DA Den Europæiske Unions Tidende L 239/11

KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 870/2014

af 11. august 2014

om krav til ansøgere om jernbaneinfrastrukturkapacitet

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21.november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (1), særlig artikel 41, stk. 3, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU giver infrastrukturforvaltere mulighed for at stille krav til ansøgere for at sikre, at deres legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes.

(2) Disse krav skal være rimelige, gennemsigtige og ikke-diskriminerende. De kan kun omfatte en finansiel garanti, som ikke må overstige et passende niveau, der står i rimeligt forhold til niveauet for ansøgerens forventede aktivitet, og en garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne.

(3) Finansielle garantier kan stilles i form af enten forudbetalinger eller finansielle garantier fra finansieringsinstitutter.

(4) Hvad angår kravenes rimelighed, jf. betragtning 2, bør der tages højde for den kendsgerning, at infrastrukturen for konkurrerende transportformer såsom vej- og lufttransport, søtransport og transport ad indre vandveje ofte ikke er pålagt brugerbetaling og følgelig heller ikke finansielle garantier. For at sikre fair konkurrence mellem de forskellige transportformer bør de finansielle garantier begrænses til et absolut minimum med hensyn til omfang og varighed.

(5) De finansielle garantier er kun rimelige, hvis de er nødvendige for at sikre, at infrastrukturforvalterens legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes. Da infrastrukturforvalterne i forbindelse med proceduren for licensudstedelse kan forlade sig på kontrol og overvågning af jernbanevirksomhedernes finansielle kapacitet i henhold til kapitel III i direktiv 2012/34/EU, særlig dette direktivs artikel 20, mindskes behovet for finansielle garantier yderligere.

(6) Princippet om ikke-diskrimination gælder for garantierne, og derfor bør der ikke skelnes mellem de krav om finansiel garanti, der stilles til henholdsvis private og offentlige ansøgere.

(7) Garantierne skal stå i forhold til den risiko, som ansøgeren udsætter infrastrukturforvalteren for i de forskellige faser af kapacitetstildelingsprocessen. Risikoen betragtes generelt som lav, når blot kapaciteten kan omfordeles til andre jernbanevirksomheder.

(8) En garanti, som kræves i forbindelse med udarbejdelse af bud i overensstemmelse med reglerne, er kun rimelig, gennemsigtig og ikke-diskriminerende, hvis infrastrukturforvalteren i netvejledningen opstiller klare og gennemsigtige regler for forberedelse af ansøgninger om kapacitet og stiller de nødvendige støtteværktøjer til rådighed for ansøgerne. Da det rent objektivt ikke er muligt at fastslå evnen til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne forud for ansøgningsproceduren, kan enhver mangel på denne evne kun fastslås efter proceduren, når en ansøger gentagne gange har undladt at afgive sådanne bud eller stille alle relevante oplysninger til rådighed for infrastrukturforvalteren. Ansøgeren er ansvarlig for denne forsømmelse, som sanktioneres ved, at ansøgeren udelukkes fra ansøgning om en specifik kanal.

(9) Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 62, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Artikel 1

Genstand

Denne forordning fastsætter regler for de finansielle garantier, som infrastrukturforvalteren kan stille krav til ansøgerne om for at sikre, at dennes legitime forventninger om fremtidige indtægter opfyldes og ikke overstiger et passende niveau, der står i rimeligt forhold til niveauet for ansøgerens forventede aktivitet. Reglerne omfatter især betingelser hvad angår det tidspunkt, hvor der kan kræves en garanti eller forudbetaling, samt omfang og varighed af den finansielle garanti. Derudover fastsætter forordningen nærmere bestemmelser om kriterier for vurdering af en ansøgers evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

»finansiel garanti«: a) forudbetalinger, som skal mindske og foregribe fremtidige forpligtelser til at betale infrastrukturafgifter eller b) kontraktlige aftaler, hvor en finansiel institution som f.eks. en bank forpligter sig til at sikre, at sådanne betalinger foretages, når de forfalder.

Artikel 3

Betingelser for finansielle garantier

1. Ansøgeren kan vælge at efterkomme anmodningen om finansiel garanti ved enten forudbetaling eller en kontraktlig aftale i henhold til artikel 2. Hvis en infrastrukturforvalter kræver, at en ansøger forudbetaler infrastrukturafgifterne, kan der ikke samtidig kræves andre finansielle garantier for samme påtænkte aktivitet.

2. En infrastrukturforvalter kan ikke kræve, at ansøgerne stiller finansielle garantier, medmindre ansøgeres kreditvurdering tyder på, at vedkommende kan få svært ved at betale infrastrukturafgifterne regelmæssigt. Infrastrukturforvalteren skal efter omstændighederne nævne sådanne kreditvurderinger i afsnittet om afgiftsprincipper i netvejledningen. Infrastrukturforvalteren skal basere sit krav om en finansiel garanti på højst to år gamle vurderinger fra et kreditvurderingsbureau.

3. Infrastrukturforvalteren kan ikke stille krav om en finansiel garanti:

a) fra den udpegede jernbanevirksomhed, hvis der allerede er stillet en finansiel garanti til dækning af fremtidige betalinger for samme forventede aktivitet af ansøgeren, og denne ikke er en jernbanevirksomhed

b) hvis infrastrukturafgiften skal betales direkte af en kompetent myndighed til infrastrukturforvalteren i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 (2).

Artikel 4

Finansielle garantiers omfang og varighed

1. Omfanget af de finansielle garantier fra en ansøger må ikke overstige de anslåede afgifter for to måneders togdrift i overensstemmelse med ansøgningen.

2. Reservationsafgifter i henhold til artikel 36 i direktiv 2012/34/EU trækkes fra det maksimale anslåede afgiftsbeløb, jf. stk. 1.

3. En infrastrukturforvalter må ikke kræve, at en finansiel garanti træder i kraft mere end ti dage før den første dag i den måned, hvor jernbanevirksomhederne påbegynder den togdrift, hvis infrastrukturafgifter den finansielle garanti skal dække. Hvis kapaciteten tildeles efter dette tidspunkt, kan infrastrukturforvalteren kræve, at der med kort varsel stilles en finansiel garanti.

Artikel 5

Evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne

Infrastrukturforvalteren må ikke afvise en ansøgning om en specifik kanal på grund af manglende garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne, jf. artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU, medmindre:

a) ansøgeren ikke har svaret på to på hinanden følgende anmodninger om at stille de manglende oplysninger til rådighed eller gentagne gange har svaret på en måde, der ikke opfylder betingelserne fastsat i den netvejledning, der er omtalt i artikel 27 i direktiv 2012/34/EU og i bilag IV til dette direktiv vedrørende ansøgningsproceduren for kanaler, og

b) infrastrukturforvalteren på tilsynsorganets anmodning og til dets tilfredshed kan dokumentere, at vedkommende har taget alle rimelige skridt for at bistå med korrekt og rettidig indsendelse af ansøgninger.

Artikel 6

Overgangsbestemmelse

Hvis det er nødvendigt, skal infrastrukturforvalterne for den første køreplansperiode efter forordningens ikrafttræden bringe deres netvejledning i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning.

Artikel 7

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Den anvendes fra den 16. juni 2015.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i Bruxelles, den 11. august 2014. På Kommissionens vegne José Manuel BARROSO Formand

(1) EUT L 343 af 14.12.2012, s. 32.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/70 (EUT L 315 af 3.12.2007, s. 1).