KOMMISSIONENS BESLUTNING af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149 - Polypropylen) (Kun den engelske, franske, italienske, nederlandske og tyske udgave er autentisk) (86/398/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3, stk. 1, og

under henvisning til Kommissionens beslutning af 30. april 1984 om paa eget initiativ at indlede en procedure,

efter at have givet parterne lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 og Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),

efter hoering af Det raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

DEL I

SAGSFREMSTILLING

(1)

Denne beslutning tager sit udspring i kontrolundersoegelser, der i medfoer af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 blev foretaget i oktober 1983 hos de fleste producenter, der leverer termoplastisk polypropylen paa EF-markedet. Under disse undersoegelser fik Kommissionen kendskab til en raekke dokumenter, der viste, at stoerstedelen af polypropylen-producenterne i EF siden udgangen af 1977 loebende havde deltaget i et institutionaliseret system af moeder mellem repraesentanter for producenterne paa baade administrativt og teknisk ledelsesniveau (de saakaldte »chef« og »eks-

pertmoeder«). Paa disse moeder, der efterhaanden blev afholdt to gange om maaneden, og blev suppleret med

lokale ad-hoc-moeder i de enkelte medlemsstater, udviklede producenterne et system med aarlig maengdekontrol, der havde til formaal at opdele markedet indbyrdes paa grundlag af fastsatte procentsatser eller maengder, og fastsatte regelmaessigt maalpriser, der indgik som led i en raekke saakaldte »prisinitiativer«. De fire stoerste producenter, ICI, HOECHST, MONTEPOLIMERI og SHELL (sidstnaevnte deltog dog ikke regelmaessigt i chef- eller ekspertmoeder) dannede et uofficielt direktorat, der gik under betegnelsen »De fire Store«, med det klare formaal at tilskynde de mindre producenter til ogsaa at ivaerksaette de forskellige ordninger.

A. Markedet

I. Produktet

(2)

Det produkt, der er genstanden for denne beslutning, er polypropylen, som er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, der saelges »in bulk«, og som blev opfundet i 1954. Dette produkt udvikles paa basis af raaolie. Nafta, som er det vigtigste raastof i den petrokemiske industri, udvindes af olie, hvorefter det omdannes eller »krakkes« til (bl.a.) propylen, som er udgangsmaterialet for fremstilling af polypropylen.

Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eler halvfabrikata. Flere af producenterne er vertikalt integreret i forarbejdningssektoren. Omdannelsen sker ved extrudering, sproejtestoebning eller blaesestoebning, alt efter hvad det faerdige produkt skal anvendes til.

(3)

De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal.

For nemheds skyld kan de vigtigste grundkvaliteter af polypropylen defineres som rafia (fibre), homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie.

Polypropylen anvendes bl.a. til fremstilling af emballagefolie og tape, reb, beklaedning, maskinkomponenter, husholdningsapparater og andre forbrugsvarer.

Alt efter de relative priser kan polypropylen erstatte andre materialer saasom trae, metal, papir, tekstiler og jute, ligesom det ogsaa kan anvendes i stedet for andre plastprodukter som polystyren eller PVC.

I de billigere kvaliteter (rafia og fibre) er polypropylen et relativt homogent produkt, men for copolymerisaters vedkommende er substituerbarheden mellem forskellige producenters produkter ofte begraenset som foelge af forskelle i produkternes fysiske og kemiske egenskaber.

II. Virksomhederne

(4)

Alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, er foerende producenter i den petrokemiske industri. Stoerstedelen er virksomheder med hovedsaede og produktionsanlaeg inden for EF. En mindre del af de implicerede producenter har deres hovedkvarter for markedsfoering af polypropylen uden for EF, skoent de ogsaa leverer til EF-markedet.

(5)

Foelgende virksomheder deltog i overtraedelsen:

- ANIC SpA Milano, Italien (ANIC),

- ATO CHIMIE SA, Paris, Frankrig (nu ATOCHEM) (ATO),

- BASF AG Ludwigshafen, Tyskland (BASF),

- DSM NV, Heerlen, Nederlandene (DSM),

- HERCULES CHEMICALS NV, Bruxelles, Belgien (HERCULES),

- HOECHST AG, Frankfurt-am-Main, Tyskland (HOECHST),

- CHEMISCHE WERKE HUELS, Marl, Tyskland (HUELS),

- ICI PLC, London, Det forenede Kongerige (ICI),

- CHEMISCHE WERKE LINZ, Linz, OEstrig (LINZ),

- MONTEPOLIMERI SpA, Milano, Italien (nu MONTEDIPE) (MONTEPOLIMERI),

- PETROFINA SA, Bruxelles, Belgien (PETROFINA),

- RHÔNE-POULENC SA, Paris, Frankrig (RHÔNE-POULENC),

- SHELL INTERNATIONAL CHEMICALS Co. Ltd, London, Det forenede Kongerige (SHELL),

- SOLVAY & CIE, Bruxelles, Belgien (SOLVAY),

- SAGA PETROKJEMI AS & Co (er nu del af STATOIL) Bamble, Norge (SAGA).

Kommissionen har tillige fremsendt sine klagepunkter til BP CHEMICALS Ltd, der har overtaget RHÔNE-POULENC, og til AMOCO CHEMICALS Ltd, men denne beslutning er ikke rettet til disse to producenter.

III. Udviklingen paa polypropylenmarkedet

(6)

Der findes for oejeblikket ca. 16 vesteuropaeiske polypropylenproducenter, der leverer paa EF-markedet, heriblandt ogsaa producenter i Spanien og Portugal, som ikke er parter i denne sag (3). Siden udgangen af 1983, hvor det seneste kendte producentmoede fandt sted, er der sket visse strukturaendringer i industrien, og bl.a. MONTEPOLIMERI og HERCULES har oprettet et faellesejet datterselskab under navnet HIMONT. Den norske producent, SAGA PETROKJEMI AS & Co., blev opkoebt af det statsejede olieselskab STATOIL ved udgangen af 1983, er ophoert med at eksistere som selvstaendig juridisk person og udgoer nu et profitcenter inden for STAT-

OIL.

(7)

Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Kun ret ubetydelige maengder (mellem 1 % og 2,5 %

¹) De spanske og portugisiske producenter, ALCUDIA og CNP deltog lejlighedsvis i moeder, men solgte kun polypropylen i Spanien og Portugal, der paa det tidspunkt ikke var medlemmer af EF.

om aaret i de sidste fem aar) kommer fra USA, OEsteuropa og Japan, stoent der officielt ikke findes kvantitative eksportrestriktioner.

Den samlede efterspoergsel efter polypropylen (alle kvaliteter) i Vesteuropa anslaas til ca. 1,6 mio tons i 1983. Vesteuropaeiske producenter eksporterede i 1983 ca. 350 000 tons til »oversoeiske« markeder. Den officielle produktionskapacitet (4) i Vesteuropa blev i 1983 anslaaet til ca. 2 430 000 tons, mens den reelle kapacitet menes at have vaeret lidt lavere (ca. 2 100 000 tons).

(8)

De fire stoerste producenter, MONTEPOLIMERI, HOECHST, ICI og SHELL, tegner sig tilsammen for ca. 50 % af EF's polypropylenmarked (i 1977 havde de en andel paa tilsammen 64 %). MONTEPOLIMERI ejede selv adskillige anlaeg i Italien og sammen med PETROFINA et produktionsanlaeg i Belgien. HOECHST, som er den stoerste producent i Tyskland, havde produktionsanlaeg i Frankrig og Spanien samt i Tyskland. Ligeledes har ICI ikke blot et produktionsanlaeg i Det forenede Kongerige, men ogsaa i Nederlandene, og SHELL-koncernen havde fabrikker i Det forenede Kongerige, Nederlandene, og Frankrig.

Der foregaar omfattende handel med polypropylen mellem EF-lande. Der findes produktionsanlaeg i Belgien, Frankrig, Tyskland, Italien, Nederlandene, Spanien, Portugal og Det forenede Kongerige, og hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, EF-lande.

MONTEPOLIMERI (som tilhoerer MONTEDISON-koncernen), er den stoerste producent i EF og havde i 1982 en markedsandel paa ca. 15 %. Efter overtagelsen af en anden italiensk producent, ANIC, i 1983, kom MONTEPOLIMERI til at besidde ca. 18 % af det europaeiske marked.

MONTEPOLIMERI oprettede den 1. oktober 1983 et faellesejet datterselskab, HIMONT, sammen med HERCULES, som er den foerende polypropylenproducent i USA med et kemikalieproducerende datterselskab i Europa, HERCULES CHEMICALS SA. De to koncerners produktionsanlaeg i hele verden blev sammenlagt i HIMONT, skoent man i Europa har opretholdt saerskilte markedsfoeringsfaciliteter. Efter en intern reorganisering i MONTEDISON-koncernen har MONTEPOLIMERI skiftet navn til MONTEDIPE.

ICI, SHELL og HOECHST er nogenlunde lige store og har hver isaer for oejeblikket en markedsandel i

Vesteuropa paa ca. 11 %. Foer oprettelsen af HIMONT besad HERCULES knap 6 % af det vesteuropaeiske marked. ATO, BASF, DSM, HUELS, LINZ, SOLVAY og SAGA (nu STATOIL) havde en markedsandel paa mellem 3 % og 5 %. PETROFINA, som er den senest tilkomne producent, var ogsaa den mindste, med

en markedsandel paa under 2 % i 1983 (se bilag,

tabel 1).

(9)

Det stoerste polypropylenmarked inden for EF er Tyskland, der i 1982 tegnede sig for ca. 24 % af det samlede forbrug i Vesteuropa, efterfulgt af Italien (23 %), Det forenede Kongerige (19 %) og Frankrig (16 %) (se bilag, tabel 2).

Siden 1970 er forbruget af polypropylen i Vesteuropa blevet femdoblet. I 70'erne steg efterspoergslen med gennemsnitligt 15 til 20 % om aaret. I 80'erne faldt stigningstakten lidt, men laa dog stadigvaek paa omkring 9 % om aaret. I 1983 blev der i Vesteuropa solgt over 1,6 mio tons, hvilket var en stigning paa 15 % i forhold til 1982, hvor salget var steget med 6 % i forhold til det foregaaende aar.

(10)

Foer 1977 blev det vesteuropaeiske marked for polypropylen (der i det aar udgjorde ca. 960 000 tons) daekket af ti producenter. Ud over de fire store var der ANIC i Italien, RHÔNE-POULENC i Frankrig, ALCUDIA i Spanien, HUELS og BASF i Tyskland samt det statsejede selskab LINZ i OEstrig.

Patenterne som MONTEDISON var indehaver af, udloeb i de fleste europaeiske lande i 1976 til 1978.

I 1977 dukkede syv nye producenter op i Vesteuropa: AMOCO og HERCULES i Belgien, ATO og SOLVAY i Frankrig, SIR i Italien, DSM i Nederlandene og TAOSA i Spanien. Den norske producent, SAGA, startede omkring midten af 1978. Desuden opfoerte de etablerede producenter SHELL og ICI nye anlaeg i Frankrig og Nederlandene, der blev sat i drift i loebet af 1978. MONTEFINA-anlaegget i Belgien (der ejes af PETROFINA og MONTEPOLIMERI i faellesskab) blev sat i drift i begyndelsen af 1980. MONTEFINA fungerede i begyndelsen som et faelles salgsselskab for de to aktionaerer. Siden 1982 har PETROFINA selv afsat sin del af produktionen i dette anlaeg, og resten afsaettes af MONTEPOLIMERI.

Siden Kommissionens kontrolundersoegelser fandt sted, har en raekke producenter udvidet kapaciteten i deres eksisterende produktionsanlaeg eller opfoert nye anlaeg.

(11)

De nytilkomne producenter, der begyndte produktionen i 1977 til 1978, havde en officiel produktionska-

pacitet paa tilsammen ca. 480 000 tons, hvilket indebar en betydelig foroegelse af den installerede kapacitet i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen.

Ifoelge tal fra ICI var forbruget af polypropylen i Vesteuropa i 1977 saa lavt, at kun 51 % af den effektive produktionskapacitet blev udnyttet, men i 1983 naaede man imidlertid med den forhaandenvaerende efterspoergsel paa det vesteuropaeiske hjemmemarked op paa en udnyttelsesgrad paa 72 %. Naar eksporten til lande uden for Vesteuropa medregnes, laa kapacitetsudnyttelsen i 1977 paa 60 % og i 1983 paa 90 %.

Det er industriens opfattelse, hvilket fremgaar af det materiale, som Kommissionen har indhentet, at udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set har svaret til hinanden. Selv ifoelge de af ICI tilvejebragte tal var den gennemsnitlige kapacitetsudnyttelse hos de europaeiske producenter steget til 90 % (incl. eksport).

Tallene for det vesteuropaeiske marked var i perioden 1980 til 1983 som foelger

>TABELPOSITION>

IV. Omkostninger og rentabilitet

(12)

I stoerstedelen af det tidsrum, kontrolundersoegelserne omfattede, blev polypropylenmarkedet betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab.

De faste omkostninger i denne industri er meget hoeje, hvilket medfoerer at rentabiliteten i vid udstraekning er betinget af en hoej kapacitetsudnyttelse.

Hvad angaar de variable omkostninger, er en af de vigtigste omkostningsfaktorer prisen paa udgangsmaterialet propylen. Ifoelge producenterne blev propylenprisen - udtrykt i DM - fordoblet i aarene mellem 1977 og 1983 (og var i 1981 og 1982 paa visse

tidspunkter endog hoejere). Polypropylenpriserne steg i samme tidsrum fra 1,00 DM/kg til 2,00 DM/kg eller derover, men de var staerkt svingende, og i visse perioder blev margenen mellem priserne paa propylen og rafia-polypropylen indsnaevret i en saadan grad, at producenterne ifoelge egne oplysninger havde vanskeligt ved at faa daekket deres variable omkostninger.

Mens prisen paa raastof (propylen) i perioden 1977 til 1978 udgjorde ca. 30 til 35 % af prisen paa raffia-polypropylen, steg den mellem 1980 og 1982 til ca. 55 til 60 % og faldt ved udgangen af 1983 til ca. 50 % (for andre produktarter er procentsatsen lavere).

Ifoelge beregninger fra ICI i august 1982 behoevede en »gennemsnitsproducent« af polypropylen et »mark-up« paa 1 DM/kg i forhold til prisen paa propylen for at break-even (»factory gate« omkostninger, herunder alle overheads og afskrivninger). Producenter med meget lave omkostninger ville break even med et lavere »mark-up« (0,80 DM/kg), medens mindre effektive producenter behoevede noget mere.

Udviklingen i polypropylenpriserne har imidlertid ikke altid fulgt prisudviklingen for propylen: ved udgangen af 1982 faldt propylenpriserne vaesentligt og var i 1983 ret stabile, medens priserne paa polypropylen steg kraftigt, navnlig i andet halvaar af 1983.

Producenterne anfoerer, at priserne paa polypropylen steg langsomt i 1982, men at det foerst var ved udgangen af 1983, at margenen var blevet tilstraekkelig bred til, at nogle (men ikke alle) producenter for foerste gang siden 1977 igen fik overskud.

ICI, BASF, DSM, HOECHST, HUELS og MONTEPOLIMERI har hver for sig indgivet deres regnskaber for femaarsperioden 1979 til 1983 til et revisionsfirma, der har beregnet de seks virksomheders samlede kumulerede tab til over 1 mia DM (435 mio ECU).

(13)

1 juli 1982 blev ni af de stoerste producenter af termoplastiske materialer af Kommissionen indbudt til at deltage i moeder om strukturomlaegningsproblemerne i plastindustrien. Otte af disse producenter er impliceret i den her foreliggende sag, nemlig ATO, BASF, DSM, ICI, HOECHST, MONTEPOLIMERI, SHELL og SOLVAY. Det foerste moede fandt sted den 14. juli 1982 med deltagelse af ledende repraesentanter for producenterne og tre medlemmer af Kommissionen.

Paa moedet enedes man om at nedsaette en arbejdsgruppe, der skulle udarbejde en rapport til Kommissionen (»Gatti-Grenier« rapporten) med forslag om kapacitetsnedskaeringer inden for LdPE, HdPE og PVC.

Denne rapport blev fremlagt paa et nyt moede mellem Kommissionen og flere af virksomhederne. Hovedkonklusionen var, at det ikke ville vaere hensigtsmaessigt at oprette et »krisekartel«, og at industriens problemer kunne loeses gennem unilaterale kapacitetsnedskaeringer eller bilaterale aftaler om nedlukning af anlaeg med lav udnyttelsesgrad. Ingen af producenterne fandt imidlertid, at der var behov for stoerre kapacitetsnedskaeringer inden for polypropylenproduktionen. Kommissionen har altid understreget (se f.eks. Anden Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 29 til 31; Ottende Beretning, nr. 42; Tolvte Beretning, nr. 38 til 41; Trettende Beretning, nr. 56 til 61), at den kun kan godkende faelles foranstaltninger til loesning af problemer i forbindelse med strukturel overkapacitet, naar der ikke er tale om uacceptable begraensninger af konkurrencen saasom prisbinding eller kvotafastsaettelse. Dette er altid blevet grundigt indskaerpet over for alle producenter, der har foreslaaet kriseforanstaltninger.

B. Kommissionens kontrolundersoegelser

(14)

Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 samtidige kontrolundersoegelser uden varsel i ti af de virksomheder, som denne beslutning er rettet til, nemlig hos ATO, BASF, DSM, HERCULES, HOECHST, HUELS, ICI, MONTEPOLIMERI, SHELL og SOLVAY. Desuden blev der aflagt besoeg hos BP CHIMIE i Paris.

Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger over for de producenter, der leverer paa det vesteuropaeiske marked, herunder ogsaa LINZ og SAGA. LINZ anfaegtede Kommissionens befoejelser til at anmode herom og naegtede at efterkomme opfordringen.

Yderligere kontrolundersoegelser, denne gang i medfoer af artikel 14, stk. 2, blev foretaget hos LINZ' salgsagenter i Tyskland og Det forenede Kongerige, hos ANIC i Italien og i SAGA PETROKJEMI's britiske datterselskab.

C. Bevismateriale

(15)

Blandt de vigtigste indicier, hvorpaa denne beslutning er baseret, er foelgende:

a)

detaljerede referater (normalt maerket »personal - no copy to file«) udarbejdet af ICI-ansatte fra et betydeligt antal moeder (navnlig fra perioden fra midten af 1982 og fremefter, men ogsaa fra tidligere moeder i 1979 og 1981) i nogle tilfaelde med detaljerede lister over vedtagne »maalpriser« for hver hovedkvalitet og i hver europaeisk valuta;

b)

referater udarbejdet af en HERCULES-medarbejder vedroerende to af de moeder, hvorfra der ogsaa blev fundet ICI-referater (10. marts 1982, 13. maj 1982;

c)

interne ICI-memoranda udarbejdet af de ansatte, der deltog i moederne, vedroerende spoergsmaal, der var blevet droeftet eller skulle droeftes paa moederne, samt de resultater, der var opnaaet med ordningerne, og de oevrige deltageres holdninger;

d)

interne regnskabspapirer, rejseordrer osv., der viser eller bekraefter, at repraesentanter for de forskellige producenter var til stede paa alle eller de fleste af de moeder, der vides at have fundet sted, navnlig i 1982 og 1983. (Betegnende nok blev rejsernes egentlige formaal tilsloeret i rejseordrerne, idet der normalt var anfoert »kundebesoeg«);

e)

ICI-notater fra moeder mellem ICI-repraesentanter og repraesentanter for SHELL, MONTEPOLIMERI og (undertiden) HOECHST (»De fire Store«);

f)

papirer fundet hos ICI og HERCULES, bl.a. nogle fra italienske eller tyske producenter, med detaljeret redegoerelse for de europaeiske kvotaordninger fra 1979 og fremefter;

g)

omfattende planer udarbejdet af ICI om et nyt europaeisk kvotasystem for 1983 samt ICI-notater vedroerende de enkelte producenters forslag og i visse tilfaelde dokumenter fra disse producenter selv - BASF, SAGA og SOLVAY - med deres egne detaljerede forslag;

h)

papirer fundet hos ATO vedroerende udveksling af oplysninger om de franske producenters leverancer inden for EF og kvoteringen paa det franske marked i 1979 samt detaljerede oplysninger om den europaeiske kvotaordning for 1980;

i)

papirer fundet hos ICI og SAGA PETROCHEMICALS (UK) ltd (nu STATOIL (UK) ltd) vedroerende lokale moeder i Det forenede Kongerige, hvor der blev fastsat maalpriser;

j)

interne papirer fra en raekke producenter, hvori der omtales »maalpriser« og »prisinitiativer«, som svarer til dem, der vides at vaere blevet fastlagt paa producentmoederne;

k)

prisinstrukser fra de forskellige producenters hovedkontorer til deres salgskontorer i de forskellige lande med ordre eller opfordring til at anvende eller tilstraebe prisniveauer svarende til dem, der paaviseligt blev fastlagt paa producentmoederne;

l)

svar fra producenterne paa de begaeringer om oplysninger, Kommissionen fremsatte efter artikel 11 i forordning nr. 17, hvori de alle indroemmer at have deltaget i en lang raekke »chefmoeder« og »ekspertmoeder« og i mange tilfaelde ogsaa i »lokale« moeder.

De dokumenter, Kommissionen fik kendskab til, da den udoevede sine befoejelser efter forordning nr. 17, opsummeres under punkt 16 til 67.

I. Den oprindelige »mindsteprisaftale«

(16)

I loebet af 1977, efter at syv nye producenter var dukket op paa det vesteuropaeiske polypropylenmarked, indledte de etablerede producenter indbyrdes droeftelser med det formaal at forhindre et stoerre prisfald og deraf foelgende tab.

Som et led i disse droeftelser indgik de stoerste producenter, MONTEPOLIMERI (der dengang hed MONTEDISON), HOECHST, ICI og SHELL en aftale om »mindstepriser«, der skulle traede i kraft 1. august 1977. Den oprindelige aftale indebar ikke nogen form for maengdekontrol, men hvis den viste sig at fungere efter hensigten, var det meningen, at der skulle indfoeres maengdebegraensninger i 1978. Denne aftale skulle i foerste omgang gaelde i fire maaneder. De oevrige producenter, deriblandt HERCULES, blev underrettet om enkelthederne i denne aftale.

»Mindstepriserne« (som noteret af HERCULES' salgsdirektoer) for de vigtigste kvaliteter i de enkelte medlemsstater, var baseret paa en markedspris for rafia paa 1,25 DM/kg.

Aftaleparterne var angiveligt de fire store, men aftalen indeholdt ogsaa bestemmelser om, at ikke navngivne »importoerer« skulle anvende lidt lavere priser.

ICI og SHELL indroemmer, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvordan prisudviklingen kunne holdes under kontrol. Ifoelge ICI var det muligt, at der blev foreslaaet et mindsteniveau, som priserne ikke maatte falde ned under. Det bekraeftes af ICI og SHELL, at droeftelserne ikke blot foregik mellem de »fire store«. Et dokument af 6. september 1977, der blev fundet hos SOLVAY, viser, at der den 30. august 1977 blev afholdt et moede mellem SOLVAY og SHELL SA, det belgiske SHELL-selskab, for at droefte polypropylenprisen. Ogsaa HERCULES var i det mindste meget velinformeret om udfaldet af prisdroeftelserne. Det var imidlertid ikke muligt med sikkerhed at fastslaa, hvilke andre producenter der deltog i droeftelserne paa dette tidspunkt.

Det var ikke muligt noejagtigt at fastslaa, hvorledes »mindsteprisaftalen« fungerede. I november 1977, da rafia-prisen var faldet til omkring 1,00 DM/kg,

bebudede MONTEDISON imidlertid en forhoejelse til 1,30 DM/kg fra den 1. december, og den 25. november rapporterede fagpressen i branchen, at de andre tre »store« fulgte trop med tilsvarende forhoejelser, der skulle traede i kraft samme dato eller senere i december.

(17)

Det var omtrent paa det tidspunkt, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. ICI haevder, at der ikke blev afholdt moeder foer december 1977 (dvs. efter at MONTEDISON havde bebudet prisforhoejelser,) men indroemmer, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne, sandsynligvis pr. telefon og paa et »ad hoc«-grundlag.

SHELL har udtalt, at det er muligt, at ledende repraesentanter for SHELL »havde droeftelser med MONTEPOLIMERI om priser i eller omkring november 1977, og at MONTEPOLIMERI foreslog muligheden for prisforhoejelser og oenskede at kende SHELL's reaktioner paa en prisforhoejelse« (SHELL's svar paa meddelelsen af klagepunkter).

Der er ikke noget direkte bevis for, at der foer december 1977 har fundet moeder sted mellem selskaberne med det formaal at fastsaette priser, men producenterne havde allerede paa et moede med en brancheforening for aftagere (EATP: European Association for Textile Polyolefins) i maj og november 1977 underrettet aftagerne om, at man fandt det noedvendigt i faellesskab at haeve priserne. HERCULES havde i maj 1977 understreget, at de »traditionelt foerende virksomheder« i industrien burde tage initiativet hertil, medens HOECHST havde givet udtryk for at der var behov for en prisforhoejelse paa 30 til 40 % (kilde: referat af EATP-moedet).

MONTEDISON's initiativ (der tog sigte paa en prisforhoejelse til 1,30 DM/kg fra 1. december) blev omtalt i fagpressen kun faa dage foer EATP-moedet den 22. november 1977, hvor HERCULES, HOECHST, ICI, LINZ, RHÔNE-POULENC, SAGA og SOLVAY - der deltog som associerede medlemmer - alle erklaerede, at de ville »foelge trop«. Deres indlaeg paa dette moede ifoelge referaterne viser, at den pris paa 1,30 DM/kg, som MONTEDISON havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som en generel »maalpris« for denne industri.

Selv om der i visse tilfaelde blev ydet rabatter, virkede dette prisinitiativ effektivt, og i april 1978 kunne det konstateres, at polypropylenpriserne siden november 1977 var steget med 25 til 30 %.

II. Systemet med regelmaessige moeder

(18)

I loebet af 1978 blev der afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den

samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylen-aktiviteter. Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen. (ICI's svar paa Kommissionens anmodning om oplysninger jf. artikel 11 i forordning nr. 17). Ved begyndelsen af 1981 blev der hver maaned afholdt »chefmoeder« (mellem de oeverste ledere) og »ekspertmoeder« (mellem markedsfoeringseksperterne).

Hver maaned blev der fastsat tid og sted for det naeste »chefmoede« og »ekspertmoede«, og en af producenterne blev udpeget til at tilrettelaegge arrangementet. Tabel 3 i bilaget indeholder en liste over de moeder, der vides at have fundet sted.

De faste deltagere i disse moeder var ANIC, ATO, BASF, DSM, HUELS, HOECHST, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI, PETROFINA, RHÔNE-POULENC, SAGA og SOLVAY (Kilder: svar efter artikel 11 i forordning nr. 17 og moedereferater). HERCULES paastaar kun at have deltaget uregelmaessigt foer midten af 1982, men indroemmer at have deltaget i moederne hyppigere end foer fra maj samme aar.

(19)

Skoent alle producenterne efter artikel 11 i forordning nr. 17 blev opfordret til at fremlaegge en liste over de moeder, de hver isaer havde deltaget i siden 1979, fremlagde stoerstedelen af dem kun oplysninger om tiden efter midten af 1982, dvs. den periode, hvor de ifoelge de rejseordrer, Kommissionen er i besiddelse af, bevisligt var til stede ved de enkelte moeder. Med undtagelse af HUELS indroemmede de naevnte producenter imidlertid at have deltaget i moederne fra et tidligere tidspunkt. Tabel 4 indeholder de naermere oplysninger om de enkelte producenters deltagelse i moederne siden maj 1982.

RHÔNE-POULENC overdrog ved udgangen af 1980 sine interesser inden for polypropylen til BP og ophoerte med at deltage i moederne. Heller ikke ANIC deltog efter omtrent midten eller udgangen af 1982, hvor dets interesser blev overtaget af MONTEPOLIMERI i henhold til en aftale indgaaet i marts 1983. PETROFINA begyndte foerst at deltage, efter at selskabet i 1980 paabegyndte produktionen af polypropylen i 1980. Kommissionen anerkender, at hverken BP eller AMOCO, som er et datterselskab af et amerikansk olieselskab, deltog i disse moeder, men

der foregik en vis kommunikation mellem de to producenter indbyrdes og de oevrige producenter om spoergsmaal saasom prisinitiativer og kvoter, der var blevet droeftet paa moederne.

Indtil august 1982 var det en repraesentant for MONTEPOLIMERI, der ledede chef- og ekspertmoederne. Ved midten af 1982 blev det besluttet at ICI skulle

overtage denne funktion, hvilket ICI gik ind paa paa

betingelse af, at producenterne gjorde en stoerre ind-

sats for at priserne inden aarets udgang (se nr. 58).

SHELL deltog ikke i plenarmoeder, men moedtes lejlighedsvis med de oevrige store producenter paa »ad hoc«-moeder for at droefte saerlige problemer i forbindelse med priser og/eller maengdebegraensninger, og fra udgangen af 1982 var SHELL fast deltager i de moeder mellem »de fire store«, der blev afholdt dagen foer de ordinaere »chefmoeder« (SHELL's og ICI's svar paa artikel 11-begaeringen).

(20)

Tabel 5 i bilaget indeholder en oversigt over de moeder mellem »De fire Store«, der vides at have fundet sted.

»Chefmoederne« og »ekspertmoederne« blev hyppigt suppleret med moeder, hvor man paa nationalt plan droeftede ivaerksaettelsen af de ordninger, der var vedtaget paa plenarmoederne. Disse moeder vides at have fundet sted for Belgien, Nederlandene, Frankrig, Det forenede Kongrige, Italien og Skandinavien (kilde: svar efter artikel 11, moedereferater). Der er intet vidnesbyrd om, at der har fundet lokale moeder sted i Tyskland, men de tre tyske producenter, BASF, HOECHST og HUELS var i naer indbyrdes kontakt og indtog en faelles holdning i visse spoergsmaal, f.eks. vedroerende kvoterne (se nr. 59).

ATO, DSM, HERCULES, HUELS, HOECHST, ICI, MONTEPOLIMERI, PETROFINA, SHELL, SOLVAY og SAGA indroemmer alle at have deltaget i lokale moeder eller har ifoelge moedereferater bevisligt deltaget.

Tabel 6 i bilaget indeholder en oversigt over de lokale moeder, der vides at have fundet sted.

III. Moedernes formaal

(21)

Moedernes formaal (kilder: ICI's svar efter artikel 11 samt moedereferater) var:

a)

fastsaettelse af prisniveauer, som producenterne skulle soege at naa paa et eller andet tidspunkt i fremtiden (»maalpriser«) gennem et samordnet »prisinitiativ«, der undertiden varede flere maaneder, og som indebar adskillige trinvise forhoejelser;

b)

vedtagelse af en maalpristabel eller -liste for hver af de vigtigste kvaliteter i de forskellige nationale valutaer, ikke blot for de lokale markeder i EF, men ogsaa for andre vesteuropaeiske lande;

c)

vedtagelse af og/eller henstillinger til foranstaltninger, der skulle traeffes af producenterne med det formaal at sikre, at alle planlagte prisinitiativer blev ivaerksat, f.eks. fastsaettelse af tidsplaner for foreslaaede forhoejelser og underretning af kunderne herom, produktions- eller salgsnedskaeringer, kontrol med lagre eller omdirigering af leverancer til oversoeiske markeder og andre foranstaltninger, der kunne skabe et gunstigt klima for prisforhoejelser;

d)

vurdering af de priser, der generelt blev opnaaet i EF eller paa et bestemt nationalt marked, udfaldet af bestemte prisinitiativer og udsigterne til yderligere prisforhoejelser;

e)

indberetning fra hver enkelt producent om de maengder, denne havde kontrakt paa til levering i den efterfoelgende maaned til eller under den vedtagne »maalpris« (ca. fra midten af 1982);

f)

forhandlinger vedroerende aarlige aftaler om »salgs-

maal« eller »salgskvoter« for hver enkelt producent paa basis af den samlede, forventede efterspoergsel og de enkelte producenters oensker og hidtidige resultater;

g)

Kontrol med de enkelte producenters overholdelse af deres »maalmaengde« paa saavel maaneds- som aarsbasis, og i de perioder, hvor der ikke var fastlagt nogen endelig aarskvote, sammenholdelse af det »faktiske« salg med salget i en tidligere referenceperiode;

h)

beslutning om eventuelle henvendelser til de faa producenter, der ikke deltog i moederne (BP og AMOCO) for at indhente deres synspunkter eller opnaa deres samarbejde i saerlige spoergsmaal i forbindelse med »prisinitiativerne«;

i)

navnlig paa lokale moeder, droeftelse af prisafvigelser og afkraevning af forklaringer fra de producenter, som de andre mente havde brudt prisdisciplinen (ved at underbyde de fastsatte priser).

IV. Maalpriser

(22)

Et af hovedpunkterne paa de producentmoeder, der blev afholdt fra udgangen af 1977, var at faa fastsat saakaldte »maalpriser« for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter.

For nemheds skyld blev de vedtagne maalpriser normalt fastsat i forhold til DM-prisen paa rafia i Tyskland (idet de vesttyske priser har tendens til at vaere bestemmende for det generelle prisniveau i Europa). I

praksis plejede man imidlertid at opstille en detaljeret maalprisliste i hver national valuta for adskillige kvaliteter - rafia, fine fibre, homopolymerisater til sproejtestoebning, copylymerisater, batteri-polypropylen og folie. Eksempler paa saadanne prislister findes vedhaeftet ICI-referater af moederne i januar 1981, 13. maj og 2. september 1982, samt HERCULES' referat af et moede den 10. marts 1982.

(23)

Der blev fastsat en dato for, hvornaar maalpriserne skulle vaere naaet. Undertiden blev de naermere detaljer i det »prisinitiativ«, hvorved maalprisen skulle ivaerksaettes i faellesskab, allerede fastlagt flere maaneder foer. Maalpriserne kunne ivaerksaettes trinvis i loebet af den periode, prisinitiativet daekkede (f.eks. 1,50 DM/kg den ene maaned, 1,75 DM/kg den naeste og 2,00 DM/kg den tredje). Prisinitiativerne blev undertiden udsat eller kun delvis ivaerksat i en maaned, saaledes at der blev skabt basis for en maalbevidst indsats i den foelgende maaned (»going firm«). Der kunne ogsaa vedtages afvigelser for enkelte landes vedkommende for at tage hensyn til lokale markedsvilkaar, prisbestemmelser, valutakursudsving og andre faktorer.

Med henblik paa at faa ivaerksat de vedtagne prisinitiativer udtaenkte producenterne forskellige former for samordnede foranstaltninger (se nr. 27). Formaalet var at opnaa en prisforhoejelse i flere trin i stedet for en generel prisstigning.

De priser, man opnaaede, udviste imidlertid en vis tendens til at ligge under maalpriserne (nr. 73 og 74), og der kunne konstateres forskellige »svage punkter« enten paa et bestemt nationalt marked eller for et bestemt produkt, hvor planerne maatte aendres eller ivaerksaettelsen udsaettes.

Producenterne foerte kontrol med udfaldet af de enkelte prisinitiativer og udvekslede paa moederne oplysninger om de skridt, de havde taget, og om hvordan priserne udviklede sig paa hvert enkelt marked (kilder: ICI's svar efter artikel 11 samt moedereferater).

V. Prisinitiativerne generelt

(24)

Naar »prisinitiativerne« var vedtaget, maatte de udmoentes i samordnede foranstaltninger paa markedet for derved at gennemfoere prisforhoejelsen. (I denne sammenhaeng maa bemaerkes, at naesten alle producenterne under den administrative procedure i denne sag haevdede, at der ikke var tale om nogen »adfaerd paa markedet«, da udsendelsen af prisinstrukser skete rent internt i hver enkelt virksomhed).

Fagpressen rapporterede om hvert enkelt prisinitiativ i forvejen, med angivelse af de nye »maalpriser« (normalt i DM) og producenternes intentioner hvad angaar eventuelle yderligere prisforhoejelser.

Disse initiativer blev ikke specielt omtalt som et resultat af systematiske aftaler, men derimod generelt som »prisfremstoed« eller »prisoffensiver« fra producenternes side for at faa priserne op paa et bestemt maalniveau.

Fra det tidspunkt, hvor producenterne begyndte at fastsaette maalpriser paa moeder, blev den ene eller den anden producent ofte i fagpressen omtalt som »anfoereren« i et »prisinitiativ«, medens de andre »fulgte trop«. ICI-notater fra et moede saa sent som den 20. maj 1983 viser, at SHELL »officielt« skulle foere an i en bestemt prisforhoejelse, hvilket man derefter kunne laese i den paagaeldende publikation.

Uanset hvilken risiko, der ellers kunne vaere forbundet med saadan omtale i pressen, blev der fundet materiale hos ICI, der viser, at denne omtale blev opfattet som et godt middel til at forberede markedet paa en prisforhoejelse og over for kunderne tilkendegive, at den ville blive »fulgt« af alle producenterne.

(25)

Ud over omtale af paataenkte prisinitiativer i fagpresen blev grunden for ivaerksaettelsen af nye maalpriser ogsaa beredt ved, at producenterne undertiden selv underrettede deres kunder i god tid inden forhoejelse. Kunderne var saaledes i forvejen forberedt paa prisforhoejelser, naar de blev annonceret formelt. Salgskontorerne fik undertiden besked paa ikke at forpligte sig til at levere til en kunde til en ny pris efter en bestemt dato, hvilket havde til formaal at goere det lettere at foretage nye forhoejelser. I visse tilfaelde kunne en producent, hvor der var tale om trinvise prisforhoejelser, give salgskontorerne instrukser om foerst at anvende de nye priser i sidste oejeblik, for derved at faa det stoerste oejeblikkelige udbytte af prisforhoejelsen.

Hovedkontorerne gav ogsaa undertiden deres salgsafdelinger besked paa at foere en »haard linje« over for kunderne eller foreslaa argumenter, der kunne bruges til at overvinde kundernes eventuelle modstand og overtale kunden til at acceptere den foreslaaede pris.

Ved andre lejligheder, naar man fandt det noedvendigt eller formaalstjenligt at goere vise indroemmelser over for bestemte kunder for at overtale dem til at acceptere en prisforhoejelse, gav man salgskontorerne en vis handlefrihed i deres forhandlinger, men de var normalt noedt til paa forhaand at faa saerlige ordninger med stoerre kunder godkendt af hovedkontoret.

Kunderne blev normalt underrettet om prisaendringer i rundskrivelser, der blev udsendt af de nationale salgskontorer. Der var undertiden tale om kortfattede oplysninger om, at priserne fra en bestemt dato ville blive forhoejet med et bestemt beloeb. Ved andre lejligheder blev der givet en begrundelse for prisforhoejelsen. Naar der fandtes prislister, var disse oejensynligt udelukkende bestemt til internt brug.

(26)

Kommissionen er i besiddelse af instrukser, som hver enkelt producents hovedkontor har udsendt til de forskellige nationale salgskontorer igennem de seneste fem aar. Denne samling af prisinstrukser er ikke fuldstaendig, navnlig ikke for perioden foer 1982, og for nogle producenter omfatter de kun nogle faa af de kendte prisinitiativer. Det generelle moenster, der fremkommer, er imidlertid, at kort tid efter de moeder, hvor der blev fastsat bestemte »maal« for de vigtigste kvaliteter i de vigtigste valutaer, udsendte hver enkelt producent instrukser til sine salgsselskaber i de enkelte lande om at anvende disse maalpriser.

Hvis prisinitiativerne skulle virke efter hensigten, maatte der skabes gunstige betingelser for en prisforhoejelse, og paa moederne blev der af og til henstillet til eller vedtaget forskellige foranstaltninger til fremme af gennemfoerelsen af et planlagt initiativ.

(27)

Blandt de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af de maalpriser, som blev vedtaget paa forskellige moeder, var foelgende:

- at give salgskontorerne instrukser om, at de hellere maatte saelge mindre end saelge til lavere priser,

- at hver enkelt producents salg skulle begraenses til salget i en tidligere referenceperiode. I 1979 enedes man saaledes om, at hver producent skulle begraense sit maanedlige salg i aarets sidste kvartal til ¹/12 af 80 % af salget i et tidligere aar,

- at producenterne saa vidt muligt skulle omdirigere leverancer til oversoeiske markeder for derved at skabe en mangelsituation i Vesteuropa, der kunne bane vej for en prisforhoejelse,

- at udveksle oplysninger om planlagte midlertidige lukninger af anlaeg, med det formaal at nedbringe det samlede udbud,

- at producenterne ved henvendelser fra kunder, som de ikke var faste leverandoerer til, skulle tilbyde priser, der laa lidt over maalprisen for derved at forhindre »kundevandring« (dvs. at kunden gaar til en ny leverandoer i haab om derved at opnaa en mere fordelagtig pris end hos sin hidtidige leverandoer),

- at underrette de faa producenter, der ikke deltog i moederne, om moedets udfald i haab om at overtale dem til at laegge deres pris taettere op ad »klubbens« eller paa anden vis faa dem til at slutte op bag et prisinitiativ,

- fra omkring september 1982 blev der indfoert et system, den saakaldte »kontostyring«, som senere blev videreudviklet til »kontoledelse« (ved »konto« forstaas »kunde«), der skulle sikre, at en vedtaget prisforhoejelse blev foert ud i livet, ved at udpege en leverandoer til (hemmeligt) at koordinere alle producenternes forretninger med en bestemt kunde.

Dette system, der blev foreslaaet af en repraesentant for HERCULES, kraever en naermere forklaring. En raekke »noeglekunder« i Belgien, Italien, Tysk-

land og Det forenede Kongerige blev identificeret, og for hver af disse blev der udpeget en »koordinator«. I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en »kundeadministrator«, som skulle »lede, droefte og organisere prisaendringer«. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som »participanter« og samarbejdede med »administratoren« ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte »administratoren« og »participanterne« skulle enhver anden producent, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. Disse producenter blev benaevnt som »non-participanter«.

Alle de producenter, der deltog i moederne paa dette tidspunkt (ogsaa SHELL), blev udpeget som koordinatorer for mindst én stoerre kunde. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle faa maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt. Et fuldstaendigt referat af et »ekspertmoedemoede«, der fandt sted den 3. maj 1983, viser imidlertid, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.

VI. Individuelle prisinitiativer

(28)

Systemet med maalpriser og prisinitiativer var gaeldende fra udgangen af 1977. (ICI paastaar, at »ideen om at henstille til anvendelsen af »maalpriser« blev udviklet paa nogle af de foerste moeder, der fandt sted i 1978«, men det fremgaar klart af det materiale, Kommissionen har kendskab til, at prissamordningen mellem producenterne begyndte allerede aaret foer). Der foreligger ingen dokumentation vedroerende enkelthederne i de enkelte producenters ivaerksaettelse af disse ordninger i de foerste aar, men Kommissionen har paa grundlag af det foreliggende materiale kunnet identificere mindst seks prisinitiativer (hvoraf nogle strakte sig over flere

maaneder) siden udgangen af 1979, hvor der ogsaa foreligger interne prisinstrukser fra de fleste producenter, nemlig:

Periode

Maalpris for rafia (DM/kg)

juli til december

1979:

1. juli: 1,90, 1. september: 2,05;

januar til maj 1981:

1. januar: 1,50, 1. februar: 1,75, 1. marts: 2,00, 1 maj: 2,15;

august til december 1981:

1. august: 2,00, 1. september: 2,20 (udsat til oktober), 1. december: 2,30 (aendret til 2,15),

juni og juli 1982:

1. juni: 2,00;

september til november 1982:

1. september: 2,00, 1. oktober: 2,10 (udsat til 1. oktober og 1. november);

juli til november

1983:

1. juli: 1,85, 1. september: 2,00, 1. oktober: 2,10, 1. november: 2,25.

De seks identificerede prisinitiativer beskrives under nr. 29 til 51 (se ogsaa tabel 7 i bilaget).

a) Juli til december 1979

(29)

I loebet af 1979 steg prisen paa propylen betydeligt. Polypropylenprisen steg i takt med prisen paa udgangsmaterialet. Fagpressen talte om »samordnede forsoeg« fra producenternes side paa at holde trit med de staerkt stigende propylenpriser. Ved midten af 1979 laa prisen paa rafia paa omkring 1,65 DM/kg.

Der er ingen konkrete beviser paa, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Notater fra et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, der var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra 1. juli og 2,05 DM/kg fra 1. september. Dette bekraeftes af referatet af et internt SHELL-moede den 5. juli 1979: »Maalprisen pr. 1. juli 1979 var 1,90 DM/kg, men denne pris blev ikke naaet, navnlig ikke i Frankrig og Tyskland«.

(30)

Ifoelge fagpressen havde MONTEDISON (MONTEPOLIMERI) planer om pr. 1. september at forhoeje priserne til 2,05 DM/kg, fulgt af SHELL og ICI. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra disse to producenter samt fra ATO, BASF, HOECHST og LINZ til disses salgskontorer, der viser, at de havde udsendt ordrer til nationale salgskontorer om at

anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra 1. september. Naesten alle disse instrukser blev udsendt foer MONTEDISON's planlagte prisforhoejelse blev annonceret i pressen (der foreligger ingen prisinstrukser fra de oevrige producenter).

(31)

I slutningen af september 1979 laa rafia-prisen paa 1,70 til 1,75 DM/kg, hvilket var lidt under maalprisen. I referatet af et moede i SHELL's polypropylengruppe den 12. september 1979 hedder det: »Formanden noterede, at maalprisen for september paa 2,05 DM/kg ikke var naaet, hvilket navnlig ville gaa ud over SHELL i betragtning af vore meget store faste omkostninger . . . det ville vaere vanskeligt af faa haevet priserne uden det skub, som en forhoejelse af monomer-priserne kunne give, navnlig naar nogle af konkurrenterne producerer rentabelt med de nuvaerende salgspriser«.

Ivaerksaettelsen af maalprisen paa 2,05 DM/kg blev derfor udsat flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at »holde« prisniveauet igennem oktober maaned med mulighed for en forhoejelse i mellemtiden til (1,90 eller 1,95 DM/kg) i november (kilde: ICI-referatet af moedet den 26. september 1979).

I ICI's notater fra det moede, hvor maalet 2,05 DM/kg blev udsat, hedder det, at der var »enighed om behovet for en fast kvotaordning«, og der henvises til en ordning, der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80 % af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder.

Ved udgangen af 1979 var det generelle prisniveau bragt op paa 2,00 DM/kg for rafia, hvilket ligger taet op ad maalprisen paa 2,05 DM/kg.

b) Januar til maj 1981

(32)

Der er ikke fundet moedenotater for 1980, men der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne samme aar (se tabel 3 i bilaget).

Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret naevnte, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg, eller indtil de begyndte at blive stabiliseret omkring september samme aar.

Prisinstrukser fra en raekke producenter - ud over ICI er der tale om DSM, HOECHST, LINZ, MONTEPOLIMERI og SAGA - viser, at man for at genop-

rette prisniveauerne fastsatte maalpriser for december

1980 til januar 1981 paa basis af en pris for rafia paa 1,50 DM/kg, for homopolymerisater 1,70 DM/kg og for copolymerisater 1,95 til 2,00 DM/kg. Et internt dokument for SOLVAY indeholder en tabel, hvori de »faktiske priser« i november og oktober 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som »listepriserne« for januar paa 1,50/1,70/2,00 DM. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13. til 15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til 1. januar 1981.

(33)

I december 1980 blev der fastsat nye maalpriser, der skulle ivaerksaettes den 1. februar 1981, paa basis af en pris paa rafia paa 1,75 DM/kg, homopolymerisater 1,85 DM/kg og copolymerisater 2,00 DM/kg. Paa to moeder i januar 1981 (nu blev der afholdt »chefmoeder« og »ekspertmoeder« hver maaned) blev det vedtaget, at der var behov for en forhoejelser i to trin: pr. 1. februar var maalet fremdeles 1,75 DM/kg, og fra 1. marts skulle maalet »uden undtagelse« forhoejes til 2,00 DM/kg.

Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste kvaliteter, der skulle traede i kraft 1. febraur og 1. marts 1981. Denne tabel var vedhaeftet ICI's moedereferat.

Der var stort fremmoede ved det »chefmoede« og det »ekspertmoede«, der blev afholdt i januar 1981. ANIC, ATO, DSM, HOECHST, ICI, MONTEPOLIMERI, PETROFINA og SOLVAY deltog i begge moeder, medens BASF, HUELS, LINZ og SAGA kun deltog i det ene. Det vides ikke, om HERCULES var til stede ved noget af de to moeder, men selskabet deltog i det foregaaende moede den 16. december 1980.

Dokumenter fra BASF, DSM, HOECHST, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI (kun for februar), SHELL og SAGA viser, at disse producenter tog skridt til at indfoere de priser, der var fastsat som maalpriser for februar og marts.

(34)

Planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts ser imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts.

Den 25. marts 1981 blev der afholdt et »ekspertmoede« i Amsterdam. Der foreligger ingen referater af dette moede, men umiddelbart efter gav i det mindste BASF, DSM, ICI, MONTEPOLIMERI og SHELL instrukser om at haeve maal- (eller »liste«-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia, 2,25 DM/kg for homopolymerisater og 2,35 DM/kg for copolymerisater, med virkning fra 1. maj. HOECHST gav tilsvarende instrukser for 1. maj, men gjorde det foerst

ca. fire uger efter de oevrige. (Der foreligger intet materiale om de oevrige producenter i denne periode). Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende »minimumspriser« eller »bundpriser«, der laa lidt under de vedtagne maalpriser.

I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.

c) August til december 1981

(35)

SHELL og ICI havde allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i foerste kvartal af aaret begyndte at forloebe langsommere, forudset et yderligere prisinitiativ for september/oktober. SHELL, ICI og MONTEPOLIMERI moedtes den 15. juni 1985 for at droefte, hvordan prisforhoejelser skulle ivaerksaettes (nr. 67). Faa dage efter dette moede gav baade ICI og SHELL deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa basis af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa SOLVAY gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux besked om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse, der skulle traede i kraft den 1. september, og hvis stoerrelse skulle naermere fastlaegges i sidste uge af juli (i denne forbindelse er det meget betegnende, at der var planlagt et »ekspertmoede« til den 28. juli 1981).

Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret (sandsynligvis paa dette moede), hvorefter maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia, 2,25 for homopolymerisater og 2,40 for copolymerisater. September-priserne blev fastsat til henholdsvis 2,20, 2,40 og 2,55 DM/kg. I et haandskrevet notat fra HERCULES dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som HERCULES sandsynligvis ikke deltog i) anfoeres disse priser som de »officielle« priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til informationskilden.

Der blev afholdt moeder igen i Geneve den 4. august og i Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser om fra 1. oktober at satse paa en pris paa 2,30/2,40/2,55 DM/kg. BASF, DSM, HOECHST, ICI, MONTEPOLIMERI og SHELL udsendte praktisk taget identiske prisinstrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.

(36)

Planen gik nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en »basispris« for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra SHELL viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg den 1. november, men at dette blev opgivet.

Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Papirer fundet hos HERCULES viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i disse papirer, at man med den »faelles maalbevidste« indsats fik priserne op paa 2,05 DM, det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser (5).

Ved slutningen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, 2,10 til 2,20 DM/kg for homopolymerisater og 2,40 for copolymerisater, altsaa lidt under producenternes maal. Kapacitetsudnyttelsen blev omtalt som »sund«, med 80 %.

d) Juni til juli 1982

(37)

Skoent man havde ventet en yderligere stigning i priserne i begyndelsen af 1982, efterhaanden som der blev bedre ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel, var markedsprisen paa rafia i maj igen faldet til 1,80 DM/kg.

Paa de ekspertmoeder, der blev afholdt i Geneve den 13. maj, og hvori HERCULES deltog saavel som alle de »faste« deltagere - ATO, BASF, DSM, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI, PETROFINA, SAGA og SOLVAY - enedes man efter en detaljeret gennemgang af de enkelte producenters resultater om, at der var en »meget god basis« for en prisforhoejelse inden sommerferien.

Det var paa dette moede, at et forslag fra SOLVAY om at ophoere med at afholde disse moeder, fordi der nu var balance mellem produktion og efterspoergsel, blev forkastet af de oevrige under henvisning til, at man maatte goere en »aktiv indsats« for at haeve prisniveauet i stedet for blot at lade markedet bestemme niveauet (kilder: ICI's moedereferat, som bekraeftes af HERCULES' notater fra samme moede).

(38)

I overenstemmelse hermed enedes man om at straebe efter priser, der var baseret paa 2,00 DM/kg for rafia fra 1. juni paa de fleste nationale markeder, for Det forenede Kongerige dog fra 14. juni. Deltagerne blev opfordret til at give udtryk for en »personlig forpligtelse« hertil, som skulle bekraeftes af de oeverste chefer paa det naeste »chefmoede«.

Der var planer om forskellige foranstaltninger til stoette for dette initiativ, bl.a. en begraensning af salget til en fastsat procentdel af det saedvanlige salg, forpligtelse til ikke at handle med nye kunder og oegede bilaterale kontakter mellem producenterne.

(39)

En detaljeret maalprisliste for 1. juni var vedhaeftet et ICI-referat af moedet, og den indeholdt nye maalpriser for hver af de vigtigste kvaliteter i de forskellige nationale valutaer (rafia var fastsat til 2,00 DM/36 bfr/5,00 ffr./1100 lire/kg og 490 £/t).

Af interne prisinstrukser eller memoranda fra ATO, BASF, HOECHST, HERCULES, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI og SHELL, hvoraf stoerstedelen var dateret faa dage efter ekspertmoedet den 13. maj 1982, fremgaar, at disse producenter alle tog skridt til at ivaerksaette det initiativ, der var planlagt for 1. juni. Med faa ubetydelige undtagelser svarede deres prisinstrukser noejagtigt til de priser, der var fastsat i den prisliste, Kommissionen fandt hos ICI.

Der foreligger ingen prisinstrukser for juni fra DSM, PETROFINA, SOLVAY og SAGA, men i en salgsrapport fra DSM tales der om planer om prisforhoejelser for juni, der forhaabentlig ville lykkes.

Da »eksperterne« moedtes i juni, kunne de imidlertid kun rapportere om beskedne prisforhoejelser. I Tysk-

land havde man annonceret prisstigninger, men nogle producenter kunne ikke »holde stand« over for kunderne. Den britiske maalpris paa 490 £/t var ikke blot baseret paa, at maalprisen paa 2,00 DM/kg blev gennemfoert i de andre lande, men ogsaa paa en yderligere forhoejelse paa 10 pf., og den aabenbare mangel paa resultater havde givet anledning til tvivl om, hvorvidt det var muligt at ivaerksaette hele forhoejelsen paa en gang. I de lande, hvor man forudsaa vanskeligheder, blev der fastsat datoer for lokale moeder (kilde: ICI's moedereferat).

e) September til november 1982

(40)

Det »prisinitiativ«, der var planlagt for 1. juni, fik imidlertid ikke priserne op paa det oenskede niveau, og paa et faelles »chef- og ekspertmoede« den 20. til 21. juli

1982 enedes man om at forhoeje priserne i to trin, saaledes at de blev bragt op paa 2,00 DM/kg den 1. september og 2,10 DM/kg den 1. oktober.

Til stede paa dette moede var ATO, BASF, DSM, HERCULES, HOECHST, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI, PETROFINA, SOLVAY og SAGA.

ICI overtog ledelsen af disse moeder efter MONTEPOLIMERI i august 1982. Denne lejlighed blev benyttet til at faa de oevrige producenter til at engagere sig yderligere i en stoerre prisforhoejelse ved aarets udgang og til at vedtage et kvotakontrolsystem, der skulle kunne bringes i anvendelse ved begyndelsen af 1983.

En af de oeverste direktoerer i ICI's Petrochemicals and Plastics Division aflagde en raekke besoeg hos hver af de oevrige producenter. I et briefingnotat med overskriften »Formaalet med besoegene«, der blev fundet hos ICI, hedder det i begyndelsen:

»Laeg stoerst muligt pres paa dem for at faa det igennem til 1. september - Bakker de det virkelig op?

- Gaar de virkelig ind for de 1,90 til 2,00 DM?

- Vil de have stoerre fleksibilitet end 1 til 2 pfennig paa hjemmemarkedet? Hvor meget?

- Paa andre markeder?

. . .

- Vil de annoncere i fagpressen og underrette kunderne? Hvor og hvornaar?

- Skal de afholde lokale moeder?

- Hvorlaenge vil de vente - dage - uger - foer det sker?

Vil de justere produktion og salg?

- Ville de under alle omstaendigheder nedskaere produktionen?

- Hvilke selskaber opfatter de som problemer?

- Ligger magten virkelig hos ham?«

(41)

Den oprindelige plan, der gik ud paa at straebe efter 2,00 DM/kg fra 1. september, blev revideret paa et »chefmoede« den 20. august 1982. Man enedes om en oejeblikkelig forhoejelse paa 10 pf. paa alle nye ordrer fra september, og mindsteprisen paa 2,00 DM/kg skulle traede i kraft en maaned efter, dvs. 1. oktober. Samtidig blev der lagt pres paa producenterne for at begraense deres maanedlige salg til, hvad der svarede til deres faktiske markedsandel i de foerste seks maaneder af 1982.

Af notater fra det naeste »ekspertmoede«, der fandt sted den 2. september 1982, (igen med fuldt fremmoede) fremgaar, at »chefernes« personlige forpligtelse blev bekraeftet og »grundreglerne« genoprettet. Producenterne skulle vaere rede til hellere at gaa glip af ordrer end bryde prisaftalerne, men det ville naturligvis tage en vis tid at faa den planlagte forhoejelse til at slaa igennem i markedspriserne.

(42)

Paa dette moede advarede repraesentanten for BASF mod risikoen for, at alle producenter ville opgive en pris paa 2,00 DM, og der var bred enighed om, at producenter ved henvendelser fra kunder, som de ikke var faste leverandoerer til, skulle tilbyde en pris paa over 2,00 DM for derved at goere det lettere at naa maalprisen.

Ogsaa her blev der udarbejdet en detaljeret prisliste med mindstepriser for hver kvalitet i hver national valuta, der skulle traede i kraft fra 1. oktober.

Det var paa dette moede, at ordningen med »kundeadministration« blev indfoert for at sikre, at »maalpriserne« blev overholdt ved at samordne pristilbud til de enkelte kunder (nr. 27).

Det var ogsaa omtrent paa dette tidspunkt, at de enkelte producenter begyndte paa moederne at indberette stoerrelsen af de leverancer, de havde accepteret til senere levering, henholdsvis til maalprisen og under denne.

(43)

Efter de »forpligtelseserklaeringer«, der blev afgivet paa moederne den 20. august og 2. september, gav producenterne deres salgskontorer instrukser om at anvende priser baseret paa 2,00 DM/kg for rafia fra 1. oktober (dokumentation vedroerende ATO, DSM, HERCULES, HOECHST, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI og SHELL). Som et udtryk for dette personlige engagement understreger mange af disse instrukser meget kraftigt behovet for at foelge en fast eller haard kurs over for kunderne og give afkald paa ordrer, hvis det var noedvendigt for at haeve prisen.

(44)

Paa det naeste »chefmoede« den 21. september 1982 (hvor alle de »faste« deltagere, ogsaa HERCULES, igen var til stede) aflagde producenterne beretning om, hvilke skridt de hver isaer havde taget for at ivaerksaette den planlagte prisforhoejelse til 2,00 DM fra 1. oktober. De havde generelt givet salgskontorerne strenge instrukser om ikke at fravige planen. Paa dette moede blev der ogsaa givet almindelig tilslutning til en ny prisforhoejelse til 2,10 DM/kg pr. 1. november, der skulle traede i kraft med fuld virkning i december (denne forhoejelse paa 10 pf. blev bekraeftet paa et »ekspertmoede« den 6. oktober).

Producenterne tog ogsaa skridt til som planlagt at haeve prisen med yderligere 10 pf./kg i loebet af november (dokumentation vedroerende BASF, DSM, HERCULES, HOECHST, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI, SHELL og SAGA). Deres instrukser herom

blev udsendt hurtigt efter ekspertmoedet af 6. oktober, hvor prisforhoejelsen var blevet bekraeftet. I et telex, som SAGA den 14. oktober 1982 sendte til sit britiske datterselskab, tales der i forbindelse med et planlagt lokalt moede om den »relevante saakaldte mindstepris-

liste«.

I modsaetning til, hvad producenterne under den administrative procedure haevdede - nemlig at maalpriserne aldrig blev naaet - viser de tal, der blev indberettet paa moedet om ordrer til levering henholds-

vis til eller under maalprisen, at stoerstedelen af ordrerne for oktober og november var til levering til eller over maalprisen. Dette bekraeftes af en rundskrivelse, ICI den 8. oktober 1982 udsendte til de europaeiske salgskontorer, og hvori de umiddelbare indtryk af prisinitiativet pr. 1. oktober opsummeres: »Til trods for, at september-priserne tilsyneladende i enkelte tilfaelde er blevet anvendt ogsaa i oktober, forekommer der kun at vaere tale om smaa maengder, og ifoelge de oplysninger, vi har, bliver de nye priser anvendt paa alle nye ordrer . . .«

(45)

ATO, BASF, DSM, HERCULES, HOECHST, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI, FINA, SOLVAY og SAGA var saaledes alle til stede ved stoerstedelen af - for de flestes vedkommende ved alle - de »ekspert«- og »chefmoeder«, der blev afholdt mellem juli og november 1982, og hvor efteraarets prisinitiativ blev planlagt og koordineret (tabel 7 i bilaget). SHELL indroemmer at have deltaget i moedet mellem »De fire Store« i Heathrow den 13. oktober (en uge foer chefmoedet i oktober), og selskabet var i loebet af september i loebende kontakt med ICI angaaende oktober-prisinitiativet (kilder: ICI-notater fra telefonsamtaler og moeder).

Med undtagelse af FINA og SOLVAY har alle ovennaevnte producenter til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer for oktober og november, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med maalprisliste, der var vedhaeftet ICI's referat af ekspertmoedet den 2. september (tabel 7 i bilaget). (Baade SOLVAY og FINA haevder at have givet stoerstedelen af deres prisinstrukser pr. telefon).

(46)

Prisinitiativet blev bedoemt som i hvert fald en delvis succes (ICI talte i et briefing-notat om »stabilitet i

fjerde kvartal«) og resulterede i en faktisk udvidelse af margenen paa omkring 20 pf./kg. ICI pegede imidlertid paa en raekke »svage punkter«, bl.a. lave priser paa rafia, store prisforskelle inden for produkter til stoebning i Tyskland og den davaerende mangel paa en decideret »maengderegulering« (en ny kvotaordning skulle traede i kraft i januar 1983).

Moederne i december 1982 resulterede i en aftale om, at den pris paa 2,10 DM/kg, der var fastsat for november-december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983, og at der skulle opstilles nye prislister for de lande, der laa under maalprisen. (kilde: ICI's moedereferat). Alle de faste deltagere var igen til stede paa et af moederne eller paa begge moeder i december 1982.

f) Juli til november 1983

(47)

I foerste kvartal 1983 svaekkedes priserne igen, og paa det foerste af de moeder, hvoraf der blev fundet et referat (3. maj), enedes man om at straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i Tyskland i juni 1983. ICI fandt imidlertid denne pris alt for ambitioes og mente, at 1,80 DM ville vaere en mere realistisk mindstepris ved udgangen af juni.

I loebet af maj 1983 blev det besluttet at straebe efter 2,00 DM i september (i et ICI-notat hedder det: »2,00 fra 1/9 eller 1/10«). Man ansaa det for umuligt at haeve prisen i en omgang fra de ca. 1,70 DM/kg, der var gaeldende paa det tidspunkt, og som et midtvejsmaal fastsatte man en maalpris paa 1,85 DM/kg fra 1. juli. Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende (alle de faste deltagere undtagen HERCULES og SOLVAY) paa ny udtryk for »fast engagement i forhoejelsen til de 1,85 DM . . .«. Ifoelge referatet gav SHELL »bindende tilsagn« og »ville fremstaa som officiel anfoerer i ECN« (som er et fagtidskrift for branchen). HERCULES omtales som »meget positivt indstillet« og skulle annoncere nye priser i juni. Alle de tilstedevaerende havde givet deres salgsafdelinger besked herom, og de var i gang med at underrette kunderne om de paataenkte forhoejelser (kilde: ICI's moedereferat).

(48)

Naesten som et citat af denne omtale af SHELL som »officiel anfoerer« fremkom der den 13. juni 1983 en artikel i fagtidsskriftet »European Chemical News« (ECN), hvori det hed, at producenterne soegte at haeve priserne, og at SHELL planlagde en forhoejelse til mindst 1,90 DM/kg den 1. juli og en yderligere forhoejelse i september. Det hed desuden, at ICI og

MONTEPOLIMERI ville ivaerksaette tilsvarende forhoejelser.

Shell havde siden oktober 1982 hver maaned deltaget i de fleste af de forudgaaende moeder mellem »de fire store«.

ECN skrev, at markedet blev »stadig mere spaendt«, og i et yderst kortfattet ICI-notat fra omkring slutningen af marts hedder det da ogsaa: »June volume - restrict. 122 1/2 = June market assumed cf. 130 + likely«. Notatet fortsaetter: »SHELL skal foere an. ECN-artikel om to uger. ICI informeret«.

(49)

Umiddelbart efter »chefmoedet« den 20. maj udsendte

ICI (23. maj), DSM (25. maj) og BASF (27. maj) instrukser til deres salgskontorer om fra 1. juli at anvende en pristabel baseret paa 1,85 DM/kg for rafia, 2,00 DM/kg for homopolymerisater og 2,25 DM/kg for copolymerisater. Deres prislister er identiske for hver kvalitet og hver national valuta (ca. 40 varer eller mere). Interne HOECHST-papirer fra 20. maj 1983 saetter mindsteprisen paa rafia, homopolymerisater og copolymerisater til henholdsvis 1,90, 2,05 og 2,30 DM/kg med virkning fra 20. juni og en anden forhoejelse pr. 1. september med 15 til 20 pf/kg. LINZ instruerede i et telex af 8. juni (dvs. lige efter moedet den 1. juni, hvor »forpligtelsen« paa ny var blevet bekraeftet) sine agenter om at anvende listepriser i hver enkelt national valuta, der stemte noeje overens med de af BASF, DSM og ICI anvendte priser. MONTEPOLIMERI havde allerede den 17. maj givet sine salgs-

kontorer besked paa at haeve priserne med virkning fra

juni og viderefoere de forhoejede priser i juli. SHELL-papirer vedroerende Det forenede Kongerige og Frankrig viser, at SHELL var vidende om, hvilke priser der var fastsat for 1. juli, og baserede sin salgspolitik paa disse priser. I et SHELL-papir med titlen »PP-priser Vesteuropa« henvises der specielt til et »juli-maal« paa 1,85 DM/kg eller 480 £/t. I en markedsrapport fra SHELL af 14. juni 1983 anfoeres, at de »integrerede SHELL selskaber i Vesteuropa holder paa deres markedsandele (i Nederlandene og Det forenede Kongerige mister de dog lidt terraen) for at fremme stabile priser«. HERCULES underrettede den 13. og den 29. juni sine salgskontorer om mindstepriserne paa 1,85/2,00/2,25 DM/kg. Hos ATO og PETROFINA er der kun fundet fragmentariske prisinstrukser, men de viser, at disse producenter fulgte de nye prisniveauer, for PETROFINAs vedkommende med en vis tidsforskydning. Ogsaa SOLVAY underrettede foerst senere salgskontorerne om forhoejelsen, men i interne papirer af 26. juli blev de oejeblikkelige mindstepriser for hvert land sat lig med maalprisen for rafia paa 1,85 DM/kg, medens de nye mindstepriser med virkning fra 1. september var baseret paa de 2,00 DM, producenterne havde vedtaget.

Med undtagelse af HUELS (for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983) kan det saaledes fastslaas, at alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om stoette til den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, udsendte instrukser om at ivaerksaette denne pris.

(50)

Yderligere moeder fandt sted den 16. juni, 6. og 21. juli, 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983. Paa grundlag af rejsedokumentation kan det fastslaas, at alle de faste deltagere - ogsaa HERCULES - var til stede ved nogle, i de fleste tilfaelde alle, moeder. Kun SAGA og LINZ gav ikke de oplysninger om deltagelse i konkrete moeder, som Kommissionen anmodede om efter artikel 11, men indroemmer begge at have vaeret faste deltagere.

Prisforhoejelsen pr. 1. juli blev bedoemt som en succes, idet rafia-prisen i august var kommet op paa maalprisen paa 1,85 DM/kg.

I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, HERCULES, HOECHST, HUELS, ICI, LINZ og SOLVAY alle prisinstrukser til deres forskellige nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra 1. september (baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg), og som med enkelte ubetydelige undtagelser er identiske for hver kvalitet og hver national valuta. (For ATO's vedkommende henvises til nr. 49). For MONTEPOLIMERI og SAGA foreligger der kun prisinstrukser for en medlemstat, men de stemmer overens med de oevrige producenters instrukser for det paagaeldende land. I et dokument fundet hos SAGA UK henvises der udtrykkeligt til de pr. 1. september gaeldende »listepriser« for Det forenede Kongerige, der var blevet fastsat paa et lokalt moede. SHELL's prisinstrukser for Det forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab havde indfoert basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarer til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser (ved slutningen af maaneden gav SHELL imidlertid det britiske salgskontor besked paa at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser).

De foreliggende prisinstrukser fra producenterne viser, at det senere blev besluttet at haeve priserne yderligere, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november.

(51)

BASF, HOECHST, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI og SOLVAY gav hver isaer deres salgskontorer instrukser om anvendelse af identiske priser i disse maaneder. HERCULES gav sine salgskontorer instrukser om at »foelge den haarde linje« i oktober, fastsatte i foerste omgang dog mindstepriser, der laa lidt under de

oevrige producenters, men kraevede den 3. oktober, at

salgskontorerne anvendte samme priser som de andre »med oejeblikkelig virkning«. For november maaned gav HERCULES sine distriktschefer besked paa at bringe priserne i overensstemmelse med de generelle prismaal. DSM haevder, at der ikke blev udsendt prisinstrukser for oktober eller november, men selskabets september-prisliste er for hver kvalitet og hver nationale valuta identisk med alle de oevrige producenters. Ogsaa SAGA (UK) haevede priserne med de 10 pf. i oktober, dog foerst to uger efter de andre producenter.

ATO og PETROFINA var til stede paa alle de relevante moeder, men de haevder begge, at hvis der overhovedet blev givet interne prisinstrukser i denne periode, skete det mundtligt.

Et internt notat fra ATO dateret 28. september 1983 indeholder imidlertid en tabel med overskriften »Rappel du prix de cota (sic)« med priser paa rafia, homopolymerisater og copolymerisater for september og oktober i Tyskland, Frankrig, Det forenede Kongerige og Italien, der er identiske med de af BASF, DSM, HOECHST, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI og SOLVAY anvendte priser (nr. 49). Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgs-

kontorerne var blevet underrettet om disse priser.

Ved udgangen af 1983 hed det i pressen at polypropylenpriserne var blevet »styrket«, med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg). Markedet blev i pressen omtalt som blomstrende med en efterspoergselsstigning i forhold til 1982-forbruget paa 15 til 16 % og udsigt til yderligere ekspansion paa 6 til 8 % i 1984.

VII. Maengdemaal og kvoter

(52)

Den almindelige opfattelse var, at for at bane vej for en vellykket ivaerksaettelse af de vedtagne prisinitiativer maatte der indfoeres en permanent form for maengdekontrol.

Foer ICI i august 1982 begyndte at foere forsaedet paa moederne, blev der foretaget forskellige former for markedsopdeling. Hver producent fik tildelt en procentvis andel af det anslaaede marked, men der fandt paa dette stadium ingen systematisk, forudgaaende begraensning af den samlede produktion sted. Overslag over det samlede marked maatte derfor loebende revideres, og hver producents salg i absolutte maengder maatte tilpasses til den tildelte procentsats.

Med hensyn til ordningerne for markedsopdeling blandt producenterne talte man i flaeng om »maengdemaal«, »maalmaengder«, »kvoter« eller undertiden »oensker«.

Hver af de deltagende producenter fik tildelt en kvote eller maalmaengde, der enten var udtrykt i tons eller som en procentsats. Ved fastlaeggelsen af en kvotaordning maatte der tages hensyn til de producenter, der ikke deltog i moederne og derfor heller ikke de detaljerede droeftelser vedroerende kvoterne. I 1979 havde HERCULES sin egen, individuelle kvote, men blev efter dette tidspunkt grupperet sammen med AMOCO eller med AMOCO og BP.

(53)

AMOCO og BP haevder begge, at de ikke var vidende om, at de havde faaet tildelt en andel af markedet. HERCULES deltog derimod i moederne, hvor man ogsaa indgaaende droeftede maengder (planer udarbejder af MONTEPOLIMERI vedroerende forslag om et kvotasystem for 1982 blev saaledes fundet hos HERCULES), og i det mindste for foerste kvartal 1983 gav selskabet udtryk for tilfredshed med den andel, hele gruppen havde faaet tildelt - 53 000 tons der skulle fordeles mellem HERCULES, AMOCO og BP i forholdet 21:21:11.

Senest fra midten af 1982 var det normalt, at producenterne paa moederne for hver maaned indberettede hvilke maengder de hver isaer havde solgt den foregaaende maaned.

I tabel 8 i bilaget sammenlignes maalene eller kvoterne for hvert aar med hver producents faktiske salg.

De naermere enkeltheder i kvotaordningerne for aarene fra 1979 (det foerste aar, hvor en ordning vides at have vaeret gaeldende) er foelgende:

a) 1979

(54)

For 1979 blev der for hver enkelt producent fastsat maengdemaal (i tons), der i det mindste delvis var baseret paa deres faktiske salg i de foregaaende tre aar. Det noejagtige grundlag for tildelingen af »maengdemaal« i 1979 kendes ikke, men der maatte tages hensyn til den forventede produktion hos de nye producenter, der netop var dukket op paa markedet, og for hvilke man ikke kunne laegge det tidligere salg til grund.

Tabeller fundet hos ICI viser det »reviderede maal« for hver enkelt producent for 1979 sammenholdt med de paagaeldende producenters faktiske salg (i tons) i denne periode i Vesteuropa.

At der fandtes en markedsopdelingsordning for 1979, bekraeftes af papirer fundet hos ATO, der indeholder maalene (»objectifs«) for de fire stoerste »franske« producenter - ATO, RHÔNE-POULENC, SOLVAY og HOECHST FRANCE - for hvert nationalt marked.

b) 1980

(55)

Ved slutningen af februar 1980 havde producenterne fastsat »maal« - igen udtrykt i tons - for 1980 paa basis af et anslaaet marked paa 1 390 000 tons (ca. 12 % mere end i det foregaaende aar).

Hos ATO og ICI blev der fundet en raekke tabeller med de »fastsatte maal« for hver producent for 1980. En af tabellerne fra ICI, der indholder forskellige forslag og de endeligt fastsatte maal, var affattet paa tysk og stammede aabenbart fra en (uidentificeret) tysk producent.

Det oprindelige overslag paa 1 390 000 tons viste sig at vaere for optimistisk. Hver producents kvote maatte nedjusteres, saa kvoterne kom til at stemme overens med et samlet forbrug i 1980 paa kun 1 200 000 tons (kilde: ICI's referat af »ekspertmoedet« i januar 1981).

Af de »fire store« kom kun ICI's salg til at ligge under maalet for 1980. For de oevrige producenters vedkommende laa det »faktiske« salg nogenlunde paa linje med deres tildelte andel. Kun DSM, der »gik imod ethvert forsoeg paa at reducere dets andel i forhold til det oprindelige maal«, overskred sin andel betydeligt (salget blev paa 46 100 tons, medens maalet var 38 400).

c) 1981

(56)

Markedsdelingen for 1981 var genstand for lange og komplicerede forhandlinger. Ved aarets begyndelse enedes man om, at hver producent som en midlertidig foranstaltning med det formaal at lette ivaerksaettelsen af prisinitiativet for februar til marts skulle begraense sit maanedlige salg til ;/12 af 85 % af 1980-maalet (kilde: ICI's referat af »ekspertmoedet« i januar).

Med henblik paa at faa fastlagt en mere permanent ordning oplyste hver producent paa moederne, hvilken maengde han haabede at kunne saelge i loebet af 1981.

Sammenlagt var disse »oenskede maengder« langt stoerre end den forventede efterspoergsel.

Der blev foreslaaet forskellige kompromisloesninger. ICI fandt, at »de fire store« skulle »tage têten« og gaa med til en mindre reduktion af deres 1980-maal paa betingelse af, at de nye producenter ogsaa slaekkede paa deres krav (kilde: ICI's udkast).

(57)

Som et led i droeftelserne med henblik paa at naa til enighed om markedsdelingsordning for 1981 moedtes ICI og SHELL ved mindst to lejligheder, hvoraf MONTEPOLIMERI var til stede ved den ene. SHELL var skeptisk, da man fandt, at forslagene var baseret paa alt for ambitioese markedsprognoser, men ville lade sig noeje med 11 til 12 %. De overvejede at skaerpe kontrollen med overholdelsen af de tildelte maengder, bl.a. ved at indfoere sanktioner for overskridelse af salgskvoter (kilde: ICI's moedenotater af 27. maj og 17. juni 1981).

Udfaldet blev, at man ikke naaede frem til nogen endelig kvotaaftale for 1981. Som en noedloesning gik producenterne ud fra hver producents kvote i det foregaaende aar som teoretisk grundlag og indberettede deres faktiske salg i hver maaned paa moederne (kilde: tabeller fundet hos ICI med overskriften »De enkelte sektorers afvigelser«). Salget blev saaledes reguleret paa basis af en teoretisk opdeling af det disponible marked, der var baseret paa 1980-kvoterne.

d) 1982

(58)

For 1982 blev der igen fremsat komplicerede forslag til kvotaordninger, der gik ud paa at naa frem til en rimelig afvejning af forskellige faktorer, saasom hidtidige salgsresultater, oensker og disponibel kapacitet. Det samlede marked, der skulle deles mellem producenterne, blev anslaaet til 1 450 000 tons. Nogle producenter fremlagde detaljerede planer til markedsdelingsordninger, medens andre noejedes med blot at oplyse, hvad de forventede at kunne saelge.

Papirer, der blev fundet baade hos HERCULES og ICI, men som sandsynligvis var udarbejdet af MONTEPOLIMERI indeholdt en plan med detaljerede tabeller, som gik ud paa at laegge hver producents faktiske salg i 1981 og officielle kapacitet i 1982 til grund. Ifoelge ICI's referat af »ekspertmoedet« den 10. marts 1982 var det ved denne lejlighed, at repraesentanter for MONTEPOLIMERI uddelte tabellerne med det formaal at naa til enighed om en kvotaordning paa det naeste »chefmoede«. ICI's forslag tog sigte paa en ordning, der var baseret paa det faktiske salg i 1981, justeret med en andel af den forventede stigning i forbruget fra 1981 til 1982 svarende til hver producents procentvise andel i den samlede produktionskapacitet.

Som i 1981 naaede man ikke frem til nogen endelig aftale. I aarets foerste halvdel aflagde hver producent beretning om sit maanedlige salg paa moederne, og dette salg blev sammenholdt med den paagaeldendes procent-

vise andel af salget i det foregaaende aar.

(59)

Da ICI i august 1982 overtog formandskabet efter MONTEPOLIMERI, understregede selskabet, at det ville soege at faa indfoert en ny ordning for 1983, i form af en »rammeaftale« om markedsandele, som var bindende for alle producenter (kilde: ICI-referat af »chefmoedet« i august 1982, ICI-notat med overskriften »kvoter«). ICI foerte bilaterale forhandlinger med hver af producenterne om denne nye ordning. Indtil der kunne indfoeres en saadan kvotaordning, blev producenterne opfordret til i anden halvdel af 1982 at begraense deres maanedlige salg til deres faktiske, procentvise andel af det samlede marked i de foerste seks maaneder af 1982 (kilde: ICI's moedereferater).

I 1982 var man naaet frem til en relativ balance mellem markedsandelene (denne situation blev af ATO beskrevet som »quasi-consensus«). Det samlede forbrug i Vesteuropa laa omkring 1 412 000 tons. Blandt de store beholdt ICI sin andel paa ca. 11 % , medens HOECHST's andel faldt en smule til 10,5 %. MONTEPOLIMERI, som altid havde vaeret den stoerste producent, gik lidt frem, idet selskabets markedsandel kom op paa 15 % mod 14,2 % i det foregaaende aar.

For de mellemstore producenters vedkommende - ATO, SOLVAY, BASF, HUELS og HERCULES - laa markedsandelene paa samme niveau som i de foregaaende aar, medens DSM som den eneste undtagelse fortsatte sin fremgang med en stigning paa 0,5 % om aaret.

e) 1983

(60)

For 1983 opfordrede ICI alle producenter til at meddele stoerrelsen af den kvote, de selv oenskede tildelt, samt foreslaa, hvilken procentdel de oevrige producenter burde have tildelt. MONTEPOLIMERI, ANIC, ATO, DSM, LINZ, SAGA og SOLVAY fremsatte hver isaer detaljerede forslag til en markeds-

opdeling med forslag til hver enkelt producents tildeling. De tre tyske producenter fremsatte et faelles forslag via BASF.

De forskellige forslag blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede tildeling.

(61)

Hovedindholdet i den nye rammeaftale for 1983, der blev foreslaaet af ICI, var:

a) at laegge producenternes hidtidige resultater til grund ved at gaa ud fra hver producents procentvise andel af det samlede salg i en referenceperiode (der gik fra 1. januar 1981 til 30. september 1982) og saette denne andel i forhold til den del af 1983-markedet, der svarede til 1982-markedet, og som blev anslaaet til 1 400 000 tons;

b) at dele de 75 000 tons, hvormed salget i 1983 ventedes at overstige 1982-salget, i forhold til hver producents andel af den samlede officielle kapacitet;

c) at sammenholde det herved fremkomne resultat med hver enkelt producents forventede salg i 1982 og justere alle aabenbare afvigelser;

d) at behandle MONTEPOLIMERI/ANIC/SIR som en saerskilt gruppe, der selv skulle vedtage, hvordan gruppens kvote skulle fordeles mellem de enkelte selskaber indbyrdes.

(62)

ICI fandt, at det var af afgoerende betydning for udfaldet af enhver ny plan, at de »fire store« indtog en faelles holdning over for de oevrige producenter. SHELL's opfattelse - saaledes som den kom til udtryk over for ICI - var, at SHELL, ICI og HOECHST hver burde have en kvote paa 11 % (kilde: ICI-dokument med titlen »Rammeaftale for polypropylen«).

Ifoelge ICI's forslag for 1983 skulle de italienske producenter have 19,80 %, HOECHST og SHELL skulle have hver 10,90 % og ICI selv skulle have 11,10 %.

Med henblik paa fastlaeggelsen af kvoterne for 1983, blev det samlede disponible marked af producenterne anslaaet til 1 470 000 tons.

(63)

Forslagene blev droeftet paa flere moeder i november og december. Paa »ekspertmoedet« i december blev der fremsat et forslag, der i foerste omgang kun daekkede aarets foerste kvartal. Den samlede efterspoergsel i denne periode blev anslaact til 367 500 tons. Interne ICI-notater viser, at ATO, DSM, HOECHST, HUELS, ICI, MONTEPOLIMERI og SOLVAY fandt deres tildelte kvote »acceptabel«. Der blev afsat 53 000 tons til HERCULES, AMOCO og BP tilsammen, og HERCULES erklaerede sig tilfreds med en andel paa 20 000

tons heraf (den blev senere andret til 21 000 tons, kilder: ICI-referat af »eksportmoedet« i december 1982, notater fra en telefonsamtale med HERCULES 3. december 1982).

ICI-referatet naevnte intet om SHELL's reaktion paa dette forslag, men SHELL var til stede paa et moede mellem de »fire store« den 20. december 1982. I et udateret ICI-papirer, der skulle tjene som baggrunds-

notat forud for et moede med SHELL i eller omkring maj 1983, hedder det, at SHELL havde »accepteret kvoterne i Vesteuropa paa 39,5 Kt/kvartal for 1. og 2. kvartal 1983 . . .«.

Planer for foerste kvartal 1983 fra SHELL indeholder en sammenligning mellem SHELL-selskabernes planlagte salg i Vesteuropa paa 43 700 tons og maalet paa 39 500 tons, med forsoeg paa at daekke over forskellen mellem dette salg og SHELL's tildelte markedsandel paa 10,7 %, hvorpaa kvotaen for foerste kvartal var baseret. SHELL soegte for sit vedkommende at sikre, at dets markedsandel ikke kom op over de 11 %, som var den kvote, SHELL oprindeligt havde foreslaaet for ICI, HOECHST og sig selv, og de enkelte SHELL-selskaber var da ogsaa gaaet ind paa at holde salget nede paa 11 %. I praksis kom SHELL's faktiske markedsandel med 10,9 % i de foerste fem maaneder af 1983 til at ligge taet op ad dette tal, idet salgsselskaberne havde faaet besked paa ikke at oedelaegge mulighederne for prisforhoejelser ved at soege at oege markedsandelen.

(64)

Papirer fundet hos SHELL bekraefter, at en maengdekontrolordning blev viderefoert ogsaa i andet kvartal 1983. For at holde markedsandelen i andet kvartal oppe i naerheden af 11 % (der blev omtalt som »det fastsatte maal for SHELL«), gav SHELL-koncernen sine nationale salgsafdelinger ordre til at reducere salget. Selv om der ikke foreligger nogen konkret omtale af kvoter fra det seneste producentmoede, hvoraf der er fundet referater (juni 1983), har »eks-

perterne« ifoelge et ICI-memorandum udvekslet oplysninger om hver enkelt producents salg i den foregaaende maaned, hvilket indicerer, at der fandtes en kvotaordning.

(65)

Skoent de fire stoerste producenter paa et vist tidspunkt havde overvejet at skaerpe maengdekontrollen gennem indfoerelse af en »bod« eller andre sanktioner for overskridelse af den tildelte kvote, har et saadant system med sanktioner aldrig vaeret i kraft for polypropylen. Overholdelsen af de fastsatte maengdemaal kan derfor i en vis forstand siges at have vaeret frivillig, men den omstaendighed, at hver producent paa moederne skulle indberette, hvad han havde solgt i den foregaaende maaned, med fare for at blive kritiseret af de oevrige producenter, hvis de fandt, han havde solgt for meget, udgjorde en tilskyndelse til ikke at overskride den tildelte maalmaengde.

VIII. Informationsudveksling via FIDES

(66)

I juli 1976 havde polypropylenproducenterne indfoert et system med maanedlig udveksling af oplysninger om produktion, salg og lagerbevaegelser i Vesteuropa via FIDES TRUST COMPANY i Zuerich. Fra april 1977 deltog alle producenter, med undtagelse af HERCULES, som foerst senere sluttede sig til.

Under denne ordning indberetter hver producent maanedlige tal til et centralt clearing-organ, der behandler det indkomne materiale og til deltagerne i ordningen videregiver samlede tal for hele polypropylenindustrien, der ikke vedroerer individuelle producenter, men kun nationale grupperinger bestaaende af flere producenter.

Det officielle FIDES-system indeholder saerlige regler, der har til formaal at sikre anonymitet. Disse sikkerhedsforanstaltninger blev imidlertid gjort virkningsloese ved, at producenterne systematisk, enten pr. telefon eller paa moeder, udvekslede detaljerede oplysninger indbyrdes om, hvilke maengder hver isaer havde leveret paa det europaeiske marked. De officielle FIDES-tal var et nyttigt middel til at kontrollere rigtigheden af de individuelle data - naar de blev lagt sammen, ville enhver afvigelse fra FIDES-tallene traede tydeligt frem.

Moedereferater fra juni 1982 og fremefter viser, at det blev normal praksis, at hver enkelt producent aflagde beretning om sit salg i den foregaaende maaned, der saa blev sammenholdt med maalet. For AMOCO, BP og HERCULES forelaa der imidlertid kun samlede overslag. BP og AMOCO deltog ikke i moederne, og HERCULES forekommer at have vaeret tilbageholdende med at oplyse egne tal. HERCULES havde imidlertid adgang til tallene for de oevrige producenter, og interne dokumenter viser, at HERCULES var i besiddelse af noejagtige oplysninger om hver af de oevrige producenters leverancer i hver enkelt medlemsstat og deres markedsandele i 1981 og 1982.

IX. De fire stoerste producenters saerstilling

(67)

De fire stoerste producenter - MONTEPOLIMERI, HOECHST, ICI og SHELL - havde allerede i juli 1977 med droeftelserne og om vedtagelsen af mindstepriser (nr. 16) faaet oejnene op for, at de som de »fire store« havde faelles interesser.

Efter at systemet med regelmaessige moeder blev indfoert i slutningen af 1977, var det normal praksis, at kunderne fik underretning om et »prisinitiativ« gennem pressen, der rapporterede, at den ene eller den anden producent planlagde en prisforhoejelse, medens de oevrige »stoettede« dette eller »fulgte trop«.

MONTEPOLIMERI, ICI og SHELL - HOECHST var ikke med - moedtes i juni 1981 for at droefte, hvad de hver isaer kunne goere for at haeve priserne. Blandt de loesninger, der blev droeftet, var a) sanktioner over for »oproerske« producenter, b) produktionskontrol, c) en ny kvotaordning, d) et nyt initiativ fra de »fire store«, der gik ud paa at rette sig efter de mindre producenter, men opveje salgsnedgangen ved oeget salg i »resten af verden« og e) en ensartet forhoejelse paa 20 pf. fra 1. juli 1981 (kilde: ICI-notat af 17. juni 1981).

(68)

ICI har i et svar paa begaeringen om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17 indroemmet, at de fire store havde en faelles overenskomst om, at hvis priserne skulle forhoejes, maatte de som de foerende producenter »tage teten«, ogsaa selv om det blev paa bekostning af deres eget salg.

Ved slutningen af 1982 begyndte de »fire store« at holde snaevre moeder dagen foer hvert »chefmoede«. Disse »forberedende« moeder udgjorde et forum, hvor de fire stoerste producenter kunne enes om en faelles holdning foer plenarmoedet. Formaalet var, at de fire store, der tilsammen besad ca. 50 % af markedet, ved at indtage en faelles holdning kunne faa de oevrige producenter til at bane vej for stabile priser (kilder: ICI-papir med titlen »Rammeaftale for polypropylen«, SHELL-notat af 20. oktober 1982).

ICI har indroemmet, at de emner, der blev droeftet paa de forberedende moeder, var de samme som dem, der blev droeftet paa det efterfoelgende »chefmoede«, (kilde: ICI's svar paa anmodningen jf. artikel 11), men SHELL har benaegtet, at moederne mellem de »fire store« paa nogen maade kunne betragtes som en forberedelse til et plenarmoede eller at de involverede en samordning af synspunkterne om emner, der skulle droeftes dagen efter. Denne paastand modbevises imidlertid af de referater, der findes af disse moeder, mellem »de fire store« i oktober 1982 og maj 1983.

D. Producenternes anbringender

(69)

De anbringender, producenterne fremfoerte under den administrative procedure kan opsummeres saaledes:

a) moedereferater: Det haevdes, at de moedereferater, Kommissionen fandt hos ICI, i relation til de oevrige producenter enten ikke kan laegges til grund

som bevis for de forhold, der er omtalt i disse referater, eller er saa utrovaerdige, at de ikke kan tillaegges betydning.

b) moedernes art: Mens alle producenterne erkender, at de deltog i »chefmoeder« og »ekspertmoeder«, (eller - for SHELL's vedkommende - i moeder mellem de »fire store«), paastaar nogle af dem, at der paa moederne kun foregik generelle droeftelser af problemerne i industrien, og at man aldrig saa meget som beroerte emner, der vedroerte konkurrencespoergsmaal. Andre indroemmer, at der blev gjort forsoeg paa at naa til enighed om maalpriser eller kvoter, men paastaar, at man aldrig naaede til enighed herom. Visse producenter haevder, at uanset hvilke konkurrencebegraensende metoder, de oevrige producenter maatte have droeftet eller vedtaget paa moederne, var de selv kun til stede som »observatoerer« eller med det formaal at »indhente oplysninger om markedet« og deltog aldrig selv i nogen aftale eller konkurrencebegraensning;

c) markedsanalysen: De tre tyske producenter bestilte en undersoegelse hos en oekonometrisk ekspert, som fik til opgave at paavise, at der paa det tyske polypropylenmarked (der blev taget som et billede af EF som helhed) herskede en voldsom og endog oedelaeggende konkurrence, at moensteret med skiftevis stigende og faldende priser, og de vedvarende tab i industrien modbeviste, at der havde fundet nogen samordning sted, og at priserne blev bestemt af de naturlige markedskraefter saasom forholdet mellem udbud og efterspoergsel, det generelle oekonomiske klima og producenternes indbyrdes kamp om markedsandele;

d) den samlede revision: Stoerstedelen af producenterne - ATO, BASF, DSM, HOECHST, HUELS, ICI, LINZ, MONTEPOLIMERI, PETROFINA og SOLVAY - var ogsaa impliceret i en samlet revision foretaget af et eksternt revisionsfirma, der gennemgik deres fakturaer for salg af polypropylen for 1982 og de foerste ni maaneder af 1983. Producenterne haevdede, at revisionen viste, at der var store forskelle ikke blot mellem de priser, der rent faktisk blev opnaaet paa markedet, og producenternes »listepriser«, men ogsaa fra den ene producent til den anden og fra den ene kunde til den anden. Dette blev anfoert som argument for, at der paa markedet herskede haard konkurrence, hvilket skulle modbevise, at der skulle have foregaaet nogen reel samordning mellem producenterne;

e) prisinstrukserne: Hvad angaar de skriftlige prisinstrukser, der blev udsendt til salgskontorerne, haevdede samtlige producenter, at der baade med hensyn til tidspunktet for udsendelsen og selve de priser, der skulle anvendes, var afvigelser mellem disse instrukser og de maalpriser, der var blevet fastsat paa moederne, samt de oevrige producenters priser. Nogle producenter soegte at godtgoere, at

enhver tilsyneladende overensstemmelse hvad angaar deres prisinstrukser uanset deres deltagelse i moederne skyldtes forskellige faktorer saasom gennemsigtigheden paa markedet (information fra kunder eller pressen) og markedets oligopolistiske struktur.

Andre konkrete paastande, der blev fremfoert af enkelte producenter vil blive vurderet i den del af denne beslutning, hvor Kommissionen tager stilling til hver enkelt producents deltagelse i de paastaaede overtraedelser.

E. Kommissionens vurdering af producenternes anbringender

a) Moedereferaterne

(70)

Producenterne har fremfoert forskellige alternative fortolkninger af disse moeders art og formaal, men de har hverken fremlagt nogen skriftlig (moedereferater) eller nogen mundtlig dokumentation, der kan drage rigtigheden af ICI-notaterne i tvivl.

De referater af to moeder, der findes i ICI's interne papirer, bekraeftes i enhver materiel henseende af optegnelser fra samme moede fundet hos HERCULES.

Det materiale vedroerende indholdet af droeftelserne paa moederne (maalpriser, prisinitiativer, kvoter), der blev fundet hos andre producenter (saasom ATO, DSM og SHELL) under kontrolundersoegelserne, kan ogsaa betragtes som en bekraeftelse af indholdet af ICI's detaljerede referater. Papirer fundet hos ICI, men stammende fra andre virksomheder, udgoer yderligere tungtvejende indicier herfor, navnlig hvad angaar maengdemaal og kvotaordninger.

ICI-referaterne blev udarbejdet til brug for de oeverste direktoerer i ICI's Petrochemicals and Plastics Division, der deltog i »chefmoederne« og foerte forsaedet paa disse moeder. I betragtning af ICI's formandskab for gruppen er der al mulig grund til at antage, at man soergede for, at disse papirer var fuldstaendige og korrekte. Anbringendet om, at disse referater var rene fantasifostre, kan ikke godtages.

Kommissionen drager derfor den konklusion, at moedereferaterne giver et korrekt, paalideligt og sammenfaldende billede af moederne, de emner, der blev droeftet, de aftaler, der blev indgaaet og de forskellige deltageres rolle.

Kommissionen raader ikke over referater af alle de moeder, der blev afholdt fra 1977, men der er fundet referater af visse moeder i 1979 og 1981, der viser, at emnerne for og udfaldet af droeftelserne i alt vaesentligt var de samme som i 1982 og 1983.

b) Moedernes karakter

(71)

De foreliggende moedereferater afkraefter de argumenter, producenterne har fremfoert angaaende de droeftede emner og det paastaaet begraensede omfang af deres deltagelse. De viser, at der blev indgaaet detaljerede aftaler om stoerrelsen af og tidspunktet for prisforhoejelser og om prisinitiativernes ivaerksaettelse. Hvad angaar maengdemaal eller kvoter, modbeviser alle de tabeller og beregninger, der blev fundet fra perioden fra 1979, at der blot skulle have vaeret tale om »forslag«, der aldrig blev fulgt op.

c) Markedsanalysen

(72)

Den oekonomiske undersoegelse af det tyske marked afkraefter ikke, at der fandtes en aftale. De faktorer, der blev anfoert i analysen - markedets struktur og prisgennemsigtigheden - kunne, hvis der ikke forelaa bevis for samordning, give forklaringen paa et generelt moenster af ensartet prisadfaerd. Kommissionens indsigelser er imidlertid ikke blot baseret paa generelle lighedspunkter mellem de enkelte producenters pris-

adfaerd. Selv om der ikke havde foreligget direkte beviser for de moeder, der blev afholdt, var prisinstruksernes ensartethed og samtidighed over en lang periode af en saa udpraeget karakter, at det alene ville give anledning til en staerk formodning om, at der forelaa samordning. I den konkrete sag er bevismaterialet langt mere omfattende og viser helt klart, at der bestod en aarsagsforbindelse mellem producenternes kommercielle adfaerd og systemet med regelmaessige moeder.

(73)

Kommissionen har under alle omstaendigheder aldrig haevdet, at systemet med regelmaessige moeder indebar fuld kontrol med producenternes produktion og salg, eller at det var den eneste faktor, der paavirkede priserne paa polypropylen. Det bevismateriale Kommissionen laegger til grund, viser, at producenterne erkendte, at markedet blev paavirket af faktorer - saasom aendringer i efterspoergslen eller prisstigninger paa raavarer - som de ikke havde indflydelse paa. Producenterne maatte ved vedtagelsen af stoerrelsen af, tidspunktet, de naermere vilkaar og mulighederne for en planlagt prisforhoejelse ogsaa tage hensyn til saadanne markedsfaktorer. Et af hovedformaalene med moederne var imidlertid at soege at koordinere producenternes reaktioner paa saadanne faktorer. Det er ogsaa muligt, at

prisen i vid udstraekning blev bestemt af forholdet mellem udbud og efterspoergsel, men det foreliggende materiale viser, at producenterne gennem deres maengdekontrol eller kvotaordninger soegte at manipulere markedsvilkaarene.

d) Den samlede revision

(74)

Selv om der ikke er grund til at betvivle, at den revision, der blev gennemfoert af et uafhaengigt konsulentfirma, giver et korrekt billede af de faktiske nettosalgspriser (naar der ses bort fra alle rabatter), de implicerede producenter opnaaede i den relevante periode, kan Kommissionen acceptere de konklusioner, producenterne har soegt at drage heraf.

For det foerste har Kommissionen aldrig (saaledes som nogle producenter har fremfoert) paastaaet, at alle producenterne opnaaede en ensartet kartelpris, eller at den pris, de opnaaede for hver enkelt kunde, stemte med »listeprisen« for en bestemt maaned. Den omstaendighed, at de gennemsnitlige »markedspriser« haltede bagefter eller aldrig kom op paa »maalprisen«, afsvaekker ikke gyldigheden af Kommissionens konklusion. Kernen i den her foreliggende sag er, at producenterne efter de moeder, hvor der var blevet fastsat maalpriser, alle gav deres salgsafdelinger instrukser om at soege at ivaerksaette de aftalte priser, og at disse »maalpriser« dannede grundlag for prisforhandlingerne med kunderne (nr. 87).

Kommissionen har under proceduren hele tiden anerkendt, at selv om et prisinitiativ lykkes (og det blev ogsaa anerkendt, at ikke alle lykkedes), kan der vaere svage punkt