EN FAELLESSKABSPOLITIK PAA TURISTOMRAADET De foerste retningslinjer (84/C 115/02)

INDLEDNING

Formaal med meddelelsen

Kommissionen har taget initiativ til at fremsende en meddelelse til Raadet vedroerende turisme, idet den har noteret sig, at denne aktivitet er vokset helt usaedvanligt i Faellesskabet, og at den beroerer og beroeres af et stort antal faellesskabsaktioner. Kommissionen har fundet det af interesse at understrege turismens betydning for Faellesskabet og at undersoege sammenhaengen mellem denne aktivitet og forskellige faellesskabsaktioner. Disse to maalsaetninger soeges bl.a. opfyldt i den analyse med titlen »Det europaeiske Faellesskab og turisme«, som er vedfoejet denne meddelelse.

Denne gennemgang tager sigte paa at vise de omraader, hvor en samordning af faellesskabsaktionerne ville kunne fremme en harmonisk udvikling af turismen i Faellesskabet. Den har ogsaa til formaal at henlede Raadets opmaerksomhed paa en raekke kommissionsforslag, som i oejeblikket er til behandling i Raadet, og som, hvis de vedtages, vil kunne befordre turismens udvikling i Faellesskabet eller forbedre turisterhvervenes arbejdsmuligheder.

Kommissionen bestraeber sig endelig paa at finde frem til prioriterede omraader, hvor en faellesskabsaktion, enten sammen med nationale aktioner eller ved en samordning af disse, vil kunne loese problemerne vedroerende turismen i Faellesskabet.

Turismens betydning for Faellesskabet

I henhold til Rom-traktatens artikel 2 har Det europaeiske Faellesskab til opgave at skabe snaevrere forbindelser mellem de stater, det forener. Til udfoerelsen af denne opgave henter Faellesskabet stoette i turismen. Ved at bringe de europaeiske befolkninger i kontakt med hinanden fremmer turismen i vaesentlig grad den europaeiske integration.

Turismen udgoer en saadan vigtig oekonomisk virksomhed, som omtales i traktatens artikel 2. Den beskaeftiger direkte fire millioner mennesker i Faellesskabet og indirekte langt flere. Den har en stabiliserende indvirkning paa betalingsbalancerne i baade de nord- og sydeuropaeiske lande og er en medvirkende faktor ved udviklingen af de fattigste omraader i Faellesskabet. Den fortjener derfor en saerlig stor opmaersomhed, saaledes at man kan fremme dens harmoniske udvikling i Faellesskabet.

Turismens betydning for Faellesskabet fremgaar i oevrigt af den lange raekke faellesskabsaktiviteter, som direkte eller indirekte paavirker turismen. Adskillige former for faellesskabspolitik spiller allerede en rolle for turismen ; det gaelder foranstaltninger saasom den frie bevaegelighed for personer og den frie udveksling af tjenesteydelser inden for turistsektoren, regionaludvikling og miljoebeskyttelse samt befordring af rejsende. Men med det formaal at fremme turismen i selve medlemsstaterne boer der tilfoeres disse former for politik en »turistmaessig dimension«, saaledes at de turistmaessige interesser kan tages i betragtning, naar beslutningerne traeffes, eller naar de forskellige faellesskabsaktioner skal gennemfoeres. De foelgende afsnit omhandler de omraader, hvor turismen saaledes kan spille en rolle.

Den frie bevaegelighed og beskyttelsen af turister

EF kan gennem adskillige foranstaltninger fremme turismen i Faellesskabet, f.eks. ved at forenkle formaliteterne ved graenseovergangene og betingelserne for turisters ophold i de oevrige medlemsstater.

Forenkling af toldeftersyn

Afskaffelsen af told i Det europaeiske Faellesskab har lettet toldeftersynet og saaledes gjort det nemmere for EF-borgerne, herunder turisterne, at passere graenserne mellem faellesskabslandene. Da der imidlertid anvendes forskellige momssatser i medlemsstaterne, foretages der stikproevekontrol ved graenserne af de varer, de rejsende medbringer. Ordningen med afgiftsfrihed for rejsende goer det muligt at importere varer inden for visse lofter, der er fastsat af Raadet. Jo hoejere disse lofter saettes, jo mindre er risikoen for overtraedelse, og jo smidigere vil toldeftersynet blive ; dermed vil borgerne blive styrket i foelelsen af at have et tilhoersforhold til Faellesskabet. - Kommissionen har til hensigt i naer fremtid at foreslaa et system, der sikrer en regelmaessig forhoejelse af beloebet for den afgiftsfri indfoersel, som kan foretages af rejsende.

- Kommissionen foreslog ligeledes Raadet den 23. januar 1980 at indfoere en faellesskabsordning vedroerende forsyninger til forbrug om bord i skibe, luftfartoejer og internationale tog (1), en ordning, som skulle kunne faa en gunstig indvirkning paa turismen.

Forenkling af paskontrollen ved graenserne

Foruden toldkontrollen finder der en paskontrol sted ved graenserne mellem medlemsstaterne, skoent stats- og regeringscheferne i december 1974 overvejede oprettelsen af en pasunion, omfattende bl.a. et ensartet pas samt afskaffelse af kontrol ved graenserne. Denne kontrol er berettiget af ordens- og sikkerhedsmaessige grunde (terrorisme, narkotikahandel). Det synes dog at vaere muligt at lette denne kontrol uanset den valgte transportmaade. - Kommissionen har for nylig foreslaaet Raadet at vedtage en beslutning om en forenkling af de betingelser, paa hvilke kontrollen af borgere i medlemsstaterne foregaar ved passage af graenserne mellem medlemsstaterne (2).

Turisternes sociale sikring

Personer, der er forsikrede i henhold til en medlemsstats sociale lovgivning, har ret til sygehjaelp i enhver medlemsstat, de maatte besoege som turister eller ferierende. Dette er en af de store fordele ved at rejse som turist i et faellesskabsland fremfor i tredjelande. Det forhold er imidlertid ikke almindeligt kendt, og personer, der rejser i en anden medlemsstat, medbringer ikke altid det bevis, der udstedes af deres egen sygesikringsorganisation, og de mister saaledes retten til at benytte sig af denne service. - Kommissionen vil sammen med de kompetente instanser i medlemsstaterne undersoege mulighederne for at indfoere nye, mere enkle og effektive fremgangsmaader.

- Den vil goere en stoerre indsats for at informere de forsikrede om deres rettigheder, saa de kan udnytte disse fuldt ud.

Turistassistance og ansvarsforsikring for motorkoeretoejer

Det er vigtigt for turismen i Faellesskabet, at der sker en harmonisering af betingelserne for den assistance, som kan ydes ofre for ulykker under rejser i Faellesskabet ; det er ligeledes vigtigt, at ofre for automobilulykker sikres en ensartet beskyttelse i samtlige faellesskabslande. I dette oejemed: - forelagde Kommissionen den 13. januar 1981 Raadet et forslag til direktiv om samordning af medlemsstaternes bestemmelser vedroerende turistassistance (3);

- forelagde Kommissionen den 7. august 1980 Raadet et forslag til direktiv om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer (4);

- rettede Kommissionen den 8. januar 1981 henstilling til medlemsstaterne om en fremskyndelse af skadereguleringen i forbindelse med ansvarsforsikring for motorkoeretoejer (5).

Beskyttelse af turisternes interesser

Turisternes interesser boer i hoejere grad end nu sikres, hvis rejsebureauer eventuelt yder utilstraekkelig service eller anvender vildledende reklame (1) EFT nr. C 31 af 8.2.1980. (2) EFT nr. C 197 af 31.7.1982. (3) EFT nr. C 51 af 10.3.1981. (4) EFT nr. C 214 af 21.8.1980. (5) EFT nr. L 57 af 4.3.1981, s. 27. vedroerende indkvarteringsforhold, ligesom deres sikkerhed paa feriestederne boer oeges. - Kommissionen har til hensigt at forelaegge Raadet et udkast til direktiv om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med charterrejser.

- Den vil undersoege de ikke-strukturmaessige aspekter i forbindelse med sikkerhed paa hoteller.

- Den oensker ligeledes at fremme anvendelsen af standardiserede oplysninger ved kundeinformation om hoteller.

Arbejdsbetingelser for turisterhvervene

Det europaeiske Faellesskab har skabt et faelles marked for tjenesteydelser paa turistomraadet ved at tillade fri etableringsret for erhvervsdrivende samt fri udveksling af tjenesteydelser i en hvilken som helst medlemsstat. Faellesskabet kan forbedre arbejdsbetingelserne for erhvervsdrivende inden for turistsektoren ved at traeffe foranstaltninger paa nedennaevnte omraader.

Etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser inden for turisterhvervene

Disse to former for frihed, som garanteres ved EOEF-traktaten, er vigtige for en international aktivitet som turismen. Ligestilling med de nationale statsborgere af statsborgere fra en hvilken som helst anden medlemsstat er et anerkendt princip. Imidlertid eksisterer der forskellige nationale bestemmelser vedroerende adgangen til visse turisterhverv, og dette kan vaere til hinder for den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser. - Kommissionen foreslog allerede i 1965 Raadet at vedtage et direktiv om foranstaltninger, der kan fremme den faktiske udoevelse af fri etableringsret for selvstaendig erhvervsvirksomhed, bl.a. visse af transportomraades stoetteerhverv og rejseagentvirksomhed. Raadet vedtog dette forslag den 19. juni 1982 (1).

Erhvervsuddannelse og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser

Den mobilitet, arbejdstagere inden for turistsektorer har, og som ofte er vigtig for, at de kun udoeve deres erhverv, afhaenger hyppigt af, at de kvalifikationer, de har erhvervet sig, og de studieophold, de har gennemfoert i andre medlemsstater, anerkendes. - Kommissionen behandler problemerne i forbindelse med dette erhverv som led i en bredere undersoegelse af aspekterne vedroerende gensidig anerkendelse af eksamensbeviser.

- Den vil velvilligt undersoege faelles programmer for studier i turisme, som skal kunne gennemfoeres ved hoejere laereanstalter i medlemsstaterne, for saa vidt som medlemsstaterne tager initiativ til udarbejdelse af saadanne programmer.

Bistand fra Den europaeiske Socialfond

Turismen er en industri, der beskaeftiger megen arbejdskraft, men som ogsaa er praeget af saesonmaessige problemer ; den kraever derfor en saerlig indsats, naar det drejer sig om at forbedre arbejdsbetingelserne. - Den europaeiske Socialfond er positivt indstillet over for ethvert initiativ, der kan forbedre beskaeftigelsesmulighederne og fremme den geografiske og erhvervsmaessige mobilitet for personer, beskaeftiget inden for turistsektoren.

Spredning af ferieperioderne

Placeringen af skole- og industriferier inden for et begraenset tidsrum om aaret befordrer hverken regionaludviklingen eller industriens effektivitet, specielt ikke turistindustriens, og medfoerer prisstigninger i hoejsaesonen samt en rejseintensitet, som er ubehagelig for turisterne selv. Kommissionen prioriterer dette problem meget hoejt. - Den vil omgaaende foretage en analyse af skole- og industriferiernes placering i medlemsstaterne og undersoege mulighederne for at gennemfoere en spredning af turistperioderne.

- I denne forbindelse vil Kommissionen isaer undersoege muligheden for at fremme turismen med socialt og kulturelt sigte samt turisme i landomraader.

Skatte- og afgiftsspoergsmaal i forbindelse med turisme

De momssatser, der anvendes for tjenesteydelser inden for hotel- og restaurationsbranchen, varierer meget fra den ene medlemsstat til den anden. Imidlertid er der endnu ikke paabegyndt nogen tilnaermelse af momssatserne i Faellesskabet, og en tilnaermelse kan ikke foretages for en enkelt sektors vedkommende. (1) EFT nr. L 213 af 21.7.1982 ; EF-Bulletin 6-1982, pkt. 2.1.21. - Det er derfor op til medlemsstaterne selv at anvende momssatser, der er tilpasset situationen inden for deres turistindustri og den internationale konkurrence paa dette omraader.

- Kommissionen vil paa sin side undersoege, om forskellene i de skatter og afgifter, der af medlemsstaterne anvendes for turistsektoren, kan give anledning til omlaegninger i denne form for handel.

Energiproblemer i forbindelse med turismen

Energipriserne har stor betydning for turismen. De paavirker omkostningerne ved anvendelsen af transportmidler og omkostningerne til opvarmning og klimaregulering i hoteller og andre turistfaciliteter. - I den forbindelse kan de foranstaltninger, som Kommissionen har foreslaaet som led i energipolitikken, kun faa en gunstig indvirkning paa turismen (1).

- Ved behandlingen af ansoegninger og faellesskabsstoette til demonstrationsprojekter vedroerende energibesparelse og alternative energikilder vil Kommissionen ligeledes tage de turistmaessige aspekter ved disse projekter i betragtning.

Transport og turisme

I betragtning af den mobilitet, der er karakteristisk for turismen, har de forskellige former for transport stor betydning for denne aktivitet. Den oekonomiske integration har haft en positiv indvirkning paa transportforbindelserne inden for Faellesskabet.

Det er isaer passagerbefordringen ad landevej, der har vaeret genstand for disse faellesskabsforanstaltninger. Opmaerksomheden kunne derfor i hoejere grad henledes paa de andre midler til passagertransport og paa transportinfrastrukturerne af faellesskabsmaessig interesse. - Kommissionen har til hensigt af stimulere jernbaneselskaberne i deres overvejelser om, hvordan de kan goere deres passagerbefordring mere attraktiv.

- Med hensyn til flytransport har Kommissionen den 26. oktober 1981 tilsendt Raadet et forslag, som har til formaal bl.a. at skabe stoerre gennemskuelighed paa prisomraadet og at goere prisfastsaettelsen for rutefly mellem medlemsstaterne smidigere. Dette forslag er af stor betydning for turismen (2)

- Det samme gaelder det forslag til forordning, som Kommissionen forelagde Raadet den 1. december 1980, og som tager sigte paa at forbedre ruteflyforbindelserne mellem regionerne (3).

- Paa mere generelt plan her Kommissionen, hvad angaar transportinfrastruktur, i november 1979 foreslaaet, at der gives stoette til investeringsprojekter, som er af faellesskabsinteresse, og som vil kunne lette turiststroemmen mellem medlemsstaterne (4).

Regionaludvikling og turisme

Ivaerksaettelse af aktioner til at fremme turismen kan bidrage til udviklingen af ugunstigt stillede omraader, som har turistmaessige muligheder. Faellesskabet kan bidrage til denne udvikling gennem to former for aktioner ; aktioner finansieret af Den europaeiske fond for Regionalvikling og aktioner finansieret at EUGFL, udviklingssektionen.

Interventioner fra Den europaeiske fond for Regionaludvikling

Faellesskabet anerkender turismen som vaerende en af de oekonomiske sektorer, der vil kunne bidrage til udviklingen af de ugunstigt stillede omraader. EFRU griber saaledes ind paa dette omraade baade via sin »kvotabestemte afdeling« og sin »kvotafrie afdeling«. Det er tilstraekkeligt, at de turistprojekter, som forelaegges fonden af medlemsstaterne, indgaar som en del af udviklingsprogrammet for det paagaeldende omraade. - Kommissionen vil overveje, hvilke aktioner til fremme af turismen (isaer i landomraader) der vil kunne finansieres af EFRU.

Interventioner fra Den europaeiske udviklings- og garantifond for Landbruget

EUGFL, udviklingssektionen, kan yde stoette med det formaal at befordre udviklingen af saadanne turistmaessige aktiviteter, som kan supplere landbrugsaktiviteter. Den kan ligeledes medvirke til at forbedre de noedvendige betingelser for at fremme turismen i landomraader, bl.a. bjergegne og i andre ugunstigt stillede omraader. - Kommissionen vil behandle de projekter vedroerende udvikling af landbrugsturismen, som medlemsstaterne soeger at faa finansieret gennem EUGFL. (1) EFT nr. C 55 af 3.3.1982, s. 4. (2) EFT nr. C 78 af 30.3.1982 ; EF-Bulletin, 10-1981, pkt. 2.1.139. (3) EF-Bull. 10.1980, pkt. 2.1.87. (4) Suppl. 8/79 - EF-Bulletin.

Bevarelsen af Europas natur- og kulturarv og turismen

Naturen og kulturarven, isaer inden for arkitektur, er Europas turistressourcer. Det er de varierede landskaber, de historiske sevaerdigheder og monumentale bygningsvaerker, som giver Europa turistmaessig interesse. De aktioner, som har til formaal at bevare den faelles kulturarv, er saaledes ogsaa af mere direkte oekonomisk betydning.

Beskyttelse af miljoeet og turisme

En lang raekke faellesskabsbestemmelser om bekaempelse af hav- og luftforurening og om stoejgener har en positiv indvirkning paa turistaktiviteterne. Disse aktiviteter maa ligeledes tilpasses de oekologiske krav. - I det udkast til et handlingsprogram for De europaeiske Faellesskaber paa miljoeomraadet (1982-1986), som blev vedtaget af Kommissionen den 28. oktober 1981 og fremsendt til Raadet, fastslaas det udtrykkeligt, at der bl.a. ved udviklingen af turistmaessige aktiviteter i hoejere grad skal tages hensyn til miljoeet (1).

- Et forslag til direktiv om vurdering af offentlige og private projekters virkninger paa miljoeet blev vedtaget af Kommissionen og forelagt Raadet til godkendelse den 16. juni 1980. Dette direktiv vedroerer ligeledes turistmaessige aktiviteter (2).

Arkitekturarv og turisme

Arkitekturarven danner grundlag for en stor del af den internationale turisme. Som saadan udgoer den et vaerdifuldt aktiv, der skaffer betydelige indtaegter til adskillige omraader i Faellesskabet. Den fortjener derfor at blive bevaret som den vigtige indtaegtskilde, den er. - Kommissionen er i faerd med at udarbejde en meddelelse til Raadet vedroerende en oeget faellesskabsindsats inden for den kulturelle sektor, og en del af meddelelsen omhandler Faellesskabets bidrag til bevarelse af arkitekturarven.

- Den har til hensigt at foreslaa et udvekslingsprogram for unge arbejdstagere, bl.a. omfattende unge, som vil yde en frivillig indsats til bevarelse af arkitekturarven.

Konklusioner

Paa baggrund af denne analyse af de turistmaessige aspekter af forskellige faellesskabsaktiviteter maa Faellesskabet have to hovedopgaver : dels at spille en aktiv rolle i forbindelse med udviklingen af turismen i medlemsstaterne og dels at koncentrere sig om visse saerligt prioriterede aktioner.

Faellesskabet skal spille en aktiv rolle i forbindelse med udviklingen af turismen

Det er klart, at turismen i foerste instans afhaenger af medlemsstaternes politik. Erfaringerne fra de sidste tyve aar har vist, at de private og offentlige erhvervsdrivende i medlemsstaterne har vaeret i stand til at tilpasse sig en turisme, der er blevet stadig mere kraevende, baade kvantitativt og kvalitativt. Ganske vist har Faellesskabet skabt et gunstigt miljoe for disse erhvervsdrivende, og dette miljoe kan stadig forbedres gennem vedtagelse af visse faelles regler og en bedre samordning af aktiviteterne paa turistomraadet. Men Faellesskabet maa imidlertid ikke gaa for langt i sin samordning af de forskellige former for national politik, for hvert enkelt lands politik er tilpasset de meget forskellige betingelser i det paagaeldende land, og Faellesskabet skal heller ikke soege at loese problemer, som bedre kan behandles paa nationalt eller endog regionalt plan.

Paa faellesskabsplan er der visse turistfremmende aktioner, som ligeledes foerst og fremmest afhaenger af medlemsstaternes initiativer. Det er saerlig op til medlemsstaterne at forelaegge de projekter vedroerende turisme, som oenskes finansieret af Faellesskabet gennem Regionalfonden, Socialfonden eller Landbrugsfonden.

Andre aktioner, som er vigtige for turismen, afhaenger af Raadet, idet Kommissionen har stillet dette flere forslag, hvoraf nogle laenge har ventet paa en afgoerelse. En hurtig vedtagelse af disse forslag vil kunne fremme turismen i Faellesskabet og forbedre arbejdsbetingelserne for turisterhvervene.

Endvidere er der andre turistmaessige aktioner, som henhoerer under Kommissionen, der maa undersoege de forskellige muligheder og stille passende forslag. Det paahviler ogsaa Kommissionen i foerste instans at soerge for en bedre samordning af de faellesskabsaktioner og finansielle faellesskabsmidler, som har til formaal at stimulere de turistmaessige aktiviteter. Kommissionen skal endelig kontrollere, at den nationale stoette, der gives til turismen, ligesom tilfaeldet er paa alle oekonomiske omraader, er i overensstemmelse med traktatens konkurrencebestemmelser, og (1) EFT nr. C 305 af 25.11.1981 ; EF-Bulletin 11-1981, pkt. 1.4.1-1.4.16. (2) EFT nr. C 169 af 9.7.1980. den skal overvaage, at den gaeldende faellesskabsret, som i hoej grad har bidraget til at liberalisere turisters bevaegelighed inden for Faellesskabet, ikke bringes i fare paa grund af protektionistiske foranstaltninger, der traeffes i forbindelse med den oekonomiske tilbagegang, som alle medlemsstaterne er ramt af.

Faellesskabet skal koncentrere sig om visse prioriterede aktioner

Kommissionen er rede til sammen med medlemsstaterne at undersoege visse prioriterede spoergsmaal, som med fordel vil kunne behandles ved en global aktion paa nationalt plan eller paa faellesskabsplan. Saadanne spoergsmaal er efter Kommissionens opfattelse spredning af turistperioderne, bevarelse af arkitekturarven i de ugunstigt stillede omraader, aktioner til fremme af turisme med socialt og kulturelt sigte samt turisme i landomraader. Disse spoergsmaal haenger sammen og kan i realiteten sammenfattes til ét : hvorledes kan man opnaa en bedre udnyttelse af turistmaessige faciliteter og af den til raadighed vaerende arbejdskraft, specielt i landomraader, samtidig med, et de mindst begunstigede kategorier af befolkningen faar mulighed for ogsaa at rejse som turister?

Kommissionen vil sammen med de kompetente myndigheder undersoege problemerne i forbindelse med spredning af skole- og industriferierne. Men den er overbevist om, at det ikke er tilstraekkeligt blot at finde en normativ loesning paa problemet. Der skal ogsaa ske en aendring af de vaner hos befolkningen, der goer, at ferie udelukkende holdes i en eller to maaneder om aaret. Til det formaal er det noedvendigt at praesentere publikum for nye »produkter« og at faa den del af publikum, der har de laveste indtaegter, gjort interesseret i »lavsaeson-priser«.

Det omfang, turismen har faaet i de senere aar, maa dog ikke bortlede opmaerksomheden fra den kendsgerning, at store dele af den europaeiske befolkning endnu ikke raader over tilstraekkelige midler til at rejse som turister. Der maa derfor goeres en saerlig indsats for visse samfundskategorier, som f.eks. unge arbejdstagere og pensionister ; hvis disse grupper blev tilskyndet til at tage paa ferie i lavsaesonen, kunne dette medvirke til at gennemfoere den hoejt prioriterede maalsaetning om en spredning af turistperioderne, hvilket igen ville foere til en bedre udnyttelse af investeringerne inden for turistsektoren.

Samme maalsaetning kan forfoelges ved at opmuntre til, at turistrejser med kulturelt sigte foretages uden for saesonen, idet disse rejser i mindre grad end andre noedvendigvis skal finde sted i sommerperioden. Rundrejser med kulturelt formaal, undertiden omfattende flere medlemsstater, kunne begunstiges ved hjaelp af en passende prispolitik.

Forsoeget paa at etablere en bedre prispolitik kunne i oevrigt foere til nye former for ferie, f.eks. landbrugsturisme elle turisme med udgangspunkt i egnens natur og kultur og i de landbrugsprodukter, der er typiske for de forskellige omraader. Hvis denne form for turisme fremmes, vil det medfoere bedre beskaeftigelsesmuligheder for arbejdskraften paa landet, vaere til stoette for udviklingen af de ugunstigt stillede omraader i Faellesskabet samt sikre, at disse omraaders natur- og kulturarv bevares.

Raadet anmodes om at godkende disse foerste retningslinjer for en faellesskabspolitik paa turistomraadet. Paa baggrund af droeftelserne om disse retningslinjer, som vil finde sted i Raadet og i Europa-Parlamentet, vil Kommissionen forelaegge Raadet konkrete forslag paa turistomraadet.

DET EUROPAEISKE FAELLESSKAB OG TURISME

Turismens betydning for Faellesskabet

I Rom-traktatens praeambel hedder det, at medlemsstaterne er besluttet paa at skabe grundlag for en stadig snaevrere sammenslutning mellem de europaeiske folk. Ifoelge samme traktats artikel 2 har Det europaeiske Faellesskab til opgave at fremme snaevrere forbindelser mellem de stater, som det forener. Dette er ikke Faellesskabets eneste opgave, men det er utvivlsomt den foerste og den mest grundlaeggende for selve eksistensen af Faellesskabet. Turismen vil kunne bidrage til en gennemfoerelse af denne opgave.

De europaeiske folk opdager, takket vaere turismen, at de kulturelle forskelle i deres faelles civilisation ikke er modstridende, men tvaertimod komplementaere og interessante at faa kendskab til. Siden sin oprettelse har Europaraadet navnlig bestraebt sig paa at fremme denne bevidstgoerelse.

TABEL 1 Medlemsstaternes indtaegter og udgifter i forbindelse med den internationale turisme

>PIC FILE= "T0034108">

Det er Kommissionens oenske, at denne saerlige side af Europaraadets mission skal fortsaettes, og ved sit eget virke vil Faellesskabet bidrage til en udvikling af denne bevidstgoerelse.

Turismen var tidligere forbeholdt et priviligeret mindretal, men udvikledes i 1960'erne og 1970'erne til et massefaenomen, der skaber beskaeftigelse og er en udviklende faktor for ugunstigt stillede egne. Turismen er ogsaa blevet en af de vigtigste oekonomiske aktiviteter i Faellesskabet.

Tabel 1 viser den internationale turismes staerke stigning i 1960'erne og 1970'erne i alle Faellesskabets medlemsstater. Kun faa oekonomiske aktiviteter har haft en lignende udvikling. Indtaegter og udgifter i forbindelse med international turisme er i de sidste tyve aar blevet over ti gange stoerre i hele Faellesskabet, men er steget endnu mere i visse medlemsstater.

Turismen mellem medlemsstaterne udgoer over 50 % af udgifterne og over 60 % af turistindtaegterne i De Ti. Den er altsaa en vigtig faktor for omfordeling af indkomster inden for Faellesskabet. Som det fremgaar af tabel 1, er der nemlig naesten ligevaegt mellem turistindtaegter og -udgifter i Det forenede Kongerige, Irland og Danmark, mens der i vid udstraekning er underskud i Tyskland og i Benelux-landene samt overskud i Graekenland, Italien og Frankrig. Da handelsbalancerne generelt er gunstige for landene i Nordeuropa, virker turisme altsaa som en stabiliserende faktor paa betalingsbalancerne, hvilket er til gavn for Faellesskabet som helhed, hvor en afbalanceret udvikling er et grundlaeggende maal.

Tabel 2 viser turismens relative vaegt paa medlemsstaternes betalingsbalancer. Den udgoer naesten 4 % af indtaegtsposterne og ca. 5 % af udgiftsposterne i forbindelse med alle varer og tjenesteydelser i et Europa med ni medlemsstater, men udgoer en meget stoerre andel, dels paa kreditsiden paa visse medlemsstaters betalingsbalancer, dels paa debitsiden i andre medlemsstater. Nogle lande, saasom Graekenland, Italien, Irland og endog Frankrig, regner med, at turismen kan daekke en vaesentlig del af deres betalingsbalanceunderskud. Man kan forstaa betydningen heraf, naar man ved, at OECD's komité vedroerende turisme i marts 1982 konstaterede en fortsat stigning i protektionistiske foranstaltninger, der skaber hindringer for udviklingen af den internationale turisme.

EF-landenes nationale turistorganisationer nedsatte allerede for mere end ti aar siden en arbejdsgruppe, der regelmaessigt udsender en analyse af turismens oekonomiske betydning i Faellesskabet. I arbejdsgruppens fjerde rapport fra 1981 finder man flere karakteristiske oplysninger, der viser denne oekonomiske sektors voksende betydning for hver enkelt medlemsstat og for Faellesskabet som helhed.

Det fremgaar saaledes heraf, at udgifter, afholdt af turister, der er statsborgere i De Ni i 1979, beloeb sig til over 77 mia ECU, dvs. mere end 7 % af de samlede udgifter i privatforbruget. Turistindtaegter i landene i Faellesskabet oversteg dengang 72 mia ECU, hvilket var mere end 4 % af bruttonationalproduktet i Faellesskabet. Men hvis man medregner, at multi-

TABEL 2 Turisme paa medlemsstaternes betalingsbalancer

>PIC FILE= "T0034109">

plikatorvirkningen som foelge af turistindtaegter i Faellesskabet skaber andre indtaegter, vil de direkte og indirekte turistindtaegter udgoere mere end 10 % af De Ni's BNP.

Ifoelge samme rapport og stadig for 1979 var over 4 millioner mennesker beskaeftiget direkte og paa fuld tid i turistbranchen i De Ni, og beskaeftigelsen i denne sektor var i stadig udvikling. Men ogsaa her maa man regne med multiplikatorvirkningen af turistindtaegter. Det maa i oevrigt bemaerkes, af flere typer beskaeftigelse, der er afhaengige af turisme, medregnes i andre sektorer af mangel paa mere detaljerede statistikker. Man kan derfor kun opstille hypoteser. De Ti's nationale turistorganisationer fremsaetter saaledes hypotesen om, at mellem 10 % og 12 % af al arbejdskraft i Faellesskabet ville staa uden arbejde, hvis aktiviteterne i forbindelse med turisme pludselig standsedes.

Hvordan det end forholder sig, maa det erkendes, at turismen er en arbejdskraftskraevende sektor, en sektor, der endnu ikke har de store arbejdsloeshedsproblemer som andre oekonomiske sektorer i Europa, og som derfor fortjener saerlig opmaerksomhed, saaledes at den kan undgaa saadanne problemer. I en periode med oekonomisk afmatning er en tilbagevenden til protektionistiske foranstaltninger den stoerste fare for turismen.

Som beskrevet i det foelgende, har Det europaeiske Faellesskab hidtil truffet adskillige foranstaltninger til en liberalisering af turismen i medlemsstaterne, hvilket ikke har vaeret uden betydning for turismens staerke udvikling i de sidste tyve aar. Det er Faellesskabets opgave at beskytte »l'acquis communautaire« og i endnu hoejere grad at tilskynde til en turisme, der skaber beskaeftigelse og fremmer udviklingen.

Den frie bevaegelighed og beskyttelsen af turister

Turismen er af meget stor betydning for Faellesskabet paa grund af de politiske og kulturelle virkninger, oekonomiske konsekvenser for betalingsbalancerne samt for beskaeftigelsen og regionaludviklingen. Faellesskabet paa sin side fremmer eller kunne fremme turismen ved visse aktioner eller initiativer : lettelse af graensepassage, sociale sikringsordninger for turister, der er statsborgere i medlemsstaterne, harmonisering af ansvarsforsikringer for motorkoeretoejer og turistassistance samt beskyttelse af turisters interesser i Faellesskabet.

Graensepassage mellem medlemsstaterne

Inden Rom-traktaten om oprettelse af EOEF traadte i kraft, var graenserne virkelige hindringer for rejsendes faerden mellem medlemsstaterne. Disse hindringer viste sig som minutioes told- og politikontrol, bjerge af papir og lange koeer ved toldstederne. Alt dette tilskyndede naeppe nogen til at foretage udlandsrejser.

Det boer siges, at situationen klart er forbedret siden 1958. Toldafgifterne mellem medlemsstaterne i Faellesskabet er forsvundet. Papirskriveriet er ogsaa vaek, i det mindste hvad angaar rejsende, der ikke medfoerer varer af erhvervsmaessig karakter. Toldmyndigheder og graensepolitik udoever dog fortsat kontrol. 25 aar efter Rom-traktatens undertegnelse melder spoergsmaalet sig, om den nuvaerende situation er acceptabel, eller om den ikke i nogle henseender hindrer en mere dynamisk udvikling af turismen.

Skatte- og afgiftsmaessige hindringer

Paa grundlag af en raekke direktiver (1) har der siden 1969 eksisteret en ordning med »afgiftsfritagelse for rejsende«, hvorefter turisten som enhver anden rejsende kan indfoere varer, han har erhvervet i en anden medlemsstat, udover de personlige ejendele, han medfoerer i sin bagage. Han har imidlertid kun denne rettighed inden for en vis begraensning, der er fastsat af Ministerraadet, og disse begraensninger kan have ugunstige foelger for opfyldelsen af formaliteterne ved graensepassagen.

Der er en noeje sammenhaeng mellem en begraensning af afgiftsfritagelse og en intensivering af kontrollen ved graensepassage. Det er rigtigt, at det i en bestemmelse i faellesskabsretten er fastsat, at de rejsende skal have mulighed for stiltiende eller ved simpel mundtlig erklaering at tilkendegive, at de overholder graenser og betingelser for de tilladte afgiftsfritagelser. Heraf foelger en generel praksis i alle medlemsstater med kontrol ved stikproever. Men der er ingen tvivl om, at stikproevekontrollen kunne foretages mere smidigt og mindre hyppigt, saafremt afgiftsfritagelserne var hoejere, idet risikoen for overtraedelse da ganske naturligt var mindre.

Af alle disse grunde og for at faa borgeren til bedre at maerke Faellesskabets eksistens gennem fordelene ved et faelles marked, er det vigtigt, at Raadet vedtager Kommissionens forslag, der tager sigte paa at haeve graenserne for disse fritagelser. Dette maal maa prioriteres i endnu hoejere grad, da den reelle vaerdi af disse fritagelser hver dag formindskes ved inflation og valutanedskrivning, og da en vigtig rettighed for borgeren i Faellesskabet derved stadig forringes.

Med hensyn til de af turisten medfoerte personlige ejendele giver den faktiske situation ikke anledning til store problemer paa nuvaerende tidspunkt. For saa vidt angaar transportmidler (biler, campingvogne, lystbaade), ligger et direktivforslag om ophaevelse af alle formaliteter i oejeblikket til behandling i Raadet. De fleste medlemsstater kraever allerede paa nuvaerende tidspunkt ikke laengere formaliteter i den henseende. Indfoersel af campingvogne ud over et vist tidsrum skaber imidlertid fortsat problemer. Med hensyn til en begraensning af genstande, som godtages som den rejsendes personlige ejendele, aendres skik og brug. Det bliver saaledes almindeligt at have fjernsynsapparater i campingvognen og tage videobaandoptagere med som bagage. Vanskelighederne loeses i regelen i disse tilfaelde ved en tilpasning af administrativ praksis, naar de beroerte organisationer (f.eks. automobilklubber) paatager sig at foretage de fornoedne henvendelser til de kompetente myndigheder.

Endelig vil ivaerksaettelsen af en anden faellesskabsforanstaltning ogsaa kunne faa positive foelger for turismen. Der er tale om direktivforslaget vedroerende faellesskabsordningen for proviantering af internationale skibe, fly og tog.

Politikontrol

Identitetskontrol af rejsende, der koerer over graenserne mellem medlemsstaterne i personbiler, foretages i almindelighed ved stikproever. Graensepassage i biler er blevet betydelig lettere, efter at kontrollen med det internationale automobilforsikringskort (det groenne kort) blev ophaevet i henhold til Raadets direktiv af 24. april 1972 (2). Bilisternes ophold i de besoegte lande vil ogsaa blive gjort lettere ved indfoerelsen af et EF-koerekort, som besluttet ved Raadets direktiv af 4. december 1980 (3).

Til gengaeld underkastes rejsende med andre transportmidler fortsat strengere politikontrol. Der foretages saaledes stadig systematisk kontrol ved graensepassage i tog, busser og i fly (cartes de débarquement) eller i lufthavne trods de mange opfordringer, som baade Europa-Parlamentet og Kommissionen har rettet til regeringerne.

Som argument for en opretholdelse af politikontrol inden for Faellesskabet fremfoerer medlemsstaterne foerst og fremmest beskyttelsen af offentlig orden og sikkerhed (bekaempelse af terrorister, kampen mod narkotikaforhandlere). Men det er svaert for borgerne i Faellesskabet at forstaa grundene til de forskellige grader af kontrol, der foretages, alt efter hvilken transportform der anvendes for at komme fra én medlemsstat til en anden. Man kan stille spoergsmaalet, om man ikke skulle overveje en forenkling af kontrollen ved al graensepassage mellem medlemsstaterne og for alle transportformer. Kommissionen har netop forelagt Raadet en resolution herom.

Det maa bemaerkes, at stats- og regeringscheferne, forsamlet i Paris, allerede i december 1974 havde overvejet oprettelsen af en pasunion bestaaende af tre grundlaeggende elementer : et ensartet pas, ophaevelse af personkontrol ved graenserne mellem medlemsstaterne og tredjelandes ensartede behandling af statsborgere fra medlemsstaterne. Et foerste skridt henimod en pasunion blev taget ved Raadets resolution om indfoerelse af et EF-pas, som medlemsstaterne vil bestraebe sig paa at udstede senest fra den 1. januar 1985. Betydningen af et EF-pas er stor paa det politiske og psykologiske plan, for det vil blive det foerste dokument, der er bestemt for alle borgere i medlemsstaterne, og som indeholder en henvisning til Det europaeiske Faellesskab.

Det maa konkluderes, at told- og politikontrol fortsat udgoer hindringer for turismen mellem medlemsstaterne, selv om der er gjort visse fremskridt. Det forhold, at Raadet den 29. juni 1982 vedtog Kommissionens forslag om at forhoeje graenserne for »afgiftsfritagelsen for rejsende« fra 180 til 210 ECU, medfoerer en vis forbedring. Kommissionen agter i naer fremtid at foreslaa en indekseringsmekanisme.

Da der fortsat findes toldsteder, kunne det i oevrigt vaere oenskeligt, at der sammesteds oprettedes turistinformationskontorer, der kunne give oplysninger om hoteller og sevaerdigheder i graenseegnene, og som isaer ville goere graensepassagen turistvenlig.

Meget ville vaere vundet paa laengere sigt, hvis det kunne lykkes at oprette en »pasunion« mellem medlemsstaterne i Faellesskabet, hvorved personkontrollen kunne flyttes til de ydre graenser, saadan som det allerede er tilfaeldet i Benelux-landene ifoelge konventionen mellem dem af 1960.

Turisters sociale sikring

Raadets forordninger vedroerende rettighederne til social sikring for loennede arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende eller pensionerede og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (4), finder anvendelse paa turister og ferierende, som er statsborgere i medlemsstaterne. I disse forordninger betragtes turister (herunder ogsaa feriegaester eller besoegende hos slaegtninge) som vandrende arbejdstagere og har ret til sygehjaelp, saafremt de kan faa lignende ydelser i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor de er forsikret. Denne ret dokumenteres ved, at deres sygesikringsorganisation foer deres afrejse udsteder en »attest for ret til naturalydelser« (blanket E 111), saaledes at den om noedvendigt kan forevises for en sygesikringsorganisation i en anden medlemsstat. Det er altsaa vigtigt, at de rejsende faar denne blanket, foer de forlader deres land.

Forordningerne foreskriver, at forskellige kategorier af personer, der er forsikrede, kan faa sygehjaelp i alvorlige tilfaelde - almen laegehjaelp eller specialisthjaelp, laegemidler, tandlaegebehandling, hospitalsindlaeggelse osv. - i overensstemmelse med gaeldende normer og praksis i den medlemsstat, der leverer ydelserne, samt de kontantydelser (forbindelse med sygdom, barsel osv.), de har ret til. Hvis turisterne er i besiddelse af en blanket E 111, burde de altsaa ikke faa problemer, hvis de bliver syge eller rammes af en ulykke i et andet land i Faellesskabet. Dette er en stor fordel for turismen mellem medlemsstaterne i forhold til turismen i tredjelande.

Erfaringerne har dog vist, at et stort antal turister er uvidende om eller ikke helt forstaar de administrative bestemmelser, der gaelder for anvendelsen af faellesskabsforordningerne, selv om de let kan faa oplysninger om privatforsikringer. Kommissionen er sammen med de kompetente instanser i medlemsstaterne ved at undersoege mulighederne for at indfoere nye, mere enkle og effektive procedurer herfor. Den vil ogsaa intensivere sine informationskampagner over for offentligheden paa dette omraade.

Ansvarsforsikring for motorkoeretoejer og turistassistance

Turismens udvikling i de senere aar har bevirket, at der er opstaaet specialiserede virksomheder, som daekker alle former for ulykker, der kan forekomme paa en rejse. Automobilklubberne udvider paa samme maade deres arbejdsomraade ved udover vejhjaelp at tilbyde andre former for assistance. Turistassistance kan gives i form af naturalydelser (reparationer, hjemsendelse ved ulykker osv.), hvor tjenesteyderen kun anvender sit eget personale og udstyr. Den kan desuden faa form af en virkelig forsikring. Det forslag til direktiv om »turistassistance«, som Kommissionen forelagde Raadet den 13. januar 1981, tager sigte paa at underkaste de forskellige omraader for virksomheder, der yder turistassistance i form af forsikringer, samme normer for tilsyn, som fastsat i Raadets direktiv af 24. juli 1973 (samordning af skadesforsikringer) for forsikringsvirksomheder og altsaa harmonisere betingelserne for turistassistance i Faellesskabet.

Med henblik paa at mindske visse forskelle, som bestaar mellem de forskellige medlemsstater vedroerende lovpligtig ansvarsforsikring for motorkoeretoejer, og for at sikre, at biltrafikofrene nyder samme beskyttelse i alle medlemsstaterne, forelagde Kommissionen i oevrigt den 7. august 1980 Raadet et forslag til direktiv om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om ansvarsforsikring for motorkoeretoejer.

Endelig har Kommissionens henstilling af 8. januar 1981 (5) om fremskyndelse af skadesreguleringen i forbindelse med ansvarsforsikring for motorkoeretoejer det formaal i tilfaelde af en ulykke at lette oversendelsen af politirapporter og andre noedvendige dokumenter for en skadesopgoerelse til de forsikringsselskaber, hvor bilisten er forsikret.

Beskyttelse af turisternes interesser

Som led i sin politik vedroerende orientering og beskyttelse af forbrugerne har Kommissionen indledt en raekke undersoegelser vedroerende turisme og saerlig af rejsebureauers og rejsearrangoerers tilbud til forbrugerne. Den har i foerste omgang undersoegt Den internationale Konvention om Rejsekontrakter (CCV), som blev udarbejdet i 1970, men som inden for Faellesskabet nu kun finder anvendelse i Belgien og Italien. Denne konvention er nemlig temmelig mangelfuld, og Det internationale Institut for tilvejebringelse af en ensartet Privatret, der havde udarbejdet den, var klar over dens mangler og bestemte i 1980, at den skulle aendres.

Desuden har Kommissionen overdraget eksperter at gennemfoere to undersoegelser, nemlig en om »Rejsearrangoerers og rejsebureauers ansvar« (A. Borst, 1979) og en anden om »Det europaeiske charterrejsemarked« (Sofres, 1981). Den anden undersoegelse viste, at der hos kunderne kunne konstateres en ikke ubetydelig utilfredshed, som i nogen grad skyldtes misligholdelse af klausulerne i kontrakten med rejsebureauet samt vildledende beskrivelser i arrangoerernes brochurer, bl.a. prisforhoejelser efter bestillingen, aendring af de tilbudte rejsers indhold (f.eks. med hensyn til hotel eller tidspunkt for flyafgang), undertiden utilfredsstillende indlogeringsforhold, annulleringsgebyrer, manglende afgraensning af de forskellige tjenesteyderes ansvar.

Som en opfoelgning af disse undersoegelser paataenker Kommissionen at forelaegge Raadet et udkast til rammedirektiv om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med charterrejser. I dette direktiv fastlaegges en raekke stoerre principper, som skal gennemfoeres i medlemsstaterne.

Europa-Parlamentet har flere gange behandlet spoergsmaalet om sikkerhedsforanstaltninger i hotellerne. Under hensyn til de eksisterende mangler i de nationale lovgivninger anmodede det om udarbejdelse af et faellesskabsdirektiv, der kunne udfylde nogle af disse mangler, bl.a. i forbindelse med opslag af instrukser, anbringelse af brandslukningsapparater og angivelse af noedudgange. Den raadgivende Forbrugerkomité fremkom i december 1981 med en udtalelse, hvori den understregede noedvendigheden af en faellesskabsaktion paa omraadet. Den har anmodet Kommissionen om at se naermere paa problemet og i foerste omgang at udarbejde en kodeks.

Kommissionen overvejer i den forbindelse at foretage en undersoegelse af og fremsaette forslag om de ikke-strukturmaessige aspekter i forbindelse med sikkerhed i hoteller, f.eks. : personalets uddannelse i forebyggelse af og indgriben mod brand, brandalarmeringssystemer i hotellerne og periodisk kontrol, der foretages af et kvalificeret personale.

Endelig maa man for at beskytte de rejsendes interesser i Faellesskabet forhindre vildledende reklame og overalt gennemfoere, at der uden for hotellerne anbringes opslag med priser og standardiserede oplysninger, saa vidt muligt med anvendelse af symboler.

Forbedring af turisterhvervenes arbejdsbetingelser

Det europaeiske Faellesskab har ikke blot fremmet turismen ved at indfoere fri bevaegelighed for personer inden for dets omraade, men det har ogsaa etableret et faelles marked for tjenesteydelser i turistmaessig sammenhaeng, idet det tillader fri etableringsret for erhvervsdrivende og disses fri udveksling af tjenesteydelser i en hvilken som helst medlemsstat. Faellesskabet har stadig mulighed for i betydelig grad at forbedre arbejdsbetingelserne for erhvervsdrivende inden for turistsektoren gennem en tilnaermelse af deres uddannelsesniveau og en gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser samt ved gennem Den europaeiske Socialfond at stoette erhvervsuddannelsesprogrammer. Endelig kan Faellesskabet sammen med medlemsstaterne soege at finde frem til loesninger paa problemerne vedroerende spredning af ferieperioderne, de skatte-og afgiftsmaessige problemer samt de energimaessige problemer, der optager turisterhvervene.

Etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser inden for turisterhvervene

Friheden for statsborgere i en medlemsstat til at udoeve erhvervsvirksomhed paa en anden medlemsstats omraade er et grundlaeggende element i Det europaeiske oekonomiske Faellesskab. Den giver adgang til at optage og udoeve selvstaendig erhvervsvirksomhed samt til at oprette og lede virksomheder, herunder navnlig selskaber paa de vilkaar, som i etableringslandets lovgivning er fastsat for landets egne statsborgere (artikel 52 og 59 i EOEF-traktaten).

Det er i dag et anerkendt princip, at statsborgere fra andre medlemsstater ligestilles med en medlemsstats egne borgere, bl.a. hvad angaar aktiviteter inden for turistsektoren, og det er ikke noedvendigt at vedtage saerlige bestemmelser herom. Faktisk er det ved to domme afsagt af Domstolen (dommene Reyners og Van Binsbergen, begge fra 1974) blevet fastslaaet, at traktatens bestemmelser om etableringsret kan anvendes direkte. I mangel af anden faellesskabsbestemmelse har enhver statsborger i en medlemsstat en personlig ved traktaten sikret ret til at etablere sig og til at udoeve selvstaendig virksomhed i en hvilken som helst medlemsstat paa samme betingelser som vaertslandets egne statsborgere. Enhver statsborger i et faellesskabsland, som endnu maatte komme ud for forskelsbehandling, vil kunne goere sin ret gaeldende ved de nationale domstole, idet faellesskabsbestemmelserne har forrang for alle herimod stridende nationale bestemmelser.

Adgangen til et erhverv er imidlertid i visse medlemsstater underkastet mere eller mindre strenge betingelser, hvad angaar krav om haederlighed eller praktiske og teoretiske kundskaber, og de sidstnaevnte kan dokumenteres ved hjaelp af eksamensbeviser, certifikater eller andre beviser. Forskellen i de nationale bestemmelser kan vaere til hinder for den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser.

Med det formaal at overvinde disse hindringer er der vedtaget en raekke faellesskabsdirektiver vedroerende forskellige erhvervsgrene. To direktiver omhandler specielt turisterhvervet. Det ene er Raadets direktiv af 15. oktober 1968 om selvstaendig erhvervsvirksomhed af foelgende art : restaurations- og udskaenkningsvirksomhed, hotelvirksomhed og lignende samt campingpladsvirksomhed (6). Det andet er Raadets direktiv af 16. juni 1975, som bl.a. omhandler virksomhed som rejseleder og turisttolk (7). Hvad disse aktiviteter angaar, maa vaertslandet anerkende de kvalifikationsbeviser og beviser for haederlighed, som er tilstraekkelige i hjemlandet for den person, der paataenker at udoeve det paagaeldende erhverv dér. Til gengaeld er andre turistmaessige aktiviteter ikke omfattet af saadanne direktiver, og det gaelder specielt virksomhed som turistfoerer. For at kunne udoeve et saadant erhverv maa den paagaeldende derfor vaere i besiddelse af de kvalifikationer, som vaertslandets lovgivning kraever.

Raadet vedtog den 19. juni 1982 et forslag til direktiv, som blev forelagt det i 1965, og som vedroerer foranstaltninger, der tager sigte paa at fremme den effektive udoevelse af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser inden for selvstaendig erhvervsvirksomhed, bl.a. visse af transportomraadets og rejsebureauvirksomhedens stoetteerhverv (8).

Det skal bemaerkes, at erhvervet som rejseagent i hoej grad er baseret paa tillid, idet leverandoererne yder agenten kredit ved at honorere de anvisninger paa transport, logi og maaltider, som agenten har udstedt til sine kunder, og som han foerst afregner for én eller flere maaneder senere ; ligeledes betaler rejseagentens kunder forud og maa stole paa, at de ydelser, de modtager, svarer til prisen. Derfor findes der i de fleste faellesskabslande bestemmelser, som tager sigte paa at beskytte publikum, idet der stilles mere eller mindre strenge betingelser for rejseagenters adgang til erhvervet. Forskellene i de ordninger, der findes i faellesskabslandene, skaber vanskeligheder for erhvervet som rejseagent og er for publikum en kilde til fejltagelser, misforstaaelser og forvirring. Det er derfor positivt at Raadet har vedtaget ovennaevnte direktiv.

Erhvervsuddannelse og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser

Det er klart, at arbejdstagere uddannet inden for turistindustrien kun kan sikres mobilitet, hvis de kvalifikationer, de har opnaaet, og de studieophold, de har gennemfoert i andre medlemsstater, anerkendes, og dette gaelder, hvad enten det drejer sig om hotel- eller restaurationsbranchen, om tilrettelaeggelse og ledelse af rejser og turistaktiviteter eller om enhver anden aktivitet, der er direkte eller indirekte forbundet med turisme.

Ganske vist findes der i alle medlemsstater specielle erhvervsuddannelser, der tager sigte paa de traditionelle aktiviteter inden for hotel- og restaurationsbranchen, men specialiserede uddannelser paa hoejere niveau, f.eks. i tilrettelaeggelse og ledelse af turisme, er mindre udbredte.

I samarbejde med Det europaeiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (CEDEFOP) foregaar der i oejeblikket en undersoegelse med henblik paa at vurdere de faglige krav, der stilles til beskaeftigede inden for hotel- og restaurationssektoren. De undersoegelser, der er blevet gennemfoert inden for andre sektorer, har vist, at de faglige krav i forbindelse med de beskaeftigelser, der er undersoegt, stort set er de samme i alle medlemsstater. Som foelge heraf maa de kundskaber og faerdigheder, som en arbejdstager skal vaere i besiddelse af for at kunne udoeve disse aktiviteter, og som han har erhvervet under sin uddannelse eller gennem sin faglige erfaring, ligeledes stort set vaere de samme.

Heraf foelger, at de resultater, arbejdstagerne fra samtlige medlemsstater har opnaaet gennem deres uddannelse, og som de kan dokumentere ved medlemsstaternes forskellige beviser, maa give dem mulighed for at opfylde de samme aftalte faglige krav, hvilket er meget vigtigt for turistindustrien, som betjener sig af en forholdsvis mobil, international arbejdskraft. Spoergsmaalet om gensidig anerkendelse af kvalifikationer inden for turistsektoren undersoeges i en stoerre sammenhaeng af Kommissionen, der behandler spoergsmaalet om anerkendelse af paa den ene side eksamensbeviser, som giver mulighed for fortsatte studier (akademisk anerkendelse) er en lovbestemt betingelse for adgangen til et erhverv, eller som dokumenterer erhvervspraksis, uden dog at vaere en betingelse for adgang til erhvervet.

I henhold til en afgoerelse af 9. februar 1976, truffet af Raadet og undervisningsministrene forsamlet i Raadet, skal der gennemfoeres faelles undervisningsprogrammer for hoejere uddannelsesinstitutioner i de forskellige medlemsstater. Hidtil har kun to programmer vedroerende turisme faaet tildelt stoette, nemlig et program mellem Det forenede Kongerige og Forbundsrepublikken Tyskland samt et program mellem Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Italien.

Ansoegninger fra hoejere laereanstalter, som oensker at fastlaegge faelles undervisningsprogrammer vedroerende turisme, samt ansoegninger fra de hoejere uddannelsesinstitutioners undervisere, forskere og administratorer ved de hoejere videregaaende studier, som beskaeftiger sig med turisme, og som oensker at aflaegge studiebesoeg af kortere varighed i andre medlemsstater, vil fortsat blive behandlet efter deres betydning. Kommissionen vil overveje muligheden for at laegge vaegt saerlig paa dette omraade i de kommende aar.

Tilskud fra Den europaeiske Socialfond

Turistvirksomhed og personer, der er beskaeftiget hermed, kan opnaa tilskud fra Socialfonden i form af samfinansiering med henblik paa at forbedre beskaeftigelsesmulighederne samt den geografiske og erhvervsmaessige mobilitet. Den vaesentligste stoette ydes til erhvervsuddannelse og omskoling af personer, der er beskaeftiget eller har mulighed for at opnaa beskaeftigelse i en hvilken som helst sektor inden for turistindustrien. Desuden finansieres et antal undersoegelser, der tager sigte paa udvikling af turistmaessige aktiviteter.

Hidtil er stoerstedelen af stoetten fra Socialfonden til turisme blevet ydet til erhvervsuddannelse inden for hotel- og restaurationsbranchen, baade til traditionelle former for beskaeftigelse og til administrative funktioner. Desuden er der i stigende grad blevet ansoegt om stoette fra fonden til samfinansiering af uddannelsesprojekter vedroerende fritidsaktiviteter i bjergegne (vintersport, bjergbestigning o.l.). Turismen i landbrugsomraader kan ligeledes stoettes via Socialfonden, idet der kan gives tilskud til uddannelse af landbrugere eller af personer, der har forladt landbruget, saaledes at de kan opnaa beskaeftigelse i turistbranchen, enten som alternativ beskaeftigelse eller som et middel til at skabe oegede indtaegter for landbrugsarbejdere.

I retningslinjerne for forvaltningen af Den europaeiske Socialfond for 1982-1984 laegges der saerlig stor vaegt paa nye forsoegsprogrammer, som kombinerer beskaeftigelse og uddannelse, og som undtagelsesvis kan straekke sig over tre aar i stedet for den normale periode paa ét aar, som er fastsat i forordningerne for Socialfonden. Turismen er et omraade, hvor saadanne kombinerende uddannelsesprogrammer vil vaere velegnede.

Desuden kan fonden yde stoette til uddannelsesprojekter, der henvender sig til haandvaerkere (ofte landbrugsarbejdere eller deres aegtefaeller), som fremstiller kunsthaandvaerk, souvenir og lignende til turistindustrien. Dette kan bidrage til at standse affolkningen af landbrugsomraaderne. Ligeledes kan Socialfonden give tilskud til uddannelse af personer med interesse for restaurering og bevaring af historiske monumenter og bygninger, kunstvaerker og lignende.

I betragtning af Faellesskabets nuvaerende arbejdsloeshedsproblemer og af turismens arbejdskraftsintensive karakter, kan Socialfonden, hvis vaesentligste opgave er at forbedre beskaeftigelsesmulighederne, kun reagere positivt paa ethvert initiativ, som kan foere til oprettelse af nye arbejdspladser inden for denne sektor.

Spredning af ferieperioderne

Placeringen af skole- og industriferierne i et begraenset tidsrum af aaret medfoerer problemer, saasom overbelastning af transportinfrastrukturerne og af turistfaciliteterne i denne periode og underudnyttelse i resten af aaret. Denne tendens modvirker den oenskede regionaludvikling, beskaeftigelsesstabilitet og effektivitet inden for turisindustrien og medfoerer prisstigninger i hoejsaesonen samt en rejseintensitet, der er ubehagelig for turisterne selv.

Denne situation skyldes direkte den saedvane, at praktisk taget samtlige medlemsstater laegger skole- og universitetsferien i juli og august, og at industri- og handelsvirksomheder er helt lukkede i samme periode for at opnaa saa store besparelser som muligt. Uddannelsesudvalget, som er nedsat i henhold til en afgoerelse truffet af Raadet og undervisningsministrene i medlemsstaterne i 1976, havde en foerste droeftelse af dette spoergsmaal 1 januar 1978. Selv om de generelle problemer er blevet defineret, og forskellige loesninger er foreslaaet, har spoergsmaalet ikke siden vaeret droeftet.

Som svar paa talrige skriftlige forespoergsler fra parlamentsmedlemmer har Kommissionen samfinansieret to indledende undersoegelser, den ene vedroerende den europaeiske turistindustris fremtid i perioden fra 1980 til 1990 og den anden vedroerende spredning af ferien. Kommissionen har nu til hensigt at foretage en analyse af skoleferiernes fordeling i medlemsstaterne samt af deres forbindelse med industri- og handelsvirksomhedernes ferie og fuldstaendige lukning. Man vil ligeledes undersoege de forskellige muligheder for spredning af ferien.

Det er noedvendigt at afvente resultaterne af denne analyse, foer spoergsmaalet om spredning af ferien paa faellesskabsplan kan behandles. Det vil isaer vaere hensigtsmaessigt at undersoege problemet paa dette niveau, idet en aktion for spredning, som i hoej grad oenskes af turisterhvervene og af turisterne selv, maa foretages af flere lande samtidig, hvis den skal virke efter hensigten og ikke skabe konkurrenceproblemer.

Skatte- og afgiftsspoergsmaal i forbindelse med turisme

Raadets sjette direktiv af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter (9) har betydning for turismen. Det udelukker bl.a., at der kan ske momsfritagelse for udlejning inden for hotelsektoren eller sektorer med tilsvarende opgaver, saaledes som dette begreb er fastlagt i medlemsstaternes lovgivning, herunder udlejning i ferielejre eller i omraader, der er indrettet som campingpladser. Med tanke paa de saerlige problemer i forbindelse med rejsebureauer fastslaar Raadet i det sjette direktivs artikel 26, at rejsebureauets fortjenstmargen skal udgoere beskatningsgrundlaget. Denne beskatning af rejsebureauets tjenesteydelse faar saaledes kun ringe indvirkning paa rejsens pris.

Det skal bemaerkes, at den skatte- og afgiftsmaessige harmonisering i Faellesskabet i oejeblikket er begraenset til saadanne aktioner, som er noedvendige for det faelles markeds etablering og funktion, det vil sige, at harmoniseringen vedroerer beregningsgrundlaget for indirekte skatter, men ikke de anvendte satser. I sin rapport til Raadet af 27. marts 1980 vedroerende udsigterne for en samordning af Faellesskabets skatte- og afgiftssystemer udtaler Kommissionen, at det er yderst vanskeligt at fjerne forskelle, som vedroerer strukturerne i skatte- og afgiftssystemet, det samlede skattetryk og skatteindtaegternes fordeling paa de forskellige former for skat.

Tabel 3 viser, hvor stor forskellen er mellem de momssatser, som ni af faellesskabslandene anvender for tjenesteydelser inden for hotel- og restaurationsbranchen : Graekenland anvender ikke i oejeblikket moms.

TABEL 3 Momssatser, anvendt pr. 1.1.1982 i Faellesskabets medlemsstater, undtagen Graekenland

>PIC FILE= "T0034110">

Selv om Kommissionen er klar over de problemer, der opstaar paa grund af de forskellige afgiftssatser inden for hotel- og restaurationssektoren i Faellesskabet, har den af ovennaevnte aarsager ikke til hensigt at foreslaa sektorbestemte foranstaltninger, som kunne faa indvirkning paa de nationale skatte- og afgiftsindtaegter, medmindre saadanne foranstaltninger er noedvendige for gennemfoerelse af en faelles politik, fastlagt af Raadet, eller har til formaal at afboede saerlig alvorlige situationer.

Det ville imidlertid vaere hensigtsmaessigt, at Kommissionen undersoegte, om og i hvilket omfang forskellene mellem medlemsstaternes afgiftspaalaegninger, specielt moms inden for hotel- og restaurationsbranchen samt afgifter paa braendstoffer, kan give anledning til omlaegninger af turisttrafikken.

Energiproblemer i forbindelse med turisme

Energi spiller en rolle for turismen paa to niveauer. Dels har prisen paa braendstof meget stor betydning for omkostningerne ved benyttelse af transportmidler, og dels er udgifterne til opvarmning og/eller klimaregulering i hoteller og andre turistfaciliteter afgoerende for disse etablissementers kostpriser.

Oliekrisen i 1973 viste tydeligt, hvor stor en fare, knaphed og voldsomme prisstigninger paa energi udgoer for oekonomien i almindelighed og for transport- og turistsektoren i saerdeleshed. Denne krise indtraf heldigvis i begyndelsen af lavsaesonen (slutningen af oktober) midt i en periode med staerkt ekspanderende turisme. Men det andet olieprischok i 1979 og de efterfoelgende prisstigninger paa energi har foroeget omkostningerne ved transport og turisme endnu mere, og man er nu naaet op paa niveauer, der ikke kan overskrides, uden at det vil faa meget alvorlige foelger.

Derfor er foranstaltninger, som kan daempe virkningerne af en begraenset knaphed paa olie, vigtige for turismen. Saadanne foranstaltninger kan omfatte en lang raekke muligheder, som Kommissionen har foelt sig noedsaget til at foreslaa efter gennem de senere aar at have konstateret, at oekonomien kan paavirkes i alvorlig grad af spaendinger paa markedet, ogsaa selv om de kun skyldes en meget lille knaphed paa kort sigt, eller, i graensetilfaelde, af usikkerhed og manglende information. Det drejer sig om i fremtiden at undgaa en voldsom prisstigning og dens naturligvis negative foelger for turismen, og dette kan ske ved, at der traeffes passende foranstaltninger, saa snart forvarslerne om en markedsspaending viser sig. Denne vilje til at foregribe vanskelighederne er det grundlaeggende element i den af Kommissionen anbefalede strategi paa energiomraadet.

Kommissionen har i 1981 fremsendt to andre meddelelser til Raadet vedroerende energipriser og beskatning af olieprodukter ; formaalet med disse meddelelser er at skabe bedre gennemskuelighed og at opnaa en vis rationel tilpasning af de afgiftsmaessige foranstaltninger vedroerende disse produkter til energipolitikkens maalsaetninger.

De foranstaltninger, der er foreslaaet i disse to dokumenter, kan ikke undgaa at paavirke turismen, idet de vil virke stabiliserende samt nedsaette usikkerheden omkring prisstrukturudviklingen og beskatningen i forbindelse med de paagaeldende produkter.

Det skal i oevrigt bemaerkes, at Faellesskabet i henhold til to forordninger, vedtaget af Raadet i 1978, yder finansiel stoette til projekter om udnyttelse af alternative energikilder (10) og til demonstrationsprojekter om energibesparelse (11), en stoette, der omfatter mellem 25 % og 49 % af projektomkostningerne. Der er allerede ydet stoette til en raekke projekter, som direkte vedroerer turisme, f.eks. opvarmning af hoteller, fritidscentre, svoemmehaller og andre kollektive faciliteter. De offentlige udbud i forbindelse med den finansielle stoette offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Enhver fysisk eller juridisk person, enhver institution eller gruppe, der er oprettet paa medlemsstaternes territorium, kan anmode om finansiering af et demonstrationsprojekt vedroerende energibesparelse eller udnyttelse af nye energikilder. Paa betingelse af, at det ikke skaber handelsmaessig forskelsbehandling, kan desuden enhver person eller ethvert selskab i Faellesskabet, der maatte vaere interesseret heri, faa og udnytte resultaterne af saadanne projekter, der finansieres af Faellesskabet, og som paaviseligt har foert til rationel udnyttelse af traditionelle eller alternative former for energi.

Transport og turisme

Da turismen fremfor alt er praeget af mobilitet, er det klart, at transportaktiviteter er af allerstoerste betydning for turister. I denne henseende har Faellesskabet allerede gjort meget for turismen. Den oekonomiske integration har haft en tydelig indvirkning paa forbindelserne inden for Faellesskabet. Landevejs-, jernbane- og flyforbindelser er i stadig hoejere grad blevet tilpasset kontinentets behov, og motorvejene hoerer ikke laengere op et par kilometer fra graenserne og skaber flaskehalse, som tilfaeldet var tidligere. Selvfoelgelig er der endnu meget, der skal gennemfoeres, som det ogsaa fremgik af Kommissionens meddelelse af november 1979 om Faellesskabets rolle i forbindelse med udviklingen af transportinfrastrukturerne, men der er dog naaet ganske betydelige resultater, hvad de forskellige transportmaader angaar.

Passagerbefordring ad landevej

Liberaliseringen af adgangen til markedet for landevejstransport er et maal for Faellesskabets transportpolitik. Allerede i juli 1966 blev Raadets forordning nr. 117/66/EOEF om indfoerelse af faelles regler for den internationale personbefordring ad landevej med omnibusser vedtaget. I henhold til denne forordning kraeves der ikke koerselstilladelse fra en anden medlemsstat end den, hvor koeretoejet er indregistreret, for lejlighedsvis passagerbefordring med omnibusser. Da den lejlighedsvise befordring er en tjenesteydelse, der i hoej grad vedroerer turismen, har forordning nr. 117/66/EOEF spillet en vigtig rolle for udviklingen af turismen mellem medlemsstaterne (12).

I forordning (EOEF) nr. 517/72 af 28. februar 1972 blev der fastsat faelles regler for rutekoersel og saerlige former for rutekoersel med omnibusser mellem medlemsstaterne (13). Med denne forordning indfoertes ensartede procedurer for udfaerdigelse og udstedelse af tilladelser til at praestere disse ydelser, og der fastsattes ensartede kontrolmidler, som goer det muligt for de kompetente myndigheder at foelge markedsudviklingen og at faa de oplysninger, som er noedvendige til bedoemmelse af ansoegninger om tilladelse, til at udoeve en saadan virksomhed. Ved en forordning af 20. december 1977, som aendrede forordning (EOEF) nr. 512/72, forenklede Raadet ligeledes de administrative formaliteter i forbindelse med rutekoersel mellem havneomraader, hvorfra der udgaar fast linjetrafik (14).

Ligeledes den 28. februar 1972 indfoerte Raadet ved forordning (EOEF) nr. 516/72 faelles regler for pendulkoersel med omnibusser mellem medlemsstaterne. Denne forordning er ogsaa af meget stor betydning for turismen, idet der ved pendulkoersel flere gange foretages frem- og tilbagekoersel mellem samme udgangspunkt og samme bestemmelsessted med det formaal at transportere rejsende, der forud er opdelt i grupper (15).

Hvad udlandsrejser og specielt lejlighedsvise internationale transporter af rejsende med omnibusser ad landevej angaar, vil forslaget til en aftale mellem Faellesskabet, OEstrig, Spanien, Finland, Norge, Portugal, Sverige, Schweiz og Tyrkiet (ASOR) ligeledes faa en positiv indvirkning paa turismen mellem disse lande. Denne aftale har til formaal at ophaeve forskellene mellem landenes administrative ordninger, at lette og rationalisere tilrettelaeggelsen af disse tjenesteydelser samt at forenkle kontrolforanstaltningerne. Med den liberalisering af de administrative ordninger, som aftalen indebaerer, er den af stor betydning for turismens udvikling. Denne aftale er den foerste foranstaltning paa dette omraade, som gaar ud over Faellesskabets graenser og ogsaa medfoerer bindende regler for tredjelande.

Passagerbefordring med jernbane

De europaeiske jernbaneselskaber goer en konstant og grundig indsats for at forbedre deres tilbud om international befordring af rejsende, idet de foroeger rejsehastigheden samt forbedrer deres kundeservice og komfort samtidig med, at de har flere afgange og opretter direkte forbindelser. Specielt hvad angaar tilbud om personbefordring, skal naevnes biltog (TAA) og saesonbestemte ekstratog.

Sammenlignet med forholdene foer krigen er turistmarkedet blevet udvidet til ogsaa at omfatte arbejdstagere med forholdsvis beskedne indkomster, og dette har medfoert et vaeldigt opsving inden for rejsebranchen. Jernbanerne kan med deres varierede pristilbud tilfredsstille turisternes forskellige behov, hvad enten det drejer sig om individuelle rejser, familie- eller grupperejser, bl.a. EURAIL-systemet, som er beregnet for turister fra oversoeiske lande ; 40 % rabat pr. deltager i grupperejser (BIGE-systemet) og abonnementssystemet med en fast pris for unge og aeldre (Inter-Rail).

I en resolution fra Raadet af 15. december 1981 fastsaettes det bl.a., at antallet af hurtige internationale forbindelser for rejsende boer oeges, hvilket vil kunne vaere til gavn for turismen. Kommissionen har endvidere til hensigt at stimulere jernbanernes supplerende aktiviteter med henblik paa at goere deres passagerservice mere attraktiv (taettere samarbejde med rejsebureauerne, indretning af modtagelsesfaciliteter paa og omkring banegaardene).

Flytransport og turisme

I sit memorandum af 4. juli 1979 om De europaeiske Faellesskabers medvirken ved udviklingen af flytransport konstaterede Kommissionen, at det generelle prisniveau for rutefly var for hoejt, og at individuelt rejsende ikke havde tilstraekkeligt mange alternativer. Selv om befordring med charterfly er blevet meget almindelig ved transporter inden for Faellesskabet og har skabt priskonkurrence mellem charterselskaberne, har dette ikke fremkaldt nogen konkurrence mellem ruteflyselskaberne i Europa. Disse selskaber baserer stadig hovedsagelig deres prispolitik paa forretningsrejser, hvor prisen ikke noedvendigvis er en afgoerende faktor, mens en saenkning af prisen sandsynligvis ville kunne tiltraekke andre passagerer og fylde flyene op.

Med det formaal at forbedre flytransporten i Faellesskabet samt at varetage forbrugernes interesser, anbefalede Kommissionen, at der inden for Europa blev etableret et effektivt net, som ikke skulle vaere begraenset af nationale barrierer, og som kunne tilbyde de forskellige kategorier af forbrugere lavest mulige priser. Til gennemfoerelse heraf blev der i det paagaeldende memorandum foreslaaet aendringer i prisstrukturen for ruteforbindelser, saaledes at det blev muligt at anvende priser, som ville vaere fordelagtige for fritids- og ferierejser og for den inter-regionale trafik.

Raadet behandler for oejeblikket to forslag, som direkte vedroerer turismen, nemlig et forslag af 26. oktober 1981 til direktiv vedroerende takster for ruteflyvning mellem medlemsstaterne og et forslag af 27. november 1980 til Raadets forordning om tilladelse til inter-regional ruteflyvning til transport af passagerer, post og fragt mellem medlemsstaterne. Det foerste forslag har bl.a. til formaal at skabe stoerre gennemskuelighed paa prisomraadet, at goere prisfastsaettelsen smidigere samt at oege luftfartsselskabernes muligheder for at traeffe nye initiativer paa dette omraade. Det har betydning for de turister, som laegger vaegt paa en mere fleksibel og individuel service. Det ande forslag tager sigte paa at forbedre flyforbindelserne mellem regionerne og at skabe oeget konkurrence, hvilket vil faa en ikke ubetydelig indvirkning paa turisttrafikken.

Transportinfrastrukturer

Det er ikke noedvendigt at understrege transportinfrastrukturernes betydning for turismen. Det er landeveje og motorveje, som goer det muligt for de store turiststroemme at naa frem til feriestederne i bjergene og ved havet. Det er disse forbindelser, der kan aflaste visse turist- og feriecentre, og som samtidig kan goere det muligt turistmaessigt at udvikle andre steder og omraader i Faellesskabet.

Der anvendes allerede flere faellesskabsinstrumenter ved finansiering af transportinfrastrukturer : Den europaeiske fond for Regionaludvikling, Det nye Faellesskabsinstrument (NIC), rentegodtgoerelser ved laan til visse stater, som deltager i Det europaeiske monetaere System og isaer Den europaeiske Investeringsbank, der er den eneste bank, som har samfinansieret over 1 600 km motorvej i Faellesskabet. Imidlertid gaelder der specielle kriterier for benyttelse af disse instrumenter, hvilket undertiden kan vaere til hinder for, at de kan anvendes ved finansiering af transportinfrastrukturer isaer i udviklede regioner i Faellesskabet, og det er netop de omraader, der har den taetteste turiststroem.

Derfor foreslog Kommissionen i ovennaevnte meddelelse af november 1979 vedroerende udvikling af transportinfrastrukturerne et aktionsmiddel, som saerligt tog sigte paa transportinfrastrukturer, dvs. en stoette, som noejagtigt svarer til behovene i forbindelse med hvert enkelt udvalgt faellesskabsprojekt. Dette specifikke finansieringsinstrument er hjoernestenen i den infrastrukturpolitik, som Kommissionen anbefaler.

Maalsaetningerne for denne politik er paa kort sigt : konstatering af de flaskehalse, der vil kunne hindre trafikken mellem medlemsstaterne ; udvaelgelse af investeringsprojekter af betydning for Faellesskabet ; de internationale forbindelser mellem vigtige centre ; forbindelserne med randomraader ; forbindelser, der beroeres af nye medlemsstaters tiltraedelse samt forbindelser over naturlige hindringer. Kommissionen har behandlet to prioriterede projekter ; nemlig en fast forbindelse mellem Frankrig og Storbritannien samt en motorvej, som skulle forbinde Tyskland med Graekenland via OEstrig og Jugoslavien. Det fremgaar saaledes klart heraf, hvor stor betydning disse maalsaetninger for infrastrukturpolitikken har for turismen i Faellesskabet.

Regionaludvikling og turisme

Det europaeiske Faellesskab, der er overbevist om, at det er noedvendigt af reducere forskellene mellem regionerne og med alle midler stoette landbruget, ser i fremme af turismen en chance for at bidrage til udviklingen af vanskeligt stillede regioner med turistmaessige muligheder og at yde et tilskud til de landbrugeres indkomster, som vil leve af turismen foruden af deres hovedbeskaeftigelse. Med henblik herpaa deltager Faellesskabet finansielt i to typer foranstaltninger: - foranstaltninger, der tager sigte paa at udvikle turistaktiviteterne i vanskeligt stillede egne af Faellesskabet, og som finansieres af Den europaeiske fond for Regionaludvikling, og

- foranstaltninger, der skal fremme landbrugsturismen, og som finansieres af EUGFL, udviklingssektionen. Til forskel fra den foerste gruppe daekker disse foranstaltninger hele Faellesskabet, men vedroerer kun landbrugsturismen.

Interventioner fra Den europaeiske fond for Regionaludvikling

Inden for sin regionalpolitik anerkender Faellesskabet turismen som en af de erhvervssektorer, der kan bidrage til udviklingen af vanskeligt stillede regioner. Den europaeiske fond for Regionaludvikling (EFRU) (16) intervenerer saaledes paa dette omraade gennem sin »kvotabestemte« afdeling, som arbejder ifoelge et system med nationale kvoter, hvorved Faellesskabet kan forhoeje de finansielle midler til de regionale udviklingsforanstaltninger, som medlemsstaterne ivaerksaetter. Ansoegninger om fondens bistand indgives af de nationale myndigheder, som forud herfor har foretaget en udvaelgelse af bistandsegnede projekter. Den intervenerer ogsaa gennem sin »kvotafrie afdeling«, som i faellesskab med de nationale myndigheder finansierer specifikke faellesskabsforanstaltninger for regionaludvikling, hvis store linjer fastlaegges af Faellesskabet i forstaaelse med de paagaeldende medlemsstater.

For perioden 1975-1981 har EFRU gennem sin kvotabestemte afdeling sammen med medlemsstaterne finansieret 359 turistprojekter med en samlet investering paa 481 mio ECU i de regioner, der kunne modtage national stoette til regionale formaal. EFRU's bistand var paa 69 mio ECU, med foelgende fordeling: - til projekter vedroerende opfoerelse, udvidelse og modernisering af overnatningsfaciliteter, hvad enten det drejer sig om hoteller, kroer, moteller, ferielandsbyer eller campingpladser, beloeb bistanden sig til 10 mio ECU. Til saadanne projekter kan EFRU deltage med indtil 20 % af investeringen, dog hoejst med 50 % af den stoette, der ydes de enkelte investorer af de nationale offentlige myndigheder;

- til infrastrukturprojekter, der har direkte tilknytning til turisme, har EFRU deltaget med 59 mio ECU (*). EFRU kan deltage i disse projekter med indtil 30 % af de offentlige myndigheders udgifter. Satsen kan naa op paa 40 % (50 % i forslagene til revision af EFRU) til projekter, der har en saerlig interesse for udviklingen af den region, hvor de gennemfoeres. Der kan i denne kategori blandt andet vaere tale om : transportinfrastrukturer, der skal hjaelpe en region ud af isolation med henblik paa at fremme turisme (f.eks. i forbindelse med jernbanetransport : opfoerelse af anlaeg til brug for biler, der koeres ind paa og ud af vogngodstog ; i forbindelse med havne : bygning af ramper til privatbiler ...), infrastrukturer til lystbaadehavne, soeer og floder til soesport ; sports- og fritidsinvesteringer, kulturelle investeringer og investeringer til fremme at turisters fritidsbeskaeftigelse.

For at kunne faa stoette fra EFRU's kvotabestemte afdeling skal turistprojekterne indgaa i den paagaeldende regions udviklingsprogram. I forbindelse med revisionen af EFRU, hvor det er fastsat, at man vil gaa over fra finansiering pr. projekt til finansiering af investeringsprogrammer til infrastrukturer og statsstoetteordninger, boer der laegges vaegt paa, at disse projekter indgaar i en sammenhaengende raekke turistmaessige foranstaltninger.

Men hensyn til EFRU's kvotafrie afdeling vedtog Raadet i 1980 nogle foranstaltninger for at fremme turismen i landomraader ved to specifikke faellesskabsaktioner. Disse foranstaltninger vedroerer dels de franske regioner Aquitaine, Languedoc-Roussillon og Midi-Pyrénées samt regionerne i Mezzogiorno i Italien (17), og dels, med visse smaa forskelle i forhold til de nedenfor beskrevne foranstaltninger, visse graenseomraader mellem Irland og Nordirland (18).

Det maal, der forfoelges ved disse specifikke investeringer, som af Kommissionen er foreslaaet forhoejet i forbindelse med revisionen af EFRU, er at udnytte de lokale muligheder, der endnu i stor udstraekning staar aabne. F.eks. har middelhavsomraaderne vaesentlige vaerdier af saavel klimatisk (sol), geografisk (hav og landskaber) eller endog kulturel art (historie og arkitektur). Disse vaerdier er kun lidt udnyttet, hvilket skyldes den manglende kvantitative og kvalitative tilpasning af overnatningsfaciliteterne og den ringe indsats for fremme af turisme samt den utilstraekkelige reklame for turistattraktionerne og den daarlige forvaltning af overnatningsfaciliteterne. I betragtning af de saerlige fordele, kystegnene frembyder, satser Faellesskabet ud fra oensket om en afbalanceret udvikling, paa fremme af turismen i landomraaderne og navnlig: - opfoerelse eller aendring af mindre hoteller, indretning af herberger og campingpladser. Til forskel fra EUGFL's indsats, som analyseres (*) Projekter, der har flere formaal, og som ikke kun vedroerer turisme, som f.eks. EFRU's samfinansiering af det bretonske motorvejsnet, er ikke medtaget her. nedenfor, kan disse foranstaltninger vedroere udoevere af alle erhverv, f.eks. landbrugere, haandvaerkere osv. Naar der er tale om investeringer, der er knyttet til landbrugsaktiviteterne, kan stoetten gaa op til 50 % af det offentliges udgifter til investeringsstoette. I de andre tilfaelde, hvor der ikke er denne begraensning, maa stoetten ikke overstige 30 % af investeringsomkostningerne;

- oprettelse og udvikling af faelles kontorer eller organer, der skal tage sig af fremme af turismen og reklame samt turistattraktioner og den faelles forvaltning af overnatningsfaciliteterne. Naar der er tale om regioner i et omraade, hvor der opstaar en ubalance, fordi turisterne saerlig foretraekker kystegnene, kan disse organer ogsaa have til opgave at mindske denne balance. De kan f.eks. organisere rundture for turister, feriekolonier eller sommerskoler. Til disse foranstaltninger kan Faellesskabets bistand daekke en del af driftsomkostningerne for de faelles kontorer eller organer. Bistanden, der er gradvis aftagende loeber over tre aar og kan daekke 70 % af omkostningerne i det foerste aar. Den maa imidlertid ikke overstige 55 % af de samlede omkostninger i treaarsperioden:

- udfoerelse af anlaegsarbejder og bygning af infrastrukturer, der er direkte knyttet til udvikling af turismen, heri indbefattet rekreative og kulturelle aktiviteter (stoetten er paa 50 % af de offentlige udgifter);

- udviklingen af de transportvirksomheder, der kan goere det lettere for turister i kystegnene at komme til turistomraaderne inde i landet, og som ogsaa kan paatage sig koersel for feriekolonier og sommerskoler. Det foerste aar kan faellesskabsbistanden gaa op til 50 % af de offentlige udgifter som bidrag til transportvirksomhedernes nettodriftsomkostninger. Den loeber over tre aar og er gradvis aftagende.

I det forslag til forordning, som Kommissionen forelagde Raadet den 26. oktober 1981 om aendring af EFRU-forordningen, var der bestemmelser vedroerende turismen. Den kvotabestemte afdeling af EFRU skulle koncentreres om de regioner, der var alvorligt ramt af strukturel underudvikling : de graeske regioner, bortset fra Athen og Thessaloniki, Mezzogiorno i Italien, Irland, Det forenede Kongeriges udviklingsomraader i Nordirland, Skotland, Wales og Nordvestengland, Groenland samt de franske oversoeiske departementer. For disse regioner er det endvidere fastsat, at den kvotabestemte afdeling under EFRU skal fungere mere smidigt gennem finansiering af projekter til udnyttelse af disse regioners eget udviklingspotentiel. Der taenkes her helt specielt paa turismen i landomraaderne, og paa tilsvarende maade som beskrevet ovenfor om den kvotafrie afdeling kan stoetten vedroere driftsomkostningerne i organer, der arbejder for fremme af turismen og soerger for en koordineret forvaltning af overnatninger ; den kan daekke 70 % af omkostninger i det foerste aar, men hoejst 55 % af de totale omkostninger over treaarsperioden.

Andre projekter er under forberedelse. I Kommissionens meddelelse til Raadet af 23. oktober 1981 vedroerende programmerne for middelhavsomraadet i henhold til mandatet af 30. maj 1980 naevner Kommissionen f.eks. som et muligt projekt at styrke udviklingen af turismen, saerlig i landomraaderne. De aktuelle overvejelser, som skal foere til, at der inden aarets slutning kan fremsaettes egentlige forslag, gaar i retning af, at man skal bekraefte interessen for at udvikle aktioner, der navnlig tager sigte paa at forbedre overnatningsfaciliteterne og paa bedre at tilrettelaegge de turistmaessige initiativer i landomraaderne.

Interventioner fra Den europaeiske udviklings- og garantifond for Landbruget

EUGFL, udviklingssektionen, kan intervenere til fordel for udviklinen af turistaktiviteter i tilslutning til landbrug. Det kan ske inden for rammerne af strukturpolitikken for landbruget og paa grundlag af strukturdirektiverne, hvoraf tre blev vedtaget i 1972 og ét i 1975.

De tre grunddirektiver fra 1972 er indbyrdes afhaengige og har til formaal at skaffe et stort antal landbrugsbedrifter en varig rentabilitet ved forbedring af deres struktur. Direktiv 75/159/EOEF vedroerer modernisering af bedrifterne (19). Direktiv 72/160/EOEF handler som stoette til ophoer af landbrugsvirksomhed og til anvendelse af udnyttet landbrugsareal til strukturforbedringsformaal (20). Endelig drejer direktiv 72/161/EOEF sig om social og erhvervsmaessig vejledning og om faglige kvalifikationer hos de personer, som arbejder i landbruget (21).

Selv om faellesskabsstoetten i henhold til direktiv 72/159/EOEF kun vedroerer investeringer i landbruget til fordel for landbrugsbedrifter, som har en udviklingsplan, med undtagelse af investeringer beregnet paa boliger paa landet, tillades det medlemsstaterne at intervenere med henblik paa investeringer i boliger, hvorved de ogsaa kan tilskynde til investeringer til udvikling af turismen i landomraader.

Endvidere kan direktiv 72/161/EOEF bidrage til udviklingen af turismen i landomraader. Det paalaegger medlemsstaterne at indfoere en ordning, som har til formaal at udvikle den sociale og erhvervsmaessige vejledning af driftslederne, af loenarbejderne og af landbrugets familiemedhjaelpere. Ifoelge dette direktiv kan medlemsstaterne ogsaa faa faellesskabsstoette til kurser, som kan forberede landbrugere, der maatte oenske at udoeve supplerende turistmaessig virksomhed, til de krav, det medfoerer.

Direktiv 75/268/EOEF vedroerer landbrug i bjergomraader og andre ugunstigt stillede omraader, hvor saerligt ufordelagtige arbejdsvilkaar medfoerer en massiv flugt fra landbruget og fra landet med heraf foelgende opgivelse af tidligere dyrket jord, hvilket foerer til en affolkning af disse omraader. Direktiv 75/268/EOEF goer det muligt dels at yde en hoejere stoette til investeringer og dels en aarlig udligningsgodtgoerelse, fastsat efter de varige naturbetingede ulemper i de ugunstigt stillede omraader, for saaledes at forbedre indbyggernes oekonomiske situation og bevare dem paa stedet. Hvis de fortsaetter med at udoeve landbrugsvirksomhed, bidrager de til at opretholde omraadets erhvervssammenhaeng og til miljoebeskyttelsen (22).

I dette sidste direktiv findes der en bestemmelse, som klart er til fordel for landbrugsturisme og haandvaerk : i ugunstigt stillede landbrugsomraader, som har turistmaessige vaerdier, kan der tilskyndes til investeringer af turistmaessig eller haandvaerksmaessig art, der gennemfoeres paa landbrugsbedriften inden for rammerne af en udviklingsplan, med et beloeb paa indtil 12 000 ECU med Faellesskabets deltagelse i finansieringen.

Til denne direkte stoette til landbrugsturismen kommer den indirekte virkning af de foranstaltninger, der gennemfoeres i henhold til strukturdirektiverne. Saaledes kan personer, der ophoerer med landbrugsvirksomhed, jf. direktiv 72/160/EOEF, ogsaa give sig af med turistvirksomhed, og det areal, der frigoeres derved, kan bl.a. indrettes til parker, friluftsterraener, sports- eller rekreationsomraader og foroege landzonernes turistmaessige tiltraekningsevne. Som naevnt ovenfor, kan direktiv 72/159/EOEF give den paagaeldende medlemsstat en tilskyndelse til at opmuntre en landbrugsbedrift til turistmaessig udvikling sideloebende med dens modernisering, der stoettes af EUGFL. Direktiv 75/268/EOEF forpligter paa sin side medlemsstaterne til at foretage investeringer i infrastruktur og egnsudvikling i bjergomraader og andre ugunstigt stillede regioner. Denne foranstaltning og udligningsgodtgoerelsen til de ugunstigt stillede landbrugere har afgoerende betydning for, at der kan opretholdes en landbrugsaktivitet i disse regioner og dermed skabes gunstige betingelser for landbrugsturismen.

Paa lignende maade medfoerer specifikke programmer til fordel for middelhavsomraaderne og visse ugunstigt stillede regioner foranstaltninger med henblik paa udvikling af infrastrukturer i landomraader, hvilket bidrager til at tilvejebringe betingelserne for den erhvervsmaessige udvikling af de paagaeldende omraader og derigennem indirekte fremmer turismen.

Bortset fra strukturdirektivernes og den faelles landbrugspolitiks indirekte virkninger paa landbrugsturismen i almindelighed er de konkrete resultater, der er meddelt af medlemsstaterne til fordel for denne aktivitet, ikke saerlig betydningsfulde. Ganske vist raader Kommissionen ikke over praecise oplysninger om medlemsstaternes anvendelse af investeringsbevillingerne. Som vi saa i foerste del af denne rapport, er det sikkert, at flere af disse goer en indsats til fordel for boliger paa landet og for landbrugsturismen, alt imens de reserverer Faellesskabets interventionsmidler til rene landbrugsinvesteringer, bl.a. fordi disse er tidsbegraensede.

Det maa imidlertid konstateres, at de eksisterende faellesskabsinstrumenter til fordel for landbrugsturismen endnu udnyttes meget lidt af medlemsstaterne. Hvis man oensker at fremme udviklingen af turismen paa landet, vil det vaere hensigtsmaessigt at henlede de paagaeldende landbrugeres opmaerksomhed paa de muligheder, der tilbydes i forbindelse med den faelles landbrugspolitik, og som kan afledes af de direkte foranstaltninger i direktiv 75/268/EOEF og 72/161/EOEF. Det skal paapeges, at man igennem Faellesskabets landbrugsstrukturpolitik tilbyder landbrugere nogle loesninger, som kunne forbedre deres indkomster.

Landbrugsturismens udvikling som supplerende virksomhed for landbrugere kan fremmes ved forskellige foranstaltninger svarende til de saerlige regionale betingelser : reklameforanstaltninger og orientering af offentligheden om overnatningsmulighederne hos landbrugere, feasibility-undersoegelser vedroerende restaurantvirksomhed, forbedring og bevarelse af den i de forskellige regioner karakteristiske bolig paa landet, analyse af landbrugsturisternes krav og oensker for at saette landbrugerne i stand til at tilpasse deres tilbud og indrette deres bolig under hensyn dertil.

Til slut skal det paapeges, at selv om strukturpolitikken for landbruget skaber et uundvaerligt grundlag for turismen i landomraaderne ved at foelge maalsaetningen om opretholdelse af landbruget, er der ogsaa behov for de generelle infrastrukturer (veje, elektrificering, vandforsyning osv.) og udvikling af egentlige turistmaessige anlaeg (restaurantvirksomhed, fritidsbeskaeftigelse, campingpladser osv.). Derfor boer EUGFL's og EFRU's interventioner samordnes af medlemsstaterne og Kommissionen til fordel for den turistmaessige udvikling af de omraader, der er egnet til det.

Bevarelsen af Europas natur- og kulturarv og turismen

Naturen og kulturarven er Europas turistressourcer. Paa et forholdsvis begraenset geografisk omraade frembyder Europa et usaedvanligt udvalg af klimaer og landskaber, monumenter og historiske sevaerdigheder. Det er disse afvekslende landskaber samt disse historiske og kunstneriske vidnesbyrd, som millioner af turister kommer for at besoege hvert aar. Det er altsaa ikke kun et spoergsmaal om natur- og kulturarv, men ogsaa om ressourcer, som man skal bevare for eftertiden.

Beskyttelse af miljoeet og turisme

Forureningen og nedbrydelsen af miljoeet er nogle af de alvorligste hindringer for turismen. Faellesskabets initiativer inden for miljoebeskyttelse har derfor en gunstig indflydelse paa turismen. Siden 1973 har Ministerraadet vedtaget 63 retsakter vedroerende vand- og luftforurening, stoej, affald, kemiske produkter og naturbeskyttelse. Mens alle disse foranstaltninger har til formaal at sikre alle borgere et godt miljoe, er der nogle, der i saerlig grad har betydning for turismen. Det er bl.a. tilfaeldet med direktiverne vedroerende kvaliteten af badevand og bekaempelse af vand- og luftforurening, samt med dem, som giver forskrifter mod stoejgener.

Raadets direktiv af 8. december 1975, som fastsaetter kvalitetsnormer for rindende eller stillestaaende ferskvand eller havvand i regioner, hvor badning er tilladt eller ikke forbudt, er saerlig vigtig for turismen (23). I direktivet, som specielt omfatter forurening af badevand med spildevand, foreskrives graensevaerdier for badevandskvaliteten og en kontrol af de bakterier, som befordrer smitsomme sygdomme. Udover bakteriologisk renhed er andre kvalitetskriterier vigtige for turismen, saasom aestetik og de badendes foelelse af velbehag. Det er interessant, at der i direktivet af 1975 stilles saadanne kriterier, idet der kraeves kontrol af stoffer, der giver vandet smag, lugt eller ubehagelig farve, saasom phenoler eller carbonhybrider, som tilfoeres badevandet fra kemiske industrier og olieanlaeg, der er opfoert naer ved kysterne eller ved vandloeb.

For at naa og bevare kvalitetsmaalene for vand er det noedvendigt at begraense forureningen, og det er formaalet med andre faellesskabsdirektiver. Et raadsdirektiv af 4. maj 1976 om forurening, der er foraarsaget af udledning af visse farlige stoffer i Faellesskabets vandmiljoe, skal saaledes bremse nedbrydningsprocessen af dette miljoe ved at forbyde eller begraense udtoemning af toksiske substanser, der er foert paa en »sort liste« (24). Flere andre faellesskabsdirektiver skal begraense forureningen af vand og har derfor interesse for turismen. De to vigtigste er direktivet af 22. november 1973 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om vaske- og rengoeringsmidler (25) og direktivet af 20. februar 1978, hvori der tages sigte paa gradvis at mindske, ja helt at fjerne havforurening foraarsaget af affald fra titandioxidindustrien (26).

Selv om en vaesentlig del af havforureningen stammer fra landbaseret udledning, er soefarten en anden betydelig forureningskilde. Vi husker alle forureningen af Bretagnes kyster i begyndelsen af 1978, foraarsaget af supertankeren Amoco-Cadiz' havari. For at imoedegaa saadanne katastrofer indfoerte Raadet i juni 1978 et handlingsprogram for De europaeiske Faellesskaber om kontrol med og formindskelse af forurening af havet med carbonhydrider (27).

Det er klart, at kampen mod havforurening ikke blot kraever en faellesskabsindsats, men ogsaa en international. Derfor forhandlede Faellesskabet om Bonnaftalen af 9. juni 1969 vedroerende samarbejde om bekaempelse af olieforurening i Nordsoeen og undertegnede den 17. maj 1980 Athen-protokollen om beskyttelse af Middelhavet mod landbaseret forurening. Denne protokol, som er knyttet som bilag til Barcelona-konventionen om beskyttelse af Middelhavet mod forurening af 16. februar 1976, er afgoerende for turismen i landene ved Middelhavets kyster, fordi den tager sigte paa en kontrol med forureningen og en gradvis rensning af Middelhavet.

Ud over forebyggelse af badevand er der andre faellesskabsforanstaltninger paa miljoeomraadet, der har saerlig betydning for turismen. Hvad angaar luftforurening, som naturligvis goer sig staerkest gaeldende i storbyerne, maa naevnes en raekke direktiver, som stiller stadig stoerre krav om, at udstoedningsgassen fra motorkoeretoejer begraenses, og det bidrager til, at man stadig kan taale at indaande luften i turistomraaderne. Her skal navnlig naevnes direktiv af 15. juli 1980 vedroerende normer for luftkvaliteten med hensyn til svovldioxid (SO2) og svaevestoev (28) (29), samt direktivet af 29. juni 1978 om begraensning af blyindholdet i benzin, idet blyforurening er skadelig for menneskets sundhed (30).

Hvad endelig angaar bekaempelse af stoejgener, som ogsaa er skadelige for turismen, fastsaetter et raadsdirektiv af 6. februar 1970, aendret i 1973 og 1981 af hensyn til tilpasningen af den tekniske udvikling, det tilladte stoejniveau for de forskellige kategorier af motordrevne koeretoejer, der er bestemt til faerdsel paa vej (31). I direktivet af 23. november 1978 fastsaettes det tilladte stoejniveau for motorcykler (32), og i det af 20. december 1979 gives begraensninger for stoej fra luftfartoejer (33).

Paa omraadet for beskyttelse af flora og fauna er der vedtaget et direktiv om bevaring af vilde fugle (34), og der arbejdes i oejeblikket paa at identificere og beskytte deres boliger.

Naar Faellesskabets initiativer paa omraadet for miljoebeskyttelse har positive virkninger for turismen, maa turisterne ogsaa tage hensyn til de oekologiske krav. Udover kampen mod forurening og gener indgaar det i Faellesskabets miljoepolitik, at en ordentlig forvaltning af naturressourcerne er grundlaget for oekologisk udvikling og forbedring af levevilkaarene.

I udkastet til »De europaeiske Faellesskabers handlingsprogram paa miljoeomraadet (1982-1986)«, som godkendtes af Kommissionen den 28. oktober 1981 og fremsendtes til Raadet, naevnes det udtrykkeligt, at der, bl.a. ved udvikling af turismen, boer tages stadig mere hensyn til miljoeet.

En naturlig konsekvens af dette krav er, at der forud for enhver fremtidig turistmaessig foranstaltning, der enten paa grund af det faktiske arbejde, den noedvendiggoer, eller paa grund af virkningerne af den egentlige planlagte turisme skal foretages en vurdering af de foelger, den kan have for miljoeet. Paa lignende maade skal der foretages en forudgaaende vurdering af den indflydelse, ethvert stoerre offentligt eller privat projekt kan have paa det naturlige og menneskeskabte miljoe og dermed paa turismen. Denne vurdering har nemlig hjemmel i »Forslag til direktiv om vurdering af visse offentlige og private projekters virkninger for miljoeet«, som Kommissionen vedtog den 16. juni 1980 og fremsendte til Raadet til afgoerelse.

I denne forbindelse maa der goeres saerlig opmaerksom paa virkningerne af camping. Af hensyn til miljoeet og den lokale befolkning, andre turister og campisterne selv maa der traeffes bestemmelser for at begraense camping til de dertil forbeholdte campingpladser og for at forbyde, at disse pladser anlaegges i omraader eller landskaber, som anses for at vaere de mest naturskoenne inden for EF eller i den enkelte stat.

Det er for oevrigt klart, at skal der reelt tages hensyn til miljoeet, kraeves der et »faelles sprog«, ikke kun mellem de sagkyndige og dem, der har til opgave at traeffe valg i forbindelse med den sociale og oekonomiske udvikling, med ogsaa for, at offentligheden kan deltage i beslutningsprocessen.

I denne henseende har Kommissionen udarbejdet en metode til gradvis oprettelse af et europaeisk informationssystem om miljoesituationen. Dette projekt om oekologisk kortlaegning skal give sammenlignelige oplysninger paa faellesskabsniveau om fem problemfyldte omraader : »landskab og natur«, »jord«, »luft«, »vand« og »naturbestemde risici«. Herved kan man f.eks. identificere naturomraader, som paa faellesskabsplan er saerlig vigtige eller sjaeldne, eller oekologisk ubalance, mod hvilken der paa europaeisk plan boer traeffes nogle foranstaltninger.

Kommissionen laegger saerlig vaegt paa kystegnene og bjergomraaderne, som dels kendetegnes ved et sart miljoe, og dels ved, at de paa mange maader lider skade ved de menneskelige aktiviteter, navnlig turisternes. Faellesskabets indsats paa dette felt foelger fortsat to hovedlinjer : paa den ene side tages disse omraaders miljoemaessige saeregenheder i betragtning i Faellesskabets sektorpolitik (f.eks. landbrugs- og regionalpolitikken), og paa den anden side udarbejdes haandboeger eller handlingsplaner, som tager sigte paa at give dem, der beskaeftiger sig med forvaltningen af kyst- og bjergmiljoeet, en oversigt over den viden og erfaring, som er til raadighed i Det europaeiske Faellesskabs forskellige lande, Faellesskabets indsats, for saa vidt angaar kystomraaderne, bygger paa det europaeiske Charte-program for kystomraaderne, der er udarbejdet sammen med Kommissionen og vedtaget af la Conférence des regions péripheriques maritimes de la Communauté, og som efter Europa-Parlamentets oenske hurtigt skal anvendes i alle kystregioner. Et eksempel paa praktisk gennemfoerelse heraf i bjergomraader er den vejledning i at foretage undersoegelser af visse foelgevirkninger af turistfaciliteterne i bjergegne, som er udfoert i samarbejde med de paagaeldende franske myndigheder og forskellige europaeiske institutter.

Arkitekturarven og turisme

Den internationale turisme tiltraekkes for en stor del af Europas kulturarv, bl.a. inden for arkitekturen. De ikke-europaeiske turister kommer for at opleve vor kultur, saerlig resterne af henved 30 aarhundreders kultur. Arkitekturarven, som er en vigtig del af den europaeiske kulturelle identitet, er en vaesentlig faktor i den internationale turisme i denne del af verden. Den er som saadan en vaerdifuld kapital, som skaffer talrige omraader i Faellesskabet betydelige indtaegter. Den fortjener derfor at vaere mere kendt, saaledes at den i hoejere grad kan udnyttes og blive bedre bevaret for de kommende generationer af europaeere, ikke blot som kilden til deres kultur, men ogsaa som en kilde til deres rigdom.

Men talrige europaeiske arkitekturvaerker er forfaldne i dag. Saerlig er bykernerne, som tidligere ikke alene var centrum for haandvaerk, handel og kunst, men ogsaa fornemme boligkvarterer, domineret af offentlige administrationsbygninger og private selskaber, ligesom de er fuldstaendig draenet for deres naturlige sociale underlag og for ethvert socialt og kulturelt liv.

Disse vidnesbyrd om den europaeiske historie kan, hvis de goeres tilgaengelige for offentligheden, tiltraekke turister til steder, som de ikke besoeger i hobetal. De kan ogsaa direkte anvendes som logi for turister og ferierende og som vaerksteder for haandvaerkere. Da haandvaerksfabrikation og -leverancer er absolut noedvendige for restaurering og bevarelse af gamle bygninger, kunne man restaurere et bykvarter eller en landsby ved hjaelp af haandvaerkere, som bor dér, og tiltraekke turister, der ikke blot er interesseret i de gamle bygninger, men ogsaa i haandvaerkernes arbejde.

Det boer samtidig paapeges, at