Initiativ fra Kongeriget Danmark med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om bekæmpelse af alvorlig miljøkriminalitet

(2000/C 39/05)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 31 og artikel 34, stk. 2, litra b),

under henvisning til Kongeriget Danmarks initiativ,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Rådet er bekymret over miljøkriminalitetens stigende omfang og ofte grænseoverskridende virkninger;

(2) alvorlig miljøkriminalitet udgør en trussel mod miljøet, og alvorlige miljørforbrydelser bør derfor mødes med skrappe reaktioner;

(3) den alvorlige miljøkriminalitet er et fælles problem for medlemsstaterne, og medlemsstaterne bør derfor i fællesskab tage skridt til at sikre et strafferetligt værn om miljøet;

(4) bekæmpelsen af alvorlig miljøkriminalitet forudsætter en effektiv efterforskning og retsforfølgning i medlemsstaterne og et effektivt politimæssigt, strafferetligt og administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne;

(5) udvekslingen af oplysninger om alvorlig miljøkriminalitet mellem medlemsstaterne bør styrkes;

(6) Europarådet har den 9. september 1998 vedtaget en konvention om strafferetlig beskyttelse af miljøet (1998-konventionen) -

VEDTAGET FØLGENDE RAMMEAFGØRELSE:

Artikel 1

1. I denne rammeafgørelse defineres begrebet "alvorlig miljøkriminalitet", som handlinger eller undladelser, der under skærpende omstændigheder og i strid med national miljølovgivning har karakter af

a) forurening af luft, vand, jord eller undergrund med den følge, at der sker betydelig skade på miljøet eller fremkaldes nærliggende fare derfor, eller

b) opbevaring eller bortskaffelse af affald eller lignende stoffer med den følge, at der sker betydelig skade på miljøet eller fremkaldes nærliggende fare derfor.

2. Ved "skærpende omstændigheder" forstås særligt

a) at handlingen eller undladelsen ikke kan henregnes til normal og sædvanlig drift af en ellers lovlig virksomhed

b) at overtrædelsen er af større omfang, eller

c) at der er opnået eller tilsigtet en økonomisk fordel.

Ved bedømmelsen af, hvorvidt overtrædelsen er af større omfang, vil der bl.a. skulle lægges vægt på

a) at der er tale om en mere systematisk eller vedvarende adfærd, der er udtryk for bevidst tilsidesættelse af væsentlige miljøhensyn

b) at overtrædelsen er sket efter forudgående planlægning, eller

c) at forureningen eller opbevaringen er forsøgt skjult, hvorved skaden eller faren er forøget, idet oprydnings- eller afværgeforanstaltninger ikke er blevet iværksat eller først er blevet iværksat på et meget sent tidspunkt.

Artikel 2

1. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre

a) at alvorlig miljøkriminalitet kan undergives strafferetlige retsfølger, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen, har en afskrækkende virkning og kan medføre udlevering

b) at juridiske personer i overensstemmelse med national ret kan holdes stræfferetligt ansvarlige for alvorlig miljøkriminalitet.

2. Medlemsstaterne træffer foranstaltninger til at sikre

a) at der efter nærmere bestemmelser i national ret kan foretages beslaglæggelse og konfiskation af redskaber og udbytte eller formuegoder, hvis værdi svarer til et sådant udbytte, i forbindelse med alvorlig miljøkriminalitet

b) at alvorlig miljøkriminalitet er omfattet af nationale regler, der tager sigte på at gennemføre Europarådets konvention af 8. november 1990 om hvidvaskning, efterforskning samt beslaglæggelse og konfiskation af udbyttet fra strafbare forhold

c) at den, der er dømt for alvorlig miljøkriminalitet, kan udelukkes fra eller frakendes retten til at udøve virksomhed, som kræver offentlig autorisation eller godkendelse, når det udviste forhold begrunder en nærliggende fare for misbrug af stillingen eller hvervet

d) at den, som er dømt for alvorlig miljøkriminalitet, når særlige omstændigheder taler derfor, kan frakendes retten til udøvelse af anden virksomhed eller retten til at være stifter af eller direktør for eller medlem af bestyrelsen i et selskab med begrænset ansvar, et selskab eller en forening, som kræver særlig offentlig godkendelse, eller en fond under de i litra c) nævnte betingelser, og

e) at alvorlig miljøkriminalitet er omfattet af effektive erstatningsregler og regler om miljømæssig genopretning i national ret.

Artikel 3

Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der ud over de almindelige tvangsindgreb, såsom ransagning ob beslaglæggelse, er sådanne undersøgelsesbeføjelser og -teknikker til rådighed, at de retshåndhævende myndigheder på effektiv vis kan efterforske og retsforfølge alvorlig miljøkriminalitet under overholdelse af passende retssikkerhedsgarantier.

Artikel 4

1. Hver medlemsstat sikrer, at dens myndigheder er kompetente med hensyn til alvorlig miljøkriminalitet, der

a) helt eller delvist er begået på dens område, herunder på fartøjer hjemmehørende i den pågældende medlemsstat

b) er begået af en fysisk person, der er statsborger i den pågældende medlemsstat eller har fast bopæl i denne

c) er begået af en juridisk person hjemmehørende på dens område.

2. For så vidt det strafbare forhold er begået på en anden stats område, kan de nationale myndigheders kompetence i de i stk. 1, litra b) og c), nævnte tilfælde betinges af, at forholdet ligeledes er strafbart efter den i den anden stat gældende lovgivning.

3. Hver medlemsstat sikrer, at dens myndigheder er kompetente med hensyn til alvorlig miljøkriminalitet, når virkningen heraf er indtrådt eller tilsigtet at skulle indtræde på dens område.

Artikel 5

Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de ansvarlige nationale myndigheders indsats med henblik på bekæmpelse af alvorlig miljøkriminalitet koordineres på passende vis. En sådan koordinering på nationalt, regionalt eller lokalt niveau vil, afhængig af den pågældende medlemsstats administrative opbygning og retssystem, eksempelvis kunne omfatte ministerier, anklagemyndighed, politi og miljømyndigheder.

Artikel 6

1. Medlemsstaterne samarbejder i videst muligt omfang om efterforskningen og retsforfølgningen i forbindelse med alvorlig miljøkriminalitet.

2. Medlemsstater, der har taget forbehold eller har fremsat erklæringer med hensyn til artikel 5 i den europæiske konvention af 20. april 1959 om gensidig retshjælp i straffesager, overvejer, hvorvidt sådanne forbehold eller erklæringer hindrer et effektivt samarbejde med andre medlemsstater om bekæmpelse af alvorlig miljøkriminalitet, og begrænser i givet fald anvendelsesområdet af sådanne forbehold eller erklæringer i forhold til de andre medlemsstater.

3. Medlemsstaterne sørger i overensstemmelse med gældende aftaler, konventioner og andre instrumenter for at fremskynde behandlingen af retsanmodninger vedrørende alvorlig miljøkriminalitet og at holde den begærende stat underrettet om sagens forløb, herunder om eventuelle problemer i forbindelse med retsanmodningens gennemførelse.

4. Medlemsstaterne træffer, hvis dette måtte være relevant, de nødvendige foranstaltninger med henblik på, at retsanmodninger kan fremsendes direkte mellem de lokale kompetente myndigheder.

Artikel 7

1. Medlemsstaterne bistår i videst muligt omfang og i overensstemmelse med national ret samt internationale konventioner og aftaler hinanden med udveksling af oplysninger om alvorlig miljøkriminalitet, herunder i form af oplysninger, der måtte have administrativ karakter, eller som henhører under administrative myndigheders kompetence.

2. Uden forudgående anmodning skal hver medlemsstat i overensstemmelse med national ret meddele en anden medlemsstat konkrete oplysninger om alvorlig miljøkriminalitet, når den finder meddelelsen af sådanne oplysninger hensigtsmæssig med henblik på iværksættelsen eller gennemførelsen af strafferetlig efterforskning eller retsforfølgning i den modtagende stat.

3. Hver medlemsstat videregiver straks og uden ugrundet ophold sådanne oplysninger om alvorlig miljøkriminalitet til en anden medlemsstat, der er nødvendige for at iværksætte oprydnings- eller afværgeforanstaltninger i den pågældende medlemsstat, eller som i øvriget er nødvendige for at sikre bevis eller pågribelse i forbindelse med alvorlig miljøkriminalitet. Oplysningerne kan efter omstændighederne videregives via de nationale kontaktpunkter, der udpeges i medfør af artikel 9.

Artikel 8

1. Hver medlemsstat sikrer, at retsforfølgningen i straffesager vedrørende alvorlig miljøkriminalitet kan overføres til en anden medlemsstat efter principperne i den europæiske konvention af 15. maj 1972 om overførsel af retsforfølgning i straffesager.

2. Hver medlemsstat sikrer, at fuldbyrdelsen af strafferetlige retsfølger kan finde sted i overensstemmelse med principperne i den europæiske konvention af 28. maj 1970 om straffedommes internationale retsvirkninger.

Artikel 9

1. Hver medlemsstat udpeger et eller flere kontaktpunkter med henblik på indsamlingen og udvekslingen i forhold til andre medlemsstater af oplysninger vedrørende alvorlig miljøkriminalitet.

Såfremt kontaktpunktet ikke selv er i stand til at besvare en henvendelse eller imødekomme en anmodning fra en anden medlemsstat, skal kontaktpunktet kunne videreformidle henvendelsen eller anmodningen til rette vedkommende myndighed i den pågældende medlemsstat. Mindst ét kontaktpunkt i hver medlemsstat skal være døgnbemandet.

2. Generalsekretariatet for Rådet udarbejder og ajourfører løbende en oversigt over kontaktpunkter i de enkelte medlemsstater. Oversigten udsendes til samtlige medlemsstater. Såfremt Europol for at opfylde målsætningerne i Europol-konventionens artikel 2, stk. 1, bliver pålagt at beskæftige sig med miljøkriminalitet, overdrages denne opgave til Europol.

Artikel 10

1. Generalsekretariatet for Rådet, i det følgende benævnt "registerføreren", står for udarbejdelsen, førelsen og formidlingen af et register over særlige færdigheder eller viden med hensyn til bekæmpelse af alvorlig miljøkriminalitet, i det følgende benævnt "registret".

2. Såfremt Europol for at opfylde målsætningerne i Europol-konventionens artikel 2, stk. 1, bliver pålagt at beskæftige sig med miljøkriminalitet, overdrages opgaven i stk. 1 til Europol.

Artikel 11

1. Medlemsstaterne sender deres bidrag til indførelse i registret til registerføreren.

2. Registerføreren udarbejder registret på grundlag af medlemsstaternes bidrag.

3. Registerføreren skal sikre, at eventuelle ændringer eller tilføjelser til registret på grundlag af yderligere bidrag fra medlemsstaterne indføres korrekt i registret, og at medlemsstaterne gøres opmærksom på ændringer og tilføjelser.

Artikel 12

1. Hver medlemsstat bidrager til registret med oplysninger om særlig sagkundskab, færdigheder eller viden, som den har udviklet med hensyn til bekæmpelse af alvorlig miljøkriminalitet, og som den mener bør gøres tilgængelige for alle medlemsstater.

2. Medlemsstaternes bidrag skal som minimum give en tilstrækkelig detaljeret beskrivelse af de forskellige former for særlig sagkundskab, færdigheder eller viden, således at de relevante organer i medlemsstaterne har grundlag for at bedømme, om disse oplysninger har relevans for udførelsen af deres aktiviteter med henblik på bekæmpelsen af alvorlig miljøkriminalitet. Det anføres også nøjagtigt i bidragene, hvordan der hurtigt kan opnås kontakt med det sted, hvor sagkundskaben findes.

3. Medlemsstaterne har ansvaret for, at bidragene ajourføres, når det er nødvendigt.

4. Medlemsstaterne kan når som helst indføre yderligere bidrag eller anmode om at få bidrag slettet i registret.

5. Registret må ikke indeholde personoplysninger ud over de navne og kontaktdetaljer, der er nødvendige for, at ordningen kan fungere.

Artikel 13

1. Hver medlemsstat ligger inde med en kopi af registret eller skal i øvrigt på anden vis have adgang til registret. De relevante organer i en medlemsstat, som ønsker at benytte sig af særlig sagkundskab, viden eller færdigheder, som er anført i registret, skal selv tage kontakt med den medlemsstat, som har indført oplysningen.

2. Spørgsmålet om betingelser og vilkår for benyttelsen af særlig sagkundskab, viden og færdigheder, der er anført i registret, afgøres direkte mellem de berørte medlemsstater, idet der i intet tilfælde er krav på at få adgang til benyttelsen.

Artikel 14

Hver medlemsstat sørger for i overensstemmelse med national ret hurtigst muligt, og inden den 1. januar 2000, at tage de fornødne skridt med henblik på undertegnelse af 1998-konventionen. Hver medlemsstat sørger for inden den 1. januar 2001 at have forelagt deres lovgivende forsamling forslag til ratifikation af 1998-konventionen. Ved ratifikationen af 1998-konventionen sørger medlemsstaterne for i videst muligt omfang at undlade at tage forbehold med hensyn hertil.

Artikel 15

1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme denne rammeafgørelse inden udgangen af år 2000.

2. Medlemsstaterne meddeler Generalsekretariatet for Rådet teksten til de retsforskrifter, som de udsteder for at gennemføre de forpligtelser, der følger af denne rammeafgørelse, i national ret. Rådet undersøger på grundlag af disse oplysninger inden den 30. juni 2001, om medlemsstaterne har efterkommet denne rammeafgørelse.

Artikel 16

Denne rammeafgørelse træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Udfærdiget i ...

På Rådets vegne

...

Formand