber.

Ud over disse elementer vil firmagruppens eventuelle egenkapital - som dog ikke er obligatorisk i henhold til forordning 2137/85 - udgøre en sikkerhed for alle långivere, som måtte gøre forretninger med firmagruppen.

En firmagruppe med egen kapital vil have en anselig konkurrencefordel, som vil kunne indgå i vurderingen blandt de øvrige allerede nævnte elementer.

Foreligger der ingen egenkapital, vil det ikke kunne undgås, at den finansielle formåen af det eller de medlemmer, som har hjemsted i den medlemsstat, hvor pengeinstituttet er beliggende, vil spille en central rolle for vurderingen af en låne- eller garantianmodning.

Firmagruppens kreditorer vil kunne undgå lange inddrivningsprocedurer for udestående beløb i udlandet, da princippet om firmagruppemedlemmernes solidariske og ubegrænsede hæftelse sætter kreditoren i stand til at udvælge det medlem, hos hvem han vil inddrive beløbet i tilfælde af misligholdelse fra firmagruppens side.

VI. Konklusion

På nuværende tidspunkt er EØFG det eneste instrument i direkte tilknytning til EF-retten, som tilbyder virksomhederne en ramme for deres samarbejde. Kommissionen vil derfor og med det mål at lette adgangen til denne virksomhedsstruktur fortsat nøje følge udviklingen i anvendelsen af forordning (EØF) nr. 2137/85.

På et marked i stadig udvikling giver EØFG-strukturen unionsvirksomhederne, navnlig SMV, mulighed for at udvikle deres potentiale til at gennemføre projekter på EF-plan. Det er nu bred enighed om, at SMV spiller en afgørende rolle for virkeliggørelsen af EU's prioriterede målsætninger om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse (30). REGIE-aktionen udgør i denne henseende et godt værktøj til fremme af EØFG-strukturens anvendelse blandt de små og mellemstore virksomheder.

Kommissionen anser det for væsentligt, at samtlige implicerede parter i forbindelse med firmagrupperne, dvs. såvel virksomheder som institutioner, der indgår forpligtelser med gruppen, får et bredt kendskab til strukturens karakteristika og potentiale.

Denne meddelelse indeholder derfor en række præciseringer med det formål at fjerne al usikkerhed, som kunne være til hinder for en optimal udnyttelse af EØFG-strukturen i forbindelse med offentlige indkøb og adgang til kredit i direkte tilknytning hertil samt i forbindelse med offentligt finansierede programmer.

(1) KOM(96) 329 endelig udg.

(2) EFT L 199 af 31. 7. 1985, s. 1.

(3) REGIE-konferencen 1996: »Status efter seks års erfaringer med EØFG«, den 25. og 26. marts 1996.

(4) Jf. meddelelse C(88) 2510 fra Kommissionen til medlemsstaterne om kontrol med overholdelse af bestemmelserne om offentlige kontrakter i forbindelse med projekter og programmer, der finansieres af strukturfonde og finansieringsinstrumenter, EFT C 22 af 28. 1. 1989, s. 3.

Jf. ligeledes meddelelse fra Kommissionen om fremme af små og mellemstore virksomheders deltagelse i offentlige kontrakter i Fællesskabet, KOM(90) 166 endelig udg. af 7. maj 1990, og om SMV's deltagelse i offentlige indkøb i Fællesskabet, SEK(92) 722 endelig udg. af 1. juni 1992.

(5) Forordningens artikel 19.

(6) Artikel 1, stk. 2, i forordning (EØF) 2137/85.

(7) Første betragtning i forordningen.

(8) Svar på skriftlig forespørgsel nr. 1587/91 afgivet på Kommissionens vegne af Martin Bangemann, EFT C 323 af 13. 12. 1991, s. 32 ff.

(9) Fjerde betragtning i forordningen.

(10) Jf. endvidere artikel 4 i forordningen.

(11) Artikel 23 i forordningen.

(12) Artikel 17 i forordningen.

(13) Artikel 17, stk. 3, i forordningen.

(14) Artikel 26 stk. 1, og artikel 27, stk. 1, første afsnit, i forordningen.

Et medlem kan til enhver tid udtræde, når der foreligger vægtige grunde hertil, uden de øvrige medlemmers enstemmige samtykke (artikel 27, stk. 1, andet afsnit).

(15) Artikel 22 i forordningen.

(16) Artikel 24 i forordningen.

(17) Artikel 34 og 37, stk. 1, i forordningen.

(18) Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, EFT L 199 af 9. 8. 1993, s. 1; Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, EFT L 199 af 9. 8. 1993, s. 54; Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, EFT L 209 af 24. 7. 1992, s. 1; Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, EFT L 395 af 30. 12. 1989, s. 33; Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, EFT L 199 af 9. 8. 1993, s. 84; Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, EFT L 76 af 23. 3. 1992, s. 14.

(19) Artikel 18 i direktiv 93/36/EØF, artikel 21 i direktiv 93/37/EØF, artikel 26 i direktiv 92/50/EØF og artikel 33 i direktiv 93/38/EØF.

(20) Domstolens dom af 14. april 1994 - Ballast Nedam Groep NVC mod den belgiske stat, sag C-389/92, Sml. s. I-1306, 1994, præmis 13. Dommen er for øjeblikket genstand for en ny anmodning om præjudiciel afgørelse (sag C-5/97).

(21) Artikel 21-25 i direktiv 93/36/EØF, artikel 25-29 i direktiv 93/37/EØF, artikel 30-35 i direktiv 92/50/EØF. Se også artikel 30, 31 og 32 i direktiv 93/38/EØF.

(22) Rådets afgørelse 94/763/EF af 21. november 1994 om reglerne for virksomheders, forskningscentres og universiteters deltagelse i Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner, EFT L 306 af 30. 11. 1994, s. 8.

(23) Jf. Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne om retningslinjer for operationelle programmer, som medlemsstaterne opfordres til at udarbejde inden for rammerne af et EF-initiativ vedrørende udvikling af grænseområder, grænseoverskridende samarbejder og udvalgte energinet - INTERREG II, EFT C 180 af 1. 7. 1994, s. 60.

(24) Jf. Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne om retningslinjerne for de globaltilskud eller integrerede operationelle programmer, med henblik på hvilke medlemsstaterne opfordres til at indgive støtteansøgninger i forbindelse med et EF-initiativ for udvikling af landdistrikterne - LEADER II, EFT C 180 af 1. 7. 1994, s. 48.

(25) Jf. Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne om retningslinjer for operationelle programmer, som medlemsstaterne opfordres til at udarbejde inden for rammerne af et EF-initiativ vedrørende regioner med meget perifer beliggenhed - REGIS II, EFT C 180 af 1. 7. 1994, s. 44.

(26) Jf. artikel 4, stk. 2, i forordning 2137/85.

(27) Se EFT L 334 af 22. 12 1994, s. 87.

(28) Jf. artikel 3 og 4 i forordning 2137/85.

(29) Jrf. artikel 4 afgørelse 94/763/EF.

(30) Jf. Meddelelse fra Kommissionen - Det integrerede program for små og mellemstore virksomheder (SMV'er) og håndværksfagene, KOM(96) 329 endelig udg. af 10. 7. 1996.

Se også: »Maksimering af europæiske SMV'ers samlede potentiale for beskæftigelse, vækst og konkurrenceevne«, Rådets Afgørelse 97/15/EF; af 9. december 1996 om det tredje flerårige program for små og mellemstore virksomheder (SMV) i Den Europæiske Union (1997-2000), EFT L 6 af 10. 1. 1997, s. 25.