*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 29. marts 1988

om den franske regerings stoette til Renault-koncernen, der primaert producerer biler

(Kun den franske udgave er autentisk)

(88/454/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter i overensstemmelse med bestemmelserne i naevnte artikel at have givet de interesserede parter lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Ved skrivelse af 2. maj 1985 underrettede den franske regering efter Kommissionens anmodning denne om, at den havde til hensigt i 1985 at tilfoere Renault ny kapital paa 3 mia ffr. Den franske regering betragtede ikke denne meddelelse som en anmeldelse, men derimod som en oplysning meddelt efter bestemmelserne i Kommissionens direktiv 80/723/EOEF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de oekonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (1). I alle skrivelser omhandlende kapitaltilfoersler til Renault har den franske regering bestridt, at det skulle vaere noedvendigt at anmelde disse stoetteforanstaltninger i henhold til Traktatens artikel 93, stk. 3.

Ved skrivelse af 30. april 1985 fremsendte den franske regering i oevrigt en raekke oplysninger til Kommissionen om et laan fra Fond Industriel de Modernisation, i det foelgende benaevnt FIM, paa 750 mio ffr. til Régie Nationale des Usines Renault, i det foelgende benaevnt RNUR. Ved en anden skrivelse af 6. august 1985 underrettede den franske regering Kommissionen om, at den havde ydet et andet FIM-laan paa 500 mio ffr. til Renault Véhicules Industriels, i det foelgende benaevnt RVI.

Kommissionen besluttede den 18. december 1985 at indlede proceduren efter Traktatens artikel 93, stk. 2, i anledning af kapitaltilfoerslen paa 3 mia ffr. til RNUR for 1985, FIM-laanet paa 750 mio ffr. til RNUR i 1984 og FIM-laanet paa 500 mio ffr. til RVI i 1985. I betragtning af de alvorlige finansielle vanskeligheder, Renault befandt sig i, og som blev forvaerret i 1984 og 1985, fandt Kommissionen i overensstemmelse med den holdning, den i september 1984 havde givet udtryk for i forbindelse med offentlige myndigheders kapitalinteresser i virksomheder, at disse kapitaltilfoersler indeholdt elementer af statsstoette, der faldt ind under bestemmelserne i Traktatens artikel 92, stk. 1. I henhold til Kommissionens beslutning 85/378/EOEF (2) er alle FIM-laan i oevrigt at betragte som statsstoette efter naevnte artikel.

Hovedaarsagerne til, at denne procedure blev indledt, var, at der var sandsynlighed for, at stoetten i betragtning af den aktuelle situation i bilindustrien kunne foere til konkurrencefordrejning, at der ikke forelaa naermere oplys

ning om, hvortil denne nye kapital skulle anvendes, og at det var uafklaret, i hvilket omfang FIM-laanene bidrog til udvikling af virkeligt nyskabende produkter.

Ved skrivelse af 29. januar 1986 opfordrede Kommissionen den franske regering til at fremsaette sine bemaerkninger. Ogsaa de oevrige medlemsstater og andre interesserede parter fik lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger i overensstemmelse med Traktatens artikel 93, stk. 2.

Efter anmodning fra Kommissionen meddelte den franske regering ved skrivelse af 8. juli 1986, at den havde til hensigt at foretage en ny kapitaltilfoersel paa 3 mia ffr. til Renault i 1986. Ogsaa i dette tilfaelde underrettede den franske regering under henvisning til direktivet om gennemskuelighed Kommissionen om, at den nye kapitaltilfoersel ikke var at betragte som statsstoette og ikke skulle anvendes til saerlige formaal, men derimod til generelt at forbedre koncernens finansielle situation hurtigst muligt.

Kommissionen besluttede den 29. juli 1986 at indlede proceduren efter Traktatens artikel 93, stk. 2, i anledning af den ikke anmeldte kapitaltilfoersel paa 3 mia ffr. til RNUR, som den franske regering havde besluttet at yde over statsbudgettet for 1986. Kommissionen fandt, at denne kapitaltilfoersel i betragtning af Renault-koncernens fortsatte finansielle vanskeligheder i 1986 indeholdt statsstoetteeelementer, som faldt ind under bestemmelserne i Traktatens artikel 92, stk. 1.

Hovedaarsagerne til, at Kommissionens indledte denne procedure, var, at der var sandsynlighed for, at denne foranstaltning i betragtning af den aktuelle situation i bilindustrien ville foere til konkurrencefordrejning, og at der ikke forelaa oplysninger om strukturomlaegninger i Renault-koncernen og om den naermere anvendelse af kapitaltilskuddet.

Ved skrivelse af 5. august 1986 opfordrede Kommissionen den franske regering til at fremsaette sine bemaerkninger. Ogsaa de oevrige medlemsstater og andre interesserede parter fik efter Traktatens artikel 93, stk. 2, lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger.

Efter anmodning fra Kommissionen oplyste den franske regering ved skrivelse af 23. februar og af 18. maj 1987, at der over 1986-budgettet var foretaget en yderligere kapitaltilfoersel paa 2 mia ffr. til Renault, og at der for 1987 var budgetteret med et nyt kapitalindskud af ikke naermere fastlagt stoerrelse. Ogsaa disse nye stoetteforanstaltninger havde til formaal at forbedre virksomhedens finansielle situation, bidrage til dens investeringsprogram og aabne mulighed for at viderefoere den igangsatte strukturomlaegning.

Kommissionen besluttede den 1. juli 1987 at indlede proceduren efter artikel 93, stk. 2, i anledning af den franske regerings kapitaltilskud paa 2 mia ffr. i 1986 og den franske regerings paataenkte kapitaltilskud til Renault i 1987 paa 2 mia ffr. Kommissionen fandt, at disse kapitaltilfoersler i betragtning af Renault-koncernens fortsatte finansielle vanskeligheder indeholdt elementer af statsstoette, der faldt ind under Traktatens artikel 92, stk. 1.

AArsagerne til, at denne procedure blev indledt, var, at der var sandsynlighed for, at disse foranstaltninger i betragtning af den aktuelle situation i bilindustrien kunne foere til konkurrencefordrejning, og at der ikke forelaa oplysninger om hovedtraekkene i nogen strukturomlaegningsplan vedtaget af virksomheden.

Ved skrivelse af 22. juli 1987 opfordrede Kommissionen den franske regering til at fremsaette sine bemaerkninger. Ogsaa de oevrige medlemsstater og andre interesserede parter fik efter Traktatens artikel 93, stk. 2, lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger.

Samtlige ovennaevnte stoetteforanstaltninger blev ivaerksat uden Kommissionens forudgaaende godkendelse efter Traktatens artikel 93, stk. 3, og stoetten er derfor i EF-retlig henseende ulovlig fra det tidspunkt, hvor den blev ydet.

Ved skrivelse af 20. oktober 1987 fra industriministeren meddelte den franske regering Kommissionen, at den havde til hensigt at indfri Crédit Nationals langfristede fordringer paa Renault for et beloeb paa i alt 12 mia ffr. for derved at lette Renaults overgang fra sin saerlige status som »Régie« (offentlig virksomhed) til en almindelig offentlig ejet virksomhed underlagt privatretten.

Den 4. november 1987 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter artikel 93, stk. 2, i anledning af den stoette, den franske regering havde anmeldt, i form af indfrielse af fordringen paa Régie Renault til et beloeb af 12 mia ffr. Da denne foranstaltning havde til formaal at frigoere den gaeldtyngede koncern for en del af dens finansielle omkostninger og gaeld, fandt Kommissionen, at Renault herved blev konkurrencemaessigt begunstiget i forhold til andre europaeiske bilproducenter. Den paataenkte foranstaltning indeholdt derfor elementer af statsstoette, der falder ind under bestemmelserne i Traktatens artikel 92, stk. 1, hvilket den franske regering i oevrigt ikke bestred.

AArsagerne til, at Kommissionen indledte denne procedure, var hovedsagelig risikoen for alvorlig konkurrencefordrejning i betragtning af bilindustriens foelsomhed og mangelen paa oplysninger om den fremtidige strukturomlaegningsplan, de naermere vilkaar for ydelsen af de 12 mia ffr. til indfrielse af gaeld og det saerligt hoeje stoetteniveau. Ved skrivelse af 13. november 1987 opfordrede Kommissionen den franske regering at fremsaette sine bemaerkninger. Ogsaa de oevrige medlemsstater og andre interesserede parter fik efter Traktatens artikel 93, stk. 2, lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger.

II

Hvad angaar den procedure, der blev indledt den 18. december 1985, fremsatte de franske myndigheder deres bemaerkninger ved skrivelse af 8. juli 1986, hvori de anfoerte, at kapitaltilfoerslen ikke kunne anses at vaere en foranstaltning, der falder ind under Traktatens aritkel 92, stk. 1, men derimod henhoerte under statens normale pligter som aktionaer i virksomheden. Det blev desuden gjort gaeldende, at FIM-laanene kun havde daekket 15 % af omkostningerne ved de investeringer, der blev gennemfoert i 1984/85 og at de var blevet anvendt til udvikling af ny teknologi og til innovation og derfor ikke var uforenelige med Faellesmarkedet.

Hvad angaar den procedure, der blev indledt den 29. juli 1986, fremsatte de franske myndigheder deres bemaerkninger ved skrivelse af 15. oktober 1986, ledsaget af en rapport, hvori hovedtraekkene i den strukturomlaegningsplan, RNUR havde vedtaget i 1985, blev fremlagt. Med hensyn til vurderingen af kapitaltilfoerslernes karakter af statsstoette blev der henvist til skrivelsen af 8. juli 1986.

Efter at Kommissionen den 31. marts 1987 havde anmodet herom, fremsendte de franske myndigheder ved skrivelse af 19. juni 1987 et memorandum med supplerende oplysninger om Renaults strukturomlaegningsforanstaltninger og FIM-laanene. Ifoelge den franske regering stemte kapitaltilfoerslerne med en normal privat investors handlemaade og havde ikke foert til konkurrencefordrejning mellem medlemsstaterne. Der blev desuden givet supplerende oplysninger om de tekniske aspekter ved strukturomlaegninger, der var gennemfoert i aarene fra 1983 til 1986.

Hvad angaar FIM-laanene paa 750 mio ffr. til RNUR og 500 mio ffr. til RVI, blev der givet tekniske beskrivelser af de to investeringsprogrammer, hvortil denne stoette var ydet, med det formaal at bevise, at laanene kun bidrog til at finansiere investeringer, der foerte til vaesentlige teknologiske fremskridt eller indebar vaesentlige innovative elementer.

Hvad angaar den procedure, der blev indledt den 1. juli 1987, fremsatte den franske regering ingen bemaerkninger og gav intet svar paa Kommissionens skrivelse af 17. august 1987, hvori Kommissionen anmodede om yderligere oplysninger, hovedsagelig vedroerende de investeringer, der til dels blev finansieret ved FIM-laanene.

Hvad angaar den procedure, der blev indledt den 4. november 1987, fremsatte de franske myndigheder deres bemaerkninger ved skrivelse af 10. december 1987, 21. januar, 4. februar, 23. februar og 29. februar 1988, hvori der blev givet meget detaljerede oplysninger om Renault-koncernens finansielle og tekniske strukturomlaegninger, den paataenkte indfrielse af gaeld, aendringen af Renaults juridiske status og virkningerne heraf for de skatteregler, virksomheden i fremtiden vil vaere underlagt.

De argumenter, den franske regering gjorde gaeldende til stoette for en godkendelse af de forskellige former for stoette til Renault, kan sammenfattes saaledes:

- Renaults saerlige status som Régie havde ikke givet sig udslag i en saerlig begunstigelse fra statens side i dens egenskab af aktionaer, eftersom det altid havde vaeret et krav, at virksomheden skulle give overskud og forrente den investerede kapital. I oevrigt havde virksomheden ikke vaeret underlagt nogen saerlig skatteordning med hensyn til paaligning eller henlaeggelser til afskrivninger.

- De vanskeligheder, der havde praeget bilmarkedet siden 1982, havde foert til oegede tab i Renault-koncernen, hvilket havde forvaerret koncernens finansielle situation alvorligt. Dette havde allerede i 1985 tvunget de offentlige myndigheder til at tilvejebringe yderligere midler for at genoprette virksomhedens finansielle situation, stoette dens strukturomlaegningsforanstaltninger og forbedre dens konkurrenceevne.

- Kapitaltilfoerslerne paa 8 mia ffr. i 1985 og 1986 var en konsekvens af de forbindelser, der normalt findes mellem en virksomhed og dens private aktionaer, og beroede paa aktionaerens legitime oenske om at sikre sin investering. Staten havde saaledes over for Renault handlet paa en maade, der var i fuld overensstemmelse med en privat investors handlemaade. Den nye kapital var saaledes ikke blevet anvendt til saerlige foranstaltninger. Af ovennaevnte grunde kunne disse kapitaltilfoersler ifoelge den franske regering ikke opfattes som stoette efter Traktatens artikel 92, stk. 1, og oplysningerne herom var derfor blevet fremsendt til Kommissionen udelukkende paa grundlag af direktivet om gennemskuelighed.

- Den franske regering forventede i sin egenskab af aktionaer, at Renault som foelge af de trufne foranstaltninger igen ville blive en rentabel virksomhed i 1987.

- Den politik, man havde fulgt med hensyn til kapacitetsnedskaeringer, havde ikke foert til konkurrencefordrejning i Faellesskabet efter Traktatens artikel 92.

- FIM-laanene var kun blevet ydet til foranstaltninger, der foerte til teknologiske fremskridt eller vaesentlige innovationer.

(1) EFT nr. L 195 af 29. 7. 1980, s. 35.

(2) EFT nr. L 216 af 13. 8. 1985, s. 12.

- Med hensyn til indfrielsen af fordringer paa 12 mia ffr. var den franske regerings maal at sikre Renault en stilling svarende til virksomhedens vigtigste europaeiske konkurrenter og bringe dens saerlige forbindelser med staten til ophoer. Dette forudsatte, at virksomheden blev omdannet til en almindelig, offentlig ejet virksomhed underlagt privatretten.

- Med henblik paa denne omdannelse var det tvingende noedvendigt, at RNUR's nettoformue i det mindste blev nulstillet, dvs. at nettounderskuddet paa 16,4 mia ffr. i det mindste blev udlignet ved udgangen af 1986. Under hensyntagen til et forventet overskud paa 3 mia ffr. i 1987 og en forlaengelse af den resterende afdragsperiode, der beloebsmaessigt kunne anslaas til 1,4 mia ffr. i 1987, ville der vaere behov for mindst 12 mia ffr. for at tilvejebringe denne nulstilling. Dette beloeb blev ikke tilvejebragt i form af et kapitalindskud, men derimod gennem indfrielse af fordringer. Der var hovedsagelig tale om gaeld til favoerrenter, hvilket var forbundet med den fordel, at man derved begraensede den skattemaessige fremfoersel af Renaults kumulerede underskud.

Som et let i ovennaevnte procedure blev der fremsat bemaerkninger fra fire medlemsstater og to interesserede parter.

III

De oplysninger, den franske regering gav som led i de forskellige procedurer og under flere bilaterale moeder, har givet Kommissionen et meget klart billede af de former for stoette, de franske myndigheder har ydet, vilkaarene for stoetten og dens virkninger for samhandelen inden for Faellesskabet med de paagaeldende varer samt Renault-koncernens strukturomlaegningsplan.

De vedvarende tab siden 1981 og specielt de rekordhoeje tab i 1984 foranledigede i januar 1985 den franske regering til at kraeve, at Renault ivaerksatte en strukturomlaegningsplan, hvortil regeringen ville bidrage med kapitaltilfoersler og FIM-laan.

Renault befandt sig i en katastrofal situation paa dette tidspunkt, hvor de enorme tab i 1984 var blevet kendt, og egenkapitalen var blevet negativ. Den hurtige tilbagegang skyldtes, at Renault beskaeftigede langt flere ansatte, end der var behov for, at produktiviteten var den laveste blandt alle europaeiske bilproducenter, at de modeller, man producerede, var for gamle, at indfoerelsen af ny teknologi var blevet vaesentligt forsinket, og at virksomhedens strategi for at vinde indpas paa det amerikanske marked var slaaet fejl.

Visse elementer i strukturomlaegningsplanen blev fremlagt i 1984, men hovedindholdet blev foerst vedtaget i 1985. Hovedtraekkene i planen for de tekniske strukturomlaegninger, der straekker sig indtil 1990, er foelgende:

- kraftige personaleindskraenkninger: fra udgangen af 1984 til udgangen af 1987 har koncernen indskraenket antallet af ansatte med 38 311, svarende til 18 % af personalet i 1984. Nye betydelige indskraenkninger er planlagt frem til strukturomlaegningernes afslutning

- lukning af fabrikker og kapacitetsnedskaeringer: bortset fra lukningen af fem mindre datterselskaber uden for bilbranchen har Renault planer om som led i strukturomlaegningerne at lukke flere monteringsanlaeg inden for personbils-, lastbils- og komponentafsnittene

- omlaegning af investeringerne: mellem 1983 og 1985 er der gjort stor indsats for at oege investeringerne i modernisering og indfoerelse af nye teknologier mest muligt og hurtigst muligt

- afhaendelse af aktiver: Renault-koncernen har siden 1985 afhaendet en raekke selskaber og interesser, som enten var uden direkte tilknytning til bilproduktion eller uden stoerre betydning herfor.

I oevrigt har Renault ogsaa afhaendet fast ejendom og er i oejeblikket i faerd med at forhandle om afhaendelse af andre aktiver. Disse afhaendelser har allerede indbragt over 2 mia ffr.

- reorganisering af salgsnettet: antallet af Renault-forhandlere og -agenter er bestandigt blevet reduceret siden 1984 (med ca. 20 %)

- nedbringelse af indkoebsomkostninger: en kraftig reduktion af antallet af leverandoerer (20 % paa to aar) i forbindelse med hyppigere anvendelse af eksterne leverandoerer har givet en bedre styring og en relativ nedbringelse af indkoebsomkostningerne

- mindskelse af lagrene: i 1985 blev der indfoert en strammere styring af lagrene, hvilket aabnede mulighed for at reducere lagrene af faerdigmonterede biler med 26 % paa to aar

- fastlaeggelse af en ny kvalitetspolitik: siden 1985 har Renault truffet en raekke interne foranstaltninger med det formaal at forbedre kvaliteten af sine produkter og serviceydelser

- fornyelse af modelprogrammet: ved udgangen af 1986 var gennemsnitsalderen for Renault-modeller 2,8 aar mod syv aar i 1983

- personaleuddannelse: sideloebende med indfoerelsen af ny teknologi indfoerte Renault i 1985 en saerlig uddannelsesplan, der ikke blot tog sigte paa at forbedre produktionskvaliteten, men ogsaa paa at oege personalets mobilitet, fleksibilitet og produktivitet. Dette illustreres klart af, at antallet af uddannelsestimer er steget med 63 % fra 1983 til 1987

- omlaegning af loenpolitikken: siden 1985 er loenningerne ikke steget naer saa hurtigt som inflationsraten i Frankrig, hvilket har mindsket loenudgifterne. Udover den tekniske strukturomlaegning i koncernen skulle den franske regering ogsaa bistaa ved den oekonomiske sanering af koncernens to noegleselskaber, RNUR og RVI. Aktieselskabet RVI havde en lovmaessig forpligtelse til at genskabe en positiv nettoformue svarende til mindst 50 % af aktiekapitalen foer 30. juni 1987 for derved at undgaa at maatte indgive konkursanmeldelse. Den noedvendige genopretning af RVI's kapital blev gennemfoert inden for den fastsatte frist gennem en opskrivning af aktiverne med 1,8 mia ffr., et kapitalindskud paa 2 mia ffr. fra RNUR (dette skete ved hjaelp af statens sidste kapitaltilfoersel til RNUR i 1986, der er omfattet af den tredje procedure), RNUR's indskud af Mack Trucks (USA) papirer til et beloeb af 2 mia ffr., 1,2 mia ffr. i konvertobligationer (de saakaldte OBSA-obligationer) fra tre af RVI's kreditorbanker. Efter at Mack USA blev overtaget af RVI, er RVI-gruppen blevet verdens naeststoerste producent af lastbiler paa over 15 tons.

Den paataenkte indfrielse af gaeld paa 12 mia ffr. er knyttet til RNUR's omdannelse til aktieselskab. I betragtning af den lovmaessige forpligtelse til at genskabe nettoformuen senest to aar efter aendringen af virksomhedens status, saaledes at den kommer til at svare til halvdelen af egenkapitalen, maa der noedvendigvis tilvejebringes ny kapital til selskabet. Stoerrelsen af den gaeld, der foreslaas indfriet, er beregnet saaledes, at der skulle vaere mulighed for at nulstille nettoformuen efter aendringen af selskabets status.

De udgifter, der er noedvendige for at naa ovennaevnte maal, er anslaaet til i alt 83,4 mia ffr. i aarene 1984 til 1990. Heraf udgoer ikke-finansielle investeringer 53,1 mia ffr, finansielle investeringer 3,7 mia ffr. og ekstraordinaere strukturomlaegningsudgifter 20 mia ffr. Med sidstnaevnte udgifter er der tale om omkostningerne ved lukning af anlaeg og afskedigelser.

Med hensyn til erhvervsinvesteringerne skal 43,5 mia ffr. gaa til personvognsafsnittet og 7,2 mia ffr. til lastbiler og busser.

Med henblik paa at rationalisere og reducere sine aktiviteter har Renault maattet lukke flere fabrikker og indskraenke personalet i andre anlaeg. Disse indskraenkninger er dels sket gennem foertidspensionering (FNE-kontrakter), dels ved at tilskynde udenlandske arbejdstagere til at vende tilbage til deres hjemlande. De ekstraordinaere strukturomlaegningsudgifter, som RNUR hidtil har afholdt, udgoer 13,6 mia ffr. RVI har afholdt udgifter paa 1,2 mia ffr. i forbindelse med afskedigelser og flytning af produktionen og ca. 300 mio ffr. til omstillingsforanstaltninger og lukninger.

Udgifterne til strukturomlaegninger i perioden 1984 til 1990 finansieres saaledes:

1.2 // - cash-flow foer ekstraordinaere udgifter: // 50,5 mia ffr. // - afhaendelse af aktiver: // 10,7 mia ffr. // - aendring i gaelden: // 6,4 mia ffr. // - formindskelse af nettodriftskapitalen: // 16,9 mia ffr. // - tilfoersel af offentlig kapital: // 10,6 mia ffr. // - tilfoersel af privat kapital: // 1,1 mia ffr.

Strukturomlaegningsplanen har betydelige indvirkninger paa produktionskapaciteten. Saaledes vil montagekapaciteten som helhed blive reduceret med mindst 25 % i tiden indtil strukturomlaegningernes afslutning. Med hensyn til de vaesentlige organer i bilerne (hovedsagelig motorer og transmissionssystemer) bliver kapacitetsnedskaeringerne stoerre, da udnyttelsesgraden var lavere.

IV

Ved sin vurdering af, hvorvidt de forskellige statslige foranstaltninger til stoette for Renaults strukturomlaegningsplan er forenelige med Faellesmarkedet, har Kommissionen taget stilling til, i hvilket omfang disse foranstaltninger indeholder elementer af statsstoette, der falder ind under bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 92 og 94.

De procedurer, som Kommissionen har indledt, vedroerer i alt 10 mia ffr. i kapitaltilfoersler og 1,25 mia ffr. i FIM-laan. I forbindelse med den sidste procedure oplyste den franske regering Kommissionen om, at en kapitaltilfoersel paa 2 mia ffr., der var budgetteret med for 1987, og som ogsaa var omfattet af Kommissionens procedure, ikke var blevet gennemfoert, og at den havde besluttet heller ikke at gennemfoere den i fremtiden. Kommissionen skal saaledes tage stilling til et beloeb paa 8 mia ffr. i kapitaltilfoersler. Udover disse kapitaltilfoersler blev der i 1984 foretaget en kapitaludvidelse paa 1,9 mia ffr. ved hjaelp af de beloeb, der over statsbudgettet var afsat hertil i 1983 og 1984. Kommissionen har paa indevaerende tidspunkt ikke indledt proceduren i anledning af disse foranstaltninger idet den finder, at Renaults tab paa dette tidspunkt skyldtes forbigaaende konjunkturproblemer, der gjorde sig gaeldende i hele bilbranchen.

Anderledes forholdt det sig imidlertid med de henholdsvis 3 mia ffr. og 5 mia ffr., der blev tilfoert i 1985 og 1986. Denne kapital blev tilvejebragt af den franske regering over 1985- og 1986-budgetterne. Siden foraaret 1985, hvor de daarlige resultater i 1984 blev kendt af offentligheden, har Renault befundet sig i en meget oemtaalelig oekonomisk situation. I 1984 og 1985, der var de vanskeligste aar for Renault-koncernen, led selskabet rekordhoeje tab, og af regnskaberne fremgaar et samlet underskud paa 23,5 mia ffr. og en negativ cash-flow paa 14,2 mia ffr. Ved udgangen af 1985 udgjorde den konsoliderede bruttogaeld 76,5 mia ffr., svarende til 63 % af omsaetningen i 1985.

Denne situation stemmer noeje overens med den holdning, Kommissionen i september 1984 gav udtryk for med hensyn til offentlige myndigheders indskud af kapital i virksomheder, nemlig at tilfoersel af ny kapital til virksomheder maa betragtes som statsstoette, naar det sker under omstaendigheder, som en privat investor ikke ville acceptere under normale markedsoekonomiske vilkaar. Dette er tilfaeldet, naar den paagaeldende virksomheds finansielle situation og specielt gaeldens struktur og stoerrelse bevirker, at der ikke er udsigt til en normal forrentning (i udbytte eller vaerdi) af den investerede kapital inden for en rimelig periode, eller naar virksomheden alene paa grund af en utilstraekkelig cash-flow ikke er i stand til selv at tilvejebringe de midler, der er noedvendige for at gennemfoere et investeringsprogram, paa kapitalmarkedet.

Det kan saaledes udelukkes, at en privat investor under disse omstaendigheder ville indskyde 8 mia ffr. i virksomheden over to aar.

Kapitalindskuddene paa 8 mia ffr., der paa kunstig vis har sikret Renaults fortsatte bestaaen, er derfor at betragte som stoette omfattet af Traktatens artikel 92, stk. 1.

Ogsaa de to FIM-laan indeholder elementer af statsstoette, der falder ind under bestemmelserne i Traktatens artikel 92, stk. 1. I henhold til beslutning 85/378/EOEF er alle FIM-laan at betragte som statsstoette efter naevnte artikel. Ifoelge de seneste oplysninger fra de franske myndigheder blev det foerste laan paa 750 mio ffr. ydet RNUR i 1984 til en rente paa 8,4 %. Det andet laan paa 500 mio ffr. blev ydet RVI i september 1985 med en rente paa 8,75 %. De to laans loebetid var sat til ti aar med en afdragsfri periode paa to aar. Referencesatsen i Frankrig - dvs. den rentesats, Crédit National beregner sig for erhvervsinvesteringer - var paa 14,75 % i juni 1984 og 13 % i september 1985, da laanene blev ydet. De to laan er saaledes blevet ydet til langt lavere rente end de normale satser paa det franske marked. Det maa bemaerkes, at den franske regering i sin skrivelse af 8. juli 1986 havde oplyst, at renten for de to laan var 9,25 %, hvilket altsaa var ukorrekt, eftersom laanene faktisk blev ydet med en rente paa 8,4 % og 8,75 %. Kommissionen beklager, at den franske regering meddelte urigtige oplysninger.

Som allerede naevnt ovenfor er stoetten i form af tilfoersel af en kapital paa 8 mia ffr. og FIM-laan paa 1,25 mia ffr. ydet ulovligt i EF-retlig henseende. Der maa der erindres om, at stoettens ulovlige karakter er et forhold, der ikke kan afhjaelpes bagefter, eftersom procedurereglerne i artikel 93, stk. 3, er af bindende og almengyldig karakter, hvilket blev anerkendt af Domstolen i dom af 19. juni 1973 (sag 77/72) (1).

Hvor der er tale om stoetteforanstaltninger, der er uforenelige med Faellesmarkedet, kan Kommissionen desuden goere brug af en mulighed, som den har i henhold til en dom afsagt af EF-Domstolen den 12. juli 1973 i sag 70/72 (2), stadfaestet ved dom af 24. februar 1987 i sag 310/85 (3), nemlig at paalaegge medlemsstaterne pligt til at kraeve enhver ulovlig ydet stoette tilbagebetalt af stoettemodtagerne.

Den paataenkte indfrielse af gaeld paa 12 mia ffr., efter at Renault-selskabet har aendret status, vil frigoere den gaeldtyngede koncern fra en del af dens finansielle omkostninger og den gaeld, den ellers skulle have tilbagebetalt i de kommende aar. Dette indebaerer saaledes en konkurrencemaessig begunstigelse af Renault i forhold til andre europaeiske bilproducenter. Heraf kan sluttes, at denne indfrielse af fordringer er en form for statsstoette og derfor omfattet af bestemmelserne i Traktatens artikel 92, stk. 1. Det bemaerkes, at den franske regering i sine skrivelser i forbindelse med den sidste procedure ikke har bestridt, at denne overtagelse af Renaults gaeld indeholdt et element af statsstoette.

Kommissionen maa saaledes drage den konklusion, at kapitaltilfoerslerne paa 8 mia ffr. og de to FIM-laan paa i alt 1,25 mia ffr. til Renault samt den paataenkte indfrielse af fordringer paa 12 mia ffr. er statsstoette, der falder ind under Traktatens artikel 92, stk. 1. Denne stoette paavirker handelen mellem medlemsstater, eftersom der foregaar en betydelig samhandel mellem EF-landene med Renault-koncernens produkter. Med hensyn til personbiler udgjorde samhandelen mellem medlemsstater i 1986 5 030 402 biler, hvoraf eksporten til andre medlemsstater tegnede sig for 17,4 % (878 927 biler). For erhvervskoeretoejers vedkommende udgjorde samhandelen mellem EF-lande i 1986 i alt 424 154 enheder, hvoraf den franske eksport til andre medlemsstater tegnede sig for 16,4 %.

I 1986 eksporterede Renault 494 866 biler til andre EF-lande, hvilket svarede til 54 % af Renaults samlede produktion af personbiler i Frankrig. I samme aar eksporterede Renault 4 564 lastbiler til de vesteuropaeiske lande, svarende til 13 % af Renaults samlede produktion i Frankrig.

(1) Samling 1973, s. 611.

(2) Samling 1973, s. 813.

(3) EFT nr. C 77 af 24. 3. 1987, s. 3.

Det er ikke muligt at foretage nogen noejagtig beregning af stoetteintensiteten ved de forskellige foranstaltninger i relation til de investeringer, der blev gennemfoert i perioden mellem 1984 og 1990, eftersom stoetten ikke blot gik til tekniske strukturomlaegninger i koncernen, men ogsaa til finansiel sanering af RNUR og RVI. Hvis kapitalindskuddene som anfoert i afsnit III betragtes som stoette, kommer bruttointensiteten til at ligge paa 23 %. Dette tal stemmer ogsaa overens med den anslaaede nettointensitet i betragtninger af, at virksomheden ikke var underlagt beskatning i de aar, hvor stoetten blev udbetalt. Dette tal maa betragtes som et maksimum, de aktiernes indre vaerdi sandsynligvis vil stige, selv om de offentlige myndigheders andel i aktiekapitalen ikke aendres efter stukturomlaegningen i virksomheden.

V

I Traktatens artikel 92, stk. 3, opregnes de former for stoette, der kan vaere forenelige med Faellesmarkedet. Spoergsmaalet om, hvorvidt en stoetteforanstaltning er forenelig med Traktaten, maa afgoeres i relation til Faellesskabet som helhed og ikke i relation til en enkelt medlemsstat. For at sikre Faellesmarkedets rette funktion og under hensyntagen til principperne i Traktatens artikel 3, litra f), maa de undtagelser fra princippet i artikel 92, stk. 1, der er indeholdt i artikel 92, stk. 3, fortolkes snaevert ved vurderingen af en stoetteordning eller en individuel stoetteforanstaltning.

Disse undtagelsesbestemmelser maa i saerdeleshed kun bringes i anvendelse, naar Kommissionen kan fastslaa, at markedskraefterne alene, dvs. uden stoetten, ikke ville kunne foranledige den fremtidige stoettemodtager til at handle paa en maade, der kan bidrage til at naa et af de i undtagelsesbestemmelserne fastsatte maal.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), der vedroerer stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i visse omraader, opfylder stoetteforanstaltningerne ikke undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a), fordi levestandarden ikke er usaedvanlig lav, og der ikke hersker alvorlig underbeskaeftigelse i Frankrig. Stoetteordningen opfylder heller ikke betingelserne for at kunne betragtes som stoette til fremme af udviklingen i visse oekonomiske regioner efter artikel 92, stk. 3, litra c), da den ikke er betinget af en initialinvestering eller af oprettelse af nye arbejdspladser, saaledes som det blev fastsat i Kommissionens meddelelse fra 1979 om samordningsprincipper for stoetteordninger med regionalt sigte (1). I oevrigt er de fleste af Renaults fabrikker beliggende uden for stoetteomraaderne, og den stoette, der er ydet, falder ikke ind under den franske regionalstoetteordning (PAT). Den franske regering har i denne sag i oevrigt heller ikke paaberaabt sig regionalpolitiske hensyn som begrundelse for den her omhandlede stoette.

Med hensyn til undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), kan den her omhandlede stoette ikke anses at have til formaal at fremme virkeliggoerelsen af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse eller afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den franske oekonomi. Den franske regering har i oevrigt heller ikke paaberaabt sig denne undtagelsesbestemmelse.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), der vedroerer »stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene«, kan Kommissionen fastslaa, at visse former for stoette til strukturomlaegning er forenelige med Faellesmarkedet, naar en raekke betingelser er opfyldt (2).

Disse kriterier skal ses i lyset af de to principper, der er indeholdt i artikel 92, stk. 3, litra c), nemlig at stoetten skal vaere noedvendig for udviklingen i denne erhvervsgren ud fra et faellesskabssynspunkt, og at den ikke maa kunne aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse (3).

Kommissionen har foretaget en meget noeje undersoegelse af, hvorvidt disse betingelser er opfyldt, for at kunne fastslaa, hvorvidt stoetten med henblik paa strukturomlaegninger til Renault, kapitaltilfoerslerne paa 8 mia ffr. og den paataenkte indfrielse af fordringer paa 12 mia ffr. er forenelige med Faellesmarkedet (4).

1. Sektorstoette maa kun ydes i de tilfaelde, hvor situationen i den paagaeldende erhvervsgren kraever det. Stoetten skal aabne mulighed for at genskabe rentabiliteten paa laengere sigt ved at loese problemerne og maa ikke bevirke, at situationen fastlaases, og at uundgaaelige beslutninger og aendringer udskydes.

I 1983/84 var den europaeiske bilindustri praeget af vanskeligheder som foelge af konjunkturnedgangen, samtidig med at lastbilsektoren befandt sig i en strukturkrise. Disse vanskeligheder ramte i saerlig grad den franske industri som foelge af den lave efterspoergsel og de betydelige produktivitetsforskelle i forhold til konkurrenterne. Dette var specielt tilfaeldet for Renault-koncernen. Siden har Renault ivaerksat en strukturomlaegningsplan, der vil foere til en varig genskabelse af koncernens rentabilitet i kraft af, at bestraebelserne koncentreres om at nedskaere kapaciteten for personbiler, erhvervskoeretoejer og komponenter hertil. Planen har allerede baaret frugt, eftersom RNUR og RVI havde overskud i 1987.

Den syvaarige periode, som gennemfoerelsen af strukturomlaegningsplanen straekker sig over, er helt normal i betragtning af, at Renault-koncernen er et konglomerat, der pr. 31. december 1986 omfattede 269 virksomhedsenheder, beskaeftigede 182 448 arbejdstagere og

havde et meget varieret virkefelt. Strukturomlaegningerne, der kommer til at omfatte en lang raekke forskellige foranstaltninger paa de forskellige omraader, vil i oevrigt kraeve en langvarig indsats paa linje med den indsats, der allerede er gjort af andre koncerner i sektoren.

2. Da det imidlertid tager tid at foretage tilpasningerne, vil det vaere naturligt at acceptere, at der under visse omstaendigheder og paa meget strenge vilkaar afsaettes midler til at mindske de sociale og oekonomiske omkostninger, aendringerne er forbundet med.

De franske myndigheder har oplyst, at en vaesentlig del af de offentlige midler blev ydet med det formaal at bidrage til daekningen af de hoeje sociale omkostninger, der var forbundet med nedlaegningen af 38 311 arbejdspladser, som fandt sted i aarene mellem 1984 og 1987, samt de nye indskraenkninger, der er planlagt frem til strukturomlaegningsplanens afslutning.

3. Medmindre stoetten ydes i relativt korte tidsrum, skal den vaere degressiv og helt klart vaere knyttet til strukturomlaegninger i den paagaeldende sektor.

Den sidste stoette paa 12 mia ffr skal udelukkende anvendes til indfrielse af fordringer og kan ikke anvendes til at tilfoere ny kapital, hvilket kunne aabne mulighed for at finansiere nye investeringer, og der er hovedsagelig tale om indfrielse af laan ydet til favoerrenter. Den franske regering har afgivet tilsagn om ikke at yde nogen yderligere stoette til Renault i fremtiden. Siden 1987 er de resterende strukturomlaegningsforanstaltninger blevet og vil fortsat blive fuldt ud finansieret med virksomhedens cash-flow, som blev positiv allerede i 1986. Naar Renault-koncernens status er blevet aendret, vil den ud fra et retligt synspunkt komme til at staa paa lige fod med sine konkurrenter.

Som foelge af indfrielsen af fordringer og de aendringer, der vil ske med hensyn til beskatningen af Renault, bliver der i oevrigt mulighed for at faa nedbragt den skattemaessige overfoersel af underskud, som ved udgangen af 1986 udgjorde 38 mio ffr., til kun 6 mia ffr. ved udgangen af 1988. De resterende 6 mia vil blive mere end elimineret i 1989. Allerede fra 1990 vil Renault saaledes begynde at betale skat af sit overskud.

4. Stoetteintensiteten skal staa i et rimeligt forhold til de problemer, det drejer sig om at loese, saaledes at stoetten skaber mindst mulig fordrejning af konkurrencen.

Stoetten, der udgoer ca. 24 % af de samlede omkostninger ved den strukturomlaegningsplan, der skal gennemfoeres i aarene mellem 1984 og 1990, bidrager til at finansiere ikke blot investeringer, men ogsaa til at daekke omkostningerne ved rationalisering og finansiel reorganisering, dvs. mindskelse af gaelden ved indfrielse af fordringer paa 12 mia ffr.

Kommissionen kan godtage, at stoetten i form af kapitaltilfoersler var noedvendig for at gennemfoere den tekniske strukturomlaegning af virksomheden og genskaber dens rentabilitet paa laengere sigt paa det tekniske plan. I betragtning af Renaults store gaeld og den paataenkte omdannelse af virksomheden fra Régie til offentlig ejet retlig virksomhed omfattet af privatretten, er det tvingende noedvendigt at faa nedbragt virksomhedens enorme nettogaeld (55 mia ffr. ved udgangen af 1986) af hensyn til dens finansielle rentabilitet paa laengere sigt. Ifoelge fransk lovgivning skal enhver virksomhed raade over en nettoformue svarende til mindst halvdelen af aktiekapitalen. I denne forbindelse finder Kommissionen, at den paataenkte indfrielse af fordringer paa 12 mia ffr. er noedvendig og tilstraekkelig til at opnaa en nulstilling af virksomhedens nettoformue efter dens aendring af status, som et foerste skridt paa vejen til efter to aars forloeb at bringe nettoformuen op paa det lovmaessige krav. Ved udgangen af 1986 var RNUR's nettoformue negativ med 16,4 mia ffr. De seneste skoen over RNUR's nettoformue ved udgangen af regnskabsaaret 1987 viser et underskud paa 11,8 mia ffr. Beloebet skal daekkes ved indfrielse af fordringer paa 12 mia ffr. Kommissionen har forvisset sig om, at der ikke findes andre maader til at forbedre virksomhedens situation - som f. eks. opskrivning af andre finansielle og industrielle aktiver eller afhaendelse af andre aktiver end planlagt i strukturomlaegningsplanen - der kan bidrage til at nedbringe beloebet paa 12 mia ffr. uden at skade virksomhedens finansielle situation og trovaerdighed paa kapitalmarkederne, hvor den i fremtiden vil vaere henvist til at fremskaffe kapital. Det maa bemaerkes, at Renault-koncernen selv med denne stoette fortsat vil vaere langt den mest gaeldsatte bilproducent i Faellesskabet (nettogaelden efter indfrielsen af fordringerne paa 12 mia ffr. vil udgoere 25 % af omsaetningen i 1985).

Statistikkerne over samhandelen med de paagaeldende produkter inden for EF, Renaults tab af markedsandele i Faellesskabet (i 1982 tegnede RNUR sig for 15,7 % af bilmarkedet, medens tallet i 1987 kun var ca. 12 %; RVI's markedsandel inden for lastbiler i EF faldt fra 14,3 % i 1982 til ca. 12 % i 1987) og den omstaendighed, at priserne for salg af Renault-biler er steget mere end de aarlige inflationsrater i Frankrig og ikke mindre end konkurrenternes priser, viser, at stoetten ikke er blevet anvendt til at foere en lavprispolitik med det formaal at opretholde eller styrke Renaults position paa markedet.

5. Denne industris problemer og arbejdsloesheden maa ikke blot flyttes fra en medlemsstat til en anden. Strukturomlaegningen hos Renault har foert til en mindskelse af Renaults markedsandel og ikke vaeret til hinder for, at de oevrige europaeiske personbilproducenter siden 1985 har kunnet udnytte deres kapacitet fuldt ud. Det samme gaelder for lastbiler, idet strukturomlaegningen af RVI ikke har hindret en vaesentlig stigning i kapacitetsudnyttelsen hos de andre europaeiske lastbilproducenter. Stoetten til Renault har derfor ikke foert til nedlaeggelser af arbejdspladser i andre medlemsstater.

Der maa derfor drages den konklusion, at den stoette til strukturomlaegning, der er ydet Renault, aabner mulighed for at genskabe virksomhedes rentabilitet og samtidig, i kraft af de ivaerksatte strukturomlaegningsforanstaltninger, at afhjaelpe de strukturelt betingede vanskeligheder, bilsektoren i 1983/84 var praeget af paa EF-plan. Derfor finder Kommissionen, at den her omhandlede stoette har fremmet udviklingen i den paagaeldende erhvervsgren paa EF-plan, uden at aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der er i strid med den faelles interesse.

Renaults strukturomlaegningsplan vil foerst vaere afsluttet ved udgangen af 1990 og indebaerer fremtidige strukturomlaegningsforanstaltninger, saasom kapacitetsnedskaeringer og fremtidige afhaendelser af aktiver. Samtidig har Kommissionen i sin vurdering taget hensyn til de tilsagn, de franske myndigheder har afgivet med hensyn til de fremtidige forbindelser mellem Renault og de offentlige myndigheder. I sin skrivelse af 23. februar 1988 forpligtede den franske regering sig til foerst at indfri fordringerne paa 12 mia ffr. naar RNUR's status var blevet aendret gennem lovgivning, og i fremtiden ikke at yde Renault nogen stoette i form af kapitaltilfoersel.

De indtaegter af afstaaelsen af American Motors Corporation (AMC), der eventuelt opstaar ved udgangen af 1992, blev ikke taget i betragtning ved beregningen af stoerrelsen af den gaeld, der skulle indfries. Dette skyldes, at disse fremtidige indtaegter, der kan anslaas til 2,4 mia ffr. i form af afgifter og betingede betalinger, afhaenger af de usikkerhedsmomenter, der goer sig gaeldende paa markedet. I 1986 havde afhaendelsen af AMC imidlertid negative virkninger paa Renaults nettoformue, svarende til 1,2 mia ffr., hvilket paa kunstig vis har oeget behovet for tilfoersel af kapital.

Det kan derfor ikke udelukkes, at Renault kan blive i stand til at fordreje konkurrencen paa et eller flere af de markeder, hvor virksomheden opererer, og derved paavirke samhandelsvilkaarene i Faellesskabet paa en maade, der er i strid med den faelles interesse. Selv om Kommissionen finder, at undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), kan bringes i anvendelse paa den stoette til strukturomlaegning, der er ydet Renault (i form af tilfoersel af ny kapital paa 8 mia ffr. og indfrielse af fordringer til 12 mia ffr.), maa den som et mindstekrav paalaegge Renault en raekke saerlige betingelser for at forhindre, at Renault eventuelt kan fordreje konkurrencen.

VI

I sin stillingtagen til spoergsmaalet om, hvorvidt FIM-laanene, der ikke er stoette til strukturomlaegninger, men derimod er ydet i henhold til en saerlig stoetteordning, er forenelige med Faellesmarkedet, har Kommissionen foretaget en vurdering af, hvorvidt de stemte overens med hovedmaalet med denne stoetteordning, nemlig indfoerelse af nye produkter eller fremstillingsmetoder.

Sammen med skrivelsen af 25. juni 1985 fremsendte den franske regering en naermere beskrivelse af de investeringer, hvortil FIM-laanene til RNUR og RVI var ydet.

Kommissionen har foretaget en grundig teknisk gennemgang af disse oplysninger for at faa klarlagt, i hvilket omfang de investeringer, stoetten er ydet til, kan anses at foere til egentlige nyskabelser paa EF-plan paa det tidspunkt, hvor de blev gennemfoert. Som foelge af visse modstridende oplysninger i denne skrivelse og de klare forbindelser mellem investeringerne og de forsknings- og udviklingsprogrammer, som Renault har ivaerksat med stoette fra staten, udbad Kommissionen sig ved skrivelse af 17. august 1987 en naermere forklaring fra den franske regering.

Den franske regering erklaerede under flere bilaterale moeder, at den ikke ville give yderligere oplysninger eller begrundelse.

Med hensyn til FIM-laanet paa 750 mio ffr. til RNUR med henblik paa investeringer paa i alt 1,226 mia ffr. i produktion af en meget braendstofbesparende bil, fremgaar det af Kommissionens tekniske undersoegelse, at kun ca. 7 % af investeringerne kunne anses at foere til nyskabelser paa EF-plan paa det tidspunkt, hvor de blev gennemfoert. Kun 1/3 af de investeringer paa 1,180 mia ffr., hvortil FIM-laanet paa 500 mio ffr. til RVI blev ydet, forbundet med reelt nyskabende elementer i den ovenfor naevnte forstand.

Der maa saaledes drages den konklusion, at stoerstedelen af de investeringer, der delvis blev finansieret ved de to FIM-laan, bidrog til modernisering og fornyelse af RNUR's og RVI's produkter, men tog ikke sigte paa udvikling af nyskabende produkter eller fremstillingsmetoder. I beslutning 85/378/EOEF om godkendelse af FIM-stoette drog Kommissionen den konklusion, at hverken hensynet til prioriterede franske industriinteresser eller modernisering af industrivirksomheder som saadan kunne betragtes som en tilstraekkelig modydelse paa EF-plan, der kunne retfaerdiggoere anvendelse af en af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, men at saadan stoette tvaertimod kunne paavirke samhandelen inden for Faellesskabet paa en maade, der var i strid med den faelles interesse, naar den ydes i saadanne individuelle tilfaelde af stoerre betydning, eftersom den foerer til en vaesentlig styrkelse af de stoettemodtagende virksomheders position i forhold til andre konkurrerende virksomheder, der deltager i samhandelen inden for Faellesskabet. Dette var den vaesentligste baggrund for de to negative beslutninger, der blev truffet vedroerende det paataenkte FIM-laan til en producent af mineralvand og gasflasker (Kommissionens beslutning 87/194/EOEF (1)), og FIM-laanet til en oelproducent (Kommissionens beslutning 87/303/EOEF (2)). De to FIM-laan til Renault opfylder saaledes ikke en af de vaesentligste betingelser for anvendelse af FIM-ordningen, saaledes som denne blev anmeldt til Kommissionen af de franske myndigheder, og som dannede grundlag for Kommissionens beslutning af 19. december 1984, hvorved denne ordning blev godkendt. Herefter kan stoetten til Renault i form af FIM-laan ikke godkendes i henhold til undtagelsesbestemmelsen i Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

Som anfoert i afsnit IV kan Kommissionen i et saadant tilfaelde anmode medlemsstaterne om at kraeve den ulovligt ydede stoette tilbagebetalt af stoettemodtagerne.

Det element af statsstoette, der er indeholdt i FIM-laanene, maa derfor fjernes ved at kraeve laanene tilbagebetalt eller stille betingelse om, at de skal ydes paa normale markedsvilkaar, og under alle omstaendigheder kraeve de rentelettelser, Renault med urette modtog indtil ovennaevnte aendring i laanevilkaarene, tilbagebetalt. Kommissionen har beregnet stoetteelementet paa grundlag af forskellen mellem referencemarkedsrenten paa tidspunktet for laanenes ydelse (14,75 % i juni 1984 og 13 % i september 1985) og renten paa de ydede laan (8,4 % og 8,75 %); rentelettelsen udgoer saaledes 6,35 % for laanet til RNUR og 4,25 % for laanet til RVI. Denne rentelettelse er beregnet for tidsrummet mellem ydelsen af laanene og vedtagelsen af naervaerende beslutning, dvs. udgangen af marts 1988. Den svarer til 174,13 mio ffr. for laanet paa 750 mio ffr. og 53,12 mio ffr. for laanet paa 500 mio ffr. Det samlede beloeb indtil udgangen af marts 1988 bliver saaledes 227,25 mio ffr. Den stoette, der skal tilbagebetales, skal forhoejes med 5,25 mio ffr. for hver maaned, der forloeber mellem vedtagelsen af naervaerende beslutning og tilbagebetalingen af laanene eller tilpasningen af laanevilkaarene -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette, der blev ydet Renault i 1985 og 1986 i form af tilfoersel af ny kapital paa 8 mia ffr., og den paataenkte indfrielse af fordringer til 12 mia ffr. i 1988 efter RNUR's omdannelse til offentlig ejet selskab underlagt privatretten, betragtes som forenelig med Faellesmarkedet i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), paa betingelse af, at den franske regering:

1. overholder sit tilsagn om uden hensyn til ejendomsretten over virksomhedens kapital hverken helt eller delvis at udbetale de 12 mia ffr. til den paataenkte indfrielse af fordringer, foer RNUR i overensstemmelse med anmeldelsen af 20. oktober 1987 er omdannet til et offentlig ejet selskab underlagt privatretten; den franske regering maa udelukkende anvende de 12 mia ffr. til indloesning af gaelden, foerst og fremmest gaelden til favoerrente. I tilfaelde af, at selskabet ikke er omdannet inden 31. december 1988, bortfalder denne godkendelse

2. overholder sit tilsagn om at afholde sig fra at yde enhver form for yderligere stoette til Renault-koncernen i form af kapitaltilfoersler og afstaar fra at yde enhver anden form for stoette inden for rammerne af sine skoensmaessige befoejelser

3. overholder det tilsagn, den har afgivet i forbindelse med gennemfoerelsen af Renaults strukturomlaegningsplan inden udgangen af 1990 efter de retningslinjer, som er meddelt Kommissionen

4. drager omsorg for, at alle fremtidige nettoindtaegter fra de forskellige kontrakter vedroerende afhaendelse af American Motors Corporation (AMC) indbetales til staten.

Den franske regering fremsender i andet kvartal af 1989, 1990 og 1991 til Kommissionen en aarsrapport vedroerende Renault-koncernens regnskaber, kapacitet, produktion, prispolitik og eksport til andre EF-lande for hvert enkelt produkt, med detaljeret angivelse af de strukturomlaegningsforanstaltninger, indfrielser af fordringer og afhaendelser af aktiver, der har fundet sted i det forloebne kalenderaar.

Artikel 2

Stoetten til RNUR i 1984 i form af FIM-laan paa 750 mio ffr. og stoetten til RVI i 1985 i form af FIM-laan paa 500 mio ffr. er uforenelig med Faellesmarkedet i henhold til Traktatens artikel 92. Den franske regering skal fjerne det element af statsstoette, der er indeholdt i disse FIM-laan,

ved at kraeve dem tilbagebetalt eller tilpasse rentesatsen til markedsrenten, og ved at kraeve det rentetilskud paa 227,25 mio ffr., som Renault har modtaget indtil vedtagelsen af naervaerende beslutning, tilbagebetalt.

Artikel 3

Den franske regering giver senest to maaneder efter meddelelsen af naervaerende beslutning Kommissionen meddelelse om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme den.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 29. marts 1988.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. C 31 af 3. 2. 1979, s. 9.

(2) Ottende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 176.

(3) EF-Domstolens dom af 17. september 1980, sag 730/79, Phillip Morris, Samling 1980, s. 2671.

(4) Stoetten til modernisering i form af FIM-laan behandles i afsnit VI.

(1) EFT nr. L 77 af 19. 3. 1987, s. 43.

(2) EFT nr. L 152 af 12. 6. 1987, s. 27.