DA Den Europæiske Unions Tidende L 225/180

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 8. juli 2008

om de støtteforanstaltninger, Frankrig har iværksat til fordel for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) — C 58/02 (ex N 118/02)

(meddelt under nummer K(2008) 3182)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2009/611/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under hensyn til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFREMSTILLING

(1) Den 18. februar 2002 anmeldte den franske regering en påtænkt omstruktureringsstøtte til fordel for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (herefter benævnt »SNCM«) (2), suppleret med yderligere oplysninger i brev af 3. juli 2002 (3). Den anmeldte omstruktureringsstøtte bestod i en kapitaltilførsel på 76 mio. EUR til SNCM via Compagnie Générale Maritime et Financière (herefter benævnt »CGMF«) (4).

(2) Ved brev af 19. august 2002 meddelte Kommissionen de franske myndigheder, at den havde besluttet at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, i overensstemmelse med artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (5).

(3) Den 8. oktober 2002 (6) fremsendte de franske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen vedrørende beslutningen af 19. august 2002 (7).

(4) På anmodning af de franske myndigheder blev der afholdt arbejdsmøder med Kommissionens tjenestegrene henholdsvis den 24. oktober 2002, den 3. december 2002 og den 25. februar 2003.

(5) I forbindelse med indledningen af proceduren modtog Kommissionen bemærkninger fra to virksomheder — den 8. januar 2003 fra Corsica Ferries France (herefter benævnt »CFF«) (8) og den 7. januar 2003 fra koncernen Stef-TFE — samt den 18. december 2002 og den 9. og 10. januar 2003 fra forskellige lokale og regionale forvaltninger. Kommissionen videresendte ved brev af henholdsvis den 13. og 16. januar 2003 og den 5. og 21. februar 2003 disse bemærkninger til Frankrig, for at de franske myndigheder kunne fremkomme med deres kommentarer.

(6) De franske myndigheder meddelte Kommissionen deres kommentarer til bemærkningerne fra CFF og Stef-TFE den 13. februar 2003 (9) og den 27. maj 2003 (10).

(7) Den 16. januar 2003 fremsendte Kommissionens tjenestegrene en anmodning om yderligere oplysninger, som de franske myndigheder besvarede den 21. februar 2003.

(8) Ved brev af 10. februar 2003 (11) redegjorde de franske myndigheder mere detaljeret for, hvorfor de mente, at støtteplanen på alle punkter overholdt EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (12) (herefter benævnt »rammebestemmelserne fra 1999«).

(9) Den 25. februar 2003 (13) fremsendte de franske myndigheder efter anmodning fra Kommissionen kopi aktionæraftalen mellem SNCM og Stef-TFE.

10) Ved beslutning 2004/166/EF af 9. juli 2003 (herefter benævnt »beslutningen fra 2003«) (14) godkendte Kommissionen på visse betingelser omstruktureringsstøtten til SNCM, der skulle udbetales i to rater, den ene på 66 mio. EUR og den anden på højst 10 mio. EUR, idet det endelige beløb skulle fastsættes afhængigt af nettoprovenuet fra salget af aktiver efter vedtagelsen af beslutningen fra 2003.

(11) Den 13. oktober 2003 anlagde CFF sag ved Retten i Første Instans (herefter benævnt »Retten«) med påstand om annullation af beslutningen fra 2003 (sag T-349/03).

(12) Den 8. september 2004 traf Kommissionen beslutning om, at de ændringer, som Frankrig havde anmodet om den 23. juni 2004, nemlig udskiftning af Aliso med Asco i fortegnelsen over de skibe, SNCM havde tilladelse til at benytte i henhold til beslutningen fra 2003, og salget af Aliso i stedet for Asco, ikke havde betydning for spørgsmålet om, hvorvidt den ved beslutningen fra 2003 godkendte omstruktureringsstøtte var forenelig med fællesmarkedet (15).

(13) Ved beslutning af 16. marts 2005 (herefter benævnt »beslutningen fra 2005«) godkendte Kommissionen udbetalingen af anden rate af omstruktureringsstøtten på 3,3 mio. EUR, hvilket bragte det samlede godkendte støttebeløb op på 69 292 400 EUR.

(14) Den 15. juni 2005 afsagde Retten dom i sag T-349/03 og annullerede beslutningen fra 2003 med henvisning til en fejlagtig vurdering af støttens minimumskarakter. Dommen indebar, at Kommissionen skulle begynde forfra på den formelle undersøgelsesprocedure, der blev indledt ved beslutning af 19. august 2002, og at beslutningerne af 8. september 2004 og 16. marts 2005, der var baseret på den annullerede beslutning fra 2003, bortfaldt.

(15) Den 25. oktober 2005 (16) fremsendte de franske myndigheder oplysninger til Kommissionen om udviklingen i rederiets finansielle situation siden anmeldelsen af omstruktureringsplanen af 18. februar 2002.

(16) Den 17. november 2005 (17) leverede de franske myndigheder oplysninger om gennemførelsen af omstruktureringsplanen fra 2002 og genoprettelsen af SNCM's egenkapital (18).

(17) Den 15. marts 2006 fremsendte de franske myndigheder til Kommissionen et sammenfattende notat om markedet, forretningsplanen (indtægtsdelen) og den foreløbige resultatopgørelse (19). Kommissionens tjenestegrene fik udleveret yderligere dokumenter den 28. marts 2006 og den 7. april 2006 (20). I forbindelse med den sidstnævnte fremsendelse af dokumenter opfordrede de franske myndigheder Kommissionen til at overveje, om ikke en del af omstruktureringsstøtten fra 2002 i dens egenskab af »kompensation for public service-forpligtelser«, mere specifikt et beløb på 53,48 mio. EUR, i stedet for at blive betegnet som støtte til omstrukturering burde opfattes som ikke-støtte i overensstemmelse med retspraksis, jf. Altmark-dommen (21), eller som en særlig foranstaltning uafhængigt af omstruktureringsplanen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 86, stk. 2.

(18) Den 21. april 2006 fik Kommissionen med henvisning til artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (22) meddelelse om en planlagt fusion, hvorved virksomhederne Veolia Transport (herefter benævnt »VT«) (23) og Butler Capital Partners (herefter benævnt »BCP«) i fællesskab ville få kontrollen med SNCM (24). Kommissionen vedtog den 29. maj 2006 en beslutning om godkendelse af denne fusion (25).

(19) Den 21. juni 2006 (26) fremsendte de franske myndigheder til Kommissionen arrêté af 26. maj 2006 fra den franske økonomi-, finans- og industriminister om godkendelse af selskabet CGMF's finansielle transaktioner, décret nr. 2006-606 af 26. maj 2006 om SNCM's nye status som privatretlig virksomhed og arrêté af 26. maj 2006 om godkendelse af Société nationale des chemins de fer's (SNCF) finansielle transaktioner i relation til SNCM.

(20) Oplysningerne om tildelingen af public service-kontrakten og støtten af social karakter til besejlingen af Korsika blev fremsendt til Kommissionen den 7. juni 2006 (27).

(21) Den 13. september 2006 vedtog Kommissionen en beslutning om at indlede den i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, omhandlede procedure vedrørende de nye støtteforanstaltninger til fordel for SNCM og lade den omfatte den i 2002 anmeldte omstruktureringsplan (28) (herefter benævnt »beslutningen fra 2006«).

(22) Den 16. november 2006 fremsendte Frankrig sine bemærkninger til Kommissionen vedrørende beslutningen fra 2006 (29).

(23) Efter at Kommissionen fra visse interesserede parter var blevet anmodet om at forlænge fristen for fremsættelse af bemærkninger med en måned (30), besluttede Kommissionen at give samtlige interesserede parter denne yderligere frist (31).

(24) Fra CFF (32) og STIM d'Orbigny (herefter benævnt »STIM«) (33) modtog Kommissionen bemærkninger, der blev videresendt til de franske myndigheder ved brev af 20. februar 2007. En tredjepart fremsendte ligeledes bemærkninger til de franske myndigheder og genfremsatte dem den 28. maj 2008.

(25) De franske myndigheder meddelte deres kommentarer til bemærkningerne fra de interesserede tredjeparter den 30. april 2007 (34).

(26) Den 20. december 2007 indgav CFF som opfølgning på fremsendelsen af oplysninger den 15. juni 2007 og den 30. november 2007 en klage over statsstøtten til SNCM. Klagen vedrører artikel 3 i den nye public service-kontrakt, der blev undertegnet i juni 2007 mellem Korsikas regionalforvaltning og konsortiet Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM for perioden 2007-2013. Ifølge CFF indebar gennemførelsen af bestemmelserne i denne artikel mobilisering af yderligere finansielle ressourcer til SNCM på 10 mio. EUR for 2007. Desuden ville kompensationen til SNCM for public service-forpligtelsen udgøre statsstøtte, som oven i købet var ulovlig, fordi den ikke var anmeldt til Kommissionen.

(27) Kommissionen modtog visse oplysninger efter udløbet af den frist, der oprindeligt var sat til 13. februar 2007 (35) og informerede de interesserede parter om sin beslutning om at forlænge fristen for tredjeparter til at fremsætte bemærkninger til den 14. marts 2008.

(28) Den 26. marts 2008 fremsendte Kommissionen bemærkningerne fra de interesserede tredjeparter til Frankrig, der meddelte sine kommentarer henholdsvis den 28. marts 2008, den 10. april 2008 og den 28. april 2008.

2. IDENTIFICERING AF MODTAGEREN AF DEN STØTTE, DER ER GENSTANDEN FOR DENNE BESLUTNING

(29) Modtageren af den støtte, der er emnet for denne beslutning, er rederiet Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), der har flere datterselskaber i søtransportsektoren, og som fragter passagerer, person- og lastbiler mellem det franske fastland og Korsika, Italien (Sardinien) og Maghreb (Algeriet og Tunesien).

(30) Aktieselskabet SNCM blev oprettet i 1969 ved fusionen af »Compagnie générale transatlantique« og »Compagnie de navigation mixte«, der begge var oprettet i 1850. Rederiet hed på daværende tidspunkt »Compagnie générale transméditerranéenne«, men blev i 1976 omdøbt til »Société nationale maritime Corse-Méditerranée«, efter at »Société nationale des chemins de fer« (SNCF) havde købt aktier i rederiet. Rederiet var i realiteten udvalgt af den franske regering til at sikre princippet om territorial enhed i relation til Korsika, idet dets takster for søtransport skulle tilpasses SNCF's takster for jernbanetransport i henhold til en overenskomst, der blev indgået den 31. marts 1976 for 25 år. »La Compagnie générale transatlantique« havde i forvejen ved en tidligere overenskomst af 23. december 1948 af den franske regering fået til opgave at sikre trafikbetjeningen af Korsika.

(31) Da den planlagte kapitaltilførsel blev anmeldt i 2002, ejedes 20 % af SNCM af SNCF og 80 % af CGMF. Efter fusionen den 30. maj 2006 (jf. betragtning 18 i denne beslutning) ejer BCP og VT henholdsvis 38 % og 28 % af aktierne i SNCM, medens CGMF fortsat kontroller 25 % (9 % af aktierne ejes af medarbejderne).

(32) SNCM's vigtigste datterselskaber er Compagnie Méridionale de Navigation (herefter benævnt »CMN«) (36), Compagnie Générale de Tourisme et d'Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), Société Aubagnaise de Restauration et d'Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) og Les Comptoirs du Sud (42).

(33) Efter salget af højhastighedsfartøjerne Aliso og Asco (43) i henholdsvis september 2004 og maj 2005 består SNCM's flåde af ti skibe (fem bilfærger (44) , fire kombiskibe (fragt og passagerer) (45) og et højhastighedsfartøj, der primært sejler fra Nice (46)). Syv af disse er regulært ejet af SNCM (47).

(34) For fuldstændighedens skyld skal det oplyses, at rutesejladsen mellem havnene på det franske fastland og Korsika siden 1948 har været betragtet som en public service-forpligtelse, som SNCM og CMN havde koncession på fra 1976 til 2001 i henhold til en rammeaftale, der oprindeligt blev indgået for 25 år. I medfør af de gældende EF-regler (48) og efter et europæisk dækkende udbud (49) iværksat af regionalforvaltningen på Korsika (50) fik SNCM og CMN i fællesskab tildelt public service-kontrakten for sejladsen mellem Marseille og Korsika til gengæld for finansielle kompensationer i 2002-2006.

(35) Da public service-kontrakten udløb ved udgangen af 2006, blev public service-forpligtelserne vedrørende trafikbetjeningen af Korsika efter et nyt europæisk udbud (51) overdraget konsortiet SNCM — CMN med virkning fra den 1. maj 2007 til den 31. december 2013 mod en kompensation på ca. 100 mio. EUR om året.

(36) Sideløbende hermed er der pålagt alle transportvirksomheder, der besejler Korsika fra Toulon og Nice, forpligtelser med hensyn til antallet af overfarter. På disse ruter har indbyggerne på Korsika og visse andre kategorier af passagerer siden 2002 nydt godt af særligt fordelagtige vilkår, der er indført i overensstemmelse med Kommissionens beslutninger af henholdsvis 2. juni 2002 (52) og 24. april 2007 (53).

3. KONKURRENCESITUATIONEN

(37) SNCM opererer inden for både passager- og godstrafik primært på to markeder: dels skibstrafik mellem det franske fastland og henholdsvis Korsika og Maghreb, dels lejlighedsvis skibstrafik til Italien og Spanien.

3.1. Besejlingen af Korsika

(38) Passagertrafikken til og fra Korsika er et stærkt sæsonpræget marked, der er karakteriseret ved sæsonmæssige spidsbelastningsperioder med op til ti gange flere passagerer end i den mest »stille« måned i lavsæsonen, hvilket kræver, at operatøren råder over en flåde, der er dimensioneret til at kunne klare sådanne spidsbelastninger. Halvdelen af årsomsætningen ligger i juli og august. Der er desuden stor forskel på passagermængden henholdsvis til og fra øen, selv i højsæsonen: i juli er afgangene fra fastlandet f.eks. fuld besat, medens der næsten ingen passagerer er på tilbageturen. Det betyder, at skibenes gennemsnitlige belægningsgrad på årsbasis er forholdsvis lav.

(39) SNCM har traditionelt været den operatør, der sikrede trafikforbindelsen mellem Korsika og det franske fastland. Rent skematisk ligger to tredjedele af selskabets aktivitet på trafikken mellem Marseille og Korsika i forbindelse med varetagelsen af public service-forpligtelsen; den sidste tredjedel af aktiviteten udgøres af trafikforbindelser mellem andre havne (Nice-Korsika, Toulon-Korsika og internationale forbindelser til Sardinien og Maghreb).

(40) SNCM havde længe monopol inden for sin hovedaktivitet. Siden 1996 har rederiet imidlertid været udsat for en konkurrence, som har udviklet sig meget hurtigt. Rederiet Corsica Ferries France (CFF) er således i dag den dominerende aktør inden for skibsforbindelserne mellem fastlandet og Korsika, og dets markedsandel er fortsat stigende. Selv om CFF kun har været til stede på dette marked siden 1996, er dets passagertrafik vokset med […] (54) om året mellem 2000 og 2005, og stigningen fortsætter. I dag tager næsten […] af skibspassagererne mellem fastlandet og Korsika en CFF-færge, medens kun […] sejler med SNCM, og CMN befordrer den resterende del, der udgør […].

(41) Den stilling, CFF har opnået på markedet i løbet af de sidste syv år, kan også aflæses ud af antallet af passagerer i højsæsonen mellem Korsika og det franske fastland. Det fremgår af figuren nedenfor, at CFF's markedsandel er vokset fra […] % i 2000 til […] % i den pågældende periode, og forskellen mellem de to rederier er på mere end 1 million passagerer. Figur 1 Antallet af passagerer i højsæsonen (maj-september) mellem det franske fastland og Korsika — 2000-2007

(42) SNCM's øvrige konkurrenter af mindre betydning på trafikken til og fra Korsika er Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines og TRIS.

(43) SNCM's udbud af overfarter og selskabets markedsandele i relation til besejlingen af Korsika er reduceret inden for de sidste to år med en nedgang på […] % i udbuddet af pladser (– […] % på ruterne fra Nice og – […] % på ruterne fra Marseille).

(44) Det kan dog ud af det fortsatte fald i markedsandele læses, at passagerernes tillid, som i vidt omfang forsvandt under de strejker og uroligheder, der var affødt af arbejdskonflikter i 2004 og 2005, bl.a. i forbindelse med rederiets privatisering, langsomt er ved at vende tilbage. Denne tillid er en nødvendig forudsætning for at bremse det fald i SNCM's markedsandel, der har kunnet konstateres de seneste år. I den forbindelse giver fremgangen i omsætningen i 2007 grund til optimisme med hensyn til rederiets levedygtighed, selv om det har måttet afgive betydelige markedsandele til den eneste konkurrent, der i dag sidder på en langt større del af markedet.

(45) Markedet for passagertrafik mellem fastlandet og Korsika er i gennemsnit vokset med 4 % over de seneste 15 år. Stigningen forventes at fortsætte, idet der for 2008 ligeledes forventes en stigning på […] % og derefter en mere beskeden vækst de følgende år. Det ser dog ikke ud til, at det får nye aktører til at søge ind på markedet. Ved det udbud, som Office des Transports de Corse iværksatte om en public service-kontrakt om besejlingen af visse havne på Korsika i perioden 2007-2013, indkom der kun bud fra CFF og SNCM-CMN, selv om det var muligt kun at byde ind på en del af en given rute.

(46) SNCM's største konkurrent, CFF, har øget udbuddet af pladser — og dermed sin markedsandel — ganske kraftigt fra 500 000 til […] mio. mellem 1999 og 2007 ([…] % af forøgelsen har fundet sted mellem 2006 og 2007), hvorved selskabets passagertrafik har kunnet øges (fra […] mio. passagerer i 2005 til […] mio. i 2007). Denne politik har dog medført en strukturelt set lavere belægningsgrad for CFF end for SNCM med en forskel på […] procentpoint i 2007. For SNCM var den gennemsnitlige belægningsgrad for hele året […] % i 2007, hvilket er normalt i betragtning af markedets stærkt sæsonbestemte struktur (jf. ovenfor).

(47) Hvad angår fragttrafikken til og fra Korsika, havde SNCM i 2005 ca. […] % af markedet Marseille-Toulon til Korsika.

(48) Med hensyn til almindelig godstransport (»uledsaget«) har SNCM og CMN tilsammen i realiteten monopol. I forbindelse med public service-kontrakten tilbyder de to selskaber hyppige afgange fra Marseille til alle havne på Korsika.

(49) Ledsagede anhængere, der transporteres med færgerne, udgør i alt ca. 24 % af den almindelige godstransport målt i løbende meter, og her er der konkurrence mellem samtlige passagertrafikselskaber. SNCM og CMN sidder også på størsteparten af denne ledsagede trafik. De øvrige operatører, især CFF, har en markedsandel på 10 % svarende til 2 % af det samlede marked.

(50) For køretøjer med egen trækkraft (55), der transporteres med færgerne (ca. 24 % af den almindelige godstransport i 2003) har SNCM og CMN ligeledes størsteparten af det pågældende marked. CFF har dog siden 2002 udviklet sit udbud og har nu ca. […] % af markedet.

3.2. Besejlingen af Maghreb

(51) Tunesien og Algeriet er et vigtigt marked med ca. 5 mio. passagerer, hovedsageligt flypassagerer. I denne sammenhæng repræsenterer skibstrafikken ca. 15 % af trafikstrømmene. Algeriet er et betydeligt marked for passagerskibstrafik med 560 000 passagerer, medens det tunesiske marked er noget mindre med 250 000 passagerer.

(52) Markedet for skibstrafik mellem Frankrig og Maghreb har været støt voksende de senere år med 13 % mellem 2001 og 2005. I betragtning af udsigterne til stigende turiststrømme til denne region forventes der en vækst i skibstrafikken på 4 % frem til 2010.

(53) I Algeriet indtager SNCM pladsen som markedets næststørste operatør efter Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), der er et offentligt algerisk rederi. SNCM's markedsandel er vokset fra 24 % i 2001 til […] % i 2005.

(54) SNCM er ligeledes den næststørste operatør på det tunesiske marked efter Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Selv om SNCM siden 2001 har mistet markedsandele til CTN og er gået fra 44 % til […] % i 2004, kunne der dog konstateres en forbedring i 2005 ([…] %).

4. DE FORANSTALTNINGER, DER ER GENSTANDEN FOR DENNE BESLUTNING

4.1. Kapitaltilførslen til SNCM i 2002

4.1.1. Beskrivelse

(55) Efter Kommissionens beslutning af 17. juli 2002 om godkendelse af redningsplanen for SNCM (56) anmeldte de franske myndigheder den 18. februar 2002 en omstruktureringsplan til fordel for SNCM. Denne foranstaltning bestod i gennem moderselskabet CGMF at tilføre SNCM kapital af en størrelsesorden på 76 mio. EUR, heraf 46 mio. EUR til dækning af omkostninger ved omstruktureringer (57). Denne kapitaltilførsel havde til formål af bringe SNCM's egenkapital op fra 30 mio. EUR til 106 mio. EUR.

(56) I overensstemmelse med rammebestemmelserne fra 1999 forelagde de franske myndigheder Kommissionen en omstruktureringsplan (58) for SNCM: i) reduktion af antallet af overfarter og omfordeling af selskabets skibe mellem de forskellige ruter (færre overfarter til Korsika og øget besejling af Maghreb) (59) ii) reduktion af flåden med fire skibe, hvilket skulle indbringe 21 mio. EUR i likvide midler iii) frasalg af visse faste aktiver iv) nedskæring af personalet (60) med ca. 12 %, hvilket kombineret med en tilbageholdende lønpolitik skulle reducere bemandingsudgifterne på 61,8 mio. EUR i 2001 til […] mio. EUR i gennemsnit fra 2003 til 2006 og udgifterne til personale i land på 50,3 mio. EUR i 2001 til […] mio. EUR i samme periode v) nedlæggelse af de to datterselskaber Compagnie Maritime Toulonnaise og Corsica Marittima, hvis aktiviteter skulle overtages af SNCM.

(57) Som reaktion på Kommissionens bemærkninger i dennes beslutning af 19. august 2002 redegjorde de franske myndigheder skriftligt i brev af 31. januar 2003 for de forbedringer, der var foretaget i omstruktureringsplanen på følgende punkter: — bindende tilsagn og præciseringer i relation til personalepolitikken — en plan for nedbringelse af udgifterne til køb af råvarer og hjælpestoffer — tilsagn fra SNCM om ikke at indlede en priskrig med sine konkurrenter på besejlingen af Korsika.

(58) Angående sidstnævnte punkt præciserede de franske myndigheder, at »SNCM giver dette tilsagn uden forbehold, da rederiet mener, at det ville være til skade for dets strategiske positionering og imod dets interesser, fordi det ville medføre lavere indtjening og tillige være i strid med rederiets normale praksis og knowhow at indlede en priskrig.«

(59) I forbindelse med omstruktureringsplanen præsenterede de franske myndigheder Kommissionen for en udførlig finansiel model for perioden 2002-2007 baseret på medianhypoteser for en række variabler (61). De finansielle prognoser viser bl.a., at man allerede i 2003 ville opnå et positivt driftsresultat. Tabel 1 Finansiel model for perioden 2002-2007 (I mio. EUR) 2000 2001 2002 2002 2003 2004 2005 2006 2007 Gennemført Gennemført Plan Gennemført Plan Plan Plan Plan Plan Omsætning 204,9 204,1 178 205,8 […] […] […] […] […] Driftstilskud 85,4 86,7 74,5 77,7 […] […] […] […] […] Driftsresultat –14,7 –5,1 1,2 –5,8 […] […] […] […] […] Nettoresultat –6,2 –40,4 23 4,2 […] […] […] […] […] Egenkapital 67,5 29,7 119 33,8 […] […] […] […] […] Nettogæld (ekskl. leasing) 135,8 134,5 67,7 144,8 […] […] […] […] […] Finansielle nøgletal […] […] […] […] […] Driftsresultat/omsætn.+ tilskud –5 % –2 % 0 % –2 % […] […] […] […] […] Egenkapital/gæld i balancen 50 % 22 % 176 % 23 % […] […] […] […] […] Tallene for 2000, 2001 og 2002 er hentet fra SNCM's årsrapporter for 2001 og 2002.

(60) Kapitaltilførslen på 76 mio. EUR og den forventede tilbagevenden til rentabel drift i 2003 skulle ifølge de franske myndigheder betyde, at egenkapitalen kunne bringes op fra de ca. 30 mio. EUR ved udgangen af 2001 til 120 mio. EUR på kort sigt (2003) og derefter til […] mio. EUR ved planens afslutning (2006-2007). Det ville nedbringe gælden fra 145 mio. EUR i 2002 til mellem […] og […] mio. EUR i 2003-2005. I de sidste år af planen forventedes en forøgelse af gælden i forbindelse med udskiftning af et eller to af SNCM's egne skibe.

(61) De franske myndigheder fremlagde også en følsomhedsanalyse af de forventede resultater i forhold til arbejdshypoteserne om trafikken på de forskellige ruter. De forskellige simulationer viste, at SNCM skulle kunne opnå en rentabel drift i de tænkte eksempler.

4.1.2. Fastlæggelse af beløbet for kapitaltilførslen

(62) Den metode, de franske myndigheder (62) valgte til at fastlægge beløbet for kapitaltilførslen, bestod i at beregne finansieringsbehovet på grundlag af den gennemsnitlige gearing i 2000 i fem europæiske færgerederier. På trods af forskellene i disse virksomheders balance valgte de franske myndigheder et gennemsnit på 79 %. De franske myndigheder hævdede, at de finansielle prognoser for 2002-2007 resulterer i en gennemsnitlig gearing på 77 %, og at egenkapitalen skulle være oppe på 169 mio. EUR i 2007. Denne egenkapital skulle kunne opnås med en kapitaltilførsel på 76 mio. EUR og gode resultater af de forskellige foranstaltninger i omstruktureringsplanen.

4.2. Foranstaltninger efter kapitaltilførslen i 2002

4.2.1. Indledende bemærkning

(63) Kapitaltilførslen og omstruktureringsplanen fra 2002 gav ikke de ventede resultater, og fra 2004 blev SNCM's økonomiske og finansielle situation kraftigt forværret. Det skyldtes dels en række interne faktorer (arbejdskonflikter, utilstrækkelig og forsinket opfyldelse af produktivitetsmålene, tab af markedsandele), dels faktorer, der lå uden for SNCM's kontrol (ringere interesse for Korsika som turistmål, CFF's erhvervelse af markedsandele, ledelsesmæssige fejl fra den franske stats side (63) samt stigende brændstofpriser.

(64) SNCM's resultat blev opgjort til – 32,6 mio. EUR i 2004 og – 25,8 mio. EUR i 2005. Nettoresultatet var – 29,7 mio. EUR i 2004 og – 28,8 mio. EUR i 2005.

(65) Forværringen af SNCM's økonomiske og finansielle situation foranledigede de franske myndigheder til at frasælge flere aktiver end forudset i omstruktureringsplanen fra 2002 og krævet i beslutningen fra 2003, samt at begynde at søge efter private partnere. Tabel 2 Liste over de af SNCM afhændede aktiver siden 2002 (64) Nettoprovenu af salget Dato Påtænkte frasalg i anmeldelsen fra 2002 (i EUR) 25 165 000 Aliso (til erstatning for Asco i overensstemmelse med Kommissionens beslutning af 8.9.2004) […] 30.9.2004 Napoléon […] 6.5.2002 Monte Rotondo […] 31.7.2002 Liberté […] 27.1.2003 Ejendomskomplekset Schuman […] 20.1.2003 Yderligere frasalg pålagt af Kommissionen i dennes beslutning af 9.7.2003 (i EUR) 5 022 600 SCI Espace Schuman […] 24.6.2003 Southern Trader […] 22.7.2003 Someca […] 30.4.2004 Amadeus […] 12.10.2004 CCM […] (65) — Yderligere frasalg efter beslutningen fra juli 2003 (i mio. EUR) 12,6 Asco […] 24.5.2005 Sud-Cargos […] 15.9.2005 Salg af lejligheder i SNCM's ejendomskompleks (tidligere beboet af ansatte i SNCM) […] 9.2003 til 2006 I alt (mio. EUR) 42,385

4.2.2. Foranstaltninger gennemført efter rekapitaliseringen i 2002

(66) Efter en åben og ikke-diskriminatorisk udvælgelsesprocedure (66) blev der omsider den 13. oktober 2005 indgået en aftale mellem staten, BCP og VT i en meget vanskelig social og finansiel kontekst. VT er således SNCM's industrielle operatør (aktiepost på 28 %), medens BCP er hovedaktionæren med en aktiepost på 38 %. Staten har — bl.a. over for de ansatte — forpligtet sig til at beholde en aktiepost i rederiet på 25 % (67). BCP og VT har udarbejdet en forretningsplan for SNCM, som blev fremsendt til Kommissionen den 7. april 2006.

(67) Aftaleprotokollen, i henhold til hvilken 75 % af SNCM's kapital afstås til private overtagere, blev undertegnet den 16. maj 2006 mellem parterne (BCP, VT og CGMF).

(68) Ifølge afdeling II i aftaleprotokollen forpligter CGMF sig til at godkende, tegne og indbetale en kapitalforøgelse i SNCM på i alt 142,5 mio. EUR.

(69) Efter denne kapitalforøgelse skal SNCM's aktiekapital ved mortifikation af aktier nedbringes til det lovfæstede minimum for et ikke-børsnoteret selskab.

(70) Ud over kapitalforøgelsen forpligter CGMF sig til at stille et beløb på 38,5 mio. EUR til rådighed for SNCM i form af et kontokurantlån. Dette lån, som SNCM indbetaler til en spærret konto (i banken CIC), skal anvendes til at finansiere »kulance«-omkostningsdelen oven i de beløb, der skal betales i medfør af lovfæstede og overenskomstmæssige bestemmelser, hvis overtagerne vil gennemføre en plan for personalenedskæringer (68). Kompensationer ud over de godtgørelser, de pågældende har krav på i medfør af lovfæstede og overenskomstmæssige bestemmelser, udbetales efter individuelle vurderinger udelukkende til ansatte, der har forladt virksomheden, og hvis ansættelseskontrakt dermed er brudt.

(71) Efter disse foranstaltninger er der i aftaleprotokollens del III fastsat bestemmelse om, at CGMF til de private overtagere skal afstå aktier svarende til 75 % af virksomhedens aktiekapital og […], der skal anvendes til at finansiere den del af socialplanen, der går ud over de lovfæstede og overenskomstmæssige forpligtelser.

(72) Ligeledes i henhold til afdeling III i aftaleprotokollen skal overtagerne og CGMF i fællesskab tegne nye aktier for i alt 35 mio. EUR, samtidig med at BCP/VT indsætter 8,75 mio. EUR på en indskudskonto. Disse penge stilles til rådighed for SNCM i takt med selskabets likviditetsbehov. I henhold til punkt III.2.7 i aftaleprotokollen svarer værdien af CGMF's aktier på ethvert tidspunkt til den oprindelige nominelle værdi forhøjet med […] % af den nominelle indbetalte værdi multipliceret med J/365, hvor J er antallet af dage forløbet siden den dato, de blev tegnet, fratrukket alle udbetalte beløb (f.eks. udbytte). Disse bestemmelser finder ikke anvendelse, såfremt rederiet går i betalingsstandsning eller træder i likvidation.

(73) Aftaleprotokollen (punkt III.5) indeholder en ophævelsesklausul, som overtagerne kan gøre gældende kollektivt, hvis en af følgende begivenheder indtræffer og kan forventes at bringe deres forretningsplan og selskabets tilbagevenden til rentabel drift i fare: — SNCM får ikke public service-kontrakten om besejlingen af Korsika for perioden begyndende den 1. januar 2007-[…] — Europa-Kommissionen vedtager en negativ beslutning, eller Retten eller Domstolen træffer en negativ afgørelse, f.eks. i form af en afvisning af operationen eller fastsættelse af betingelser, der har væsentlig indvirkning på selskabets værdi, […].

(74) I henhold til afdeling VII i aftaleprotokollen påtager CGMF sig en del af SNCM's sociale forpligtelser, nemlig udgifterne til pensionerede medarbejderes sygeforsikring, med et beløb på 15,5 mio. EUR med virkning fra datoen for overdragelsen af ejendomsretten til virksomheden.

(75) De nærmere vilkår for virksomhedens ledelse er præciseret i aftaleprotokollens afdeling IV. Her står der, at ledelsesstrukturen i SNCM skal ændres til et aktieselskab med en direktion og en bestyrelse. Sidstnævnte skal i begyndelsen have 10 medlemmer og senere 14. Bestyrelsesformanden skal i en overgangsperiode være en repræsentant for staten. Hvis public service-kontrakten tildeles SNCM, overtager en repræsentant for BCP posten som bestyrelsesformand. Direktionen varetager den driftsmæssige ledelse af SNCM.

(76) Den 26. maj 2006 godkendte den franske regering overtagelsen af SNCM samt de ovennævnte foranstaltninger.

(77) Det fremgår af ovenstående, at aftaleprotokollen indeholder tre typer statslige støtteforanstaltninger, der gør det berettiget at undersøge, om de er forenelige med EF-reglerne om statsstøtte: — 100 % salg af SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR (kapitalindskud på 142,5 mio. EUR og overtagelse af udgifterne til pensionerede medarbejderes sygeforsikring med et beløb på 15,5 mio. EUR) — kontokurantlånet fra CGMF på 38,5 mio. EUR til betaling af godtgørelser til de SNCM-medarbejdere, der afskediges — kapitaludvidelsen på 8,75 mio. EUR tegnet af CGMF samtidigt med indskuddet på 26,25 mio. EUR fra VT og BCP.

5. GENSTANDEN FOR DEN FORELIGGENDE BESLUTNING

(78) Den foreliggende endelige beslutning vedrører de foranstaltninger, Frankrig har iværksat til fordel for SNCM siden den 18. februar 2002, dvs.: — CGMF's kapitalindskud i SNCM på 76 mio. EUR i 2002 (heraf 53,48 mio. EUR som kompensation for public service-forpligtelser og resten som omstruktureringsstøtte) — CGMF's negative salgspris for SNCM på 158 mio. EUR — CGMF's kapitaltilførsel på 8,75 mio. EUR — CGMF's overtagelse af visse yderligere sociale foranstaltninger for 38,5 mio. EUR.

(79) Den foreliggende beslutning vedrører ikke undersøgelsen af de finansielle kompensationer, SNCM har modtaget eller vil modtage i relation til public service-forpligtelserne for perioden 2007-2013, der er genstand for en særskilt procedure.

6. BEGRUNDELSERNE FOR KOMMISSIONENS BESLUTNINGER FRA 2002 OG 2006

6.1. Indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure i 2002

(80) I sin beslutning af 19. august 2002 om at indlede proceduren anerkendte Kommissionen, at SNCM kunne betragtes som en kriseramt virksomhed, men udtrykte tvivl om, hvorvidt den anmeldte støtteforanstaltning var i overensstemmelse med kriterierne i punkt. 3.2.2 i rammebestemmelserne fra 1999, der var gældende på daværende tidspunkt.

(81) Kommissionen havde visse tvivl med hensyn til omstruktureringsplanen, fordi der ikke forelå en analyse af årsagerne til virksomhedens underskud. Kommissionen satte især spørgsmålstegn ved sammenhængen mellem tabene og public service-forpligtelserne, og hvordan SNCM's politik for køb af skibe påvirkede resultatopgørelsen, samt de planlagte foranstaltninger for forøgelse af virksomhedens produktivitet.

(82) Kommissionen pegede desuden på visse lakuner i omstruktureringsplanen, bl.a. manglende konkrete tiltag til nedbringelse af udgifterne til rå- og hjælpestoffer og manglende oplysninger om SNCM's fremtidige takstpolitik.

(83) Kommissionen var også usikker på, om den beregningsmetode, de franske myndigheder havde anvendt til at fastlægge størrelsen af rekapitaliseringen, var hensigtsmæssig, og det samme gjaldt visse af de hypoteser, der var lagt til grund for de finansielle simulationer.

6.2. Udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure i 2006

(84) Kommissionen vedtog med sin beslutning af 13. september 2006 at udvide den formelle undersøgelsesprocedure fra 2002 til at omfatte de planlagte foranstaltninger i forbindelse med afhændelsen af SNCM til den private sektor.

(85) For det første var Kommissionen efter de franske myndigheders opfordring af 7. april 2006 (jf. betragtning 17 i denne beslutning) til at behandle en del af kapitaltilførslen i 2002 på grundlag af retspraksis i henhold til Altmark-dommen, i tvivl om, hvorvidt de betingelser, hvortil Domstolen henviste i den pågældende dom (særlig den anden og den fjerde betingelse), var overholdt (69).

(86) Under forudsætning af, at det pågældende beløb kunne betragtes som statsstøtte, der var forenelig med EF-traktatens artikel 86, stk. 2, fastslog Kommissionen i sin beslutning fra 2006, at det nye støttebeløb, der skulle vurderes på grundlag af rammebestemmelserne for omstruktureringsstøtte, kunne ansættes til 15,81 mio. EUR. Eftersom omstruktureringsstøtten i så fald var væsentligt lavere end det beløb, der blev anmeldt i 2002 og godkendt i 2003, udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt det var hensigtsmæssigt at opretholde alle de krav om kompenserende modydelser, SNCM var blevet pålagt ved Kommissionens beslutning fra 2003.

(87) Kommissionen var ligeledes i tvivl om, hvorvidt de betingelser, der var fastsat ved beslutningen fra 2003, var overholdt, dvs. princippet om ikke at være prisførende og antallet af overfarter på Korsika-ruterne.

(88) Med hensyn til den negative pris for salget af SNCM var Kommissionen usikker på, om det var i overensstemmelse med princippet om den private markedsøkonomiske investor, at staten havde gennemført en rekapitalisering inden afhændelsen af SNCM. Kommissionen var navnlig i tvivl om, hvorvidt beregningen af de likvidationsomkostninger, staten som hovedaktionær ville være tvunget til at betale i tilfælde af SNCM's likvidation, var korrekt.

(89) Kommissionen var ikke overbevist om, at de finansielle foranstaltninger kunne retfærdiggøres i henhold til rammebestemmelserne om støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder.

(90) Kommissionen var desuden i tvivl om, hvorvidt principperne for både en privat og en offentlig investors medvirken var overholdt i forbindelse med den anden rekapitalisering på 8,75 mio. EUR, og hvorvidt tegningsbetingelserne var i overensstemmelse med retspraksis.

(91) Endelig var Kommissionen usikker på, om de yderligere sociale foranstaltninger for 38,5 mio. EUR i form af støtte til enkeltpersoner kunne give virksomheden en indirekte fordel. Den pegede også på, at det i så fald kunne betyde, at de supplerende fratrædelsesgodtgørelser ikke skulle medregnes som en del af de risici, en fornuftig investor var villig til at løbe.

7. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS HOLDNING

7.1. Vedrørende rekapitaliseringen i 2002

7.1.1. Vedrørende beløbet på 53,48 mio. EUR vurderet i lyset af Altmark-dommen

7.1.1.1. Overholdelsen af de fire betingelser i Altmark-dommen

(92) De franske myndigheder opfordrede i deres brev af 7. april 2006 og i forbindelse med deres bemærkninger til beslutningen fra 2006 Kommissionen til at betragte en del af kapitalforøgelsen i 2002, nemlig 53,48 mio. EUR, som »kompensation for public service-forpligtelsen« for perioden 1991-2001 og dermed ifølge Altmark-dommen ikke som statsstøtte, eftersom de fire betingelser var opfyldt i det foreliggende tilfælde.

(93) Mere specifikt i relation til den anden betingelse i Altmark-dommen understregede de franske myndigheder, at det ifølge dommen kun er beregningskriterierne, der skal være fastsat på forhånd på en objektiv og gennemsigtig måde. I den foreliggende sag præciserede de franske myndigheder, at beløbet på 53,48 mio. EUR blev udbetalt i november 2003 på grundlag af beregningskriterier, der var fastsat forud for den pågældende periode (1991-2001) (70).

(94) Efter Frankrigs opfattelse rokkede den kendsgerning, at der efter en ny vurdering blev udbetalt yderligere kompensation, fordi den første blev fundet utilstrækkelig, ikke ved de franske myndigheders konklusion om, at de beregningskriterier, der var lagt til grund for beregningen af kompensationen på 53,48 mio. EUR, var klart og tydeligt fastsat på en objektiv og gennemsigtig måde forud for varetagelsen af public service-opgaverne.

(95) Den fjerde betingelse i Altmark-dommen tog efter de franske myndigheders opfattelse sigte på de karakteristika ved en virksomhed med en public service-opgave, der gør den til en veldrevet virksomhed, men indeholder til gengæld overhovedet intet krav om en minimums- eller gennemsnitsrentabilitet for den pågældende virksomhed.

(96) I denne henseende mente de franske myndigheder, at SNCM »umiddelbart kunne betegnes som veldrevet« i perioden fra 1991 til 2001, og at det »på ingen måde kunne betegnes som dårligt drevet« udelukkende med henvisning til de finansielle underskud i perioden 1991-2001. Ifølge de franske myndigheder kunne SNCM's underskud ikke tilskrives dårlig ledelse, men de meget strenge vilkår i de aftaler, der blev indgået i 1991 og 1996, samt den pludselige omvæltning på rederiets traditionelle marked, der skyldtes overgangen fra en monopolsituation til en stærkt konkurrencepræget kontekst. SNCM havde således optrådt som en rimeligt veldrevet virksomhed.

(97) Frankrig understregede, at den offentlige operatør var den eneste virksomhed, der var i stand til at opfylde disse forpligtelser med hensyn til regelmæssig sejlads året rundt og antallet af overfarter på trods af, at der i 1996 kom en privat operatør ind på markedet, som kun besejlede bestemte ruter og udelukkende i højsæsonen. Man kunne i øvrigt ikke finde en anden virksomhed, hvis omkostninger kunne tjene som reference for vurderingen af, om niveauet for kompensationen til SNCM ville overstige de nødvendige omkostninger, der var affødt af varetagelsen af public service-opgaven. Det ville således ifølge de franske myndigheder være vanskeligt at sammenligne omkostningsstrukturen hos SNCM og hos andre færgerederier på grund af de særlige forhold i forbindelse med SNCM's aktivitet og med det marked, det opererede på.

(98) På trods af, at det i praksis var umuligt at finde en virksomhed, der kunne tjene som sammenligningsgrundlag for den pågældende periode, mente Frankrig, at man havde bestræbt sig på under drøftelserne med Kommissionen i 2005 og 2006 at give objektive og veldokumenterede oplysninger, på grundlag af hvilke man kunne fastslå SNCM's karakter af »veldrevet og veludstyret gennemsnitsvirksomhed« og konstatere, at den fjerde betingelse i Altmark-dommen var opfyldt (71).

(99) Frankrig mente desuden, at en sammenligning baseret på de til rådighed værende oplysninger om omkostningsstrukturen hos CFF og SNCM ikke ville modsige den umiddelbare formodning om, at SNCM var en veldrevet virksomhed, især fordi man ved en sådan sammenligning ikke kunne tage den meget betydelige del af public service-omkostningerne hidrørende fra fragttrafikken i betragtning.

(100) I øvrigt bekræftede Frankrig, at man i en sag som den foreliggende måtte antage, at den retspraksis, der lå til grund for Altmark-dommen (og bl.a. Ferring-dommen), skulle forstås som en efterprøvning af, at der ikke var tale om overkompensation. I den forbindelse anførte de franske myndigheder, at de ydede tilskud ikke oversteg SNCM's faktiske omkostninger ved de public service-forpligtelser, det havde fået pålagt, hvilket Kommissionen også havde påpeget i sin beslutning af 30. oktober 2001 (72).

(101) Endelig hævdede de franske myndigheder, at det faktum, at Altmark-dommen var relevant for public service-kontrakten for 2002-2006, burde forvisse Kommissionen om, at den pågældende retspraksis også var relevant for kompensationerne for omkostningerne ved public service-forpligtelserne i perioden fra 1991 til 2001. De franske myndigheder var således af den opfattelse, at de kompensationer, der var betalt fra 1991 til 2001 og fra 2002 til 2006 var af samme art, eftersom kriterierne for fastsættelsen, dvs. krav om omfattende og omkostningsfuld public service og det forhold, at der kun fandtes en enkelt virksomhed, der var i stand til at opfylde disse forpligtelser, samt rammerne for indregning af driftsudgifter, var de samme.

(102) Frankrig konkluderede, at tilstedeværelsen af public service-forpligtelser kombineret med, at der ikke var tale om overkompensation i 1991-2001, bekræftede, at de fire betingelser i Altmark-dommen var overholdt.

7.1.1.2. Spørgsmålet om, hvorvidt beløbet på 53,48 mio. EUR er foreneligt med EF-traktatens artikel 86, stk. 2

(103) Hvis Kommissionen skulle konkludere, at denne foranstaltning udgjorde statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning, mente de franske myndigheder, at denne specifikke foranstaltning, der var uden sammenhæng med omstruktureringsplanen fra 2002, var forenelig med fællesmarkedet i medfør af EF-traktatens artikel 86, stk. 2, eftersom Retten ikke i sin dom fra 2005 havde anfægtet dette grundlag for foreneligheden.

(104) De franske myndigheder lagde stor vægt på, at det pågældende beløb i det foreliggende tilfælde var en foranstaltning, der ikke skulle vurderes i henhold til rammebestemmelserne for omstruktureringsstøtte fra 1999 eller 2004, og især ikke skulle tages i betragtning ved vurderingen af de betingelser, der blev stillet i relation til planen fra 2002. Ifølge de franske myndigheder kunne rammebestemmelserne for omstruktureringsstøtte fra 2004 (betragtning 68) ikke bruges som begrundelse for at medregne de 53,48 mio. EUR i omstruktureringsstøtten.

(105) Frankrig fastholdt, at beløbet på 53,48 mio. EUR, der udgjorde kompensation for public service-forpligtelserne for perioden 1991-2001, ikke var en foranstaltning, der blev ydet i forbindelse med omstruktureringen, hverken planen fra 2002 eller den reviderede plan, men derimod en foranstaltning, der gik forud for den pågældende omstrukturering. De franske myndigheder hævdede desuden, at en foranstaltning, der har til formål at kompensere virksomheder for bestemte omkostninger, der påføres dem som følge af deres public service-forpligtelser, ikke kan betragtes som omstruktureringsstøtte, således som denne er defineret i rammebestemmelserne.

(106) De franske myndigheder fandt, at selv om dette beløb var blevet anmeldt som omstruktureringsstøtte i forbindelse med en samlet rekapitaliseringsoperation, var Kommissionen ikke bundet af de betegnelser, medlemsstaterne anvendte, og at det tværtimod påhvilede Kommissionen i givet fald at ændre betegnelsen, hvis der ikke var tale om statsstøtte, eller betegne en statsstøtteforanstaltning som værende en sådan, selv om den pågældende medlemsstat ikke have præsenteret den sådan.

7.1.2. Vedrørende det restbeløb, der var anmeldt som omstruktureringsstøtte

(107) På baggrund af ovenstående fandt Frankrig, at hvis det blev vurderet, at beløbet på 53,48 mio. EUR ikke indeholdt støtteelementer eller var støtte, der var forenelig med EF-traktatens artikel 86, stk. 2, udgjorde det støttebeløb, der i anmeldelsen fra 2002 skulle betragtes som omstruktureringsstøtte, ikke 76 mio. EUR, men kun 15,81 mio. EUR.

7.2. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002

(108) Frankrig erindrede indledningsvis om, at den omfattende sociale uro i 2004-2005 og forværringen af SNCM's økonomiske og finansielle situation havde foranlediget staten til som hovedaktionær at iværksætte en procedure i januar 2005 for udvælgelse af private investorer og gennemføre hasteforanstaltninger (bl.a. salget af Asco og af aktieposten i Sud-Cargos (73).

7.2.1. Vedrørende den negative afståelsespris for SNCM

(109) De franske myndigheder opfordrede med henvisning til gældende retspraksis på området Kommissionen til at vurdere, at den negative afståelsespris for SNCM på 158 mio. EUR ikke indeholdt elementer, der kunne betegnes som støtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning, eftersom den franske stat havde handlet på samme måde som en privat, markedsøkonomisk investor.

(110) Frankrig bemærkede indledningsvis, at slutprisen på 158 mio. EUR, der var lavere i negativ pris end den negative pris, overtagerne oprindeligt forlangte efter deres gennemgang af SNCM, var resultatet af forhandlinger om afståelse af kontrol, der blev ført i forbindelse med et åbent, gennemsigtigt og ikke-diskriminatorisk udbud, og derfor måtte betragtes som en markedspris.

(111) Frankrig mente, at eftersom denne søgen efter en privat partner til SNCM var foregået inden for rammerne af en åben, gennemsigtig og ikke-diskriminatorisk udbudsprocedure, hvor man havde valgt det bedste bud, var afståelsesprisen en markedspris.

(112) Ifølge de franske myndigheder havde salget til den negative pris på 158 mio. EUR fundet sted på de for staten mest fordelagtige betingelser i overensstemmelse med EF-retspraksis og Kommissionens beslutningspraksis og indeholdt derfor intet støtteelement. Frankrig mente således, at denne negative pris var lavere end de likvidationsomkostninger, staten skulle have dækket, hvis virksomheden var trådt i likvidation

(113) Denne konklusion var ifølge de franske myndigheder en logisk følge dels af Domstolens retspraksis (herefter benævnt »Gröditzer-dommen« (74)), dels af vurderingen af de faktiske omkostninger ved en likvidation af SNCM (ABX-beslutningen (75)).

(114) Hvad angik den første vurderingsmetode baseret på Gröditzer-dommen, hævdede Frankrig, at denne dom bekræftede Kommissionens vurdering i beslutningen af 8. juli 1999, hvorefter »det kun er likvidationsværdien […] af anlægsaktiverne […], der kan betragtes som likvidationsomkostninger« (76).

(115) I denne forbindelse var likvidationsværdien af anlægsaktiverne i rapporterne fra CGMF (77) og Oddo-Hastings (78) sat til mindst […] mio. EUR pr. 30. september 2005 (79).

(116) Eftersom staten som hovedaktionær i et selskab ikke er ansvarlig for selskabets gæld ud over værdien af dets aktiver (Hytasa-dommen (80)), påpegede Frankrig, at likvidationsværdien af selskabets aktiver, der blev anslået til mindst […] mio. EUR, var væsentligt højere end den negative afståelsespris på 158 mio. EUR.

(117) Hvad angår den anden vurderingsmetode, anførte Frankrig, at den var afledt af Kommissionens beslutning vedrørende belgisk statsstøtte til ABX Logistics. Kommissionen undersøgte en negativ afståelsespris, der i lighed med prisen i den foreliggende sag havde karakter af en markedspris, og sammenlignede den med de omkostninger, som staten i sin egenskab af aktionær reelt skulle have dækket ved en frivillig akkord eller likvidation i henhold til en sagkyndig vurdering fra en uafhængig tredjepart. Ifølge Frankrig accepterer Kommissionen i den nævnte beslutning, at det er rimeligt at medregne visse omkostninger, der kan tilskrives, at kreditorerne anlægger sag med påstand om personlig hæftelse, eller at den pågældende koncern samtidig likviderer andre afdelinger.

(118) På grundlag af de førnævnte rapporter fra CGMF og Oddo-Hastings anslog de franske myndigheder de faktiske omkostninger, som den franske stat skulle have dækket i sin egenskab af hovedaktionær til mellem […] og […] mio. EUR pr. 30. september 2005.

(119) Ved denne beregningsmetode tages der hensyn til risikoen for, at den franske stat ville blive dømt til at »hæfte personligt«, hvis en domstol vurderede den som SNCM's reelle leder. De franske myndigheder anslog, at en sådan risiko ikke kunne udelukkes, især ikke i lyset af Kassationsrettens kendelse i en tilsvarende sag (81). De franske myndigheder fastholdt således i flere breve til Kommissionen, at hypotesen om, at staten af en national domstol kunne blive holdt ansvarlig for en statskontrolleret virksomhed, var særdeles realistisk, og at der burde tages hensyn til denne risiko ved beregningen af de faktiske omkostninger ved en eventuel likvidation af SNCM.

(120) Pr. 30. september 2005 skulle restværdien af SNCM's aktiver (dvs. […] mio. EUR) efter dækning af foranstående gæld udgøre […] mio. EUR. De omkostningselementer, der blev medregnet i tilfælde af, at staten blev holdt ansvarlig, omfattede bl.a. omkostningerne ved ophævelse af de vigtigste driftsaftaler og leasingkontrakterne for skibene samt dækning af efterstående gældsforpligtelser, hvilket skulle resultere i en manko på […] mio. EUR. De franske myndigheder mente, at staten i givet fald ville blive dømt til at betale mellem […] og […] % af dette beløb.

(121) Det var desuden de franske myndigheders opfattelse, at rederiets likvidation på grund af statens tætte forbindelse med SNCM og med henvisning til en anden fransk domstolsafgørelse (82) ville kunne betyde, at staten blev dømt til at betale erstatning og renter til de ansatte. De franske myndigheder anså det i lyset af den pågældende afgørelse for overvejende sandsynligt, at en domstol ville fastsætte beløbet for supplerende godtgørelser til de ansatte på grundlag af de beløb, der ville være blevet udbetalt i henhold til en socialplan, der var blevet forelagt forud for likvidationen.

(122) Med henvisning til analogien med Aspocomp-dommen mente Frankrig, at staten ville blive dømt til at betale supplerende fratrædelsesgodtgørelser på i alt mellem […] og […] mio. EUR, hvilket ville bringe statens samlede omkostninger ved en likvidation op på mellem […] og […] mio. EUR.

(123) I henhold til disse beregninger skulle de faktiske omkostninger for staten som hovedaktionær ved salget af SNCM til en negativ pris på 158 mio. EUR være mindre end dens faktiske omkostninger ved likvidation af virksomheden.

(124) De franske myndigheder konkluderede, at dette beløb ikke kunne betragtes som statsstøtte.

7.2.2. Vedrørende den fælles kapitaltilførsel fra aktionærerne

(125) Det var Frankrigs opfattelse, at staten gennem denne erhvervelse af kapitalandele havde handlet som en fornuftig investor, dels fordi den havde interveneret som mindretalsaktionær i fællesskab med BCP og VT, dels fordi investeringen gav et fast udbytte på […] % om året, hvilket fritog staten for den risiko, der var forbundet med gennemførelsen af forretningsplanen. Frankrig hævdede således, at dette afkast var særdeles tilfredsstillende for en privat investor (83). De franske myndigheder præciserede dog, at der ikke skulle udbetales udbytte, hvis SNCM skulle have gældssanering, hvis rederiet trådte i likvidation, eller hvis overtagerne gjorde ophævelsesklausulen gældende.

7.2.3. Vedrørende de yderligere sociale foranstaltninger (individuel støtte)

(126) Frankrig mente med henvisning til Kommissionens egen beslutningspraksis i bl.a. sagen SFP — Société française de production (84), at denne finansiering var en støtte til enkeltpersoner, og at virksomheden ikke havde nogen økonomisk fordel af den. Supplerende sociale foranstaltninger med offentlige midler til fordel for de afskedigede medarbejdere, uden at det fritog arbejdsgiveren for dennes normale forpligtelser og omkostninger i den anledning, henhørte under medlemsstaternes social- og arbejdsmarkedspolitik og udgjorde således ikke statsstøtte.

7.2.4. Konklusion

(127) Hvis Kommissionen alligevel skulle betragte en del eller alle de nye foranstaltninger som statsstøtte, ville Frankrig gøre opmærksom på, at de nye foranstaltninger, ud over at sikre SNCM's tilbagevenden til rentabel drift, bidrog til opretholdelsen af konkurrencen på de berørte markeder, særlig markedet for besejling af Korsika. Dette element var ifølge Frankrig et af principperne i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, hvilket var blevet påpeget af Kommissionen selv i den foreliggende sag (betragtning 283 i den annullerede beslutning) og af Retten i dennes dom af 15. juni 2005. Retten skulle specielt have fremhævet, at Kommissionen i udøvelsen af sine omfattende skønsbeføjelser kunne vurdere, at en virksomheds tilstedeværelse var nødvendig for at forhindre, at der opstod en mere oligopolistisk præget struktur på de berørte markeder.

(128) Med hensyn til fastsættelsen af eventuelle kompenserende modydelser fra SNCM's side foreslog Frankrig, at Kommissionen tog hensyn til markedsstrukturen. En reduktion af SNCM's kapacitet ville kunne styrke den dominerende stilling, som CFF derefter ville have på markedet for besejling af Korsika (85).

(129) Ifølge de franske myndigheder var omstruktureringsplanen i den reviderede form i overensstemmelse med de kriterier for forenelighed med fællesmarkedet, som Kommissionen havde opstillet i rammebestemmelserne fra både 1999 og 2004. Alle de foranstaltninger, der indgik i privatiseringen af SNCM, ville således allerede fra udgangen af 2009 kunne genskabe virksomhedens rentabilitet på lang sigt og var begrænset til det absolutte minimum som forudsætning for genskabelsen af denne rentabilitet.

7.3. Vedrørende ophævelsen af de restriktioner, der blev pålagt ved den annullerede beslutning fra 2003

(130) De franske myndigheder erindrede om, at de betingelser, der blev pålagt ved beslutningen fra 2003, alle var blevet opfyldt i perioden 2003-2006. Desuden mente de, at disse foranstaltninger ikke længere var nødvendige for at forhindre konkurrencefordrejning, og at det ville stride imod proportionalitetsprincippet at opretholde dem i betragtning af omstruktureringsstøttens begrænsede omfang, idet den nu var reduceret til 15,81 mio. EUR. De franske myndigheder mente bl.a., at det var berettiget at ophæve de betingelser, der fortsat kunne have relevans, nemlig forbuddet mod at modernisere SNCM's flåde, kravet om ikke at være prisførende med hensyn til takster samt opretholdelse af et bestemt antal overfarter.

8. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

8.1. Vedrørende beslutningen fra 2002 om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure

8.1.1. Bemærkninger fra Corsica Ferries (CFF)

(131) CFF anfægtede for det første, at SNCM skulle være en kriseramt virksomhed i den i rammebestemmelserne fastsatte betydning (86), og satte spørgsmålstegn ved SNCM's evne til at blive rentabel på de ikke-subventionerede ruter. CFF konstaterede desuden, at Livorno-ruten i modstrid med, hvad der blev oplyst i omstruktureringsplanen (87), stadig besejles.

(132) Med hensyn til spørgsmålet om omkostningsreduktionen beklagede CFF, at man ikke havde haft adgang til visse data i omstruktureringsplanen, som CFF's repræsentanter havde kritiseret (88).

(133) CFF var af den opfattelse, at de franske myndigheders beregning, der resulterede i et beløb på 76 mio. EUR, var fuldstændigt fiktiv (89), medens den gearing på 79 %, som de franske myndigheder nåede frem til, forekom CFF for høj (90). Hvad angik SNCM's kapitalandele, bemærkede CFF, at visse af datterselskaberne ikke var relevante for rederiets aktivitet (91).

(134) CFF konkluderede, at støtteplanen havde til formål at omgå cabotage-forordningen og gjorde udbuddet vedrørende trafikken til Korsika fra Marseille illusorisk. CFF insisterede på, at den planlagte støtte ikke måtte resultere i et mere aggressivt kommercielt tilbud fra SNCM. CFF foreslog, at der først blev ydet omstruktureringsstøtte i 2007, og kun såfremt SNCM skulle tabe det kommende udbud i 2006, idet det ifølge CFF var den eneste situation, der virkeligt ville bringe det offentlige rederi i vanskeligheder.

8.1.2. Bemærkninger fra koncernen Stef-TFE (92)

(135) Koncernen Stef-TFE påpegede, at SNCM's kapitalinteresser i CMN burde vurderes som rent finansielle aktiver. Ifølge Stef-TFE er CMN og SNCM indbyrdes uafhængige og konkurrerer på de andre ruter end dem, der udgår fra Marseille, også selv om de begge er kontraherende parter i public service-kontrakten.

(136) Det anføres i brevet, at Stef-TFE ville forpligte sig til »helt eller delvis at tilbagekøbe alle SNCM's aktier i CMN, men fortrinsvis samtlige aktier«, der ifølge koncernen anslås til en værdi af mellem 15 og 17 mio. EUR, såfremt Kommissionen på de betingelser, den fastsætter i sin endelige beslutning, måtte finde, »at et sådant salg er nødvendigt for at sikre balancen i omstruktureringsplanen«.

8.1.3. Bemærkninger fra repræsentanter for regional- og lokalforvaltninger

(137) Byen Marseilles' borgmester, formanden for Conseil Général (regionsrådet) i Bouches-du-Rhône og formanden for Conseil Général i Provence-Alpes-Côte d'Azur understregede SNCM's økonomiske betydning for regionens økonomi.

(138) Formanden for Conseil Général i Provence-Alpes-Côte d'Azur tilføjede, at forudsætningerne for, at omstruktureringsplanen for SNCM kunne sikre virksomhedens levedygtighed, forekom at være til stede.

(139) Formanden for eksekutivkomitéen for Korsikas folkevalgte forsamling (Assemblée de Corse) havde fremsendt et referat af debatten i forsamlingen den 18. december 2002, i forbindelse med hvilken forsamlingen havde afgivet »en positiv udtalelse om planen for en rekapitalisering af SNCM«.

8.1.4. Bemærkninger fra Office des Transports de Corse

(140) Office des Transports de Corse (OTC) (93) understregede, at udbuddet om public service-kontrakten kun havde resulteret i et enkelt bud, nemlig buddet fra konsortiet CMN-SNCM. Korsikas regionalforvaltning, der ønskede at opretholde en pålidelig trafikbetjening af den fornødne kvalitet, havde i kontrakten inkluderet finansielle kompensations- eller korrigeringsordninger afhængigt af trafikbetjeningens effektivitet og driftssikkerhed. Desuden skulle man være opmærksom på, at Korsikas regionalforvaltning havde taget hensyn til udviklingen i trafikudbuddet siden 1996 fra havne på det franske fastland for ikke at begrænse public service-forpligtelsen til kun at omfatte ruterne fra Marseille.

(141) OTC anførte også, at eftersom SNCM i dag var det eneste rederi, der var i stand til at opfylde kontrakten i relation til passagertrafikken, ville rederiets lukning »omgående medføre en kraftig forringelse af transporttjenesterne«. Man fremhævede desuden SNCM's betydning for Korsikas økonomi.

8.2. Vedrørende beslutningen fra 2006 om at udvide proceduren

8.2.1. Bemærkninger fra Corsica Ferries (CFF)

(142) CFF fremhævede størrelsen af de finansielle beløb, der var tale om, misforholdet mellem disse beløb og SNCM's omsætning og den kendsgerning, at de var blevet udbetalt til SNCM, inden Kommissionen havde udtalt sig om, hvorvidt støtten var i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(143) CFF gjorde Kommissionen opmærksom på, at den franske stats støtte til SNCM havde strategisk betydning for CFF's udvikling. Denne støtte, som ikke var godkendt af Kommissionen, ville sætte SNCM i stand til at føre en meget aggressiv takstpolitik på de ruter, som CFF havde besejlet i mere end ti år, og hvor rederiet nu mistede markedsandele for første gang, siden det trådte ind på det pågældende marked.

(144) CFF mente, at der fandtes alternativer til at lade SNCM besejle alle de pågældende ruter — både med og uden public service-forpligtelser — som indebar mange fordele både for SNCM og for konkurrencen generelt. Med hensyn til public service-kontrakten (94) mente CFF, at SNCM burde indskrænke udbuddet på den sejlads, der var omfattet af public service-kontrakten, for at undgå, dels at SNCM misbrugte sin dominerende stilling på dette marked, dels at der blev behov for yderligere investeringer, og endelig for at der kunne iværksættes en socialplan, som var begrænset til 120 sæsonansatte, så man ikke var nødsaget til at ophæve tidsubestemte ansættelseskontrakter, hvad der ville være dyrere. Med hensyn til ruterne uden for public service-kontrakten foreslog CFF, at SNCM tog et skib ud af drift i højsæsonen.

8.2.1.1. Vedrørende rekapitaliseringen i 2002

(145) Hvad angik beløbet på 53,48 mio. EUR, havde CFF mistanke om, at det var regnet med to gange i den kompensation på 787 mio. EUR, der var godkendt i henhold til Kommissionens beslutning fra 2001.

(146) Det var CFF's opfattelse, at selv om Altmark-dommen lå efter undertegnelsen af public service-kontrakten, måtte den kompensation, der var udbetalt i henhold til denne kontrakt, undersøges på grundlag af de kriterier, der var fastlagt i nævnte retspraksis. I den forbindelse mente CFF, at kun det første af Altmark-kriterierne var opfyldt.

(147) Specielt med hensyn til det fjerde Altmark-kriterium var CFF ligesom Kommissionen i tvivl om, hvorvidt SNCM kunne anses for at have været en veldrevet virksomhed og tilstrækkeligt udstyret med transportmidler. CFF gjorde i den forbindelse opmærksom på, at tæt ved 50 % af SNCM's underskud tilsyneladende var koncentreret på årene 2000 og 2001, hvilket tydede på, at underskuddet ikke udelukkende kunne tilskrives public service-forpligtelserne.

(148) Hvad angik muligheden for at vurdere beløbet på grundlag af EF-traktatens artikel 86, stk. 2, mente CFF, at Retten havde opfordret Kommissionen til udelukkende at vurdere, om beløbet kunne betragtes som støtte, og ikke om det var berettiget i henhold til den pågældende artikel. Kommissionen havde pligt til at kontrollere, at beløbet ikke var urimeligt højt i forhold til de omkostninger, der var affødt af public service-forpligtelserne.

8.2.1.2. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002

(149) Hvad angik indkaldelsen af bud med henblik på afståelse af rederiet, var CFF af den opfattelse, at proceduren ikke havde været fuldstændigt åben, eftersom den valgte virksomhed, dvs. BCP, ikke længere deltog i den driftsmæssige ledelse af SNCM efter at have overladt sin plads til VT-koncernen. De finansielle vilkår havde desuden ændret sig og var blevet mere gunstige for køberne, hvorfor CFF satte spørgsmålstegn ved, om princippet om ligebehandling af investorerne, som burde have ligget til grund for hele operationen, var overholdt.

(150) Med hensyn til den negative afståelsespris på 158 mio. EUR tvivlede CFF på, at man i dette tilfælde havde fulgt princippet om en fornuftig markedsøkonomisk investor. Dels var CFF ikke sikker på, at den pågældende operation fra statens side var blevet gennemført samtidig med, at de berørte private operatører havde ydet et betydeligt bidrag, eftersom staten havde tilført rederiet kapital før den rekapitalisering, aktionærerne havde gennemført i fællesskab, og før den nye omstruktureringsplan. Dels mente CFF, at en fornuftig investor i betragtning af SNCM's alvorlige finansielle situation ville have grebet ind tidligere for at undgå, at værdien af hans investering blev forringet (95).

(151) CFF fandt ikke henvisningen til sagen om ABX Logistics relevant. Ud over den kendsgerning, at omstændighederne i den sag ikke kunne overføres på den foreliggende sag, pegede CFF på, at støttemodtageren i ABX Logistics-sagen havde ydet et betydeligt bidrag, hvilket helt klart ikke var tilfældet for SNCM's vedkommende. I øvrigt var der ifølge CFF ikke i Kommissionens beslutning fra 2006 taget hensyn til omkostningerne ved risikoen for sagsanlæg i forbindelse med en likvidation af den berørte virksomhed. I den anledning mente CFF ikke, at den nationale retspraksis, som Frankrig gjorde gældende som forklaring på de omkostninger, der skulle være forbundet med en likvidation af SNCM, var relevant i den foreliggende sag (96).

(152) CFF mente, at en henvisning i den foreliggende sag til Domstolens domme i sagerne Gröditzer og Hytasa kun kunne føre til den konklusion, at staten ikke havde handlet på samme måde som en privat investor, eftersom kapitaltilførslen fra staten på linje med omstændighederne i de to nævnte sager var forbundet med salg af 75 % af statens aktier i SNCM, hvilket havde mindsket mulighederne for udbytte tilsvarende.

(153) Endelig mente CFF, at der ved sammenligningen mellem omkostningerne ved likvidation og ved en rekapitalisering burde tages hensyn til værdien af aktiverne, som i begge tilfælde overgik til køberen. Det var CFF's opfattelse, at værdien af de aktiver, der blev afhændet til overtagerne, lå et sted mellem 640 mio. EUR og 755 mio. EUR (97), når man tog markedsværdien af den flåde, SNCM benyttede, i betragtning, og som CFF vurderede til mellem 644 og 664 mio. EUR i august 2006.

(154) Hvad angik vurderingen af støtteforanstaltninger efter rekapitaliseringen i 2002 som omstruktureringsstøtte, mente CFF, at hvis SNCM i perioden forud for den første rekapitalisering med 142,5 mio. EUR opfyldte kriterierne for at kunne betegnes som en kriseramt virksomhed, var det særdeles tvivlsomt, om det også var tilfældet i perioden forud for den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR, eftersom virksomhedens egenkapital nu var genoprettet.

(155) Med hensyn til virksomhedens rentabilitet understregede CFF, at salget af SNCM kun var delvist og ikke uigenkaldeligt i betragtning af de ophævelsesklausuler, der var forhandlet med overtagerne. Disse elementer var væsentlige usikkerhedsmomenter i relation til overtagernes vilje og evne til at sanere SNCM og såede dermed tvivl om udsigterne til, at virksomheden kunne blive rentabel på længere sigt. CFF anførte desuden, at i modsætning til hvad der kræves i henhold til rammebestemmelserne fra 2004, var det ikke de franske myndigheders hensigt, at de aktiviteter, der også efter omstruktureringen forsat ville give strukturelt betingede underskud, skulle opgives (98). CFF var også særdeles skeptisk både over for planen om at nedbringe omkostningerne, når SNCM's flåde samtidig var blevet forøget (99), og over for planen om personalenedskæringer, især i betragtning af den fejlslagne socialplan fra 2002.

(156) CFF udtrykte tvivl om, at den nye støtte var begrænset til det nødvendige minimum, dels fordi det ikke stod tilstrækkeligt klart, hvad de sociale omkostninger dækkede, dels på grund af referatet fra SNCM's generalforsamling den 28. april 2006, hvoraf det fremgik, at en del af støtten skulle være anvendt til at dække selskabets driftstab i 2006 og 2007. CFF mente heller ikke, at overtagerne af SNCM bidrog i væsentligt omfang til virksomhedens omstrukturering.

(157) CFF fandt det nødvendigt for at forhindre konkurrencefordrejninger, at de kompenserende modydelser, der var blevet pålagt SNCM i 2003, blev videreført og præciseret, og at føje nye til vedrørende begrænsning af SNCM's tilstedeværelse på markedet (100). CFF mente desuden, at en del af de krav, der var blevet pålagt SNCM ved beslutningen fra 2003, ikke var blevet opfyldt (101).

(158) Med hensyn til karakteren af den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR mente CFF, at ud over den samtidige offentlige og private investering burde den private deltagelse være betydelig og gennemføres på tilsvarende vilkår for at underbygge den statslige intervention. I den foreliggende sag var disse to betingelser ikke opfyldt. Dels kunne overtagernes bidrag, der var nøje afgrænset til den første kapitalforøgelse på 142,5 mio. EUR, ikke betegnes som betydelig, dels blev overtagernes intervention ikke gennemført på samme vilkår som statens, bl.a. på grund af ophævelsesklausulerne og den forventede forrentning af CGMF's mindretalsaktiepost.

(159) Med hensyn til de sociale foranstaltninger til et beløb af 38,5 mio. EUR anfægtede CFF, at beløbet kunne betragtes som støtte til enkeltpersoner. CFF understregede, at hvis beløbet virkeligt skulle gå direkte til de ansatte i SNCM, kunne foranstaltningen have indirekte positive konsekvenser for SNCM, bl.a. ved at forbedre det sociale klima i virksomheden.

8.2.2. Bemærkninger fra STIM d'Orbigny (koncernen Stef-TFE)

8.2.2.1. Vedrørende rekapitaliseringen i 2002

(160) STIM hævdede, at staten med udbetalingen af et beløb på 53,48 mio. EUR som kompensation for public service-forpligtelserne, havde kompenseret SNCM to gange for de samme public service-forpligtelser. Desuden mente STIM ikke, at denne betaling opfyldte kriterierne i Altmark-dommen.

(161) Mere specifikt med hensyn til den anden og den fjerde betingelse i Altmark-dommen anfægtede STIM dels, at der på forhånd var fastsat objektive og gennemsigtige kriterier for beregningen, dels at tallene for SNCM og CMN i perioden 1991-2001 var sammenlignelige (102), og hævdede i den forbindelse, at de tal, Kommissionen havde fået forelagt, var klart misvisende (103).

8.2.2.2. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002

(162) STIM mente ikke, at den negative afståelsespris på 158 mio. EUR var en regulær markedspris, der var resultatet af en åben og ikke-diskriminatorisk udbudsprocedure, fordi rekapitaliseringen blev gennemført på andre vilkår end dem, en privat investor normalt ville basere sig på. STIM var således af den opfattelse, at de revurderede regnskabsmæssige nettoaktiver i den værst tænkelige situation ville betyde, at rederiet kunne likvideres uden omkostninger for staten eller endda give et likvidationsprovenu, og at afståelsesprisen var latterligt lav i forhold til virksomhedens værdi (af STIM anslået til 350 mio. EUR), og at støtten langt oversteg virksomhedens behov.

(163) STIM henledte desuden Kommissionens opmærksomhed på den usædvanligt gunstige ophævelsesklausul i forbindelse med virksomhedens privatisering.

(164) STIM anfægtede endelig det berettigede i at sælge til en negativ pris med henvisning til formodningen om en socialt vanskelig likvidation, som ikke forekom særligt realistisk.

(165) Hvad angik den anden rekapitalisering med 8,75 mio. EUR, mente STIM, at denne kapitaltilførsel var i strid med princippet om den private markedsøkonomiske investor, eftersom der ikke var tilstrækkelig sikkerhed for et afkast af investeringen. STIM afviste, at det forhold, at der var tale om samtidige private og offentlige investeringer, skulle betyde, at der ikke var tale om statsstøtte. Selv om investeringerne i givet fald blev gennemført samtidigt, var det kun et indicium og ikke i sig selv et tilstrækkeligt kriterium for at udelukke statsstøtte (104). STIM fastholdt desuden, at denne kapitaltilførsel fungerede som en garanti fra den franske regering til overtagerne for, at SNCM ville få tildelt public service-kontrakten om besejlingen af Korsika.

(166) Med hensyn til de 38,5 mio. EUR i støtte til enkeltpersoner mente STIM, at beløbet i virkeligheden havde til formål at sætte SNCM i stand til at opfylde visse væsentlige dele af den saneringsplan, Kommissionen havde fået forelagt, men som aldrig blev gennemført, bl.a. de bebudede personalenedskæringer.

8.2.2.3. Vedrørende støttens forenelighed med rammebestemmelserne fra 2004

(167) Det var STIM's opfattelse, at den støtte, SNCM modtog, ikke var begrænset til et minimum. SNCM's eget og overtagernes bidrag til omstruktureringsplanen var utilstrækkeligt i henhold til rammebestemmelserne fra 2004, og det var ikke påvist, at SNCM's situation havde været så ekstraordinær, at den gjorde det berettiget at forlange et mindre bidrag fra virksomheden selv. STIM understregede desuden, at støtten i 2006 var uforholdsmæssigt stor, eftersom den satte SNCM i stand til at foretage hensættelser til dækning af fremtidige underskud. Endelig var den kendsgerning, at SNCM ikke havde til hensigt at afhænde de aktiver, der ikke var absolut nødvendige for virksomhedens overlevelse, i strid med kravene i rammebestemmelserne fra 2004.

(168) STIM fandt, at beløbene var udbetalt i strid med enhedsprincippet i rammebestemmelserne fra 2004. Forringelsen af virksomhedens finansielle situation tillige med arbejdskonflikterne kunne ikke betragtes som uforudsigelige, ekstraordinære omstændigheder, der ikke kunne tilskrives den begunstigede virksomhed.

(169) STIM forlangte derfor yderligere kompenserende modydelser for halvdelen af den udbetalte støtte, dvs. 98,25 mio. EUR, gennem salg af endnu et fartøj og afståelse af SNCM's direkte og indirekte kapitalinteresser i CMN. I den forbindelse fastholdt STIM, at de pågældende kapitalinteresser ikke var strategiske i den betydning, der var fastsat i rammebestemmelserne for støtte til omstrukturering, fordi de hverken var »nødvendige for virksomhedens overlevelse« eller havde karakter af et usælgeligt aktiv.

(170) STIM gjorde også gældende, at de påståede synergier mellem SNCM og CMN ikke fandtes, eftersom SNCM ikke spillede nogen reel rolle for ledelsen og udviklingen af CMN. STIM understregede til slut, at aktionæraftalen mellem de to virksomheder ikke havde eksisteret siden den 15. marts 2006, da den blev ophævet af CMN, hvilket var blevet fastslået af Appelretten i Paris.

8.2.3. Bemærkninger fra SNCM

(171) SNCM havde fremsendt sagsmateriale til Kommissionen med en redegørelse for virksomhedens økonomiske og konkurrencemæssige situation, ledsaget af et juridisk responsum med en vurdering af risikoen i forbindelse med en likvidationsprocedure for et sagsanlæg mod staten i dennes egenskab af reelt ansvarlig for SNCM's ledelse i perioden forud for privatiseringen.

(172) Advokatfirmaet […], som SNCM havde konsulteret, havde på grundlag af selskabets ansættelseskontrakter og andet arbejdsretligt materiale samt kontrolorganernes korrespondance, indlæg og referater, skønnet, at den franske stat havde […] (105) (106) (107). Det blev i rapporten desuden understreget, at […] (108). Endelig blev der i samme rapport peget på […].

(173) På dette grundlag konkluderede SNCM's ekspert, at det var særdeles sandsynligt, at den franske stats funktion som reelt ansvarlig for ledelsen ville blive gjort gældende af Handelsretten i Marseille.

(174) Ifølge SNCM fremgik det desuden af de faktiske omstændigheder, der bl.a. var fastslået i beretninger fra den franske revisionsret, at forsømmelighed fra den franske stats side (109) i dennes egenskab af reelt ansvarlig for SNCM's ledelse, havde medvirket til SNCM's insolvens. De økonomiske konsekvenser af statens mangelfulde ledelse beløb sig til […].

(175) I denne forbindelse mente SNCM's ekspert, at der ikke kunne være tvivl om, at den franske stat ved en retssag om statens ansvar ville blive dømt til at dække hele eller en del af underskuddet, når man betænkte statens omfattende inddragelse i SNCM's ledelse, de indlysende ledelsesmæssige fejl og størrelsen af statens finansielle ressourcer.

(176) Med henvisning til relevant retspraksis konkluderede SNCM's ekspert, at hvis SNCM var trådt i likvidation, ville staten helt sikkert være blevet dømt til at dække SNCM's sociale gæld i fuldt omfang. Det ville have betydet, at staten som hovedaktionær skulle have dækket mellem […] og […] % af den konstaterede manko (svarende til mellem […] og […] mio. EUR). Ved at beslutte at privatisere SNCM efter at have udvidet rederiets egenkapital med 158 mio. EUR havde den franske stat derfor handlet som en fornuftig investor.

9. FRANKRIGS KOMMENTARER TIL BEMÆRKNINGERNE FRA DE INTERESSEREDE PARTER

9.1. Frankrigs kommentarer til de interesserede parters bemærkninger vedrørende beslutningen fra 2002 om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure

9.1.1. Vedrørende bemærkningerne fra Corsica Ferries (CFF)

(177) De franske myndigheder anførte, at visse af de af CFF forelagte data om SNCM's udbud var fejlbehæftede.

(178) Den franske stat mente, i modsætning til CFF, at omstruktureringsplanen var opbygget således, at den gjorde det muligt meget hurtigt at genoprette SNCM og skabe forudsætninger for virksomhedens overlevelse på mellemlang og lang sigt. De franske myndigheder erindrede om, at en væsentlig del af programmet for nedbringelse af omkostningerne allerede var sat i værk (110). Desuden havde SNCM i 2001 afsat 21,3 mio. EUR til finansiering af omstruktureringsforanstaltninger, bl.a. planen for sikring af beskæftigelsen.

(179) Med hensyn til fastsættelsen af støttebeløbet fastholdt de franske myndigheder, at en samlet gearing på 0,79 var typisk for flertallet af rederiers balance, medmindre særlige forhold gjorde sig gældende (111).

9.1.2. Vedrørende bemærkningerne fra Stef-TFE

(180) De franske myndigheder mente ikke, at Stef-TFE's beskrivelse af relationerne mellem SNCM og CMN i forbindelse med opfyldelsen af public service-kontrakten var i overensstemmelse med de faktiske forhold.

(181) Ifølge de franske myndigheder var valget af den model for midlertidig konsortiedannelse, hvor SNCM og CMN fik tildelt public service-kontrakten i fællesskab, men uden at hæfte solidarisk for dens opfyldelse, på ingen måde »nødvendiggjort af forhandlingernes globale karakter« i modsætning til, hvad Stef-TFE hævdede. Dannelsen af konsortiet SNCM-CMN var resultatet af en analyse foretaget af de to rederier, i henhold til hvilken en fortsættelse af deres traditionelle og naturlige partnerskab inden for denne model gav dem de største fordele — især af konkurrencemæssig art — i forbindelse med udbuddet. CMN trådte ind i dette konsortium efter sit eget bevidste valg, baseret på en vurdering af rederiets egne interesser, og ikke som følge af en forpligtelse, der lå i den måde, udbuddet var udformet på.

(182) De franske myndigheder præciserede, at de to rederier SNCM og CMN hverken var indbyrdes uafhængige eller i direkte konkurrence med hinanden, i modsætning til, hvad Stef-TFE hævdede. Det ville være i strid med selve princippet i den fælles public service-kontrakt, som de begge havde undertegnet.

(183) De franske myndigheder fastholdt, at SNCM's aktiepost i CMN ikke kunne betragtes som et rent finansielt aktiv, således som Stef-TFE syntes at påstå. Frankrig gjorde gældende, at SNCM's aktiepost i CMN i høj grad var af strategisk betydning. Afståelse af aktierne ville ifølge de franske myndigheder ikke blot være i strid med forretningsplanen, men også en alvorlig strategisk fejltagelse.

9.1.3. Frankrigs kommentarer til bemærkningerne fra repræsentanterne for regionale og lokale forvaltninger

(184) Frankrig kunne overordnet erklære sig enig i indholdet af brevet fra formanden for regionen Provence-Alpes-Côte d’Azur, men gjorde dog opmærksom på, at i modsætning til, hvad der var anført i punkt 2 i nævnte brev (112), var udbuddet af overfarter mellem det franske fastland og Korsika ikke »for stort i forhold til efterspørgslen«, og SNCM's takstpolitik var i overensstemmelse med rederiets tilsagn om ikke at starte en priskrig og ikke være prisførende.

9.2. Frankrigs kommentarer til de interesserede parters bemærkninger vedrørende beslutningen fra 2006

(185) Mere generelt bemærkede Frankrig, at mange af STIM's og CFF's bemærkninger var identiske med dem, de to selskaber havde fremsat over for Kommissionen allerede i 2003. De franske myndigheder fremhævede bl.a., at CFF's bemærkninger var blevet fremsat over for Retten i Første Instans i forbindelse med sagen om annullation af Kommissionens beslutning af 9. juli 2003, og for en stor dels vedkommende var blevet afvist både af Kommissionen og af Retten.

(186) Med hensyn til public service-kontrakten om overfarterne mellem Marseille og Korsika afviste Frankrig ethvert argument om, at udbudsproceduren og indgåelsen af kontrakten ikke var blevet gennemført korrekt. Frankrig mente desuden, at de nationale retssager ved kompetente nationale retsinstanser i disses egenskab af EF-domstole på det almenretlige område betød, at Kommissionen ikke havde nogen fællesskabsinteresse i at undersøge spørgsmålene vedrørende proceduren for indgåelse af public service-kontrakten.

9.2.1. Vedrørende den fremskyndede gennemførelse af foranstaltningerne i den første omstruktureringsplan og ændringerne af denne

(187) Til den generelle bemærkning vedrørende Frankrigs fremskyndede gennemførelse af de foranstaltninger, der muligvis kunne betegnes som statsstøtte, svarede de franske myndigheder, at den fremskyndede gennemførelse var begrundet i de særlige omstændigheder ved proceduren, nemlig annullationen i 2005 af Kommissionens godkendelsesbeslutning af 9. juli 2003, og ikke i de franske myndigheders iver efter at tilsidesætte deres forpligtelser i medfør af EF-traktaten. I øvrigt anførte Frankrig, at man altid havde holdt Kommissionen informeret om udviklingen i sagen og om de forskellige foranstaltninger, der var vedtaget siden januar 2005, ud fra princippet om loyalt samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen.

(188) Hvad angik de sidstnævnte foranstaltninger, mente de franske myndigheder, at eftersom ingen af dem udgjorde statsstøtte, var EF-traktatens artikel 88, stk. 3, ikke relevant, og at der derfor ikke var grund til at udskyde gennemførelsen.

9.2.2. Vedrørende rekapitaliseringen i 2002

(189) For det første præciserede de franske myndigheder, at man ikke havde betvivlet Altmark-dommens relevans, men til gengæld havde peget på visse vanskeligheder ved at foretage den test, der forlanges ifølge dommen, eftersom det pågældende beløb var blevet udbetalt før dommen og dermed ikke havde kunnet tages med i de nye kriterier.

(190) Frankrig anførte, at de 53,48 mio. EUR indgik i den støtte på 69,3 mio. EUR, der af Kommissionen i 2003 blev erklæret forenelig med fællesmarkedet. Den tvivl, Kommissionen havde givet udtryk for i beslutningen fra 2006 om at indlede proceduren, drejede sig således ikke om, hvorvidt disse foranstaltninger var forenelige med EF-reglerne, hvilket ikke blev anfægtet, således som STIM syntes at påstå i sine bemærkninger, men om karakteren af dette beløb, der var blevet udbetalt som kompensation for public service-forpligtelser.

(191) Ifølge Frankrig satte CFF's og STIM's bemærkninger ikke spørgsmålstegn ved, om den første og den anden betingelse i Altmark-dommen var relevante i den foreliggende sag.

(192) Med hensyn til den tredje betingelse i Altmark-dommen afviste de franske myndigheder CFF's og STIM's argument om, at betalingen af dette beløb nødvendigvis medførte en overkompensation, fordi Kommissionen i beslutningen af 30. oktober 2001 havde godkendt udbetalingen af 787 mio. EUR som kompensation for omkostningerne ved public service-forpligtelserne. I den henseende ønskede Frankrig at præcisere, at Kommissionen i beslutningen fra 2003 havde slået fast, at disse forpligtelser havde været underkompenseret, og at beløbet på 53,48 mio. EUR var berettiget som kompensation for public service-forpligtelser.

(193) Med hensyn til den fjerde betingelse i Altmark-dommen understregede de franske myndigheder, at de, på trods af at der ikke fandtes en referencevirksomhed, hvorfor der ikke kunne foretages en overordnet sammenligning mellem SNCM og andre virksomheder, hvad CFF da også havde påpeget, havde bestræbt sig på at fremskaffe de nødvendige data til at kunne foretage en så præcis sammenligning som muligt med tilsvarende virksomheder, dvs. primært CMN. Frankrig anfægtede ligeledes STIM's og CFF's argument om, at SNCM's strukturelle omkostninger skulle være højere end CMN's. Selv om det havde været tilfældet, mente de franske myndigheder, at SNCM's omkostnings-effektivitetsgrad lå meget tæt på CMN's. Konklusionen var, at SNCM var lige så veldrevet som CMN, som STIM på intet tidspunkt havde betegnet som en dårligt drevet virksomhed.

(194) Frankrig præciserede, at underskuddene i perioden fra 1991 til 2001 ikke kun skyldtes public service-kontrakten, således som CFF syntes at påstå, men at public service-forpligtelserne havde forhindret SNCM i at tilpasse sig ændringerne i konkurrenceforholdene. De franske myndigheder anførte også, at disse underskud ikke var koncentreret på perioden 2000-2001, men var accelereret i denne periode, fordi CFF havde øget antallet af overfarter.

(195) Med hensyn til, om de 53,48 mio. EUR, der var betalt som kompensation for public service-forpligtelser var forenelige med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2, erindrede de franske myndigheder om, at Kommissionen allerede i beslutningen fra 2003 havde erklæret beløbet foreneligt i henhold til nævnte artikel, og at Retten ikke havde anfægtet det i sin dom af 15. juni 2005.

9.2.3. Vedrørende foranstaltningerne efter rekapitaliseringen i 2002

(196) I relation til afståelsesprocessen præciserede Frankrig, at man helt fra starten havde fulgt de traditionelle udvælgelseskriterier, der primært var baseret på den foreslåede pris ved værdiansættelsen af SNCM's værdipapirer og sekundært på andre parametre (forretningsplan, socialplan osv.), bl.a. det beløb, som tilbudsgiverne var indstillet på at investere i rederiet i form af en rekapitalisering. Frankrig afviste blankt argumentet fra visse tredjeparter om, at afståelsesprocessen ikke havde været gennemsigtig, og erindrede om, at staten i den foreliggende sag endda var gået videre end de lovfæstede og administrativt fastsatte krav, som i forvejen var særdeles strenge, og som var gældende i tilfælde af, at staten ville afhænde aktieposter ejet af det offentlige. Frankrig gjorde opmærksom på, at udviklingen efter BCP's tilbud om at overtage 100 % af SNCM's værdipapirer, var forløbet i en meget vanskelig finansiel og social kontekst, og at VT's tilknytning til BCP's tilbud ikke havde ændret ved de forretningsmæssige og finansielle betingelser for operationen (bortset fra kapitalfordelingen).

(197) Med hensyn til den negative pris på 158 mio. EUR erindrede de franske myndigheder om, at SNCM på grund af sin finansielle situation pr. 30. september 2005 var blevet afhændet til markedsprisen, og at salget rent økonomisk havde været mere fordelagtigt end en likvidation af virksomheden. De franske myndigheder præciserede i den forbindelse, at anvendelsen af princippet om den private investor ved afståelse af en virksomhed, der var tæt på at træde i likvidation, ikke måtte betragtes som et »forsøg på et gøre et offentligt indgreb rentabelt«, men som et forsøg på at forhindre endnu større tab for aktionæren ved en mere omkostningsfuld likvidation.

(198) Hvad angik afståelsesprisen, afviste Frankrig, at SNCM skulle være blevet solgt til en pris, der ikke svarede til virksomhedens reelle værdi (113).

(199) De franske myndigheder tilbageviste ligeledes CFF's argument om, at de havde sat markedsværdien af SNCM's flåde for lavt, idet CFF vurderede den til mellem 406,5 og 426,5 mio. EUR. De franske myndigheder anførte, at de skibe, der indgik i CFF's beregning, ikke svarede til dem, SNCM selv ejede pr. 30. september 2005. CFF havde ikke regnet med dekort i skibenes markedsværdi og havde således ikke taget hensyn til hele situationen omkring en eventuel likvidation af de pågældende aktiver, og endelig var det tidspunkt, der lå til grund for CFF's beregning, dvs. august 2006, ikke det relevante tidspunkt for en eventuel likvidation af SNCM, som var den 30. september 2005. I øvrigt bemærkede Frankrig, at hvis man godtog CFF's beregning, ville den negative pris være en tredjedel af den likvidationsværdi af aktiverne, der kræves i henhold til Gröditzer-dommen, hvilket altså ville have været gunstigere end de hypoteser, de franske myndigheder havde forelagt for Kommissionen.

(200) Over for CFF's argument om, at Gröditzer-dommen ikke var relevant, idet CFF henviste til, at statens kapitaltilførsel til SNCM var bundet til salget af 75 % af dens aktier og dermed forringede udsigterne til et positivt afkast, pegede de franske myndigheder på, at den negative afståelsespris på 158 mio. EUR stort set svarede til afståelsen af hele SNCM's kapital efterfulgt af en ny investering på 25 % fra statens side med en forrentning på […] % om året. Frankrig mente derfor, at udbyttet af investeringen fortsat var sikret ved den aktiepost på 25 %, der var garanteret et meget højt afkast.

(201) Frankrig afviste ligeledes CFF's argument om, at »ABX-modellen« ikke kunne anvendes på den foreliggende sag, fordi den især var baseret på analysen af de faktiske omkostninger ved en likvidation af SNCM og statens risiko for at blive holdt ansvarlig for virksomhedens underskud i en erstatningssag i henhold til de franske regler om kollektiv bobehandling, hvilket var bekræftet i national retspraksis (kendelse afsagt af Appelretten i Rouen den 22. marts 2005). Selv om de franske myndigheder ikke mente, at deres adfærd som øverste ansvarlige for SNCM's ledelse kunne betegnes som »forsømmelig« i en sådan retssag, fastholdt de, at der bestod en meget høj risiko for, at staten af en national ret ville blive kendt ansvarlig for SNCM's insolvens med henvisning til de fleksible kriterier for, hvornår der var tale om forsømmelig ledelse, jf. artikel L.651-2 i den franske handelslov og førnævnte retspraksis, der ville kunne anvendes på den foreliggende sag.

(202) Med hensyn til rekapitaliseringen på 8,75 mio. EUR erindrede Frankrig om, at denne kapitaltilførsel i modsætning til, hvad CFF og STIM påstod, ikke var statsstøtte, fordi der var tale om en samtidig investering på ensartede tegningsvilkår, og fordi staten gennem CGMF opnåede et højere afkast end normalt.

(203) De franske myndigheder præciserede især, at princippet om ligebehandling af investorer ikke var tilsidesat på grund af tilstedeværelsen af ophævelsesklausuler, eftersom de var beregnet på 100 % afståelse af SNCM og ikke på den rekapitalisering med 35 mio. EUR, der fulgte efter afståelsen.

(204) Desuden erindrede Frankrig om, at statens investering var langt mindre end overtagernes, eftersom det kun var beløbet på 8,75 mio. EUR, der skulle sammenholdes med overtagernes investering (26,25 mio. EUR). I realiteten burde undersøgelsen af den første rekapitalisering med 142,5 mio. EUR kun baseres på en sammenligning med omkostningerne ved en likvidation.

(205) Endelig afviste Frankrig STIM's argument om, at denne kapitaltilførsel var en garanti til de private overtagere for, at SNCM ville få tildelt public service-kontrakten om besejlingen af Korsika. De franske myndigheder gjorde gældende, at denne kapitalforøgelse var velbegrundet og uafhængig af virksomhedens resultater, og at tildelingen af public service-kontrakten til SNCM ikke gav mulighed for at forbedre det forventede afkast af denne investering.

(206) Hvad angik de 38,5 mio. EUR til sociale foranstaltninger, gentog Frankrig, at disse foranstaltninger var støtte til enkeltpersoner, og at den kendsgerning, at de blev dækket af staten, ikke kunne anses for at give virksomheden en indirekte fordel, eftersom de pågældende foranstaltninger lå ud over SNCM's lovfæstede og overenskomstmæssige forpligtelser. Frankrig gjorde desuden opmærksom på, at disse foranstaltninger ikke tillod afskedigelse af ansatte, som, hvis foranstaltningerne ikke blev gennemført, fortsat skulle betales af SNCM.

(207) De franske myndigheder tilbageviste CFF's påstand med henvisning til, at de 38,5 mio. EUR ikke dækkede de personalenedskæringer, der var forudset i socialplanen fra 2003, fordi disse nedskæringer på trods af forsinkelsen allerede var sat i værk. Den nye socialplan var således et supplement til de første sociale foranstaltninger fra 2003.

9.2.4. Vedrørende foreneligheden med rammebestemmelserne

(208) Frankrig mente med henvisning til ovenstående argumentation, at det støttebeløb, der skulle vurderes på grundlag af rammebestemmelserne, lød på 15,81 mio. EUR.

(209) I modsætning til CFF's påstande mente de franske myndigheder, at den første rekapitalisering — jf. punkt 11 i rammebestemmelserne fra 2004 — nok havde gjort det muligt for SNCM at gendanne sin egenkapital, men alligevel ikke havde betydet, at virksomheden ikke længere kunne betegnes som kriseramt, eftersom den pågældende rekapitalisering havde haft til formål at sikre opretholdelsen af aktiviteten i virksomheden.

(210) Frankrig afviste CFF's påstand om, at staten ikke burde have tilført virksomheden ny kapital, eftersom SNCM kunne have optaget lån i bankerne. I denne forbindelse erindrede de franske myndigheder om, at bankerne den 24. august 2005 havde afvist at stille nye kreditlinjer til rådighed for SNCM, og at de eneste mulige alternativer derfor var at privatisere virksomheden eller lade den træde i likvidation.

(211) Frankrig tilbageviste CFF's og STIM's påstande om, at det ikke var lykkedes at gennemføre omstruktureringsplanen fra 2002: Planen var — om end med en vis forsinkelse — sat i værk og havde gjort det muligt at nå målene for 2005. Den forværring af SNCM's økonomiske og finansielle situation, som var forårsaget af faktorer, der lå uden for virksomhedens kontrol, havde efterfølgende gjort det nødvendigt at forlænge den plan, der var blevet anmeldt i 2002, og at indføre nye foranstaltninger.

(212) Frankrig mente, at SNCM havde gode udsigter til at blive rettet op, og at de foranstaltninger, de nye aktionærer havde planlagt, navnlig gennemførelsen af socialplanen, omlægning af ruter og udskiftning af visse skibe, ville kunne gøre virksomheden rentabel. I den forbindelse bemærkede Frankrig, at public service-kontrakten som følge af indtægterne herfra (ca. […] af SNCM's omsætning) og på grund af de faste omkostninger og vanskelighederne ved at anvende de seks skibe, der havde besejlet ruterne Marseille-Korsika, andre steder, var et væsentligt element i virksomhedens strategi og en vigtig faktor for dens levedygtighed.

(213) Med hensyn til begrænsningen af støtten til et minimum mente Frankrig, at man havde begrænset omkostningerne ved omstruktureringen til, hvad der var absolut nødvendigt for at gennemføre omstruktureringsplanen. Her erindrede de franske myndigheder om, at virksomheden selv, i lighed med hvad Kommissionen havde påpeget i beslutningen fra 2003, bidrog i tilstrækkeligt omfang til omstruktureringsplanen med egne midler som følge af afståelsen af aktiver for et beløb på 30,2 mio. EUR. Hvis man desuden medregnede andre frasalg fra SNCM's side til et beløb af 12,2 mio. EUR, udgjorde virksomhedens eget bidrag 42,2 mio. EUR. Frankrig var af den opfattelse, at dette beløb var større end nødvendigt for at få godkendt omstruktureringsstøtten, som i sidste ende kun udgjorde 15,81 mio. EUR, eftersom de øvrige foranstaltninger ikke kunne betegnes som statsstøtte.

9.2.5. Vedrørende betingelserne i Kommissionens beslutning fra 2003 og eventuelle nye kompenserende modydelser

(214) De franske myndigheder afviste STIM's og CFF's påstande og fastholdt, at man havde opfyldt alle betingelserne i beslutningen fra 2003, der havde været gældende frem til udgangen af 2006, bl.a. kravene vedrørende flåden på 11 skibe og forbud mod lavere takster end konkurrenterne.

(215) I øvrigt mente Frankrig, at man i forbindelse med den foreliggende beslutning burde justere niveauet for de kompenserende modydelser fra SNCM, eftersom beløbet for omstruktureringsstøtten nu var 15,81 mio. EUR i stedet for 69,3 mio. EUR.

(216) I den forbindelse anfægtede Frankrig STIM's bemærkninger vedrørende Kommissionens mulighed for at pålægge SNCM at afhænde sin aktiepost i CMN som kompenserende modydelse. Frankrig afviste STIM's argument om, at definitionen på strategiske aktiver skulle være blevet ændret i rammebestemmelserne fra 2004 i forhold til bestemmelserne fra 1999.

(217) Med hensyn til de af CFF omtalte foranstaltninger, der skulle have til formål at begrænse SNCM's tilstedeværelse på markedet, erindrede de franske myndigheder om — hvad Kommissionen i øvrigt også havde påpeget i beslutningen fra 2003 (betragtning 87) — at der ikke var overkapacitet på de berørte markeder (Frankrig-Korsika og Maghreb), og at en indskrænkning og/eller omlægning af ruterne til Korsika i strid med, hvad der var fastsat i public service-kontrakten, kunne bringe virksomhedens levedygtighed i fare.

(218) Over for CFF's argument om, at gennemførelsen af de ovennævnte foranstaltninger til fordel for SNCM indebar en alvorlig risiko for, at SNCM's vigtigste konkurrent, dvs. CFF, måtte trække sig ud af markedet for sejlads mellem det franske fastland og Korsika, gjorde de franske myndigheder gældende, at i betragtning af dette markeds aktuelle konfiguration, hvor CFF fremover ville være den vigtigste aktør, afhang opretholdelsen af en konkurrencebaseret struktur af, om omstruktureringsplanen for SNCM blev godkendt, og af SNCM's fortsatte tilstedeværelse på det pågældende marked.

10. VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE

(219) I EF-traktatens artikel 87, stk. 1, står der: »Bortset fra de i denne traktat hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelige med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.

(220) For at en national foranstaltning kan betegnes som statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning, skal følgende kumulative betingelser være opfyldt: 1) den pågældende foranstaltning medfører en selektiv økonomisk fordel, 2) denne fordel finansieres med statsmidler, 3) denne fordel fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen, og 4) denne fordel påvirker samhandelen mellem medlemsstater (114).

(221) Kommissionen konstaterer, at SNCM har modtaget statsmidler for et samlet beløb på 274,54 mio. EUR via CGMF, der ejes 100 % af den franske stat.

(222) Eftersom SNCM opererer i sektoren for søtransport, der er åben for konkurrence på europæisk plan, vil den fordel, virksomheden har fået, kunne fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

(223) Det forhold, at markedet for cabotagesejlads på øerne i Middelhavet indtil den 1. januar 1999 var midlertidigt undtaget fra Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (115), betyder ikke, at det på forhånd kan udelukkes, at støtte, der er ydet til besejlingen af cabotageforbindelser med øerne i Middelhavet i forbindelse med public service-forpligtelser, har kunnet påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen.

(224) Under alle omstændigheder gælder det, at selv om den støtte, der er ydet til besejling af cabotageruter, ikke har kunnet påvirke samhandelen og medføre konkurrencefordrejninger i perioden frem til den 1. januar 1999, har situationen ændret sig, eftersom alle EF-operatører siden da har kunnet udføre cabotagesejlads i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 3577/92. Det skal desuden understreges, at SNCM ikke udelukkende driver cabotagesejlads, men også opererer på det internationale søtransportmarked, der blev liberaliseret ved