*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 29. juli 1986

om den belgiske regerings paataenkte investeringsstoette til en planglasfabrikant i Auvelais

(Kun den franske og nederlandske udgave er autentisk)

(86/593/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter i overensstemmelse med denne artikels bestemmelser at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, efter gennemgang af disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Ved den belgiske lov af 17. juli 1959 og den dertil knyttede »arrêté royal d'exécution« af 17. august 1959 (1) blev der indfoert generelle stoetteforanstaltninger til fremme af det belgiske erhvervsliv, bl.a. i form af rentetilskud for laan til investeringer, statsgarantier for de laan med rentetilskud, som virksomhederne optager i pengeinstitutter, og fritagelse for ejendomsskatter i fem aar.

Ved vurderingen af denne lov efter den i traktatens artikel 93, stk. 1 og 2, fastsatte fremgangsmaade gjorde Kommissionen gaeldende, at der var tale om en generel stoetteordning, da den ikke havde noget sektorbestemt eller regionalt sigte. Eftersom denne ordning var gaeldende for alle investeringer uden naermere specifikationer angaaende virksomhedstype, region eller sektor, var den ikke omfattet af undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c). Uden saadanne specifikationer saa Kommissionen sig ikke i stand til at vurdere denne ordnings virkninger for samhandelen inden for Faellesskabet og konkurrencen samt i saerdeleshed ikke dens forenelighed med det faelles marked.

Hvad angaar denne type generelle stoetteordninger har Kommissionen besluttet at godkende dem, naar en af foelgende to betingelser er opfyldt: den paagaeldende medlemsstat skal enten tilsende Kommissionen en plan for stoetteordningens anvendelse paa bestemte regioner eller sektorer, eller, naar dette ikke er muligt, underrette Kommissionen om de vaesentlige individuelle tilfaelde, hvor der ydes stoette.

I henhold til Kommissionens beslutning 75/397/EOEF (2) har kongeriget Belgiens regering pligt til paa forhaand at anmelde individuelle stoetteforanstaltninger af stoerre betydning, der ivaerksaettes i henhold til lov af 17. juli 1959 om indfoerelse og samordning af foranstaltninger til fremme af den oekonomiske ekspansion og opbygningen af nye industrier, og i tilstraekkelig god tid til, at Kommissionen kan tage stilling til deres forenelighed med det faelles marked.

II

Ved skrivelse af 5. april og 25. juli 1984 underrettede den belgiske regering i overensstemmelse hermed Kommissionen om, at den paataenkte i medfoer af loven af 17. juli 1959 at yde investeringsstoette til en planglasfabrikant i Auvelais i provinsen Namur.

Disse investeringer tager sigte paa modernisering af to anlaeg til produktion af float-glas, der skal foere til en forbedring af den energimaessige virkningsgrad og til tekniske fremskridt uden nogen udvidelse af den optimale produktionskapacitet. De samlede investeringer er anslaaet til 2 034,8 mio bfr. De omfatter bl.a. en fuldstaendig ombygning af ovnene, modernisering af andet udstyr i de to produktionsanlaeg samt en foroegelse af produktiviteten i koldglasproduktionen.

Denne stoette paataenkes ydet i form af et rentetilskud paa 4 % i fem aar til to tredjedele af investeringsudgifterne og fritagelse for ejendomsskatter i fem aar, svarende til en nettosubvention paa 4,8 %. Den belgiske regering begrunder den paataenkte stoette med, at disse investeringer vil foere til en forbedring af energianvendelsen og en styrkelse af virksomhedens konkurrenceevne paa det europaeiske marked, og den har i oevrigt understreget de positive sociale virkninger, stoetten vil faa, idet fabrikanten har forpligtet sig til at oprette en omskolingsfond til fordel for en del af de arbejdstagere, der afskediges.

III

Efter den foerste gennemgang af anmeldelsen fandt Kommissionen, at disse stoetteforanstaltninger ikke kunne anses for at vaere forenelige med det faelles marked, da de kan fordreje konkurrencen og paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne paa en maade, der er i strid med den faelles interesse, navnlig da planglasindustrien befinder sig i en saarbar situation, og da modernisering af et float-glasanlaeg efter Kommissionens opfattelse principielt er en form for udskiftningsinvestering. Undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 92 forekom derfor ikke at kunne bringes i anvendelse, da Kommissionen ikke paa grundlag af anmeldelsen var i stand til at tage stilling til, om visse elementer i forbindelse med disse investeringer eventuelt kunne retfaerdiggoere, at en del af den paataenkte stoette ydes. Kommissionen besluttede som foelge heraf at indlede den i traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, fastsatte procedure og opfordrede i en skrivelse af 10. september 1984 den belgiske regering til at fremsaette sine bemaerkninger hertil, navnlig hvad angaar den paagaeldende teknologis energimaessige aspekter og nyskabende karakter.

Efter to bilaterale moeder om de tekniske aspekter fremsatte den belgiske regering ved skrivelse af 21. december 1984 sine bemaerkninger i forbindelse med ovennaevnte procedure. Den anfoerte, at selv om fabrikanten bekostede alle investeringerne i modernisering af to ovne ud fra oensket om derved at opnaa energibesparelser og sikre en bedre rentabilitet i produktionen, tog en del af investeringerne - svarende til 625,143 mio bfr. - udelukkende sigte paa teknologiske innovationer med det formaal at udvikle mere avancerede ovne end de traditionelle anlaeg. Med disse teknologiske fornyelser i forbindelse med ovnene er der mere konkret tale om en ny udformning af ringene i braenderne af ovnbunden og de elektriske elementer i indsmeltningsafsnittet samt af blandegitrene, om ombygning af regeneratorerne samt visse innovationer i konditioneringsafsnittene. Den belgiske regering understregede desuden den risiko, fabrikanten havde paataget sig ved at konstruere ovne med en helt ny udformning, som - hvis de kommer til at fungere efter hensigten - vil kunne vaere til gavn for hele den europaeiske glasindustri, ligesom den paa ny fremhaevede de sociale foranstaltninger, der ville blive truffet af fabrikanten som modydelse for stoetten.

Ved skrivelse af 13. juni 1986 fremsatte den belgiske regering yderligere bemaerkninger til Kommissionen. Det blev bl.a. praeciseret, at skrivelsen af 21. december 1984 var at betragte som en aendring af stoetteanmeldelsen, og at stoetten ville blive begraenset til et rentetilskud paa 4 % over fem aar til 625,143 mio bfr. samt fritagelse for ejendomsskatter i fem aar, hvilket tilsammen ville svare til nettosubvention paa 2,5 % i forhold til de samlede investeringer. Den belgiske regering fandt, at der med disse konkrete investeringer var tale om et pilotprojekt paa EF-plan, og anmodede om, at der snarest muligt blev truffet beslutning om den aendrede meddelelse.

Som svar paa Kommissionens opfordringer til andre interesserede parter til at fremkomme med deres eventuelle bemaerkninger meddelte to medlemsstaters regeringer samt en brancheorganisation og en producentgruppe inden for samme industrigren, at de delte Kommissionens betaenkeligheder over den paataenkte stoette.

IV

De af den belgiske regering paataenkte foranstaltninger - rentetilskud og fritagelse for ejendomsskatter - maa betragtes som stoette af den i traktatens artikel 92, stk. 1, omhandlede art, da en del af de investeringsudgifter, den stoettemodtagende virksomhed normalt selv skulle afholde, derved daekkes ved hjaelp af statsmidler.

I de ti EF-lande var der ifoelge de oplysninger, Kommissionen raader over, ved udgangen af 1984 25 planglasfabrikker, der fremstillede float-glas, og syv planglasfabrikker, der producerede maskintrukket glas, hvortil kom to float-glasfabrikker og fire fabrikker for maskintrukket glas i Spanien og Portugal.

I Belgien findes der fire float-glasfabrikker og en fabrik, der producerer maskintrukket glas.

Den belgiske producents to float-glasanlaeg har tilsammen en optimal kapacitet paa 360 000 tons om aaret, hvilket svarer til ca. 7 % af den samlede installerede kapacitet i Faellesskabet; den faktiske produktion udgoer ca. 40 % af den belgiske produktion af almindeligt planglas.

Planglas er genstand for samhandel mellem medlemsstaterne, og de forskellige producentgrupper konkurrerer indbyrdes. Den paagaeldende belgiske producent eksporterer ca. 40 % af sin produktion til andre medlemsstater og 14 % til tredjelande, medens resten saelges eller videreforarbejdes i Belgien. Eksporten af planglas (SITC 66440) fra Den belgisk-luxembourgske oekonomiske Union til de oevrige medlemsstater udgjorde i 1982 413 000 tons, i 1983 447 000 tons og i 1984 481 000 tons, medens importen faldt fra 126 000 tons i 1982 til 114 000 tons i 1983 og 92 000 tons i 1984. Det maa i denne forbindelse tages i betragtning, at der i Luxembourg findes en float-glasfabrik.

Planglasindustrien staar over for en raekke problemer, der skyldes en stagnerende efterspoergsel og en lav kapacitetsudnyttelsesgrad, som har haft negative virkninger for virksomhedernes finansielle struktur og foert til en nedgang i beskaeftigelsen og lukning af en raekke produktionsanlaeg. Den paagaeldende belgiske producent har siden 1980 lidt tab. Den europaeiske sammenslutning af plan glasproducenter anslaar, at overkapaciteten i Vesteuropa i 1984 udgoer ca. 400 000 tons. Som foelge heraf fastslog Kommissionen i sin beslutning 84/497/EOEF af 27. juni 1984 (1), at den nederlandske regerings paataenkte stoette til en ny fabrik, der skulle fremstille planglas i Nederlandene, var uforenelig med det faelles marked og derfor ikke maatte ydes.

Den stoette, den belgiske regering oensker at yde, vil som foelge heraf paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, ved at begunstige den paagaeldende virksomhed og den belgiske planglasindustri.

Naar en medlemsstat yder finansiel stoette, der styrker visse virksomheders position paa bekostning af andre virksomheder, der konkurrerer med dem i Faellesskabet, maa denne stoette anses at paavirke disse andre virksomheder.

Ifoelge artikel 92, stk. 1, er de i denne bestemmelse definerede former for stoette principielt uforenelige med det faelles marked.

De undtagelser fra dette princip, der er opregnet i traktatens artikel 92, stk. 2, kan ikke bringes i anvendelse i den konkrete sag i betragtning af den paataenkte stoettes art og formaal.

Traktatens artikel 92, stk. 3, opregner de former for stoette, der kan anses at vaere forenelige med det faelles marked. Spoergsmaalet om en stoetteforanstaltnings forenelighed maa imidlertid afgoeres i en faellesskabssammenhaeng og ikke blot i henseende til den enkelte medlemsstat. Af hensyn til det faelles markeds rette funktion og i henhold til principperne i traktatens artikel 3, litra f), maa de undtagelser fra traktatens artikel 92, stk. 1, der er fastsat i samme artikels stk. 3, fortolkes indskraenkende ved vurderingen af enhver stoetteordning eller individuel stoetteforanstaltning.

Disse undtagelsesbestemmelser kan i saerdeleshed kun bringes i anvendelse, saafremt Kommissionen kan fastslaa, at markedskraefterne alene, dvs. uden stoette, ikke vil kunne tilskynde de eventuelle stoettemodtagere til at soege et af de tilstraebte maal virkeliggjort.

At indroemme undtagelser i tilfaelde, hvor der ikke er tale om virkeliggoerelse af et saadant maal, eller hvor stoetten ikke er noedvendig herfor, ville vaere det samme som at give industrier eller virksomheder i bestemte medlemsstater uberettigede fordele, som kan styrke deres finansielle situation, paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen, uden at dette kan retfaerdiggoeres i hensynet til den faelles interesse som fastsat i artikel 92, stk. 3.

I betragtning af det ovenstaaende kan ingen af de paataenkte stoetteforanstaltninger anses at opfylde betingelserne for fritagelse i medfoer af artikel 92, stk. 3.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), der omhandler stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i visse omraader, maa det bemaerkes, at levestandarden ikke er usaedvanlig lav i nogen belgisk region, og at der ej heller her hersker en alvorlig underbeskaeftigelse som omhandlet i litra a); hvad angaar litra c) er Auvelais-omraadet i Namur-provinsen, hvor den paagaeldende producent har sit hjemsted, ikke klassificeret som et omraade, der kraever saerlig regional stoette. Belgien hoerer til blandt Faellesskabets centrale regioner, dvs. de regioner, der set i en EF-sammenhaeng ikke staar over for de alvorligste sociale og oekonomiske problemer, medens det derimod er en kendsgerning, at der findes en helt konkret risiko for en overbudspolitik, der kan foere til oeget statsstoette, og at statsstoette netop her, mere end noget andet sted, vil kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), staar det fast, at den paataenkte stoette ikke har til formaal at fremme virkeliggoerelsen af et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse eller afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den belgiske oekonomi.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), der omhandler stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, maa det fastslaas, at periodisk modernisering af et float-anlaeg, der normalt maa finde sted hvert sjette til niende aar, i princippet er at betragte som en udskiftningsinvestering, og at udgifterne hertil maa anses at indgaa i driftsudgifterne. Det er helt normalt og ogsaa i producentens egen interesse, at han anvender de mest moderne og effektive teknikker og materialer for derved at reducere driftsudgifterne, herunder ogsaa energiudgifterne. Som foelge heraf vil stoette til periodisk modernisering af et float-anlaeg ikke fremme udviklingen i planglasindustrien uden at aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra c). Dette gaelder saa meget desto mere, som der er tale om en industri, der er praeget af overkapacitet, og den omstaendighed, at den paagaeldende virksomhed traeffer ekstraordinaere sociale foranstaltninger til fordel for de arbejdstagere, der afskediges, f. eks. ved at oprette en omskolingsfond, aendrer intet ved denne konstatering.

Kommissionen har foretaget en meget omhyggelig gennemgang af de oplysninger, den belgiske regering under denne procedure har givet om de tekniske fornyelser i ovnkonstruktionen. Ifoelge den belgiske regering vil disse fornyelser beloebe sig til 625,143 mio bfr., hvilket svarer til 31 % af de samlede investeringsudgifter. Kommissionen har desuden taget hensyn til mulighederne for at anvende disse nye teknikker i koncernens andre anlaeg og til andre planglasfabrikanters adgang til at anvende dem.

Kommissionen stiller sig altid positivt over for alle bestraebelser, der kan foere til nye nedbringelser af energiforbruget inden for Faellesskabet. Den finder imidlertid, at det er industrien selv, der maa vaere mest interesseret i at reducere sine energiomkostninger og dermed ogsaa sine produktionsomkostninger. Investeringer med henblik herpaa i forbindelse med en periodisk fornyelse af et produktionsapparat vil normalt blive gennemfoert, uden at

det er noedvendigt med saerlige tilskyndelser i form af statsstoette. Rigtigheden af denne konstatering fremgaar klart i det konkrete tilfaelde, eftersom moderniseringen af de to ovne i Auvelais, der stammer fra 1970 og 1976, vil foere til energibesparelser paa 25 % i en industri, hvor energiomkostningerne tegner sig for over 8 % af produktionens bruttovaerdi. I betragtning af de energipriser, der var gaeldende for investoren paa det tidspunkt, hvor investeringsbeslutningen blev truffet, vil han saaledes kunne forvente, at de yderligere investeringer, disse teknologiske fornyelser indebaerer, vil vaere rentable.

Det maa derfor fastslaas, at selv ikke de specifikke dele af investeringerne, der tager sigte paa energibesparelser, og som den belgiske regering har peget paa under procedurens forloeb, udgoer nogen tilstraekkelig begrundelse for ydelse af statsstoette.

Den belgiske regerings aendrede stoetteprojekt opfylder som foelge heraf ikke betingelserne for at falde ind under en af de i traktatens artikel 92, stk. 3, fastsatte undtagelsesbestemmelser -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den belgiske regering skal afstaa fra den investeringsstoette, den i henhold til lov af 17. juli 1959 paataenker at yde til en planglasfabrikant i Auvelais, og som blev anmeldt til Kommissionen ved skrivelse af 5. april og 25. juli 1984 og aendret ved skrivelse af 21. december 1984 og 13. juni 1986.

Artikel 2

Den belgiske regering underretter senest to maaneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme den.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til kongeriget Belgien.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 29. juli 1986.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen

(1) Moniteur belge af 29. 8. 1959.

(2) EFT nr. L 177 af 8. 7. 1975, s. 13.

(1) EFT nr. L 276 af 19. 10. 1984, s. 37.