SAERBERETNING NR. 3/90 om faellesskabernes laangivning og laanoptagelse inden for rammerne af EKSF, Euratom og NIC med Kommissionens svar (90/C 160/01)

(Bemaerkninger, EOEF-Traktatens artikel 206a, stk. 4 og EKSF-Traktatens artikel 78f, stk. 4)

>TABELPOSITION>

1. Indledning

Generelle bemaerkninger

1.1. Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber er i henhold til Traktaterne og andre EF-retsakter bemyndiget til at tilvejebringe midler ved optagelse af laan med henblik paa at bevilge laan til saerlige formaal. Laanoptagelsen andrager for oejeblikket ca. 3 000 mio. ECU om aaret (refinansiering medregnet). Pr. 31. december 1989 androg optagne, endnu ikke-indfriede laan naesten 16 000 mio. ECU.

1.2. For Faellesskabet indebaerer den anvendte praksis med at optage laan med henblik paa at bevilge laan den betydelige fordel, at der med lavest mulige omkostninger opnaas stoerst mulig indvirkning paa de prioriterede maal for Faellesskabets politik. Provenuet af laanoptagelsen kan genudlaanes til rentesatser, som beregnes saaledes, at der sikres daekning af omkostningerne i forbindelse med laanoptagelse og de dermed forbundne forvaltningsomkostninger. Provenuet i form af renter og hovedstol af udlaanene kan anvendes til daekning af renter og afdrag paa de oprindeligt optagne laan. Der skulle saaledes ikke blive paafoert Faellesskabet residualomkostninger. Skal ordningen fungere hensigtsmaessigt, er det imidlertid afgoerende, at Faellesskabets virksomhed paa dette omraade i det mindste er konkurrencedygtig over for andre investeringskilder, saasom forretningsbanker, og at dets virksomhed til stadighed er forenelig med maalsaetningerne.

1.3. Revisionsretten har undersoegt Kommissionens forvaltning af disse omfattende finansielle midler navnlig med henblik paa at efterproeve de gennemfoerte transaktioner med hensyn til sparsommelighed og produktivitet samt maalopfyldelsesgraden af denne form for aktivitet.

1.4. Retten anfaegter ikke det forhold, at Kommissionen fortsat skal vaere ansvarlig for Kommissionens laangivnings- og laanoptagelsesvirksomhed som et uafhaengigt interventionsinstrument.

Revisionens omfang

1.5. Rettens revision omfattede alene laangivning inden for rammerne af EKSF-Traktatens artikel 54 og 56, Euratom-laan, laangivning inden for rammerne af Det Nye Faellesskabsinstrument samt laanoptagelse inden for rammerne af alle tre instrumenter. Rettens undersoegelse omfattede hovedsagelig de instrumenter, i henhold til hvilke Kommissionen er bemyndiget til at finansiere laangivning ved laanoptagelse. Rettens undersoegelse har foelgelig ikke omfattet laan ydet af Den Europaeiske Investeringsbanks (EIB) egne midler eller laangivning, som finansieres over De Europaeiske Faellesskabers almindelige budget. I undersoegelsen indgik heller ikke laangivning og laanoptagelse inden for rammerne af EF-mekanismen med betalingsbalancelaan, selv om de er naevnt i beretningen af statistiske hensyn og for at gengive tidsfoelgen i disse instrumenter korrekt. Da der indtil juni 1989 ikke forelaa en aftale mellem EIB, Kommissionen og Retten om retningslinjerne for Rettens revision paa stedet af laangivningstransaktioner, som forvaltes af EIB som Kommissionens mandatar, har Retten ikke foretaget systemtests paa stedet af forvaltningen af Euratom-laan og NIC-laan.

Revisionsstrategi

1.6. Retten har anvendt foelgende strategi: Gennemgang af udviklingen i laangivnings- og laanoptagelsesaktiviteten, siden den blev indfoert i 1953; systemanalyse af forvaltningen af laangivning og laanoptagelse; revisionsbesoeg hos laantagere i en raekke medlemsstater, suppleret med rundskrivelser til Kommissionens kunder i hele Faellesskabet, og endelig evaluering af revisionsresultaterne i forhold til de for undersoegelsen fastlagte maal. Rettens arbejde inden for dette omraade i de senere aar er ogsaa blevet taget i betragtning, specielt dens saerberetning fra 1982 om dette emne (). Retten goer dog opmaerksom paa, at denne beretning adskiller sig fra 1982-saerberetningen paa to vaesentlige omraader. For det foerste var EKSF ikke omfattet af 1982-saerberetningen. For det andet var 1982-saerberetningen hovedsagelig en beskrivelse og en kritik af indfoerelsen af de nyere mekanismer og forvaltningen af dem, mens denne saerberetning i hoejere grad omhandler den daglige forvaltning og virkningerne i praksis af laangivnings- og laanoptagelsesaktiviteterne.

2. Udviklingen i instrumenterne

Laan bevilget inden for rammerne af EKSF-Traktaten

2.1. I henhold til Traktatens artikel 49 er EKSF berettiget til at fremskaffe de til gennemfoerelsen af dets opgaver noedvendige midler ved at optage laan. I artikel 51 fastsaettes det bl.a., at Den Hoeje Myndighed/Kommissionen kun maa anvende de ved laan tilvejebragte midler til at bevilge laan, og at Den Hoeje Myndighed/Kommissionen ikke selv udoever den bankvirksomhed, der haenger sammen med dens finansieringsopgaver.

2.2. Eftersom EKSF ikke var udstyret med en kapital ved dets oprettelse i 1951, gennemfoertes de foerste laanoptagelsestransaktioner efter saerlige ordninger. Med henblik paa at befaeste sin kreditvaerdighed og faa adgang til pengemarkederne lod institutionen i de foerste aar af EKSF's bestaaen en del af de midler, der tilvejebragtes gennem en produktionsafgift overfoere til en garantifond. Fra 1961 kunne EKSF klare sig uden de saerlige ordninger og anvende sine egne aktiver som garanti for optagne laan. EKSF har siden da opereret frit paa kapitalmarkederne og har tilvejebragt midler gennem laan optaget paa kapitalmarkedet eller ved private banklaan. EKSF har status som foersteklasses laantager.

2.3. De midler, der blev tilvejebragt ved optagelse af laan, blev oprindelig anvendt til medfinansiering af investeringsprogrammer i kul- og staalindustrien i henhold til EKSF-Traktatens artikel 54, stk. 1, mens en mindre del af midlerne blev anvendt til opfoerelse af boliger for arbejdstagere i kul- og staalindustrien. Tabel 1 viser udviklingen i EKSF's laaneaktivitet siden 1960, fra hvilket aar der foreligger konsekvent udarbejdet og sammenligneligt statistisk materiale. Det fremgaar heraf, at der er ydet omfattende bidrag til investeringsaktiviteter, specielt i de foerste aar, og at der i de senere aar er sket en betydelig vaekst i omstillingslaan ydet i henhold til EKSF-Traktatens artikel 56. Tabel 2 er en grafisk fremstilling af denne udvikling, og tabellen viser den procentvise fordeling paa de forskellige foranstaltninger af den samlede udlaansaktivitet. Der kan ydes rentegodtgoerelse i forbindelse med laan, der er bevilget i henhold til artikel 54 og 56. Rentegodtgoerelsen finansieres over EKSF's aktionsbudget. Der anvendes foelgende rentegodtgoerelsessatser:

(a)laan med henblik paa investeringer, 3 %,

(b)omstillingslaan:

(i)direkte laan, 2 %,

(ii)globallaan, 3 %,

(c)laan til fremme af kulforbruget, 3 ECU pr. ton forbrugt kul.

Tabel 3 viser de samlede rentegodtgoerelser ydet i tidsrummet 1981-1989.

Laan ydet inden for rammerne af EOEF-Traktaten

Betalingsbalancelaan

2.4. I 1975 var laanoptagelses- og laangivningsaktiviteten inden for rammerne af EKSF-Traktaten lagt i saa faste rammer, at Faellesskabet fra da af faktisk kunne betragtes som en finansiel institution for udvikling af kul- og staalindustrien. I 1975 fandt den naeste afgoerende begivenhed sted, for da indfoertes en laanemekanisme som en stoetteforanstaltning for EF-medlemsstaternes betalingsbalancer (). Foranstaltningen var foranlediget af den oekonomiske krise, som fulgte af fordyrelsen af olieprodukter. Inden for rammerne af denne ordning kunne Raadet bemyndige Faellesskabet til paa naermere af Raadet fastsatte oekonomisk-politiske betingelser at genudlaane midler til medlemsstaterne, som det havde tilvejebragt ved laanoptagelse. Laanemekanismen er blevet aendret to gange. I 1985 blev laanerammen haevet fra 6 000 til 8 000 mio. ECU. I 1988 blev faellesskabslaaneordningen ved en ny raadsforordning () sluttet sammen med det mellemfristede bistandssystem - det andet instrument, hvorigennem der kan ydes laan til medlemsstater med betalingsbalancevanskeligheder - til én »ordning for mellemfristet finansiel stoette«. Loftet over de samlede laan, der kan ydes via denne nye laanemekanisme, er fastsat til 16 000 mio. ECU. Disse laan finansieres normalt ved, at Faellesskabet optager laan paa kapitalmarkederne paa indtil 14 000 mio. ECU.

Euratom-laan

2.5. Ligeledes foranlediget af energikrisen gav Raadet i 1977 Kommissionen bemyndigelse til paa Det Europaeiske Atomenergifaellesskabs (Euratom) vegne at optage laan, hvis midler skulle anvendes til finansiering af atomkraftvaerker (). Loftet for saadanne laan er for tiden fastsat til 3 000 mio. ECU.

Laan inden for rammerne af Det Nye Faellesskabsinstrument

2.6. I 1978 indtraf den begivenhed, der nok har haft den vaesentligste indflydelse paa Faellesskabets laangivnings- og laanoptagelsesaktiviteter. Da godkendte Raadet nemlig de foerste transaktioner inden for rammerne af Det Nye Faellesskabsinstrument (NIC). For at saette gang i den oekonomiske aktivitet og for at udnytte Faellesskabets position paa kapitalmarkederne bedst muligt fik Kommissionen bemyndigelse til at optage laan, og provenuet af disse laan skulle saa genudlaanes til finansiering af investeringsprojekter med en raekke naermere fastsatte maal. Raadet har hidtil givet bemyndigelse til fire paa hinanden foelgende NIC-programmer inden for et loft paa i alt 5 650 mio. ECU () tillige med to programmer vedroerende ekstraordinaer hjaelp til genopbygning af katastroferamte omraader i Italien og Graekenland (), hvor NIC har finansieret henholdsvis 611 mio. og 80 mio. ECU. Et forslag fra Kommissionen om bemyndigelse til et femte NIC-program blev ikke vedtaget af Raadet.

Den Europaeiske Investeringsbank

2.7. Den Europaeiske Investeringsbanks (EIB) virksomhed er ikke omfattet af denne undersoegelse, bortset fra de tilfaelde, hvor den fungerer som Kommissionens mandatar. EIB er et vaesentligt element i Faellesskabernes laangivnings- og laanoptagelsesinstrumenter. EIB blev oprettet i 1958 i henhold til Rom-Traktaten, og den har siden da udviklet sig til en vaesentlig investeringskilde for udviklings- og finansieringsprogrammer. Bankens virksomhed supplerer og kompletterer ikke blot transaktionerne inden for rammerne af de oevrige laangivnings- og laanoptagelsesinstrumenter, men ogsaa transaktionerne inden for rammerne af Faellesskabernes strukturfonde. Investeringsbanken anvendte som den foerste ordningen med ydelse af globallaan, som er blevet stadig mere udbredt. Efter denne ordning ydes der betydelige laan til anerkendte finansielle institutioner, som formidler dem videre som sublaan til finansiering af godkendte projekter.

Forvaltningen af EF's laangivningsinstrumenter

2.8. EF's laangivning og laanoptagelse forvaltes uden for det almindelige budget, men indgaar i Faellesskabernes statusopgoerelse.

2.9. Der paahviler Kommissionen en direkte retlig forpligtelse til at betale renter og afdrag paa laan, den har optaget paa EF's vegne. I budgettets sektion for Kommissionen findes der derfor som en sikkerhedsforanstaltning pro memoria-poster, som udgoer den budgetmaessige garanti for Faellesskabernes laanoptagelsesmekanismer. Garantien traeder i kraft i tilfaelde af laantagernes og de primaere garanters misligholdelse.

>TABELPOSITION>

2.10. Det er Raadet, der giver bemyndigelse til betalingsbalancelaan, mens Den Europaeiske Fond for Monetaert Samarbejde () varetager den noedvendige forvaltning af saadanne laan.

2.11. Euratom-laan bevilges af Kommissionen og forvaltes af EIB paa Kommissionens vegne.

2.12. I forbindelse med NIC-laan er det Kommissionen, der traeffer afgoerelse om, hvilke projekter der kan komme i betragtning, mens EIB bevilger og forvalter laanene paa Kommissionens vegne og for dennes risiko. EIB skal varetage denne opgave med samme omhu, som naar den yder laan af egne midler.

2.13. Laanoptagelse med henblik paa ydelse af laan inden for rammerne af alle tre EF-laaneinstrumenter varetages af Kommissionen. Ved optagelse af laan med henblik paa ydelse af laan inden for rammerne af NIC overfoeres provenuet oftest til en konto for NIC's likvide midler i Den Europaeiske Investeringsbank, hvor det henstaar og forvaltes af EIB for dennes risiko. Over denne konto i EIB betales endvidere renter og afdrag paa laan optaget med henblik paa ydelse af NIC-laan. En del NIC-laan genudlaanes imidlertid direkte i henhold til »back-to-back«-princippet, hvor samme beloeb genudlaanes i samme valuta og med samme loebetid som det optagne laan.

Sammenfatning

2.14. Pr. 31. december 1989 raadede Faellesskaberne saaledes over en raekke laangivnings- og laanoptagelsesinstrumenter, som kan tages i anvendelse med henblik paa opfyldelse af maalsaetningerne for Faellesskabernes oekonomiske og sociale politik. Disse instrumenter er dels foranstaltninger inden for afgraensede sektorer (EKSF, Euratom), dels de mere fleksible NIC- og EIB-mekanismer og dels betalingsbalancelaan, der ydes under saerlige oekonomiske forudsaetninger. Det fremgaar af tabel 4, i hvilket omfang disse foranstaltninger er blevet anvendt, og tabellen viser endvidere det aarlige aktivitetsniveau for hvert enkelt instrument fra 1975 (da den foerste af de nye foranstaltninger blev indfoert) til 1989.

3. Bemaerkninger om forvaltningen af instrumenterne

Indledning

3.1. Som anfoert ovenfor er Kommissionen ansvarlig for optagelsen af laan til daekning af efterspoergslen efter laan inden for rammerne af alle tre EF-laaneinstrumenter. Kommissionen har det direkte ansvar for forvaltningen af EKSF-laan og det overordnede ansvar for NIC- og Euratom-laan, selv om den daglige forvaltning af disse laan varetages af EIB.

3.2. Retten anvendte den nedenfor anfoerte strategi med henblik paa at efterproeve kvaliteten af Kommissionens forvaltning:

(a)Den vurderede og efterproevede de systemer, Kommissionen har indfoert til opfyldelse af sine forpligtelser.

(b)Den aflagde endvidere besoeg hos og fremsendte spoergeskemaer til et udvalg af Kommissionens kunder med henblik paa at danne sig et indtryk af samarbejdet mellem Kommissionen og dennes kunder.

Systemevaluering

3.3. Retten gjorde sig bekendt med, vurderede og efterproevede kontrolsystemerne i forbindelse med laanoptagelse, laangivning og rentegodtgoerelser for ydede laan. Der anvendes samme laanoptagelsessystem i forbindelse med alle tre instrumenter, og da der kun kan ydes laan af midler tilvejebragt ved laanoptagelse, valgte Retten at efterproeve kontrolforanstaltningerne paa grundlag af tilfaeldigt udvalgte stikproever af laan optaget med henblik paa hvert af de tre instrumenter i tidsrummet 1985-1988 afvejet saaledes, at der blev taget hensyn til de samlede beloeb inden for hvert enkelt instrument. Der blev endvidere udtaget en stikproeve af bevilgede laan med henblik paa at efterproeve kontrollen med laangivningstransaktioner samt med rentegodtgoerelser, hvor saadanne var ydet. Retten naaede frem til foelgende resultater:

(a)Resultaterne af Rettens revision af laanoptagelsestransaktioner er gengivet i dens aarsberetning for regnskabsaaret 1988 (). Heri henstiller Retten, at systemet forbedres, og at der indfoeres strengere kontrolbestemmelser med henblik paa at sikre, at det forbedrede system ogsaa anvendes i praksis. Retten bemaerker, at Kommissionen allerede har taget skridt og forpligtet sig til at tage yderligere skridt til at sikre, at de gaeldende regler vedroerende laanoptagelse goeres mere gennemskuelige og mere hensigtsmaessige, dog saaledes at det ansvarlige generaldirektorat bevarer den noedvendige grad af selvstaendighed.

(b)Retten gjorde sig bekendt med de systemer, der anvendes ved bevilling og udbetaling af laan inden for rammerne af alle tre instrumenter, og efterproevede dem ved stikproevekontrol. Retten konstaterede, at systemerne generelt var paalidelige, og at kontrollen af centrale punkter havde fungeret hensigtsmaessigt i de sager, der indgik i stikproeven. Retten efterproevede endvidere Kommissionens forvaltning af EKSF-laan, efter at udbetaling havde fundet sted. Denne kontrol foretoges saavel i Kommissionen som i de finansielle institutioner, der faar udbetalt globallaan til formidling som sublaan til de endelige laantagere paa de finansielle institutioners egen risiko. Retten konstaterede, at baade de finansielle institutioners og Kommissionens forvaltning af laanene havde vaeret forsvarlig.

(c)Der kan ydes EKSF-laan med rentegodtgoerelse til projekter, der opfylder visse betingelser, og forudsat at midlerne er til stede. Af tabel 3 fremgaar retsgrundlaget for og omfanget af rentegodtgoerelser bevilget i de senere aar. Retten har i den paagaeldende periode anvendt temmelig mange ressourcer paa at undersoege de forskellige programmer, og resultaterne af disse undersoegelser er blevet forelagt i beretningerne (Bilag til EKSF-aarsberetningerne) om Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskabs regnskabsfoering og oekonomiske forvaltning. Paa grundlag af tests gennemfoert som en del af denne undersoegelse konstaterer Retten med tilfredshed, at forvaltningen af og kontrollen med disse rentegodtgoerelser er forbedret. Der var truffet foranstaltninger til saa hurtigt som muligt at blokere eller justere udbetalinger af rentegodtgoerelser, naar de noedvendige forudsaetninger ikke laengere var til stede. En raekke problemer er imidlertid endnu ikke loest:

(i)Globallaan (EKSF-Traktatens artikel 54, stk. 2, og 56, stk. 2) fordeles paa sublaan, der ydes til investeringsprojekter, men rentegodtgoerelser ydes med henblik paa at fremme opfyldelsen af de maal, der er fastlagt for projekterne, dvs. fremme af anvendelsen af kul, oprettelse af arbejdspladser. Rentegodtgoerelsen udbetales alligevel i gennemfoerelsesperioden for et projekt (dvs. foer der kan forventes resultater). Det skyldes, at der antages at vaere stoerst behov for fordelene ved rentegodtgoerelsesordningen paa dette stadium. Foerer projekterne imidlertid ikke til de forventede resultater i forhold til de prioriterede maal, kan der opstaa problemer med at tilbagesoege udbetalte rentegodtgoerelser.

(ii)Den rentegodtgoerelse, der kommer til udbetaling, beregnes paa grundlag af periodiske rapporter fra sponsorer til projekter eller, i forbindelse med globallaan, rapporter fra finansielle institutioner. I forbindelse med gennemfoerelsen af denne undersoegelse konstaterede Retten, at de finansielle institutioner ikke foretog en saerlig effektiv kontrol af oplysningerne i disse rapporter. Detaljerede oplysninger indeholdt i rapporterne fra modtagere af sublaan om, hvor meget kul der var forbrugt, og hvor mange arbejdspladser der var oprettet, blev med faa undtagelser videresendt til Kommissionen uden at vaere efterproevet. Retten har tidligere kritiseret Kommissionen for ikke at have givet en praecis definition af kriterierne for opnaaelse af rentegodtgoerelse, og baade Retten og Kommissionen har i forbindelse med kontrolbesoeg fundet tilfaelde, hvor det var vanskeligt, hvis ikke umuligt, at efterproeve talmateriale i de foreliggende perioderapporter. Denne mangel paa effektiv kontrol fra de finansielle institutioners side rejser alvorlig tvivl med hensyn til trovaerdigheden af de opnaaede resultater og af det statistiske materiale samt med hensyn til berettigelsen af udbetalinger af rentegodtgoerelse.

Samarbejdet med kunderne

3.4. Naar et organ som Kommissionen tilbyder ydelser saasom laan og rentegodtgoerelser, kan kvaliteten af denne aktivitet maales effektivt paa grundlag af oplysninger indhentet fra laantagerne. Retten besluttede derfor at lade dette aspekt indgaa i sin revision, hovedsagelig med henblik paa under revisionsbesoegene at efterproeve, hvorledes de finansielle mellemled kontrollerer Kommissionens midler (jf. pkt. 3.3(b) ovenfor). Da Retten kun havde mulighed for at aflaegge revisionsbesoeg i et begraenset antal finansielle institutioner, valgte den at tilvejebringe en mere repraesentativ stikproeve ved i saa mange medlemsstater som muligt at indhente skriftlige udtalelser fra de stoerste modtagere af saavel globallaan som direkte laan.

3.5. Der blev udsendt spoergeskemaer til 31 kunder, hvoraf 23 indsendte svar. Herudover foretog Retten revisionsbesoeg hos yderligere 10 modtagere af globallaan. Alt i alt modtog Retten saaledes svar fra 33 af Kommissionens stoerste kunder. De fleste skriftlige reaktioner indeholdt blot en besvarelse af de stillede spoergsmaal, men en raekke af de paagaeldende kunder benyttede lejligheden til at uddybe enten specielle punkter eller spoergeskemaet generelt. Retten havde under sine revisionsbesoeg mulighed for at faa klargjort en del af svarene samt at stille supplerende spoergsmaal.

3.6. Retten maatte med henblik paa at kunne foretage en analyse vurdere svarene fra banksektoren (18) og svarene fra industrisektoren (15) saerskilt. Banksektoren tillagde ganske vist Kommissionens laangivning begraenset betydning inden for sit virkefelt, men den havde et udmaerket samarbejde med Kommissionen. Hvor der maatte vaere problemer, kunne de hovedsagelig tilskrives det bureaukratiske system, men Retten konstaterede under revisionsbesoeg, at selv saadanne problemer stort set var blevet loest i de senere aar. Der var ganske klart tale om et partnerskab. Til gengaeld tillagde industrisektoren Kommissionens laangivning stor betydning, men selv om samarbejdet tilsyneladende kun var forbundet med faa alvorlige problemer, gav denne sektor indtryk af, at der bestod et rent bank/kunde-forhold (jf. pkt. 6.1 nedenfor).

Sammenfatning

3.7. Retten har med tilfredshed konstateret, at der for nylig er sket forbedringer i forvaltningen af laangivningen og navnlig i kontrollen med rentegodtgoerelser. Retten konstaterer endvidere, at der er taget de indledende skridt til at goere Kommissionens interne regler for laanoptagelsesaktivitet mere gennemskuelige og hensigtsmaessige, og at Kommissionen vil godkende disse nye regler i den naermeste fremtid.

4. Bemaerkninger om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet

Indledning

4.1. Kommissionen har siden begyndelsen af 60'erne kunnet udnytte sin position som foersteklasses laantager paa kapitalmarkederne til at tilvejebringe midler til EKSF til den bedst mulige rente. I begyndelsen gik disse midler til investeringer i kul- og staalindustrien, men i de senere aar er de i stigende grad blevet anvendt til at stimulere investeringer med henblik paa at afhjaelpe de oekonomiske og sociale problemer, der er en foelge af krisen inden for kul- og staalindustrien (tilpasningslaan). De nyere instrumenter (betalingsbalancelaan, Euratom- og NIC-laan) har ogsaa draget fordel af Kommissionens gunstige position med hensyn til at tilvejebringe midler til opfyldelse af disse instrumenters formaal. Kommissionen fungerer saaledes som en finansieringskilde, der skal tilvejebringe midler paa de gunstigst mulige vilkaar, og det er i denne kontekst, Retten har vurderet Kommissionens forvaltning ud fra et sparsommeligheds-, produktivitets- og effektivitetsaspekt.

Sparsommelighed

4.2. Der er ingen tvivl om, at Kommissionen har en saa gunstig position, at den kan opnaa de bedste vilkaar paa internationale kapitalmarkeder. I denne del af undersoegelsen har Retten soegt at svare paa foelgende spoergsmaal: »Opnaar Kommissionen reelt de bedste vilkaar, og naar dette er tilfaeldet, afspejles disse vilkaar da i de rentesatser, kunderne skal betale?«

4.3. Svaret paa det foerste spoergsmaal fremgaar af kapitel 13 i Rettens AArsberetning for 1988. Retten anfoerer her, at Kommissionen paa grund af mangler i de interne procedurer ikke altid accepterede det bedste laanetilbud. Foranlediget af denne beretning har Kommissionen imidlertid allerede taget skridt til og forpligtet sig til at tage yderligere skridt til at forbedre de interne procedurer.

4.4. Svaret paa det andet spoergsmaal har Retten udledt af udtalelser fra kunder. Det almindelige indtryk fra interviews med og spoergeskemaer udsendt til kunder er, at kommissionslaan er konkurrencedygtige med andre laan fra andre kilder. Nogle faa kunder mente dog, at der kunne opnaas bedre vilkaar andetsteds, og at det for EKSF-laan var rentetilskuddene, der var det mest attraktive.

4.5. I pkt. 13.12 i kapitel 13 i Rettens AArsberetning for regnskabsaaret 1988 henvises der til »...regnefejl og metodiske fejl... «. Dette gaelder isaer beregningen af den samlede kostpris for laanoptagelser, vilkaarene for de hermed forbundne udlaan og cost-benefit forholdet i forbindelse med refinansiering. Fejl i disse beregninger kan paavirke emissionsprisen for laan samt laanerenten ved indgaaelsen af laaneaftalen eller efter refinansiering. Almindelige regnefejl kan faa en vilkaarlig foelgevirkning, idet de kan medfoere en (i visse tilfaelde vaesentlig) forhoejelse eller nedsaettelse af kundens omkostninger. Retten paaviste derimod, at de metodiske fejl indebar, at omkostningerne blev ansat for hoejt, og at kunderne foelgelig maatte betale en hoejere rente end noedvendigt. Retten mener, at Kommissionen boer:

(a)anvende faktiske omkostninger, naar tallene herfor foreligger, i stedet for skoensmaessigt at ansaette gebyrer og omkostninger,

(b)udarbejde overslag over gebyrer og omkostninger paa grundlag af tidligere lignende tilfaelde. Retten mener, at Kommissionen for lettere at kunne foretage noejagtige overslag boer oprette et register eller en databank over faste omkostninger,

(c)fastsaette »interne rentesatser« med henblik paa at beregne nutidsvaerdien af fremtidige omkostninger,

(d)laegge faste og forsvarlige rammer for gennemfoerelsen af refinansieringsaktioner med henblik paa at skabe stoerre konsekvens i de metoder, der anvendes i de enkelte tilfaelde.

4.6. Retten har i otte tilfaelde foretaget en ny beregning af de mulige omkostninger for laantagerne. Ved beregningen er der anvendt en standardformel for den interne rente, der er taget hensyn til de faktiske omkostninger (i de tilfaelde, hvor der forelaa talmateriale), og der er anvendt realistiske overslag. Tabel 5 viser Rettens beregning af, hvilke ekstra omkostninger Kommissionen kunne have sparet sine kunder for, hvis den havde anvendt forsvarlige og paalidelige metoder som grundlag for disse komplicerede beregninger. Kommissionen har oplyst over for Retten, at den er ved at udarbejde en metode, som skal anvendes generelt til beregning af kostprisen for optagne laan, og at bestemmelser vedroerende anvendelse af denne beregningsmetode vil blive inkorporeret i de interne regler.

4.7. Ud over de ovenfor omtalte omkostninger (og for hoejt ansatte omkostninger) betaler laantagere under de enkelte instrumenter et tillaeg til daekning af EKSF's eller EIB's (NIC og Euratom) samlede forvaltningsomkostninger. Retten har i denne forbindelse bemaerket, at de fleste EKSF- og NIC-laan er globallaan til finansielle mellemled, og at de endelige laantagere (i reglen smaa og mellemstore virksomheder) desuden skal betale det tillaeg, der paalaegges af de finansielle mellemled. I aarene 1985-1988, som er den periode, undersoegelsen daekker, var EKSF's tillaeg betydeligt hoejere end EIB's tillaeg paa nye udlaan. Retten anfoerer i sin aarsberetning for 1988, at denne sats, som tilsyneladene fastsaettes ensidigt af Kommissionen, forekommer urimeligt hoej dels i forhold til EIB's, dels i betragtning af de omkostninger, den skal daekke. Satsen blev imidlertid nedsat tre gange i perioden mellem november 1988 og marts 1989 og ligger nu paa samme niveau som EIB's sats. Retten har endnu ikke kunnet efterproeve foelgerne heraf. Det er dog muligt, at der nu er taget de noedvendige skridt til at korrigere et vaesentligt element, der har resulteret i for hoeje renter i forbindelse med EKSF-laan, Retten har undersoegt. Retten kan ikke tage stilling til, om EIB's tillaeg er velbegrundet, eftersom Banken trods gentagne anmodninger har naegtet at fremlaegge dokumentation.

4.8. I de senere aar er der i stigende grad lagt vaegt paa refinansiering, i 1988 blev saaledes 53 % af de laante midler anvendt til dette formaal og i 1989 36 %. Refinansiering indebaerer, at optagne laan tilbagebetales foer udloebstidspunktet, for at man kan drage fordel af gunstigere markedsvilkaar ved at optage andre laan. Da samtlige laan optaget af Kommissionen er blevet anvendt til ydelse af laan, og da hovedformaalet med laanoptagelsen er at tilvejebringe midler paa de bedst mulige vilkaar, har Retten undersoegt, i hvilket omfang fordelene ved refinansiering ogsaa er kommet laantagerne af de oprindelige laan til gode. Det kan dreje sig om betydelige fordele, selv naar de mulige fordele, der er omtalt i pkt. 4.5 og 4.6, ikke tages med i betragtning. Det fremgik af Rettens analyse af den udvalgte stikproeve, at der var sket nedsaettelse af rentesatsen paa optagne laan paa mellem 0,50 og 7,17 procentpoint, dvs. en gennemsnitlig nedsaettelse paa ca. 3,15 procentpoint. Efter fradrag af diverse ekstraomkostninger blev renten paa udlaan i forbindelse med refinansierede laan gennemsnitlig nedsat med 2,5 %. Retten bemaerkede imidlertid, at dette ikke foerte til rentenedsaettelse paa udlaan i forbindelse med laan fra NIC's likvide midler. Gevinsten ved refinansiering af de optagne laan i forbindelse med saadanne udlaan blev taget til indtaegt for NIC's likvide midler og tilfaldt i den sidste ende EIB.

Sammenfatning

4.9. Det fremgaar af ovenstaaende, at Kommissionens fortrinsstilling paa laanemarkedet ikke altid kommer de endelige laantagere til gode, fordi de dermed forbundne fordele begraenses som foelge af, at Kommissionen paalaegger ekstraomkostninger, naar den fastsaetter udlaansvilkaarene enten i forbindelse med de oprindelige laan eller efter refinansiering. Retten bemaerkede endvidere, at modtagere af NIC-globallaan ikke nyder godt af de betydelige fordele forbundet med refinansiering. Det er Rettens opfattelse, at Kommissionen skal sikre sig, at midler tilvejebringes paa de gunstigste vilkaar.

>TABELPOSITION>

Produktivitet

4.10. I denne del af beretningen soeger Retten at fastslaa, om der fortsat er behov for de laanemuligheder, Kommissionen tilbyder, samt at indkredse dette behov og vurdere, om behovet imoedekommes paa en saadan maade, at der er et optimalt forhold mellem ressourceanvendelse og udbytte.

4.11. Den overvejende del af Kommissionens nuvaerende laaneaktivitet under saavel EKSF som NIC bestaar i ydelse af globallaan. EKSF-laan er saerlig attraktive for laantagerne, fordi der i forbindelse med disse laan kan ydes rentetilskud i henhold til EKSF-Traktatens artikel 54, stk. 2, eller artikel 56, stk. 2. Retten har ikke kunnet fastslaa, hvori fordelene ved NIC-laan bestaar, fordi den paa tidspunktet for revisionen ikke havde adgang til de endelige laantagere. Fra Bankens synspunkt udgoer NIC-laan en laanemulighed for laantagere uden for medlemsstaternes udviklingsomraader, mens laan af Bankens egne midler hovedsagelig ydes til udviklingsomraaderne.

4.12. Kommissionens kunder understregede betydningen af rentegodtgoerelser. I nogle medlemsstater tillagdes daekning af kursrisiko tilsvarende betydning, og nogle kunder, hvis regeringer ydede saadan daekning, fastholdt, at der fortsat ville vaere efterspoergsel efter disse laan, selv uden rentegodtgoerelse. Efterspoergslen i nogle medlemsstater ville dog nok falde, og eventuelt helt ophoere, hvis man gik bort fra at yde rentegodtgoerelser. Interessen for rentegodtgoerelser er helt tydelig i nogle medlemsstater, hvor finansielle institutioner, hos hvilke Kommissionen optager laan, selv optager laan hos Kommissionen for at opnaa rentegodtgoerelse. I nogle tilfaelde foeres laante midler faktisk blot tilbage til laangiver, som faar fordelen af rentegodtgoerelsen. Det er efter Rettens opfattelse ikke i overensstemmelse med god forretningsskik, at der i saadanne tilfaelde paaloeber forvaltningsomkostninger i forbindelse med saavel laanoptagelse som laangivning. EKSF-Traktatens bestemmelser giver jo i deres nuvaerende udformning ikke hjemmel til ydelse af rentegodtgoerelser, naar der ikke samtidig optages EKSF-laan. Retten henstiller til Kommissionen at undersoege dette forhold.

4.13. Retten tillaegger derfor den udvikling, der paa det seneste er sket paa omraadet, saerlig vaegt. Paa Europa-Parlamentets initiativ blev der paa Faellesskabets almindelige budget opfoert 10 mio ECU med henblik paa ydelse af rentegodtgoerelser til beskaeftigelsesfremmende investeringer. Kommissionen besluttede i 1986 at anvende disse midler ved som et pilot-projekt at yde rentegodtgoerelse i forbindelse med laan bevilget i Portugal. Disse laan blev ikke bevilget af Kommissionen men af bestemte portugisiske banker af disses egne midler. I begyndelsen stoedte man paa visse vanskeligheder, hvilket isaer skyldtes manglende erfaring med denne form for transaktioner, samt at der ikke i fuldt omfang var taget hoejde for de dermed forbundne administrative problemer. De paagaeldende banker var imidlertid meget tilfredse med dette forsoeg, og set i forhold til de fastsatte maal opnaaede Kommissionen et positivt resultat til meget begraensede omkostninger.

4.14. Da det er Kommissionens erklaerede maal at fremme alternative beskaeftigelsesmuligheder for tidligere EKSF-arbejdstagere, kan det ud fra hensynet til et optimalt forhold mellem ressourceanvendelse og udbytte maaske vaere rimeligt at knytte ydelse af rentegodtgoerelse direkte til gennemfoerelsen og viderefoerelsen af projekter inden for prioriterede omraader, frem for at knytte den til selve oprettelsen af arbejdspladser. Herved kunne man undgaa problemerne med at efterproeve, om modtagerne opfylder forpligtelsen med hensyn til oprettelse af et bestemt antal arbejdspladser (jf. pkt. 3.3 (c)(ii)).

Sammenfatning

4.15. I nogle medlemsstater kan der stadig vaere et behov for kommissionslaan, men det er billige finansieringsfaciliteter, der reelt er stor efterspoergsel efter. Laan til markedsrenter er let tilgaengelige i de fleste medlemsstater, og interessen for kommissionslaan skyldes hovedsagelig rentegodtgoerelserne, helst kombineret med daekning af kursrisikoen. Hvad angaar laanoptagelse med henblik paa udlaan, er det et spoergsmaal, om ikke pilot-projektet i Portugal med fordel kunne gennemfoeres andre steder. Forvaltningen af rentegodtgoerelser kunne forbedres gennem en forenkling af adkomstkriterierne, saaledes at der blev taget hensyn til formaalet med det paagaeldende instrument og de faktiske forhold.

Effektivitet

Indledning

4.16. Kommissionen skal gennem laanoptagelse og laangivning ikke opnaa fortjeneste, men derimod medvirke til opfyldelsen af Faellesskabernes maal. Da Kommissionens laan ydes til nationalt eller internationalt anerkendte laantagere, og da der stilles foersteklasses garantier, er risikoen for misligholdelse meget begraenset. Faktorer som fortjenstmargen, gaeldsinddrivelighed osv., der er af afgoerende betydning for forretningsbanker, er forholdsvis uvaesentlige i Kommissionens tilfaelde. Kommissionens hovedopgave maa vaere at soerge for, at dens laanoptagelses- og laangivningsaktivitet bidrager til opfyldelse af de erklaerede maal for de enkelte instrumenter. Retten har derfor soegt at vurdere effektiviteten af denne interventionsform ud fra disse forudsaetninger.

EKSF

4.17. Lige siden oprettelsen af EKSF har laan i henhold til EKSF-Traktatens artikel 54, stk. 1, i vaesentligt omfang bidraget til investeringer i kul- og staalindustrien. I de seneste aar har gentagne kriser og tilbagegang inden for denne industri medfoert, at medlemsstaterne i stigende grad har foretaget stoerre indgreb, isaer med henblik paa en rationalisering af produktionskapaciteten og en foroegelse af produktiviteten. Foelgerne heraf afspejles i den betydelige stigning i omfanget af sociale foranstaltninger, der er igangsat til fordel for denne industri, og hvortil ogsaa Faellesskabet bidrager. Med hensyn til udlaan er artikel 54-laan snarere beregnet paa ekspanderende industrisektorer end paa sektorer i tilbagegang. Hertil kommer, at nogle medlemsstater i mindre udpraeget grad er parate til at stille acceptable garantier for virksomheder med oekonomiske problemer, og som gaar en usikker fremtid i moede. Det samlede udlaan har derfor vaeret stagnerende, og de faa ansoegninger, der er indgivet, har i reglen vaeret en foelge af de enkelte medlemsstaters skiftende oekonomiske politik.

4.18. Med hensyn til andre EKSF-laan har Retten i de senere aar i beretningerne (Bilag til EKSF-aarsberetningen for 1986 og 1987) om Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskabs regnskabsfoering og oekonomiske forvaltning paatalt forholdet mellem ressourceindsats og maalopfyldelse i forbindelse med kulforbruget og med foranstaltninger vedroerende opfoerelse af boliger for EKSF-arbejdstagere. Det fremgaar af statistikker fra slutningen af 1987 over arbejdspladser oprettet som et led i tilpasningsforanstaltninger i henhold til artikel 56, stk. 2, at selv om disse foranstaltninger havde bidraget til oprettelse af langt flere arbejdspladser end forudset (59 000 mod 29 000), var kun et meget begraenset antal (4 000) af dem besat af tidligere EKSF-arbejdstagere. Det fremgaar af bemaerkningerne i pkt. 3.3.(c)(ii) ovenfor, at disse tal skal tages med et vist forbehold. Det boer ogsaa fremhaeves, at EKSF-foranstaltningerne i mange medlemsstater blev gennemfoert i forbindelse med nationale foranstaltninger af samme art og hovedsagelig i samarbejde med forretningsbanker.

4.19. Mange af de projekter, Retten har revideret i de seneste aar, var igangsat, foer der blev truffet beslutning om ydelse af EKSF-laan og/eller rentegodtgoerelse, og spoergsmaalet er, om ikke disse projekter under alle omstaendigheder kunne have vaeret gennemfoert uden disse laan eller tilskud. De finansielle mellemled paaskoennede rentegodtgoerelserne isaer paa grund af deres betydning for en finansieringspakke, der ogsaa omfatter disse mellemleds laanemidler fra andre kilder. Et af de finansielle mellemled, som selv raadede over ganske betydelige egne midler, oplyste saaledes, at rentegodtgoerelse var noedvendig, for at man kunne tilbyde samme vilkaar som konkurrenterne. Flere finansielle mellemled anfoerte, at beslutningen om ydelse af rentegodtgoerelse ikke ville have nogen vaesentlig betydning for deres vurdering af den forretningsmaessige risiko. Var rentegodtgoerelsen en forudsaetning for, at projekterne var levedygtige, ville de finansielle mellemled ikke stoette dem.

Euratom

4.20. Det er vanskeligt at vurdere Euratom-laanenes maalopfyldelsesgrad. I betragtning af, at Euratom-projekter er projekter i meget stor maalestok, og under hensyntagen til de politiske, oekonomiske og miljoemaessige aspekter i forbindelse med dem kan man naeppe sige, at Euratom-bidraget (som hoejst udgoer 20 % af projektomkostningerne) har haft vaesentlig betydning for beslutningen om at gennemfoere projekterne. Ud fra maalsaetningen i de oprindelige retsforskrifter kunne disse laan dog anses for at have en hoej maalopfyldelsesgrad, saafremt de sikrede de noedvendige midler billigere end andre finansieringskilder. Det er umuligt at give et endeligt svar, men efterspoergslen gennem aarene viser, at Kommissionen i det mindste har kunnet konkurrere med markedet. Man kan med nogen ret haevde, at dette instrument har ydet et beskedent bidrag til opfyldelsen af formaalene med den energipolitik, der var fastlagt, dengang instrumentet blev indfoert. Laaneinstrumentets nuvaerende maalopfyldelsesgrad afspejles i det begraensede antal laan, der er ydet i de seneste aar.

NIC

4.21. Saa vidt Retten har erfaret, har der ikke vaeret gjort forsoeg paa at vurdere, i hvilket omfang NIC-laanene har udloest de tilsigtede virkninger. Et af hovedformaalene med NIC er saaledes oprettelse af arbejdspladser, men selv nu, hvor dette instrument har vaeret anvendt i henved 10 aar, vedroerer Kommissionens statistikker imidlertid udelukkende antal arbejdspladser, der anslaas oprettet, og ikke antal faktisk oprettede arbejdspladser. Retten har bemaerket, at NIC ikke havde samme indtraengningsgrad paa markederne i medlemsstaterne. Fire medlemsstater optager ikke NIC-laan, og dette instrument har derfor ikke haft nogen indvirkning i disse medlemsstater. Yderligere to medlemsstater havde pr. 31. december 1988 ikke optaget laan under NIC IV, som er det seneste laaneinstrument, og af de medlemsstater, som havde optaget NIC-laan, havde én medlemsstat alene modtaget 60 % af de pr. denne dato udlaante midler. Denne ulige fordeling viser, at NIC-laan, som udstedes paa samme vilkaar som EIB-laan, ikke er saerlig attraktive paa laanemarkedet, og at en eventuel interesse for disse NIC-laan snarere maa henfoeres til enkelte medlemsstaters oekonomiske politik (f.eks. med hensyn til daekning af kursrisiko) end de saerlige fordele ved laanene.

Sammenfatning

4.22. Der er ingen tvivl om, at kommissionsprogrammerne har bidraget til f.eks. oprettelse af arbejdspladser, men det er ikke fastslaaet, om Faellesskabets deltagelse var drivkraften, eller om den blot erstattede andre former for finansiering, som i alle tilfaelde ville have sikret en opfyldelse af maalet. For at sikre, at Faellesskabets maal opfyldes paa den mest effektive maade, boer Kommissionen tage kontrol- og evalueringsprocedurerne for projekter, hvortil der ydes finansielle midler via Faellesskabets forskellige finansieringsinstrumenter, op til fornyet overvejelse.

5. »Jean-Monnet«-emissionen

5.1. I juni 1988 foretog Kommissionen den saakaldte »Jean-Monnet«-emission paa 500 mio. ECU som en »proeveballon«. Det fremgaar af Kommissionens egne udtalelser, at den foretog denne emission af politiske hensyn, som den tillagde stor betydning. Fordi Kommissionen prioriterede politiske hensyn hoejest, var den villig til at paatage sig foelgende oekonomiske risici:

(a)Risikoen for at paadrage sig omkostninger ved at lade midler indestaa som kortfristede indskud, indtil der var brug for dem, mens den for de optagne laan betalte rentesatser beregnet for langfristede midler.

(b)Risikoen for i sidste ende at lide tab, hvis ikke de laante midler kunne genudlaanes paa vilkaar, der mindst svarede til vilkaarene for de optagne laan.

5.2. For at begraense risiciene mest muligt anvendte Kommissionen specielle finansielle teknikker. Det er endnu for tidligt at sige, om denne transaktion har betydet ekstra udgifter for Kommissionen, EIB (der er ansvarlig for det finansielle resultat af NIC's likvide midler) og i sidste instans de endelige modtagere af laan ydet af midler fra denne laanoptagelse. De tilfaeldige bevaegelser i markedsrenterne kan maaske endda have medfoert en fortjeneste paa midler, der noedvendigvis har maattet placeres paa indskud.

6. Generelle bemaerkninger

6.1. Retten maa paa grundlag af ovenstaaende drage den konklusion, at Kommissionens laanoptagelses- og laangivningsaktivitet har udviklet sig betydeligt gennem aarene. Baggrunden herfor er udviklingen i Faellesskabernes politiske maalsaetninger og aendringerne i det politiske og oekonomiske miljoe. Dette har medfoert en tilpasning af Faellesskabernes laangivninger og laanoptagelsesinstrumenter og indfoerelse af nye mekanismer. Retten bemaerker i denne forbindelse foelgende forhold:

(a)aendringen i sammensaetningen af Kommissionens og EIB's NIC-kunder fra overvejende industrivirksomheder eller halvoffentlige organer, som modtager direkte laan, til hovedsagelig banker eller andre finansielle institutioner, der fungerer som finansielle mellemled i forbindelse med globallaan,

(b)vaeksten i refinansieringsforretninger med henblik paa at udnytte udviklingen paa markedet,

(c)en relativ stagnation i det samlede udlaan,

(d)at visse transaktioner er banktransaktioner, f.eks. refinansiering af NIC-laan uden at fordelene videregives til de endelige laantagere,

(e)at der optages laan, naar der ikke er efterspoergsel efter laangivning, selv om laanoptagelse under samtlige instrumenter ifoelge retsforskrifterne er betinget af laaneefterspoergsel,

(f)at der ikke laegges saerlig stor vaegt paa at efterproeve instrumenternes maalopfyldelsesgrad.

7. Henstillinger

7.1. Efter Rettens opfattelse skal Faellesskabernes laanoptagelses- og laangivningsinstrumenter fortsat vaere et middel til at fremme gennemfoerelsen af EF's maalsaetninger. Forretningsgangen kunne imidlertid organiseres bedre, og det vil vaere noedvendigt at samarbejde med EIB for at undgaa risikoen for dobbeltarbejde. Retten mener, at der boer traeffes foranstaltninger, der sikrer stoerre sparsommelighed og et bedre forhold mellem ressourceanvendelse og udbytte i forbindelse med denne aktivitet, samt foranstaltninger, der goer det muligt at maale, i hvilket omfang maalsaetningerne for de enkelte instrumenter er opfyldt.

7.2. Retten skal derfor henstille foelgende:

(a)Det ledende princip boer vaere, at laan kun kan optages, naar der er efterspoergsel efter laan, og at fordelene ved refinansieringsforretninger boer videregives til de endelige laantagere.

(b)Kommissionen undersoeger mulighederne for at oege effekten af EKSF-transaktioner ved at anvende erfaringerne fra pilot-projektet i Portugal paa andre medlemsstater. Paa denne maade kunne det ogsaa fastslaas, hvilke medlemsstater der udelukkende ansoeger om rentetilskud, og derved kunne forvaltningen af laanoptagelse og laangivning goeres mere effektiv.

(c)I tilknytning til (b) boer forvaltningen af rentegodtgoerelser forenkles. Foelgende forhold boer bl.a. tages i betragtning:

(i)berettigelse til at modtage rentegodtgoerelse boer betinges af, at projekter gennemfoeres og viderefoeres inden for prioriterede omraader ud fra den antagelse, at saadanne projekter automatisk skaber nye arbejdspladser,

(ii)forhaandsfinansieringstilskud, hvor det er hensigtsmaessigt, med henblik paa at goere det muligt for finansielle mellemled at paalaegge deres udlaan en nettorente,

(iii)godtgoerelser boer saa vidt muligt forbindes med nationale foranstaltninger eller andre EF-foranstaltninger,

(iv)rentegodtgoerelsernes ansporende virkning boer oeges, ved at renten varieres, saaledes at der i forbindelse med projekter af saerlig interesse for Faellesskabet betales lavere rente,

(v)rapporter fra finansielle mellemled og/eller endelige modtagere boer vaere mindre omfattende.

(d)Behovet for laan og/eller rentegodtgoerelser boer kortlaegges, og der boer vedtages strategier, der sikrer, at dette behov imoedekommes paa en saadan maade, at der er et optimalt forhold mellem ressourceanvendelse og udbytte.

(e)Rationaliseres forvaltning og rapportering, boer der saettes mere ind paa at faa konstateret resultaterne af Faellesskabets interventioner. Ved hjaelp af oekonomiske og statistiske analyser, selv paa grundlag af stikproever, kan den faktiske virkning - sammenholdt med den anslaaede - af EKSF- og NIC-laan fastslaas, og man kan saaledes vise, hvor og hvordan midlerne fremover boer fordeles.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg paa moedet den 10. maj 1990.

Paa Revisionsrettens vegne Aldo ANGIOI Formand

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

Tabel 2 - Analyse af EKSF-laan finansieret gennem laanoptagelse

>START GRAFIK>

<?þ><?ý><?Ð8><?±><? ò><?CLE2> <?½><?ý><? *><? ý>Samlede laan i % <?í><? ý>ydet af midler <?í><? ý>tilvejebragt ved <?í><? ý> laanoptagelse <? > <? > <? ><?ý><?

LE> <?½>

<? D><?×11><?þ><?ý><? 3><?×22><?þ><? 9><?þ><?þ><?ý> <? 8><? 3><?ù><?oe>% af samlede laangivning

<? 3><?×32><?©><?º><?oe><?³><?ue> <? ><?±><?º>= <? ><?º> <?±>investeringer i staalindustrien

<?ue><?ue><?»><?±><?»>=<?»>investeringer i kulindustrien

<?³><?ue> <?ue><?»><?±><?»>=<?»>omstilling

<? 3><?ue>100 <?Þ><?Dv26b>90 <?Þ><?Dv26b>80 <?Þ><?Dv26b>70 <?Þ> <?Dv26b>60 <?Þ><?Dv26b>50 <?Þ><?Dv26b>40 <?Þ><?Dv26b>30 <?Þ><?Dv26b>20 <?Þ><?Dv26b>10 <?Þ><?Dv26b>

19 71<?«0>19 72<?«0>19 73<?«0>19 74<?«0>19 75<?«0>19 76<?«0>19 77<?«0>19 78<?«0>19 79<?«0> 19 80<?«0>19 81<?«0>19 82<?«0>19 83<?«0>19 84<?«0>19 85<?«0>19 86<?«0>19 87<?«0>19 88<?«0>19 89 <?½>

<? 3><? |><?ae> <?¼><? 9><?ue><?×49><?©><?¨>aar

<?¤> <?Þ><?Dv26b><?¤> <?Þ><?Dv26b><?¤> <?Þ><?Dv26b> <?¤> <?Þ><?Dv26b><?¤> <?Þ><?Dv26b><?¤> <?Þ><?Dv26b><?¤> <?Þ><?Dv26b><?¤> <?Þ><?Dv26b><?¤> <?Þ> <?Dv26b><?¤> <?Þ><?Dv26b><? 9><? 3> | | | | | | | | | | | | | | | | | | |<?ae>

<?Â"SLUT GRAFIK>

> REFERENCE TIL EN FILM>

KOMMISSIONENS SVAR

1. Indledning

1. Visse bemaerkninger vedroerende forvaltningen af laanoptagelsen i naervaerende saerberetning er allerede blevet fremsat i kapital 13 i Revisionsrettens aarsberetning for 1988. Kommissionen har besvaret bemaerkningerne positivt. Den har allerede truffet de foranstaltninger, som den forpligtede sig til i sine svar med henblik paa at forbedre gennemsigtigheden og effektiviteten paa dette omraade. Ligeledes har Retten i sin aarsrapport for 1986 fremsat nogle bemaerkninger vedroerende forvaltningen af udlaanene. Ogsaa her har Kommissionen allerede truffet de noedvendige foranstaltninger.

2. Kommissionen understreger, at fuld udnyttelse af laaneinstrumenterne kraever snaevert samarbejde med kreditinstitutterne og isaer bankerne. Kommissionen mener ikke, at den med hensyn hertil paa noget tidspunkt har tabt det politiske maal og det juridiske grundlag for sin aktion af syne.

3. Som Revisionsretten erkender Kommissionen, at det er noedvendigt vedvarende at overveje, hvorledes de finansieringsinstrumenter, der i oejeblikket staar til dens disposition, bedre kan tilpasse, integreres og effektiviseres. Den kan bekraefte, at disse overvejelser fortsaettes under hensyn til de krav, som forholdene stiller, og de forskellige involverede parters udtalelser.

2. Udviklingen i instrumenterne

Laan bevilget inden for rammerne af EOEF-Traktaten

Forvaltning af EF's laangivningsinstrumenter

2.9. Kommissionen understreger, at budgetgarantien vedroerende Euratom- og NIC-transaktionerne er rent formel. De paagaeldende budgetposter boer aldrig anvendes.

3. Bemaerkninger om forvaltningen af instrumenterne

Systemanalytisk revision

3.3. c.i) Kommissionen er meget opmaerksom paa det problem, som Retten goer opmaerksom paa, og foelger altid noeje tilbagebetalingen af udbetalte rentegodtgoerelser. Hidtil er der ikke opstaaet stoerre vanskeligheder paa dette omraade og vor procedure har i mange aar vist sig at vaere effektiv. Desuden er laaneaftalerne i den seneste tid blevet forbedret netop for at beskytte Kommissionens interesser yderligere og saaledes muliggoere en problemfri tilbagebetaling af ukorrekt indroemmede rentegodtgoerelser.

c.ii) Det er Kommissionens opfattelse, at reglerne for ydelse af rentegodtgoerelser er hensigtsmaessige og isaer er accepteret af de finansielle institutioner, som den samarbejder med. Desuden har Kommissionen i vaesentlig grad oeget antallet af kontrolbesoeg i banker og hos de endelige modtagere af laan for bl.a. at yde teknisk assistance og reducere antallet af ukorrekte rapporter. De foerste positive resultater af denne indsats kan allerede ses. For en sektor, der forvalter mere end 10 000 laan og indirekte laan, finder Kommissionen, at de rapporter, som den modtager i oejeblikket fra sine klienter om udviklingen, er opmuntrende, ligesom kvaliteten af de oplysninger, der i oejeblikket meddeles. Det skal desuden bemaerkes, at hver rapport, der indsendes af en direkte modtager eller af en kreditinstitution, gennemgaas af DG XVIII, der paa grundlag heraf udsteder en betalingsanvisning for rentegodtgoerelsen. Ved modtagelsen af denne betalingsanvisning kontrollerer GD XX den rapport, der ligger til grund for udstedelsen. Desuden foretages der for et udvalg af disse rapporter stikproevekontrol paa stedet hos de endelige modtagere og kreditinstitutterne.

Finanskontrollen har anvendt 35 mand/dag paa disse kontroller i aaret 1988, som revisionsrettens undersoegelse vedroerer.

Samarbejdet med kunderne

3.4. 3.6. De paagaeldende tjenestegrene i Kommissionen har i vidt omfang samarbejdet med Revisionsretten med henblik paa faerdiggoerelsen af dens undersoegelse, idet de indsaa, at svarene fra finansieringsinstitutterne og laanmodtagerne kunne have betydelig interesse.

Paa baggrund af de modtagne svar synes Kommissionens partnere at vaere generelt tilfredse med betjeningen.

3.7. Kommissionen har truffet en raekke foranstaltninger med henblik paa at oege gennemsigtigheden og effektiviteten af laanoptagelsestransaktionerne. Interne regler for disse transaktioner er blevet forelagt det ansvarlige kommissionsmedlem til godkendelse.

4. Bemaerkninger om sparsommelighed, produktivitet og effektivitet

Sparsommelighed

4.3. Kommissionen bekraefter, at den har efterlevet de forpligtelser, som den indgik i svaret til aarsberetningen for 1988. Den vil naturligvis benytte udbudsprocedurer, fordi den altid soeger de bedste vilkaar for sin laanoptagelse. Den har over for Revisionsretten forklaret, hvorfor den i meget sjaeldne tilfaelde ikke har benyttet den loesning, der matematisk set kunne synes at vaere den bedste.

4.4. Kommissionen er enig med Revisionsretten om, at rentetilskuddene er saerligt tiltraekkende i betragtning af gennemsnitsomkostningerne for laanene. Den praeciserer imidlertid, at mange virksomheder i forskellige medlemsstater baade i forbindelse med direkte laan og globallaan i vid udstraekning har benyttet laan uden rentetilskud, hvilket bekraefter, at de er konkurrencedygtige.

Kommissionen vil gerne nuancere den paastand, at visse kunder kan opnaa bedre vilkaar andetsteds. Der maa vaere tale om saerlige situationer, hvor visse medlemsstater som led i nationale stoetteforanstaltninger tilbyder laan paa vilkaar, der afviger fra vilkaarene paa laanemarkedet.

4.5. 4.6. Som Kommissionen tidligere har anfoert i sit svar paa den aarlige beretning har den styrket kontrollen med henblik paa at sikre paalideligheden af beregningerne af kostprisen og udarbejdet en metode for disse beregninger.

4.7. Kommissionen understreger, at det med hensyn til den margen, som kraeves af finansielle mellemled i forbindelse med globallaan er uundgaaeligt, at disse »loennes« for de opgaver, de maa udfoere, og med henblik paa at daekke den risiko, som de loeber, saafremt den endelige laantager ikke overholder sine forpligtelser. Kommissionen finder, at denne »afloenning« er fuldt ud acceptabel.

Med hensyn til den EKSF-tillaegsrente, som Kommissionen kraever, findes de noejagtige bestemmelser for dens fastsaettelse i de interne regler. Denne tillaegsrente er blevet nedsat og er udtryk for Kommissionens faktiske omkostninger. Den anvendes kun, saafremt der ikke i laanekontrakten findes en klausul om erstatning, der daekker samtlige risici, som EKSF paatager sig. Findes en saadan klausul og behoeves et nationalt mellemled ikke, svarer genudlaanssatsen noejagtigt til de faktiske omkostninger og Kommissionen paalaegger ingen tillaegsrente.

Hidtil var tillaegsrenten noedvendig for, at EKSF kunne opbygge en reserve, der var tilstraekkelig til at give laangiverne de noedvendige garantier og sikre EKSF den hoejeste »rating«, der er et vaesentligt element med henblik paa at rejse kapital til de laveste omkostninger. Desuden var den praktiserede tillaegsrente paa laanene berettiget paa baggrund af de betydelige risici, isaer i den kritiske fase af omstruktureringen af de store EKSF-virksomheder. Nedsaettelsen af denne tillaegsrente skete parallelt med den generelt gunstige udvikling i risikofaktoren og isaer med forbedringen af virksomhedernes finansielle situation.

4.8. Det er vanskeligt at vaelte fordelene ved en refinansiering over paa laantagerne i forbindelse med laangivning, der ydes af provenuet af en enkelt laanoptagelse indbetalt til NIC's kasse. Ikke blot er der tale om flere udlaan med forskellige loebetider end i forbindelse med laanoptagelsen, men desuden sammensaettes hvert udlaan normalt af flere valutaer, medens de enkelte laanoptagelser sker i en enkelt valuta. Desuden er rentesatserne for NIC-udlaanene bundet til EIB's rentesatser for tilsvarende transaktioner, i forbindelse med hvilke der bestaar tilsvarende vanskeligheder med hensyn til overvaeltningen af fordelene af refinansiering.

Kommissionen betragter refinansiering som god finansforvaltning, og den lancerer den, hver gang markedsvilkaarene berettiger det.

Den understreger, at den altid har ladet fordelene i forbindelse med refinansiering

- direkte komme laantagerne til gode i forbindelse med EKSF- og Euratom-transaktioner samt i forbindelse med »NIC back to back«;

- komme EIB til gode i forbindelse med transaktioner over NIC's likvide midler, idet banken har det fulde ansvar for det endelige resultat heraf i overensstemmelse med samarbejdsaftalen mellem banken og Kommissionen

Sammenfatning

4.9. Som allerede anfoert i svaret til pkt. 4.7. afspejler den aktuelle tillaegsrente for EKSF-laan Kommissionens reelle omkostninger.

Den succes, som NIC's globallaan har haft, vidner tydeligt om den betydelige efterspoergsel efter denne finansieringstype selv uden yderligere fordele.

Kommissionen har i sit svar til pkt. 4.8. med hensyn til overvaeltningen af fordelene ved refinansieringer praeciseret, at den altid har fulgt en saadan politik.

Produktivitet

4.12. Som Kommissionen meddelte i sit svar til pkt. 4.4. erkender den fordelene ved rentegodtgoerelser, men den fastholder, at den succes, som dens laan uden rentegodtgoerelse har haft, er en bekraeftelse paa deres generelt tiltraekkende karakter.

Desuden er dens opfattelse, at det vigtigste er, at de satser, der opnaas, er konkurrencedygtige. Den understreger at tilfaelde, hvor optagne laan er tilbagefoert til laangiver, er sjaeldne og kun har omfattet beskedne beloeb. De var berettiget, fordi de naevnte finansieringsinstitutter tilboed de generelt mest fordelagtige vilkaar.

Under alle omstaendigheder kan man paa ingen maade deraf konkludere, at midlerne foeres tilbage til udlaansinstitutterne, og at de ydes rentegodtgoerelse, idet denne ifoelge bestemmelserne skal komme de endelige laantagere til gode og aldrig bankmellemleddene.

4.13. Kommissionen vil naturligvis drage laere af det pilotforsoeg, der i oejeblikket udfoeres i Portugal. For indevaerende ser den imidlertid visse ulemper isaer paa grund af usikkerheden med hensyn til udlaansrenten og vanskelighederne med hensyn til kontrollen med de faktiske betingelser for transaktionens forloeb. Disse bekymringer vedroerer ligeledes mulighederne for at vurdere finansieringsprogrammernes oekonomiske og sociale virkning, hvis betydning Revisionsretten selv har fremhaevet.

4.14 Det skal understreges, at »beskaeftigelsesklausulen« som den hidtil har vaeret anvendt foelger aanden i EKSF-Traktatens bestemmelser. Kommissionen har imidlertid som led i de programmer, der gennemfoertes i overensstemmelse med reformen af strukturfondene, paabegyndt en simplificering af reglerne og procedurerne for ydelse af EKSF-omstillingslaan. Kommissionen vil derfor under hensyn til Revisionsrettens forslag undersoege muligheden for at smidiggoere den forbindelse, der er fastsat mellem ydelsen af rentegodtgoerelse og oprettelse af arbejdspladser paa bestemte betingelser.

Sammenfatning

4.15 Kommissionen har i sit svar til pkt. 4.4. paavist den store interesse, som der generelt er for dens laan. Den vil i forbindelse med lanceringen af de fleraarige omstillingsprogrammer undersoege mulighederne for at forbedre forvaltningen af rentegodtgoerelserne.

Med hensyn til pilotforsoegene i Portugal har Kommissionen i sit svar til pkt. 4.13 gjort opmaerksom paa de ulemper, som den i oejeblikket ser, og den finder det i oejeblikket for tidligt at foreslaa, at denne form for laan anvendes andre steder til daekning af samtlige finansieringsbehov i EKSF's prioriterede omraader.

Effektivitet

EKSF

4.17. Det er klart, at finansieringspraksis under kriser eller i perioder med oekonomisk tilbagegang stiller stoerre krav til budgetmidler, isaer fra medlemsstaterne, og til direkte stoetteforanstaltninger til fordel for arbejdstagerne end til EKSF's laaneinstrumenter. Dette foerer dog ikke til, at der opstaar tvivl om disse instrumenters effektivitet, saaledes som man kunne formode paa grund af henvisningen udelukkende til laanenes omfang.

Kommissionen finder i oevrigt, at det potentiel af laaneinstrumenter, der anvendes i medfoer af artikel 54, kan imoedekomme alle situationer (ekspansion, krise eller normal udvidelse af investeringerne). Det er Kommissionens opfattelse, at laangivningen i stadig hoejere grad vil blive centreret om omstilling, der stoettes af Faellesskabet som led i de nye bestemmelser om fondene og strukturinstrumenterne.

4.18. EKSF-laanene har ligesom Faellesskabets oevrige strukturforanstaltninger en underordnet karakter i forhold til den samlede omstillingsindsats i de fleste medlemsstater. Kommissionen er overbevist om, at EKSF-laanenes virkning har vaeret vaesentlig baade med hensyn til jobskabelsen og det mobiliserede investeringsomfang. Kommissionen anerkender dog, at de forskellige oekonomiske beslutningstagere og isaer finansieringsinstitutterne ved deres indsats maa tage henyn til, hvorledes selve den forretningsrisiko vurderes, som de paatager sig ved finansieringen af omstillingsforanstaltningerne.

Kommissionen er enig med Revisionsretten om, at antallet af oprettede stillinger kun kan angives med relativ noejagtighed. Den fremhaever dog, at EKSF's finansiering af omstillingsinvesteringer i loebet af aarene i stadig hoejere grad skal ses som led i en pakke af foranstaltninger med henblik paa at forny det oekonomiske miljoe i EKSF-beskaeftigelsesomraaderne.

Euratom

4.20. Kommissionen konstaterer med tilfredshed, at Revisionsretten anerkender, at laanetilbuddene inden for rammerne af Euratom har vaeret konkurrencedygtige.

Den mener saaledes effektivt at have bidraget til gennemfoerelsen af Faellesskabets energipolitik i den betragtede periode.

NIC

4.21. Kommissionen fremhaever, at den ser globalt paa, hvorvidt NIC-instrumentet har vaeret effektivt, nemlig baade ud fra de samlede virkninger som foelge af EOEF's finansielle kapacitet og instrumentets saerlige beskaffenhed. Med hensyn til den geografiske fordeling har det vist sig, at der er en udmaerket balance mellem NIC IV som helhed og dennes indvirkning paa EIB's egne indtaegter, idet de lande, der ikke har modtaget NIC-laan (isaer Forbundsrepublikken) har deltaget i parallelle initiativer fra EIB.

Sammenfatning

4.22. Kommissionen er enig med Revisionsretten om, at det er vanskeligt at isolere og bestemme virkningen af de enkelte aktioner, som Faellesskabet igangsaetter og som indgaar i en helhed af foranstaltninger, der vanskeligt kan adskilles.

Den minder dog om, at den med henblik paa evalueringen af sine aktioner har udvidet den afdeling, der er ansvarlig for opfoelgningen af laangivningen og har oeget antallet af kontrolbesoeg paa stedet (fordobling i 1989).

5. Jean Monnet-emissionen

5.1. 5.2. Kommissionen har ganske rigtigt fundet det hensigtsmaessigt at indlede en emission i ecu af en saadan stoerrelse, at den kunne blive retningsgivende for transaktioner i ecu og dermed bekraefte ecuens trovaerdighed paa de internationale kapitalmarkeder.

Dette maal, der er vigtigt for ivaerksaettelsen af den oekonomiske og monetaere union, er blevet naaet.

Desuden har Kommissionen ved hjaelp af sin finansieringsmaade i forbindelse med denne transaktion allerede nu kunnet paavise, at der ikke bestaar risiko for tab eller for yderligere omkostninger for Faellesskaberne.

6. Generelle bemaerkninger

6.1. c) Kommissionen praeciserer, at stagnationen i udlaansvolumenet er et uundgaaeligt resultat af lofterne for NIC og EURATOM-laanene.

6.1. d) Kommissionen minder om, saaledes som den gjorde opmaerksom paa i sit svar til pkt. 4.8., at den altid har overfoert fordelene i forbindelse med refinansieringtransaktioner.

6.1. e) Kommissionen overholder det grundlaeggende princip ikke kun at optage laan som funktion af den faktiske efterspoergsel efter laangivning.

6.1. f) Kommissionen har ikke lagt mindre vaegt paa evalueringen af aktionernes gennemfoerelse under hensyn til de paagaeldende maal. Den har og vil fortsaette dermed, tilpasset denne evaluering til de evalueringer, der foretages paa de forskellige trin af de partnere og beslutningstagere, med hvilke den samarbejder i forbindelse med omstillingen.

7. Henstillinger

7.2.b. Som allerede anfoert i svarene til pkt. 4.13 og 4.15 er Kommissionen ikke enig med Revisionsretten om, at den praksis, der anvendes i Portugal, boer generaliseres.

7.2.c. i Kommissionen minder om, at den er inde i overvejelser om at smidiggoere forbindelsen mellem rentegodtgoerelser og skabelse af beskaeftigelse.

7.2.c. ii Kommissionen vil undersoege, om en udvikling i overensstemmelse med Revisionsrettens henstilling er hensigtsmaessig.

7.2.c. iii Kommissionen undersoeger i oejeblikket, hvorvidt det er muligt at yde EKSF-laan med rentegodtgoerelse i snaevrere forbindelse med andre EF-laan.

7.2.c. iv Kommissionen vil undersoege Revisionsrettens forslag.

7.2.c. v Kommissionen glaeder sig over Revisionsrettens henstilling. Den mener, at en saadan smidiggoerelse ogsaa boer omfatte den hyppighed, hvormed de naevnte rapporter udarbejdes.

7.2.d Kommissionen praeciserer, at laangivning i stadig stoerre omfang ydes i forbindelse med investeringsprogrammer, der forudsaetter en forudgaaende evaluering af behovene og en gennemfoerelse, der er i overensstemmelse med gaeldende politikker.

7.2.e Som led i reformen af fondene vil Kommissionen bestraebe sig paa at foelge Revisionsrettens henstilling.

() EFT nr. C 319 af 6.12.1982.

() Raadets forordning (EOEF) nr. 397/75 af 17. februar 1975, EFT nr. L 46 af 20.2.1975.

() Raadets forordning (EOEF) nr. 1969/88 af 24. juni 1988, EFT nr. L 178 af 8.7.1988.

() Raadets afgoerelse 77/270/Euratom af 29. marts 1977, EFT nr. L 88 af 6.4.1977.

() - Raadets afgoerelse 78/870/EOEF af 16. oktober 1978, EFT nr. L 298 af 25.10.1978. -Raadets afgoerelse 82/169/EOEF af 15. marts 1982, EFT nr. L 78 af 24.3.1982. -Raadets afgoerelse 83/200/EOEF af 19. april 1983, EFT nr. L 112 af 28.4.1983. -Raadets afgoerelse 87/182/EOEF af 9. marts 1987, EFT nr. L 71 af 14.3.1987.

() - Raadets afgoerelse 81/19/EOEF af 20. januar 1981, EFT nr. L 37 af 10.2.1981. -Raadets afgoerelse 81/1013/EOEF af 14. december 1981, EFT nr. L 367 af 23.12.1981.

() Raadets forordning (EOEF) nr. 3181/78 af 18. december 1978, EFT nr. L 379 af 30.12.1978.

() EFT nr. C 312 af 12.12.1989.