SÆRBERETNING NR. 1/95 om det finansielle samhørighedsinstrument med Kommissionens svar (95/C 59/01)

(Bemærkninger, artikel 188 C, stk. 4, andet afsnit, i EF-traktaten)

INDHOLD

Punkt Side

0. INDLEDNING 0.1 -0.5 2

1. DE FINANSIELLE MIDLER OG UDNYTTELSEN AF DEM I 1993 1.1 -1.4 2

2. FORVALTNING AF INSTRUMENTET OG SAMORDNING 2.1 -2.11 3

3. GENNEMFØRELSEN AF FORORDNINGEN 3.1 -3.17 4

Prioritering af foranstaltninger 3.2 -3.8 4

Beslutningernes udformning 3.9 -3.11 5

Anvendelsen af ecu 3.12-3.14 5

Forskud og påløbne renter 3.15-3.17 6

4. PROJEKTERNE 4.1 -4.25 6

Projekternes omfang 4.1 -4.3 6

Grupper af projekter 4.4 -4.6 6

Projektfaserne 4.7 -4.12 7

Projekter, der giver indtægter 4.13-4.15 8

Proceduren for godkendelse af projekter 4.16-4.19 8

Vurdering af projekter 4.20-4.25 8

5. OFFENTLIGE KONTRAKTER 5.1 -5.3 9

6. OVERVÅGNING 6.1 -6.7 10

Teknisk bistand 6.6 -6 7 10

7. KONKLUSIONER 7.1 -7.2 10

Kommissionens svar 13

0. INDLEDNING

0.1. Traktaten om Den Europæiske Union undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992 har været i kraft siden den 1. november 1993. I henhold til artikel 130 D i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab som ændret ved traktaten om Den Europæiske Union skulle Rådet inden den 31. december 1993 oprette en samhørighedsfond, der som et led i Fællesskabets fortsatte indsats for at styrke dets økonomiske og sociale samhørighed (afsnit XIV) skulle yde finansielle bidrag »til projekter inden for miljø og transeuropæiske net på transportinfrastrukturområdet«.

0.2. Som en foreløbig foranstaltning indtil ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union vedtog Rådet som opfølgning af Det Europæiske Råds konklusioner i Edinburgh i december 1992 den 30. marts 1993 forordning (EØF) nr. 792/93 om oprettelse af et finansielt samhørighedsinstrument (1). Ved hjælp af dette instrument, hvis retsgrundlag er EF-traktatens artikel 235, kan der ydes finansiel støtte til Irland, Grækenland, Portugal og Spanien inden for de områder, som omfattes af den nye Samhørighedsfond.

0.3. Ovennævnte forordning trådte i kraft den 1. april 1993 og skulle oprindelig ophæves den 1. april 1994. Den blev dog forlænget til den 31. december 1994 ved Rådets forordning (EF) nr. 566/94 af 10. marts 1994 (2). Forordningen om oprettelse af Samhørighedsfonden (3) trådte i kraft den 26. maj 1994 og erstattede med virkning fra denne dato forordningen om det finansielle samhørighedsinstrument.

0.4. Det finansielle samhørighedsinstrument har måttet indføres med meget kort varsel, og det har naturligvis medført flere vanskeligheder både for de nationale myndigheder og for Fællesskabet. Dette kan derfor til dels begrunde mangler eller andre svagheder, Retten har konstateret ved forvaltningssystemernes opbygning eller anvendelse.

0.5. De følgende bemærkninger omhandler navnlig følgevirkningerne af, at man har valgt at finansiere hvert projekt særskilt, og problemerne med at sikre, både at der disponeres over de samlede finansielle midler, der er tildelt instrumentet, og at midlerne anvendes effektivt. Bemærkningerne er først og fremmest resultaterne af en undersøgelse, Retten har foretaget i Kommissionens tjenestegrene og i medlemsstaterne. På grund af de korte frister, og fordi finansieringsafgørelserne er af ret ny dato, måtte revisionen ofte begrænses til en efterprøvelse af dossierer, men den har dog givet grundlag for en række betragtninger, hvis sigte er at få Samhørighedsfonden til at fungere bedre.

1. DE FINANSIELLE MIDLER OG UDNYTTELSEN AF DEM I 1993

1.1. Ifølge de finansielle overslag, som blev godkendt af Det Europæiske Råd i Edinburgh i december 1992, udgør for perioden 1993-1999 de samlede forpligtelsesbevillinger til Samhørighedsfonden og det finansielle samhørighedsinstrument 15 150 mio. ECU i 1992-priser (jf. tabel 1). Den vejledende fordeling af de samlede midler blandt de støttemodtagende medlemsstater er: Spanien (52-58 %), Grækenland (16-20 %), Portugal (16-20 %) og Irland (7-10 %) (4). Støtte fra det finansielle instrument ydes i et omfang på mellem 80 og 85 % af offentlige eller dermed ligestillede udgifter. I undtagelsestilfælde kan forberedende undersøgelser og tekniske støtteforanstaltninger finansieres med 100 % af de samlede omkostninger.

1.2. På budgettet for 1993 er der opført 1 565 mio. ECU i forpligtelsesbevillinger og 1 000 mio. ECU i betalingsbevillinger til det finansielle instrument (kapitel B2-30). I tabel 2 vises stillingen for forpligtelser og betalinger fordelt på medlemsstater og på projekternes art for regnskabsåret 1993. Tabellen viser, at globalt ligger den »passende balance«, der er nævnt i artikel 8, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 792/93, på 60 % til transportinfrastruktur og 40 % til miljøprojekter. Denne fordeling varierer dog væsentligt fra medlemsstat til medlemsstat.

1.3. Retten konstaterede, at 48,75 % af forpligtelserne er indgået i henhold til de sidste beslutninger om ydelse af støtte, som Kommissionen traf i december 1993. Da man regnede med, at en del bevillinger ville komme til at henstå uudnyttede, blev der imidlertid overført 200 mio. ECU i betalingsbevillinger til en anden budgetkonto. De betalinger, der er effektueret, er kun første forskud, der er udbetalt efter hver beslutning om at yde støtte. Udbetaling af forskud sker automatisk og viser intet om, hvor langt fremskredne projekterne reelt er. Pr. 31. december 1993 var udnyttelsesgraden for betalingsbevillingerne 26,4 % lavere end angivet i de oprindelige overslag (1 000 mio. ECU), der blev opstillet inden forordningen om det finansielle samhørighedsinstrument blev vedtaget. Det skyldtes også, at beslutningerne om at yde finansiel støtte blev truffet så sent. Eftersom 200 mio. ECU var blevet overført til en anden konto, var underudnyttelsesgraden for bevillingerne pr. 31. december 1993 i alt 8 %.

1.4. I 1994 udgjorde de oprindelige forpligtelses- og betalingsbevillinger henholdsvis 1 853 mio. ECU og 1 679 mio. ECU. Pr. 26. maj 1994, den dag, hvor forordningen om Samhørighedsfonden trådte i kraft og med øjeblikkelig virkning erstattede forordningen om det finansielle samhørighedsinstrument, indgik Kommissionen forpligtelser for 280,767 mio. ECU (15,5 %) og afholdt betalinger for 101,893 mio. ECU (6,07 %).

2. FORVALTNING AF INSTRUMENTET OG SAMORDNING

2.1. Det finansielle samhørighedsinstrument forvaltes af et nyoprettet direktorat under Kommissionens Generalsekretariat. Det henhører under den kommissær, der er ansvarlig for budgetter og finanskontrol. En sådan organisation vil give problemer med hensyn til funktionadskillelsen mellem anvisningsberettiget, finansinspektør og regnskabsfører, der er foreskrevet i finansforordningens artikel 21. Denne organisationstruktur blev ikke ændret, da Samhørighedsfonden blev oprettet.

2.2. Oprettelsen af en ny forvaltningsstruktur ud over dem, der allerede findes i de generaldirektorater, der er ansvarlige for »Landbrug« (GD VI), »Transport« (GD VII), »Miljø« (GD XI) og »Regionalpolitik« (GD XVI), har yderligere forstærket problemerne forbundet med at koordinere de forskellige kommissionstjenesters arbejde. Retten har tidligere påpeget disse problemer (5) (6). Der bør opbygges fastere strukturer, der kan sikre, at der følges mere ensartede retningslinjer for fællesskabsaktionerne på de berørte områder, og at instrumenterne koordineres bedre.

2.3. Projekter, der kan finansieres af det finansielle instrument, er i øvrigt også berettigede til støtte inden for rammerne af en lang række strukturforanstaltninger. Det drejer sig navnlig om foranstaltninger, som forvaltes af GD VI, GD VII, GD XI og GD XVI, om foranstaltninger, der skal gennemføres inden for rammerne af den finansieringsmekanisme, som er fastsat i aftalen om det europæiske økonomiske samarbejdsområde (EØS), samt om foranstaltninger, der udspringer af vækstinitiativet og af de nye finansieringsinstrumenter, der blev vedtaget i Edinburgh. Det er absolut nødvendigt, at oplysningsproceduren forbedres, således at man dels mindsker risikoen for dobbeltfinansiering (artikel 7 i forordningen om det finansielle samhørighedsinstrument), dels undgår, at Samhørighedsfonden finansierer projekter, der ville være blevet afvist under andre støtteinstrumenter - eller omvendt.

2.4. Disse risici skyldes, at projekter af samme art kan indleveres til godkendelse ved flere forskellige »skranker«. Således er visse projekter finansieret af samhørighedsinstrumentet blevet forundersøgt og endog godkendt af flere forskellige kommissionstjenester, hvilket desuden indebærer unødig dobbeltindsats af arbejdskraft og materiel.

2.5. Retten har gentagne gange (7) (8) konstateret mangler ved koordineringen mellem Kommissionens forskellige tjenestegrene, navnlig i forbindelse med forvaltningen af de forskellige budgetbevillinger til strukturforanstaltninger. I særberetningen om transportinfrastrukturer bemærkede Retten: »Hvert enkelt generaldirektorat gennemfører fortsat sin egen, uafhængige budgetforvaltning og kontrol uden egentlig samordning med de andre generaldirektorater og uden at sikre en optimal udnyttelse af de finansielle midler« (9).

2.6. I særberetningen om miljø (10) påpegede Retten endvidere: »Forskellige tjenestegrene har særlige ansvarsområder på miljøområdet. (. . .) En sådan fordeling kræver en væsentlig koordineringsindsats, som langtfra gøres i praksis. (. . .) Den manglende koordinering indvirker på selve gennemførelsen«. Retten fremhævede også, at »der skal sikres en bedre samordning, især hvis flere af Kommissionens generaldirektorater skal medvirke ved iværksættelsen af Samhørighedsfonden«.

2.7. De generaldirektorater, der er omtalt ovenfor, må principielt anses for øverste ledelse på deres respektive områder, men de spiller kun en passiv rolle i den samordning mellem tjenestegrenene, som stadig kun foregår i begrænset omfang. De analyserer de tekniske aspekter af forslagene til beslutninger om at yde støtte, og normalt nøjes de ansvarlige tjenestegrene med på basis af det materiale, der stilles til deres rådighed, at sikre sig, at der formelt ikke er noget til hinder for at vedtage beslutningen.

2.8. Svarene fra de konsulterede generaldirektorater tjener den anvisningsberettigede som belæg for, at projekter er i overensstemmelse med fællesskabspolitikkerne, navnlig politikkerne på områderne miljøbeskyttelse, transport og indgåelse af offentlige aftaler. I modsætning til normal praksis i forbindelse med Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) høres Generaldirektoratet for Konkurrence ikke altid, selv om visse projekter, specielt projekter på luft- og søtransportområdet, kan indvirke på konkurrencepolitikkens område.

2.9. Undertiden er de frister, der gives de konsulterede generaldirektorater til at undersøge dokumentation om projekter, der i øvrigt ofte ikke er fuldstændig, yderst korte. På disse betingelser har generaldirektoraterne ikke tilstrækkelig tid til at få et grundigt kendskab til projekternes kvalitet og koordinere dem og sikre sig, at de er i overensstemmelse med andre strukturforanstaltninger. Tjenestegrenene bør have tid nok til at foretage de undersøgelser, der anmodes om.

2.10. I henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF (11) skal medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger til, at såvel offentlige som private projekters indvirkning på miljøet, der kan være væsentlig, vurderes, inden der gives tilladelse. Kommissionen indleder undertiden overtrædelsesprocedurer, fordi dette direktiv ikke anvendes korrekt, og det kan - for eksempel i forbindelse med EFRU - medføre indstilling af betalingerne til projekter, hvor man ikke på forhånd har undersøgt deres indvirkninger på miljøet. I forbindelse med det finansielle samhørighedsinstrument har Kommissionen imidlertid godkendt projekter, uden at indvirkningerne på miljøet var blevet undersøgt. Som eksempel kan nævnes projekterne vedrørende Adra-omfartsvejen og Requena-Chiva-motorvejen (Spanien).

2.11. Koordineringen med de medlemsstater, der får udbetalt støtte, skal sikres, og der bør fortsat gøres en indsats for at få afklaret visse nøglebegreber i forordningen (såsom hvilke udgiftsarter der er støtteberettigede, hvornår en udgift er afholdt, hvor stort et omfang projekter skal have, samt en definition af de forskellige projektfaser og udgiftsposter). De græske myndigheder havde f.eks. fået det indtryk, at det finansielle instrument kun finansierede arbejder, der skulle udføres før april 1994, men denne frist havde kun relation til instrumentets foreløbige gyldighedsperiode.

3. GENNEMFØRELSEN AF FORORDNINGEN

3.1. Med henvisning til artikel 130 D i traktaten om Den Europæiske Union er det fastsat i forordningen, at fonden yder finansiel støtte til projekter, og ikke til programmer, som siden reformen i 1988 har været den anvendte metode inden for strukturfondene. For det finansielle samhørighedsinstrument gælder også princippet om projektfinansiering. Der skal imidlertid være tale om projekter af et vist omfang, og på dette grundlag skal Kommissionen kunne udvælge projekter og føre et effektivt tilsyn med gennemførelsen af dem.

Prioritering af foranstaltninger

3.2. Da der ikke findes nogen overordnet planlægning, undersøger Kommissionen hvert enkelt projekt for at vurdere, om det opfylder de i forordningen definerede kriterier. Kommissionen har ikke fastlagt nogen prioriteringsrækkefølge, så projekterne undersøges i den rækkefølge, de modtages, under hensyntagen til forordningens bestemmelse om, at godkendelse skal finde sted inden for en frist på tre måneder (12).

3.3. Med hensyn til transportinfrastrukturer kan det finansielle instrument yde støtte til projekter, der er omfattet af programmer for transeuropæiske net, som er vedtaget af Rådet eller foreslået af Kommissionen. Rådet traf imidlertid først i oktober 1993 beslutning om etablering af et transeuropæisk net for kombineret transport, et transeuropæisk vejnet og et transeuropæisk net af indre vandveje (13). Der er imidlertid endnu ikke godkendt transeuropæiske net for luft- eller søtransport, traditionel transport med jernbane og lokale skibstrafiksystemer (VTS-tjenester). I marts 1994 foreslog Kommissionen Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet (14). I mellemtiden er der blevet finansieret en lang række projekter. Kommissionens retningslinjer blev opstillet under hensyntagen til disse projekter, som også vil danne grundlag for de endnu ikke udarbejdede forslag til transeuropæiske net. Der er således blevet vendt op og ned på den logiske rækkefølge i planlægningen inden for rammerne af det finansielle samhørighedsinstrument, hvor projektfinansieringer er blevet godkendt, inden de tilsvarende fællesskabsplaner er blevet vedtaget.

3.4. Kommissionen sikrer sig heller ikke altid, at projekterne er i overensstemmelse med de nationale infrastrukturprogrammer. Således accepterede Kommissionen inden for rammerne af det finansielle instrument at finansiere projekter til forbedring af veje og traditionelle jernbaner (Fuente La Higuera-Jativa-projektet og Las Dueñas-Novellana-projektet (Spanien)). Sigtet med projekterne var at nedsætte transporttiderne på disse strækninger. I henhold til en styringsplan vedrørende infrastrukturer, det spanske ministerium for offentlige arbejder, transport og miljø har udarbejdet for perioden 1993-2007 skal der anlægges motorveje og spor til højhastighedstog på de samme strækninger.

3.5. I det femte program for Fællesskabets politik og virke inden for miljø og bæredygtig udvikling, der skåner miljøet (15), er målene for forvaltningen af vandressourcerne at forebygge forureningen af vand, at genoprette grund- og overfladevand og at sikre, at efterspørgslen efter og forsyningerne af vand bringes i ligevægt gennem en mere rationel anvendelse og forvaltning af ressourcerne. Dette sidste mål er ikke altid blevet tilgodeset, navnlig ikke i forbindelse med projekter vedrørende vandforsyning i større byer, som er blevet vedtaget for at sikre vandforsyningen på kort sigt. Disse projekter indgår sjældent i en samlet handlingsplan for forvaltning af vandressourcerne med en strategi for hvert afvandingsom råde, og som også omfatter foranstaltninger til »forebyggelse af permanent overforbrug«.

3.6. Disse projekter har deres berettigelse, fordi de forbedrer livskvaliteten for den berørte befolkning, men som miljøbeskyttende foranstaltning som fastsat i forordningens artikel 8, stk. 3, har de kun begrænset virkning. Tilsvarende gælder for eksempel projekter vedrørende integrering af arkæologiske lokaliteter, indkøb af brandslukningskøretøjer og Det Naturhistoriske Center i Goulandri (Grækenland).

3.7. Endelig evalueres miljøprojekternes indvirkninger på miljøet undertiden ikke. For eksempel er det primære mål for et vandforsyningsprojekt i den bymæssige bebyggelse omkring Sevilla i Andalusien (Spanien) at sikre forsyningen af drikkevand. Til dette formål blev opdæmmet vand, der egentlig skulle bruges til kunstvanding, ledt bort til andet formål, uden at indvirkningerne på landbruget heraf blev evalueret. I et andet tilfælde blev der i Grækenland vedtaget to forskellige, men indbyrdes supplerende projekter til kanalisering af regnvand for at undgå alvorlige oversvømmelser i en landsby (Villia). Til dato er kun det ene projekt gennemført, så oversvømmelsesproblemerne er ikke løst. Med en bedre planlægning kunne man have påvist disse negative virkninger.

3.8. I henhold til traktaten om Den Europæiske Union kan der ydes finansiel støtte fra Samhørighedsfonden, såfremt en foranstaltning, der er baseret på bestemmelserne i artikel 130 S, stk. 1, indebærer udgifter, der skønnes uforholdsmæssigt store for en medlemsstats offentlige myndigheder. I det femte program for Fællesskabets miljøpolitik er det i øvrigt fastsat, at der kun kan ydes bidrag fra fonden til projekter, hvis retsgrundlag er Fællesskabets retsregler. Imidlertid har det finansielle instrument kun i begrænset omfang ydet bidrag til projekter, der sigtede mod at omsætte direktiver baseret på traktatens artikel 130 S i praksis, navnlig direktiverne om rensning af byspildevand (16) og om affald (17). Et antal projekter af mindre omfang vedrørende kloakeringsanlæg omfatter ikke rensning af spildevand.

Beslutningernes udformning

3.9. Grundlæggende begreber som forpligtelse, betaling og gennemførelsesfrister er ikke defineret ens i de forskellige sproglige udgaver af forordning (EØF) nr. 792/93 og i beslutningerne om tildeling af støtte. Efter Rettens revision blev Kommissionen ved skrivelse af 13. december 1993 opfordret til at tage de nødvendige skridt til at rette op på de forhold, der er omtalt ovenfor.

3.10. I øvrigt stemmer ordlyden i beslutningerne og i de finansieringsplaner, der vedlægges som bilag til dem, ikke altid overens. Således hedder det i finansieringsplanen for projektet »Dublin-Galway railway link« (Irland), at alle udgifter afholdes i 1993, og at to tredjedele af den samlede fastsatte støtte er udbetalt som forskud af Kommissionen. Ifølge beslutningens ordlyd bliver størstedelen af arbejdet imidlertid først udført i 1994. En del af forskuddene er altså blevet udbetalt for tidligt. Retten har konstateret et andet forhold i forbindelse med en beslutning om et projekt i Spanien, hvor udgifter påløbet før den 7. september 1993 ikke blev anset for støtteberettigede, men der var ydet støtte for perioden 1.-31. maj 1993. Denne fejl er blevet rettet efter Rettens revisionsbesøg.

3.11. Udgifter, der er afholdt inden den dato, hvor ansøgningen om støtte kommer Kommissionen i hænde, er ikke støtteberettigede. For ansøgninger, der indgives til Kommissionen inden den 1. september 1993, kan udgifter, der er afholdt efter den 1. januar 1993, dog komme i betragtning (18). Og datoen for indgivelsen af ansøgningen er bestemmende for, hvor stor en procentdel af støtten der kan udbetales som forskud. Ansøgningen vedrørende projektet »Ballyjamesduff regional water supply scheme (stage I)« blev indgivet den 2. september, og forskudsbeløbet blev beregnet efter den på denne dato gældende sats. Det udbetalte forskud var imidlertid beregnet på grundlag af finansieringsplanen vedlagt som bilag til beslutningen om ydelse af denne støtte, og den omfatter de anslåede udgifter for hele året 1993.

Anvendelsen af ecu

3.12. I henhold til forordning (EØF) nr. 1866/90 (19) skal medlemsstaterne i deres støtteansøgninger angive, om de vælger at indgive deres udgiftsopgørelser i ecu eller i national valuta. I den standardformular til støtteansøgning, Kommissionen har udarbejdet, er dette punkt udeladt, og medlemsstaterne har ikke angivet i deres støtteansøgninger, hvilket af de to systemer de har valgt.

3.13. I strid med bestemmelserne i den omtalte forordning gives der i beslutningerne om tildeling af støtte medlemsstaterne mulighed for senere at afgøre, om de vil indgive deres udgiftsopgørelser i ecu eller i national valuta. Sigtet med forordningens bestemmelse var ellers netop, at der forudgående skulle træffes et valg, således at den gældende omregningskurs kunne fastsættes allerede, når støtteansøgningen blev indgivet.

3.14. Retten gør i punkt 6.16-6.18 i årsberetningen for regnskabsåret 1993 (20) opmærksom på flere problemer med anvendelse af ecu, navnlig problemer med, hvilken kurs der skal anvendes ved omregning til ecu af beløb, der er opgjort i national valuta i støtteansøgninger og udgiftsopgørelser. Retten har også bemærket, at der i forbindelse med det finansielle samhørighedsinstrument har været problemer med at bestemme, hvilken dato der skulle være gældende for omregningskursen. Der bør hurtigt træffes foranstaltninger til et ensartet og mere kohærent omregningssystem.

Forskud og påløbne renter

3.15. I forordningen om det finansielle instrument fastsættes det, at der indgås forpligtelse for det samlede støttebeløb fra Fællesskabet. Når det finansierede projekt gennemføres over flere år, udgør de forskud, der kan udbetales, en bestemt andel af støttebeløbet (maksimalt to tredjedele) til de påregnede udgifter i det første år. Heraf følger, at medlemsstaterne har økonomisk interesse i at indgive projekter, hvor størstedelen af - eller endog hele - arbejdet udføres i løbet af det første år.

3.16. Undersøgelsen af Kommissionens beslutninger viser således, at størstedelen af de godkendte projekter skulle være afsluttet ultimo 1993 eller primo 1994. I Grækenland skulle arbejdet på alle de projekter, der var godkendt i 1993, have været afsluttet inden udgangen af marts 1994. Retten har imidlertid konstateret, at de igangsatte arbejder var af så betydeligt omfang, at det hyppigt ikke var muligt at overholde de fastsatte frister. Når Kommissionen godkender talrige ansøgninger om forlængelse indgivet af medlemsstaterne selv efter udløbet af fristen for afslutningen af arbejderne, vidner det om, at de forudgående beregninger ikke er tilstrækkeligt præcise, og at kvaliteten af den forudgående vurdering af projekterne er meget dårlig.

3.17. Kommissionen har iøvrigt undladt at give medlemsstaterne præcise instrukser om forskudsudbetalinger og navnlig om de renter, de kan give. I betragtning af at der står store beløb på spil, at der er så mange projekter under udførelse, at gennemførelsesfristen for en række projekter ikke er overholdt, samt at der endnu kun er udbetalt forskud, er det absolut nødvendigt, at der føres særligt tilsyn med disse midler, så det sikres, at de - og eventuelt også påløbne renter - virkelig anvendes til opfyldelse af målene for instrumentet.

4. PROJEKTERNE

Projekternes omfang

4.1. Projekterne, herunder grupper af indbyrdes sammenhængende projekter, skal være af et sådant omfang, at de har væsentlig indflydelse på beskyttelsen af miljøet eller forbedringen af de transeuropæiske transportinfrastukturnet (21). Retten har imidlertid konstateret, at meget få projekter kan anses for at være af tilstrækkeligt omfang til at opfylde instrumentets mål, og nogle af projekterne er endda af meget begrænset omfang. Gennemførelsesomkostningerne for 30 projekter er på under 1 mio. ECU. Sådanne projekter burde gennemføres inden for rammerne af andre, mere egnede fællesskabsinstrumenter eller nationale instrumenter. Typiske eksempler er anlæggelsen af en parkeringsplads i lufthavnen på Hierro (Spanien) (427 996 ECU) og to »rail crossings« på havnen i Belview (Irland) (725 000 ECU).

4.2. Begrundelsen for at medtage sådanne projekter under det finansielle samhørighedsinstrument og ikke under et operationelt program under EFRU synes dels at være, at det er nødvendigt, at der udvælges projekter, således at bevillingerne kan udnyttes hurtigt, dels at Fællesskabets støttesats i forbindelse med samhørighedsinstrumentet er højere end i forbindelse med de øvrige strukturforanstaltninger. At målene for det finansielle samhørighedsinstrument opfyldes, prioriteres således tilsyneladende ikke så højt. Rettens undersøgelse af projektudvælgelsesprocedurerne i medlemsstaterne har bekræftet disse forhold.

4.3. Målet om at tilvejebringe støtte fra instrumentet så hurtigt som muligt og sikre hurtig udbetaling til modtagerne kan eventuelt medføre, at medlemsstaterne prioriterer det højere at forelægge mindre omfattende projekter, der kan afsluttes hurtigere. Dette er i strid med forordningens bestemmelser, i henhold til hvilke der skal ydes støtte til omfattende projekter.

Grupper af projekter

4.4. I henhold til artikel 8, stk. 3, i forordningen vedrørende instrumentet kan instrumentet bidrage til finansieringen af grupper af indbyrdes sammenhængende projekter. En del af de store projekter, der finansieres inden for rammerne af samhørighedsinstrumentet, er imidlertid i virkeligheden grupper af små projekter, som ikke udgør et samlet hele. Grupperne af projekter fungerer som operationelle programmer, men indebærer ikke de fordele, denne interventionsform har med hensyn til programmering og fleksibilitet. De er derimod forbundet med de ulemper, som er typiske for denne aktionsform, navnlig den ulempe, at de indstilles, hvis et eller flere projekter slår fejl eller forsinkes. Det fik Kommissionen til allerede i april 1994 at træffe nogle beslutninger, der gik ud på at ændre sammensætningen i grupper af projekter, der var godkendt i december 1993.

4.5. De kriterier, Kommissionen følger, når den grupperer individuelle projekter forelagt af medlemsstaterne, og når den godkender grupper af projekter, er ikke altid sammenhængende - det gælder navnlig miljøprojekterne.

4.6. Projekter af meget forskellig art, der skal gennemføres i flere forskellige regioner, grupperes undertiden, således at man undgår at fremlægge mange små projekter. Projekter vedrørende en bedre forvaltning af vandressourcerne i de spanske regioner Andalucien, Castilla La Mancha, Madrid og Navarra er således samlet i en gruppe. Endvidere er der i Grækenland godkendt grupper af projekter i første fase med forskellige mål på miljøområdet (22). Også projektet »Integrering af arkæologiske lokaliteter i Athen« i Grækenland er i virkeligheden flere projekter, hvis samlede omkostninger er på 283 000 ECU, 490 000 ECU, 226 000 ECU, 642 000 ECU og 774 000 ECU. Projektet »Forbedring af vejnettet« (Irland) (30 mio. ECU) omfatter i virkeligheden arbejder på 12 små vejstrækninger, som ikke engang er forbundet med hinanden. I maj 1994 godkendte Kommissionen forskud på 9,425 mio. ECU til seks projekter i Spanien, hvis samlede omkostninger er på 140,7 mio. ECU. Disse projekter bestod i virkeligheden af 3, 4, 8, 14, 54 og 162 individuelle projekter vedrørende investering i små virksomheder, og bidraget fra samhørighedsinstrumentet blev brugt til at godtgøre den spanske stat de tilskud, den havde ydet.

Projektfaserne

4.7. I henhold til forordningen kan der finansieres projektfaser på betingelse af, at de er »teknisk og finansielt adskilte« (23). I nogle tilfælde var projekter, der i princippet ikke kunne opdeles i faser, imidlertid opdelt i flere faser med henblik på at opnå støtte fra instrumentet allerede fra den 1. januar 1993.

4.8. Da støttesatsen under det finansielle instrument er højere (mellem 80 % og 85 %) end under de øvrige fællesskabsinstrumenter, har medlemsstaterne i samråd med Kommissionen flyttet igangværende projekter, som samfinansieres af EFRU og Den Europæiske Investeringsbank (EIB) fra disse instrumenter. Projekterne er blevet finansieret af det finansielle instrument i anden halvdel af 1993 med tilbagevirkende kraft til 1. januar 1993, selv om de allerede var medtaget under nogle operationelle programmer under mål nr. 1, og for nogles vedkommende havde EIB finansieret op til 45 % af de samlede omkostninger. De væsentligste eksempler er de operationelle programmer »PRODAC« i Portugal og »Peripherality« i Irland.

4.9. Denne praksis er regelstridig. Den burde have været formaliseret ved en ændring af beslutningerne vedrørende de EFRU-programmer, som projekterne blev overført fra. Med denne praksis overtrædes bestemmelserne om operationel samordning mellem strukturfondene og det finansielle samhørighedsinstrument, hvori det fastsættes, at forberedelse og godkendelse af de to kommissionsbeslutninger (den om ændring af den oprindelige beslutning og den om ydelse af støtte gennem det finansielle instrument) skal ske parallelt.

4.10. Nogle af projektfaserne er i virkeligheden blot »betalingsfaser«, for der findes kun en enkelt kontrakt med den virksomhed, som forestår projektets fysiske gennemførelse, der i praksis defineres som den fase i projektet, hvor der endnu ikke er foretaget udbetalinger inden for rammerne af EFRU-samfinansieringen. I disse tilfælde (f.eks. Cruz-Braga-motorvejen i Portugal) foretages der en opdeling, hvorefter udgifter afholdt før den 1. januar 1993 forbliver støtteberettigede under EFRU, mens udgifter afholdt efter denne dato, herunder prisrevisionerne i forbindelse med de af EFRU finansierede arbejder, finansieres af det finansielle samhørighedsinstrument.

4.11. Med en sådan fremgangsmåde må der sættes spørgsmålstegn ved værdien af fællesskabsstøtterammerne (FSR) for 1989-1993, hvorfra man har taget væsentlige elementer for at få dem finansieret over det finansielle samhørighedsinstrument, hvor programmering ikke spiller nogen rolle. Når projekterne opdeles i faser, er der i øvrigt større risiko for, at det gøres lettere at opsplitte offentlige kontrakter, således at man undgår at nå de lofter, der er fastsat i direktiverne. Endelig gør opdelingen af projekter i forskellige faser det vanskeligere at overvåge, at forordningens artikel 7 om, at der ikke kan udbetales støtte fra flere forskellige kilder, og at der ikke må ske overlapning, overholdes. Med henvisning til Kommissionens svar understreger Retten, at de nævnte risici er reelle, og at der skal træffes supplerende foranstaltninger til imødegåelse af denne risiko, uanset, om der findes eksempler på forhold, hvor der faktisk er blevet påvist uregelmæssigheder.

4.12. Når vejprojekter opdeles i faser, kan der ansøges om støtte til de faser, der er mest i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne, og de mere tvivlsomme kan udelades. Der er forelagt og godkendt tre projekter til i alt 277 mio. ECU vedrørende ringvej M-40 omkring Madrid, (Spanien); projekterne omfatter imidlertid ikke en strækning på 3 km på midten. Denne strækning giver meget alvorlige miljøproblemer, fordi det som følge af de tilstødende strækninger er absolut nødvendigt at føre vejen over »Monte del Pardo«. Det er imidlertid klart, at hvis man støtter en enkelt fase, uanset hvilken, yder man bidrag til finansieringen af hele projektet.

Projekter, der giver indtægter

4.13. Kommissionen følger ikke konsekvent samme praksis i de tilfælde, hvor transportinfrastrukturprojekter giver indtægter. Det drejer sig navnlig om lufthavne, havne og betalingsmotorveje. I nogle tilfælde er man kommet frem til de omkostninger, der skal finansieres, ved at fratrække de forventede indtægter. Men hyppigere har man beregnet denne væsentlige finansielle faktor til et fast beløb for at få interventionssatsen til at ligge på mellem 80 og 85 %, eller man har set bort fra den, og følgelig har staten finansieret en investering 100 %, hvor en meget stor del af investeringen kunne dækkes af de kommende indtægter.

4.14. På miljøområdet er der ikke taget hensyn til indtægter fra vandafgiften og andre afgifter i beslutningerne om projekter vedrørende bygning af kloakeringssystemer, vandforsynings- og spildevandssystemer eller spildevandsrensningsanlæg. Der er heller ikke taget hensyn til princippet om, at forureneren betaler, selv om det fastslås i traktaten (artikel 130 R) og i en række EF-direktiver, bl.a. Rådets direktiv 91/156/EØF om affald (24) og Rådets direktiv 91/271/EØF om rensning af byspildevand (25), at det er et grundlæggende princip for Fællesskabets indsats på miljøområdet.

4.15. I forbindelse med de projekter, hvor de forventede indtægter er angivet, er der i finansieringsplanerne til beslutningerne om tildeling af støtte udelukkende anført finansieringsomkostningerne og ikke de samlede omkostninger. Det er imidlertid de samlede afholdte omkostninger, der skal anmeldes som bevis for, at projektet skrider tilfredsstillende frem, eller at det er afsluttet i overensstemmelse med de fastsatte mål. De støtteberettigede omkostninger og de samlede omkostninger bør, navnlig når projekter finansieres delvis af indtægter, fremgå klarere af beslutningerne, således at det bliver lettere at sammenligne de faktiske omkostninger med overslagene.

Proceduren for godkendelse af projekter

4.16. Proceduren for godkendelse af projekter begynder med, at den modtagende medlemsstat forelægger en ansøgning om støtte på en standardformular udarbejdet af Kommissionen. I henhold til denne formular anerkendes implicit som støtteberettigede udgifter f.eks. erhvervelse af grund, uforudsete udgifter, prisrevisioner, skatter, navnlig moms, og diverse udgifter. Kommissionen har ikke benyttet lejligheden til at definere klarere kriterier for udgifters støtteberettigelse, som altid har voldt mange praktiske problemer ved gennemførelsen af strukturinterventionerne. Retten har under den stedlige revision konstateret, at de lokale myndigheder, der forvalter støtten, har vanskeligheder med at fastslå, hvilke udgifter der er støtteberettigede, når der ikke findes præcise oplysninger herom.

4.17. Kommissionen bør - som i forvaltningen af strukturfondene - sikre, at moms, der skal tilbagebetales, ikke medregnes i de støtteberettigede udgifter, for moms er ikke en del af projektomkostningerne. I forbindelse med moms, der ikke skal tilbagebetales, skal det i øvrigt bemærkes, at med en støttesats på 85 % og en almindelig minimumsmomssats på 15 % kan det nationale bidrag til finansieringen af projektet næsten tjenes ind igen gennem fiskale indtægter.

4.18. Retten har under revisionen bemærket, at der er anmeldt omkostninger for erhvervelse af grunde, og at de er registreret under investeringsudgifter. Sådanne udgifter udgør 26 % af de samlede støtteberettigede udgifter til projektet »Ringvej M-40 omkring Madrid, afsnittet mellem N5 og N6«. Et rehabiliteringsprojekt med henblik på græske arkæologiske lokaliteter vedrørte kun udgifter til ekspropriering af bygninger (26). Inden for rammerne af EFRU finansierer Kommissionen almindeligvis højst 10 % af de samlede omkostninger. Det bør undgås, at der ydes høje støttebeløb til køb af grunde og allerede opførte ejendomme, der i øvrigt almindeligvis har begrænset virkning, for så vidt angår aspektet merværdi.

4.19. Endelig viser erfaringerne, at når grunde endnu ikke er disponible, overholdes de fastsatte frister for projekternes afslutning næsten aldrig på grund af de komplekse og langsommelige eksproprieringsprocedurer. De konstaterede forsinkelser i gennemførelsen af ringvejen omkring Madrid bekræfter disse vanskeligheder. Denne situation medfører, at væsentlige beløb udbetalt af det finansielle instrument henstår uudnyttede i længere tid på medlemsstaternes konti.

Vurdering af projekter

4.20. Kommissionen skal foretage en forhåndsbedømmelse for at vurdere, om projektet er i overensstemmelse med kriterierne i forordningen. Der bør navnlig foretages en costbenefitanalyse. Retten har ved revisionen af Kommissionens dossierer ikke fundet elementer, der viser, at der altid foretages en sådan tilbundsgående vurdering. I nogle tilfælde foretages der ikke sådanne analyser. Når det er sket, er de almindeligvis udarbejdet af medlemsstaterne, sommetider efter at arbejderne er påbegyndt, eller endda efter at de er afsluttet.

4.21. Undertiden viser analyserne, at projekternes interne rentabilitet er så lav, at den næppe berettiger finansieringen, og EIB har foretaget analyser, der giver endnu lavere eller endog negativ intern rentabilitet. Forudgående undersøgelser af vandforsyningsprojektet i Athen (Evinos) viste, at investeringernes omfang var uhensigtsmæssigt, programmeringen var dårlig, og at der ikke forelå troværdige oplysninger. Det viste sig endvidere at være nødvendigt at foretage en fuldstændig hydrologisk undersøgelse samt en samlet analyse af regionens forvaltning af vandressourcer. Alligevel besluttede Kommissionen at finansiere projektet (samlede omkostninger: 196 mio. ECU).

4.22. Kommissionen har ikke defineret en egnet metodologi og heller ikke fastsat mindstegrænser for rentabilitet. Derfor er costbenefitanalyserne, som skulle sikre, at fællesskabsmidlerne giver økonomiske fordele, der står i rimeligt forhold til de investerede midler, i praksis af begrænset værdi.

4.23. Kommissionen godkender undertiden projekter, der allerede har været i gang i flere år, eller hvor finansieringen endda burde have været afsluttet. Til sådanne projekter er der allerede ydet tilstrækkelige nationale finansielle midler - af medlemsstaten eller undertiden også af Fællesskabet - til at de kan gennemføres. Kommissionen bør sikre, at den støtte, der udbetales over samhørighedsinstrumentet, ikke har den virkning, at de støtteberettigede medlemsstater ikke opfylder deres forpligtelse til at lade være med at reducere deres egne investeringer på de pågældende områder.

4.24. Denne praksis bevirker endvidere, at instrumentets interventioner ikke kan blive kendt af en tilstrækkelig bred offentlighed, og den har paradoksale virkninger, navnlig for så vidt angår miljøbeskyttelse. Som eksempel kan nævnes projektet Adra-omkørselsvejen (Spanien), hvor det i Kommissionens beslutning er fastsat, at anden udbetaling er betinget af, at de spanske myndigheder forpligter sig til at træffe korrigerende foranstaltninger, således at miljøet skades mindst muligt. Denne forpligtelse er imidlertid indgået og undersøgelsen af indvirkningen på miljøet foretaget efter datoen for arbejdernes afslutning, dvs. på et tidspunkt, hvor det ikke længere var muligt at overveje alternative løsninger eller andre ændringer. Der er derfor risiko for, at korrigerende foranstaltninger kun vil have begrænset effekt på et projekt, bortset fra de yderligere omkostninger, de medfører. Kommissionens svar underbygger Rettens argumentation. Før denne omfartsvej blev udbygget til en motorvej, foretoges der ikke en vurdering af virkningerne på miljøet, og man overvejede eventuelle alternative løsninger, der kunne lette trafikken.

4.25. Kommissionen skal, inden den godkender et projekt, vurdere den forventede virkning i forhold til instrumentets mål. Der skal sættes tal på denne virkning på grundlag af relevante indikatorer, ud fra hvilke man senere kan måle den potentielle og faktiske virkning for at vurdere, om de oprindeligt fastsatte mål kan nås eller er blevet nået (artikel 9, stk. 8). Der er kun fastsat få indikatorer for virkningen, og derfor kan der ikke foretages on-going-evaluering eller efterfølgende evaluering af projekterne.

5. OFFENTLIGE KONTRAKTER

5.1. I Spanien, Grækenland og Portugal gælder der for visse ordregivende myndigheder - bl.a. i vand- og transportsektoren - særlige procedurer og regler for tildeling af kontrakter, således at de ikke er forpligtet til at anvende procedurerne for indkaldelse af bud. Sigtet med direktiv 93/38/EØF (27), der endnu ikke finder anvendelse i de tre lande, er, at sådanne procedurer for tildeling af aftaler også skal omfatte ordregivende enheder i disse sektorer. Dette direktiv får først virkning i Spanien den 1. januar 1997 og i Grækenland og Portugal den 1. januar 1998. Retten har konstateret, at nogle arbejder, såsom jernbaneinfrastrukturprojekter i Portugal til 49 mio. ECU, er blevet tildelt ved udbud efter forhandling. Selv de myndigheder, der er underlagt de nationale regler om offentligt udbud, har indgået væsentlige aftaler i form af underhåndsaftaler på grund af arbejdets hastende karakter. Det er sket i Spanien i forbindelse med vandforsyningsarbejder til over 77 mio. ECU.

5.2. I Grækenland har Retten i øvrigt konstateret, at nogle af de samfinansierede projekter (f.eks. bygningen af en ny lufthavnsterminal på Korfu) blev tilkendt med meget store nedslag på helt op til 71 % af det vejledende beløb, som medlemsstaten havde beregnet i sit udbud. Eftersom det vejledende beløb lå til grund for ansøgningen og for Kommissionens beslutning om at yde støtte, er der udbetalt forskud, der i betragtning af det beløb, som disse arbejder blev udliciteret for, viste sig at være mere end tilstrækkelige til at finansiere hele projektet. Sådanne forhold burde blive påvist i forbindelse med Kommissionens overvågning, og der burde om nødvendigt ske en passende nedsættelse af det støttebeløb, der er tildelt de pågældende projekter.

5.3. Bestemmelserne i punkt 12 i meddelelse C(88) 2510 (28) fra Kommissionen til medlemsstaterne om kontrol med overholdelse af bestemmelserne om »offentlige kontrakter« i forbindelse med projekter og programmer, der finansieres af strukturfonde og finansieringsinstrumenter, er ikke blevet fulgt. I dette punkt hedder det, at for projekter, der giver anledning til kontrakter inden for de sektorer, der ikke omfattes af de gældende direktiver, kan modtageren ved en ad hoc-bestemmelse forpligte sig til at give virksomheder fra andre medlemsstater adgang til at indsende bud. I øvrigt forpligtede Kommissionen sig i samme meddelelse til som et incitament at prioritere sådanne ansøgere om tilskud højt, der skaber fri konkurrence på EU-niveau for adgangen til kontrakterne, eller som skriftligt forpligter sig til det.

6. OVERVÅGNING

6.1. Overvågningen skal sikres »ved hjælp af fysiske og finansielle indikatorer«, der fastlægges i Kommissionens beslutning om godkendelse af aktionerne. Ved gennemgangen af Kommissionens beslutninger fandt Retten ingen fysisk indikator, ud fra hvilken man for de forskellige aktioner kunne fastslå »den aktuelle fase i aktionsforløbet samt de mål, der skal nås inden for en bestemt frist«, og »den forvaltningsmæssige situation og eventuelle problemer i denne forbindelse« (29). Når der ikke er indikatorer, er det vanskeligt at overvåge og evaluere de finansierede projekter.

6.2. Skal man kunne vurdere, om en aktion skrider tilfredsstillende frem, skal projektet eller projektfasen være præcist defineret allerede ved arbejdernes påbegyndelse og derefter i støtteansøgningen og endelig i beslutningen. I støtteansøgningerne og beslutningerne støder man imidlertid ofte på beskrivelser af meget generel karakter, og det gør det umuligt at kontrollere, hvor langt projekterne faktisk er skredet frem, og at sammenligne med overslagene.

6.3. De første betalingsanmodninger fra medlemsstaterne indeholdt hverken en detaljeret plan for gennemførelsen af arbejderne eller indikatorer for overvågningen. Kommissionen har derfor ikke foretaget forlodsbetalinger inden for den tidsramme, der er fastsat i forordningen, og den har anmodet medlemsstaterne om at indsende de manglende oplysninger. Kommissionen har fremsendt denne anmodning for sent, og den burde ikke have truffet sine beslutninger om ydelse af støtte, når der ikke var fastlagt indikatorer for overvågningen eller en præcis plan for arbejdernes gennemførelse.

6.4. For at Kommissionen kan efterprøve, om de administrative og finansielle procedurer sikrer, at hvert projekt faktisk gennemføres, forelægger de støttemodtagende medlemsstater den en beskrivelse af de anvendte forvaltnings- og kontrolsystemer (30). I praksis er denne beskrivelse meget generel og undertiden blot en bemærkning om, at systemerne er »de systemer, der på nuværende tidspunkt er gældende«.

6.5. Senest tre måneder efter Kommissionens godkendelse af projekterne skulle der være oprettet et overvågningsudvalg for hver enkelt støttemodtagende medlemsstat (31). I april 1994 var der endnu ikke nedsat overvågningsudvalg, selv om størstedelen af projekterne på det tidspunkt skulle være afsluttet eller være i afslutningsfasen. Dette eksempel viser, hvor lidt betydning Kommissionen og de nationale myndigheder tillægger overvågningsudvalgene, som dog har til opgave at overvåge, at projekterne gennemføres efter den oprindeligt fastsatte plan, samt at påse, at målene for projekterne nås, og at sikre, at projekterne er i overensstemmelse med Fællesskabets politikker, især miljøpolitikken.

Teknisk bistand

6.6. Kommissionen har iværksat to foranstaltninger på området teknisk bistand. For det første har den undertegnet en kontrakt med EIB om finansiering af projektevalueringer. For det andet har den indgået en kontrakt med en ekspert, der skal udarbejde beretninger, navnlig om definition af projektanalysemetoder på transportområdet (der er indgået forpligtelser for 46 000 ECU).

6.7. Det første udkast til beretning, som eksperten har forelagt, »vademecum om evaluering af transportinvesteringer«, indeholder ikke meget nyt. Arbejdet er fortrinsvis baseret på arbejdsdokumenter fra udvalget for forskning på transportområdet (EURET) (32), som eksperten er medlem af, og undertiden er der bare byttet om på dokumenternes rækkefølge. EURET-programmet finansieres af Generaldirektorat VII, hvis ansvarsområde er transport. Retten undrer sig over, at Kommissionen har besluttet at trække på en ekstern ekspert i stedet for på sine egne tjenestegrene, der i øvrigt er i færd med at udvikle en tilsvarende metodologi.

7. KONKLUSIONER

7.1. De berørte medlemsstater og Kommissionen har på grund af det finansielle instruments midlertidige karakter, og fordi de store bevillinger, der var stillet til rådighed, skulle udnyttes hurtigt, i hast forelagt, besluttet og iværksat de aktioner, der finansieres inden for disse rammer. Dette hastværk må dog ikke medføre, at man glemmer, at det er nødvendigt at have en forsvarlig forvaltning med effektive overvågnings- og kontrolsystemer. Retten må konstatere, at forholdene skal forbedres væsentligt både på kommissionsniveau og for så vidt angår gennemførelsen i medlemsstaterne, og de involverede parter bør være sig deres ansvar for en forsvarlig økonomisk forvaltning af ressourcerne mere bevidst.

7.2. Skal man undgå, at de mangler, der er konstateret ved gennemførelsen af det finansielle instrument, forekommer i forbindelse med den nyoprettede samhørighedsfond, skal Kommissionen og medlemsstaterne hurtigt træffe foranstaltninger, der under iagttagelse af de gældende retsregler fremmer opfyldelsen af fondsmålene. Der bør sikres en effektiv samordning med alle øvrige strukturinterventioner, navnlig med strukturfondene gennem fællesskabsstøtterammerne. Samtidig med denne samordning bør indsatsen øges på områderne forberedende undersøgelser og evaluering af projekter - navnlig kvantificering af projektvirkninger - på miljøområdet eller transportinfrastrukturområdet, der kan bidrage væsentligt til økonomisk og social konvergens. Retten bemærker, at Kommissionen anerkender (punkt 4.22), at der skal sættes mere ind på disse områder.

Vedtaget af Revisionsretten på mødet i Luxembourg den 12. januar 1995.

På Revisionsrettens vegne

André J. MIDDELHOEK

Formand

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>START GRAFIK>

>SLUT GRAFIK>

(1) EFT L 79 af 1. 4. 1993, s. 74.

(2) EFT L 72 af 16. 3. 1994, s. 1.

(3) Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 af 16. maj 1994 om oprettelse af Samhørighedsfonden, EFT nr. L 130 af 25. 5. 1994, s. 1.

(4) Bilag I til forordning (EØF) nr. 792/93.

(5) Særberetning nr. 1/93, EFT nr. C 69 af 11. 3. 1993.

(6) Særberetning nr. 3/92, EFT nr. C 245 af 23. 9. 1992.

(7) Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985, EFT nr. L 175 af 5. 7. 1985, s. 40.

(8) Artikel 8, stk. 6, i forordning (EØF) nr. 792/93.

(9) Rådets beslutning 93/628/EØF, 93/629/EØF og 93/630/EØF af 29. oktober 1993, EFT nr. L 305 af 10. 12. 1993.

(10) Forslag til Europa-Parlamentet og Rådets beslutning om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet af 28. marts 1994, dok. KOM(94) 106 endelig udg. af 7. 4. 1994.

(11) Resolution vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer forsamlet i Rådet den 1. februar 1993 om et program for Fællesskabets politik og virke inden for miljø og bæredygtig udvikling, EFT nr. C 138 af 17. 5. 1993.

(12) Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, EFT nr. L 135 af 30. 5. 1991, s. 40.

(13) Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 om ændring af direktiv 75/442/EØF om affald, EFT nr. L 78 af 26. 3. 1991, s. 32.

(14) Forordningens artikel 9, stk. 2, i alle sproglige udgaver undtagen den franske, hvori anvendes »engagée« (= indgået forpligtelse for) i stedet for afholdt. Denne væsentlige fejl, som Retten har bemærket og den 13. 12. 1993 henledt Kommissionens opmærksomhed på, er stadig ikke blevet korrigeret.

(15) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1866/90 af 2. juli 1990 om bestemmelser vedrørende anvendelsen af ecu ved strukturfondenes budgetmæssige gennemførelse, EFT nr. L 170 af 3. 7. 1990, s. 36.

(16) EFT nr. C 327 af 24. 11. 1994.

(17) Forordningens artikel 8, stk. 3.

(18) Kommissionens beslutning 94/226/EØF af 27. oktober 1993 og 94/530/EØF af 6. december 1993.

(19) Forordningens artikel 9, stk. 1.

(20) Arbejder til forbedring af den arkæologiske lokalitet i Areopagitou-gaden.

(21) Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation.

(22) EFT nr. C 22 af 28. 1. 1989, s. 3.

(23) Artikel 25 i Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93 af 20. juli 1993 - EFT nr. L 193 af 31. 7. 1993, s. 20.

(24) Forordningens artikel 9, stk. 7.

(25) Bilag IV til beslutningerne om støtte.

(26) »Committee of the concerted action EURET 1.1., costbenefit and multi-criteria analysis for new road construction«.

KOMMISSIONENS SVAR PÅ REVISIONSRETTENS SÆRBERETNING OM DET FINANSIELLE SAMHØRIGHEDSINSTRUMENT

0. INDLEDNING

0.4. Det finansielle samhørighedsinstrument (FSI) trådte i kraft for en begrænset periode, før Maastricht-traktaten blev ratificeret, og på et tidspunkt, hvor det var usikkert, om den ville blive det. Det skabte usikkerhed om, hvilke finansielle midler der ville være til rådighed efter april 1994, og tvang medlemsstaterne og Kommissionen til at drage visse konsekvenser med hensyn til forelæggelse og vedtagelse af projekter. Denne usikkerhed fik specielt medlemsstaterne til at forelægge projekter eller i de fleste tilfælde projektfaser af begrænset varighed og har forhindret forelæggelse af omfattende og langvarige projekter.

Den administrative enhed, der blev oprettet under Generalsekretariatet for at forvalte FSI, var trods reduceret bemanding i stand til på nogle måneder at tilvejebringe alle de juridiske og administrative midler, der var nødvendige for at forvalte instrumentet, godkende 232 beslutninger, forpligte og udbetale de tilsvarende bevillinger. Kommissionen vil gerne fremhæve den store indsats, der er gjort både i medlemsstaterne og i dens egne tjenestegrene for at etablere det pågældende system inden for så kort en frist og under så usikre juridiske vilkår.

1. DE FINANSIELLE MIDLER OG UDNYTTELSEN AF DEM I 1993

1.2. I 1993 lå fordelingen af midlerne på transport- og miljøsektoren i Spanien på henholdsvis 71 % og 29 %, mens der for de øvrige medlemsstaters vedkommende var en større ligevægt mellem de to sektorer, nemlig 61 % og 39 % i Irland, 57 % og 43 % i Portugal og endog 38 % og 62 % i Grækenland, som gjorde en særlig indsats på miljøområdet.

I miljøsektoren har medlemsstaterne ikke kunnet benytte lige så gennemprøvede administrative procedurer og finansielle mekanismer som i transportsektoren. Kommissionen har hele tiden forsøgt at fremme fremlæggelse af miljøorienterede projekter for at opnå den »passende balance«, der er foreskrevet i forordning (EØF) nr. 792/93.

1.3. De 1 000 mio. ECU betalingsbevillinger var blevet opført på 1993-budgettet, før FSI-forordningen var blevet godkendt. Da først instrumentet var blevet vedtaget, og der forelå oplysninger om, hvilke projekter medlemsstaterne agtede at indgive, anmodede den anvisningsberettigede tjenestegren om frigørelse af en del af disse midler (200 mio. ECU). De disponible betalingsbevillinger udgjorde i realiteten 800 mio. ECU. Når denne frigørelse medregnes, er udnyttelsesgraden for betalingsbevillingerne 92 %, hvilket er bemærkelsesværdigt for et år, hvor FSI først trådte i kraft den 1. april, og projekterne først blev forelagt i tilstrækkeligt stort antal pr. 1. september.

2. FORVALTNING AF INSTRUMENTET OG SAMORDNING

2.1. Den foreskrevne funktionsadskillelse mellem anvisningsberettiget, finansinspektør og regnskabsfører er rent faktisk sikret ved tre forskellige generaldirektorater. Der finder obligatoriske konsultationer sted mellem de pågældende tre generaldirektorater. Før der træffes en beslutning, skal hvert generaldirektorat have givet sin tilslutning. Kompetencefordelingen mellem kommissærerne sker ved en kommissionsbeslutning.

2.2. Koordineringen og dialogen mellem den tjenestegren, som Samhørighedsfonden sorterer under, og de tre generaldirektorater, der er ansvarlige for henholdsvis transport, miljø og regionalpolitik, foregår via:

- møder mellem disse tjenestegrene for at drøfte, hvilken strategi der vil være mest hensigtsmæssig for indsatsen i hvert enkelt land, og hvilke projekter der vil kunne vedtages

- obligatorisk konsultation af disse generaldirektorater ved sagsbehandlingen. Ingen af de beslutninger, der er blevet vedtaget under FSI, har givet anledning til uenighed mellem de involverede tjenestegrene

- eventuelle fælles møder med medlemsstaternes myndigheder.

Der er derfor sikkerhed for, at instrumenterne bliver koordineret.

Da Kommissionen er klar over, at det er nødvendigt at koordinere de forskellige interventioner i forbindelse med finansieringen af de infrastrukturprojekter, der indgår i de transeuropæiske netværk, navnlig transportinfrastrukturerne, har den pålagt Generalsekretariatet at udarbejde og ajourføre en situationsoversigt. Dette tekniske koordinationsinstrument gør det muligt for Kommissionen at have en samlet oversigt over arbejdets forløb på dette område. Endvidere holder det Kommissionens tjenestegrene underrettet om de projekter eller delprojekter, der allerede er finansieret, eller som stadig befinder sig på sagsbehandlingsstadiet hos et af finansieringsinstrumenterne, herunder Den Europæiske Investeringsbank.

2.3. Risikoen for »dobbeltfinansiering« af samme udgift gennem FSI og strukturfondene eksisterer ikke. De gældende procedurer gør det muligt at undgå denne risiko og gør det let at kontrollere, om et investeringsprojekt allerede er indgivet til et andet finansieringsinstrument.

Der skal i denne forbindelse gøres opmærksom på, at

- bestemmelserne vedrørende dobbeltbetaling (artikel 7, stk. 1) tager ikke sigte på at hindre, at strukturfondene og Samhørighedsfonden finansierer to forskellige faser af samme projekt

- forordningen (artikel 7, stk. 2) giver mulighed for, at støtten fra det finansielle samhørighedsinstrument ydes som supplement til støtten fra de finansieringsinstrumenter, der er oprettet i forbindelse med transport- og miljøpolitikken, forudsat at den samlede EF-støtte ikke overstiger 90 % af de samlede udgifter.

De nuværende bestemmelser giver mulighed for, at FSI og strukturfondene finansierer to forskellige faser af samme projekt. De giver ligeledes mulighed for, at FSI finansierer projekter, der har modtaget støtte under transport- eller miljøpolitikken.

2.4. De indførte procedurer gør det muligt at koordinere indsatsen via de forskellige instrumenter, samtidig med at forordningens bestemmelser om dobbeltbetaling overholdes.

2.5-2.6-2.7. Det finansielle samhørighedsinstrument har et specifikt formål, der er forskelligt fra formålene for strukturfondene og for de finansielle instrumenter i de enkelte sektorer, nemlig at fremme den økonomiske og sociale samhørighed på mellemlang sigt ved hjælp af finansiering af projekter inden for miljø og transeuropæiske transportnet.

Der bør gøres forskel mellem på den ene side de finansielle forvaltningsprocedurer, der nødvendiggør en præcis afgrænsning af ansvaret og er omfattet af veldefinerede administrative regler, og på den anden side procedurerne for samordning og samarbejde mellem de enkelte tjenestegrene i forbindelse med planlægningen af interventionerne.

Samhørighedsfonden (direktorat H) forvalter de ressourcer, der er afsat til dette instrument, navnlig budgetpost B2-3000, under hensyntagen til sine mål og under overholdelse af de gældende administrative regler, som ligeledes omfatter bestemmelser om høring af de øvrige tjenestegrene, og som kræver, at disse giver deres samtykke. I denne sammenhæng findes der naturligvis formelle procedurer.

Den sørger for samordning med de øvrige tjenestegrene, navnlig ved hjælp af de i punkt 2.2. anførte hjælpemidler, for at sikre, at de finansielle ressourcer anvendes bedst muligt, og at der er sammenhæng i den samlede indsats. De involverede generaldirektorater deltager i samarbejde med Generalsekretariatet i fastlæggelsen af hovedlinjerne for indsatsen og i udvælgelsen af de projekter, der skal vedtages.

Samhørighedsfonden har foretaget flere tusinde høringer, og ingen projekter henhørende under det finansielle samhørighedsinstrument er blevet vedtaget uden de øvrige tjenestegrenes accept.

2.8. Generaldirektoratet for Konkurrence høres, når de projekter, der finansieres af instrumentet, kan indvirke på konkurrencen, navnlig i forbindelse med støtteordninger på miljøområdet. Der har ligeledes været afholdt møder mellem Samhørighedsfonden og Generaldirektoratet for Konkurrence med det formål for hver kategori af projekter at tage stilling til indvirkningen på konkurrencepolitikken af de investeringer, der er omfattet af det finansielle samhørighedsinstrument.

2.9. De involverede generaldirektorater høres første gang om det projekt, medlemsstaten sender ind, og anden gang om det foreløbige udkast til beslutning. Ifølge de gældende administrative regler er den frist, de konsulterede tjenestegrene har til at svare, i princippet 15 arbejdsdage for hver af høringerne. I almindelighed er tjenestegrenenes faktiske frist betydeligt længere. Vedtagelsen af beslutninger er flere gange blevet forsinket for at opnå samtykke fra alle tjenestegrene.

2.10. Det kontrolleres for hvert projekt før godkendelsen, at det overholder direktiv 85/337/EØF. De projekter, for hvilke direktivet ikke overholdes, godkendes ikke af Kommissionen, og Kommissionen har undladt at godkende flere projekter, for hvilke proceduren for indvirkningen på miljøet ikke var blevet overholdt korrekt.

De to spanske projekter, Retten henviser til, blev gennemført i overensstemmelse med national ret, navnlig vedrørende indvirkningen på miljøet. Der var tale om to projekter vedrørende udvidelser af motorveje, som ifølge de spanske myndigheders fortolkning ikke var omfattet af direktivets bilag 1. Efter drøftelser med Kommissionen har de spanske myndigheder forpligtet sig til i fremtiden at følge Kommissionens fortolkning vedrørende procedurerne for analyse af indvirkningen på miljøet for denne type investeringer. Kommissionen er efter at have gennemført kontrol nået til den opfattelse, at de foranstaltninger, der blev foreslået for at korrigere de negative miljøvirkninger, var tilstrækkelige. Endvidere er de to projekter blevet vedtaget under den forudsætning, at de spanske myndigheder gennemfører foranstaltninger, der skal korrigere de negative indvirkninger på miljøet. I det konkrete tilfælde er foranstaltningerne af en sådan art, at de let kan gennemføres efter anlæggelsen.

2.11. Med hensyn til tilfældene med de græske myndigheder blev en afklaring forsøgt i forbindelse med de forberedende besøg, embedsmænd fra Kommissionen aflagde i Grækenland den 25. og 26. april 1993, den 17. og 18. juni 1993 og den 30. juli 1993. Der var ligeledes blevet aflagt forberedende besøg i de øvrige medlemsstater.

De græske myndigheder har i modsætning til de øvrige berørte medlemsstater besluttet at foreslå arbejder, der skulle afsluttes inden april 1994, skønt Kommissionen havde gjort opmærksom på, at der ikke fandtes nogen frister for gennemførelsen af arbejdet. Siden da har de græske myndigheder anmodet Kommissionen om at ændre gennemførelsesdatoerne for et større antal projekter for at berigtige situationen.

3. GENNEMFØRELSEN AF FORORDNINGEN

Prioriteringsrækkefølgen for interventionerne

3.2. Prioriteringsrækkefølgen for interventionerne er fastsat i Rådets forordning og i retningslinjerne for udviklingen af transportnettene (foreslået af Kommissionen eller accepteret af Rådet) og i det femte miljøprogram, der blev vedtaget af Rådet i 1992.

3.3. Det finansielle samhørighedsinstruments intervention er ikke begrænset til kun at finansiere transportinfrastrukturprojekter, der var opført i de programmer for transeuropæiske net, der er vedtaget af Rådet eller foreslået af Kommissionen.

På Det Europæiske Råds møde i Edinburgh blev der indført en fleksibilitet i forhold til traktatens artikel 130 D, idet det blev fastsat, at »andre transportinfrastrukturprojekter, som bidrager til at opfylde målsætningerne i traktatens artikel 129 B, (. . .) dog (kan) finansieres, indtil Rådet har vedtaget de relevante retningslinjer.«

Denne fleksibilitet blev i øvrigt bekræftet i affattelsen af artikel 2, andet led, i forordningen om det finansielle samhørighedsinstrument, der er retsgrundlaget for vedtagelsen af Kommissionens beslutninger.

Alle de godkendte projekter er i overensstemmelse med disse EF-retningslinjer for udvikling af de transeuropæiske transportnet, som Kommissionen foreslog den 28. marts 1994.

3.4. Projekterne vedrørende forbedring af veje og jernbaner i forbindelse med kombineret transport, der nævnes af Retten, er med i de programmer for transeuropæiske net, Rådet har vedtaget. Disse projekter var opført i de spanske sektorplaner og er derfor helt i overensstemmelse med de spanske programmer.

Den overordnede spanske plan omfatter infrastrukturbehovene indtil 2007. Den kompletterer de igangværende arbejder og omfattede ikke i 1993 en tidsplan for gennemførelsen af projekterne eller en opstilling af projekterne i prioriteringsrækkefølge.

I øvrigt har Kommissionen ikke kendskab til, at de spanske myndigheder agter på samme strækning at anlægge spor til højhastighedstog, der er forskellige fra de forslag til jernbaner, som er godkendt af det finansielle samhørighedsinstrument.

3.5. Kommissionen har altid tilskyndet medlemsstaterne til at forelægge projekter, som indgår i planer for forvaltning af vandressourcerne, som er udarbejdet for hvert afvandingsområde eller system, og som indeholder en definition af den strategi, der skal følges.

Denne metode kan illustreres med et eksempel fra beslutning 94/527/EF vedrørende Athens vandforsyning fra Evinos-floden.

I dette tilfælde ydes EF-støtten under forudsætning af, at følgende bestemmelser overholdes:

- der gives meddelelse til Kommissionen om eventuelle indtægter som følge af projektet

- der gennemføres en fuldstændig hydrologisk undersøgelse vedrørende Evinos-karstsystemet samt en undersøgelse med angivelse af den overordnede metode for forvaltning af regionens vandressourcer med hovedvægten på vandtilførslen til Athen; der tages hensyn til resultatet af disse undersøgelser ved gennemførelsen af projektet

- utætheder i Mornos-reservoiret og i vandledningerne til Athen afsløres, og der udarbejdes et forslag til foranstaltninger, der kan råde bod herpå

- der anlægges et udligningsreservoir efter Evinos-reservoiret for at sikre en gennemstrømning på mindst 1 m³/sek. hele året, navnlig om sommeren

- der iværksættes et program for overvågning af kvaliteten af vandet i Evinos-reservoiret i lighed med det, der allerede anvendes i forbindelse med Mornos-reservoiret.

3.6. Ifølge Retten har visse projekter, der finansieres af FSI, en begrænset virkning som miljøbeskyttende foranstaltning.

Der skal mindes om, at det i artikel 2 i forordning (EØF) nr. 792/93 præciseres, at det finansielle samhørighedsinstrument finansierer miljøprojekter, der bidrager til gennemførelse af målene i traktatens artikel 130 R.

De af Retten omtalte projekter er støtteberettigede i henhold til denne artikel og medvirker til at opfylde målene i det femte program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling, nemlig: bymiljøet, beskyttelse og forskønnelse af byernes historiske arv, anlæg af grønne områder, beskyttelse af naturen og af levesteder i områder, der er ramt af skovbrande i Middelhavsområdet, samt forskning og uddannelse vedrørende miljøet.

3.7. De medlemsstater, der har ansvaret for udarbejdelsen og gennemførelsen af projekterne, skal evaluere disses indvirkninger på miljøet i overensstemmelse med EF-bestemmelserne.

Som allerede anført overholdes EF-lovgivningen altid for de godkendte projekter.

Hvad angår projektet vedrørende vandkvaliteten i Sevilla er anvendelsen som drikkevand af vand, der oprindelig var beregnet til landbruget, ikke til skade for miljøet. Der er tværtimod tale om et projekt, der er i overensstemmelse med direktiv 80/778/EØF og 75/440/EØF.

Med hensyn til kanalisering af regnvand er der blevet taget hensyn til den oversvømmelsesrisiko, som disse kanaliseringer kan indebære for lavere liggende områder. Beviset herfor er, at Kommissionen samtidig har godkendt to kanaliseringsprojekter vedrørende de to lokaliteter, Retten omtaler. Dette skulle have gjort det muligt for medlemsstaten at løse de af Retten nævnte problemer.

3.8. Ifølge forordningen er FSI's indsats for samhørighed ikke begrænset til foranstaltninger baseret på traktatens artikel 130 S.

Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at antallet af projekter, der er knyttet til gennemførelsen af direktiverne, i mindst én medlemsstat kunne være højere.

Finansieringen af kloaksystemer er omfattet af en bestemmelse, der gør instrumentets støtte betinget af, at de finansierede projektfaser forbindes med et rensningsanlæg.

Udformningen af beslutningerne

3.9. I den forordning, der blev vedtaget af Rådet, var der forskelle mellem de forskellige sproglige udgaver. Forskellene afspejlede sig i de første versioner af beslutningerne om ydelse af støtte. Disse beslutninger er blevet korrigeret siden da. Forskellene har ikke haft nogen indflydelse på forvaltningen.

3.10. Med hensyn til projektet vedrørende jernbanelinjen Dublin-Galway ville en gennemgang af den støtteansøgning, Kommissionen havde modtaget, have vist, at projektet blev indgivet den 28. juni 1993, og at de udgifter, der er påløbet efter den 1. januar 1993, derfor er berettigede til støtte fra instrumentet.

Af den finansieringsplan, der blev indgivet af de irske myndigheder, og som siden indgik i beslutningen, fremgik, at alle udgifterne var planlagt til 1993. Slutdatoen for arbejdet i marts 1994 blev oplyst af de irske myndigheder som en forsigtighedsforanstaltning, idet myndighederne frygtede forsinkelser i iværksættelsen af projektet. Forskuddet er som fastsat i forordningen blevet udbetalt på grundlag af de udgifter, der var programmeret i 1993. Det er blevet udbetalt på helt normal vis.

Med hensyn til projektet vedrørende vandforsyning i Sevilla blev den materielle fejl vedrørende datoen den 7. december 1993 i stedet for den 1. januar i beslutningen om ydelse af støtten korrigeret ved Kommissionens beslutning C(94)1317 af 31. maj 1994.

3.11. Hvad angår projektet »Ballyjamesduff regional water supply« vedrører finansieringsplanen altid de støtteberettigede omkostninger, altså i det foreliggende tilfælde udgifter påløbet efter den 2. september. Forskuddet er derfor som krævet i forordningen udelukkende blevet beregnet på grundlag af de planlagte støtteberettigede udgifter for 1993.

Anvendelse af ECU

3.14. Kommissionen vil se på Rettens anbefaling.

Forskud og påløbne renter

3.16. Bestemmelserne i bilag III til beslutningen om ydelse af støtte er ikke til hinder for, at datoerne for arbejdets afslutning kan ændres, når anmodningen om forlængelse indgives af medlemsstaten efter den frist, der oprindelig var fastsat for arbejdets afslutning.

Det fastsættes kun i disse bestemmelser, at ændringen skal finde sted i overensstemmelse med proceduren for ændringer af indholdet (dvs. den samme procedure som den, der anvendes for godkendelse af beslutningen). Dette var tilfældet i det omhandlede tilfælde.

Det er klart, at kapaciteten for planlægning af arbejdet samt overvågning af og kontrol med medlemsstaternes gennemførelse af projekterne må forbedres.

3.17. Ifølge Kommissionens beslutninger skal der betales renter af uretmæssigt udbetalte beløb. Kommissionen følger meget nøje forløbet af de projekter, den finansierer, med hensyn til anvendelsen af forskuddene. Finansforordningen levner ikke hjemmel for at opkræve renter af forskuddene.

Under alle omstændigheder er Kommissionen for øjeblikket i gang med en analyse af alle situationer, således som den oplyste i sit svar til punkt 6.11-6.14 i årsberetningen.

4. PROJEKTERNE

Projekternes omfang

4.1. Betydningen af et projekt afhænger ikke udelukkende af dets omfang.

Det fremgår i denne forbindelse af forhandlingerne i Rådet, at der ved gennemgangen af et projekt med henblik på at vurdere, om det er af tilstrækkeligt omfang til at have en væsentlig indflydelse, må tages skyldigt hensyn til ikke kun omfanget og de forventede virkninger, men ligeledes til den særlige kontekst, hvori det foreslås, f.eks. transportsektorens omfang eller det omfattede miljøområde i det pågældende land.

Der skal mindes om, at for at vurdere den væsentlige indflydelse, når det drejer sig om projektfaser, skal der tages hensyn til hele gruppen. FSI's beslutninger vedrører meget ofte projektfaser eller grupper af sammenhørende projekter.

Det irske projekt vedrørende de to »rail crossings« på havnen i Belview skal ses bredere i sammenhæng med anlæggelsen af en ny containerhavn, der er finansieret af EFRU og i funktion siden september 1993. De af FSI finansierede investeringer vil forbedre adgangen via jernbane (60 % af trafikken) og ad landevejen og vil øge adgangskanalens dybde. Der er tale om et meget godt eksempel på en mindre investering, der har en væsentlig økonomisk virkning, og som medfører en bedre udnyttelse af andre investeringer, der er medfinansieret af Fællesskabet.

Nødvendigheden af at lette adgangen til de transeuropæiske net og den regionale økonomis begrænsede omfang berettiger finansieringen i lufthavnen i Hierro.

4.2. Det er sandsynligt, at nødvendigheden af at udnytte de disponible bevillinger i 1993 og den høje støttesats har været blandt de kriterier, medlemsstaterne har taget hensyn til ved udvælgelsen af de projekter, der skulle forelægges Kommissionen. Dette gør det imidlertid ikke muligt at konkludere, sådan som Retten gør det, at målene for det finansielle samhørighedsinstrument kommer i anden række.

Alle de projekter, der er vedtaget af det finansielle samhørighedsinstrument, er i overensstemmelse med dette instruments mål.

4.3. Kommissionen ønsker at understrege de betragtninger, der allerede blev givet udtryk for i forbindelse med punkt 4.1. Den finder det imidlertid hensigtsmæssigt, at medlemsstaterne forelægger projekter af større omfang for Samhørighedsfonden. I forordning (EØF) nr. 1164/94 er der i øvrigt blevet indføjet en angivelse af projekternes minimumsstørrelse.

Grupper af projekter

4.4. Kommissionen har i overensstemmelse med artikel 8, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 792/93 i en enkelt beslutning samlet en række projekter med samme mål, eller som ligner hinanden, men som vedrører forskellige lokaliteter (integration af arkæologiske lokaliteter, forvaltning af vandressourcerne).

Der er grund til at bemærke, at de projekter, der vedrører iværksættelse af miljødirektiverne, ofte er af mindre omfang og spredt over et stort område i de pågældende medlemsstater. Europa-Parlamentet er i denne forbindelse altid gået ind for, at vigtige projekter på miljøområdet ikke bør udelukkes fra EF-finansiering på grund af deres begrænsede omfang.

Med hensyn til gruppen af projekter vedrørende forbedring af vejnettet i Irland mener de irske myndigheder, at den relevante og økonomisk set mest effektive strategi til forbedring af vejnettet i dette land må omfatte intervention på flere punkter i de vigtigste korridorer ved at anlægge nye veje eller udvide de eksisterende veje afhængigt af trafikkens omfang. Kommissionen har accepteret denne strategi indtil iværksættelsen af visse andre projekter af større omfang. Størstedelen af arbejderne finder i øvrigt sted i den østlige korridor i Irland, for hvilken Kommissionen har vedtaget andre projekter.

4.5.-4.6. Sammenhørende projekter grupperes i overensstemmelse med kriterierne i foregående punkt, og de er derfor sammenhængende.

Projekterne vedrørende forbedring af forvaltningen af vandressourcerne i forskellige spanske regioner er blevet grupperet, idet de havde et fælles mål: drikkevandsforsyning.

I Grækenland er grupperingen af miljøprojekterne sket under hensyntagen til lighederne i deres emne og/eller mål (vandtilførsel, spildevand, arkæologi, natur, affald).

De græske projekter vedrørende de arkæologiske lokaliteter er en del af en samlet plan for integrering af arkæologiske lokaliteter og fornyelse af Athens historiske centrum. Der er i øvrigt kun tale om en del af projekterne i beslutningen om ydelse af støtte. De samlede omkostninger til alle de godkendte projekter var på 5,8 mio. ECU.

For Irlands vedkommende er de tolv projekter vedrørende forbedring af vejnettet alle blevet gennemført på veje, der indgår i det europæiske net, men på strækninger, hvor trafikkens omfang ikke er tilstrækkelig til at berettige anlæggelse af nye veje med ny linjeføring. Det forhold, at vejforbedringsprojekterne ikke er forbundet med hinanden, er ikke afgørende, idet de eksisterende vejes kvalitet i Irland er stærkt svingende, og vejforbedringsprojekter iværksættes der, hvor de er mest nødvendige. Under alle omstændigheder indgår alle projekterne i et langsigtet program til forbedring af hovedfærdselsårerne i deres helhed. Endvidere vedrører otte projekter ud af tolv strækningen Dublin-Rosslare-Cork, hvor Samhørighedsfonden har besluttet at finansiere et stort antal andre projekter.

De øvrige spanske projekter, hvis formål er at mindske og korrigere industriforureningen, er blevet grupperet afhængigt af de planlagte foranstaltninger.

Projektfaserne

4.7. Kommissionen har over for medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og Rådet præciseret, at der med teknisk og finansielt adskilte faser menes:

- faser, der omfatter en funktionel enhed (f.eks. et rensningsanlæg), eller som er geografisk afgrænset (f.eks. klart afgrænsede strækninger af en motorvej eller jernbanelinje)

eller

- faser, der omfatter en nærmere bestemt periode under projektets gennemførelse eller bestemte arbejder, der er fysisk afgrænset ved hjælp af relevante kvantificerede indikatorer i gennemførelsesperioden.

Den nævnte opdeling er et resultat af anvendelsen af den anden af ovennævnte definitioner.

Det bør præciseres, at den 1. januar 1993 var skæringsdatoen for, om udgifter vedrørende støtteansøgninger, som var indgivet inden den 1. september 1993 i forbindelse med projekter, der var iværksat inden denne dato, var støtteberettigede, uanset om projekterne var opdelt i faser eller ej.

4.8-4.10. Under forhandlingerne om forordningen mente Rådet ikke, at artikel 7, stk. 1, var et forbud mod, at der ydes støtte fra det finansielle samhørighedsinstrument og fra strukturfondene til forskellige faser af samme projekt.

Det var i øvrigt også umuligt at undgå, idet næsten alle investeringer i transport- og miljøsektoren i visse af de lande, der kan få samhørighedsstøtte, tidligere havde været medfinansieret af EFRU.

De portugisiske myndigheder havde, inden beslutningen om Cruz/Braga-projektet blev vedtaget, officielt ansøgt GD XVI om, at projektet måtte udgå af PRODAC. På grund af projektets begrænsede omfang var det imidlertid ikke nødvendigt, ifølge bestemmelserne om ændringer af EFRU's operationelle programmer, at foretage en formel ændring af Kommissionens beslutning om godkendelse af programmet, og alt blev ordnet inden for rammerne af den kompetence, der er tillagt det pågældende programs overvågningsudvalg. Ændringen af PRODAC blev foretaget, inden det finansielle samhørighedsinstrument godkendte projektet.

Hvad angår programmet »Peripherality« i Irland, er det operationelle programs liste over projekter klart betegnet som »vejledende«. Nogle projekter, der indgik i programmet for 1989-1993, er ligeledes med i programmet for 1994-1999, eftersom der ikke var tilstrækkelige midler til rådighed i den første periode til at finansiere alle projekterne på den vejledende liste. Der var altså ikke behov for at ændre det første »Peripherality«-program.

Generelt er medlemsstaterne helt klare over, at det er nødvendigt at undgå dobbeltfinansiering af en udgiftspost, og bestemmelserne om forvaltning af strukturfondenes operationelle programmer giver mulighed for ændringer, når det er nødvendigt.

Begrebet »projektfase« blev defineret i punkt 4.7. Det Revisionsretten betegner som »betalingsfaser« eller »tilfældig opdeling« svarer til den definition af fase, som Kommissionen anvender. Definitionen anvendes også i forbindelse med Samhørighedsfonden, således som det blev aftalt under forhandlingerne om forordning (EF) nr. 1164/94.

Hvad angår prisrevisionerne, bør det understreges, at de er fastlagt i kontrakterne og omfattet af de nationale bestemmelser om offentlige kontrakter. I betragtning heraf er udgifter naturligvis støtteberettigede, hvis de vedrører arbejde, der er omfattet af beslutningen. De er støtteberettigede fra det tidspunkt, hvor fakturaen reelt er betalt.

Endelig følger Kommissionen med særlig opmærksomhed de projekter, der er opdelt i faser, hvilket fremgår af de kontrolbesøg, der er foretaget vedrørende Cruz/Braga-motorvejen 21.-25. marts 1994 og 18.-20. juli 1994.

4.11. Efter Kommissionens opfattelse bekræfter den beskrevne praksis EF-støtterammens rolle som programmeringsinstrument. Hvis projekter eller projektfaser også hører under EF-støtterammen, tages der hensyn til både EF-støtterammens programmeringsmål og målene for det finansielle samhørighedsinstrument, bl.a. vedrørende fremme af de transeuropæiske net.

I det tilfælde, Retten nævner, er programmeringen under PRODAC-programmet ikke blevet påvirket af, at en fase af Cruz/Braga-projektet er udgået af programmet. Fasen er således blevet erstattet af andre projekter vedrørende Portugals sekundære vejnet, som ikke er berettiget til støtte fra det finansielle samhørighedsinstrument. Denne udskiftning har i øvrigt været med til at sikre en fuldstændig finansiel gennemførelse af den portugisiske EF-støtteramme for perioden 1989-1993. Endvidere har de portugisiske myndigheder officielt forpligtet sig til at indgive en ansøgning om støtte fra Samhørighedsfonden til fortsættelsen (Braga/Valença-projektet) af denne transeuropæiske rute til den spanske grænse (IP1), således at IP1 kan færdiggøres mod nord. En sådan metode gør det muligt at koncentrere de to finansielle instrumenters ressourcer på projekter, der i højere grad lever op til deres respektive målsætninger.

Kommissionen har til stadighed været opmærksom på at hindre en kunstig opdeling af udbuddene eller kontrakterne. Retten præciserer ikke nærmere det eller de tilfælde, hvor en sådan kunstig opdeling skulle have fundet sted. Deraf må man udlede, at dens tjenestegrene ikke har konstateret nogen tilfælde, og at Rettens formodning om eksistensen af en sådan risiko ikke bygger på konkrete eksempler.

4.12. Beslutningerne om ringvejen omkring Madrid vedrørte projekter og ikke faser. Hvert projekt opfyldte kriterierne og bestemmelserne i forordningen. Der var bl.a. blevet gennemført undersøgelser af virkningen på miljøet. Retten henviser til miljøproblemer i forbindelse med et projekt, der ikke er blevet forelagt for Kommissionen. Kommissionen agter at tage spørgsmålet op, men på nuværende tidspunkt råder den ikke over oplysninger, der kan rejse tvivl om kvaliteten af disse projekter, der bidrager væsentligt til instrumentets formål, og som vedrører et knudepunkt af afgørende betydning for de transeuropæiske net.

Projekter, der giver indtægter

4.13. Efter Kommissionens opfattelse forstås der ved »indtægtsskabende projekt«:

- infrastrukturer, der forudsætter direkte brugerbetaling, og som giver initiativtageren væsentlige indtægter

- erhvervsinvesteringer.

Hvis der ydes støtte til et indtægtsskabende projekt, trækker Kommissionen i samråd med medlemsstaten indtægterne fra de støtteberettigede udgifter, såfremt de er direkte forbundet med den finansierede investering og der er tale om væsentlige indtægter for initiativtageren.

Ved forvaltningen af det finansielle samhørighedsinstrument er praksis i overensstemmelse med disse principper. Indtægterne er således ladt ude af betragtning, hvis de ikke har været væsentlige eller direkte forbundet med investeringen.

4.14. Kommissionen har undersøgt, hvordan princippet om, at forureneren betaler, anvendes i forbindelse med miljøprojekterne. Hvad angår støtte fra det finansielle samhørighedsinstrument til bygning af kloakker og vandforsynings- og spildevandssystemer, mener Kommissionen ikke, at der i de undersøgte tilfælde har været tale om supplerende indtægter, der er direkte forbundet med investeringen.

Kommissionen har i de pågældende tilfælde ikke fundet tegn på, at forbedring af kapaciteten til spildevandsbehandling eller forbedring af et kloakeringssystem har resulteret i ændrede forbrugsafgifter eller væsentligt øgede indtægter for initiativtageren.

Der må ikke tages hensyn til indirekte påvirkninger af forbrugsafgifter og indtægter.

Under alle omstændigheder vil Kommissionen atter se nærmere på, hvordan princippet om, at forureneren betaler, anvendes i forbindelse med vandsektoren.

4.15. Både for Kommissionen og for medlemsstaterne står det klart, at de udgifter, der skal anmeldes som afholdte udgifter i betalingsanmodningen, er de samlede omkostninger ved det arbejde, der fremgår af Kommissionens beslutning.

De støtteberettigede udgifter er defineret som en procentdel af de samlede udgifter. Såvel de samlede udgifter som de støtteberettigede udgifter fastlægges i beslutningen. I forbindelse med Samhørighedsfonden er det blevet klarere, hvordan de samlede udgifter og de støtteberettigede udgifter skal opstilles i kommissionsbeslutningerne. Overvågningen af investeringernes gennemførelsestakt kan foregå helt uhindret.

Proceduren for godkendelse af projekter

4.16. Kommissionen har ikke fundet det nødigt at udarbejde et katalog over støtteberettigede udgifter, idet forordningens formuleringer og den nærmere redegørelse i det ansøgningsskema, der blev sendt til medlemsstaterne, blev anset for tilstrækkelige. Der er ikke opstået særlige problemer i forbindelse med forvaltningen. I øvrigt er skemaet blevet ændret og udvidet i forbindelse med den nye forordning.

4.17. Moms, der skal tilbagebetales, medregnes aldrig i de udgifter, som er berettiget til støtte fra det finansielle samhørighedsinstrument. Satserne på 80-85 % er et resultat af konklusionerne fra Det Europæiske Råd og rådsforordningerne.

4.18. Udgifterne til arealerhvervelse indgår i investeringsomkostningerne og kan, især i byområder, omfatte betydelige beløb. Kommissionen har ikke fundet det nødigt i forbindelse med finansieringsinstrumentet at fastsætte et loft over disse udgifter set i forhold til projektets samlede omkostninger. Kommissionen vurderer i hvert enkelt tilfælde, om udgifterne er rimelige i forhold til projektets samlede økonomiske omfang.

Hvad angår de tilfælde, Retten nævner, ligger eksproprieringsudgifterne under projektet vedrørende ringvejen omkring Madrid på et niveau, der er normalt for den type investeringer i byområder.

Det er korrekt, at et af projekterne i Grækenland vedrørende »arkæologiske lokaliteter«, hvis omkostninger udgør 226 000 ECU af de samlede omkostninger på 5,6 mio. ECU, omfatter ekspropriering af en grund, der skal anvendes til at skabe et vigtigt friareal mellem Akropolis, Dionysos-teatret og det nye museum samt til gågader. Kommissionen har behandlet integreringen af de arkæologiske lokaliteter som en helhed, således som det er fremlagt af de græske myndigheder. Eksproprieringen vedrørte således kun en begrænset del af de samlede udgifter, som Kommissionen godkendte.

Vurdering af projekter

4.20. Kommissionen behandler sagerne for at vurdere, om de økonomiske og sociale gevinster på mellemlang sigt står i et rimeligt forhold til de anvendte ressourcer.

Vurderingen foregår i princippet således:

- På grundlag af de analyser af omkostninger og fordele, medlemsstaterne forelægger. I forbindelse med transportinfrastrukturprojekter og større miljøprojekter er disse analyser generelt costbenefitanalyser. I andre tilfælde kan de omfatte mere kvalitative elementer.

- På grundlag af EIB's vurderingselementer, enten efter en undersøgelse, som den har foretaget af det pågældende projekt eller af det system eller den rute, projektet indgår i, eller efter en udtalelse om sagen, som den afgiver på Kommissionens foranledning.

- På grundlag af andre vurderingselementer, som Kommissionens tjenestegrene råder over.

Vurderingen er altså resultatet af en proces, der involverer flere parter og inddrager oplysninger fra flere kilder.

I princippet forelægges der ved alle projekter en costbenefitanalyse, selv om analysens art og kvalitet selvsagt kan variere afhængigt af projektets karakter: kvantificerede costbenefitanalyser og/eller analyser baseret på en kvalitativ vurdering af bestemte fordele.

Analyserne fremlægges i princippet for Kommissionen, inden projektet godkendes.

Efter Kommissionens opfattelse bør medlemsstaterne gøre en yderligere indsats for at forbedre de økonomiske analysemetoder, bl. a. på miljøområdet. Både Kommissionen og medlemsstaterne har iværksat foranstaltninger i dette øjemed.

4.21. På miljøområdet er medlemsstaternes evner til at sætte tal på de forventede fordele begrænsede. I nogle tilfælde viser costbenefitanalyserne en ret lav rentabilitet, men andre fordele, som der ikke er sat tal på, underbygger projektets bæredygtighed.

Hvad angår Evinos-projektet, var finansieringen af dæmningen underkastet klausuler om vandforvaltning og gennemførelse af investeringer neden for dæmningen (jf. punkt 3.5.).

Efter Kommissionens opfattelse er Athens vandforsyningsproblemer meget alvorlige både på kort og på længere sigt. Det skyldes det regelmæssige fald i nedbørsmængden, som er konstateret siden århundredets begyndelse, og det stigende behov, der gør det nødvendigt med en løbende tilpasning af vandforsyningssystemet. I de seneste år er situationen blevet yderligere forværret. Det var derfor nødvendigt og uopsætteligt at bygge Evinos-dæmningen. Dette forhold illustreres i diagrammerne i bilaget.

De tekniske undersøgelser af miljøvirkningerne og de hydrologiske undersøgelser, som er blevet forelagt for det finansielle samhørighedsinstrument, drejede sig om forbedring af Mornos-vandressourcer i Evinos-reservoiret, om de eksisterende muligheder for at øge Athen-områdets vandforsyning, og om hydrologiske undersøgelser af Ilikis-reservoiret. Kommissionens beslutning om støtte indeholder (i artikel 6) krav om en ajourføring af de nævnte hydrologiske undersøgelser kombineret med en undersøgelse af Evinos-karstsystemet.

Det bør ligeledes fremhæves, at Kommissionen endvidere har indføjet nogle særlige klausuler vedrørende en hensigtsmæssig gennemførelse af projektet i bred forstand. Det drejer sig om en undersøgelse af forvaltningen af vandressourcerne og vandkvaliteten, og lækagerne i Mornos-reservoiret og i vandledningerne til Athen skal findes (særlige klausuler i artikel 6 i den nævnte beslutning).

4.22. Metoderne til costbenefitanalyser er meget anvendte på transportområdet, og der er derfor ingen anledning til at fastlægge nye metoder. Det drejer sig i højere grad om at sammenligne de metoder, der anvendes i de forskellige lande, og kortlægge forskellene med henblik på at fremme en ensartet indfaldsvinkel.

På miljøområdet bør der derimod gøres en indsats for at fastlægge vurderingsmetoder, og Kommissionen vil bestræbe sig herpå.

4.23. Kommissionen har ikke nogen mulighed for at afvise finansiering af projekter, der allerede er i gang.

Kommissionen har for nylig skrevet til medlemsstaterne og spurgt dem, hvilke foranstaltninger der er truffet for at sikre, at forpligtelserne vedrørende deres samlede investeringsomfang overholdes.

4.24. Hvis Kommissionen ikke i forbindelse med den nævnte Adra-omkørselsvej havde gjort den anden udbetaling betinget af, at de spanske myndigheder forpligtede sig til at træffe korrigerende foranstaltninger, således at miljøet skades mindst muligt, ville der ikke have været nogen sikkerhed for, at de korrigerende foranstaltninger blev gennemført. De pågældende korrigerende foranstaltninger - det drejede sig konkret om ny beplantning af skråningerne - kunne på grund af deres karakter ikke gennemføres, før arbejdet var afsluttet. Rettens bemærkning er i dette tilfælde ikke relevant, idet projektet går ud på at lave en eksisterende vej med en i forvejen fastlagt linjeføring om til motorvej.

4.25. Indikatorerne for virkningerne fremgår af costbenefitanalyserne og de andre økonomiske vurderinger i forbindelse med projekterne.

Det er derfor muligt at gennemføre en efterfølgende evaluering på dette grundlag. Fastlæggelsen af indikatorerne er selvfølgelig nemmere på transportområdet end på miljøområdet. De igangværende arbejder skulle også gøre det muligt at fremdskaffe relevante indikatorer for virkningerne på miljøområdet.

Kommissionen og medlemsstaterne har gjort en stor indsats på dette område.

5. OFFENTLIGE KONTRAKTER

5.1. Kommissionen påser, at direktiverne om offentlige kontrakter overholdes for alle de projekter, der ansøges om.

Ifølge de oplysninger, Kommissionen råder over, overholder de nævnte projekter både de nationale bestemmelser og EU-bestemmelserne.

5.2. Kommissionen har i høj grad beskæftiget sig med problemerne i forbindelse med procedurerne for offentlige kontrakter i Grækenland, bl.a. de store prisnedslag, som tilbudsgiverne har givet. Der er truffet relevante foranstaltninger.

Kommissionen har bl.a. iværksat drøftelser med de græske myndigheder i den anledning.

I forbindelse hermed har de græske myndigheder oplyst over for Kommissionen, at der er indført nye bestemmelser, der skal imødegå problemer i forbindelse med unormalt lave bud. Der gennemføres særlige foranstaltninger vedrørende de projekter, hvor udbudsproceduren er i gang. De græske myndigheder er blevet gjort bekendt med Kommissionens holdning til spørgsmålet. Der er for øjeblikket en dialog i gang.

5.3. Rettens bemærkninger er delvis blevet distanceret af den lovgivningsmæssige udvikling.

I det nævnte punkt 12 i Kommissionens meddelelse hedder det, at Kommissionen, indtil Rådet har vedtaget det foreslåede direktiv om de ikke-omfattede sektorer, som en tilskyndelse vil prioritere støtteansøgere, der åbner adgangen til kontrakterne for konkurrence fra EF, hvis der fremkommer for mange ansøgninger af samme art, og alle andre forhold i øvrigt er ens. Det pågældende direktiv (90/531/EØF, ændret ved 93/38/EØF) blev vedtaget den 17. september 1990 med undtagelser for Spanien, Grækenland og Portugal.

I betragtning af en sådan undtagelse og formuleringen af nævnte punkt 12 er det Kommissionens opfattelse, at en eventuel gennemførelse kun er mulig på nationalt plan.

6. OVERVÅGNING

6.1. Retten henviser til de bestemmelser om overvågning, der gælder for operationelle programmer, der finansieres af strukturfondene. De finder tilsvarende anvendelse for projekter, der finansieres af det finansielle samhørighedsinstrument.

De fysiske indikatorer fastlægges i betalingsanmodningerne og i den overvågningsrapport, der udarbejdes til overvågningsudvalget. Kommissionen finder det ikke nødigt på forhånd at fastlægge de fysiske indikatorer i beslutningerne om ydelse af støtte. Det er teknisk vanskeligt og uhensigtsmæssigt at kræve, at en sådan retsakt skal indeholde detaljer om den fysiske overvågningsprocedure, der skal etableres. Heller ikke forordningen om Samhørighedsfonden, som Rådet har vedtaget, indeholder en sådan forpligtelse.

6.2. Projektbeskrivelserne, der er bilag til støttebeslutningerne, indeholder altid en beskrivelse af den fysiske genstand. Mere detaljerede oplysninger herom findes i de ansøgningsdokumenter, beslutningerne henviser til. Det er naturligvis ikke muligt at lade beslutninger indeholde bilag, der omfatter meget detaljerede og for omfangsrige beskrivelser.

6.3. Tidsplanen for gennemførelsen af arbejderne fastlægges i forbindelse med beslutningen. De fysiske indikatorer fastlægges derimod i forbindelse med betalingsanmodningerne. Som nævnt deler Kommissionen ikke den opfattelse, at det er nødvendigt at indføje fysiske indikatorer i støttebeslutningen.

6.4. Medlemsstaterne har ganske rigtigt svaret meget overfladisk på skemaets spørgsmål om en beskrivelse af de anvendte forvaltnings- og kontrolsystemer.

Under informations- og kontrolbesøg er det blevet konstateret, at der er etableret særskilte systemer til forvaltning af projekter, der finansiers af instrumentet. Projekterne er regelmæssigt genstand for national kontrol, således som det er fastsat i hvert lands gældende lovgivning.

For at komplettere de allerede disponible oplysninger har Kommissionen endvidere i henhold til forordningen om Samhørighedsfonden ved skrivelse af 15. juli 1994 anmodet de fire støttemodtagende medlemsstater om at sende Kommissionen en beskrivelse af deres forvaltnings- og kontrolsystemer.

6.5. Overvågningsudvalgene er i mellemtiden blevet oprettet, og de fungerer effektivt. Beslutningernes bestemmelser om fristen på tre måneder drejer sig udelukkende om indgåelse af en fælles aftale om udvalgets sammensætning og arbejde samt om, hvor ofte der skal afholdes møder.

Kommissionen har i samråd med medlemsstaterne besluttet at oprette ét overvågningsudvalg pr. land, undtagen for visse store projekters vedkommende (Evinos-dæmningen), hvor der er nedsat et ad hoc-udvalg.

Kommissionen henvendte sig herom til medlemsstaterne ved skrivelse af 20. oktober 1993, hvilket er inden for den frist, der er fastsat i støttebeslutningerne. Medlemsstaterne besvarede skrivelsen i de følgende måneder og indsendte forslag til overvågningsudvalgets sammensætning og arbejde.

Inden overvågningsudvalgene blev nedsat, blev der afholdt forberedende møder på forskellige niveauer, hvor rapporteringssystemer og arbejdsmetoder blev fastlagt. Rapporteringssystemerne blev derefter færdigbehandlet og officielt indført ved et notat fra Kommissionen til medlemsstaterne. Overvågningsudvalgene afholdt deres første møder den 21. juni 1994 (forberedende møde den 2. februar 1994) i Irland, den 13. juli 1994 (forberedende møde den 28. marts 1994) i Grækenland, den 28. april 1994 (forberedende møde den 24. marts 1994) i Portugal og den 18. maj 1994 i Spanien.

De overvågnings- og kontrolsystemer, der er blevet indført, er i nøje overensstemmelse med rådsforordningen, og erfaringerne fra 1994 har desuden vist, at de er fuldt ud i stand til at følge gennemførelsen af projekterne.

Rettens beretning er blevet udarbejdet på grundlag af kontrolbesøg, der blev gennemført kort efter godkendelsen af projekterne på et tidspunkt, hvor overvågnings- og kontrolsystemerne først lige var blevet fastlagt. Det er naturligvis for tidligt på et sådant tidspunkt at foretage en bedømmelse af overvågnings- og kontrolsystemernes effektivitet.

Teknisk bistand

6.7. Den pågældende ekspert er medlem af det ekspertudvalg, der er nedsat i forbindelse med den samordnede aktion EURET. Han blev valgt på grundlag af sin kompetence, og bl.a fordi han kunne bibringe forvaltningen af det finansielle samhørighedsinstrument resultaterne fra arbejdet under EURET.

Han fik ikke til opgave at udvikle nye metoder, men bl.a. at analysere de metoder, medlemsstaterne anvender ved udarbejdelsen af costbenefitanalyser af transportprojekter, at sammenligne de anvendte enhedsværdier og -priser samt at udarbejde en referenceramme, der giver mulighed for at sammenligne de forskellige analyseresultater og forbedre de anvendte metoder. Den pågældende ekspert er desuden med til at vurdere de projektansøgninger, der indgives til det finansielle samhørighedsinstrument og Samhørighedsfonden.

7. KONKLUSION

7.1. Kommissionen er fuldt ud bevidst om sit ansvar og har truffet de fornødne foranstaltninger i den henseende, især i betragtning af den korte frist, der var til at iværksætte aktionerne under det finansielle samhørighedsinstrument. Efter den periode, Rettens beretning omhandler, er der gennemført forbedringer, og der kan evt. gennemføres flere som følge af denne beretning. Kommissionen har således forpligtet sig til at se nærmere på flere af de spørgsmål, der rejses af Retten.

Forordningen om Samhørighedsfonden, der blev foreslået af Kommissionen og vedtaget af Rådet efter samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet, samt retningslinjerne for vurdering, overvågning og kontrol af projekterne tager højde for erfaringerne fra forvaltningen af det finansielle samhørighedsinstrument.

Den anvisningsberettigede og finanskontrollen vil ud fra hver sine kriterier iværksætte en række kontrolbesøg i alle de støttemodtagende medlemsstater for bl.a. at analysere de anvendte forvaltnings- og kontrolsystemer og foreslå de evt. nødvendige forbedringer.

7.2. Kommissionen har truffet og vil fortsat træffe alle fornødne foranstaltninger for at opfylde Samhørighedsfondens målsætning, og den tager hensyn til de indhøstede erfaringer med henblik på forbedringer.

Kommissionen har gentagne gange erklæret, at den har hånd i hanke med problemet. Hvad angår evalueringen af projekterne, ser Retten helt bort fra den betydelige indsats, Kommissionen og medlemsstaterne allerede har gjort, i visse tilfælde i samarbejde med EIB.

Indsatsen fortsætter, og Kommissionen har for nylig styrket sin tekniske kapacitet.

DIAGRAM OVER DEN SAMLEDE DISPONIBLE VANDMÆNGDE I RESERVOIRERNE MARATHON, ILIKIS OG MORNOS (1994)

>START GRAFIK>

Søernes kapacitet

Mornos 762 × 106 m³

Minimumsmængde ca. 57 × 106 m³

Ilikis 600 × 106 m³

Marathon 41 × 106 m³

I alt 1 403 × 106 m³

Kilde: Ministeriet for miljø, fysisk planlægning og offentlige arbejder.

>SLUT GRAFIK>