DA Den Europæiske Unions Tidende L 184/1

KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) 2016/1075

af 23. marts 2016

om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder om indholdet af genopretningsplaner, afviklingsplaner og koncernafviklingsplaner, de minimumskriterier, som den kompetente myndighed skal vurdere i forbindelse med genopretningsplaner og koncerngenopretningsplaner, betingelserne for koncernintern finansiel støtte, kravene vedrørende uafhængige valuarer, den kontraktmæssige anerkendelse af nedskrivnings- og konverteringsbeføjelser, procedurerne og indholdet i forbindelse med underretningskrav og meddelelsen om suspension samt afviklingskollegiernes virkemåde i praksis

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF, af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 5, stk. 10, artikel 6, stk. 8, artikel 10, stk. 9, artikel 12, stk. 6, artikel 15, stk. 4, artikel 23, stk. 2, artikel 36, stk. 14, artikel 55, stk. 3, artikel 82, stk. 3, og artikel 88, stk. 7, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Bestemmelserne i denne forordning er indbyrdes tæt forbundne, da de indgår i regelsættet for afvikling fastsat ved direktiv 2014/59/EU, og strækker sig fra planlægningsfasen i genopretningen og afviklingen af et institut, over fasen for tidlig indgriben og til tidspunktet for afviklingshandlingen. For at sikre sammenhæng mellem de bestemmelser, som bør træde i kraft samtidig, og for at lette afviklingsprocessen skal institutter, myndigheder og markedsdeltagere, herunder investorer, der ikke er bosiddende i EU, have et samlet overblik over og nem adgang til deres pligter og rettigheder. Det er derfor hensigtsmæssigt at samle de relevante reguleringsmæssige tekniske standarder, der kræves i henhold til direktiv 2014/59/EU, i én forordning.

(2) Ud over definitionerne i direktiv 2014/59/EU er det nødvendigt at give nogle specifikke definitioner på tekniske termer.

(3) Ensartede regler om de oplysninger, der som minimum skal medtages i genopretningsplanerne, bør tage højde for, men ikke afskære de kompetente myndigheders beføjelser til at fastlægge forenklede forpligtelser for visse institutter vedrørende det nærmere indhold af genopretningsplaner, jf. artikel 4 i direktiv 2014/59/EU.

(4) Uden at det berører eventuelle forenklede forpligtelser fastlagt i henhold til artikel 4 i direktiv 2014/59/EU, bør disse ensartede regler endvidere præcisere, hvilke oplysninger der skal indgå i en individuel genopretningsplan og, i henhold til nævnte direktivs artikel 7, stk. 5 og 6, i en koncerngenopretningsplan.

(5) Det er afgørende, at oplysningerne i genopretningsplanerne er tilstrækkelige og præcise, afhængigt af om genopretningsplanerne udarbejdes af institutter, der ikke tilhører en koncern, som er underlagt tilsyn på konsolideret grundlag i henhold til artikel 111 og 112 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (2), eller der er tale om individuelle genopretningsplaner, jf. artikel 7, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU, eller koncerngenopretningsplaner, jf. artikel 7, stk. 5 og 6, i direktiv 2014/59/EU.

(6) Af hensyn til genopretningsplanernes interne struktur bør kravene vedrørende oplysninger grupperes under forskellige afsnit, som bør inddeles i underafsnit som anført i denne forordning.

(7) For at sikre, at genopretningsplanerne kan gennemføres effektivt, hvis det er nødvendigt, og i rette tid, er det vigtigt, at disse planer baseres på en sund ledelsesstruktur. Genopretningsplanerne bør derfor indeholde en beskrivelse af de specifikke former for virksomhedsstyring, der er involveret. En plan bør navnlig indeholde oplysninger om, hvordan den blev udarbejdet, hvem der godkendte den, og hvordan den er integreret i instituttets eller koncernens overordnede ledelsesstruktur. Hvis det er relevant, bør de foranstaltninger, der iværksættes for at sikre overensstemmelse mellem et datterselskabs individuelle genopretningsplan og koncerngenopretningsplanen, beskrives.

(8) Genopretningsplaner er af afgørende betydning for vurderingen af genopretningsmodellers gennemførlighed. En genopretningsplan bør derfor indeholde detaljerede oplysninger om beslutningsprocessen, der som et vigtigt element i ledelsesstrukturen fører til dens aktivering på grundlag af en eskaleringsproces, hvor der anvendes indikatorer som fastlagt i artikel 9 i direktiv 2014/59/EU. Da ingen kriser er ens, aktiverer materialiseringen af en indikator ikke automatisk en specifik genopretningsmodel eller, mere generelt, en automatiseret regelramme, i henhold til hvilken en bestemt genopretningsmodel skal gennemføres i overensstemmelse med forudbestemte procedurekrav. Indikatorer bør snarere ses som tegn på, at der bør påbegyndes en eskaleringsproces, der omfatter en analyse af, hvordan krisesituationen bedst håndteres. Før indikatorerne materialiserer sig, bør der også anvendes data og benchmarks, som sædvanligvis anvendes i almindelig risikostyring, til at oplyse instituttet eller koncernen om risikoen for forværring af instituttets eller koncernens finansielle situation og om de indikatorer, der udløses. Selv om sådanne tidlige advarselssignaler ikke er indikatorer som omhandlet i direktiv 2014/59/EU, og som sådan ikke angiver påbegyndelse af genopretningsfasen eller kræver eskalering uden for de sædvanlige forretningsprocesser, bidrager de til at sikre sammenhæng mellem instituttets sædvanlige risikostyring og overvågningen af indikatorerne. Genopretningsplanen bør derfor indeholde en beskrivelse af, hvordan egnede elementer af instituttets risikostyring er forbundet med indikatorerne.

(9) Den strategiske analyse bør tage hensyn til internationale standarder for genopretningsplaner såsom rapporten »Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions« fra Rådet for Finansiel Stabilitet. Ifølge rapporten bør den strategiske analyse identificere instituttets væsentlige og systemisk vigtige funktioner og angive de vigtigste foranstaltninger til opretholdelse af dem i genopretningsscenarier. Den strategiske analyse bør derfor bestå af to dele. Den første del af den strategiske analyse bør beskrive instituttet eller koncernen og instituttets eller koncernens centrale forretningsområder og kritiske funktioner. Beskrivelsen af instituttet eller koncernen bør give et generelt overblik over instituttet eller koncernen og over instituttets eller koncernens aktiviteter, sammen med en detaljeret beskrivelse af instituttets eller koncernens centrale forretningsområder og kritiske funktioner. For at lette vurderingen af genopretningsmodeller såsom afhændelser og salg af forretningsområder er det vigtigt at identificere de juridiske enheder, hvor der er centrale forretningsområder og kritiske funktioner, og at analysere koncernintern forbundethed. I henhold til artikel 6, stk. 1, og 2, i direktiv 2014/59/EU skal institutterne på tilfredsstillende vis godtgøre over for den kompetente myndighed, at genopretningsplanen med rimelig sandsynlighed vil kunne iværksættes, uden at dette får betydelige negative virkninger for det finansielle system. Endvidere skal de kompetente myndigheder i henhold til artikel 6, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU vurdere, i hvilket omfang genopretningsplanen eller særlige modeller i den kan gennemføres uden betydelige negative virkninger for det finansielle system. Genopretningsplanerne bør derfor indeholde en beskrivelse af ekstern forbundethed.

(10) Den anden del af den strategiske analyse bør identificere og vurdere mulige genopretningsmodeller. Genopretningsmodeller, som er til rådighed for instituttet eller koncernen, bør i første omgang beskrives uden henvisning til et bestemt scenarie med finansiel stress. Dette er med til at styrke den generelle krisestyringskapacitet og hjælpe instituttet eller koncernen med at reagere fleksibelt på en krise. Den strategiske analyse bør derefter redegøre for, hvordan genopretningsmodellerne er blevet testet mod specifikke scenarier med finansiel stress for indledningsvis at vurdere, hvilke genopretningsmodeller der ville være effektive i hvert af disse scenarier, og dermed tilvejebringe dokumentation for genopretningsmodellernes effektivitet og om indikatorernes tilstrækkelighed. Genopretningsmodellerne bør omfatte foranstaltninger, som instituttet kan træffe, når betingelserne for tidlig indgriben efter artikel 27 i direktiv 2014/59/EU er opfyldt.

(11) Det er af afgørende betydning, at genopretningsplanen formidles, for at den kan gennemføres effektivt, og for at undgå negative virkninger på det finansielle system. En genopretningsplan bør derfor også indeholde et afsnit om kommunikation og offentliggørelse, der angår både intern kommunikation til relevante interne organer og instituttets eller koncernens medarbejdere og ekstern kommunikation.

(12) En genopretningsplan kan indebære ændringer i instituttets virksomhedsorganisation, enten for at lette ajourføringen af planen og dens gennemførelse i fremtiden, for at overvåge indikatorer, eller fordi der under processen er blevet konstateret hindringer for gennemførelsen af genopretningsmodeller. Disse organisatoriske forberedende og opfølgende tiltag, der skal iværksættes af instituttet eller koncernen, bør beskrives i genopretningsplanen for at muliggøre en effektiv vurdering af, hvorvidt den med rimelig sandsynlighed vil kunne gennemføres, og for at støtte instituttets eller koncernens og de kompetente myndigheders overvågning af dens gennemførelse.

(13) Det er vigtigt at præcisere de minimumskriterier, som en kompetent myndighed skal tage i betragtning, når den vurderer genopretningsplaner udarbejdet af institutter, jf. artikel 6, stk. 2, og artikel 8, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU.

(14) Ved artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (3) tillægges Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA) beføjelse til at udstede retningslinjer med henblik på at sikre en fælles, ensartet og konsekvent anvendelse af EU-retten; i henhold til nævnte artikel skal kompetente myndigheder og finansieringsinstitutter, som sådanne retningslinjer er rettet til, bestræbe sig bedst muligt på at efterleve retningslinjerne. Da direktiv 2014/59/EU bemyndiger EBA til at udstede retningslinjer i henhold til artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 for at præcisere visse aspekter af direktivet yderligere, bør de kompetente myndigheder, jf. nævnte artikel, tage hensyn til de retningslinjer, der er udarbejdet af EBA, om scenarier for genopretningsplanlægning og indikatorer, der skal indgå i genopretningsplanerne, ved at bestræbe sig bedst muligt på at efterleve retningslinjerne, jf. artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1093/2010.

(15) Formålet med genopretningsplanlægning som omhandlet i direktiv 2014/59/EU er at identificere muligheder for at opretholde eller genoprette instituttets eller koncernens levedygtighed og finansielle stilling, når instituttet eller koncernen er udsat for alvorlig stress. Kriterierne for at vurdere en genopretningsplan bør derfor søge at sikre, at planen er egnet for de enheder, den dækker, og at planen og mulighederne i den er levedygtige og kan gennemføres på rette tidspunkt. Hvad den kompetente myndighed helt præcist skal vurdere, vil afhænge af genopretningsplanens indhold og omfang. Der bør fastlægges ensartede regler om de minimumskriterier, der skal vurderes, for at tage hensyn til de kompetente myndigheders mulighed for at pålægge visse institutter forenklede forpligtelser vedrørende det nærmere indhold af genopretningsplaner, jf. artikel 4 i direktiv 2014/59/EU.

(16) Hvis det er relevant, bør der fastsættes yderligere kriterier, der gælder for vurderingen af koncerngenopretningsplaner, for at afspejle de yderligere krav i direktiv 2014/59/EU, der gælder for sådanne planer.

(17) Genopretningsplaner bør være fuldstændige og indeholde alle oplysninger, som kræves ved direktiv 2014/59/EU, herunder elementer, der præciseres yderligere ved denne forordning. Planerne bør også være omfattende, være tilstrækkeligt detaljerede og indeholde et tilstrækkeligt udvalg af modeller for de omstændigheder, som den enhed eller de enheder, der er dækket af planen, befinder sig i.

(18) Krav vedrørende afviklingsplaners indhold bør tage hensyn til igangværende arbejde for at koordinere disse tiltag på globalt plan gennem Rådet for Finansiel Stabilitet.

(19) Standarder vedrørende indholdet af afviklingsplaner og vurderingen af afviklingsmulighederne bør være tilstrækkeligt fleksible til at tage højde for de omstændigheder, som det pågældende institut eller den pågældende koncern befinder sig i, for at sikre, at planerne er målrettede og nyttige for gennemførelsen af afviklingsstrategier.

(20) Afviklingsmyndighederne bør vurdere, om det er gennemførligt og troværdigt, at afviklingsmålene kan opfyldes ved likvidation ved almindelig solvensbehandling. I den forbindelse kan det være nødvendigt at udnytte den relevante ekspertise fra indskudsgarantiordninger. Vurderingen af, hvorvidt likvidation er gennemførlig og troværdig, udelukker ikke nødvendigheden af at vurdere, om afviklingsmålene kan opnås i samme omfang ved likvidation ved national insolvensbehandling, herunder målet om at minimere afhængigheden af ekstraordinær finansiel støtte.

(21) Vurdering af afviklingsmulighederne er en iterativ proces og er kun mulig på grundlag af en identificeret foretrukken afviklingsstrategi. Afviklingsmyndighederne kan ved processens afslutning konkludere, at en ændret eller fuldstændig anden strategi er mere hensigtsmæssig.

(22) Der bør også overvejes varianter af den foretrukne strategi for at tage højde for situationer, hvor den foretrukne afviklingsstrategi ikke kan gennemføres, såsom når en single point of entry-strategi, der omfatter bail-in-værktøjet, ikke længere kan gennemføres, fordi tabene overstiger de nedskrivningsrelevante forpligtelser, der er udstedt af moderselskabet.

(23) Standarder vedrørende koncernafviklingsplaner og vurdering af afviklingsmulighederne bør give mulighed for en afviklingsstrategi baseret på en af de to stiliserede tilgange fra Rådet for Finansiel Stabilitet, som er omhandlet i betragtning 80 i direktiv 2014/59/EU. Afviklingsstrategier kan nemlig omfatte én afviklingsmyndighed, der anvender afviklingsværktøjer på holding- eller moderselskabsniveau i en koncern (single point of entry), omfatte mere end én afviklingsmyndighed, der anvender afviklingsværktøjer vedrørende mere end én regional eller funktionsrelateret undergruppe eller enhed inden for en grænseoverskridende koncern (multiple point of entry); eller de kan kombinere aspekter af begge.

(24) Afviklingsplanlægning og vurdering af afviklingsmuligheder bør under alle omstændigheder tage højde for eventuelle supplerende handlinger, som andre afviklingsmyndigheder end dem, der træffer afviklingshandlinger, kræver, f.eks. gennem forelæggelse af oplysninger, fortsat levering af kritiske delte tjenester eller afgørelser om ikke at træffe afviklingshandlinger, under hensyntagen til andre afviklingsmyndigheders ret til at handle på eget initiativ, hvis det er nødvendigt for at opnå indenlandsk finansiel stabilitet, såfremt der ikke træffes effektive foranstaltninger af de ledende afviklingsmyndigheder.

(25) Afsnit C i bilaget til direktiv 2014/59/EU præciserer en række områder, der skal tages i betragtning ved vurderingen af et instituts eller en koncerns afviklingsmuligheder, men det er ikke udtømmende, og yderligere præcisering er nødvendig.

(26) I henhold til artikel 32 i direktiv 2014/59/EU bør der kun foranstaltes en afviklingshandling, hvis en likvidation af et institut eller en koncern ved almindelig insolvensbehandling ikke er i almenhedens interesse, og derfor bør vurderingen af afviklingsmulighederne betragte en sådan likvidation som et alternativ til afviklingshandlinger.

(27) Ved artikel 23, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU er der fastsat forskellige betingelser, som skal være opfyldt, for at et moderinstitut, en modervirksomhed i Unionen og visse andre enheder i en koncern og deres datterselskaber i andre medlemsstater eller tredjelande, der er institutter eller finansieringsinstitutter, på grundlag af en aftale om koncernintern finansiel støtte, jf. nævnte direktivs kapitel III, må yde finansiel støtte i form af et lån, af garantistillelse eller af aktiver, der stilles til rådighed som sikkerhed, til en anden koncernenhed, der opfylder betingelserne for tidlig indgriben. I henhold til artikel 25, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU kan den kompetente myndighed for den koncernenhed, der yder finansiel støtte, forbyde eller begrænse den finansielle støtte.

(28) Under hensyntagen til de finansielle problemer i den modtagende enhed og til betingelsen om, at der skal være en realistisk forventning om, at den finansielle støtte afhjælper de finansielle problemer, bør der foretages en grundig analyse af den modtagende enheds kapital- og likviditetsbehov og en analyse af de interne og eksterne årsager til de finansielle problemer og af tidligere, nuværende og forventede markedsvilkår. I denne analyse bør indgå foranstaltninger, der er planlagt med henblik på at afhjælpe årsagerne til den modtagende enheds vanskeligheder, og som effektivt kan bidrage til at genoprette dens finansielle situation.

(29) Ansvaret for vurderingen af de forskellige forhold påhviler den enhed, der yder støtten (ydende enhed), og den kompetente myndighed, der er ansvarlig for det ydende institut. Der bør ved vurderingen tages hensyn til risikoen for en potentiel ugunstig udvikling. Med henblik på en omfattende vurdering af de forhold, der vedrører den ydende enhed, bør den kompetente myndighed, der er ansvarlig for den ydende enhed, også tage hensyn til oplysninger og vurderinger fra den kompetente myndighed, der er ansvarlig for den koncernenhed, der modtager den finansielle støtte.

(30) Betingelsen om, at vilkårene for ydelsen skal være i overensstemmelse med artikel 19, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU, bør tage højde for den modtagende enheds misligholdelsesrisiko og den ydende enheds tab givet den modtagende enheds misligholdelse, baseret på en sammenligning af situationerne efter støtte henholdsvis uden støtte, og baseret på fuld adgang til relevante oplysninger. Betingelserne bør afspejle den ydende enheds egen interesse, jf. artikel 19, stk. 7, litra b), i henhold til hvilket der kan tages hensyn til eventuelle direkte eller indirekte fordele for en part som følge af ydelsen af den finansielle støtte. Dette bør verificeres ved en grundig analyse af omkostninger og fordele for den ydende enhed og koncernen som helhed i disse to scenarier.

(31) Aftaler om finansiel støtte og ydelsen af den koncerninterne finansielle støtte kan forbedre en koncerns afviklingsmuligheder, f.eks. hvis de er i overensstemmelse med tabsabsorberingsmekanismen i afviklingsstrategien. De kan imidlertid også hindre gennemførelsen af den valgte afviklingsstrategi, f.eks. hvis strategien går ud på adskillelse mellem forskellige dele af koncernen. Vurderingen af indvirkningen på afviklingsmulighederne bør derfor baseres på vurderingen af afviklingsmulighederne, på den individuelle afviklingsplan, og, hvor det er relevant, på koncernafviklingsplanen som fastsat ved afviklingskollegiernes fælles afgørelse.

(32) Det er nødvendigt at sikre, at uafhængige valuarer, ved udførelsen af deres værdiansættelsesopgaver med henblik på artikel 36 samt artikel 49, stk. 3, og artikel 74 i direktiv 2014/59/EU, ikke udsættes for påvirkning og ikke opfattes som værende udsat for påvirkning fra offentlige myndigheder, herunder afviklingsmyndigheden, eller fra instituttet eller enheden som omhandlet i nævnte direktivs artikel 1, stk. 1, litra b), c) eller d).

(33) Der bør derfor gælde ensartede regler for vurderingen af, om en person anses for at være uafhængig af de relevante offentlige myndigheder, herunder afviklingsmyndigheden, og instituttet eller enheden som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) eller d), i direktiv 2014/59/EU. Reglerne bør indeholde krav vedrørende den pågældende persons ekspertise og ressourcer og personens forhold til de relevante offentlige myndigheder, herunder afviklingsmyndigheden, og instituttet eller enheden som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) eller d), i direktiv 2014/59/EU.

(34) Uafhængighed kan styrkes af forhold, der sikrer, at den uafhængige valuar har tilstrækkelig ekspertise og tilstrækkelige ressourcer. Helt konkret bør det sikres, at den uafhængige valuar besidder de nødvendige kvalifikationer, den nødvendige viden og den nødvendige ekspertise inden for alle relevante emner, især værdiansættelse og regnskabsmæssige forhold i forbindelse med banksektoren. Det bør også sikres, at den uafhængige valuar har eller har adgang til tilstrækkelige menneskelige og tekniske ressourcer til at foretage værdiansættelsen. Med henblik herpå kan det være hensigtsmæssigt at skaffe tilstrækkelige menneskelige og tekniske ressourcer ved at ansætte medarbejdere fra eller kontrahere med andre værdiansættelsesspecialister eller advokatfirmaer eller andre kilder i forbindelse med værdiansættelsen. Hvis der ved ansættelse eller kontrahering tilvejebringes menneskelige ressourcer til at hjælpe med værdiansættelsen, bør de være underlagt kontrol for at afdække interessekonflikter med henblik på at sikre, at uafhængigheden ikke undermineres. Den uafhængige valuar bør under alle omstændigheder bevare ansvaret for udfaldet af værdiansættelsen.

(35) Det bør endvidere sikres, at den uafhængige valuar også kan foretage værdiansættelsen effektivt uden i for høj grad at forlade sig på en relevant offentlig myndighed, herunder afviklingsmyndigheden, og instituttet eller enheden som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) eller d), i direktiv 2014/59/EU (»undue reliance«). Imidlertid bør adgang til instrukser eller vejledning, som er nødvendig for at støtte gennemførelsen af værdiansættelsen, f.eks. vedrørende metoderne i henhold til EU-lovgivningen inden for værdiansættelse i forbindelse med afvikling, ikke anses for »undue reliance«, når sådanne instrukser eller vejledninger anses for at være nødvendige for at støtte gennemførelsen af værdiansættelsen. Ydermere bør det pågældende institut eller den pågældende enhed ikke forhindres i at yde bistand, f.eks. ved at stille systemer, regnskaber, lovpligtige rapporter, markedsdata, andre optegnelser eller bistand til rådighed for den uafhængige valuar, hvis den udpegende myndighed eller en anden myndighed, som måtte have beføjelser til at udføre denne opgave i den pågældende medlemsstat, vurderer, at dette er nødvendigt for at støtte værdiansættelsen. I overensstemmelse med procedurer, der eventuelt indføres, bør adgang til instrukser, vejledning og andre former for støtte aftales fra sag til sag eller samlet.

(36) Betaling af rimeligt vederlag og godtgørelse af rimelige udgifter i forbindelse med værdiansættelsen bør ikke hindres.

(37) Uafhængigheden kan bringes i fare, hvis værdiansættelsen foretages af en person, der er ansat af eller tilknyttet en relevant offentlig myndighed, herunder afviklingsmyndigheden, eller instituttet eller enheden som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) eller d), i direktiv 2014/59/EU, selv i tilfælde, hvor der er indført fuldstændig organisatorisk adskillelse for at afhjælpe trusler som selvrevision, egeninteresse, partiskhed, fortrolighed, tillid og intimidering. Det er derfor nødvendigt at sikre passende retlig adskillelse, således at den uafhængige valuar ikke er ansat i eller kontraherer med, eller indgår i en gruppe med, en relevant offentlig myndighed, herunder afviklingsmyndigheden, eller det pågældende institut eller den pågældende enhed.

(38) Det er desuden nødvendigt at sikre, at der ikke er en væsentlig fælles eller modstridende interesse mellem den uafhængige valuar og en relevant offentlig myndighed, herunder afviklingsmyndigheden, og instituttet eller enheden som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c), eller d), i direktiv 2014/59/EU, herunder den daglige ledelse, kontrollerende aktionærer, koncernenheder og vigtige kreditorer, hvilket kan være tilfældet, når den uafhængige valuar er en vigtig kreditor i det pågældende institut eller den pågældende enhed. Personlige forhold kunne ligeledes udgøre en væsentlig interesse.

(39) Derfor bør den udpegende myndighed eller en anden myndighed, som måtte have beføjelser til at udføre denne opgave i den pågældende medlemsstat, vurdere, om væsentlige fælles eller modstridende interesser gør sig gældende. Med henblik på denne vurdering bør den uafhængige valuar underrette den udpegende myndighed eller en anden myndighed, som måtte have beføjelser til at udføre denne opgave i den pågældende medlemsstat, om enhver eksisterende eller potentiel interesse, som personen vurderer, at den pågældende myndighed kan anse for at udgøre en væsentlig interesse, og bør afgive alle oplysninger, som myndigheden med rimelighed kan anmode om til brug ved vurderingen. For så vidt angår juridiske personer bør uafhængighed vurderes ved at se på selskabet eller partnerskabet som en helhed, men under hensyntagen til en eventuel organisatorisk adskillelse og andre ordninger, der kan indføres for at sondre mellem de medarbejdere, der kan blive inddraget i værdiansættelsen, og andre medarbejdere, for at afhjælpe trusler som selvrevision, egeninteresse, partiskhed, fortrolighed, tillid og intimidering. Hvis disse trusler er så signifikante sammenlignet med sikkerhedsforanstaltningerne, at personens uafhængighed bringes i fare, bør selskabet eller partnerskabet ikke være den uafhængige valuar.

(40) En revisor, der har foretaget en revision af instituttet eller enheden som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c), eller d), i direktiv 2014/59/EU, i det år, som går forud for året for vurderingen af den uafhængige valuars evne til at handle som valuar, bør under ingen omstændigheder anses for at være uafhængig. For så vidt angår andre revisions- eller værdiansættelsestjenester, der er ydet til det pågældende institut eller den pågældende enhed i de år, der går umiddelbart forud for det tidspunkt, hvor uafhængigheden skal vurderes, bør disse også antages at udgøre en væsentlig fælles eller modstridende interesse, medmindre det på tilfredsstillende vis godtgøres over for den udpegende myndighed eller en anden myndighed, som måtte have beføjelser til at udføre denne opgave i den pågældende medlemsstat, at det ikke er tilfældet, når alle relevante forhold, herunder eventuel organisatorisk adskillelse eller andre ordninger, er taget i betragtning.

(41) Efter udpegelsen er det vigtigt, at den uafhængige valuar har politikker og procedurer i overensstemmelse med gældende etiske regler og faglige standarder til at identificere enhver eksisterende eller potentiel interesse, som valuaren vurderer kan udgøre en væsentlig fælles eller modstridende interesse. Den udpegende myndighed eller en anden myndighed i den pågældende medlemsstat, bør straks underrettes om eksisterende eller potentielle interesser, der identificeres, og bør overveje, om de udgør en væsentlig interesse; i så tilfælde bør udpegelsen ophæves og en ny valuar udpeges.

(42) I henhold til direktiv 2014/59/EU skal medlemsstaterne tildele deres afviklingsmyndigheder en række beføjelser, herunder de gældsnedskrivnings- og konverteringsbeføjelser, der er omhandlet i nævnte direktivs artikel 2, stk. 1, nr. 66), og som kan anvendes uafhængigt af eller i forbindelse med afviklingshandlinger.

(43) Det er vigtigt at sikre, at nedskrivnings- og konverteringsbeføjelserne kan anvendes i forbindelse med alle forpligtelser, der ikke er udelukket i henhold til artikel 44, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU. For forpligtelser, som er omfattet af lovgivningen i et tredjeland, ud over dem, der hører ind under listen over forpligtelser, som udelukkelsen i artikel 55, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU finder anvendelse på, bør der indføres en kontraktbestemmelse for at understøtte anvendelsen af nedskrivnings- og konverteringsbeføjelserne på sådanne forpligtelser.

(44) Den bestemmelse, der er omhandlet i artikel 55, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU, bør indføres i aftaler, i henhold til hvilke der skabes en forpligtelse, som artiklen finder anvendelse på, og som indgås efter datoen for anvendelsen af de vedtagne bestemmelser til gennemførelse i national ret af afsnit IV, kapitel IV, afdeling 5, i direktiv 2014/59/EU i national ret.

(45) Navnlig bør den bestemmelse, der er omhandlet i artikel 55, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU, indføres i relevante aftaler vedrørende en forpligtelse, der ved skabelsen ikke er fuldt ud sikret eller er fuldt ud sikret, men hvor bestemmelserne, som forpligtelsen er underlagt, ikke forpligter debitor til at opretholde sikkerhedsstillelse, som løbende ville sikre forpligtelsen fuldt ud i henhold til krav i EU-lovgivningen eller tilsvarende krav i et tredjelands lovgivning.

(46) Hvad angår relevante aftaler, der er indgået før datoen for anvendelsen af de vedtagne bestemmelser til gennemførelse i national ret af afsnit IV, kapitel IV, afdeling 5, i direktiv 2014/59/EU, bør bestemmelsen indføres, når der skabes forpligtelser i henhold til den pågældende aftale efter gennemførelsesdatoen.

(47) For relevante aftaler, der er indgået før datoen for anvendelsen af de vedtagne bestemmelser til gennemførelse i national ret af afsnit IV, kapitel IV, afdeling 5, i direktiv 2014/59/EU, bør væsentlige ændringer, der påvirker materielle rettigheder og forpligtelser for en part i aftalen, desuden indebære en forpligtelse til at indføre den bestemmelse, der er omhandlet i artikel 55, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU. Ikkevæsentlige ændringer, som ikke har indvirkning på materielle rettigheder og forpligtelser for en part i en relevant aftale, bør ikke være nok til at udløse kravet om at indføre bestemmelsen; i alle andre tilfælde bør bestemmelsen indføres.

(48) For at muliggøre en passende grad af konvergens, mens det sikres, at afviklingsmyndigheder, institutter og enheder som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c), eller d), i direktiv 2014/59/EU kan tage hensyn til forskelle i retssystemer eller forskelle hidrørende fra forpligtelsens art eller form, bør kontraktbestemmelsens obligatoriske indhold fastsættes.

(49) Med henblik på at opnå en ensartet tilgang i hele Unionen, hvorved der sikres effektiv koordinering mellem de relevante myndigheder, og hvorved afviklingsmyndigheden får mulighed for hurtigt at træffe afviklingsafgørelser ud fra tilstrækkelige oplysninger, fastsættes ved denne forordning procedurerne for og indholdet af de underretninger, der er omhandlet i artikel 81, stk. 1, 2 og 3, i direktiv 2014/59/EU.

(50) Underretninger bør foregå via sikre elektroniske kommunikationsmidler, der afspejler, hvor hastende og vigtigt emnet er. For at fremme koordineringen mellem de parterne indgår forudgående mundtlig kommunikation og efterfølgende bekræftelse af modtagelse i processen.

(51) Underretninger bør indeholde tilstrækkelige oplysninger til modtageren, så denne straks kan udføre sine opgaver; der fastsættes derfor bestemmelser om det nærmere indhold for så vidt angår den underretning, der skal meddeles den kompetente myndighed af ledelsesorganet for et institut eller en enhed som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c), eller d), i direktiv 2014/59/EU, når instituttet eller enheden er nødlidende eller forventeligt nødlidende. Når den kompetente myndighed oplyser afviklingsmyndigheden om underretningen, bør der også indgå sådanne oplysninger, som gør sidstnævnte i stand til at udføre sine opgaver. Der bør også fastsættes krav vedrørende det nærmere indhold med henblik på underretningen om vurderingen om, at et institut eller en enhed som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c), eller d), i direktiv 2014/59/EU, er nødlidende eller forventeligt nødlidende, når der tages initiativ til en sådan vurdering af henholdsvis den kompetente myndighed eller afviklingsmyndigheden. I sådanne tilfælde bør underretningen også angive de relevante betingelser som fastsat i artikel 32, stk. 1, litra a) og b), i direktiv 2014/59/EU.

(52) Med henblik på at etablere en harmoniseret tilgang i hele Unionen, for at interessenter er tilstrækkeligt oplyst om afviklingshandlinger, fastsættes ved denne forordning procedurerne for og indholdet af meddelelsen med opsummering af virkningerne af afviklingshandlinger, herunder afgørelsen om at suspendere eller begrænse udøvelsen af visse rettigheder i henhold til artikel 69, 70 og 71 i direktiv 2014/59/EU.

(53) Ved denne forordning fastsættes indholdet af sådanne meddelelser under hensyntagen til kritiske oplysninger, der skal formidles til detail- og ikkedetailkunder og kreditorer; hvad angår de elementer, der ikke er fastsat i denne forordning, bør meddelelsen være i overensstemmelse med den bredere kommunikationsstrategi, der er udviklet som led i afviklingsplanen og omhandlet i denne forordnings kapitel II, afdeling I og II. Det er nødvendigt at vedtage reguleringsmæssige tekniske standarder for at fastsætte ensartede, detaljerede bestemmelser med hensyn til oprettelsen af afviklingskollegier og de procedurer, som afviklingskollegierne skal følge, når de udfører de opgaver, der er anført i artikel 88 i direktiv 2014/59/EU, på grund af de betydelige virkninger, som koncernafviklingsplanlægning og -afvikling kan have i mere end én medlemsstat.

(54) Når der oprettes et afviklingskollegium, er det nødvendigt at undgå gentagelse af arbejde, som allerede er udført af den konsoliderende tilsynsførende og tilsynskollegiet. Det er endvidere vigtigt at sikre, at arbejdet tilpasses for at svare til behovene for kollegiets virkemåde. Det er navnlig hensigtsmæssigt at sikre, at koncernafviklingsmyndigheden tager hensyn til, ajourfører og tilpasser alt relevant arbejde udført af den konsoliderende tilsynsførende inden for tilsynskollegiets rammer, især hvad angår identificeringen af relevante koncernenheder og følgelig af de myndigheder, der bør opfordres til at blive medlemmer af eller observatører i tilsynskollegiet (»kortlægning«).

(55) Henvisningen til andre grupper eller kollegier, der udfører de samme opgaver og funktioner i henhold til artikel 88, stk. 6, i direktiv 2014/59/EU, skal forstås som omfattende, men ikke begrænset til, krisestyringsgrupper, der er nedsat i overensstemmelse med fælles principper og tilgange udarbejdet af Rådet for Finansiel Stabilitet og G20. Det er derfor vigtigt at fastsætte, at koncernafviklingsmyndighederne, når de vurderer deres forpligtelse til at oprette et afviklingskollegium, også skal vurdere, hvorvidt disse andre grupper eller kollegier drives i overensstemmelse med denne forordning.

(56) Der findes allerede bestemmelser om inddragelsen af tredjelandes afviklingsmyndigheder som observatører i afviklingskollegiet i artikel 88, stk. 3, i direktiv 2014/59/EU. Det er derfor nødvendigt at fastsætte bestemmelser om, hvordan deres deltagelse i afviklingskollegiet organiseres, og hvordan de inddrages i kollegiets forskellige opgaver.

(57) For at gøre afviklingsplanlægningen effektiv er der brug for effektiv og rettidig interaktion og samarbejde mellem afviklingskollegiet og bankkoncernen, især mellem koncernafviklingsmyndigheden og modervirksomheden i Unionen. Med henblik herpå forventes koncernafviklingsmyndigheden at underrette modervirksomheden i Unionen om oprettelsen af afviklingskollegiet, dets sammensætning og om eventuelle ændringer i sammensætningen. Effektiv og rettidig interaktion og samarbejde mellem koncernafviklingsmyndigheden og modervirksomheden i Unionen bør imidlertid ikke se bort fra, hvor hurtig handling der kræves for at bevare den finansielle stabilitet, eller den forberedende eller forebyggende karakter af eller kompleksiteten i den økonomiske vurdering, der er nødvendig i afviklingsplanlægning.

(58) Afviklingskollegiets skriftlige ordninger og procedurer bør indeholde de organisatoriske bestemmelser, der er nødvendige for at sikre effektive beslutningsprocesser. Afviklingskollegiet bør navnlig anerkende behovet for at indrette fleksible delstrukturer i afviklingskollegiet til at varetage kollegiets funktioner og sikre, at medlemmerne kan bidrage til alle kollegiets funktioner på hensigtsmæssig vis. Når det vurderes hensigtsmæssigt, at andre myndigheder end medlemmerne af kollegiet deltager i kollegiet som observatører, er det særlig nødvendigt, at koncernafviklingsmyndigheden sikrer, at vilkårene og betingelserne for deltagelsen er beskrevet i de skriftlige ordninger, og at de ikke er gunstigere end vilkårene i denne forordning for medlemmerne af kollegiet.

(59) Afviklingskollegiets skriftlige ordninger og procedurer bør også indeholde de operationelle bestemmelser, der er nødvendige for at sikre, at kollegiet gør afviklingsmyndighederne i stand til både at koordinere deres input til tilsynskollegiet og til at organisere analysen, vurderingen og evalueringen af det input, som afviklingsmyndighederne får fra tilsynskollegiet. Ideelt set bør de skriftlige ordninger derfor omfatte en kommunikationsproces mellem tilsynskollegiet og afviklingskollegiet, herunder først og fremmest mellem koncernafviklingsmyndigheden og den konsoliderende tilsynsførende. De skriftlige ordninger bør også fastsætte de processer, der skal følges i afviklingskollegiet for at nå frem til en fælles forståelse, i alle tilfælde, hvor der er behov for koordinering i praksis, men hvor der ikke er krav om en fælles afgørelse efter direktiv 2014/59/EU.

(60) Koncernafviklingsmyndigheden bør have adgang til alle de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan varetage sine opgaver og ansvar, og bør optræde som koordinator for indsamlingen og formidlingen af oplysninger fra medlemmer af kollegiet eller fra en koncernenhed, der er omfattet af fortrolighedsbestemmelserne og bestemmelserne om udveksling af fortrolige oplysninger som fastsat ved direktiv 2014/59/EU.

(61) For at sikre, at de operationelle procedurer er effektive i nødsituationer, bør koncernafviklingsmyndigheden gennemføre test af afviklingskollegiets virkemåde og bør, hvor det vurderes at være relevant, have mulighed for at inddrage modervirksomheden i Unionen i gennemførelsen af disse test.

(62) Rettidig og realistisk planlægning af alle fælles beslutningsprocesser er af afgørende betydning. Alle afviklingsmyndigheder, der indgår i disse processer, bør give koncernafviklingsmyndigheden deres bidrag til den fælles afgørelse rettidigt og effektivt og i overensstemmelse med de relevante tidsplaner for fælles afgørelser.

(63) Det er nødvendigt at sikre, at fælles afgørelser træffes hurtigt og rettidigt. Det er særligt vigtigt for afgørelser om afvikling, men også for afviklingsplanlægning. Samtidig bør det sikres, at alle myndigheder, der indgår i den fælles beslutningsproces, har tid nok til at give udtryk for deres synspunkter. For at opnå den rette balance mellem disse to mål bør koncernafviklingsmyndigheden have beføjelse til at forelægge sit udkast til forslag for de andre myndigheder, der indgår i processen, og samtidig fastsætte en passende frist; når den er udløbet, bør det antages, at de myndigheder, der ikke har gjort indsigelser, tilslutter sig forslaget. Når koncernafviklingsmyndigheden fastsætter fristen, bør den tage behørigt hensyn til den faktiske tidsramme for beslutningsprocessen som fastsat i lovgivningen eller tidligere fastsat af kollegiet selv.

(64) For at sikre, at der indføres en effektiv proces, bør koncernafviklingsmyndigheden have det endelige ansvar for at fastlægge rækkefølgen af de trin, der skal tages. Trinnene for at vedtage en fælles afgørelse bør fastlægges under hensyntagen til, at nogle trin kan udføres sideløbende og andre sekventielt.

(65) Ifølge artikel 13, stk. 3, i direktiv 2014/59/EU bør koncernafviklingsplaner gennemgås og ajourføres mindst en gang om året. Det er imidlertid nødvendigt at sikre, at koncernafviklingsplaner også gennemgås og ajourføres på ad hoc-basis, hvis der opstår behov for det enten på grund af oplysninger, som tilsynskollegiet modtager, eller på afviklingskollegiets eget initiativ.

(66) For at gøre afviklingskollegiernes virkemåde mere gennemsigtig bør der i denne forordning tydeligt fastsættes ensartede betingelser for meddelelse af de fælles afgørelser til modervirksomheden i Unionen og til de øvrige enheder i den relevante koncern. For at sikre, at processer og resultater er sammenlignelige og derved opnå konvergens, er det nødvendigt at fastsætte klare, ensartede regler for processen og den påkrævede dokumentation for afviklingskollegierne, når de skal nå frem til en fælles afgørelse.

(67) Der bør også sikres koordinering af individuelle afgørelser truffet af koncernafviklingsmyndigheden og afviklingsmyndighederne for datterselskaber, når der ikke foreligger en fælles afgørelse, således at afviklingskollegiet kan varetage sin rolle, jf. artikel 88, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU. Det er derfor nødvendigt at fastsætte processen for kollegiets virkemåde som en ramme for koncernafviklingsmyndigheden og de øvrige myndigheder, så de kan arbejde hen imod en effektiv og gennemførlig koncernafviklingsplanlægning, selv når der ikke foreligger fælles afgørelser.

(68) Når de relevante afviklingsmyndigheder, der deltager i afviklingskollegiet, bestemmer, om en koncernafviklingsordning er nødvendig, bør de, jf. artikel 91 og 92 i direktiv 2014/59/EU, overveje, om den forestående afvikling har betydning for koncernen. Med henblik herpå bør koncernafviklingsmyndigheden bestræbe sig på at identificere alle de af koncernens enheder, der er eller kunne blive påvirket, hvis en enhed i koncernen eller modervirksomheden i Unionen opfylder betingelserne i artikel 32 eller 33 i direktiv 2014/59/EU.

(69) For at sikre de bedste forhold for en afvikling er det nødvendigt at arbejde effektivt inden for kort tid. Det er derfor vigtigt at fastsætte, at afviklingskollegiet, når det overvejer behovet for en koncernafviklingsordning, også bør overveje behovet for at gensidiggøre nationale finansieringsordninger. Hvad angår finansieringsplaner og anvendelsen af direktiv 2014/59/EU bør afviklingskollegiet navnlig tage hensyn til, om det er nødvendigt at gensidiggøre nationale finansieringsordninger. Hvis der ikke sker gensidiggørelse, bør indholdet af og processen for finansieringsplanen justeres i overensstemmelse hermed. For yderligere at sikre effektiviteten bør det tillades koncernafviklingsmyndigheden at erstatte sin endelige positive vurdering om behovet for koncernafvikling med sit forslag vedrørende ordningen.

(70) I det omfang, det er muligt og hensigtsmæssigt, bør koncernafviklingsordningen tage højde for og følge koncernafviklingsplanen, medmindre afviklingsmyndighederne i lyset af sagens omstændigheder vurderer, at afviklingsmålene kan opfyldes mere effektivt ved, at der træffes foranstaltninger, som ikke er fastsat i afviklingsplanen.

(71) Af hensyn til koordineringen er det nødvendigt, at alle, der påvirkes af et instituts afvikling, har en fuldstændig forståelse af synspunkterne og handlingerne fra en afviklingsmyndighed, der ikke er enig i den fælles afgørelse om koncernafviklingsordningen. En myndighed, der ikke er enig, bør derfor give koncernafviklingsmyndigheden en klar begrundelse for dens uenighed.

(72) Denne forordning er baseret på de udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA) har forelagt Kommissionen.

(73) Med henblik på de reguleringsmæssige tekniske standarder om indholdet af afviklingsplaner for institutter, der ikke tilhører en koncern, som er underlagt tilsyn på konsolideret grundlag i henhold til artikel 111 og 112 i direktiv 2013/36/EU, samt indholdet af koncernafviklingsplaner i henhold til henholdsvis artikel 10 og 13 i direktiv 2014/59/EU og med henblik på de reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende de kriterier, der skal undersøges med henblik på vurderingen af afviklingsmuligheder for institutter eller koncerner, jf. henholdsvis artikel 15, stk. 4, og artikel 16, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU, har EBA hørt Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici.

(74) EBA har afholdt åbne offentlige høringer om det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i forordning (EU) nr. 1093/2010 —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

KAPITEL I

FÆLLES BESTEMMELSER OG GENOPRETNINGSPLANER

AFDELING I

Fælles bestemmelser

Artikel 1

Genstand

Denne forordning indeholder nærmere bestemmelser om:

1) de oplysninger, der skal indgå i en individuel genopretningsplan og, i henhold til artikel 7, stk. 5 og 6, i direktiv 2014/59/EU, en koncerngenopretningsplan

2) de minimumskriterier, som den kompetente myndighed skal vurdere i forbindelse med såvel individuelle genopretningsplaner som koncerngenopretningsplaner, jf. artikel 6, stk. 8, i direktiv 2014/59/EU

3) indholdet af afviklingsplaner for institutter, der ikke tilhører en koncern, som er underlagt tilsyn på konsolideret grundlag i henhold til artikel 111 og 112 i direktiv 2013/36/EU, samt indholdet af koncernafviklingsplaner, i henhold til henholdsvis artikel 10 og 13 i direktiv 2014/59/EU

4) de forhold og kriterier, der skal undersøges med henblik på vurderingen af afviklingsmulighederne for institutter eller koncerner, jf. henholdsvis artikel 15, stk. 4, og artikel 16, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU

5) betingelserne i artikel 23, stk. 1, litra a), c), e) og i), i direktiv 2014/59/EU for finansiel støtte fra en koncernenhed i henhold til nævnte direktivs artikel 19

6) betingelserne for, at en person er uafhængig af afviklingsmyndigheden og instituttet eller enheden som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) eller d), i direktiv 2014/59/EU, for så vidt angår nævnte direktivs artikel 36, stk. 1, samt artikel 74

7) listen over forpligtelser, som undtagelsen fra forpligtelsen til at indføre den i artikel 55, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU omhandlede bestemmelse finder anvendelse på, og indholdet af den i nævnte stykke omhandlede bestemmelse

8) procedurerne vedrørende og indholdet af dels de i artikel 81, stk. 1, 2 og 3, i direktiv 2014/59/EU omhandlede underretninger, dels den i nævnte direktivs artikel 83 omhandlede meddelelse om suspension

9) bestemmelser vedrørende afviklingskollegiernes oprettelse og virkemåde i praksis med henblik på udførelse af de i artikel 88, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU omhandlede opgaver.

Nr. 1), 2), 3) og 4) ovenfor er med forbehold af anvendelsen af eventuelle forenklede forpligtelser fastsat i henhold til artikel 4 i direktiv 2014/59/EU.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »individuel genopretningsplan«:

a) en genopretningsplan udarbejdet i henhold til artikel 5, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU af et institut, der ikke tilhører en koncern, som er underlagt tilsyn på konsolideret grundlag i henhold til artikel 111 og 112 i direktiv 2013/36/EU, eller

b) en genopretningsplan udarbejdet i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU af et datterselskab af en modervirksomhed i Unionen

2) »afviklingsstrategi«: et sæt afviklingshandlinger i en afviklingsplan eller koncernafviklingsplan

3) »foretrukken afviklingsstrategi«: en afviklingsstrategi, som givet instituttets eller koncernens struktur og forretningsmodel samt de for juridiske koncernenheder gældende afviklingsordninger er bedst egnet til at opfylde afviklingsmålene i artikel 31 i direktiv 2014/59/EU

4) »kvalificerede nedskrivningsrelevante forpligtelser«: nedskrivningsrelevante forpligtelser, som opfylder betingelserne i artikel 45, stk. 4, i direktiv 2014/59/EU for at kunne indgå i kapitalgrundlaget og de nedskrivningsrelevante forpligtelser som omhandlet i nævnte direktivs artikel 45, stk. 1

5) »single point of entry (SPE)«: en afviklingsstrategi, hvor én afviklingsmyndighed anvender afviklingsbeføjelser på ét moderselskab eller ét institut, der er underlagt konsolideret tilsyn

6) »multiple point of entry (MPE)«: en afviklingsstrategi, hvor to eller flere afviklingsmyndigheder anvender afviklingsbeføjelser på regionale eller funktionsrelaterede undergrupper eller enheder inden for en koncern

7) »kontrol«: kontrol som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 37), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (4)

8) »kvalificeret andel«: kvalificeret andel som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 36), i forordning (EU) nr. 575/2013.

AFDELING II

Indhold af genopretningsplaner

Artikel 3

Obligatoriske oplysninger i genopretningsplaner

En genopretningsplan skal mindst indeholde følgende elementer:

1) et resumé af genopretningsplanens vigtigste elementer, jf. artikel 4

2) oplysninger om forvaltning, jf. artikel 5

3) en strategisk analyse, jf. artikel 6-12

4) en kommunikations- og offentliggørelsesplan, jf. artikel 14

5) en analyse af forberedende foranstaltninger, jf. artikel 15.

Artikel 4

Resumé af genopretningsplanens vigtigste elementer

1. Resuméet af genopretningsplanens vigtigste elementer skal omfatte resuméer af følgende:

a) genopretningsplanens oplysninger om forvaltning

b) genopretningsplanens strategiske analyse, herunder et resumé af den i artikel 12, stk. 3, omhandlede overordnede genopretningskapacitet

c) alle væsentligste ændringer vedrørende instituttet, koncernen eller genopretningsplanen, siden den foregående version af genopretningsplanen blev forelagt den kompetente myndighed

d) genopretningsplanens kommunikations- og offentliggørelsesplan

e) de forberedende foranstaltninger i genopretningsplanen.

2. Med henblik på denne forordnings kapitel I, afdeling II og III, forstås ved »væsentlig ændring« enhver ændring, som kan påvirke et instituts, en modervirksomhed i Unionens eller et eller flere af dets datterselskabers mulighed for at gennemføre en genopretningsplan eller en eller flere genopretningsmodeller i en genopretningsplan.

Artikel 5

Forvaltning

Oplysningerne om forvaltning skal mindst indeholde en udførlig beskrivelse af følgende forhold:

1) hvorledes genopretningsplanen blev udarbejdet, herunder som minimum: a) rolle og opgaver for personer med ansvar for udformning, gennemførelse og ajourføring af planens enkelte afsnit b) identiteten af den person, som har det overordnede ansvar for ajourføring af genopretningsplanen, og en beskrivelse af procedurerne til ajourføring af genopretningsplanen, således at den afspejler alle væsentligste ændringer vedrørende instituttet, koncernen eller disses omgivelser c) en beskrivelse af, hvorledes planen er integreret i instituttets eller koncernens ledelsesstruktur og i den overordnede risikostyringsramme d) hvis den pågældende enhed tilhører en koncern, en beskrivelse af de foranstaltninger og ordninger, der er iværksat i koncernen for at sikre, at genopretningsmodellerne for koncernen og for individuelle datterselskaber koordineres og er konsistente

2) de politikker og procedurer, der gælder for godkendelse af genopretningsplanen, herunder som minimum: a) en erklæring om, hvorvidt genopretningsplanen er gennemgået af en intern revisionsfunktion, en ekstern revisor eller et risikoudvalg b) en bekræftelse af, at genopretningsplanen er vurderet og godkendt af det for planens forelæggelse ansvarlige ledelsesorgan i instituttet eller modervirksomheden i Unionen

3) de betingelser og procedurer, som er nødvendige for at sikre en rettidig gennemførelse af genopretningsmodeller, herunder som minimum: a) en beskrivelse af den interne eskalerings- og beslutningsproces, som finder anvendelse, når indikatorerne har materialiseret sig, med henblik på at afveje og træffe afgørelse om, hvilken genopretningsmodel der bør anvendes til afhjælpning af den opståede situation med finansiel stress, herunder som minimum: i) rolle og opgaver for personer, som er inddraget i denne proces, herunder en beskrivelse af deres ansvar eller, såfremt der er tale om et udvalg, rolle, ansvar og opgaver for udvalgsmedlemmerne ii) de procedurer, som skal følges iii) tidsfristen for afgørelsen om iværksættelse af genopretningsmodeller, samt hvornår og hvorledes de relevante kompetente myndigheder underrettes om, at indikatorer har materialiseret sig b) en udførlig beskrivelse af de indikatorer, der afspejler mulige følsomheder og svagheder ved eller mulige trusler for den eller de af genopretningsplanen omfattede enheders kapitalposition, likviditetssituation, rentabilitet og risikoprofil, som minimum

4) planens forenelighed med instituttets eller koncernens overordnede risikostyringsramme, herunder en beskrivelse af de relevante benchmarks (tidlige advarselssignaler), som anvendes som led i instituttets eller koncernens regelmæssige interne risikostyringsproces, såfremt disse benchmarks er nyttige til underretning af ledelsen om, at indikatorerne muligvis kan materialisere sig

5) ledelsesinformationssystemer, herunder en beskrivelse af, hvilke ordninger der er indført for at sikre, at de nødvendige oplysninger til gennemførelse af genopretningsmodellerne er til rådighed, således at der rettidigt og på pålidelig vis kan tages beslutninger i stresssituationer.

Artikel 6

Strategisk analyse

1. Den strategiske analyse skal identificere centrale forretningsområder og kritiske funktioner og indeholde de vigtigste foranstaltninger til opretholdelse af disse centrale forretningsområder og kritiske funktioner i en situation med finansiel stress.

2. Den strategiske analyse skal mindst indeholde følgende underafsnit:

a) en beskrivelse af den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen, jf. artikel 7

b) en beskrivelse af genopretningsmodeller, jf. artikel 8-12.

Artikel 7

Beskrivelsen af enheder omfattet af genopretningsplanen

1. Det underafsnit i den strategiske analyse, som indeholder en beskrivelse af den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen, skal indeholde følgende oplysninger:

a) en generel karakteristik af den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen, herunder: i) en beskrivelse af deres overordnede forretnings- og risikostrategi ii) deres forretningsmodel og forretningsplan, herunder en liste over de vigtigste jurisdiktioner, inden for hvilke de er aktive, f.eks. gennem en juridisk enhed eller en filial, som opfylder betingelserne i stk. 2 iii) deres centrale forretningsområder og kritiske funktioner iv) procedurer og parametre til identificering af deres centrale forretningsområder og kritiske funktioner

b) en kortlægning af centrale forretningsområder og kritiske funktioner for de juridiske enheder og filialer, der opfylder betingelserne i stk. 2

c) en udførlig beskrivelse af de retlige og finansielle strukturer for den eller de af planen omfattede enheder, herunder en redegørelse for koncernintern forbundethed for så vidt angår juridiske enheder eller filialer, som opfylder betingelserne i stk. 2, særlig en beskrivelse af følgende: i) alle eksisterende væsentlige koncerninterne eksponeringer og finansieringsforhold, kapitalstrømme inden for den eller de af genopretningsplanen omfattede enheder, stillede koncerninterne garantier og koncerninterne garantier, som forventes at være stillet, når genopretningsforanstaltningen er påkrævet ii) retlig forbundethed, som omfatter væsentlige juridisk bindende aftaler mellem koncernenheder, herunder eksempelvis aftaler om bestemmende indflydelse og aftaler om overførsel af over- og underskud iii) operationel forbundethed, som omfatter funktioner koncentreret på én juridisk enhed eller filial, og som er vigtige for andre juridiske enheders, filialers eller koncerners funktion, særlig centraliserede IT-, likviditets- og risikorelaterede eller administrative funktioner iv) eksisterende aftaler om koncernintern finansiel støtte indgået i henhold til artikel 19 i direktiv 2014/59/EU, herunder aftaleparterne, formen for finansiel støtte samt betingelserne for ydelse af den finansielle støtte

d) en beskrivelse af ekstern forbundethed, herunder som minimum: i) væsentlige eksponeringer mod og forpligtelser over for vigtige modparter ii) væsentlige finansielle produkter og tjenester, som leveres til andre deltagere på de finansielle markeder af den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen iii) væsentlige tjenester, som tredjeparter leverer til den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen.

2. Med henblik på stk. 1, litra b) og c), skal henvisningen til juridiske enheder eller filialer forstås som en henvisning til juridiske enheder eller filialer, som:

a) i væsentlig grad bidrager til overskuddet i den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen, eller til disses finansiering, eller som besidder en væsentlig andel af deres aktiver, forpligtelser eller kapital

b) udfører væsentlige forretningsmæssige aktiviteter

c) centralt udfører væsentlige operationelle, risikorelaterede eller administrative funktioner

d) bærer væsentlige risici, som i værste fald kan udgøre en fare for levedygtigheden af instituttet eller koncernen

e) ikke kan afhændes eller likvideres uden sandsynlighed for at påføre instituttet eller koncernen som helhed en større risiko

f) er væsentlige for den finansielle stabilitet i mindst en af de medlemsstater, hvor de har deres hjemsteder eller driver virksomhed.

Artikel 8

Genopretningsmodeller

1. Underafsnittet om genopretningsmodeller skal omfatte en liste over alle genopretningsmodeller samt en beskrivelse af hver enkelt model, jf. artikel 9-12.

2. Underafsnittet om genopretningsmodeller skal indeholde en række genopretningsmodeller, som har til formål at afhjælpe scenarier med finansiel stress, og som med rimelighed kan forventes at bidrage til opretholdelse eller genoprettelse af levedygtigheden og den finansielle stilling for den eller de enheder, der er omfattet af genopretningsplanen.

3. Hver genopretningsmodel beskrives på en sådan måde, at den kompetente myndighed kan vurdere dens virkning og gennemførlighed.

4. Genopretningsmodellerne skal omfatte såvel ekstraordinære foranstaltninger som foranstaltninger, som også kan træffes som led i den normale drift af den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen.

5. Genopretningsmodeller må ikke udelukkes, udelukkende fordi de ville forudsætte en ændring i den eller de pågældende enheders nuværende forretningsaktivitet.

Artikel 9

Handlinger, ordninger og foranstaltninger i henhold til genopretningsmodeller

1. Hver genopretningsmodel skal som minimum angive følgende:

a) en række kapital- og likviditetshandlinger, som er nødvendige for at opretholde eller genoprette levedygtigheden og den finansielle stilling for den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen, og primært har til formål at sikre levedygtigheden af kritiske funktioner og centrale forretningsområder

b) ordninger og foranstaltninger, hvis primære formål er at bevare eller genoprette instituttets kapitalgrundlag eller det konsoliderede kapitalgrundlag gennem ekstern rekapitalisering og interne foranstaltninger til forbedring af kapitalpositionen for den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen

c) ordninger og foranstaltninger, der skal sikre, at den eller de enheder, som er omfattet af genopretningsplanen, har passende adgang til nødfinansieringskilder, således at de kan udføre deres aktiviteter og opfylde deres forpligtelser, efterhånden som de forfalder

d) ordninger og foranstaltninger, der skal reducere risici og gearing eller restrukturere forretningsområder, herunder om nødvendigt en analyse af betydelige afhændelser af aktiver, juridiske enheder eller forretningsområder

e) ordninger og foranstaltninger, hvis primære formål er at opnå en frivillig restrukturering af forpligtelser, uden at det fører til misligholdelse, opsigelse, nedjustering eller lignende.

Med henblik på litra c) skal foranstaltningerne indeholde eksterne foranstaltninger og om nødvendigt foranstaltninger til omlægning af den disponible likviditet inden for koncernen. Nødfinansieringskilderne skal omfatte potentielle likviditetskilder, en vurdering af tilgængelig sikkerhedsstillelse og en vurdering af muligheden for at overføre likviditet mellem koncernenheder og forretningsområder.

2. Såfremt en genopretningsmodel ikke indeholder de i stk. 1, litra a)-e), omhandlede handlinger, ordninger eller foranstaltninger, skal det i underafsnittet om genopretningsmodeller godtgøres, at det institut, den modervirksomhed i Unionen eller det datterselskab, som har udarbejdet og forelagt planen, på passende vis har taget hensyn til nævnte handlinger, ordninger eller foranstaltninger.

Artikel 10

Konsekvensanalyse

Hver genopretningsmodel skal omfatte en konsekvensanalyse, som navnlig skal indeholde en udførlig beskrivelse af proceduren for fastsættelse af værdien og salgbarheden af de centrale forretningsområder, aktiviteter og aktiver i den eller de enheder, som genopretningsmodellen vedrører, og som minimum følgende elementer:

1) en finansiel og operationel konsekvensanalyse omfattende de forventede konsekvenser for solvens, likviditet, finansieringsposition, rentabilitet og aktiviteter for den eller de enheder, der er omfattet af genopretningsplanen; hvis det er relevant, skal vurderingen klart identificere de forskellige enheder i koncernen, som kan blive berørt af modellen eller inddraget i dens gennemførelse

2) en vurdering af eksterne virkninger og systemiske følger omfattende de forventede konsekvenser for kritiske funktioner, som den eller de enheder, der er omfattet af genopretningsplanen, varetager, samt konsekvenserne for aktionærer, kunder, særlig indskydere og private investorer, modparter og i givet fald resten af koncernen

3) værdiansættelsesantagelserne og alle andre antagelser, som ligger til grund for vurderingerne i nr. 1) og 2), herunder antagelser om salgbarheden af aktiver eller adfærden hos andre finansieringsinstitutter.

Artikel 11

Gennemførlighedsvurdering

1. Hver genopretningsmodel skal omfatte en gennemførlighedsvurdering, som mindst skal indeholde:

a) en vurdering af den med genopretningsmodellen forbundne risiko på baggrund af erfaringer med gennemførelse af genopretningsmodellen eller en tilsvarende foranstaltning

b) en udførlig analyse og beskrivelse af eventuelle væsentlige forhindringer for en effektiv og rettidig gennemførelse af planen samt en beskrivelse af, hvorvidt og hvorledes sådanne hindringer kan overvindes

c) hvis det er relevant, en analyse af potentielle hindringer for en effektiv gennemførelse af genopretningsmodellen, som skyldes koncernens struktur eller koncerninterne ordninger, herunder, om der er væsentlige praktiske eller retlige hindringer for umiddelbar overførsel af kapitalgrundlag eller tilbagebetaling af forpligtelser eller aktiver inden for koncernen

d) afhjælpningsforanstaltninger for de potentielle hindringer, som er identificeret i litra b) og c).

2. Med henblik på stk. 1 omfatter en væsentlig hindring ethvert forhold, som kan have en mulig negativ indvirkning på genopretningsmodellens rettidige gennemførelse, særlig retlige, operationelle, forretningsmæssige, finansielle og omdømmemæssige risici såsom risikoen for en nedjustering af kreditvurderingen.

Artikel 12

Videreførelse af funktioner

1. Hver genopretningsmodel skal indeholde en vurdering af, hvorledes videreførelsen af funktioner sikres i forbindelse med den pågældende models gennemførelse.

2. Den pågældende vurdering skal indeholde en analyse af interne funktioner (eksempelvis IT-systemer, leverandører og menneskelige ressourcer) samt af adgangen til markedsinfrastruktur (f.eks. clearings- og afregningsfaciliteter og betalingssystemer) for den eller de enheder, der er omfattet af genopretningsplanen. Vurderingen af det operationelle beredskab skal særlig tage hensyn til:

a) ordninger og foranstaltninger, som er nødvendige for hele tiden at have adgang til relevant infrastruktur på de finansielle markeder

b) ordninger og foranstaltninger, som er nødvendige for at bevare den fortsatte drift af de operationelle procedurer, herunder infrastrukturer og IT-tjenester, i den eller de enheder, der er omfattet af genopretningsplanen

c) den forventede tidsramme for gennemførelsen og virkningen af genopretningsmodellen

d) effektiviteten af genopretningsmodellen og relevansen af indikatorer i en række scenarier med finansiel stress med en vurdering af de enkelte scenariers konsekvenser for den eller de af genopretningsplanen omfattede enheder, særlig disses kapital, likviditet, rentabilitet, risikoprofil og aktiviteter.

3. Nævnte vurdering skal identificere den genopretningsmodel, der kan være relevant i et givet scenarie, genopretningsmodellens potentielle virkninger, deres gennemførlighed, herunder de potentielle hindringer for deres gennemførelse, samt den tidsramme, der er nødvendig til gennemførelsen.

Vurderingen skal på grundlag af disse oplysninger beskrive den overordnede genopretningskapacitet for den eller de enheder, der er omfattet af genopretningsplanen, dvs. det omfang, i hvilket genopretningsmodellerne tillader en genopretning af den eller de pågældende enheder i en række scenarier med alvorlig makroøkonomisk og finansiel stress.

Artikel 13

Krydshenvisninger

Såfremt de i artikel 7 omhandlede oplysninger er blevet forelagt afviklingsmyndighederne i henhold til artikel 11 i direktiv 2014/59/EU, kan de kompetente myndigheder vælge at anerkende krydshenvisninger til nævnte oplysninger som værende tilstrækkelige til at opfylde kravet i artikel 7, hvis dette ikke er til skade for genopretningsplanens fuldstændighed og kvalitet, jf. denne forordnings kapitel I, afdeling III.

Artikel 14

Kommunikations- og offentliggørelsesplan

1. Kommunikations- og offentliggørelsesplanen skal udførligt behandle følgende forhold:

a) intern kommunikation, særlig til medarbejdere, samarbejdsudvalg eller andre medarbejderrepræsentanter

b) ekstern kommunikation, særlig til aktionærer og andre investorer, kompetente myndigheder, modparter, de finansielle markeder, infrastrukturleverandører på de finansielle markeder, indskydere og offentligheden, afhængigt af omstændighederne

c) effektive forslag til forvaltning af potentielle negative reaktioner fra markedet.

2. En genopretningsplan skal som minimum indeholde en analyse af, hvorledes kommunikations- og offentliggørelsesplanen vil blive gennemført, når en eller flere af ordningerne eller foranstaltningerne i genopretningsplanen gennemføres.

3. I kommunikations- og offentliggørelsesplanen tages der på passende måde højde for eventuelle særlige kommunikationsbehov i forbindelse med individuelle genopretningsmodeller.

Artikel 15

Forberedende foranstaltninger

1. En genopretningsplan skal indeholde en analyse af forberedende foranstaltninger, som den eller de af planen omfattede enheder har truffet, eller som er nødvendige for at fremme gennemførelsen af genopretningsplanen eller forbedre dennes effektivitet, samt en tidsfrist for gennemførelse af disse foranstaltninger.

2. Sådanne forberedende foranstaltninger skal omfatte alle foranstaltninger, som er nødvendige for at overvinde hindringer for den effektive gennemførelse af genopretningsmodeller identificeret i genopretningsplanen.

AFDELING III

Vurdering af genopretningsplaner

Artikel 16

Genopretningsplaners fuldstændighed

Den kompetente myndighed vurderer, i hvilket omfang en genopretningsplan opfylder kravene i henholdsvis artikel 5 eller 7 i direktiv 2014/59/EU og foretager en gennemgang af planens fuldstændighed med henblik på:

1) hvorvidt planen dækker alle de i afsnit A i bilaget til direktiv 2014/59/EU anførte oplysninger som yderligere præciseret i denne forordnings kapitel I, afdeling I

2) hvorvidt planens oplysninger er ajourførte, også med hensyn til alle væsentlige ændringer vedrørende enheden eller enhederne, særlig ændringer siden sidste forelæggelse af planen i retlig eller organisatorisk struktur, forretningsaktiviteter eller finansiel situation, jf. artikel 5, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU

3) hvis det er relevant, hvorvidt planen indeholder en analyse af, hvordan og hvornår den eller de af planen omfattede enheder på de i planen fastsatte betingelser kan anmode om anvendelse af centralbankfaciliteter, og identificerer de aktiver, der forventes at kunne betragtes som sikkerhed

4) hvorvidt planen på en hensigtsmæssig måde afspejler en række passende scenarier med alvorlig makroøkonomisk og finansiel stress, der er relevante for de særlige omstændigheder, der gælder for den eller de af planen omfattede enheder, under hensyn til de af EBA i henhold til artikel 5, stk. 7, i direktiv 2014/59/EU udstedte retningslinjer, som nærmere angiver den række scenarier, som skal anvendes i genopretningsplaner, og som på bedst mulig måde skal efterleves i overensstemmelse med artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1093/2010

5) hvorvidt planen indeholder et sæt indikatorer, som angiver, hvornår passende foranstaltninger omhandlet i planen kan træffes

6) hvorvidt oplysningerne i nr. 1)-5) foreligger for koncernen som helhed

7) hvis det er relevant, hvorvidt planen indeholder ordninger for koncernintern finansiel støtte i henhold til en aftale om koncernintern finansiel støtte indgået i overensstemmelse med kapitel III i direktiv 2014/59/EU

8) hvorvidt det i planen, for hvert af de scenarier med alvorlig makroøkonomisk og finansiel stress, som planen i henhold til artikel 7, stk. 6, i direktiv 2014/59/EU skal afspejle, anføres, om der er: a) hindringer for iværksættelsen af genopretningsforanstaltninger i koncernen, herunder i de enkelte enheder, der er omfattet af planen b) væsentlige praktiske eller retlige hindringer for umiddelbar overførsel af kapitalgrundlag eller tilbagebetaling af forpligtelser eller aktiver inden for koncernen.

Artikel 17

Genopretningsplaners kvalitet

Ved vurderingen af kravene og kriterierne i artikel 5 og 7 i direktiv 2014/59/EU, alt efter hvad der er relevant, undersøger den kompetente myndighed en genopretningsplans kvalitet på grundlag af følgende:

1) planen anses for at være klar og tydelig, hvis: a) planen kan læses uden nærmere forklaring og er udarbejdet i et klart og forståeligt sprog b) definitioner og beskrivelser er klare og konsistente gennem hele planen c) antagelser og værdiansættelser i planen forklares d) henvisninger til dokumenter, som ikke er indeholdt i planen og i eventuelle bilag, supplerer planen på en måde, som i væsentlig grad bidrager til at identificere muligheder for at opretholde eller genoprette den eller de af planen omfattede enheders finansielle styrke og levedygtighed

2) oplysningerne i planen anses for at være relevante, hvis disse fokuserer på at identificere muligheder for at opretholde eller genoprette instituttets eller koncernens finansielle styrke og levedygtighed

3) genopretningsplanen anses for at være fuldstændig, hvis det under hensyntagen til særlig karakteren af den eller de af planen omfattede enheders forretningsaktivitet samt disses størrelse og forbundethed med andre institutter og koncerner og med det finansielle system generelt gælder at: a) planens detaljeringsgrad i forbindelse med oplysninger, som genopretningsplaner i henhold til artikel 5 og 7 i direktiv 2014/59/EU skal indeholde, er tilstrækkelig b) planen indeholder et tilstrækkelig bredt udvalg af genopretningsmodeller og indikatorer under hensyn til de af EBA i henhold til artikel 9, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU udstedte retningslinjer, som nærmere angiver de indikatorer, som genopretningsplaner skal indeholde, og som på bedst mulig måde skal efterleves i overensstemmelse med artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1093/2010

4) planen anses for at være konsistent, hvis: a) i tilfælde af en individuel genopretningsplan, planen er konsistent i sig selv b) i tilfælde af en koncerngenopretningsplan, koncernplanen er konsistent i sig selv c) planer, som i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU måtte være krævet for datterselskaber på individuel basis, er forenelige med koncerngenopretningsplanen.

Artikel 18

Gennemførelse af de ordninger, der foreslås i genopretningsplanerne

1. Ved vurderingen af, i hvilket omfang genopretningsplanen opfylder kriteriet i artikel 6, stk. 2, litra a), i direktiv 2014/59/EU undersøger den kompetente myndighed følgende:

a) i hvilket omfang planen er integreret i og forenelig med den overordnede ledelsesstruktur og de interne processer i den eller de enheder, på hvilke planen finder anvendelse, samt disses risikostyringsramme

b) hvorvidt planen indeholder et tilstrækkeligt antal troværdige og levedygtige genopretningsmodeller, som med rimelighed sandsynliggør, at instituttet eller koncernen vil være i stand til hurtigt og effektivt at imødegå forskellige scenarier med finansiel stress

c) hvorvidt der med de i planen indeholdte genopretningsmodeller fastlægges handlinger, som effektivt imødegår de pågældende scenarier med alvorlig makroøkonomisk og finansiel stress, som skal afspejles i henhold til artikel 5, stk. 6, i direktiv 2014/59/EU

d) hvorvidt tidsfristen for gennemførelse af modellerne er realistisk og der er taget hensyn til denne i de procedurer, som skal sikre gennemførelsen af genopretningsforanstaltninger

e) i hvilket omfang instituttet eller koncernen er indstillet på at afhjælpe situationen med finansiel stress, hvilket navnlig konstateres på baggrund af en vurdering af, hvorvidt de nødvendige forberedende foranstaltninger i tilstrækkelig grad er identificeret og i givet fald gennemført eller der er udarbejdet en plan for deres gennemførelse

f) relevansen af den række af scenarier med alvorlig makroøkonomisk og finansiel stress, som planen er testet mod

g) relevansen af procedurerne for test af planen mod de i litra f) omhandlede scenarier, og i hvilket omfang nævnte test verificerer analysen af genopretningsmodeller og indikatorer i hvert scenarie

h) hvorvidt antagelserne og værdiansættelserne i planen og i den enkelte genopretningsmodel er realistiske og troværdige.

2. Troværdigheden af den enkelte genopretningsmodel i planen som omhandlet i stk. 1, litra b), skal vurderes under hensyntagen til følgende elementer:

a) i hvilket omfang instituttet eller koncernen har kontrol over gennemførelsen, og i hvilket omfang den beror på tredjeparters handlinger

b) hvorvidt planen indeholder et tilstrækkelig bredt udvalg af genopretningsmodeller og passende indikatorer, betingelser og procedurer til at sikre rettidig gennemførelse af disse handlinger

c) i hvilket omfang planen tager højde for med rimelighed forudselige virkninger af gennemførelsen af den foreslåede genopretningsmodel for instituttet eller koncernen

d) hvorvidt det er sandsynligt, at planen og særlig genopretningsmodellerne vil opretholde instituttets eller koncernens levedygtighed og genoprette deres finansielle sundhed

e) hvor dette er relevant, i hvilket omfang instituttet, koncernen eller konkurrenter med tilsvarende karakteristika tidligere har håndteret en situation med finansiel stress, som svarer til det betragtede scenarie, ved anvendelse af de beskrevne genopretningsmodeller, særlig for så vidt angår rettidig gennemførelse af genopretningsmodeller og, i tilfælde af en koncerngenopretningsplan, koordinering af genopretningsmodeller inden for gruppen.

Artikel 19

Genopretningsmodeller

Ved vurderingen af, i hvilket omfang genopretningsplanen opfylder kriteriet i artikel 6, stk. 2, litra b), i direktiv 2014/59/EU undersøger den kompetente myndighed følgende:

1) hvorvidt der er rimelig sandsynlighed for, at planen og de individuelle genopretningsmodeller kan gennemføres rettidigt og effektivt selv i situationer med alvorlig makroøkonomisk og finansiel stress

2) hvorvidt der er rimelig sandsynlighed for, at planen og bestemte genopretningsmodeller kan gennemføres i et omfang, der sikrer, at deres mål i tilstrækkelig grad nås uden væsentlige negative virkninger for det finansielle system

3) hvorvidt udvalget af genopretningsmodeller i tilstrækkelig grad reducerer risikoen for, at der opstår hindringer for gennemførelsen af disse modeller eller negative systemiske virkninger som følge af, at andre institutter eller koncerner samtidig træffer genopretningsforanstaltninger

4) hvorvidt genopretningsmodellerne kan være i modstrid med modellerne i andre institutter eller koncerner med tilsvarende svagheder, eksempelvis som følge af tilsvarende forretningsmodeller, strategier eller forretningsområder, hvis modellerne gennemføres samtidigt

5) hvorvidt det er sandsynligt, at flere institutters eller koncerners samtidige gennemførelse af genopretningsmodeller vil påvirke de pågældende modellers virkning samt deres gennemførlighed negativt.

Artikel 20

Særlige krav for koncerngenopretningsplaner

Ved vurderingen af, i hvilket omfang en koncerngenopretningsplan opfylder kriteriet i artikel 7, stk. 4 og 6, i direktiv 2014/59/EU undersøger den kompetente myndighed følgende:

1) hvorvidt planen kan stabilisere hele koncernen og et institut inden for koncernen, særlig under hensyntagen til: a) hvorvidt der på koncernniveau findes genopretningsmodeller, som om nødvendigt kan genoprette et datterselskabs finansielle stilling uden at ødelægge koncernens finansielle sundhed b) efter gennemførelsen af en bestemt genopretningsmodel, hvorvidt hele koncernen og et institut inden for koncernen, som i henhold til nævnte genopretningsmodel fortsat skal drive forretningsaktiviteter, stadig vil have en levedygtig forretningsmodel c) hvorvidt ordninger i planen sikrer, at de foranstaltninger, der skal træffes på henholdsvis moderselskabsniveau eller i et institut, der er underlagt konsolideret tilsyn i henhold afsnit VII, kapitel 3, i direktiv 2013/36/EU, eller i enkelte institutter, koordineres og er konsistente; hvorvidt styringsprocesserne i planen tager hensyn til enkelte datterselskabers ledelsesstruktur og i særdeleshed, hvorvidt relevante lovgivningsmæssige restriktioner skal revideres

2) hvorvidt planen indeholder løsninger til at overvinde hindringer for gennemførelsen af genopretningsforanstaltninger inden for koncernen, som er identificeret i relation til et scenarie, jf. artikel 5, stk. 6, i direktiv 2014/59/EU; hvis hindringerne ikke kan overvindes, hvorvidt de samme mål kan nås med alternative genopretningsforanstaltninger

3) hvorvidt planen indeholder løsninger til at overvinde væsentlige praktiske eller retlige hindringer for umiddelbar overførsel af kapitalgrundlag eller tilbagebetaling af forpligtelser eller aktiver inden for koncernen, som er identificeret; hvis hindringerne ikke kan overvindes, hvorvidt de samme mål kan nås med alternative genopretningsmodeller.

Artikel 21

Karakteren af den eller de enheder, der skal vurderes

Ved vurderingen af en genopretningsplans generelle troværdighed, jf. artikel 18, 19 og 20, skal den kompetente myndighed tage hensyn til karakteren af den eller de af planen omfattede enheders forretningsaktivitet samt disses størrelse og forbundethed med andre institutter og koncerner og med det finansielle system generelt.

KAPITEL II

AFVIKLINGSPLANER

AFDELING I

Indhold af afviklingsplaner

Artikel 22

Obligatoriske oplysninger i afviklingsplaner

En afviklingsplan skal mindst indeholde elementerne i denne artikels nr. 1)-8), herunder alle oplysninger, som kræves i henhold til artikel 10 og 12 i direktiv 2014/59/EU, samt eventuelle supplerende oplysninger, som er nødvendige til gennemførelse af afviklingsstrategien:

1) et resumé af planen, herunder en beskrivelse af instituttet eller koncernen og et resumé af de i nr. 2)-8) omhandlede elementer

2) en beskrivelse af den i planen omhandlede afviklingsstrategi, herunder: a) identifikation af de forskellige afviklingshandlinger, som agtes gennemført i henhold til planen b) identifikation af den eller de juridiske enheder, hvorpå afviklingshandlingerne vil findeanvendelse c) identifikation af eventuelle kritiske funktioner eller centrale forretningsområder, som henholdsvis opretholdes og forventes adskilt fra andre funktioner d) et skøn over tidsrammen for gennemførelsen af planens materielle aspekter som krævet i henhold til artikel 10, stk. 7, litra d), i direktiv 2014/59/EU e) en udførlig beskrivelse af varianter af den foretrukne afviklingsstrategi for det tilfælde, at den foretrukne strategi ikke kan gennemføres f) en beskrivelse af beslutningsprocessen for gennemførelse af afviklingsstrategien, herunder den tidsramme, der kræves til beslutninger g) for koncernafviklingsplaner, muligheder for samarbejde og koordinering mellem afviklingsmyndigheder og andre relevante myndigheder i de medlemsstater, hvor koncernenheder er beliggende eller har væsentlige filialer, og relevante myndigheder i tredjelande, hvor koncernenheder er beliggende, i overensstemmelse med de beskrevne ordninger og procedurer i kapitel VI, afdeling I

3) en beskrivelse af de oplysninger, som er nødvendige for effektivt at gennemføre afviklingsstrategien, samt af foranstaltningerne til disse oplysningers fremskaffelse, herunder som minimum: a) en beskrivelse af de oplysninger, som er nødvendige med henblik på værdiansættelse, jf. særlig artikel 36 og 49 i direktiv 2014/59/EU, og med henblik på salgbarhed, jf. særlig markedsføringskravene vedrørende virksomhedssalgs- og brobankværktøjet, samt af proceduren til sikring af, at de pågældende oplysninger foreligger inden for en passende tidsfrist b) en kortlægning af kritiske funktioner og centrale forretningsområder for juridiske enheder, som særlig identificerer de kritiske funktioner og centrale forretningsområder, som udføres af enheder omfattet af afviklingshandlinger, samt de kritiske funktioner eller centrale forretningsområder, som er spredt på juridiske enheder, som adskilles ved gennemførelse af afviklingsstrategien c) en beskrivelse af ordningerne for informationsudveksling mellem afviklingsmyndigheder og andre relevante myndigheder, herunder, hvis det er relevant, myndigheder i andre medlemsstater eller tredjelande, jf. artikel 90 i direktiv 2014/59/EU d) en udførlig beskrivelse af de ordninger, der skal sikre, at de i artikel 11 i direktiv 2014/59/EU krævede oplysninger er aktuelle og tilgængelige for afviklingsmyndighederne, når det kræves

4) en beskrivelse af de ordninger, der skal sikre videreførelsen af funktioner i form af fortsat adgang til kritiske funktioner under afviklingen, herunder som minimum en beskrivelse af: a) kritiske delte systemer og funktioner, som skal videreføres for at sikre opretholdelsen af kritiske funktioner, samt ordninger til sikring af den kontraktlige og operationelle robusthed i adgangen hertil under afvikling b) interne og eksterne indbyrdes afhængigheder, som er kritiske for videreførelsen af funktioner c) ordninger, der skal sikre adgang til betalingssystemer eller andre finansielle infrastrukturer, som er nødvendige for at opretholde kritiske funktioner, herunder en vurdering af overførbarheden af kundernes positioner

5) en beskrivelse af de finansielle krav og finansieringskilder, som er nødvendige for gennemførelsen af den i planen forudsatte afviklingsstrategi, herunder som minimum: a) en beskrivelse af de krav til finansiering, midler og likviditet, som afviklingsstrategien indebærer b) en beskrivelse af potentielle kilder til afviklingsfinansiering, herunder finansieringsvilkår, betingelser for anvendelsen, hvornår kilderne er til rådighed, de enheder, som kan opnå finansiering herigennem, samt krav til sikkerhedsstillelse c) hvis det er relevant, en beskrivelse og en analyse af, hvordan og hvornår et institut eller en koncern på de i planen fastsatte betingelser kan anmode om anvendelse af centralbankfaciliteter (ud over likviditetsstøtte i en nødsituation eller anden støtte på andre betingelser end de normale) under afviklingen, herunder identifikation af tilgængelig sikkerhedsstillelse d) for koncerner, en beskrivelse af aftalte principper for deling af ansvaret for finansieringen mellem finansieringskilder i forskellige retsområder, herunder mellem finansieringskilder i forskellige medlemsstater i henhold til artikel 12, stk. 3, litra f), i direktiv 2014/59/EU

6) planer for kommunikationen med kritiske interessentgrupper, herunder mindst: a) instituttets eller koncernens ledelse, ejere og medarbejdere, herunder procedurer for høring af medarbejderne og, hvis det er relevant, dialog med arbejdsmarkedets parter under afviklingen samt en vurdering af planens virkning for de ansatte b) kunder, medier og offentligheden c) indskydere, aktionærer, obligationsindehavere, modparter, infrastrukturleverandører på de finansielle markeder samt andre berørte markedsdeltagere d) administrative eller retslige organer, hvis godkendelse eller tilladelse er afgørende for afviklingsstrategiens gennemførelse e) rådgivere, som er nødvendige for at gennemføre afviklingsstrategien

7) konklusionerne vedrørende vurderingen af afviklingsmulighederne, herunder som minimum: a) hvorvidt instituttet eller koncernen aktuelt kan afvikles b) et resumé af konklusionerne af den i artikel 23, stk. 1, litra a), krævede likvidationsvurdering c) en udførlig beskrivelse af eventuelle identificerede hindringer for afvikling samt af de foranstaltninger, som instituttet eller koncernen har foreslået, eller som afviklingsmyndighederne har krævet, for at afhjælpe eller fjerne de pågældende hindringer d) en kvantificeret vurdering af eventuelle ændringer i minimumskravene til nedskrivningsrelevante forpligtelser eller den hensigtsmæssige placering af nedskrivningsrelevante forpligtelser, som er nødvendig for at fjerne eller afhjælpe hindringer for afvikling, under hensyntagen til kriterierne i artikel 45, stk. 6, i direktiv 2014/59/EU som yderligere præciseret ved delegerede retsakter vedtaget i henhold til artikel 45, stk. 2, i direktiv 2014/59/EU

8) udtalelser afgivet af instituttet eller koncernen i forbindelse med afviklingsplanen.

AFDELING II

Vurdering af afviklingsmuligheder

Artikel 23

Vurderingsetaper

1. Afviklingsmyndighedernes vurdering af afviklingsmulighederne omfatter nedenstående, på hinanden følgende etaper:

a) vurdering af, hvorvidt en likvidation af instituttet eller koncernen ved almindelig insolvensbehandling er gennemførlig og troværdig, jf. artikel 24

b) udvælgelse af den foretrukne afviklingsstrategi for vurderingen, jf. artikel 25

c) vurdering af, hvorvidt den udvalgte afviklingsstrategi er gennemførlig, jf. artikel 26-31

d) vurdering af, hvorvidt den udvalgte afviklingsstrategi er troværdig, jf. artikel 32.

2. Såfremt afviklingsmyndigheden anser det for givet, at institutter eller koncerner udgør omtrent den samme risiko for det finansielle system, eller at de forhold, under hvilke likvidation af institutterne eller koncernerne efter al sandsynlighed ikke vil kunne gennemføres, er omtrent ens, kan den pågældende afviklingsmyndighed foretage vurderingen af, hvorvidt likvidation af nævnte institutter eller koncerner er gennemførlig og troværdig, på samme eller næsten samme måde.

De i første afsnit omhandlede typer af institutter kan navnlig fastslås i overensstemmelse med kriterierne i artikel 98, stk. 1, litra j), i direktiv 2013/36/EU.

3. Såfremt en afviklingsmyndighed konkluderer, at likvidation af instituttet eller koncernen ved almindelig insolvensbehandling ikke er gennemførlig eller troværdig eller at en afviklingshandling kan være i offentlighedens interesse, fordi en likvidation ved almindelig insolvensbehandling ikke ville kunne opfylde afviklingsmålene i samme udstrækning, skal myndigheden identificere en foretrukken afviklingsstrategi, som er hensigtsmæssig for instituttet eller koncernen, på grundlag af oplysninger, som instituttet eller koncernen leverer i henhold til artikel 11 i direktiv 2014/59/EU og kriterierne i denne forordning. I nødvendigt omfang identificerer den også varianter af strategien for det tilfælde, at strategien ikke er gennemførlig eller troværdig.

4. Vurderingen af, hvorvidt den foretrukne afviklingsstrategi er gennemførlig og troværdig, skal omfatte en vurdering af forslag til varianter, som præsenteres som en del af den pågældende strategi.

5. Afviklingsmyndighederne skal i henhold til artikel 11 i direktiv 2014/59/EU anmode instituttet eller koncernen om sådanne yderligere oplysninger, som er nødvendige for at udføre vurderingerne af den foretrukne strategi og varianterne heraf.

6. En afviklingsmyndighed skal om nødvendigt revidere den foretrukne afviklingsstrategi eller overveje alternative strategier på grundlag af en gennemført vurdering af, hvorvidt en foretrukken afviklingsstrategi som omhandlet i stk. 4 er gennemførlig og troværdig.

7. Såfremt en afviklingsmyndighed reviderer den foretrukne afviklingsstrategi, skal den vurdere, hvorvidt nævnte reviderede foretrukne afviklingsstrategi er gennemførlig og troværdig, jf. henholdsvis artikel 26 og 27.

Artikel 24

Gennemførlighed og troværdighed af likvidation ved almindelig insolvensbehandling

1. Afviklingsmyndighederne skal vurdere, hvorvidt likvidation af instituttet eller koncernen ved almindelig insolvensbehandling er gennemførlig og troværdig, samt likvidationens virkning sammenlignet med afvikling for så vidt angår afhængigheden af ekstraordinær finansiel støtte fra det offentlige.

2. Ved vurderingen af, hvorvidt likvidation er troværdig, skal afviklingsmyndighederne overveje den sandsynlige virkning af instituttets eller koncernens likvidation for det finansielle system i den enkelte medlemsstat eller i Unionen for så vidt angår sikring af fortsat adgang til kritiske funktioner, som udføres af instituttet eller koncernen, samt opfyldelse af afviklingsmålene i artikel 31 i direktiv 2014/59/EU. Til dette formål skal afviklingsmyndighederne tage hensyn til de funktioner, som instituttet eller koncernen udfører, og vurdere, hvorvidt det er sandsynligt, at likvidationen vil have en væsentlig negativ indvirkning på:

a) de finansielle markeders funktion og markedstilliden

b) de finansielle markeders infrastrukturer, særlig: i) hvorvidt det pludselige ophør af aktiviteter vil begrænse den måde, hvorpå de finansielle markeders infrastrukturer normalt fungerer, og således vil have en negativ indvirkning på det finansielle system som helhed ii) hvorvidt og i hvilket omfang de finansielle markeders infrastrukturer kan tjene som afsmitningskanal under likvidationen

c) andre finansieringsinstitutter, særlig: i) hvorvidt likvidationen vil øge andre finansieringsinstitutters finansieringsomkostninger eller begrænse disses adgang til finansiering på en måde, som udgør en risiko for den finansielle stabilitet ii) risikoen for direkte og indirekte afsmitning og makroøkonomiske feedback-effekter

d) realøkonomien og særlig adgangen til kritiske finansielle tjenester.

3. Hvis afviklingsmyndigheden konkluderer, at likvidation er troværdig, skal den vurdere gennemførligheden af likvidation.

4. Til dette formål skal afviklingsmyndighederne overveje, om instituttets eller koncernens systemer kan levere de oplysninger, herunder vedrørende dækkede indskud, som kræves i henhold til de relevante indskudsgarantiordninger med henblik på at sikre betaling til dækkede indskud med de beløb og inden for de tidsmæssige rammer, som er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/49/EU (5), eller, hvis et er relevant, i henhold til tilsvarende indskudsgarantiordninger i tredjelande.

Afviklingsmyndighederne vurderer desuden, hvorvidt instituttet eller koncernen har den nødvendige evne til at understøtte indskudsgarantiordningernes funktion ved navnlig at skelne mellem dækkede og ikkedækkede indskud på indlånskonti.

Artikel 25

Identifikation af en afviklingsstrategi

1. Afviklingsmyndighederne vurderer, hvorvidt en kandiderende afviklingsstrategi er egnet til at nå afviklingsmålene givet instituttets eller koncernens struktur og forretningsmodel samt de for juridiske koncernenheder gældende afviklingsordninger. En afviklingshandling kan iværksættes ud fra almene hensyn, hvis den er nødvendig for at opfylde og står i rimeligt forhold til et eller flere af afviklingsmålene og en likvidation af instituttet ved almindelig insolvensbehandling ikke ville opfylde afviklingsmålene i samme omfang.

2. For koncerner skal afviklingsmyndighederne særlig vurdere, hvorvidt det er mere hensigtsmæssigt med en »single point of entry«- eller en »multiple point of entry«-strategi.

3. Med henblik herpå skal afviklingsmyndighederne tage hensyn til mindst følgende forhold:

a) hvilke afviklingsværktøjer der vil blive anvendt under den foretrukne afviklingsstrategi, og hvorvidt disse afviklingsværktøjer er til rådighed for juridiske enheder, på hvilke de ifølge afviklingsstrategien foreslås anvendt

b) beløb vedrørende kvalificerede nedskrivningsrelevante forpligtelser under den foreslåede afviklingsstrategi, risikoen for manglende bidrag til tabsabsorbering og rekapitalisering samt de juridiske enheder, som udsteder disse kvalificerede nedskrivningsrelevante forpligtelser, under hensyn til at: i) »single point of entry« sandsynligvis er mere hensigtsmæssig, hvis tilstrækkeligt mange eksternt udstedte nedskrivningsrelevante forpligtelser eller forpligtelser, som under den foreslåede afviklingsstrategi forventes at bidrage til tabsabsorbering og rekapitalisering, udstedes af det øverste moder- eller koncernholdingselskab ii) »multiple point of entry« sandsynligvis er mere hensigtsmæssig, hvis koncernens nedskrivningsrelevante forpligtelser eller forpligtelser, som under den foreslåede afviklingsstrategi forventes at bidrage til tabsabsorbering og rekapitalisering, udstedes af mere end én enhed eller regional eller funktionsrelateret undergruppe inden for den koncern, der skal afvikles

c) kontraktlige eller andre ordninger, som er indført med henblik på overførsel af tab mellem juridiske koncernenheder

d) instituttets eller koncernens operationelle struktur og forretningsmodel og særlig, hvorvidt instituttet eller koncernen er højtintegreret eller har en decentraliseret struktur med en høj grad af adskillelse mellem forskellige dele, under hensyntagen til at: i) »single point of entry« sandsynligvis er mere hensigtsmæssig, hvis en koncerns aktiviteter er højtintegrerede, herunder i kraft af centraliseret likviditets- og risikostyring, centraliseret likviditetsfunktion eller kritiske delte tjenester inden for eksempelvis IT ii) »multiple point of entry« sandsynligvis er mere hensigtsmæssig, hvis koncernens aktiviteter er opdelt på to eller flere klart identificerbare undergrupper, som hver især er finansielt, juridisk eller operationelt uafhængige i forhold til andre dele af koncernen, og eventuelle kritiske operationelle afhængigheder af andre dele af koncernen er baseret på robuste ordninger, som sikrer deres videreførelse i tilfælde af afvikling

e) håndhævelsen af de afviklingsværktøjer, der vil blive anvendt, særlig i tredjelande

f) hvorvidt afviklingsstrategien kræver supplerende handling af andre myndigheder, særlig i tredjelande, eller kræver, at sådanne myndigheder skal afstå fra uafhængige afviklingshandlinger, og hvorvidt sådanne handlinger er gennemførlige og troværdige for de pågældende myndigheder.

4. Afviklingsmyndigheder skal vurdere, hvorvidt varianter af afviklingsstrategien er nødvendige for at tage højde for scenarier eller tilfælde, hvor afviklingsstrategien ikke er gennemførlig og troværdig.

5. Afviklingsmyndighederne skal overveje, hvorvidt det er sandsynligt, at varianter af strategien kan nå afviklingsmålene og i særdeleshed sikre videreførelsen af kritiske funktioner.

Foranstaltninger med henblik på at fjerne hindringer for varianter af afviklingsstrategien gennemføres kun, hvis de ikke begrænser gennemførligheden og troværdigheden af den foretrukne afviklingsstrategi.

Artikel 26

Vurdering af en afviklingsstrategis gennemførlighed

1. Afviklingsmyndighederne skal vurdere, hvorvidt en effektiv anvendelse af den udvalgte afviklingsstrategi inden for en passende tidsfrist er gennemførlig og identificere potentielle hindringer for gennemførelsen af den udvalgte afviklingsstrategi.

2. Afviklingsmyndighederne skal tage hensyn til hindringer for instituttets eller koncernens stabilisering på kort sigt. Afviklingsmyndighederne skal desuden tage hensyn til forudselige hindringer for en virksomhedsomlægning som krævet i henhold til artikel 52 i direktiv 2014/59/EU, eller som af andre årsager formentlig vil være påkrævet, såfremt afviklingsmyndigheden påregner, at hele eller dele af instituttet eller koncernen skal genoprettes med henblik på levedygtighed på lang sigt.

3. Hindringerne skal klassificeres i mindst følgende kategorier:

a) struktur og operationelle forhold

b) finansielle ressourcer

c) oplysninger

d) grænseoverskridende aspekter

e) juridiske spørgsmål.

Artikel 27

Vurdering af gennemførlighed: struktur og operationelle forhold

Ved vurderingen af, hvorvidt der er potentielle hindringer for afvikling relateret til instituttets eller koncernens struktur og operationelle forhold, skal afviklingsmyndighederne tage hensyn til mindst følgende elementer:

1) elementerne i punkt 1)-7) samt punkt 16), 18) og 19) i afsnit C i bilaget til direktiv 2014/59/EU

2) væsentlige enheders og centrale forretningsområders afhængighed af infrastruktur, informationsteknologi, likviditets- eller finansielle funktioner, ansatte eller andre kritiske delte tjenester

3) hvorvidt ledelses-, kontrol- og risikostyringsordninger er forenelige med planlagte ændringer i instituttets eller koncernens struktur

4) hvorvidt instituttets eller koncernens retlige struktur og franchisestruktur er forenelige med planlagte ændringer i instituttets eller koncernens forretningsmæssige struktur

5) hvorvidt der for den enkelte juridiske enhed er relevante afviklingsværktøjer til rådighed med henblik på gennemførelse af afviklingsstrategien.

Artikel 28

Vurdering af gennemførlighed: finansielle ressourcer

Ved vurderingen af, hvorvidt der er potentielle hindringer for afvikling relateret til finansielle ressourcer, skal afviklingsmyndighederne tage hensyn til mindst følgende elementer:

1) elementerne i punkt 13), 14), 15) og 17) i afsnit C i bilaget til direktiv 2014/59/EU

2) behovet for at identificere og beløbsmæssigt beskrive forpligtelser, som under den fortrukne afviklingsstrategi sandsynligvis ikke vil bidrage til tabsabsorbering og rekapitalisering, under hensyntagen til mindst følgende forhold: i) løbetid ii) efterstilling i konkursrækkefølge iii) typer af indehavere af instrumentet eller instrumentets overførbarhed iv) retlige hindringer for tabsabsorbering, såsom manglende anerkendelse af afviklingsværktøjer i henhold til udenlandsk lovgivning eller bestemmelser om modregningsret v) andre forhold, som skaber risiko for, at forpligtelserne undtages fra tabsabsorbering i forbindelse med afvikling vi) beløb og udstedende juridiske enheder vedrørende kvalificerede nedskrivningsrelevante forpligtelser eller andre tabsabsorberende forpligtelser

3) det nødvendige finansieringsbehov op til og under afvikling, tilgængelige finansieringskilder samt hindringer for overførsel af midler i nødvendigt omfang inden for instituttet eller koncernen

4) hvorvidt der er indført passende ordninger for overførsel af tab fra andre koncernselskaber til juridiske enheder omfattet af anvendelsen af afviklingsværktøjer, herunder om nødvendigt en vurdering af den koncerninterne finansierings omfang og tabsabsorberende evne.

Artikel 29

Vurdering af gennemførlighed: oplysninger

V