KOMMISSIONENS BESLUTNING af 19. december 1990 om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 86 (IV/33.133-D: Soda - ICI) (Kun den engelske udgave er autentisk) (91/300/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3 og 15,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 19. februar 1990 om at indlede en procedure paa eget initiativ i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17,

efter at have givet den paagaeldende virksomhed lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1983 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),

efter hoering af det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og ud fra foelgende betragtninger:

DEL I SAGSFREMSTILLING A. Overtraedelsen i korte traek (1) 1. Denne beslutning er en foelge af de kontrolundersoegelser, Kommissionen foretog i marts 1989 hos sodaproducenter i EF i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17. Ved disse kontrolundersoegelser og efterfoelgende begaeringer om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 er Kommissionen kommet i besiddelse af materiale, der beviser, at Imperial Chemical Industries plc (ICI) har overtraadt artikel 86.

2. Overtraedelsen kan sammenfattende beskrives saaledes:

ICI's overtraedelse af artikel 86 (2) ICI har formodentlig siden 1983 misbrugt sin dominerende stilling paa sodamarkedet i Det Forenede Kongerige ved at yde sine stoerste kunder loyalitets- og meromsaetningsrabatter (»top slice« rebates) ved at indgaa aftaler, som sikrer ICI eneleverancer, og ved at gennemfoere andre ordninger, der har haft til formaal og til foelge at udelukke konkurrencen ved at forpligte de naevnte kunder til at foretage alle deres indkoeb hos ICI.

B. Baggrund 1. ICI's stilling paa sodamarkedet i Det Forenede Kongerige (3) Med hensyn til produktet og sodamarkedet henvises der til del I, afsnit B, i Kommissionens beslutning 91/297/EOEF (Solvay-ICI) (3).

ICI er den eneste sodaproducent i Det Forenede Kongerige. Den saakaldte Page 1000-aftale af 1945 (der erstattede et tidligere kartel) medfoerte, at Solvay og ICI ikke maatte konkurrere paa hinandens traditionelle markeder.

(4) Hidtil har hverken Solvay eller nogen anden producent paa det vesteuropaeiske fastland markedsfoert soda i Det Forenede Kongerige. ICI havde fuldstaendig monopol paa sodaleverancerne i Det Forenede Kongerige indtil sidst i 1970'erne, hvor man begyndte at importere fra USA. To amerikanske producenter, TGI og Allied, var aktive paa markedet, og importen naaede op paa 77 000 tons i 1982 (ca. 10 % af markedet), inden der blev vedtaget antidumpingforanstaltninger, som nedbragte importen fra USA til omkring 30 kiloton om aaret. TGI forlod hurtigt markedet, og de eneste konkurrenter til ICI er nu General Chemical (tidligere Allied) med ca. 4 % af markedet og Brenntag, der leverer polsk soda (3 %) (1).

(5) ICI's sodavirksomhed var rentabel indtil begyndelsen af 1980'erne, hvor efterspoergslen faldt kraftigt. Fra 1979 til 1984 faldt sodaforbruget i Det Forenede Kongerige med en tredjedel, og dette foerte til lukning af et af ICI's produktionsanlaeg (Wallerscote) i september 1984.

Som foelge af lukningen kom efterspoergslen til at overstige udbuddet, og ICI koebte soda fra Solvay i henhold til de saakaldte PFR-ordninger (produkter til videresalg).

Det er ICI's erklaerede politik at goere sin andel af sodamarkedet i Det Forenede Kongerige saa stor som mulig og at fastholde den paa over 90 %.

Efter indfoerelsen af antidumpingforanstaltninger har ICI's markedsandel vaeret konstant paa omkring 93 %. ICI's sodavirksomhed er paa ny blevet rentabel efter 1986 og betragtes nu som en stabil indtaegtskilde.

2. ICI's konkurrenter (6) Hvad aarsagen end maatte vaere, finder ICI det usandsynligt, at andre EF-producenter skulle paafoere den nogen konkurrence i stoerre omfang, selv om ICI's listepris i Det Forenede Kongerige siden 1980 har vaeret betydelig hoejere - op til 20 % - end andre producenters listepriser paa nabomarkederne.

En ledende medarbejder hos ICI (Soda Ash Business Team Leader) udtalte for nylig, at det var lykkedes ICI »at nedbringe antallet af konkurrenter paa markedet til to - Polen og en amerikansk leverandoer - og at den agter at opretholde denne situation«.

(7) Importen af soda fra Polen til Det Forenede Kongerige sker fortsat gennem Brenntag (tidligere TR international). Der opkraeves ikke antidumpingtold paa soda med hoej massefylde fra OEsteuropa, men soda, der importeres til Det Forenede Kongerige fra lande uden for EF, paalaegges en told paa 10 %. Med [. . .] (2) tons aarligt (heraf er ca. halvdelen specielt beregnet til metalindustrien) er den polske import ifoelge ICI dog »snarere besvaerlig end alvorlig«. For nylig er ICI tilsyneladende ophoert med at importere soda med hoej massefylde fra Polen, saaledes at der nu kun importeres soda med lav massefylde derfra.

(8) De amerikanske producenter af natursoda betragtes af ICI som de stoerste potentielle konkurrenter. Hidtil har antidumpingforanstaltningerne (tilsagn fra to producenter og antidumpingtold for de oevrige) dog givet ICI en vaesentlig beskyttelse. Ifoelge ICI ville der vaere fare for en halvering af dens nuvaerende overskud, hvis antidumpingbeskyttelsen mod import fra USA blev ophaevet.

3. ICI's kunder (9) ICI faar de fleste af sine stoerste kunder fra glasindustrien, der i Det Forenede Kongerige udelukkende anvender soda med hoej massefylde (denne type soda tegner sig for [. . .] af ICI's afsaetning af soda).

Inden for planglasindustrien er Pilkington den eneste producent i Det Forenede Kongerige, og denne virksomhed har et forbrug paa naesten [. . .] tons aarligt, hvoraf ICI leverer [. . .] tons.

Producenterne af emballageglas (som f.eks. United Glass, Rockware, Redfearn, Beatson Clarke) anvender aarligt op til [. . .] tons soda med hoej massefylde, og ogsaa her er ICI hoved- eller eneleverandoer.

ICI's ti stoerste sodakunder i Det Forenede Kongerige aftager naesten [. . .] af virksomhedens samlede leverancer.

De stoerste aftagere af soda med lav massefylde er metalindustrien og den kemiske industri.

4. Antidumpingforanstaltninger over for amerikanske producenter (10) De tilsagn, som Allied og TGI gav i august 1984, og som Kommissionen accepterede (Kommissionens forordning nr. 2253/84 (3)), blev ikke offentliggjort, men ICI var udmaerket klar over, at der var givet tilsagn om en mindstepris paa 112,26 £ ab lager.

TGI trak sig ud af markedet i 1985, hvorefter Allied (som efter en reorganisering kom til at hedde General Chemical) var den eneste amerikanske leverandoer paa markedet. I det meste af den periode denne beslutning omfatter, har General Chemicals pris ligget paa 119 £ pr. ton ab lager. Allieds pris blev haevet fra 112,26 £ til dette niveau i november 1985 efter kontakter med Kommissionens generaldirektorat for forbindelser med tredjelande (GD I), men der blev ikke foretaget nogen officiel undersoegelse, foer Raadets forordning (EOEF) nr. 3337/84 (1) udloeb sidst i 1989.

(11) Baade ICI og Solvay blev klar over, at de amerikanske producenter paa grund af valutakursudviklingen siden 1984 kunne tilbyde natursoda i EF til konkurrencedygtige priser (og endog betydeligt lavere end deres egne) uden dumping. Begge producenter vidste ogsaa, at deres egne priser i mange tilfaelde, isaer paa ekstramaengder, laa betydeligt under tilsagnene om mindstepriser. De forudsaa, at de amerikanske producenter hoejst sandsynligt ville faa held til at fjerne antidumpingforanstaltningerne, naar disse skulle tages op til fornyet undersoegelse i 1989. ICI mente dog, at antidumpingforanstaltningerne over for soda fra USA maatte opretholdes, hvis dens sodavirksomhed fortsat skulle vaere rentabel. ICI har ved flere lejligheder skrevet til Kommissionen, at dens virksomhed ville lide ubodelig skade, medmindre mindsteprisen paa importerede produkter paa 120 £ pr. ton ab lager blev opretholdt. Da ICI sidst skrev til Kommissionen derom (den 16. marts 1990, efter at proceduren var indledt), havde den kort forinden aendret sin leveringspris over for sin stoerste kunde (Pilkington) til 11[. . .] £ pr. ton.

Antidumpingforanstaltningerne over for de amerikanske producenter gjaldt indtil november 1989. En raekke amerikanske producenter samt repraesentanter for EF's glasindustri havde i 1988 anmodet om en fornyet undersoegelse af foranstaltningerne. Denne undersoegelse blev afsluttet den 7. september 1990, og der blev ikke paa ny indfoert beskyttelsesforanstaltninger (Kommissionens afgoerelse 90/507/EOEF (2).

5. Eksklusive leveringsaftaler (12) Indtil 1979 var de fleste af ICI's leveringsaftaler de saakaldte »evergreen«-aftaler (dvs. aftaler af ubegraenset varighed) med en opsigelsesfrist paa to aar, og det var i aftalerne fastsat, at kunden skulle foretage sine samlede indkoeb hos ICI.

Efter forhandlinger med det britiske konkurrenceraad begyndte ICI i oktober 1980 at tilbyde sine britiske kunder en raekke andre aftaler, bl.a. aftaler om, at kunden skulle daekke sit samlede behov ved koeb hos ICI; disse aftaler havde dog et kortere opsigelsesvarsel (tre til seks maaneder efter et aar).

(13) Kommissionen mente dog, at en bestemmelse om, at kunden skulle daekke sit samlede behov ved koeb hos ICI, selv i korte perioder, var uacceptabel paa baggrund af EOEF-Traktatens konkurrenceregler. Kommissionen modsatte sig ogsaa visse dele af ICI's konkurrenceklausul (den engelske klausul) i den davaerende form, fordi den effektivt ville have udelukket muligheden for, at noget konkurrerende tilbud nogen sinde ville blive accepteret.

(14) Selv om ICI benaegtede, at dens nye aftaler skulle vaere uforenelige med konkurrencereglerne, gik den dog (noedtvungent) med til ikke laengere at tilbyde kunderne en aftale om deres samlede behov, der kan opsiges med kort varsel. Den aendrede ogsaa sine konkurrenceklausuler. Sagen blev indstillet den 14. december 1982 uden formel beslutning. Det fremgaar tydeligt af korrespondancen, at ICI havde udmaerket kendskab til de loyalitetsrabatter, der var genstand for Domstolens dom i sag 85/76 Hoffmann-La Roche mod Kommissionen (3).

(15) Den 24. december 1980 skrev ICI til Kommissionen, at den nu tilboed kunderne en raekke forskellige aftaler, som de kunne vaelge imellem:

»ICI forpligter paa ingen maade sine stoerste kunder - eller for den sags skyld nogen af sine kunder - til at acceptere en aftale, der paalaegger dem at foretage deres samlede indkoeb af soda hos ICI eller en maengde, der ligger taet paa deres samlede indkoeb, og ICI anvender heller ingen saerlige incitamenter i den anledning«.

Efter droeftelser med Kommissionen aendrede ICI naesten alle sine leveringsaftaler, saaledes at de blev baseret paa »maengder«.

6. Maengderabatter indtil 1985 (16) ICI saelger normalt soda til en pris, der omfatter leveringen. Selv om der findes prislister med en ab fabrik-pris, er disse lister kun beregnet til intern brug hos ICI og meddeles ikke kunderne. Til prisen ab fabrik laegges den transportpris, som transportvirksomheden forlanger af ICI. (Kunder, der oensker at afhente varerne paa fabrikken, faar et nedslag i en del af [. . .].

Indtil for nylig blev der anvendt standard maengderabatter. Ifoelge ICI's cirkulaere af 1. oktober 1985 (Price Book) skulle der anvendes nye maengderabatter fra den 1. januar 1986. Maengderabatterne paa denne 1985-liste varierede fra 0,25 £/ton (2 500 til 7 500 tons) til 3 £/ton ved indkoeb af over 87 500 tons aarligt. Siden 1984 er der dog ifoelge ICI foert individuelle forhandlinger om »stoerstedelen« af rabatterne.

C. ICI's konkurrencebegraensende adfaerd 1. Meromsaetningsrabatter (17) Til trods for at ICI i 1981 havde forsikret Kommissionen om, at den ikke anvendte saerlige incitamenter, har den siden 1983 gjort stigende brug af de saakaldte meromsaetningsrabatter (top slice rebates) paa op til 30 £/ton for ekstramaengder. Fra 1985 ydede ICI naesten alle de stoerste kunder denne form for rabat.

Udtrykket »top slice rebate« betyder, at der anvendes betydelige finansielle incitamenter i form af store prisnedslag for at faa kunderne til at henvende sig til ICI, ikke blot naar det drejer sig om basismaengden, som de normalt vil koebe hos deres hovedleverandoer, men ogsaa naar der er tale om ekstramaengder (top slice), som de maaske ellers ville have koebt hos en anden leverandoer - det vil i Det Forenede Kongerige sige enten TR (nu Brenntag) eller Allied (nu General Chemical).

2. Meromsaetningsrabatternes konkurrencebegraensende formaal (18) Meromsaetningsrabatternes rolle i ICI's prispolitik fremgaar klart af en raekke interne notater fra 1985.

I begyndelsen af 1985 blev det klart for ICI, at en af de to amerikanske leverandoerer, TGI, agtede at traekke sig helt ud af markedet, ikke mindst som foelge af den »handel«, som ICI havde afsluttet med glasindustrien for at fortraenge de amerikanske produkter. Det var ICI's maal at sikre, at den fik stoerst mulig fordel af, at TGI trak sig ud af markedet. Det var vigtigt for ICI, at kunder, der tidligere havde brugt TGI som andenleverandoer, ikke henvendte sig til den anden amerikanske leverandoer, Allied, eller endnu vaerre, ud fra ICI's synspunkt, til virksomheder paa det kontinentale Vesteuropa.

Med hensyn til sandsynligheden for at overtage de fleste af de tidligere TGI-kunder fastslog ICI i et notat af 28. februar 1985, at »der er penge til raadighed til en udvidelse af de eksisterende meromsaetningsrabatter . . .«.

(19) Et dokument af 28. juni 1985 omhandler i detaljer ICI's plan for at forhindre al import af soda med hoej massefylde til Det Forenede Kongerige; dette gjaldt dog ikke Allied (nu General Chemical), som ICI af forsigtighedshensyn (commerciel prudence) fortsat oenskede paa det britiske marked som en mindre leverandoer, hvis handlefrihed med hensyn til priser og maengder var staerkt begraenset.

Med hensyn til importen af soda med hoej massefylde fra OEsteuropa var ICI's maal klart fastsat, nemlig:

»1) at nedbringe TR's salg af emballeret og uemballeret soda med hoej massefylde til et minimum eller helt at forhindre det 2) at forhindre TR i at levere stoerre maengder soda med hoej massefylde til glasproducenter.« ICI's politik med hensyn til importen af soda med hoej massefylde fra USA var foelgende:

»1) at mindske Allieds afsaetning til et saadant niveau, at denne virksomhed fortsat kunne vaere andenleverandoer til glasindustrien: 15 til 20 kiloton/aar.

2) forhindre alle andre amerikanske leverandoerer/Ansac i at etablere en markedsstilling i Det Forenede Kongerige.« (20) Ifoelge planen skulle ICI konkurrere om den amerikanske andel af markedet ved at tilbyde meromsaetningsrabatter paa 15 £/ton (ifoelge dokumentet var forskellen i listeprisen mellem ICI og de amerikanske producenter Allied og TGI, paa det tidspunkt kun 0,50 £ pr. ton).

(21) Oprindelig havde ICI forventet at overtage stoersteparten af de tidligere TGI-leverancer og holde Allieds afsaetning nede paa 15 kiloton/aar. Senere maatte den dog acceptere, at naesten alle de stoerste glasproducenter oenskede at beholde en andenleverandoer, hvilket ville give Allied en afsaetning paa ca. 25 til 30 kiloton aarligt. Paradoksalt nok var det i overensstemmelse med ICI's maal, at Allied fortsat blev paa markedet som en mindre leverandoer, hvis priser blev kontrolleret gennem antidumpingtilsagnene. Hvis Allied skulle traekke sig helt ud, ville glasproducenterne naesten uvaegerligt henvende sig til europaeiske producenter. Virksomhederne i Vesteuropa blev af ICI anset for at udgoere en saerlig fare for stabiliteten paa markedet. Et notat af 18. november 1985 lyder saaledes:

»Det er fortsat vor strategi, at leveringspriserne er konkurrencedygtige, for at ICI kan afsaette basismaengden og tilbyde meromsaetningsrabatter paa op til 15 £/ton og derved overtage en stadig stoerre del af Allieds afsaetning. Det er vort maal at holde Allieds afsaetning nede paa under 30 kiloton/aar. Det er ikke vores hensigt at tvinge Allied ud af markedet, fordi dette ville tvinge glasindustrien til at henvende sig til leverandoerer enten paa det kontinentale Vesteuropa eller i OEsteuropa.« 3. Anvendelsen af meromsaetningsrabatter (22) Hvorledes meromsaetningsrabatterne har fungeret i praksis skal vurderes paa grundlag af - de to amerikanske producenters tilsagn om mindstepriser - ICI's praksis med at sikre, at kunderne begraenser deres indkoeb hos konkurrenter.

a) Tilsagn om mindstepriser (23) Selv om det oprindelige tilsagn om mindstepriser for Det Forenede Kongerige loed paa 112,26 £, blev dette »uofficielt« (dvs. uden formel undersoegelse) forhoejet til 120 £ (kort tid efter nedsat til 119 £) efter kontakter mellem ICI, det britiske ministerium for handel og industri (DTI) og Kommissionens Generaldirektorat for Forbindelser med Tredjelande (GD I), da ICI forhoejede sine priser med 6,5 % med virkning fra 18. november 1985.

Det var usandsynligt, at General Chemical (tidligere Allied) ville gaa saerligt langt ned under prisen paa 119 £ ab lager, fordi den vidste, at ethvert brud paa det »uofficielle« tilsagn ville medfoere, at varerne blev paalagt antidumpingtold. Bortset fra en rabat paa 1 £ pr. ton paa maengder over 1 000 tons har General Chemical aldrig ydet nedslag i listeprisen. Fra november 1985 anvendte den over for emballageglasproducenterne en pris paa 119 £ pr. ton ab fabrik, der blev forhoejet til 121 £ i januar 1988. For Pilkington var prisen en smule lavere, men laa stadig et godt stykke over det officielle tilsagn.

ICI's interne dokumenter viser klart forholdet mellem mindstepristilsagnet og meromsaetningsrabatten, og formaalet dermed, nemlig at begraense konkurrencen fra General Chemical.

(24) Med hensyn til prisforhoejelsen den 18. november 1985 over for de stoerste kunder bemaerker ICI i et kort notat foelgende:

»Allieds mindstepristilsagn har vaeret paa 112,26 £/ton ab lager, men virksomhedens pris, der i begyndelsen blev forhoejet til 120 £/ton ab lager, er for nylig blevet udhulet til 119 £/ton: Alle kunder bortset fra Redfearn og UG har en aftale (med ICI) om ekstramaengder, saaledes at de opnaar rabatter paa mellem 5 og 20 £/ton enten som eksportstoette (hovedsagelig Beatson Clarke) eller for at forhindre ICI's kunder i at henvende sig til amerikanske producenter.« Senere i notatet beskrives United Glass' stilling (virksomheden er en af de stoerste emballageglasproducenter):

»I loebet af de sidste to aar er der konstant foreslaaet aftaler om 10 til 20 £/ton for ekstramaengder, men UG er ikke indstillet paa at aendre deres holdning vedroerende [. . .] fra USA . . .« (25) Af et referat af det kvartalsvise salgsmoede den 4. september 1987 hos ICI Soda Ash Products fremgaar denne forbindelse endnu tydeligere:

». . . budgettet giver mulighed for rabatter paa yderligere 500 £/k for at sikre, at den ekstramaengde, der skal leveres til alle stoerre kunder, ligger under 112,26 £/ton ab fabrik, dvs. General Chemicals mindstepristilsagn«.

I et haandskrevet notat, der er udateret, men som formodentlig ogsaa stammer fra udgangen af 1987, da ICI satte priserne op med 6 £/ton, staar der saaledes:

»Giver vi tilstraekkelig rabat paa ekstramaengder? Gen Chem vil maaske ikke foelge stigningen. Prisen for ekstramaengden boer vaere under 112,26 £ ab fabrik«.

(26) Da General Chemical saaledes gennem sine tilsagn blev effektivt forhindret i at gaa ned under 112,26 £ (om ikke 119 £, der var det »uofficielle« pristilsagn), kunne ICI gennem sine meromsaetningsrabatter sikre, at denne konkurrents stilling blev formindsket mest muligt.

Som et slaaende eksempel paa, hvorledes denne politik har vaeret anvendt, kan naevnes Pilkington, der er den stoerste kunde inden for glasindustrien, og som ICI oenskede at levere 100 % til. Pilkington udoever virksomhed forskellige steder i Det Forenede Kongerige og havde i 1986 et samlet sodabehov paa ca. [. . .] kiloton, der alle blev leveret af ICI, bortset fra ca. [. . .] kiloton til et mindre anlaeg i Pontyfelin. Paa Pilkingtons ekstramaengder (dvs. indkoeb over [. . .] kiloton) gav ICI en rabat paa 20 £/ton. Denne meromsaetningsrabat var ikke saerlig dyr for ICI i betragtning af, at Pilkington foretog sine samlede indkoeb hos den. Rabatten betoed dog, at ICI forlangte en leveringspris paa 10[. . .]/ton for soda til Pontyfelin-anlaegget (under [. . .]/ton ab fabrik), idet den mente, at General Chemicals leveringspris var 128,50 £ paa grund af det uofficielle mindstepristilsagn. Pilkington-koncernen havde en indkoebspolitik, der gik ud paa ikke at blive afhaengig af en enkelt producent, saa den betalte i praksis en praemie paa naesten 2[. . .]/ton for at faa en andenleverandoer. Af hensyn til kvaliteten blander Pilkington normalt ikke soda fra forskellige producenter, saa hvis et af Pilkingtons anlaeg skulle have leverancer fra andre end ICI, skulle det naturligvis vaere det mindste. Paa grund af prisforskellen havde Pilkington ingen anden mulighed end at holde sine indkoeb hos den anden leverandoer paa et minimum, saaledes at ICI var sikret stoerstedelen af leverancerne.

Et andet eksempel er Rockware, som indtil 1988 havde et sodaforbrug paa omkring [. . .] kiloton om aaret. Ogsaa her var General Chemical andenleverandoer. Siden 1986 havde ICI tilbudt Rockware en meromsaetningsrabat paa 15 £/ton, som ifoelge en skrivelse fra ICI af 12. november 1985 tog sigte paa, i hvert fald delvis, at »anspore Dem til at koebe mindst muligt hos Allied«. En ansat hos ICI havde nederst paa et notat af 5. juni 1987 skrevet foelgende i haanden:

»Prisen paa ekstramaengder skal vaere under 112,26 £ ab lager«.

b) Aftale om begraensning af indkoeb hos konkurrenter (27) Uanset hvilke formelle aendringer, der blev foretaget i ICI's leveringsaftaler i 1980, er det klart, at ICI i praksis gennem prisforhandlinger soeger at fastslaa de enkelte kunders forventede aarlige behov. Det er tilsyneladende kun United Glass, der holdt ICI i uvished om, hvilket samlet forbrug den forventede. Med dette indgaaende kendskab til kundernes samlede sodaforbrug kunne ICI udarbejde sin meromsaetningsrabat paa en saadan maade, at kunderne holdt deres indkoeb hos andre leverandoerer paa et minimum.

I flere tilfaelde har ICI ogsaa presset kunden, undertiden med held, til at forpligte sig til at foretage alle sine indkoeb hos ICI det kommende aar. I andre tilfaelde har ICI faaet kunden til at indvillige i at aftage naesten alle sine leverancer hos ICI og at begraense indkoeb fra andre leverandoerer til bestemte og forholdsvis ubetydelige maengder.

- Pilkington (28) I Pilkingtons »evergreen«-leveringsaftale af 1. april 1981 blev bestemmelsen »Buyer's total commercial requirements in the United Kingdom« (kundens samlede behov i Det Forenede Kongerige) udeladt og erstattet af en ny bestemmelse den 2. september 1982, som blot vedroerte »en maengde soda, som aarligt skal aftales mellem koeber og saelger«.

Uanset den nye bestemmelses ordlyd har ICI dog tilsyneladende ment, at dens forbindelser med Pilkington fortsat skulle styres af den oprindelige aftale. Pilkingtons beslutning om at lade ICI levere alt, hvad dens fire stoerste anlaeg skulle bruge (i alt [. . .] tons), og koebe op til [. . .] tons hos Allied til det lille Pontyfelin-anlaeg, fik i 1987 ICI til at erindre Pilkington om, at aftalen af april 1981 havde indeholdt en bestemmelse om »kundens samlede behov«:

»Dette er tydeligvis ikke tilfaeldet i dag. Som De ved, er vi yderst interesserede i, at det kommer til at forholde sig saadan, og vi mener, at der ikke er kommercielle eller tekniske hindringer fra vor side . . .

De for Deres del har anfoert, at De ikke var saerlig interesserede i at forpligte Dem definitivt til at aftage Deres samlede maengder fra os. Jeg kan godt forstaa Deres frygt og skal gerne aendre aftalens ordlyd, saaledes at De opnaar den fleksibilitet, De oensker, samtidig med at aftage de maengder, vi forventer.« (29) ICI havde fastslaaet, at Pilkingtons samlede behov for 1987 i Det Forenede Kongerige ville vaere paa [. . .] tons, »hvoraf De agter at koebe [. . .] hos ICI«. Der blev ydet en meromsaetningsrabat paa 25 £/ton paa maengder over [. . .] tons. ICI gjorde det klart for Pilkington, at den ogsaa haabede at overtage leverancerne til Pontyfelin-anlaegget.

For 24 maaneders-perioden 1. april 1988 til 31. marts 1990 blev aftalen med Pilkington affattet saaledes:

»De forventer, at Pilkington plc's sodabehov i Det Forenede Kongerige vil vaere paa omkring [. . .] tons/aar, og De agter at aftage alle disse maengder hos os, dog ikke for Pontyfelin-anlaeggets isoleringsafdeling (ca. [. . .] tons aarligt)«.

Meromsaetningsrabatten til Pilkington var paa dette tidspunkt blevet forhoejet til 30 £/ton ved indkoeb paa over [. . .] tons aarligt.

Af et notat fra et moede mellem ICI og Pilkington af 6. marts 1989 fremgaar det, at ICI fortsat arbejdede aktivt for at sikre sig samtlige leverancer.

- Rockware (30) Rockware drev oprindelig tre anlaeg (fem efter overtagelse af en anden glasproducent, CWS, i 1988).

Den 12. november 1985 skrev ICI til Rockware og bekraeftede den mundtlige aftale, der var indgaaet for 1986. Der skulle ydes en rabat paa 15 £/ton for ekstramaengder over [. . .] tons. Det blev udtrykkelig vedtaget, at to af anlaeggene skulle daekke »100 % af deres behov for 1986 ved koeb hos ICI«, og at det tredje skulle daekke stoersteparten af sit behov hos ICI, medens »[. . .] tons leveres fra Allied«. (Senere blev det vedtaget, at de [. . .] tons fra Allied skulle omdirigeres til et andet anlaeg).

ICI's sprogbrug i forbindelse med Rockwares indkoeb hos konkurrenter er heller ikke uden betydning. ICI skriver gentagne gange i sine dokumenter, at Rockware har »indroemmet«, at den har aftaget visse maengder fra General Chemical, hvilket er et maerkeligt udtryk at bruge, hvis virksomheden frit kan vaelge, om og i hvilket omfang den vil foretage indkoeb hos en anden leverandoer.

(31) I 1988 erhvervede Rockware de to CWS-fabrikker. Rockwares aarlige forbrug af soda steg dermed fra [. . .] tons til over [. . .] tons. Den 29. november 1988 aftalte ICI og Rockware »rammen« for leveringer for 1989. ICI fastslog, at Rockwares samlede behov for 1989 var paa [. . .] tons, og indhentede derpaa tilsagn om, at Rockware ville aftage »ikke under [. . .] tons« fra ICI. Rockwares indkoeb hos andre leverandoerer blev droeftet indgaaende. Det var et af ICI's maal at:

»overtage leverancerne paa [. . .] kiloton/aar til tidligere CWS-fabrikker, der havde faaet disse maengder leveret fra Polen«.

Rockware fik derfor tilbudt en meromsaetningsrabat paa 10 £/ton for maengder paa mellem [. . .] kiloton og 22 £/ton for maengder paa over [. . .] kiloton. Dette betoed, at ICI tilboed kunden ekstramaengder til den faktiske pris af 10[. . .] ab fabrik. Det viste sig, at Rockware foer dette moede overvejede at rationalisere sine indkoeb fra mindre leverandoerer og kun beholde General Chemical som andenleverandoer, men Rockware havde dog den 8. november forsikret Brenntag om, at den ikke ville aendre sin indkoebspolitik foer tidligst midten af 1989, og at virksomheden ville faa et tilstraekkeligt varsel derom.

(32) Resultatet af tilbuddet fra ICI var dog, at Rockware lovede ICI at indstille sine indkoeb i Polen og aftage konstant [. . .] kiloton fra General Chemical. ICI Soda Ash Products (Commercial Director) sendte den britiske salgsdirektoer et lykoenskningsnotat, fordi han havde »snuppet« de polske leverancer til CWS. Brenntag blev underrettet om Rockwares beslutning men forventede fortsat at kunne levere i hvert fald visse maengder. Sodaleverancerne fra Brenntag fortsatte de foerste to maaneder af 1989. ICI moedtes igen med Rockware den 28. februar 1989. ICI's notat fra moedet lyder saaledes: »Alle indkoeb fra polske leverandoerer ophoerer fra i dag«, og dette var faktisk, hvad der skete. Rockware skrev til Brenntag den 13. marts 1989 og bekraeftede, at der allerede to uger forinden var givet instrukser om ikke laengere at placere ordrer hos Brenntag fra 1. marts. Ifoelge Rockware ville det have medfoert ekstraomkostninger paa ca. 100 000 £ [. . .] at fortsaette forretningsforbindelserne med Brenntag. Skrivelsen til Brenntag har foelgende ordlyd:

»Jeg er fuldt ud klar over, hvilken situation dette bringer Dem i, men De vil naturligvis forstaa, at det tilbud, vi har modtaget, er umuligt at afslaa.« ICI haevdede, at det var General Chemical og ikke ICI selv, der overtog leverancerne af de maengder, Brenntag tidligere havde leveret til CWS. I virkeligheden afgav General Chemical ikke noget saertilbud til Rockware og overtog heller ikke nogen af de tidligere leverancer til CWS.

- CWS (33) Foer Rockware overtog CWS, var ICI CWS's hovedleverandoer, medens Allied og TR (nu Brenntag) var andenleverandoerer. Ogsaa her forsoegte ICI at sikre, at indkoebene hos disse konkurrerende leverandoerer blev begraenset. For 1987 fik ICI saaledes foelgende tilsagn fra CWS: »vi agter at begraense vore indkoeb af amerikansk soda til hoejst [. . .] tons«. ICI fik ogsaa loefte (dog et ret vagt) fra CWS om, at virksomheden ville formindske sine indkoeb af polsk soda fra TR, der paa davaerende tidspunkt androg [. . .] tons aarligt.

- Redfearn (34) En anden kunde, Redfearn, havde i 1985 anfoert over for ICI, at den definitivt havde forpligtet sig til at bidrage til den fortsatte konkurrence ved at aftage visse maengder fra Allied. Ogsaa i dette tilfaelde fastslog ICI Redfearns samlede behov for hvert enkelt aar og indgik en aftale om meromsaetningsrabat, der ville begraense indkoebene fra den anden leverandoer til [. . .] tons aarligt. For 1986 blev det saaledes vedtaget, at »RNG koeber mindst [. . .] tons soda hos ICI i 1986 ud af en forventet samlet maengde paa [. . .] tons. Eventuelle ekstramaengder, De maatte have brug for ud over den anslaaede, skal ogsaa koebes hos os.« Aftalen for 1987 gik ud paa, at Redfearn skulle koebe mindst [. . .] tons hos ICI ud af en forventet samlet maengde paa [. . .] tons (dvs. ca. 95 % af dens behov). Der blev tilbudt en rabat paa 10 £, hvilket var en yderligere tilskyndelse til at koebe de supplerende maengder hos ICI.

Tilsvarende aftaler blev indgaaet for 1988 og 1989.

- Beatson Clarke (35) Ud over meromsaetningsrabatten har ICI givet andre former for prisnedslag til glasproducenter, herunder »export support« og »import substitutions« (disse rabatter er ikke omfattet af naervaerende sag).

I mindst ét tilfaelde, nemlig Beatson Clarke, gjorde ICI det fra 1985 klart over for kunden, at ikke blot meromsaetningsrabatten, men ogsaa de andre saerlige prisnedslag afhang af, om kunden placerede alle sine ordrer hos ICI hvert aar.

For 1988 f.eks. skrev ICI til Beatson Clarke og bekraeftede, at »De agter at daekke Deres samlede behov ved koeb hos ICI, og foelgende prisnedslag er beregnet paa en forventet leverance paa [. . .] tons . . .«.

Et ICI-notat fra et moede med Beatson Clarke vedroerende 1988-forhandlingerne har foelgende ordlyd:

»Jeg . . . gjorde det klart, at tilbuddet kun gjaldt, hvis vi leverede de samlede maengder. (Beatson Clarkes indkoebschef) gjorde det ligeledes klart, at han var rede til at forpligte sig til at daekke virksomhedens samlede behov ved indkoeb hos os, og at dette - med hensyn til konkurrenterne - kun ville blive brugt som et forhandlingsmiddel, hvis vi fjernede os for langt fra hinanden . . .«.

Senere i samme notat kommer forfatteren ind paa, hvorledes han havde understreget over for Beatson Clarke, at der var tale om en »beloenning for at placere alle ordrer hos ICI«.

ICI har i praksis vaeret eneleverandoer af soda til Beatson Clarke siden 1985.

(36) Siden Kommissionen gennemfoerte sine undersoegelser i naervaerende sag, har ICI opgivet sin praksis med meromsaetningsrabatter, men insisterer dog paa, at dette paa ingen maade er en indroemmelse af, at de paagaeldende rabatter indebar en overtraedelse af artikel 86. Ifoelge ICI's egne dokumenter var virksomheden dog klar over, at det var tvivlsomt, om dens rabatordning var lovlig. I et notat med overskriften »1989 Issues and Objectives«, er det anfoert, at det skal undersoeges, om meromsaetningsrabatterne er lovlige, ligesom alternativerne skal tages under overvejelse.

ICI's faktuelle hovedargumenter (37) ICI benaegter at skulle have foert en generel politik, gaaende ud paa at udelukke en eller flere leverandoerer fra markedet. Meromsaetningsrabatterne skal ikke have haft til formaal at udelukke konkurrenterne. Ifoelge ICI tog de sigte paa at »fremme og understoette vaeksten« og var derfor uvaegerligt knyttet til maengder over kundens basismaengde. De var (ifoelge ICI) begrundet i kundernes oensker om aendringer i rabatordningen, og de blev heller ikke forhandlet efter nogen bestemt plan, men med kunderne enkeltvis. ICI naevner General Chemicals fortsatte tilstedevaerelse paa markedet som et bevis paa, at ICI ikke agtede at udelukke konkurrencen.

ICI haevder ogsaa, at den i et enkelt tilfaelde (Rockware) var noedt til at yde en meromsaetningsrabat, fordi den havde grund til at tro, at Allied (senere General Chemical) ogsaa havde gjort det.

Vurdering af ICI's argumenter (38) ICI's paastand om, at meromsaetningsrabatterne ikke indgik i en plan om at udelukke konkurrencen, er i direkte modstrid med dens egne interne dokumenter. Det fremgaar klart, at ICI agtede at udelukke TR (Brenntag) fuldstaendig som leverandoer af soda med hoej (men ikke med lav) massefylde (jf. nr. 19). Hvad General Chemical angaar har Kommissionen aldrig anfoert, at ICI agtede at udelukke denne producent fuldstaendig fra markedet. Det var nemlig formaalet at sikre, at der fortsat var en anden leverandoer til stede paa markedet, men en leverandoer, hvis priser og afsaetning ikke udgjorde nogen reel trussel mod ICI's dominerende stilling (jf. nr. 19, 20 og 21). Den paastand, at rabatordningen udviklede sig helt tilfaeldigt, er ogsaa vanskelig at faa til at stemme med ICI's egne dokumenter, navnlig det notat, hvori det fastslaas, at der var yderligere 500 000 £ til raadighed til finansiering af meromsaetningsrabatter »for at sikre, at den ekstramaengde, der soeges afsat til alle store kunder, kan saelges til under 112,26 £/ton ab fabrik«, dvs. General Chemicals mindstepristilsagn (nr. 25).

(39) I forbindelse med ICI's paastand om, at den kun reagerede paa konkurrencen fra Allied, er der ikke beviser herfor, bortset fra en antydning af, at ICI i november 1988 blev forledt til at tro, at General Chemical havde tilbudt Rockware en betydelig meromsaetningsrabat med henblik paa at overtage den polske andel af leverancerne til den tidligere CWS (nr. 31, 32 og 33). General Chemicals tilbud ville »medfoere en gennemsnitspris paa omkring 112 £/ton ab lager«. Selv om General Chemical paa dette tidspunkt skulle have tilbudt Rockware en saerlig fordelagtig pris (og ICI synes at have taget fejl paa dette punkt), er dette ikke nogen begrundelse for, at ICI generelt har ydet alle stoerre kunder meromsaetningsrabatter i mindst tre aar foer dette tidspunkt. ICI har heller ikke paastaaet, at General Chemical tilboed andre end Rockware saerlig fordelagtige priser. Ifoelge ICI's egne dokumenter mente virksomheden, at General Chemicals priser laa paa omkring 120 £ pr. ton ab lager. Men selv i det tilfaelde, der vedroerer Rockware, kan ICI ikke forklare, hvorfor det skulle vaere noedvendigt for den at yde en meromsaetningsrabat, der i praksis medfoerte en pris paa kun 10[. . .] £ pr. ton, for de sidste [. . .] tons, ICI skulle levere Rockware, naar General Chemicals gennemsnitspris over for Rockware var 112 £.

Hverken Allied eller efterfoelgeren General Chemical tilboed Rockware eller nogen andre kunder nogen saerlig meromsaetningsrabat. Siden november 1985 har den ikke anvendt priser under listeprisen paa 119 £ ab fabrik over for emballageglasproducenterne, og den har aldrig givet nedslag i denne listepris.

Kommissionen mener derfor, at begrundelsen for disse meromsaetningsrabatter netop var den, der er anfoert i detaljer i ICI's egne dokumenter.

DEL II RETLIG VURDERING A. EOEF-Traktatens artikel 86 1. Artikel 86 (40) I artikel 86 er det fastsat, at en eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf er uforenelig med faellesskabsmarkedet og forbudt i den udstraekning, samhandelen mellem medlemsstater herved kan paavirkes. Saerlige rabatter eller andre finansielle incitamenter, som dominerende virksomheder yder deres kunder for at sikre sig alle eller en vaesentlig del af leverancerne til dem, kan vaere forbudt i henhold til artikel 86 som en konkurrencebegraensende praksis.

I den foreliggende sag skal der tages stilling til foelgende vaesentlige spoergsmaal:

- indtager ICI en dominerende stilling efter artikel 86 - kan den paagaeldende adfaerd betragtes som misbrug af en saadan dominerende stilling - paavirkes handelen mellem medlemsstater maerkbart? 2. Dominerende stilling a) Definition (41) Udtrykket »dominerende stilling« defineres ikke i artikel 86. Domstolen har dog beskrevet en dominerende stilling i henhold til denne artikel som »en virksomheds oekonomiske magtposition, som saetter denne i stand til at hindre, at der opretholdes en effektiv konkurrence paa det relevante marked, idet den kan udvise en i betydeligt omfang uafhaengig adfaerd over for sine konkurrenter og kunder og i sidste instans over for forbrugerne. En saadan stilling udelukker . . . ikke, at der bestaar en vis konkurrence, men den saetter det dominerende firma i stand til, om end ikke at bestemme, saa dog i det mindste maerkbart at oeve indflydelse paa de vilkaar, hvorunder konkurrencen udvikler sig, og under alle omstaendigheder i vidt omfang i stand til at handle uden at skulle tage hensyn hertil, og uden at denne adfaerd er til skade for virksomheden.« (Dom i sag 85/76, Hoffman-La Roche mod Kommissionen, praemis 38 og 39).

(42) »Dominans« er derfor styrke til at forhindre effektiv konkurrence. En saadan styrke kan omfatte evnen til at eliminere eller kraftigt svaekke den eksisterende konkurrence eller at forhindre potentielle konkurrenter i at komme ind paa markedet. Som Domstolen har stadfaestet, behoever en virksomhed dog ikke at have fjernet enhver konkurrencemulighed for at indtage en dominerende stilling (jf. ogsaa sag 27/76, United Brands, praemis 113 (1)).

Om der eksisterer en dominerende stilling kan ogsaa afhaenge af en kombination af flere faktorer, som hver for sig ikke noedvendigvis er udslaggivende for, om der foreligger dominans.

b) Det relevante marked (43) For at fastslaa om en virksomhed indtager en dominerende stilling, er det foerst og fremmest noedvendigt at afgraense det erhvervsomraade, hvor konkurrencevilkaarene og den eventuelt dominerende virksomheds markedsstyrke skal vurderes. Denne undersoegelse giver Kommissionen mulighed for at fastslaa, hvem der er den paagaeldende virksomheds faktiske og potentielle konkurrenter, og at paavise andre eventuelle begraensninger ved udoevelsen af dens formodede markedsstyrke. Der maa tages hensyn til arten af det paastaaede misbrug og den maade, hvorpaa konkurrencen paavirkes i det paagaeldende tilfaelde, jf. Domstolens dom i sag 22/78, Hugin mod Kommissionen (2).

I naervaerende sag bestaar det formodede misbrug i, at ICI har udelukket den faktiske og potentielle konkurrence fra andre sodaleverandoerers side.

(44) ICI fremstiller baade soda med lav massefylde og soda med hoej massefylde. Glasproducenterne bruger naesten alle soda med hoej massefylde, medens den kemiske industri og metalindustrien foretraekker soda med lav massefylde. Selv om den konkurrence, ICI oenskede at udelukke, hovedsagelig vedroerte soda med hoej massefylde, ville det vaere kunstigt at drage et skarpt skel mellem de to typer soda. ICI's stoerste aftagere af soda med lav massefylde kunne med meget faa omkostninger skifte til soda med hoej massefylde, og det er ogsaa disse kunder, ICI tilbyder meromsaetningsrabat. Det relevante produktmarked, hvori ICI's markedsstyrke skal vurderes - navnlig dens mulighed for at udelukke konkurrenter - omfatter derfor begge typer soda.

For at vurdere ICI's markedsstyrke kan EF opdeles i to store zoner eller »indflydelsessfaerer«, hvoraf den ene domineres af Solvay og den anden af ICI.

(45) Som tidligere anfoert er betingelserne i Det Forenede Kongerige forholdsvis ensartede og adskiller sig fra forholdene i andre EF-lande. ICI er den eneste nationale producent, og hverken Solvay eller de oevrige vesteuropaeiske producenter markedsfoerer deres produkter paa ICI's »hjemmemarked«. ICI's stoerste kunder i EF findes alle i Det Forenede Kongerige.

Det produktmarked og geografiske marked, hvori ICI's oekonomiske betydning skal vurderes, er saaledes sodamarkedet i Det Forenede Kongerige.

(46) Det Forenede Kongerige er en »vaesentlig del« af faellesmarkedet som omhandlet i artikel 86.

c) Markedsstyrke (47) ICI har ifoelge sit eget materiale en dominerende stilling i Det Forenede Kongerige. Dens traditionelle markedsandel paa over 90 % i EF i hele den periode, Kommissionen har undersoegt, tyder i sig selv paa, at ICI har en betydelig markedsstyrke. Selv om virksomhedens markedsandel er betragtelig, er denne dog kun en af indikatorerne for en dominerende stilling. Dens betydning kan variere fra sag til sag afhaengigt af det paagaeldende markeds karakteristika.

(48) Kommissionen tager i sin vurdering af markedsstyrken i naervaerende sag hensyn til hele det relevante oekonomiske bevismateriale, herunder foelgende:

i) ICI har i en lang aarraekke haft naesten monopol i Det Forenede Kongerige ii) fravaeret af konkurrence fra Solvay eller andre vesteuropaeiske producenter iii) det er usandsynligt, at en »ny« producent af industrielt fremstillet soda skulle kunne komme ind paa markedet og oprette produktionsanlaeg i EF iv) ICI har vaeret eneleverandoer eller naesten eneleverandoer til alle de stoerste kunder v) kunderne opfattede kun General Chemical og Brenntag som andenleverandoerer vi) beskyttelse mod amerikanske og oesteuropaeiske producenter gennem antidumpingforanstaltninger vii) begraensninger i General Chemicals prispolitik gennem antidumpingtilsagnene viii) ICI's evne til i en aarraekke at opretholde et hoejere prisniveau end i andre EF-lande ix) ICI og de stoerste kunders indbyrdes afhaengighed og deres opfattelse af, at der var tale om faelles interesser x) ICI's held med sin politik med at formindske General Chemicals og Brenntags stilling og/eller indflydelse som konkurrenter og at opretholde sin dominerende markedsandel i Det Forenede Kongerige.

(49) Kommissionen tager i sin vurdering af ICI's markedsstyrke hensyn til muligheden for at substituere soda med kaustisk soda. Kaustisk soda (natriumhydroxid) anvendes i vid udstraekning til fremstilling af papir og aluminium og kan ogsaa teoretisk set erstatte soda ved fremstilling af alkali i forbindelse med bestemte produkter, navnlig ved produktion af vaskepulver og ved processer i metalindustrien. (NB: Det omvendte er ogsaa tilfaeldet, idet soda teoretisk set ogsaa kan anvendes i stedet for kaustisk soda i visse processer.) Den omstaendighed, at det er muligt at bruge kaustisk soda, medfoerer dog ikke i praksis nogen vaesentlig begraensning af ICI's markedsstyrke i Det Forenede Kongerige, som hovedsagelig er baseret paa leverancer til glasproducenterne, hvoraf kun ganske faa eller maaske slet ingen er indstillet paa at bruge kaustisk soda i stedet for soda.

Kaustisk soda er et biprodukt ved fremstilling af klorin, der er et vigtigt raamateriale i PVC-produktionen. Da det ikke er muligt at opbevare klorin i laengere tid, afpasses produktionen til efterspoergslen efter PVC. Udbuddet af kaustisk soda vil uvaegerligt svinge i takt med udbuddet af klorin. Efterspoergslen efter kaustisk soda afhaenger til gengaeld i vid udstraekning af hovedaftagerens behov, nemlig papirindustrien. I modsaetning til prisen paa soda er prisen paa kaustisk soda derfor udsat for betydelige udsving.

For oejeblikket er der mangel paa kaustisk soda, dvs. at stigningen i efterspoergslen efter kaustisk soda er stoerre end i efterspoergslen efter klorin, og dette vil formodentlig stadig vaere tilfaeldet i naermeste fremtid. Det er ogsaa betydeligt dyrere end soda. Der er derfor ikke noget incitament for sodabrugerne til at skifte til kaustisk soda. Omstilling fra soda til kaustisk soda kraever desuden kapitalinvesteringer; selv om der paa et bestemt tidspunkt er et betydeligt udbud af kaustisk soda, vil alkalimarkedets cykliske natur og uvisheden med hensyn til de fremtidige priser betyde, at virksomhederne vil vaere tilbageholdende med at skifte til dette produkt.

(50) Inden for glasindustrien, der er den stoerste forbruger af soda, vil en substitution mellem soda og kaustisk soda vaere endnu mindre sandsynlig end inden for fremstilling af metal og vaskepulver. Teoretisk set kan op til 15 % af glasproducenternes alkalibehov daekkes af kaustisk soda. Men ogsaa her kraeves der kapitalinvesteringer til aendring af anlaeggene. I praksis har ingen af de britiske glasproducenter skiftet til kaustisk soda.

Det skal ogsaa bemaerkes, at de stoerste sodaproducenter (Solvay, ICI, Akzo) tilsammen tegner sig for ca. en tredjedel af produktionen af kaustisk soda i EF. ICI er den foerende producent af kaustisk soda i Det Forenede Kongerige.

(51) ICI har desuden anfoert, at udbuddet af affaldsglas er saa stort, at det udelukker, at virksomheden indtager en dominerende stilling. En kundes behov for soda til fremstilling af emballageglas kan nedsaettes med op til 15 % ved anvendelse af affaldsglas, og med den rigtige teknologi kan det nedsaettes yderligere. Anvendelse af affaldsglas kan maaske nok goere kunderne mindre afhaengige af sodaproducenterne i almindelighed, men det svaekker ikke en betydelig sodaproducents muligheder for at udelukke mindre producenter af det paagaeldende produkt fra markedet.

Substitutionsmulighederne udgoer derfor ikke nogen betydelig begraensning i udoevelsen af ICI's markedsstyrke over for andre sodaproducenter.

(52) Paa baggrund af ovenstaaende konkluderer Kommissionen, at ICI paa alle vaesentlige tidspunkter indtog en dominerende stilling som omhandlet i artikel 86.

3. Misbrug af dominerende stilling (53) Som Domstolen har bemaerket i flere sager, kan en dominerende virksomheds adfaerd, der underminerer virkeliggoerelsen af de i EOEF-Traktatens artikel 3, litra f), anfoerte maal ved at bringe konkurrencestrukturen i fare, indebaere en overtraedelse af artikel 86. En adfaerd, der udgoer en hindring for den faktiske eller potentielle konkurrence, er blevet doemt ulovlig af Domstolen. Den praksis, der tager sigte paa at hindre konkurrenternes adgang til kunderne ved at knytte sidstnaevnte til den dominerende leverandoer, er blevet stadfaestet som misbrug i bl.a. foelgende vigtige sager: sag 40/73, Suiker Unie mod Kommissionen (1), sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, sag 322/81, Nederlandsche Banden Industrie - Michelin (2).

(Jf. ogsaa Kommissionens beslutning 89/22/EOEF (3), British Gypsum/BPB Industries).

(54) Den foreliggende sag vedroerer ICI's kundebinding gennem en raekke foranstaltninger med samme konkurrencebegraensende formaal: meromsaetningsrabatter, bestemmelser om eneleverancer og (i hvert fald i ét tilfaelde) andre finansielle fordele, der afhaenger af, om kunden foretager alle sine indkoeb hos ICI.

i) Meromsaetningsrabatter (55) Det er indlysende baade paa grund af selve systemet og ud fra ICI's eget interne materiale, at meromsaetningsrabatterne tog sigte paa at udelukke en effektiv konkurrence:

- ved at anspore kunderne til at koebe de ekstramaengder fra ICI, som de maaske ellers ville have koebt hos en anden leverandoer - ved at formindske eller fjerne virkningerne af den konkurrence, der paafoeres af General Chemical, ved at begraense dens stilling paa markedet med hensyn til priser, maengder og kunder i en saadan grad, at ICI kunne bevare sit faktiske monopol - ved at eliminere Brenntag eller i hvert fald mindske konkurrencen fra denne virksomhed - ved at mindske risikoen for at kunderne henvender sig til andre leverandoerer og producenter, bl.a. andre EF-producenter - ved at opretholde og styrke ICI's faktiske monopol paa det britiske sodamarked.

(56) De betydelige forskelle i de maengder, der udloeser rabatten for hver enkelt kunde, viser, at ordningen med meromsaetningsrabatter og de prisfordele, den medfoerer, ikke afhaenger af ICI's omkostningsforskelle i forbindelse med de leverede maengder, men af om kunden aftager sine ekstramaengder fra ICI.

For at en saadan praksis kan falde ind under artikel 86, behoever der ikke at vaere nogen lovfaestet forpligtelse eller udtrykkelig bestemmelse om, at kunden skal placere sine ordrer udelukkende hos den virksomhed, der indtager en dominerende stilling. Det er tilstraekkeligt, at det anvendte incitament har til formaal eller til foelge, at kunderne knyttes til den dominerende producent.

ii) Bestemmelser om eneleverance og begraensninger i indkoeb hos konkurrenter (57) Det er klart udtalt, at der er tale om en overtraedelse af artikel 86, naar en dominerende virksomhed, gennem en forpligtelse eller et loefte, binder kunderne til at foretage alle eller en vaesentlig del af deres indkoeb udelukkende hos den paagaeldende virksomhed - ogsaa selv om kunderne selv har anmodet derom, Hoffmann-La Roche, praemis 89, s. 540.

Det er irrelevant, om kunden paatager sig den paagaeldende forpligtelse betingelsesloest eller for at opnaa en rabat.

(58) Om maengdebestemmelserne i ICI's leveringsaftaler har konkurrencebegraensende virkning, maa vurderes paa baggrund af ICI's politik over for General Chemical og Brenntag. Som det fremgaar af de dokumenter, Kommissionen fandt hos ICI, var ICI ikke interesseret i at udelukke alle konkurrenter fuldstaendigt. Det var i ICI's interesse at sikre, at General Chemical fortsat var til stede paa det britiske marked i beskedent omfang - og at der foertes streng kontrol med baade dens priser og maengder - fordi dette tilgodesaa de fleste stoerre kunders behov for en andenleverandoer samtidig med, at det ikke i praksis fremboed nogen konkurrencemaessig trussel mod ICI's monopollignende stilling.

(59) ICI forsoegte at fastlaegge de enkelte stoerre kunders samlede behov og var hermed i stand til at strukturere sin ordning for meromsaetningsrabatter paa en saadan maade, at det udelukkede eller formindskede konkurrencen. I mange tilfaelde opnaaede ICI en forsikring fra kunden om, at denne ville mindske sine indkoeb hos ICI's konkurrenter eller begraense dem til en bestemt maengde. I forbindelse med Beatson Clarke var det udtrykkeligt fastsat, at kunden skulle foretage sine samlede indkoeb hos ICI.

Saadanne ordninger begraenser kundernes aftalemaessige frihed vaesentligt, forhindrer konkurrenter i at komme ind paa markedet og svarer til en eksklusivklausul.

(60) Aftalerne med disse stoerste kunder betyder, at de er bundet til at foretage naesten alle deres indkoeb (og i hvert fald i ét tilfaelde alle indkoeb) hos ICI, samtidig med at konkurrencen fra andre leverandoerer formindskes.

iii) Andre finansielle incitamenter (61) I forhandlingerne med Beatson Clarke gjorde ICI det klart, at de rabatter (support package) (1), der blev ydet ud over meromsaetningsrabatten, afhang af, om virksomheden indvilligede i at placere alle sine ordrer hos ICI, og denne betingelse blev bekraeftet skriftligt. Dette saerlige incitament har til formaal og til foelge at styrke ICI's stilling hos kunden og udelukke konkurrencen.

Alle ovennaevnte foranstaltninger, nr. 55 til 60, tager sigte paa at fjerne eller begraense andre sodaproducenters eller -leverandoerers muligheder for at konkurrere med ICI. De skal ses paa baggrund af ICI's klart udtrykte planer om at opretholde et faktisk (men ikke 100 %) monopol paa det britiske marked. De konsoliderer dermed ICI's dominerende stilling paa en maade, der er uforenelig med konkurrencebegrebet i artikel 86.

(62) Rabatterne afspejler ikke omkostningsforskelle baseret paa den leverede maengde, men tog sigte paa at sikre de samlede eller de stoerst mulige leverancer til kunderne. Ordningen med meromsaetningsrabatter medfoerte saaledes betydelige forskelle fra kunde til kunde med hensyn til den maengde, der udloeser rabatten. Der var ogsaa forskelle i selve rabatten, som varierede fra 6 £ pr. ton til 30 £ eller mere.

4. Paavirkning af samhandelen mellem medlemsstater (63) Artikel 86 omfatter ikke blot misbrug, der direkte kan skade kunderne, men ogsaa misbrug, der indirekte kan skade dem ved at oedelaegge den effektive konkurrencestruktur paa faellesmarkedet som omhandlet i EOEF-Traktatens artikel 3, litra f).

De foranstaltninger, ICI traf for at sikre sin fortsatte dominerende stilling og sit faktiske monopol i Det Forenede Kongerige, tog i hoejere grad sigte paa konkurrencen fra producenter uden for Faellesskabet (USA og Polen) end paa konkurrencen fra andre EF-producenter. Meromsaetningsrabatterne og andre konkurrencebegraensende metoder skal undersoeges paa baggrund af den skarpe afskaermning mellem nationale markeder i EF. I ICI's dokumenter understreges det, at dens forretningspolitik gik ud paa, at der fortsat - om end i begraenset omfang - skulle vaere en enkelt amerikansk producent til stede paa det britiske marked som andenleverandoer, der kunne kontrolleres af ICI gennem antidumpingforanstaltningerne.

(64) ICI var derfor saerlig interesseret i, at General Chemical blev paa det britiske marked som et »alternativ«, for hvis virksomheden havde trukket sig helt ud af markedet, kunne kunderne have foelt sig tilskyndet til at se sig om efter andre og maaske billigere forsyningskilder i det kontinentale Vesteuropa.

At ICI's adfaerd saaledes var specielt rettet mod den konkurrence, der kom fra lande uden for EF, udelukker heller ikke, at handelen mellem medlemsstater har kunnet paavirkes i vaesentlig grad. Opretholdelse og styrkelse af ICI's dominerende stilling i Det Forenede Kongerige paavirker hele konkurrencestrukturen paa faellesmarkedet og sikrer, at status quo, der er baseret paa en opdeling af markederne, opretholdes.

B. Retsmidler og sanktioner 1. Artikel 3 i forordning nr. 17 (65) Hvis Kommissionen konstaterer, at der foreligger en overtraedelse af Traktatens artikel 86, kan den paalaegge den paagaeldende virksomhed at bringe overtraedelsen til ophoer, jf. artikel 3 i forordning nr. 17.

I naervaerende sag fortsatte virksomheden stadig sine overtraedelser af artikel 86 ved udgangen af 1989.

Siden Kommissionen gennemfoerte sin kontrolundersoegelse, har ICI aendret sin rabatordning i Det Forenede Kongerige og opgivet ordningen med meromsaetningsrabatter i sine aftaler med kunderne for 1990.

ICI fastholder, at aendringen af rabatordningen ikke rokker ved dens opfattelse af, at ordningen med meromsaetningsrabatter ikke falder ind under forbuddet i Traktatens artikel 86.

(66) Kommissionen finder det derfor rimeligt at vedtage en beslutning om, at ICI bringer sin overtraedelse af artikel 86 til ophoer. Foruden at paalaegge virksomheden at bringe overtraedelsen til ophoer kan Kommissionen traeffe saerlige forholdsregler for at sikre, at overtraedelsen ikke gentages eller fortsaettes. Domstolen har i sin dom i de forenede sager 6 og 7/73, Commercial Solvents (1), fastslaaet, at Kommissionen har diskretionaere befoejelser til at tage forholdsregler for at sikre, at dens beslutning efterkommes. Disse befoejelser er ikke begraenset til adfaerd, der direkte paavirker samhandelen mellem medlemsstater, isaer naar det er formaalet at opretholde eller etablere en effektiv konkurrencestruktur paa faellesmarkedet.

(67) Kommissionen vil paalaegge ICI at ophaeve ordningen med loyalitetsrabatter for soda. Hvis ICI indfoerer nye rabatordninger, skal de paa en rimelig og objektiv maade afspejle omkostningsbesparelserne i forbindelse med store ordrer.

2. Artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 (68) I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen ved beslutning paalaegge virksomheder boeder paa mindst 1 000 og hoejst 1 mio. ECU, idet sidstnaevnte beloeb dog kan forhoejes til 10 % af omsaetningen i det sidste regnskabsaar i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtraedelsen, saafremt de forsaetligt eller uagtsomt overtraeder artikel 86. Ved fastsaettelsen af boedens stoerrelse skal der tages hensyn til baade overtraedelsens grovhed og dens varighed.

a) Overtraedelsernes grovhed (69) Efter Kommissionens opfattelse er der i naervaerende sag tale om saerdeles grove overtraedelser af artikel 86. De indgik som led i en politik, der tog sigte paa at konsolidere ICI's kontrol med det britiske sodamarked paa en maade, der var i strid med Traktatens grundlaeggende maal. Desuden tog de specielt sigte paa at begraense eller skade bestemte konkurrenters virksomhed.

ICI har foraarsaget vedvarende skade paa det paagaeldende markeds struktur, til skade for forbrugerne, ved i lang tid at have udelukket konkurrenterne fra markedet. I betragtning af sagens naermere omstaendigheder er denne overtraedelse alvorligere end den overtraedelse af artikel 85, som ICI ogsaa var involveret i.

Paa baggrund af de udfoerlige forhandlinger med Kommissionen i 1980 til 1982 var ICI udmaerket klar over kravene i artikel 86. Indfoerelsen af meromsaetningsrabatterne omkring 1983 fulgte kort efter, at ICI saerligt havde forsikret Kommissionen, at den ikke anvendte saerlige incitamenter for at faa kunderne til at foretage deres samlede sodaindkoeb eller stoersteparten deraf hos ICI.

(70) Kommissionen har tidligere ved adskillige lejligheder paalagt ICI betydelige boeder for hemmelige aftaler inden for den kemiske industri, nemlig vedroerende farvestoffer, polypropylen, LdPE og PVC.

b) Overtraedelsernes varighed (71) Overtraedelserne begyndte omkring 1983 - meget kort tid efter forhandlingerne med Kommissionen og Kommissionens indstilling af proceduren - og har varet ved i hvert fald indtil udgangen af 1989.

Kommissionen tager i betragtning, at ICI har ophaevet ordningen med meromsaetningsrabatter med virkning fra 1. januar 1990 - VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Imperial Chemical Industries plc (ICI) har fra omkring 1983 og indtil nuvaerende tidspunkt overtraadt EOEF-Traktatens artikel 86 gennem adfaerd, der tog sigte paa at udelukke eller staerkt begraense konkurrencen, og som bestod i:

a) betydelige rabatter og andre finansielle incitamenter i forbindelse med ekstramaengder for at sikre, at kunderne daekkede hele deres behov eller stoersteparten deraf ved koeb hos ICI b) at sikre kundernes samtykke til at foretage deres samlede indkoeb eller en vaesentlig del deraf hos ICI og/eller begraense deres indkoeb hos ICI's konkurrenter til en bestemt maengde c) i mindst ét tilfaelde at goere rabatterne og andre finansielle fordele afhaengige af kundens samtykke til at foretage sine samlede indkoeb hos ICI.

Artikel 2

ICI traeffer omgaaende (medmindre den allerede har gjort det) de noedvendige foranstaltninger til at bringe overtraedelserne til ophoer og afstaar fra i fremtiden at foere en prispolitik for soda med samme eller tilsvarende virkninger.

Artikel 3

For den i artikel 1 omhandlede overtraedelse af artikel 86 paalaegges ICI en boede paa 10 mio. ECU.

Artikel 4

Den i artikel 3 omhandlede boede indbetales senest tre maaneder efter meddelelsen af denne beslutning paa foelgende konto:

Nr. 310-0933000-43 Banque Bruxelles Lambert Agence Européenne Rond Point Schuman 5 B-1040 Bruxelles.

Ved periodens udloeb paaloeber der automatisk rente efter den sats, som Den Europaeiske Fond for Monetaert Samarbejde anvendte for sine ecu-transaktioner den foerste arbejdsdag i den maaned, hvor denne beslutning blev vedtaget, plus 3,5 procentpoints, dvs. 14 %.

Hvis boeden indbetales i national valuta i den medlemsstat, hvor den angivne indbetalingsbank er beliggende, anvendes den valutakurs, der var gaeldende dagen foer betalingen.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til Imperial Chemical Industries plc, 9 Millbank, London SW1P 3JF.

Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til EOEF-Traktatens artikel 192.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 19. december 1990.

Paa Kommissionens vegne Leon BRITTAN Naestformand

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(3) Se side 1 i denne Tidende.

(1) De stoerste kunder har alle ICI som deres hovedleverandoer og amerikanske eller polske producenter som mulige andenleverandoerer.

(2) I den offentliggjorte udgave af denne beslutning udelades visse af tallene herefter i medfoer af bestemmelserne i artikel 21 i forordning nr. 17 om bevarelse af forretningshemmeligheder.

(3) EFT nr. L 206 af 2. 8. 1984, s. 15.

(1) EFT nr. L 311 af 29. 11. 1984, s. 26.

(2) EFT nr. L 283 af 16. 10. 1990, s. 38.

(3) Sml. 1979, s. 461.

(1) Sml. 1978, s. 207.

(2) Sml. 1979, s. 1969.

(1) Sml. 1975, s. 1663.

(2) Sml. 1983, s. 3465.

(3) EFT nr. L 10 af 13. 1. 1989, s. 50.

(1) Der vil maaske blive indledt en saerskilt procedure for at fatslaa, om ICI's support packages (import substitution, export assistance) er forenelige med EOEF-Traktatens artikel 85 eller 86. I naervaerende sag indskraenker Kommissionen sig til at behandle forbindelserne mellem rabatterne og kundernes samlede indkoeb.

(1) Sml. 1974, s. 223.