KOMMISSIONENS HENSTILLING af 8. januar 1998 om samtrafik på et liberaliseret telemarked (Del 1 - Samtrafiktakster) (EØS-relevant tekst) (98/195/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF (1) af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne, særlig artikel 7, stk. 5, og

ud fra følgende betragtninger:

Kommissionens direktiv 96/19/EF (2) af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester ophæver særlige og eksklusive rettigheder vedrørende udbuddet af telenet og teletjenester;

det er Fællesskabets politik at etablere et åbent og konkurrencepræget marked inden for teleområdet; sammenkobling med offentlige telenet er væsentligt for de nye aktører på markedet, som konkurrerer med etablerede operatører, og samtrafiktakster er en af de største udgiftsposter for nye markedsaktører; der er enighed i Fællesskabet om de retlige rammer for samtrafik som angivet i direktiv 97/33/EF;

direktiv 97/33/EF tildeler de nationale tilsynsmyndigheder på teleområdet en vigtig rolle ved sikring af passende muligheder for samtrafik mellem net i overensstemmelse med EF-retten og under hensyntagen til Kommissionens henstillinger med henblik på at lette udviklingen af et egentligt europæisk hjemmemarked (betragtning 12); navnlig artikel 7, stk. 5, i direktiv 97/33/EF pålægger Kommissionen at udarbejde henstillinger om omkostningsberegningssystemer og opsplitning af regnskaber; i henhold til subsidiaritetsprincippet er det medlemsstaterne, som er ansvarlige for fastlæggelsen af samtrafiktakster;

i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 97/33/EF skal samtrafiktakster for organisationer, der af de nationale tilsynsmyndigheder er meddelt som havende en stærk markedsposition (herefter kaldet »meddelte operatører«), følge principperne om gennemsigtighed og omkostningsægthed, og bevisbyrden for, at taksterne er omkostningsægte, påhviler den organisation, der udbyder samtrafik via sine faciliteter;

Kommissionen mener, at den bedste metode til fastlæggelse af samtrafiktakster er anvendelse af de forventede langsigtede gennemsnitlige differensomkostninger, da denne metode stemmer bedst overens med et konkurrencepræget marked; metoden udelukker ikke anvendelsen af begrundede »tillæg« som en måde til at genvinde en effektiv operatørs forventede fællesomkostninger under konkurrenceprægede forhold;

indtil der indføres samtrafiktakster baseret på forventede langsigtede gennemsnitlige differensomkostninger, er det passende at offentliggøre internationale sammenligninger af samtrafiktakster som en hjælp til nationale tilsynsmyndigheders sikring af gennemførelsen af omkostningsægte sammenkobling med meddelte operatørers net;

i henhold til artikel 7, stk. 5, i direktiv 97/33/EF skal de nationale tilsynsmyndigheder sikre, at de omkostningsberegningssystemer, som organisationerne anvender, er egnede til at sikre gennemsigtighed og omkostningsægthed, men der angives ikke et bestemt omkostningsberegningssystem; samtrafiktakster baseret på forventede langsigtede gennemsnitlige differensomkostninger forudsætter et regnskabssystem, som bygger på løbende omkostninger snarere end afholdte omkostninger; aktivitetsbestemte regnskaber kan anvendes til opstilling af en »top-down«-model af de langsigtede gennemsnitlige differensomkostninger for samtrafik;

omkostningen ved videresendelse af et opkald fra et sammenkoblet net bør ikke afhænge af »afsendernettets« art; princippet om ikke-diskriminering betyder, at meddelte operatørers samtrafiktakster for videresendelse af opkald generelt ikke bør skelne mellem opkald fra faste net og opkald fra mobilnet, eller mellem opkald fra net i samme medlemsstat eller opkald fra net i andre medlemsstater;

medlemsstaterne kan gøre udbud af teletjenester, herunder etablering og/eller drift af telenet til udbud af sådanne tjenester, betinget af tilladelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester (3); traktatens generelle principper og de særlige bestemmelser i direktiv 97/33/EF betyder, at alle sammenkoblingspunkter, som er åbne for nationale operatører, også bør være åbne for operatører med tilladelse i andre medlemsstater, som ønsker at levere grænseoverskridende trafik; den almindelige praksis, hvorefter etablerede netoperatører kan levere trafik til andre medlemsstater, uden at have tilladelse eller være etableret i destinationsmedlemsstaten, er i overensstemmelse med princippet om, at levering af trafik til en medlemsstat ikke udgør et udbud af en tjeneste i den pågældende medlemsstat;

i henhold til direktiv 97/33/EF har medlemsstaterne ret til at indføre ordninger for, hvordan nettoomkostningerne i forbindelse med forsyningspligten skal fordeles blandt de organisationer, som driver offentlige telenet og/eller taletelefonitjenester;

i henhold til artikel 12, stk. 1, i Europa-Parlaments og Rådets direktiv 95/62/EF (4) af 13. december 1995 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten skal taksterne for brug af det faste offentlige telenet og taletelefonitjenesten opfylde de grundlæggende principper om omkostningsægthed og gennemsigtighed; bidrag fra sammenkoblede parter til ordninger i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen er kun tilladt, hvis de nationale myndigheder pålægger takstforpligtelser på grundlag af princippet om rimelige priser for og adgang til teletjenester i henhold til artikel 12, stk. 2, i direktiv 95/62/EF; Kommissionen har tilkendegivet, at den mener, at sådanne ordninger bør ophæves senest 1. januar 2000 (5);

anvendelsen af de principper, der er fastlagt i denne henstilling, begrænser ikke medlemsstaterne eller virksomhedernes forpligtelse til fuldt ud at overholde konkurrencereglerne, under hensyntagen til de særlige forhold, der er beskrevet i Kommissionens udkast til meddelelse om anvendelse af konkurrencereglerne på aftaler om adgang inden for telesektoren (6);

det rådgivende udvalg, som er nedsat i henhold til artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net - ONP (7) (»ONP-udvalget«) har givet bred opbakning til principperne, der er omfattet af denne henstilling, og Kommissionen har taget størst muligt hensyn til udvalgets meninger -

HENSTILLER:

1. Denne henstilling vedrører samtrafik mellem telenet og navnlig taksterne for videresendelse af opkald på net tilhørende operatører, som deres nationale tilsynsmyndighed i henhold til direktiv 97/33/EF har anmeldt som havende en stærk markedsposition (herefter kaldet »meddelte operatører«).

2. I henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 97/33/EF skal meddelte operatørers samtrafiktakster følge principperne om omkostningsægthed og gennemsigtighed. Princippet om omkostningsægthed betyder, når det anvendes på samtrafik, at samtrafiktakster bør afspejle den måde, hvorpå omkostninger ved samtrafik faktisk opstår. Meddelte operatører skal kunne dække de engangsdifferensomkostninger ind, som forbindelsen af nettene bevirker, og de differenskapacitetsomkostninger, der udløses af den samtrafik.

Bilag I til henstillingen indeholder yderligere oplysninger om omkostningstyper i forbindelse med videresendelse af opkald.

3. Samtrafikomkostninger bør udregnes på grundlag af de forventede langsigtede gennemsnitlige differensomkostninger, da disse omkostninger svarer bedst til de omkostninger, som en effektiv operatør, der anvender moderne teknologi, har. Samtrafiktakster, som bygger på sådanne omkostninger, kan indeholde begrundede »tillæg« med henblik på at dække en effektiv operatørs forventede fællesomkostninger under konkurrenceprægede forhold.

4. De nedenfor anførte samtrafiktakster, som bygger på »bedste gældende praksis«, er en retningslinje for de nationale tilsynsmyndigheder, når de vurderer meddelte operatørers forslag til samtrafiktakster for videresendelse af opkald, indtil omkostningsberegninger for samtrafik baseret på forventede langsigtede gennemsnitlige differensomkostninger foreligger.

På grundlag af oplysningerne i bilag II anbefales de følgende »bedste gældende praksis«-takster som maksimumsamtrafiktakster i perioden efter 1. januar 1998:

»Bedste gældende praksis«-takster for samtrafik

»Bedste gældende praksis«-samtrafiktakster for videresendelse af opkald på LOKALT niveau (dvs. ved en lokal central eller så nær en lokal central som muligt)

mellem 0,6 og 1,0 ECU/100 pr. minut (spidsbelastningsperioder)

»Bedste gældende praksis«-samtrafiktakster for ENKELTTRANSIT-samtrafik (storbyniveau)

mellem 0,9 og 1,8 ECU/100 pr. minut (spidsbelastningsperioder)

»Bedste gældende praksis«-samtrafiktakster for DOBBELTTRANSIT-samtrafik (nationalt niveau - mere end 200 km)

mellem 1,5 og 2,6 ECU/100 pr. minut (spidsbelastningsperioder)

5. Hvis takster ligger uden for de »takstbånd«, der er angivet i punkt 4, anbefales, at de nationale tilsynsmyndigheder anvender deres beføjelser i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 97/33/EF til at kræve en fuldstændig regulering af de foreslåede takster og, om nødvendigt, at kræve en ændring af samtrafiktaksterne med tilbagevirkende kraft. De takstbånd, der er anført i punkt 4, anses for at være brede nok til at dække anerkendte omkostningsforskelle blandt medlemsstaterne.

6. Anvendelsen af forventede langsigtede gennemsnitlige differensomkostninger forudsætter et omkostningsberegningssystem, som opererer med aktivitetsbestemt fordeling af løbende omkostninger frem for afholdte omkostninger. Det anbefales, at de nationale tilsynsmyndigheder fastsætter tidsfrister for deres meddelte operatørers indførelse af nye omkostningsberegningssystemer, hvor sådanne systemer ikke findes allerede. Med henblik på at mindske fællesomkostninger, som ikke kan fordeles umiddelbart, anbefales det at anvende aktivitetsbestemte omkostningsberegningssystemer, hvorefter omkostningerne fordeles på hvert produkt og/eller tjeneste på basis af de tilgrundliggende omkostningsfaktorer og en effektiv operatørs aktiviteter.

7. I tråd med den gældende praksis for grænseoverskridende samtrafik mellem operatører af etablerede net og princippet om ikke-diskriminering behøver operatører, som har tilladelse i én medlemsstat og kun sammenkobles for at levere trafik til en anden medlemsstat, og som ikke udbyder tjenester eller driver infrastruktur i den anden medlemsstat, ikke at have tilladelse eller være etableret i den anden medlemsstat.

Det anbefales, at meddelte operatørers referencetilbud på samtrafiktakster bør omfatte en særskilt del om betingelser og vilkår samt takster for forbindelsesleddet mellem det faktiske sammenkoblingspunkt og medlemsstatens grænse.

8. Med forbehold af princippet om ikke-diskriminering bør bidrag til udligning af underskud på abonnenttilslutningen eller til forsyningspligten, som betales af organisationer, der driver telenet og/eller operatører af taletelefonitjenester i en medlemsstat (som i henhold til EF-retten skal være adskilt fra samtrafiktakster) ikke pålægges organisationer, som blot sammenkobles for at levere trafik til en medlemsstat og ikke i praksis udbyder teletjenester i den pågældende medlemsstat, ej heller bør de indirekte pålægges forbrugere i andre medlemsstater.

9. Denne henstilling og navnlig »bedste gældende praksis«-taksterne i punkt 4 og oplysningerne i bilag II gennemgås senest den 31. juli 1998 af Kommissionen og ajourføres om nødvendigt.

10. Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i Bruxelles, den 8. januar 1998.

På Kommissionens vegne

Martin BANGEMANN

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 199 af 26. 7. 1997, s. 32.

(2) EFT L 74 af 22. 3. 1996, s. 13.

(3) EFT L 117 af 7. 5. 1997, s. 15.

(4) EFT L 321 af 30. 12. 1995, s. 6.

(5) KOM(96) 608 af 27. november 1996. Kommissionens meddelelse om kriterier for vurdering af nationale ordninger til omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser inden for telekommunikation og retningslinjer med medlemsstaterne for driften af sådanne ordninger.

(6) EFT C 76 af 11. 3. 1997, s. 9.

(7) EFT L 192 af 24. 7. 1990, s. 1.

BILAG I

ELEMENTER I SAMTRAFIKTAKSTER FOR VIDERESENDELSE AF OPKALD

I henhold til direktiv 97/33/EF skal meddelte operatørers samtrafiktakster være omkostningsægte. I dette bilag overvejes virkningen af dette krav på elementerne i samtrafiktakster for videresendelse af opkald.

1. Prissætning af abonnentnettet i forbindelse med samtrafik

Abonnentnettet er det sidste forbindelsesled mellem forbrugeren og den lokale central. I et fast net med kabel eller trådløse abonnentnet er omkostningen for et abonnentnet uden omkobling normalt en engangsomkostning med periodiske vedligeholdelsesomkostninger. Den »laveste« plads i nettet, hvor man kan købe videresendelse af opkald, er på hovednetsiden af den lokale omkobler (1). Samtrafik ved dette punkt medfører måske ekstra omkostninger for omkoblingskapacitet, men der er ingen yderligere kapacitetsomkostninger eller behov for investering i abonnentnettets kundespecifikke dele (dvs. kobberledningen i et traditionelt net).

Da udbuddet af samtrafik ikke medfører øgede omkostninger i de kundespecifikke dele af det abonnentnet, som videresender opkaldet, bør beregningen af samtrafiktakster i henhold til princippet om omkostningsægthed ikke omfatte nogen elementer, som vedrører de direkte omkostninger for de kundespecifikke dele af abonnentnettet. Omkostninger vedrørende de kundespecifikke dele af et abonnentnet uden omkobling bør derfor genvindes fra kunden i form af en abonnentafgift eller en kombination af en abonnentafgift og indtægter fra andre tjenester, så vidt konkurrencen tillader dette.

Der opstår et problem, hvis den etablerede operatør af forskriftsmæssige grunde ikke kan udligne sine takster og derfor ikke kan afkræve sine kunder en omkostningsdækkende pris for abonnentnettet. Det forårsager et »underskud på abonnenttilslutningen«. På et monopolmarked udligner en operatør et underskud på abonnenttilslutningen (dvs. på abonnentnettet) ved at forlange overtakster for andre tjenester, f.eks. internationale opkald. Ved omkostningsægte samtrafik er konkurrenterne i stand til at overtage noget af den internationale trafik og landstrafikken, og den etablerede operatørs muligheder for at udligne underskuddet på abonnenttilslutningen begrænses. En ordning til udligning af underskud på abonnenttilslutningen indebærer, at andre operatører pålægges bidrag, som skal kompensere den etablerede operatør for tabet af de indtægter, der skulle have finansieret hans underskud.

Ordninger til udligning af underskud på abonnenttilslutningen udsender altid negative investeringssignaler og medfører generelle omkostningsstigninger i branchen. De er også tidskrævende og indviklede at administrere samt uigennemsigtige. Som nævnt i Kommissionens retningslinjer for omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser, der er offentliggjort i november 1996 (2), forventes det, at ordninger til udligning af underskud på abonnenttilslutningen kun anvendes midlertidigt, frem til år 2000, hvor en tilstrækkelig takstudligning bør have fundet sted i alle medlemsstater.

I henhold til samtrafikdirektivet skal alle bidrag til udligning af underskud på abonnenttilslutningen, som betales af sammenkoblede parter, klart adskilles fra samtrafiktaksterne. Sammenkoblede parters betaling af bidrag til udligning af underskud på abonnenttilslutningen er i henhold til EF-retten kun tilladt, hvis medlemsstaterne pålægger de meddelte operatører takstforskrifter for deres abonnenttakster. Hvis en operatør ikke via takstforskrifter forhindres i at udligne sine takster, er det ikke tilladt at opkræve bidrag til udligning af underskud på abonnenttilslutningen.

2. Prissætning for ikke-gennemførte opkald i forbindelse med samtrafik

Ikke-gennemførte opkald fra sammenkoblede net i trafiktætte perioder kan påføre et net, som videresender opkald, ekstra kapacitetsomkostninger. I nogle tilfælde kan grunden til et mislykket opkald dog også være mangler på den etablerede operatørs eget net. I henhold til samtrafikdirektivet er det netoperatøren, som har bevisbyrden, så enhver operatør, som forsøger at inkludere et gebyr for ikke-videresendte opkald i sine samtrafiktakster, vil skulle påvise, at det ikke er mangler på hans eget net, der er årsagen til de mislykkede opkald.

3. Takster for opkaldsetablering i forbindelse med samtrafiktakster

I et fast net er der hovedsageligt to faktorer, som udløser koblingsomkostninger - opkaldets varighed og opkaldets forløb (dvs. signalering og etablering af opkaldet). Der kræves en stor mængde data for at foretage en korrekt afvejning af disse to omkostningsarters bidrag til omkostningerne. Det er dels af denne grund, at regeludstedende myndigheder kun tillader inddækning af koblingsomkostninger på grundlag af et gennemført opkalds varighed. En afgift for etablering af opkald kan kun anses for at være et gyldigt samtrafiktakstelement, hvis operatøren kan påvise, i hvor stort omfang opkald, som stammer fra sammenkoblede net, påfører det net, som videresender opkaldet, differensomkostninger i form af ekstra processorkapacitet til at klare de ekstra forsøg på opkaldsetablering i spidsbelastningsperioden. Hvis der opkræves en afgift for etablering af opkald, bør den tilsvarende takst for opkaldets varighed være lavere, end hvis det ikke var tilfældet.

4. Samtrafiktakster og abonnenttakster

Nogle lande har tidligere beregnet samtrafiktakster på grundlag af diskonterede abonnenttakster. De nuværende abonnenttakster er dog ikke nødvendigvis omkostningsægte, og denne fremgangsmåde vil i de fleste tilfælde ikke være forenelig med EF-retten.

Selv om abonnenttaksterne var omkostningsægte, ville metoden ikke være gunstig, fordi den tenderer mod at fastlåse nye markedsaktører i den samme takststruktur som den etablerede operatør og forhindrer derved, at nye markedsaktører kan udvikle innovative takststrukturer rettet mod forskellige brugergrupper. Det brede udbud af abonnenttakstordninger, som findes inden for mobilnetsektoren i medlemsstaterne, viser, at der er betydelige muligheder for at anvende innovative abonnenttakster som et middel til at give forbrugerne større valgmuligheder og øge efterspørgslen efter teletjenester.

Hvis samtrafiktakster er forskellige alt efter tid på dagen og dag i ugen, bør de anvendes på en ikke-diskriminerende måde for både nye markedsaktører og den etablerede operatørs egen trafik.

(1) Tilrådighedsstillelse af separate abonnentnet, hvorved en ny aktør mod en passende afgift overtager og eksklusivt anvender et abonnentnet, er ikke »samtrafik« i strengeste EU-forstand.

(2) KOM(96) 608 af 27. 11. 1996.

BILAG II

»BEDSTE GÆLDENDE PRAKSIS«-SAMTRAFIKTAKSTER OG DERES AFLEDNING

1. Metode

Fremgangsmåden er at anvende samtrafiktaksterne i de tre medlemsstater med de laveste takster (for hvilke der forelå data pr. 1. september 1997) som udgangspunkt for et sæt »bedste gældende praksis«-værdier, der bør være målet på kort sigt.

Figuren viser niveauet for samtrafiktakster i medlemsstaterne. Omkostningerne i figuren henviser til videresendelse af opkald på faste net i spidsbelastningsperioder. Afgifter for etablering er medtaget, hvis de findes, men der er generelt ikke medtaget andre afgifter, som ikke vedrører trafikken. Tallene omfatter ikke bidrag til udligning af underskud på abonnenttilslutningen. Disse ekstrabidrag vil ikke være nødvendige i ret mange medlemsstater, men hvis de er en nødvendig del af regelværket i en medlemsstat, skal de beregnes separat og vises adskilt fra samtrafiktaksten i henhold til samtrafikdirektivet.

Bemærk, at disse tal kun vedrører et enkelt samtrafiktakstelement, nemlig taksten for videresendelse af opkald. Tallene repræsenterer ikke den totale samtrafiktakst, som skal betales i et givet land.

1997/1998 - Samtrafiktakster

>REFERENCE TIL EN FILM>

Figur 1

Samtrafiktakster for lokalt niveau samt enkelt- og dobbelttransit i spidsbelastningsperioder

(takst i ECU/100 pr. minut, på basis af en opkaldsvarighed på 3 minutter)

Tabellen i afsnit 3 indeholder de data, som figuren bygger på.

Faktorer som den gennemsnitlige linjetæthed, arbejdskraftomkostninger, geologiske faktorer og tilladt afkast af investeret kapital (1) er forskellige fra den ene EU-medlemsstat til den anden. Selv om disse forskelle til en vis grad vil påvirke udgiften til samtrafik, anses forskellene ikke for at være store nok til at afkræfte de anbefalede takster (2).

Det er tanken at gennemgå tallene i denne henstilling i løbet af 1998, og det er sandsynligt, at »bedste gældende praksis«-samtrafiktaksterne gradvist reduceres i fremtiden, hvilket både afspejler den faldende tendens i netomkostninger og de forbedrede skøn over disse omkostninger. I øjeblikket falder samtrafiktaksterne over hele verden med ca. 8 % om året.

Det skal understreges, at disse »bedste gældende praksis«-takster er højere - i nogen tilfælde betydeligt højere - end de, der ville være resultatet af en »bottom-up« LRAIC-beregning. På baggrund af situationen i EU pr. januar 1998 anses taksterne dog for at være et realistisk mål på mellemlang sigt.

2. Afledning af »bedste gældende praksis«-samtrafiktakster

Takstbåndene er afledt af de takster, der var oplyst pr. 1. september 1997. Der er ikke taget hensyn til ændringer i samtrafiktaksterne efter denne dato.

Den dyreste takst i hvert bånd svarer til den takst, som anvendtes pr. 1. september 1997 i den medlemsstat, der havde den tredjelaveste takst, oprundet til nærmeste tusindedel ecu.

Den billigste takst i hvert bånd svarer til den takst, som anvendtes pr. 1. september 1997 i den medlemsstat, der havde den laveste takst, nedrundet til nærmeste tusindedel ecu og med en justering af dobbelttransittaksten for at tage hensyn til, at afstandene i små medlemsstater kan være mindre end 200 km.

3. Detaljerede takstoplysninger for medlemsstaterne

>TABELPOSITION>

(1) Historisk set har de faktiske kapitalomkostninger været højere i nogle lande og regioner i verden end andre. Afkastet af investeret kapital kan derfor svinge med flere procentpoint pr. år mellem forskellige lande.

(2) Linjetætheden afspejles hovedsageligt i tilslutningsafgiften, en kundespecifik afgift, frem for at give store forskelle i samtrafiktaksten. En lignende argumentation kan anvendes for geologiske faktorer.