Meddelelse fra Kommissionen om gennemførelse af Rådets direktiv 89/618/Euratom af 27. november 1989 om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmæssige foranstaltninger i tilfælde af strålingsfare

(91/C 103/03)

Som led i gennemførelsen af Rådets direktiv 89/618/Euratom af 27. november 1989 om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmæssige foranstaltninger i tilfælde af strålingsfare [1], har Kommissionen rådført sig med den i artikel 31 i Euratom-Traktaten omhandlede gruppe af videnskabelige eksperter og kan give følgende oplysninger vedrørende artikel 5 og 6 samt bilagene i ovennævnte direktiv:

I. GENERELLE BEMÆRKNINGER

1. Hensigten med denne meddelelse er at hjælpe medlemsstaterne ved gennemførelse af direktivet i national lovgivning.

Meddelelsen er at betragte som et referencedokument, eftersom medlemsstaterne udelukkende er bundet af direktivets bestemmelser.

Af praktiske grunde er der anført eksempler på, hvilke forholdsregler der er truffet i visse medlemsstater.

2. Rådet vedtog den 27. november 1989 ovennævnte direktiv, som skal supplere Rådets direktiv 80/836/Euratom af 5. juli 1980 om ændring af direktiverne om fastsættelse af de grundlæggende normer for beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende stråling [2], særlig artikel 45, hvori det kræves, at medlemsstaterne med henblik på eventuelle uheld skal træffe afgørelse om handlingstærskler, og hvilke midler der skal anvendes for at sikre befolkningens helbred.

3. I direktiv 89/618/Euratom er der fastsat to typer forholdsregler:

- forudgående underretning, som gives under normale forhold til den befolkning, som kan tænkes at blive berørt (artikel 5 i direktivet)

- underretning, som gives i tilfælde af strålingsfare til den befolkning, som rent faktisk berøres (artikel 6 i direktivet).

Disse to former for underretning supplerer hinanden og bør derfor begge gives, hvis det er muligt. Det bør altid være tilfældet i forbindelse med de i artikel 2 omhandlede faste anlæg eller aktiviteter. For ulykker i forbindelse med transport eller atomdrevne satellitter vil det ofte ikke være muligt at give »forudgående underretning«. Men i mange tilfælde vil det være muligt at give den »første underretning« under alarmeringsfasen, f.eks. så snart en satellit begynder at styrte mod jorden, hvilket kan vare dage eller uger, eller når et skib grundstøder, uden at containere med radioaktivt stof ombord åbnes. I forbindelse med sådanne forudgående alarmeringsfaser kan den »første underretning« gives som en optakt til alle senere oplysninger, som kan vise sig nødvendige, hvis uheldet giver anledning til et betydeligt radioaktivt udslip.

4. De to former for underretning, som omhandles i direktivet, vedrører ikke blot, hvilke beskyttelsesforanstaltninger der skal træffes, og hvorledes befolkningen skal forholde sig i nødstilfælde, men også basale oplysninger om radioaktive stoffer og deres virkninger.

5. I forbindelse med anvendelse af artikel 8 i Rådets direktiv 82/501/EØF af 24. juni 1982 om risikoen for større uheld i forbindelse med en række industrielle aktiviteter [3], det såkaldte »Seveso-direktiv«, som omhandler underretning af befolkningen i forbindelse med risiko for større uheld, som ikke er kernekraftuheld, har det vist sig, at underretning af befolkningen om teknologiske risici for at være effektiv må opfylde følgende kriterier:

- Det er nødvendigt med et omfattende samarbejde mellem de berørte parter (nationale, regionale og lokale myndigheder, driftsledere).

I den forbindelse kan parterne indgå aftale om ansvarsfordeling, om hvordan og hvornår oplysningerne skal gives, samt om indholdet af disse.

- Underretning af offentligheden er en væsentlig del af beredskabsplaner.

6. Hvis der gives lignende anvisninger for nødplaner for andre alvorlige industrielle ulykker, kan det være en fordel at lade alle anvisninger indgå i et enkelt dokument for at undgå at forvirre og irritere offentligheden.

II. FORUDGÅENDE UNDERRETNING

A. Organisering af udbredelsen af oplysninger (artikel 5)

1. Det er vigtigt at skelne nøje mellem den regionale eller lokale befolkning, for hvilken der er udarbejdet regionale eller lokale beredskabsplaner, som vedrører faste anlæg, og befolkningen i sin helhed, som kan være omfattet af en national beredskabsplan, der ligeledes er rettet mod uheld, som opstår uden for landets grænser, eller mod aktiviteter, som ikke er forbundet med faste anlæg (uheld i forbindelse med transport af radioaktive stoffer). Den forudgående underretning, som skal gives til disse to kategorier af befolkningen i henhold til artikel 5, kan ikke sammenlignes. De oplysninger, der gives til befolkningen, der bor i nærheden af faste anlæg, vil kunne være mere detaljerede end dem, som gives til befolkningen som helhed, eftersom sidstnævnte er mindre udsat for at blive berørt af et radioaktivt uheld.

I forbindelse med de oplysninger, der gives på regionalt eller lokalt plan, er det nyttigt at »bane vejen« og forinden give særlige oplysninger til personer, som spiller en fremtrædende rolle ved udbredelse af oplysninger, som f.eks. personalet ved anlæggene, lokale politikere og journalister, samt til personer, som er direkte ansvarlige for udførelsen af beredskabsplanen.

2. Oprettelse af lokaludvalg med repræsentanter for de lokale myndigheder, ansvarlige myndigheder på nationalt plan og berørte organisationer vil kunne være særdeles nyttigt, for at lokalbefolkningen kan få tilstrækkelige, udførlige oplysninger.

3. Den grundlæggende beredskabsplan er nok et af de mest effektive informationsmidler. Den kan offentliggøres og gøres tilgængelig for hele befolkningen.

Offentligheden kan ligeledes få mulighed for at besigtige den regionale eller lokale beredskabsplan under vilkår, som er fastsat af de ansvarlige myndigheder, der tager hensyn til oplysningernes fortrolige karakter og national sikkerhed.

4. Oplysningerne kan også gives i skoleundervisningen på alle niveauer.

5. Medlemsstaterne skal give befolkningen oplysninger på eget initiativ uden at være blevet anmodet herom (artikel 5, stk. 3, i direktivet).

6. Det er op til de ansvarlige myndigheder i medlemsstaterne at afgøre, hvorledes enkeltpersoner skal informeres, f.eks. pr. brev eller gennem informationspjecer, som sendes til dem, og de bør omhyggeligt gøre rede for, hvordan lokalbefolkningen som helhed kan informeres ved f.eks. opslag på et bestemt sted, bekendtgørelser i lokale aviser, udsendelser i lokalradio eller -fjernsyn, udstillinger med planer, materiale, illustrationer og modeller, besøg på anlæg samt offentlige møder.

I en offentlig bekendtgørelse eller i oplysninger, som udsendes via brev eller pjece, kan myndighederne angive, hvor og af hvem der kan indhentes yderligere oplysninger.

Myndighederne kan også overveje at udsende forhåndsunderretningen i en anden form, som kan benyttes, hvis det bliver nødvendigt (f.eks. i telefonbøger).

7. Det er medlemsstaternes ansvar at fastsætte, hvor hyppigt oplysningerne skal udsendes. Det skal ske tilstrækkeligt tit, f.eks. en gang hvert andet eller tredje år, for at sikre, at der altid er ajourførte oplysninger tilgængelige.

8. Uanset hvor tit oplysningerne genudsendes, ajourføres de, når der sker væsentlige ændringer i beredskabsplanerne, som har praktisk betydning for befolkningen: f.eks. ved ændringer, som har betydning for alarmsystemet, beskyttelsesforanstaltningerne og det område, der dækkes af beredskabsplanen.

B. Fastsættelse af indholdet af oplysningerne (bilag I i direktivet)

GENNEMSKUELIGHED SKABER TILLID

1. Under normale forhold bør oplysningerne først og fremmest være pædagogiske og sigte mod at berolige offentligheden med, at der findes beredskabsplaner både på nationalt plan for risici i forbindelse med ikke-faste anlæg eller risici, som hidrører fra anlæg uden for landets grænser, og på regionalt eller lokalt plan for faste anlæg.

For at befolkningen skal tage budskabet alvorligt, må risikoen ikke overdrives, og oplysningerne bør være troværdige og give befolkningen mulighed for at se, hvordan beredskabsplanerne vil fungere i virkelige nødsituationer.

2. De fire punkter i bilag I skal ubetinget indgå i forhåndsunderretningen, selv i tilfælde af at underretningen gives til hele befolkningen i forbindelse med en oplysningskampagne på nationalt plan.

Medlemsstaterne kan udsende oplysninger, som indeholder andre elementer end de i bilag i fastsatte. Dette princip fremgår af artikel 11 i direktivet.

Desuden er det vigtigt også at viderebringe viden om strålingsbeskyttelse og ikke blot begrænse sig til de farer, der er forbundet med atomenergi, og derfor skal samtlige strålekilder medtages, som kan give anledning til strålingsfare.

3. Elementære oplysninger om radioaktivitet og dennes indvirkning

Følgende aspekter kan indgå i den udsendte forhåndsunderretning:

Elementære oplysninger om radioaktivitet:

Her skal man være omhyggelig med, hvilken terminologi man vil anvende, idet det drejer sig om at oplyse om de fysiske og dosimetriske aspekter ved stråling:

- en forklaring på begreberne »aktivitet« og »dosis«

-de videnskabelige enheder for disse mængder (kun de nødvendige enheder angives: becquerel og sievert)

-en sammenligning af naturlig radioaktivitet og kunstig radioaktivitet.

Indvirkning på mennesket og miljøet

-forskellen mellem bestråling og kontaminering forklares

-der skelnes mellem umiddelbare virkninger og langtidsvirkninger

-menneskets optagelsesveje, herunder overførsel gennem fødekæden.

Det kan også være relevant i forbindelse med denne generelle information at give anvisninger på generelle principper for strålebeskyttelse.

4. De forskellige tilfælde af strålingsfare, der er taget i betragtning, samt disses følger for befolkningen og miljøet

Underretning af befolkningen, der bor i nærheden af et anlæg, bør dække følgende:

-en enkel forklaring om den aktivitet, der udøves på anlægget

-den usandsynlige mulighed for et uheld, der kan få indvirkning på befolkningen

-hvilke former for udslip (luft, støv, væske), der kan komme fra anlægget i tilfælde af en ulykke, og hvor langt og hvor hurtigt de vil kunne spredes.

Den internationale skala over nukleare uheld kan være særdeles nyttig til at forklare følgerne af diverse situationer.

5. Påtænkte nødforanstaltninger med henblik på alarmering, beskyttelse og undsætning af befolkningen i tilfælde af strålingsfare

-de forskellige alarmsystemer angives (sirene, radio, fjernsyn, politi)

-en oversigt over, hvorledes de lokale beredskabsplaner fungerer, og over beskyttelsesforanstaltninger.

6. Fyldestgørende oplysninger om, hvorledes befolkningen bør forholde sig i tilfælde af strålingsfare

Underretningen om, hvorledes befolkningen bør forholde sig på kort sigt (fra de første timer til de første dage efter ulykken) kan omfatte opfordring til at lytte til alarm, til at blive indendørs, til at lytte til radio og afvente instrukser.

Underretningen om, hvorledes befolkningen bør forholde sig på lang sigt, kan omfatte opfordring til at anvende egne beskyttelsesforanstaltninger, til at overholde de givne instrukser om dekontaminering og f.eks. om indtagelse af fødevarer og drikkevand.

III. UNDERRETNING I TILFÆLDE AF STRÅLINGSFARE

A. Organisering af udbredelsen af oplysninger (artikel 6 i direktivet)

1. I tilfælde af virkelig strålingsfare bør underretningen gives sammenhængende, hurtigt, klart og redeligt med henblik på at få den befolkning, som faktisk berøres, til at forholde sig på hensigtsmæssig måde. Dette er kun muligt, når man har befolkningens tillid.

Oplysningernes troværdighed afhænger stærkt af, hvornår de gives og på hvilken måde.

Som fastsat i artikel 6, stk. 1, skal oplysningerne gives øjeblikkeligt, for manglende underretning af og kendskab hos offenligheden kan give anledning til ængstelse og uforudsigelige reaktioner i befolkningen. Medlemsstaterne kan derfor, hvis det er nødvendigt, begynde at informere befolkningen straks efter en forudgående alarmeringsfase (se bilag II, punkt 2).

Der bør anvendes de mest direkte informationskilder (lokal, regional og landsdækkende dagspresse og radio, fjernsyn, direkte svar via telefon og, eventuelt, datameddelelser som f.eks. teletekst).

Det bør så vidt det overhovedet er muligt undgås, at de forskellige informationskilder giver modstridende oplysninger, og der bør derfor oprettes eller udpeges en koordineringsinstans, f.eks. et nationalt informationskontor.

2. Kravet til medlemsstaterne om at give underretning i tilfælde af virkelig strålingsfarer gælder alle situationer, der kan medføre en overskridelse af de årlige dosisgrænser for enkeltpersoner i befolkningen - som fastsat i direktivet om grundlæggende fællesskabsnormer i forbindelse med strålingsbeskyttelse (se artikel 12 i direktiv 80/836/Euratom) - i løbet af en periode på et år efter ulykken.

B. Fastsættelse af indholdet af underretningen (bilag II i direktivet)

1. Underretningen skal være tilpasset den omhandlede situation og skal ikke nødvendigvis omfatte alle punkterne i bilag II. Der kan skelnes mellem flere forskellige situationer:

- situationer med forudgående alarmering (bilag II, punkt 2)

-situationer, hvor ulykken er kendt (bilag II, punkt 1 a))

-situationer, hvor beskyttende foranstaltninger må træffes og hvor de berørte personer skal oplyses om, hvorledes de skal forholde sig (bilag II, punkt 1 b) og c): liste med flere muligheder afhængig af situationen).

2. I direktivet er angivet fælles regler for beredskabsplaner med hensyn til underretning:

-offentligheden bør gøres bekendt med hovedlinjerne i beredskabsplanerne på forhånd

-de bør også omfatte underretning i selve nødsituationen som anført i bilag II til direktivet.

3. Afhængig af strålingsfaren bør oplysningerne vedrøre følgende:

Underretning om den indtrufne nødsituation

-sted, dato og tidspunkt for ulykken

-hvilken nødsituation det drejer sig om

-en kort beskrivelse af de ved udslippet forekommende radioaktive stoffer

-hvilket område der trues

-hvorledes situationen forventes at udvikle sig og hvorledes klimatiske og meteorologiske forhold kan indvirke herpå.

Instrukser om, hvordan man kan beskytte sig

-ophold udendørs og indendørs

-betingelser for indtagelse af levnedsmidler og drikkevand (fortynding, rensning)

-begrænsning og advarsel mod forbrug

-steder, hvor der kan hentes levnedsmidler og vand, som ikke er kontamineret

-brug af klæder og sko

-personlig hygiejne

-uddeling af jodtabletter

-foranstaltninger med henblik på evakuering:

- offentlige transportmidler (stoppesteder og tidspunkter)

-planlagte ruter for private køretøjer og begrænsning af trafikken

-indlogerings- og tilflugtssteder og dertil hørende faciliteter

-lægecentre og ordninger vedrørende ydelse af lægehjælp.

4. Særlige instrukser for bestemte befolkningsgrupper

Der kan om nødvendigt udsendes yderligere oplysninger, som gælder børn og gravide kvinder (instrukser om forbrug af levnedsmidler, oplysninger om risiko for fostre) eller landmænd (instrukser om betingelser for høst og beskyttelse af kvæg).

Når det er læger, undervisere og journalister, der skal viderebringe oplysningerne, bør de have mere detaljerede og flydestgørende oplysninger lige fra den forudgående alarmeringsfase, hvis der gives en alarmering.

Desuden bør lederne af undervisningsinstitutioner, sociale institutioner (f.eks. alderdomshjem), sygehuse og andre institutioner eller virksomheder allerede under alarmeringsfasen modtage oplysninger og instrukser om, hvorledes de under deres ansvar hørende grupper skal forholde sig.

5. Opfordringer til befolkningen om at følge de givne instrukser

Befolkningen bør opfordres til at følge instrukserne fra de kompetente myndigheder i tilfælde af strålingsfare (f.eks.: blive indendørs eller lade sig evakuere).

6. Elementære oplysninger om radioaktivitet og dennes indvirkning

I praksis kan det vise sig vanskeligt i de første dage efter ulykken at udsende relevant supplerende information om radioaktivitet og dennes indvirkning. Derfor bør denne information gives senere.

IV. AFSLUTTENDE BEMÆRKNINGER

1. Kommissionen henstiller, at medlemsstaterne tager behørigt hensyn til denne meddelelse ved indføring eller tilpasning af bestemmelser og administrativ praksis i forbindelse med gennemførelse af direktivet i national lovgivning.

2. Kommissionen henviser til, at medlemsstaterne i henhold til artikel 33 i Euratom-Traktaten skal meddele Kommissionen deres forslag til love og administrative bestemmelser, der er egnet til at sikre overholdelsen af de grundlæggende normer, således at Kommissionen eventuelt kan give henstillinger. Dette medfører bl.a., at alle forslag til bestemmelser om befolkningens ret til at modtage information om strålingsfare eller beredskabsplaner skal omfattes af ovennævnte procedure for at sikre, at de er i overensstemmelse med det pågældende direktiv.

[1] (1) EFT nr. L 357 af 7. 12. 1989, s. 31.

[2] (2) EFT nr. L 246 af 17. 9. 1980, s. 1.

[3] (3) EFT nr. L 230 af 5. 8. 1982, s. 1.

--------------------------------------------------