INDHOLDSFORTEGNELSE "" ID="1">0. Generel indledning> ID="2">0.1 - 0.2 "> ID="1">1. Raadets forordning (EOEF) nr. 4045/89> ID="2">1.1 - 1.11"> ID="1">2. Revisionsresultater: Medlemsstaterne> ID="2">2.1 - 2.73"> ID="1"> Udvaelgelse af virksomheder, der skal kontrolleres> ID="2">2.1 - 2.12"> ID="1"> Fremgangsmaade> ID="2">2.1 - 2.12"> ID="1"> Oplysninger, der anvendes ved udvaelgelsen af virksomheder> ID="2">2.13 - 2.18"> ID="1"> Oplysninger om udbetaling af eksportrestitutioner> ID="2">2.13 - 2.15"> ID="1"> Oplysninger om uregelmaessigheder og svig> ID="2">2.16 - 2.17"> ID="1"> De kontrolfoerendes risikovurderinger> ID="2">2.18"> ID="1"> Maaling af effektivitet> ID="2">2.19 - 2.21"> ID="1"> Kontrol af multinationale virksomheder> ID="2">2.22 - 2.48"> ID="1"> Medtagelse af udbetalinger, hvorom en anden medlemsstat giver meddelelse, i kontrolpopulationen> ID="2">2.26 - 2.28"> ID="1"> Anmodninger om gensidig bistand> ID="2">2.29 - 2.38"> ID="1"> Fremsendelse af baggrundsoplysninger i forbindelse med anmodninger om kontrol> ID="2">2.39 - 2.40"> ID="1"> Rapportering og opfoelgning> ID="2">2.41 - 2.43"> ID="1"> Virksomheder, der opbevarer forretningspapirer uden for EF> ID="2">2.44 - 2.48"> ID="1"> Forberedelse af kontrollen> ID="2">2.49 - 2.58"> ID="1"> Oplysninger om udbetalinger> ID="2">2.49 - 2.50"> ID="1"> Baggrundsoplysninger> ID="2">2.51 - 2.55"> ID="1"> Udvaelgelse af transaktioner> ID="2">2.56 - 2.58"> ID="1"> Kontrollens omfang> ID="2">2.59 - 2.72"> ID="1"> Definition af forretningspapirer> ID="2">2.59 - 2.60"> ID="1"> Omfang> ID="2">2.61"> ID="1"> Tarifering i nomenklaturen over eksportrestitutioner> ID="2">2.62 - 2.67"> ID="1"> Sund og saedvanlig handelskvalitet og produkternes overgang til fri omsaetning> ID="2">2.68 - 2.72"> ID="1">3. Kommissionens rolle> ID="2">3.1 - 3.13"> ID="1"> Indledende bemaerkning> ID="2">3.1 "> ID="1"> AArlige programmer> ID="2">3.2 - 3.5 "> ID="1"> AArsrapporter> ID="2">3.6 - 3.11"> ID="1"> Underretning af Kommissionen i henhold til artikel 7> ID="2">3.12 - 3.13"> ID="1">4. Informationssystemet for svig og uregelmaessigheder og bekaempelse af svig> ID="2">4.1 - 4.33"> ID="1"> Indledning> ID="2">4.1 "> ID="1"> Underretning og tilbagebetaling i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91> ID="2">4.2 - 4.6 "> ID="1"> Koordinering af bekaempelsen af svig> ID="2">4.7 - 4.8 "> ID="1"> Informationssystemet> ID="2">4.9 - 4.25"> ID="1"> Generelle bemaerkninger> ID="2">4.9 - 4.10"> ID="1"> Hvilken rolle spiller de underrettende organer i medlemsstaterne?> ID="2">4.11 - 4.12"> ID="1"> Oplysningernes paalidelighed> ID="2">4.13 - 4.25"> ID="1"> Tilbagebetaling> ID="2">4.26 - 4.29"> ID="1"> Forfoelgning og sanktioner> ID="2">4.30 - 4.32"> ID="1"> Samarbejdet mellem medlemsstaterne> ID="2">4.33"> ID="1">5. Konklusion> ID="2">5.1 - 5.7 " ID="2">Side" ID="1">Bilag 1: Centrale eksportrestitutionsdata> ID="2">23"> ID="1">Kommissionens svar> ID="2">24">

SAERBERETNING Nr. 7/93 om kontrol af svig og uregelmaessigheder paa landbrugsomraadet (gennemfoerelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 4045/89 og (EOEF) nr. 595/91) med Kommissionens svar (94/C 53/01)

0. GENEREL INDLEDNING

0.1. Faellesskabets udgifter til den faelles landbrugspolitik udgjorde 30 mia. ECU i regnskabsaaret 1992 for Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL). Eksportrestitutionerne tegnede sig for i alt 10,6 mia. De forskellige markedsordningers kompleksitet og eksportrestitutionssatsernes niveau sammenholdt med verdensmarkedspriserne skaber grobund for uregelmaessigheder og svig paa dette omraade. Faellesskabet boer derfor soerge for, at der findes paalidelige instrumenter med et gunstigt cost-benefit forhold, der goer det muligt paa et tidligt stadium at afsloere uregelmaessigheder og svig. Naar et tilfaelde af uregelmaessigheder eller svig er blevet opdaget, boer faellesskabsmidlerne omgaaende tilbagesoeges, og der boer ivaerksaettes passende sanktioner.

0.2. Denne beretning omhandler:

a)en undersoegelse af effektiviteten af den efterfoelgende kontrol af forretningspapirer (Raadets forordning (EOEF) nr. 4045/89), der er et af Faellesskabets hovedinstrumenter til bekaempelse af uregelmaessigheder og svig paa EUGFL-omraadet,

b)en undersoegelse af informationssystemet vedroerende uregelmaessigheder og svig over for EUGFL (Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91) og

c)en undersoegelse af Kommissionens rolle i koordineringen af bedrageribekaempelsen.

1. RAADETS FORORDNING (EOEF) NR. 4045/89

1.1. Raadets forordning (EOEF) nr. 4045/89(1) () (i det foelgende omtalt som »forordningen«) blev indfoert med virkning fra 1. januar 1990. Den erstattede Raadets direktiv 77/435/EOEF(2) (), og kontrolbestemmelserne blev skaerpet. I henhold til denne forordning skal der foretages kontrol af stoettemodtagende eller betalingspligtige virksomheders forretningspapirer i forbindelse med foranstaltninger, der indgaar direkte eller indirekte i ordningen for finansiering gennem EUGFL, Garantisektionen. Udgifterne omfattet af denne forordning beloeb sig i EUGFL-regnskabsaaret 1990 (EUGFL, Garantisektionen) til 23 mia. ECU (85 % af de samlede udgifter afholdt over Garantisektionen). I tabel 1 vises, hvordan udgifterne fordeler sig paa medlemsstaterne.

1.2. I henhold til forordningen skal der ved udvaelgelsen af de virksomheder, der skal kontrolleres, tages hensyn til deres finansielle betydning samt til andre risikofaktorer, og kontrollen skal hvert aar have et bestemt mindste omfang. I forordningens artikel 3 gives der en bred beskrivelse af kontrollens omfang og hvordan den skal gennemfoeres(3) ().

1.3. Medlemsstaterne skal hvert aar opstille et program med oplysning om, hvor mange virksomheder der vil blive kontrolleret. De skal foretage kontrollen og udarbejde aarsrapporter om anvendelsen af forordningen.

1.4. I henhold til artikel 7 skal medlemsstaterne yde hinanden bistand i forbindelse med kontrollen af virksomheder etableret i en anden medlemsstat end den, hvor udbetaling har fundet sted, og de skal holde hinanden regelmaessigt underrettet om saadanne udbetalinger.

1.5. Kommissionen skal som et led i den overvaagning og koordinering, den skal varetage i henhold til forordningen, sikre, at de aarlige kontrolprogrammer bliver vedtaget paa grundlag af hensigtsmaessige kriterier (jf. kapitel 2 og 3).

1.6. Retten har undersoegt gennemfoerelsen af forordning (EOEF) nr. 4045/89. I slutningen af 1992 var man naaet til det tredje aarsprogram.

1.7. Sigtet med Rettens revision var at evaluere effektiviteten af forordningen og af den kontrol, medlemsstaterne gennemfoerer i henhold til forordningen, og saerligt kontrollen af eksportrestitutioner for mejeriprodukter. Retten undersoegte foelgende spoergsmaal:

a)Er denne forordning, der er retsgrundlaget for efterfoelgende kontrol af EUGFL-indtaegter og -udgifter, et effektivt instrument?

b)Er Kommissionens overvaagning og koordinering effektiv?

c)Har medlemsstaterne levet op til deres forpligtelse i henhold til forordningen til at planlaegge og gennemfoere den kraevede kontrol og i hvilket omfang?

Tabel 1 - Udgifter afholdt over EUGFL, Garantisektionen, der i 1990 var omfattet af kontrollen i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 4045/89 ">Medlemsstat"> ID="1"> 0,75"> ID="1"> 0,94"> ID="1"> 4,12"> ID="1"> 1,47"> ID="1"> 1,82"> ID="1"> 5,05"> ID="1"> 0,53"> ID="1"> 3,97"> ID="1"> 0,00"> ID="1"> 2,74"> ID="1"> 0,25"> ID="1"> 1,67"> ID="1">23,31""Kilde: Kommissionens rapport om gennemfoerelsen af forordning (EOEF) nr. 4045/89. (VI/5202/92).>

1.8. Retten gennemfoerte revisionen i Kommissionen samt i Danmark, Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland, Irland, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. Disse medlemsstater tegner sig nemlig for den vaesentligste andel af samtlige eksportrestitutionsbetalinger. Der blev givet meddelelse om revisionen i juli 1992, og den blev afsluttet i Kommissionen den 14. september 1992 og i medlemsstaterne i februar 1993.

1.9. Revisionen omfattede foelgende:

a)I medlemsstaterne:

- de oplysninger, der var tilgaengelige for den enhed, der var ansvarlig for udarbejdelsen af det aarlige kontrolprogram

- de kriterier, der blev anvendt ved udvaelgelsen af de virksomheder, der skulle kontrolleres

- koordinering af kontrollen, herunder gensidig bistand mellem medlemsstaterne

- kontrolmetoden

- kontrollens omfang

- opfoelgningen af kontrolresultaterne

- oplysninger og instrumenter, der er tilgaengelige for de kontrolfoerende.

b)I Kommissionen:

- evalueringen af medlemsstaternes aarlige kontrolprogrammer

- koordineringen af kontrollen med multinationale virksomheder

- evalueringen af anvendelsen af forordningen

- opfoelgningen af kontrolresultaterne.

1.10. Denne beretning omfatter en evaluering af medlemsstaternes gennemfoerelse af forordningen samt af Kommissionens tilsyn hermed, og resultaterne af Rettens revision af stoerre modtagere af eksportrestitutioner for mejeriprodukter er ogsaa taget i betragtning.

1.11. I aarsberetningen for 1987(4) () og saerberetning nr. 2/90(5) () og nr. 2/92(6) () har Retten fremsat bemaerkninger om eksportrestitutioner, og i denne forbindelse paapegede den mange svagheder ved medlemsstaternes kontrolsystemer, bl.a. foelgende:

- udvaelgelsen af de virksomheder, der skal kontrolleres

- kontrollens hyppighed

- kontrollens omfang

- kontrolmetoden

- udvaelgelsen af de transaktioner, der skal kontrolleres

- kontrollen af store/multinationale stoettemodtagere

- de oplysninger og instrumenter, der er tilgaengelige for de kontrolfoerende

- de kontrolfoerendes uddannelse og kvalifikationer

- opfoelgning af kontrolresultater

- koordinering af kontrolforanstaltninger

- sanktioner

- de kontrolfoerendes befoejelser.

2. REVISIONSRESULTATER: MEDLEMSSTATERNE

Udvaelgelse af virksomheder, der skal kontrolleres

Fremgangsmaade

2.1. I henhold til artikel 2, stk. 2, i forordningen skal virksomheder, hvor summen af indtaegter og udgifter har vaeret paa over 200 000 ECU i aaret forud for kontrolaaret, kontrolleres mindst hvert andet aar. Endvidere fastsaettes det, at der hvert aar skal kontrolleres et mindste antal virksomheder. Det fremgaar af bemaerkningerne i det foelgende, at denne regel bevirker, at kontrollen ikke daekker de stoerre koncerner tilfredsstillende. Dette forhold illustreres ved tabel 2, der viser, hvordan de eksportrestitutioner, der er udbetalt i Det Forenede Kongerige, er fordelt paa de enkelte virksomheder.

Tabel 2 - Eksportrestitutioner for mejeriprodukter udbetalt i Det Forenede Kongerige og fordelt paa virksomheder "" ID="1"> 1> ID="2">40 370 793> ID="3">41,01> ID="4">41,01"> ID="1"> 2> ID="2">22 283 641> ID="3">22,64> ID="4">63,64"> ID="1"> 3> ID="2">4 720 339> ID="3">4,79> ID="4">68,44"> ID="1"> 4> ID="2">3 662 921> ID="3">3,72> ID="4">72,16"> ID="1"> 5> ID="2">3 275 623> ID="3">3,33> ID="4">75,49"> ID="1"> 6> ID="2">2 232 017> ID="3">2,27> ID="4">77,75"> ID="1"> 7> ID="2">2 114 664> ID="3">2,15> ID="4">79,90"> ID="1"> 8> ID="2">2 107 067> ID="3">2,14> ID="4">82,04"> ID="1"> 9> ID="2">1 505 988> ID="3">1,53> ID="4">83,57"> ID="1">10> ID="2">1 275 700> ID="3">1,30> ID="4">84,87"> ID="1">11> ID="2">1 267 504> ID="3">1,29> ID="4">86,16"> ID="1">12> ID="2">1 205 664> ID="3">1,22> ID="4">87,38"> ID="1">13> ID="2">1 057 004> ID="3">1,07> ID="4">88,45"> ID="1">14> ID="2">942 024> ID="3">0,96> ID="4">89,41"> ID="1">15> ID="2">853 438> ID="3">0,87> ID="4">90,28"> ID="1">16> ID="2">811 184> ID="3">0,82> ID="4">91,10"> ID="1">17> ID="2">615 319> ID="3">0,63> ID="4">91,73"> ID="1">18> ID="2">485 325> ID="3">0,49> ID="4">92,22"> ID="1">19> ID="2">408 770> ID="3">0,42> ID="4">92,63"> ID="1">20> ID="2">404 054> ID="3">0,41> ID="4">93,05"> ID="1">21> ID="2">371 041> ID="3">0,38> ID="4">93,42"> ID="1">22> ID="2">328 782> ID="3">0,33> ID="4">93,76"> ID="1">23> ID="2">326 102> ID="3">0,33> ID="4">94,09"> ID="1">24> ID="2">306 044> ID="3">0,31> ID="4">94,40"> ID="1">25> ID="2">263 662> ID="3">0,27> ID="4">94,67"> ID="1">26> ID="2">228 040> ID="3">0,23> ID="4">94,90"> ID="1">27> ID="2">214 310> ID="3">0,22> ID="4">95,12"> ID="1">28> ID="2">201 330> ID="3">0,20> ID="4">95,32"> ID="1">29> ID="2">178 768> ID="3">0,18> ID="4">95,50"> ID="1">30> ID="2">171 546> ID="3">0,17> ID="4">95,68"> ID="1">31> ID="2">168 283> ID="3">0,17> ID="4">95,85"> ID="1">32> ID="2">156 099> ID="3">0,16> ID="4">96,01""Kilde: Eksportrestitutioner udbetalt i Det Forenede Kongerige i 1990/91.

Analyse foretaget af Revisionsretten.

(*) Virksomhederne er opfoert i raekkefoelge med den, der har faaet udbetalt det stoerste beloeb i eksportrestitutioner, oeverst.>

2.2. Som det fremgaar af tabellen, modtog de 15 oeverste virksomheder 90 % af de samlede udbetalinger, mens de foelgende 17 virksomheder, anfoert efter stoerrelsen af de modtagne beloeb, kun modtog i alt 6 % af de samlede udbetalinger. Med henvisning til bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, blev disse 32 virksomheder, der alle laa over den »obligatoriske« kontrolgraense, anset for at have samme behov for at blive kontrolleret.

2.3. Ogsaa med hensyn til kontrollens kvalitet har bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, virket mod hensigten. Det viste sig, at kontrollen i Det Forenede Kongerige normalt kun varede en dag. Til den stedlige kontrol af de to virksomheder, der fik udbetalt de stoerste beloeb, nemlig henholdsvis 41 % og 22 % af de restitutioner for mejeriprodukter, der blev udbetalt i EUGFL-regnskabsaaret 1990/91, var der kun afsat 6 manddage til hver, mens der paa kontrollen af virksomheder, der i alt modtog mindre end 1 % af udbetalingerne, blev anvendt 14 manddage.

2.4. Tallene for Det Forenede Kongerige over, hvordan eksportrestitutionerne er fordelt paa modtagerne, er repraesentative for moensteret for samtlige markedssektorer i samtlige medlemsstater.

2.5. I henhold til artikel 2, stk. 1, skal der ved udvaelgelsen tages hensyn til virksomhedernes finansielle betydning og andre risikofaktorer. I de senere aar er det blevet meget udbredt baade inden for den private og den offentlige sektor at anvende risikoanalyser i kontroloejemed. Saadanne analyser udgoer nu med henblik paa at sikre en passende kontroldaekning et vigtigt instrument i udvaelgelsen af de transaktioner og virksomheder, der skal kontrolleres, og de er blevet anvendt stadig mere effektivt i forbindelse med kontrol paa omraader som f.eks. skatteforvaltning, herunder navnlig i forbindelse med moms.

2.6. Ved risikoanalyser vaegtes udgiften i forhold til de identificerede risici. Tabel 3 nedenfor illustrerer, hvor afgoerende det er, at vaelge produkter, hvor smaa variationer i sammensaetningen kan have vaesentlige finansielle foelger. Tabellen viser i forbindelse med de vigtigste mejeriprodukter, der blev eksporteret fra en medlemsstat i EUGFL-aaret 1989, med hvor mange procent eksportrestitutionerne ville vaere blevet nedsat, hvis produkterne ikke opfyldte betingelserne for tarifering under en bestemt position, ogsaa selv om afvigelsen var ganske lille.

2.7. Der er ogsaa en risiko forbundet med, at der i nogle tilfaelde gaelder forskellige eksportrestitutionssatser for forskellige eksportdestinationer. Der er f.eks. en stoerre risiko forbundet med udbetaling af eksportrestitutioner for udfoersel af Provolone-ost til USA, hvor restitutionssatsen er 160 ECU pr. 100 kg, end ved udbetaling af eksportrestitutioner for udfoersel af samme ost til Canada, hvor restitutionssatsen er paa 120 ECU pr. 100 kg. Risikoen er saerlig stor, naar de varer, der forsendes til USA, fragtes via St. Lawrence Seaway, hvor der er let adgang til baade Canada og USA.

2.8. Risikoanalyser boer anvendes paa samtlige EUGFL-foranstaltninger, og der skal tages hensyn til foelgende faktorer:

- resultater og omfang af tidligere kontrol

- produktrisiko

- destinationsrisiko

- finansiel betydning

- kompleksiteten i virksomhedens struktur og aktiviteter

- tidligere tilfaelde af konstaterede eller formodede uregelmaessigheder.

2.9. Hovedformaalet med risikoanalyser er at sikre et saa effektivt grundlag som muligt for udvaelgelse af de virksomheder, som det er mest interessant at kontrollere ud fra det altoverskyggende behov for at forebygge og bekaempe uregelmaessigheder. Risikoanalyser kan ogsaa vaere en hjaelp til at bestemme omfanget af den kontrolindsats, der er noedvendig for at sikre hensigtmaessig kontrol af hver enkelt virksomhed, og den oenskelige kontrolhyppighed.

2.10. I ingen af medlemsstaterne var der indfoert en procedure, som omfatter samtlige ovennaevnte elementer. I Danmark, Frankrig, Irland, Italien og Det Forenede Kongerige blev der i udvaelgelsesproceduren - bortset fra den obligatoriske kontrol af virksomheder, hvis samlede indtaegter og udgifter har vaeret paa over 200 000 ECU - som eneste yderligere kriterium kun systematisk taget hensyn til virksomhedernes finansielle betydning og den tidligere kontroldaekning. I ingen medlemsstater blev den noedvendige kontrolindsats for hver enkelt virksomhed beregnet paa forhaand. Den eneste form for planlaegning vedroerte kontrolforpligtelserne i henhold til forordningens artikel 2, stk. 2.

2.11. Kun i Forbundsrepublikken Tyskland og i Nederlandene foretages der i et vist omfang risikoanalyser:

- I Forbundsrepublikken Tyskland soeges der i forbindelse med eksportrestitutioner oplysninger med henblik paa at identificere virksomheder, der arbejder med risikoprodukter, saaledes at de evt. kan medtages i det aarlige kontrolprogram. Myndighederne var dog ikke i stand til naermere at forklare de anvendte risikokriterier.

Tabel 3 - Procentuel reduktion af restitutionssatserne som foelge af urigtige angivelser i forhold til tariferingen ">Produkt"> ID="1">147> ID="2"> 30> ID="3">30> ID="4">urigtig angivelse af fedtindhold = 2,5 % reduktion af satsen"> ID="1">143> ID="2"> 29> ID="3">59> ID="4">tilsat valle, etc. = reduktion i forhold til tilsat maengde"> ID="1">47> ID="2"> 9> ID="3">68> ID="4">urigtig angivelse af fedtindhold = 1 % reduktion af satsen"> ID="1">37> ID="2"> 7> ID="3">75> ID="4">urigtig angivelse af fedtindhold = 10 % reduktion af satsen"> ID="1">15> ID="2"> 3> ID="3">78> ID="4">urigtig angivelse af fedtindhold = 20 % reduktion af satsen"> ID="1">14> ID="2"> 3> ID="3">81> ID="4">urigtig angivelse af FITS = 20 % reduktion af satsen"> ID="1">13> ID="2"> 3> ID="3">84> ID="4">urigtig angivelse af FITS = 30 % reduktion af satsen"> ID="1">12> ID="2"> 2> ID="3">86> ID="4">urigtig angivelse af FITS = 100 % reduktion af satsen""forklaring: FITS = fedtindhold i toerstoffet

Kilde: Revisionsrettens analyse af eksportrestitutionsdata indsendt af medlemsstaterne for 1989/1990.>

- I Nederlandene anvendes der paa tredje aar en ordning med analyse af et begraenset antal tariferinger i nomenklaturen over eksportrestitutioner. I analysen tages der hoejde for risikoen ved den paagaeldende tarifering i nomenklaturen over eksportrestitutioner, kendte risikodestinationer, kendte bedragerimetoder, resultaterne af toldmyndighedernes laboratorieproever, handelsmoenstre og virksomhedens forbindelser. De virksomheder, der identificeres ved denne analyse, indgaar i det aarlige kontrolprogram. De kontrolfoerende faar meddelelse om de forskellige risici, og om hvilke regnskaber, registre m.v., der skal kontrolleres for at kunne paavise de dermed forbundne uregelmaessigheder.

2.12. Retten mener, at det uanset initiativerne i Forbundsrepublikken Tyskland og i Nederlandene er en alvorlig mangel ved kontrolprocedurerne, at de generelt ikke omfatter risikoanalyser.

Oplysninger, der anvendes ved udvaelgelsen af virksomheder

Oplysninger om udbetaling af eksportrestitutioner

2.13. Oplysninger vedroerende betalinger skal foreligge i let tilgaengelig form, saaledes at virksomheder, der handler med risikoprodukter og eksporterer til risikodestinationer, kan identificeres, og saaledes at de virksomheder, der skal kontrolleres, kan udvaelges saa effektivt som muligt. Retten har siden 1989 hvert aar modtaget og anvendt saadanne oplysninger paa magnetbaand fra samtlige ovennaevnte medlemsstater, bortset fra Irland. Der kan derfor ikke fremfoeres en gyldig teknisk begrundelse for, at medlemsstaterne ikke hurtigere har inddraget saadanne oplysninger i planlaegningen af virksomhedskontrollen.

2.14. I de reviderede medlemsstater (jf. punkt 1.8) konstaterede Retten foelgende forhold:

a)i Danmark, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige staar den afdeling, der er ansvarlig for tilrettelaeggelsen af det aarlige kontrolprogram, for indsamlingen af betalingsdataene men ikke for forespoergsler i materialet,

b)i Forbundsrepublikken Tyskland og i Nederlandene er centrale betalingsdata tilgaengelige, og de bliver ogsaa benyttet omend kun i begraenset omfang,

c)i Irland indsamles der i dag ikke centrale data for hver enkelt restitutionsansoegning, men myndighederne undersoeger i oejeblikket, om det er muligt at goere det.

2.15. De grundlaeggende oplysninger om udbetalinger af eksportrestitutioner boer efter Rettens opfattelse indsamles af de udbetalende organer og stilles til raadighed for de afdelinger eller enheder, der er ansvarlige for tilrettelaeggelsen af kontrollen, saaledes at disse oplysninger kan anvendes ved udvaelgelsen af virksomheder og transaktioner. En oversigt over disse grundlaeggende oplysninger findes i bilag 1 til denne beretning.

Oplysninger om uregelmaessigheder og svig

2.16. Oplysninger om, hvordan virksomheden tidligere har overholdt bestemmelserne om EUGFL-ordningerne, er et vigtigt kriterium ved udvaelgelsen af, hvilke virksomheder der skal undersoeges. Saadanne oplysninger foreligger ofte hos myndigheder eller i afdelinger, der ikke er ansvarlige for kontrollen. F.eks. vil toldmyndighederne ligge inde med detaljerede oplysninger om uregelmaessigheder konstateret ved fysisk kontrol i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 386/90(7) (). Toldmyndighedernes eller statens laboratorier vil ligge inde med oplysninger om laboratorieanalyser af produkter, som der er anmodet om eksportrestitutioner for. De udbetalende organer vil ligge inde med oplysninger om uregelmaessigheder paavist af deres interne revisorer eller i forbindelse med bilagskontrol forud for udbetalingen. Toldmyndighedernes og landbrugsministeriets afdelinger for efterforskning af svig vil ligge inde med viden om virksomheder, som beviseligt har begaaet svig, eller som er mistaenkt for det, og disse myndigheder vil endvidere raade over detaljerede oplysninger om, paa hvilken maade der er begaaet svig. De medarbejdere i landbrugsministeriet, der er ansvarlige for foedevarekontrol paa produktionsvirksomheder, vil raade over oplysninger om, hvorvidt virksomhederne har overholdt de gaeldende normer.

2.17. Det kan vaere vanskeligt at samle al denne viden i den afdeling, der er ansvarlig for udvaelgelsen af de virksomheder, der skal kontrolleres. At det imidlertid er muligt, viser databasen i Det Forenede Kongerige, der indeholder hovedparten af ovennaevnte oplysninger. Der var dog intet, der viste, at databasen var blevet benyttet ved udvaelgelsen. Derimod var ingen af disse oplysninger tilgaengelige i Italien og Frankrig. I andre medlemsstater var meget begraensede oplysninger tilgaengelige i kontrolafdelingerne. Det eneste eksempel paa, at de relevante oplysninger blev anvendt med henblik paa risikoanalyse, er det tilfaelde i Nederlandene, der er omhandlet i punkt 2.11.

De kontrolfoerendes risikovurderinger

2.18. De risici, der er forbundet med handelsstrukturens komplekse karakter og med spoergsmaalet om, hvorvidt regnskaber, registre m.v. er fyldestgoerende, samt resultaterne af tidligere kontrol, er alle vaesentlige elementer, som der skal tages hensyn til ved udvaelgelsen af de virksomheder, der skal kontrolleres. Saadanne oplysninger boer forefindes som et resultat af tidligere kontrol. Bortset fra Det Forenede Kongerige har ingen medlemsstater imidlertid indfoert procedurer med henblik paa at sikre, at de kontrolfoerende evaluerer og dernaest anvender disse oplysninger.

Maaling af effektivitet

2.19. Evalueringen af gennemfoerelsen af et kontrolprogram er en integrerende del af en risikoanalyse. Det er vigtigt at bedoemme, hvorvidt de identificerede risikoelementer har foert til paavisning af uregelmaessigheder, saaledes at denne viden kan udnyttes ved forberedelsen af de foelgende programmer.

2.20. Kun i Nederlandene var der foretaget evalueringer af denne art, og selv dér blev de paa tidspunktet for Rettens revision kun gennemfoert som et led i pilotprojektet vedroerende risikoanalyser (jf. punkt 2.11). Resultatet af evalueringen var ganske imponerende: over 25 % af den kontrol, der blev gennemfoert som foelge af risikoanalyser, foerte til afsloering af uregelmaessigheder svarende til 1,2 mio. ECU.

2.21. Samtlige medlemsstater burde evaluere resultaterne af deres aarlige kontrolprogrammer i forhold til de anvendte udvaelgelseskriterier, og resultaterne af saadanne evalueringer burde anfoeres i de aarsrapporter, der indsendes til Kommissionen i henhold til forordningens artikel 9.

Kontrol af multinationale virksomheder

2.22. Fordelingen af eksportrestitutionsudbetalinger i mejerisektoren viser, hvorledes et begraenset antal virksomheder modtager stoerstedelen af restitutionerne. I andre sektorer findes et lignende moenster. Det fremgaar af edb-oplysninger, som Retten har modtaget fra otte medlemsstater, at i mejerisektoren modtager ca. 25 virksomheder eller virksomhedsgrupper 60 % af restitutionerne. De fleste af disse virksomheder opererer i mere end en medlemsstat. Foelgende tilfaelde forekommer:

- virksomheder modtager betalinger i en anden medlemsstat end den, hvor de er etableret,

- saadanne betalinger modtages via »postkasse-selskaber«(8) (),

- virksomheder har egne, separat registrerede selskaber i den medlemsstat, hvori udbetalingen finder sted, men nogle af - om ikke alle - deres forretningspapirer opbevares uden for denne medlemsstat,

- produktionen foregaar i en anden medlemsstat end den, hvori betalingen modtages,

- nogle af virksomhedernes forretningspapirer opbevares uden for Faellesskabet.

2.23. Artikel 7 i forordningen indeholder foelgende bestemmelser:

- medlemsstaterne yder, naar de anmodes herom, hinanden fornoeden bistand i forbindelse med kontrollen i de tilfaelde, hvor en virksomhed er etableret i en anden medlemsstat end den, hvor udbetalingen har fundet sted,

- den medlemsstat, i hvilken udbetalingen finder sted, sender hvert aar den medlemsstat, i hvilken virksomheden er etableret, en liste over virksomheder, der har modtaget saadanne betalinger, og der sendes en kopi af listen til Kommissionen,

- Kommissionen tilsendes en liste over de virksomheder, der er etableret i et tredjeland, og som har modtaget EUGFL-midler.

2.24. Bestemmelserne i artikel 7 boer skaerpes paa foelgende omraader:

- den gensidige bistand boer omfatte samtlige de tilfaelde, der er beskrevet i punkt 2.23,

- kontrollen af de paagaeldende virksomheder boer koordineres,

- medlemsstater, der modtager oplysninger fra en anden medlemsstat, dog uden saerlig anmodning om kontrol, boer forpligtes til alligevel at tage stilling til, om den paagaeldende virksomhed og de paagaeldende transaktioner skal kontrolleres.

2.25. De foelgende punkter indeholder en mere detaljeret redegoerelse for medlemsstaternes gennemfoerelse af artikel 7 (jf. ogsaa punkt 3.12 og 3.13).

Medtagelse af udbetalinger, hvorom en anden medlemsstat giver meddelelse, i kontrolpopulationen

2.26. Medmindre der specifikt anmodes om gennemfoerelse af kontrol, arkiverer samtlige medlemsstater meddelelserne uden videre foranstaltninger - selv naar de paagaeldende virksomheder er udtaget til kontrol som et led i det aarlige kontrolprogram. Det har medfoert, at kontrollen har vaeret utilstraekkelig, hvilket kan illustreres ved foelgende eksempler:

- Italien modtog fra Forbundsrepublikken Tyskland meddelelse om udbetalinger paa i alt 5 mio. ECU til en italiensk virksomhed. Virksomheden var omfattet af det italienske kontrolprogram vedroerende udbetalinger i Italien paa i alt 500 000 ECU, men de italienske myndigheder reviderede ikke de registre m.v. i Italien, der vedroerte det produkt, for hvilket der var foretaget udbetalinger i Tyskland.

- Frankrig modtog meddelelse fra Belgien om en fransk virksomhed, der havde modtaget 3 mio. ECU i 1991. Denne virksomhed anmodede ikke om EUGFL-midler i Frankrig og var derfor ikke registreret hos de franske toldmyndigheder. Meddelelsen blev arkiveret med paategningen »ukendt«, og der blev ikke taget yderligere skridt. Den paagaeldende virksomhed var hovedaktoeren i forbindelse med de uregelmaessigheder, der er beskrevet i denne beretnings(9) () punkt 2.33-2.40.

- Irland modtog underretning fra Nederlandene om en irsk virksomhed, der havde modtaget beloeb paa 130 mio. ECU og 12 mio. ECU, men ingen af disse beloeb blev omfattet af Irlands kontrol.

- Frankrig underrettede Forbundsrepublikken Tyskland om udbetalinger paa 15 mio. ECU, men der skete intet. Ogsaa Kommissionen anmodede om kontrol af disse udbetalinger, som naevnt under punkt 3.12.

- Det Forenede Kongerige modtog en anmodning fra Forbundsrepublikken Tyskland om at kontrollere udbetalinger paa 1,5 mio. ECU til en virksomhed, der allerede var optaget paa Det Forenede Kongeriges aarlige kontrolprogram. De tyske udbetalinger blev ikke kontrolleret. En anmodning fra Italien om at kontrollere udbetalinger paa 1 mio. ECU blev paa samme maade arkiveret uden videre.

- Nederlandene modtog fra Forbundsrepublikken Tyskland meddelelse om udbetalinger paa 22 mio. ECU til én virksomhed. Men heller ikke i dette tilfaelde blev disse udbetalinger kontrolleret, til trods for at virksomheden var omfattet af det aarlige kontrolprogram.

- Danmark modtog underretning fra Nederlandene om udbetaling til en virksomhed af eksportrestitutioner paa 600 000 ECU for 1990 og paa et lignende beloeb for 1991. Disse beloeb blev ikke omfattet af kontrollen af denne virksomhed; kontrollen var - og er - endnu ikke afsluttet.

2.27. Meddelelserne indeholder kun oplysninger om de samlede udbetalinger til en virksomhed i loebet af det paagaeldende aar. I de tilfaelde, hvor der ogsaa blev anmodet om kontrol, var Det Forenede Kongerige den eneste medlemsstat, der indhentede detaljerede oplysninger om udbetalingerne. Uden kendskab til de underliggende transaktioner kan saadanne udbetalinger naturligvis ikke kontrolleres effektivt.

2.28. Paa grundlag af ovennaevnte forhold var der paa tidspunktet for revisionen ikke sikkerhed for, at der blandt de udbetalinger, der kunne komme i betragtning med henblik paa kontrol, var taget skyldigt hensyn til samtlige de beloeb, der er omfattet af forordningens artikel 1.

Anmodninger om gensidig bistand

2.29. Den 9. oktober 1990 anmodede Nederlandene Frankrig om bistand i henhold til artikel 7 i forbindelse med en virksomhed, som var etableret i Nederlandene, men som opbevarede en del af de relevante forretningspapirer i Frankrig. De franske myndigheder, der er ansvarlige for koordineringen af saadanne anmodninger, videresendte foerst den 3. september 1991 anmodningen til det toldkontor, der var ansvarligt for gennemfoerelsen af den oenskede kontrol. Den 29. oktober 1991 blev anmodningen internt sendt til det ansvarlige kontrolhold, og Frankrig er hidtil ikke fremkommet med noget svar.

2.30. I international handel optraeder der i forsyningskaeden mellem producenten og den endelige forbruger ofte virksomheder, der er etableret i forskellige medlemsstater. Alligevel konstaterede Retten kun ét eksempel (jf. punkt 2.30 ovenfor) paa, at en medlemsstat havde anmodet en anden om bistand, i tilfaelde hvor leverandoerer og/eller producenter og/eller forretningspapirer tilhoerende virksomheder i kaeden mellem ansoegeren og den endelige forbruger befandt sig i en anden medlemsstat end den udbetalende.

2.31. Det er efter Rettens opfattelse et stort hul i den efterfoelgende kontrol, som allerede blev behandlet i saerberetning nr. 2/92. I det foelgende gives der detaljer om et typisk tilfaelde, og de viser, hvordan international handel foregaar, og hvorfor kontrolstrukturen boer forbedres.

2.32. I henhold til artikel 43 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3183/80(10) () kunne eksportoererne soege om forudfastsaettelse af restitutionssatsen for en periode paa 13 maaneder under forudsaetning af, at de havde faaet deres tilbud antaget ved licitation i et tredjeland. Forudfastsaettelsesattesten blev kun udstedt for leverancer inden for rammerne af den paagaeldende licitation. Forudfastsaettelsesattesterne var normalt gyldige i seks maaneder.

2.33. En virksomhed i Frankrig soegte om og fik udstedt en saadan attest i juni 1987 med henblik paa udfoersel af 10 000 tons skummetmaelkspulver til Algeriet. Den maengde, der var omfattet af attesten, blev opdelt, og de tilsvarende rettigheder blev overfoert til tre virksomheder, hvoraf den ene laa i Nederlandene og de to andre i Forbundsrepublikken Tyskland. Stoerstedelen af maelkepulveret (9 000 tons) blev produceret af tre virksomheder i Det Forenede Kongerige paa ti forskellige mejerier. De resterende 1 000 tons blev fremstillet paa fire mejerier i Forbundsrepublikken Tyskland. Det maelkepulver, der blev produceret i Det Forenede Kongerige, blev fragtet med skib til Nederlandene, hvor det blev oplagret i lagerhaller, foer det blev fragtet videre med skib.

2.34. Mellem januar og juni 1988 blev det maelkepulver, der var oplagret i Nederlandene, lastet paa syv skibe med henblik paa udfoersel til Algeriet. Da skibene forlod de nederlandske havne, sejlede de ikke vestpaa, saaledes som det kunne forventes, men derimod oestpaa. Det haevdes, at de anloeb den tyske havn Emden, hvor maelkepulveret blev angivet til indfoersel i Forbundsrepublikken Tyskland med henblik paa opfyldelse af betingelserne for forudfastsaettelse. Maelkepulveret blev samtidig angivet til udfoersel med henblik paa opnaaelse af eksportrestitutioner, selv om varerne ikke forlod skibene. I Lloyd's Register of Shipping er det ikke registreret, at nogle af disse skibe skulle vaere anloebet Emden.

2.35. Ansoegningerne om eksportrestitutioner blev indgivet af de to virksomheder i Forbundsrepublikken Tyskland. Det nederlandske selskab forestod opkoebet af maelkepulveret og solgte en del af det direkte til Algeriet (2 000 tons). De resterende 8 000 tons blev solgt »FOB« til to virksomheder, hvoraf den ene var etableret i Schweiz og den anden i Det Forenede Kongerige.

2.36. Med henblik paa at efterproeve, om varerne var angivet i den rigtige maengde og under den rigtige position i eksportrestitutionsnomenklaturen, og om de var leveret til Algeriet og overgaaet til fri omsaetning dér inden for rammerne af den licitation, der var anfoert paa forudfastsaettelsesattesten, maatte Retten gennemfoere en revision i Forbundsrepublikken Tyskland, Nederlandene, Frankrig, Det Forenede Kongerige og Schweiz. Ved revisionen blev det afsloeret, at den administrerende direktoer for virksomheden i Frankrig samtidig var den begunstigede ejer af virksomhederne i Det Forenede Kongerige og Schweiz. Retten kunne endvidere konstatere, at ingen af leverancerne havde fundet sted som et led i den licitation, der var anfoert paa forudfastsaettelsesattesten, og at af de 15 mio. ECU, der var ydet i eksportrestitutioner, var 2 mio. ECU udbetalt uretmaessigt.

2.37. Da Retten underrettede de beroerte medlemsstater om sagen, svarede Forbundsrepublikken Tyskland, at Forbundsrepublikken ikke kunne traeffe foranstaltninger, fordi der var tale om uregelmaessig udstedelse af attesten i Frankrig. Frankrig svarede, at sagen alene sorterede under myndighederne i Forbundsrepublikken Tyskland, fordi det drejede sig om misbrug af attesten. Kommissionen har siden anmodet om, at det beloeb, der blev udbetalt i forbindelse med det paagaeldende misbrug af licensen, blev tilbagesoegt hos den tyske virksomhed. Kommissionen har imidlertid ikke soegt at udvide denne opfoelgning til ogsaa at omfatte andre licenser udstedt til den samme virksomhed.

2.38. Retten anmodede den 12. februar 1992 de franske myndigheder om ogsaa at indrage andre attester udstedt til den franske virksomhed i undersoegelsen. Af svaret, der blev modtaget 25. marts 1992, fremgik det, at undersoegelsen var i gang. I virkeligheden blev undersoegelsen foerst indledt i marts 1993 efter yderligere kontakter mellem Retten og de franske myndigheder.

Fremsendelse af baggrundsoplysninger i forbindelse med anmodninger om kontrol

2.39. Ingen af medlemsstaterne fremsender baggrundsoplysninger om virksomhederne, naar de anmoder andre medlemsstater om at foretage kontrol. Isaer naar der foreligger specifikke oplysninger om formodet svig eller kendte risici, er det saerdeles vigtigt, at de, der skal foretage kontrollen, er bekendt med samtlige relevante oplysninger.

2.40. Kun i Nederlandene havde man i forbindelse med pilotprojektet med risikoanalyser identificeret en raekke virksomheder, der skulle kontrolleres, men i de tilfaelde, hvor saadanne virksomheder skulle kontrolleres i andre medlemsstater, blev oplysningerne om de konstaterede risici ikke videregivet.

Rapportering og opfoelgning

2.41. Samtlige anmodninger om kontrol, boer naturligvis foelges op af et svar, helst i form af en skriftlig rapport. Kun Det Forenede Kongerige og Irland fremsendte systematisk kopier af de paagaeldende kontrolrapporter.

2.42. Ingen af medlemsstaterne havde indfoert en opfoelgningsprocedure med henblik paa at sikre, at deres anmodninger blev efterkommet paa tilfredsstillende maade.

2.43. Det er Rettens opfattelse, at medlemsstaterne har anlagt en ganske minimalistisk strategi i forbindelse med gennemfoerelsen af forordningens artikel 7. Skal artikel 7 gennemfoeres effektivt, boer medlemsstaterne foelge en mere dynamisk strategi.

Virksomheder, der opbevarer forretningspapirer uden for EF

2.44. I forordningen siges der intet om virksomheders fremlaeggelse af regnskaber, registre m.v., naar alle eller en del af de forretningspapirer, der skal kunne kontrolleres, opbevares uden for Faellesskabets geografiske omraade.

2.45. En af de stoerste modtagere af eksportrestitutioner for mejeriprodukter opererer i samtlige medlemsstater og afsaetter 80 % af sin eksport af EF-varer til tredjelande via et centralt selskab, der er etableret uden for EF. Dette selskab opbevarer paa kontoret uden for Faellesskabet registre vedroerende betaling fra kunder i tredjelande, registre vedroerende reklamationer i forbindelse med varer, der paastaas ikke at vaere af sund og saedvanlig handelskvalitet, samt fragtdokumenter og registre vedroerende forsikringskrav. Dette forhold er omhandlet i adskillige medlemsstaters kontrolrapporter.

2.46. Fordi dette centrale salgsselsskab var etableret uden for Faellesskabet, gennemfoerte de paagaeldende medlemsstater ikke fuldstaendig kontrol af samtlige relevante forretningspapirer vedroerende ansoegninger om eksportrestitutioner.

2.47. Retten soegte at revidere dette selskab isaer med henblik paa at undersoege forretningspapirer som bevis for opfyldelse af kriterierne for sund og saedvanlig handelskvalitet for de paagaeldende varer og for, at varerne var overgaaet til fri omsaetning. Efter nogen forhandling erkendte selskabet det rimelige i Rettens anmodning, og med tilladelse fra det paagaeldende tredjelands regering gennemfoerte Retten en revision. Nogle af resultaterne af denne revision er anfoert under punkt 2.73.

2.48. De nuvaerende retsforskrifter er mangelfulde, eftersom det ikke udtrykkeligt er en betingelse for udbetaling af EUGFL-midler, at den modtagende virksomhed giver medlemsstaternes og Faellesskabets institutioner adgang til samtlige relevante forretningspapirer, hvor disse end maatte opbevares. Denne mangel boer afhjaelpes, saaledes at der ikke hersker tvivl om retten til at gennemfoere revision.

Forberedelse af kontrollen

Oplysninger om udbetalinger

2.49. De kontrolfoerende skal have adgang til de underliggende oplysninger i forbindelse med de transaktioner, de skal kontrollere, og oplysningerne boer foreligge i let tilgaengelig form med henblik paa udvaelgelse af transaktioner til kontrol. Oplysningerne boer ogsaa vaere tilgaengelige paa selve virksomheden.

2.50. Bortset fra i Danmark og til dels i Forbundsrepublikken Tyskland var detaljerede betalingsdata, saasom ansoegningsnummer, dato, produkt, maengde, destination, restitutionssats og beloeb, ikke tilgaengelige for de kontrolfoerende i en saadan form. Retten bemaerkede foelgende:

- I Italien fik de kontrolfoerende af den centrale kontrolenhed oplyst, hvor meget der aarligt var udbetalt til virksomheden. De maatte saa selv rekonstruere detaljerne i ansoegningen ved at anmode virksomheden om at forelaegge en oversigt over samtlige udfoerselsangivelser og ved at anmode de toldkontorer, der havde modtaget angivelserne, om at fremsende kopier.

- I Irland maatte de kontrolfoerende undersoege ansoegningerne hos det udbetalende organ og om noedvendigt afskrive detailoplysninger i haanden.

- I Nederlandene, Det Forenede Kongerige og i de fleste tilfaelde i Forbundsrepublikken Tyskland var detaljerede oplysninger kun tilgaengelige i form af edb-lister, som det er saerdeles vanskeligt at anvende med henblik paa risikoanalyser.

- I Frankrig indhentede toldmyndighederne ikke oplysninger om detaljerne i ansoegningerne via de udbetalende organer men derimod via toldmyndighedernes egen database med eksportstatistik. Fra denne base kunne de udtraekke edb-listen, der alene var bygget op omkring de otte chifre i den kombinerede nomenklatur, til trods for at restitutionerne differentieres ved yderligere tre chifre under nomenklaturen over eksportrestitutioner (jf. ogsaa punkt 2.63). Endvidere indholdt toldmyndighedernes database ikke oplysninger om restitutionssats og -beloeb.

Baggrundsoplysninger

2.51. Forberedelsen af en kontrol boer altid omfatte indhentelse af oplysninger, der foreligger hos andre offentlige enheder, der deltager i kontrollen af EUGFL-midler, som beskrevet under punkt 2.16 ovenfor. Forberedelsen boer omfatte gennemgang af de udbetalende organers korrespondence med virksomhederne vedroerende ansoegningernes formelle rigtighed, problemer med dokumentation for varernes ankomst, tarifering i nomenklaturen over eksportrestitutioner m.v. Detaljerede oplysninger om resultater af analyser, som foreligger hos toldmyndighedernes laboratorier, boer gennemgaas, og det samme gaelder rapporter fra bedrageriundersoegelseskontorer om konstaterede og/eller formodede tilfaelde af svig.

2.52. Retten bemaerkede foelgende:

- I ingen af medlemsstaterne soergede kontrolenheden under forberedelsen af kontrollen for at indhente de ovennaevnte oplysninger fra det udbetalende organ.

- I ingen af medlemsstaterne blev der systematisk indhentet oplysninger fra tolmyndighedernes laboratorium om resultaterne af proever udtaget af varer udfoert af de paagaeldende virksomheder.

2.53. Selv i de tilfaelde, hvor det er foreskrevet, at saadanne oplysninger skal indhentes, som f.eks. i Italien, hvor de kontrolfoerende henvender sig til Guardia di Finanza for at faa oplysninger om bedrageriundersoegelser af de virksomheder, der skal kontrolleres, medfoerer det ikke altid, at der umiddelbart indledes en undersoegelse, hvad der fremgaar af foelgende tilfaelde.

2.54. Den 31. august 1989 informerede Retten det italienske overordnede revisionsorgan, Corte dei Conti, om en sag, hvor der var mistanke om uregelmaessigheder i forbindelse med udfoersel af Pecorino-ost. Den 22. december 1989 droeftede Retten sagen med Guardia di Finanza i Rom, der ikke kunne melde om fremskridt i sagen. De italienske toldmyndigheder kontrollerede virksomheden den 25. marts 1991 i henhold til forordning (EOEF) nr. 4045/89 og efterproevede nogle af de paagaeldende transaktioner. De kontrolfoerende var ikke underrettede om, at der var mistanke om svig, og de konstaterede uden at efterproeve produktionsregnskaberne, at alle ansoegninger var lovlige og formelt rigtige. Foerst den 31. juli 1991 anmodede Guardia di Finanza i Rom den Guardia-enhed, der var ansvarlig for kontrollen af den paagaeldende virksomhed, om at foretage en undersoegelse. Enheden konstaterede, at ansoegningerne ikke var formelt rigtige, og den 4. september 1992 blev 15 000 ECU, der uretmaessigt var udbetalt i restitutioner i perioden fra 1986 til 1989, tilbagebetalt.

2.55. Det er ogsaa vaerd at bemaerke, at den paagaeldende virksomhed udfoerte samme type ost, der var fremstillet i Italien, via Nederlandene og ansoegte om eksportrestitutioner dér. Af proever foretaget af de nederlandske toldmyndigheders laboratorium fremgik det, at vandindholdet var stoerre end angivet i restitutionsansoegningen. Der var dog ikke taget kontakt mellem de nederlandske og de italienske myndigheder om dette forhold, og de nederlandske myndigheder undersoegte ikke andre af virksomhedens ansoegninger om eksportrestitutioner for det samme produkt. Disse vedroerte i 1991 500 000 ECU.

Udvaelgelse af transaktioner

2.56. Det er ikke fastsat i forordningen, at transaktioner som saadan skal udvaelges til kontrol ud fra den risiko, der er forbundet med dem. Skal der ved udvaelgelsen af virksomheder tages hensyn baade til virksomhedens finansielle betydning inden for EUGFL-systemet og til andre risikofaktorer, boer der ogsaa ved udvaelgelsen af transaktioner tages hensyn til risikofaktorer. Retten mener, at de andre risikofaktorer, der boer tages hensyn til i forbindelse med eksportrestitutionstransaktioner, mindst boer vaere de samme som dem, der anvendes ved udvaelgelsen af virksomheder som beskrevet under punkt 2.8.

2.57. Retten bemaerkede foelgende forhold:

- i Irland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige tog de kontrolfoerende ved udvaelgelsen af transaktioner hensyn til vaerdi og til, at varen og perioden skulle vaere repraesentative,

- i Italien var der ingen grund til at foretage udvaelgelsen ud fra risikofaktorer, eftersom samtlige ansoegninger blev kontrolleret (jf. dog bemaerkningerne om kontrollens omfang under punkt 2.61 ff.),

- i Forbundsrepublikken Tyskland og i Danmark tydede intet paa, at udvaelgelsen af transaktioner konsekvent skete efter risikokriterier.

2.58. I nogle tilfaelde lagde de kontrolfoerende deres eget skoen til grund for udvaelgelsen af transaktioner, hvilket beviste risikoanalysens validitet. F.eks. undersoegte en kontrolfoerende i Forbundsrepublikken Tyskland en virksomhed, som bl.a. udfoerte fetaost. Hvis produktet var tilsat kasein, skulle der ikke udbetales restitutioner. Den kontrolfoerende fastslog, at det var paa det omraade, der var den stoerste risiko, og foretog en detaljeret undersoegelse af de raavarer, der blev anvendt til fremstilling af osten. Resultatet blev, at han paaviste, at der var blevet tilsat kasein, og et restitutionsbeloeb paa 45 000 ECU, der uretmaessigt var udbetalt, blev siden tilbagesoegt. De kontrolfoerende boer saaledes tilskyndes til at handle ud fra deres eget skoen, og saadanne initiativer boer supplere detaljerede kriterier for risikoanalyser.

Kontrollens omfang

Definition af forretningspapirer

2.59. I forordningens artikel 1 er det fastsat, at der paa grundlag af virksomhedernes forretningspapirer skal foretages kontrol af, om transaktionerne er blevet gennemfoert paa behoerig vis. Forretningspapirer defineres som »alle boeger, registre, fakturaer, bilag, regnskaber og korrespondance vedroerende virksomhedens erhvervsaktivitet samt forretningsmaessige data, uanset form, hvis disse papirer har direkte eller indirekte forbindelse med de i stk. 1 naevnte foranstaltninger.« I artikel 3 hedder det, at kontrollen kan udvides til ogsaa at omfatte forretningspapirerne fra leverandoerer, kunder, transportvirksomheder og andre tredjeparter, som direkte eller indirekte har forbindelse til EUGFL-transaktionerne.

2.60. Disse artikler er et fyldestgoerende grundlag for fastsaettelsen af kontrollens omfang. Under Rettens revision blev der dog fra medlemsstaternes og virksomhedernes side udtrykt tvivl om, hvorvidt forretningspapirer omfattede produktionsregnskaber og kvalitetskontrolregistre. Efter Rettens opfattelse er det tilfaeldet. Kommissionen og Komitéen for Handelsmekanismer boer afklare dette spoergsmaal, og forordningen boer om noedvendigt aendres, saa der ikke er tvivl omkring dette forhold.

Omfang

2.61. Sammenholdt med det store kontrolomfang, der er fastsat i forordningen, konstaterede Retten, at medlemsstaternes metode var alt for snaever. I de foelgende afsnit naevnes en raekke eksempler paa, at kontrollen ikke var tilstraekkelig omfattende. Eksemplerne er inddelt efter de restitutionskriterier, der skulle efterproeves, og der gives en kort redegoerelse for proevens betydning.

Tarifering i nomenklaturen over eksportrestitutioner

2.62. Eksportrestitutionssatserne differentieres efter produktets sammensaetning og beskrivelse, saaledes som disse er defineret i nomenklaturen over eksportrestitutioner. Disse krav til sammensaetningen gaelder raavarer og de faerdige produkters kemiske karakteristika, som f.eks. vandindhold eller fedtindhold i toerstoffet. Saaledes ydes der for Cheddar-ost med et fedtindhold i toerstoffet paa 48 % eller derover eksportrestitutioner paa hoejst 150 ECU pr. 100 kg, mens der for samme ost med et fedtindhold i toerstoffet paa 47,9 % eller derunder ikke ydes nogen eksportrestitution overhovedet. Differentiering af restitutionssatserne ud fra beskrivelsen og/eller sammensaetningen gaelder i forbindelse med eksportrestitutioner for maelk, oksekoed og korn.

2.63. Forretningspapirer - i den begraensede betydning ordrer, kontrakter, foelgesedler, fragtbreve og fakturaer - giver ganske rigtigt en vis sikkerhed for, at de angivne produkter er korrekt beskrevet. Men ingen af disse kilder giver nogen fyldestgoerende sikkerhed med hensyn til de raavarer, der er anvendt ved fremstillingen, eller den kemiske sammensaetning udtrykt i vandindhold, fedtindhold m.v. Skal disse elementer efterproeves, maa kontrollen omfatte virksomhedens produktionsregnskaber og resultaterne af kvalitetskontroltests af det faerdige produkt.

2.64. Retten konstaterede, at produktionsregnskaber og kvalitetskontrolregistre kun blev kontrolleret systematisk i to medlemsstater, nemlig Frankrig og Irland. I Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige undersoegte kontrolholdene aldrig denne dokumentation. I Forbundsrepublikken Tyskland og i Danmark blev den kun sjaeldent efterproevet. Der kan derfor ikke vaere nogen sikkerhed for, at kontrollen af eksportrestitutionstransaktionerne i tilstraekkelig grad har omfattet vaesentlige elementer i forbindelse med varernes tarifering i henhold til eksportrestitutionsnomenklaturen.

2.65. I Rettens saerberetning nr. 2/92(11) () blev der redegjort for, hvor vigtigt det er at undersoege produktionsregnskaber og kvalitetskontrolregistre, og det foelgende eksempel er endnu en illustration af, hvor vigtig en saadan undersoegelse eller kontrol er:

En analyse foretaget paa toldmyndighedernes laboratorium af en Mozarella-ost, der var udfoert fra Det Forenede Kongerige med eksportrestitutioner, viste, at vandindholdet var for hoejt, og at produktet burde tariferes under en anden position, og at det derfor var berettiget til en lavere restitutionssats. Det Forenede Kongeriges toldmyndigheder indledte en saerlig undersoegelse ved mistanke om svig. Det ansvarlige saerlige kontrolhold fik udleveret resultaterne af virksomhedens egne laboratorieproever af det paagaeldende produkt, og disse proever underbyggede resultaterne af toldmyndighedernes proever. Kontrolholdet fastslog endvidere, at der ogsaa var tale om fejlagtige angivelser i forbindelse med mange andre transaktioner. Uregelmaessighederne vedroerte 900 000 ECU, der blev tilbagesoegt, og virksomheden ifaldt desuden en boede.

2.66. I henhold til forordningens artikel 3 skal der foretages fysisk kontrol af lagrenes stoerrelse og art. Fysisk kontrol er vigtig af foelgende grunde:

- den fysiske kontrol er en grundlaeggende efterproevelse af, om virksomheden har den noedvendige kapacitet til at kunne forarbejde de paagaeldende produkter,

- den kontrolfoerende kan identificere de centrale kontroldokumenter, hvori der angives art og maengde af de enkelte bestanddele,

- den kontrolfoerende kan efterproeve centrale kontrolprocedurer, saasom den metode, hvorefter maengden beregnes, og

- den kontrolfoerende kan identificere raavarerne og derfor foelge op paa anvendelsen heraf.

2.67. Retten konstaterede, at det i ingen af medlemsstaterne systematisk overvejedes at lade kontrollen omfatte fysisk kontrol af produktions-, oplagrings- og forsendelseslokaliteter. Rettens egen revision af modtagere af eksportrestitutioner har vist, hvor nyttig denne form for kontrol er. Den konstaterede f.eks. foelgende:

- Plastikfolien var medregnet i den vaegt, der var angivet med henblik paa eksportrestitutioner (en ansoeger fik udbetalt 40 000 ECU for meget i restitutioner pr. aar),

- Der blev anvendt kaernemaelk i stedet for skummetmaelk, og der blev saaledes udbetalt 1,2 mio. ECU for meget.

- Tilsaetningsstoffer som f.eks. kasein og valle blev ikke trukket fra den vaegt, der blev angivet med henblik paa eksportrestitutioner, hvilket medfoerte, at der blev udbetalt 800 000 ECU for meget. Dette forhold var ikke blevet afsloeret i forbindelse med national kontrol i fire medlemsstater (Frankrig, Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Forbundsrepublikken Tyskland); den paagaeldende virksomhed foretog selvanmeldelse.

Sund og saedvanlig handelskvalitet og produkternes overgang til fri omsaetning

2.68. I henhold til artikel 13 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87(12) () ydes der ingen restitution, naar produkterne ikke er af sund og saedvanlig handelskvalitet, og hvis disse produkter er bestemt til konsum, naar deres anvendelse til dette formaal er udelukket eller i betydelig grad forringet paa grund af deres egenskaber eller tilstand. I samme forordnings artikel 5 er det fastsat, at udbetalingen af restitutioner ikke blot er betinget af, at produktet skal have forladt Faellesskabets toldomraade, men ogsaa af at produktet skal vaere indfoert til et tredjeland. Medlemsstaterne kan endvidere kraeve, at der fremlaegges yderligere bevismateriale til godtgoerelse af, at produktet faktisk er bragt paa markedet i det indfoerende tredjeland i uforandret stand.

2.69. Formaalet med disse artikler er at sikre, at Faellesskabet ikke yder stoette til defekte varer, til varer, der ikke laengere opfylder de kvalitetskrav, der stilles til produkter af god og saedvanlig handelskvalitet, og til varer, som er uegnede til konsum, eller som der reelt ikke er afsaetningsmuligheder for.

2.70. Det kan vaere vanskeligt at efterproeve saadanne forhold, fordi en del af bevismaterialet maaske kun findes i de forretningspapirer, der opbevares af kunden i tredjelandet. Kontrollen bestaar normalt i efterproevelse af, om der er betalt det fulde beloeb for varerne. Det sker ved at undersoege kundens regnskaber over betalinger. Der er dog ogsaa andre nyttige kilder til opnaaelse af kontrolbevis, som f.eks.:

- registre vedroerende reklamation fra kunderne

- hensaettelser og afskrivninger i regnskaberne i forbindelse med varer, som ikke kan bringes paa markedet, eller som ikke er blevet afsat

- kreditnotaer

- forsikringskrav

- kvalitetskontrolrapporter i forbindelse med reklamationer fra kunderne.

2.71. I denne forbindelse konstaterede Retten foelgende:

- i Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Italien og Det Forenede Kongerige omfattede kontrollen ikke disse former for dokumentation

- ved den franske kontrol blev der taget hensyn til hensaettelser og afskrivninger men ikke til de oevrige kilder

- i Irland omfattede kontrollen undersoegelse af forsikringskrav og kreditnotaer men ikke af de oevrige former for dokumentation.

2.72. Foelgende eksempler, som Retten for nylig konstaterede ved revision af en modtager, viser, hvor vigtigt det er at kontrollere disse dokumenter. Samtlige forhold blev afsloeret i forbindelse med undersoegelsen af den under punkt 2.70 opregnede dokumentation:

- 250 tons soedmaelkspulver blev bedoemt til at vaere »aldeles uegnet til direkte salg paa grund af dets harske smag«

- 85 tons soedmaelkspulver blev destrueret af sundhedsmyndighederne i et tredjeland, fordi varene var uegnede til konsum som foelge af, at daaserne ikke var sammensvejset ordentligt

- 617 tons koncentreret maelk tilsat sukker blev solgt i industrielt oejemed til halv pris, fordi maelken som foelge af en fremstillingsfejl var for tyktflydende til at blive afsat paa saedvanlige vilkaar

- 42 tons floede blev beslaglagt og destrueret af sundhedsmyndighederne, fordi produkterne var uegnet til konsum; floeden havde en bitter smag som foelge af utilstraekkelig sterilisering

- 9,5 tons floede blev fuldstaendig oedelagt under en storm paa havet

- 1 690 tons soedmaelk blev af kunden anset for ikke at vaere af saedvanlig kvalitet; pulveret havde en muggen smag, og kunne derfor ikke afsaettes i den tilstand.

Restitutionerne i forbindelse med ovennaevnte tilfaelde beloeber sig til 2,65 mio. ECU.

3. KOMMISSIONENS ROLLE

Indledende bemaerkning

3.1. Det fremgaar af Kommissionens svar, at den, efter at Rettens undersoegelse var igangsat, selv har paabegyndt en undersoegelse af gennemfoerelsen af forordning (EOEF) nr. 4045/89. Retten konstaterer med tilfredshed, at der er taget hensyn til dens bemaerkninger og henstillinger i saerberetning nr. 2/92 samt til bemaerkninger fremsat under revisionen af gennemfoerelsen af forordning (EOEF) nr. 4045/89.

AArlige programmer

3.2. I henhold til artikel 10, stk. 2, i forordningen skal medlemsstaterne hvert aar indsende deres kontrolprogrammer med oplysning om, hvor mange virksomheder, der vil blive kontrolleret, og hvordan fordelingen pr. sektor er under hensyntagen til de involverede beloeb, samt hvilke kriterier, der er blevet lagt til grund for programmets udarbejdelse. Programmerne ivaerksaettes af medlemsstaterne, medmindre Kommissionen inden seks uger har fremsat bemaerkninger hertil.

3.3. Paa tidspunktet for Rettens revision i Kommissionen forelaa medlemsstaternes aarlige programmer for 1990/1991, 1991/1992 og 1992/1993. Efter modtagelsen af programmerne havde Kommissionen blot efterregnet beregningen af antallet af virksomheder, der skulle kontrolleres. Den eneste forespoergsel vedroerte Det Forenede Kongeriges program for 1990/1991. Der er ikke blevet foretaget nogen evaluering af, hvilke risikokriterier der er lagt til grund for udvaelgelsen af virksomhederne.

3.4. I henhold til artikel 10, stk. 5, kan Kommissionen kraeve inddragelse af en bestemt kategori virksomheder i medlemsstaternes programmer. Kommissionen har to gange fremsat saadanne krav til samtlige medlemsstater med henblik paa i programmet for 1992/1993 at inddrage eksportrestitutioner for oksekoed og eksportrestitutioner og produktionsstoette for olivenolie. Der forelaa imidlertid ingen dokumentation for, at Kommisssionen havde fulgt disse sager op for at sikre, at kravene blev efterkommet.

3.5. I Kommissionen er det Generaldirektoratet for Landbrug (GD VI), der har ansvaret for forvaltningen af forordningen. Selv om andre af Kommissionens tjenestegrene, som f.eks. Enheden for Koordinering af Bedrageribekaempelse (UCLAF), Finanskontrollen (GD XX) og Direktoratet for Told (GD XXI), ligger inde med oplysninger om udviklingen inden for uregelmaessigheder og svig, henvendte GD VI sig ikke til disse tjenestegrene i forbindelse med vurderingen af medlemsstaternes kontrolprogrammer.

AArsrapporter

3.6. I henhold til artikel 9 i forordningen skal medlemsstaterne hvert aar sende Kommissionen en detaljeret rapport om anvendelsen af denne forordning.

3.7. Det foerste aarlige program i henhold til forordning (EOEF) nr. 4045/89 vedroerte perioden 1. juli 1990 til 30. juni 1991. Medlemsstaterne skulle i henhold til forordningens artikel 9, stk. 1, indsende deres rapport om anvendelsen af forordningen inden den 1. januar 1992. I henhold til artikel 9, stk. 5, skulle Kommissionen senest den 31. december 1991 forelaegge en rapport om anvendelsen af denne forordning. Der er ingen bestemmelse om, at Kommissionens rapport foerst skal forelaegges, naar den har modtaget medlemsstaternes rapporter. Da revisionen blev gennemfoert i september 1992, havde Kommissionen ikke forelagt den paagaeldende rapport. Den blev forelagt i december 1992(13) ().

3.8. Under revisionen forelagde Kommissionen ingen anden intern dokumentation for, at medlemsstaternes rapporter var evalueret, end en raekke tabeller over antallet af gennemfoerte kontroller sammenholdt med det antal, der kraeves i henhold til artikel 2, stk. 2.

3.9. Kommissionen skal hvert aar aflaegge beretning om udviklingen i forvaltningen af de midler, der er omhandlet i artikel 10 i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70(14) ().

3.10. Evalueringen af udviklingen bestaar alene i en konstatering af foelgende forhold: Programmerne for 1990 var modtaget og gennemfoert, Kommissionen havde foreslaaet et standardskema for fremsendelse af programmerne, og der var ydet medlemsstaterne bidrag paa 2,4 mio. ECU i henhold til de finansielle bestemmelser i artikel 12-20 med henblik paa at forbedre kvaliteten og oege omfanget af medlemsstaternes kontrol.

3.11. Kommissionen havde paa tidspunktet for revisionen ligesom medlemsstaterne indtaget den holdning, at den havde en begraenset funktion i forbindelse med evaluering af og rapportering om gennemfoerelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 4045/89.

Underretning af Kommissionen i henhold til artikel 7

3.12. Som naevnt i punkt 2.23 ovenfor skal medlemsstaterne i henhold til artikel 7, stk. 2, hvert aar sende Kommissionen en kopi af de lister, de sender til hinanden, over de virksomheder, der er etableret i en anden medlemsstat end den, hvor udbetalingen eller indbetalingen har fundet sted. Kommissionen har bortset fra ét tilfaelde arkiveret disse kopier uden videre. Den eneste undtagelse var et tilfaelde, hvor Kommissionen anmodede Forbundsrepublikken Tyskland om at inddrage udbetalingerne i det aarlige kontrolprogram for 1991. Kommissionen fulgte imidlertid ikke denne anmodning op, og Retten bemaerkede, at de paagaeldende beloeb end ikke blev kontrolleret i Tyskland. Hensigten med artikel 7 er at sikre, at de beloeb, hvorom der bliver givet meddelelse, tages med i betragtning som et led i kontrollen, og saavel Kommissionen som medlemsstaterne burde derfor anvende oplysningerne til dette formaal.

3.13. Artikel 7 afgiver ikke i sig selv et tilstraekkeligt grundlag for kontrol af virksomheder, hvis egne forretningspapirer eller hvis leverandoerers eller kunders forretningspapirer helt eller delvis opbevares i en anden medlemsstat end den, hvor udbetalingen eller indbetalingen har fundet sted. Denne svaghed boer udbedres (jf. ogsaa punkt 2.24, 2.48 og 2.55).

4. INFORMATIONSSYSTEMET FOR SVIG OG UREGELMAESSIGHEDER OG BEKAEMPELSE AF SVIG

Indledning

4.1. Kapitel 1 til 3 i denne beretning omhandlede Faellesskabets vaesentligste instrument til paavisning af svig og uregelmaessigheder over for EUGFL, og i dette kapitel goeres der rede for underretningen om konstaterede tilfaelde af svig og uregelmaessigheder samt Kommissionens rolle i koordineringen af bedrageribekaempelsen. Revisionen blev paabegyndt i januar 1991 og afsluttedes i februar 1992.

Underretning og tilbagebetaling i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91

4.2. Retten har i aarsberetninger og i flere saerberetninger paatalt, at Kommissionens og medlemsstaternes foranstaltninger med henblik paa bekaempelse af svig og uregelmaessigheder, isaer i forbindelse med egne indtaegter og EUGFL, ikke er tilstraekkeligt effektive. I begyndelsen af 1991 indledte Retten en omfattende undersoegelse med henblik paa at bedoemme en del af Faellesskabets beskyttelsesforanstaltninger mod svig og uregelmaessigheder, der kunne beroere EUGFL, Garantisektionen. Undersoegelsen omfattede revision i Kommissionen og i seks medlemsstater: Det Forenede Kongerige, Spanien, Forbundsrepublikken Tyskland, Italien, Graekenland og Luxembourg. De resterende lande (Frankrig, Belgien, Nederlandene, Danmark, Portugal og Irland) blev ogsaa omfattet af undersoegelsen ved hjaelp af spoergeskemaer, men der blev ikke foretaget stedlig revision dér.

4.3. Med henblik paa ikke blot at foere tilsyn med de tilfaelde, der bliver afsloeret af medlemsstaterne, men ogsaa med medlemsstaternes opfoelgningsforanstaltninger, herunder retsforfoelgning, sanktioner og tilbagebetaling af uretmaessigt udbetalte beloeb, blev der ved Raadets forordning (EOEF) nr. 283/72(15) () indfoert et informationssystem mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Denne forordning blev senere erstattet af Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91(16) (). Hovedformaalet med denne forordning er at sikre, at medlemsstaterne og Kommissionen faar fuldstaendigt kendskab til uregelmaessigheder, saaledes at disse kan paavises og forebygges paa en mere effektiv maade(17) ().

4.4. I henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91(18) () skal medlemsstaterne:

a)give Kommissionen meddelelse om anvendelsen af nationale bestemmeler til gennemfoerelse af forordningen og i denne forbindelse fremsende en fortegnelse over de kontorer og organer, der er ansvarlige for gennemfoerelsen af disse bestemmelser, og en beskrivelse af deres funktion (artikel 2)

b)hvert kvartal underrette Kommissionen om uregelmaessigheder og om forfoelgning indledt som foelge heraf og om vaesentlige aendringer i denne forfoelgning (artikel 3 og 5)

c)underrette de oevrige beroerte medlemsstater om saadanne konstaterede eller formodede uregelmaessigheder, som maa befrygtes at faa virkninger uden for den underettende medlemsstats omraade (artikel 4).

4.5. Kommissionen skal:

a)undersoege medlemsstaternes underretningssystem (artikel 2)

b)saafremt den skoenner, at der er forekommet uregelmaessigheder, meddele dette til de paagaeldende medlemsstater og anmode dem om at indlede en undersoegelse (artikel 6)

c)opretholde passende kontakter med medlemsstaterne for at supplere de meddelte oplysninger, og den skal endvidere tilrettelaegge informationsmoeder for medlemsstaterne (artikel 8)

d)rette henvendelse til Fondskomitén(19) (), saafremt uregelmaessighedernes art giver grund til at antage, at samme eller lignende fremgangsmaader ogsaa kunne anvendes i andre medlemsstater (artikel 8)

e)hvert kvartal fremlaegge sammenfattende oplysninger om uregelmaessighederne for Fondskomitéen (artikel 9)

f)i aarsberetningen om fondens administration anfoere antallet af anmeldte og afsluttede tilfaelde samt stoerrelsen af de beloeb, der er tilbagebetalt, og af de beloeb, der har maattet afskrives (artikel 9).

4.6. Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91 indeholder endvidere bestemmelser om:

a)Faellesskabets godtgoerelse af en del af eller af samtlige omkostninger i forbindelse med undersoegelser, retsager eller tilbagesoegning af de uretmaessigt udbetalte beloeb (artikel 7)

b)hvilke rettigheder og pligter Kommissionens embedsmaend har, naar de deltager i nationale undersoegelser (artikel 6)

c)optimering af kvaliteten af den information, der skal forelaegges Kommissionen (artikel 8)

d)oplysningernes fortrolige karakter (artikel 10).

Koordinering af bekaempelsen af svig

4.7. Paa opfordning af Europa-Parlamentet, Raadet og Retten oprettede Kommissionen i 1988 en Enhed for Koordinering af Bedrageribekaempelse (UCLAF) med henblik paa at koordinere Kommissionens ressourcer og foranstaltninger til bekaempelse af svig og uregelmaessigheder. Enheden henhoerer under Kommissionens Generalsekretariat og har direkte reference til Kommissionens formand.

4.8. Det Europaeiske Raad tilsluttede sig i juni 1989 i Madrid et arbejdsprogram for en svigbekaempelseskampagne, der skulle forestaas af UCLAF. Programmet omfattede ingen maaldatoer for gennemfoerelsen af foranstaltningerne. Programmet koerte, indtil Kommissionen i »Beretning om 1992 og handlingsprogram for 1993« fremlagde en mere detaljeret beskrivelse af UCLAF's formaal(20) (). Handlingsprogrammet blev ikke undersoegt som et led i denne revision, fordi det stadig er for tidligt at vurdere dets virkning. I punkt 4.20 og 4.23 fremsaettes dog yderligere bemaerkninger om UCLAF's rolle i forbindelse med EUGFL.

Informationsssystemet

Generelle bemaerkninger

4.9. Hverken i Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91 eller som et led i et andet faellesskabsinstrument defineres begreberne svig og uregelmaessigheder. Kommissionen udarbejdede i 1989 et arbejdsdokument, der blev fremsendt til medlemsstaterne, som et forsoeg paa at definere begreberne »uregelmaessigheder« og »foerste led i en administrativ eller retslig forfoelgning« og paa at fastsaette en raekke grundlaeggende regler for underretning om forsoeg paa at begaa svig(21) (). I dette dokument defineres »uregelmaessigheder« som enhver overtraedelse af en faellesskabsbestemmelse eller en national bestemmelse som foelge af en oekonomisk beslutningstagers handling eller forsoemmelse, hvad enten der er tale om en forsaetlig handling eller ej.... »Foerste led i en administrativ eller retslig forfoelgning« skal ifoelge dokumentet forstaas som den foerste [selv interne] rapport udfaerdiget af en administrativ eller retslig instans, hvori det konkluderes, at der foreligger uregelmaessigheder, uanset om denne konklusion siden aendres eller traekkes tilbage som foelge af udviklingen i den administrative eller retslige forfoelgning. Disse definitioner har imidlertid ingen retskraft. Forordningen boer aendres, saaledes at den indeholder vedtagne definitioner af disse begreber.

4.10. Finansielle uregelmaessigheder og finansiel svig omfatter lovovertraedelser og medfoerer tab for EF-budgettet, som overtraederen har pligt til at daekke. Svig og uregelmaessigheder boer imidlertid ikke forveksles med undnyttelse af huller i lovgivningen, der giver den paagaeldende vaesentlige fordele, som ikke var tilsigtet af lovgiver. Medlemsstaterne boer dog erkende, at de har pligt til over for Kommissionen at meddele saadanne svagheder ved EF-retsforskrifterne, saaledes at Kommissionen kan tage skridt til at aendre disse retsforskrifter og dermed fremover spare Faellesskabet for de udgifter, der er forbundet med uberettigede udbetalinger til andre end de rette modtagere.

Hvilken rolle spiller de underrettende organer i medlemsstaterne?

4.11. I henhold til artikel 2 skal medlemsstaterne sende Kommissionen »en fortegnelse over de for...[underretningen]... udpegede kontorer og organer samt de vigtigste bestemmelser om disse kontorers og organers funktion og arbejdsgang og om de fremgangsmaader, de skal foelge«. I de fleste af de besoegte medlemsstater modtager de ansvarlige organer oversigter fra de udbetalende organer eller fra toldmyndighederne og sender dem videre til Kommissionen. Bortset fra i Det Forenede Kongerige og Portugal foerer disse organer sjaeldent statistik over svig og uregelmaessigheder. De har ingen centrale opfoelgningsprocedurer, og de foretager ingen komparative analyser af konstaterede tilfaelde af svig og uregelmaessigheder med henblik paa at maalrette undersoegelserne og fastsaette prioriteringer for fremtiden.

4.12. Som tidligere anfoert i denne beretning er der i hver medlemsstat en raekke forskellige kontorer og organer, der varetager kontrol af EUGFL-udgifter. Koordinering paa nationalt og regionalt plan er klart paakraevet.

Oplysningernes paalidelighed

4.13. Kravet om, at Kommissionen skal underrettes i de to foerste maaneder efter hvert kvartals udloeb (artikel 3 og 5), er ikke blevet overholdt konsekvent i forbindelse med tilfaelde (artikel 3) konstateret i Det Forenede Kongerige, Graekenland og Italien.

4.14. Belgien indsender ikke oplysningerne med regelmaessige mellemrum. To af de seks tilfaelde, som Belgien gav meddelelse om i 1989, blev fejlagtigt indrapporteret som sager, der vedroerte EUGFL-udgifter, selv om de i virkeligheden vedroerte de egne indtaegter. Portugal og Belgien indsendte kun oplysninger for ét kvartal i 1990.

4.15. Selv om Graekenland tiltraadte Faellesskabet i 1981, blev de foerste opgoerelser foerst indsendt i 1989. Fordi den graeske underretningsprocedure var behaeftet med mangler, kunne Rettens revisorer endvidere ikke afgoere, om alle tilfaelde af svig og uregelmaessigheder blev korrekt indberettet til Kommissionen.

4.16. Italien indsender kun faa oplysninger om opfoelgningen af sagerne. Fordi det i Italien tager lang tid at afslutte den retslige forfoelgning, sker underretningen ikke omgaaende.

4.17. Selv inden for medlemsstaterne sker underretningen ikke altid med det samme. Medlemsstaterne anfoerer fortrolighedshensyn som en af aarsagerne hertil. I et tilfaelde i Italien fortsatte det udbetalende organ med at foretage udbetalinger, efter at der var konstateret tilfaelde, der gav anledning til mistanke om svig. Selv om det i saadanne tilfaelde er noedvendigt at behandle sagen fortroligt for ikke at skade undersoegelserne eller den retslige forfoelgning, burde man i det mindste have advaret det udbetalende organ for at forhindre yderligere udbetalinger, indtil undersoegelserne var afsluttet.

4.18. De indsendte oplysninger er ofte ufuldstaendige og upraecise. De omfatter ikke altid samtlige oenskede data, saasom finansielle oplysninger og oplysninger om tilbagebetaling.

4.19. Kommissionen oplyste i 1990(22) () med hensyn til medlemsstaternes underretninger om forfoelgning i henhold til artikel 5, at det i forbindelse med 161 sager var over ti aar siden, Kommissionen havde modtaget den sidste underretning. I 684 tilfaelde var det mere end to aar, siden den sidste meddelelse var modtaget. I de fleste tilfaelde var sagerne allerede afsluttede, men Kommissionen havde ikke faaet meddelelse om sagens udfald, og den havde paa sin side ikke taget skridt til at finde ud af, hvad der var sket.

4.20. Kommissionen burde indfoere et paamindelsessystem for de tilfaelde, hvor medlemsstaternes underretning om forfoelgning i henhold til artikel 5 er forsinket. Endvidere boer alle tilfaelde af uberettigede forsinkelser systematisk indberettes til Fondskomitéen.

4.21. Medlemsstaterne sender EUGFL-oplysninger til Kommissionens Generaldirektorat for Landbrug (GD VI), som videreformidler udvalgte oplysninger til UCLAF. UCLAF modtager ingen oplysninger om EUGFL-forhold direkte fra medlemsstaterne. Retten bemaerkede, at samarbejdet mellem de to afdelinger ikke havde vaeret tilfredsstillende, og at UCLAF derfor ikke kunne varetage sin funktion med at forvalte og koordinere de modtagne oplysninger.

4.22. Kommissionen registrerer oplysninger om svig og uregelmaessigheder i en database (kaldet COMA35), der skal danne grundlaget for opfoelgning af uregelmaessigheder. Databasen skal ogsaa lette gennemfoerelsen af analyser samt benyttes til at kaste lys over saerlige problemer paa de enkelte markeder eller i de enkelte medlemsstater med henblik paa yderligere undersoegelser.

4.23. Kommissionen var langt bagud med indlaesningen af data i COMA35. Databasen var derfor ufuldstaendig paa tidspunktet for revisionen. F.eks. blev oplysninger indsendt af Graekenland i andet, tredje og fjerde kvartal 1990 og i foerste kvartal 1991 foerst registreret i COMA35 i slutningen af 1991.

4.24. Retten konkluderer paa grundlag af bemaerkningerne i de foregaaende punkter, at Kommissionens database ikke er et paalideligt instrument til uddragning af statistisk materiale, og at den kun er af begraenset hjaelp for Kommissionen i forbindelse med kontrol og opfoelgning af uregelmaessigheder i medlemsstaterne. Kommissionen har aldrig foretaget en bedoemmelse af, hvordan underretningssystemet fungerer i de forskellige medlemsstater.

4.25. Kommissionen har som en hjaelp til afsloeringen af svig og uregelmaessigheder med foelger for Faellesskabets budget udviklet et system ved navn IRENE 3, som COMA35 skal integreres i. Det er en database, der forvaltes af UCLAF, og som i sin endelige udformning skal indeholde oplysninger om alle de tilfaelde af svig og uregelmaessigheder, som medlemsstaterne indberetter til Kommissionen. Naar systemet er fuldt operationelt, vil registrering af oplysninger i COMA35-databasen automatisk medfoere, at filerne i IRENE 3 ajourfoeres. Ved udgangen af 1992 var IRENE 3 endnu ikke operationelt, selv om det oprindeligt skulle have vaeret driftsklart medio 1991. UCLAF er ansvarlig for forvaltningen af databasen men vil alligevel ikke raade over tilstraekkelige grundlaeggende oplysninger til at kunne efterproeve, om dataene er korrekte og paalidelige. Disse oplysninger vil GD VI ligge inde med.

Tilbagebetaling

4.26. I perioden fra 1972 til 1991 indberettede medlemsstaterne 5 775 tilfaelde af svig og uregelmaessigheder vedroerende i alt 725,5 mio. ECU(23) (). Eftersom der i indberetningerne fra nogle medlemsstater ikke blev oplyst noget om de paagaeldende beloeb, er dette tal formodentligt ansat for lavt. Tabel 4 giver en oversigt over disse tilfaelde fordelt paa medlemsstaterne.

Tabel 4 - Indberettede tilfaelde af svig og uregelmaessigheder, 1972-1991 ">1Medlems- stater(1)"> ID="1">91> ID="2">17,613> ID="3">1,251> ID="4">7,1> ID="5">0,008> ID="6">0> ID="7">16,353> ID="8">92,9"> ID="1">373> ID="2">18,645> ID="3">6,359> ID="4">34,1> ID="5">0,587> ID="6">3,1> ID="7">11,699> ID="8">62,8"> ID="1">1 653> ID="2">146,060> ID="3">26,685> ID="4">18,3> ID="5">2,100> ID="6">1,4> ID="7">117,274> ID="8">80,3"> ID="1">30> ID="2">0,816> ID="3">0,034> ID="4">4,2> ID="5">0> ID="6">0> ID="7">0,782> ID="8">95,8"> ID="1">137> ID="2">3,578> ID="3">0,488> ID="4">13,6> ID="5">0> ID="6">0> ID="7">3,090> ID="8">86,4"> ID="1">751> ID="2">26,885> ID="3">14,835> ID="4">55,2> ID="5">0,698> ID="6">2,6> ID="7">11,351> ID="8">42,2"> ID="1">121> ID="2">8,055> ID="3">2,238> ID="4">27,8> ID="5">1,102> ID="6">13,7> ID="7">4,714> ID="8">58,5"> ID="1">783> ID="2">452,605> ID="3">11,470> ID="4">2,5> ID="5">0,621> ID="6">0,1> ID="7">440,514> ID="8">97,4"> ID="1">1> ID="2">0,0> ID="3">-> ID="4">-> ID="5">0> ID="6">0> ID="7">0,0> ID="8">0"> ID="1">554> ID="2">27,681> ID="3">7,646> ID="4">27,6> ID="5">0,034> ID="6">0,1> ID="7">20,000> ID="8">72,3"> ID="1">66> ID="2">1,274> ID="3">0,641> ID="4">50,3> ID="5">0> ID="6">0> ID="7">0,632> ID="8">49,7"> ID="1">1 215> ID="2">22,270> ID="3">6,038> ID="4">27,1> ID="5">3,149> ID="6">14,1> ID="7">13,082> ID="8">58,8"> ID="1">5 775> ID="2">725,482> ID="3">77,685> ID="4">10,7> ID="5">8,299> ID="6">1,1> ID="7">639,491> ID="8">88,2""Kilde: Kommissionens database (COMA35) pr. 16. marts 1992 samt Revisionsrettens analyse.

>

4.27. Da revisionen blev gennemfoert, forelaa der kun tal frem til 1991. Ifoelge underretninger om forfoelgning blev der tilbagebetalt 77,7 mio. ECU, hvilket kun svarer til 10,7 % af det beloeb, der blev indberettet. Der udestod saaledes 639,5 mio. ECU, svarende til 88,2 % af vaerdien af de indberettede tilfaelde. Dette beloeb omfattede tilfaelde, hvor tilbagebetaling kunne finde sted, og tilfaelde, hvor Kommissionen og medlemsstaterne ikke var naaet til enighed om, hvorvidt beloebet kunne inddrives. 8,3 mio. ECU, svarende til 1,1 % af de indberettede tilfaelde, blev anset for at vaere uerholdelige. I princippet skal Faellesskabet baere de finansielle foelger af, at et beloeb ikke kan inddrives, medmindre aarsagen hertil er forsoemmelse fra en medlemsstats side. I forbindelse med en lang raekke sager, der gaar mere end 20 aar tilbage i tiden, er Kommissionen og medlemsstaterne ikke naaet til enighed om placering af ansvaret. Af de 109 tilfaelde, hvor medlemsstaterne havde skoennet, at beloebene ikke kan tilbagesoeges, var Kommissionen gaaet med til at baere ansvaret for de 67. Medlemsstaterne havde taget ansvaret for 7 tilfaelde, og de oevrige sager var endnu ikke afklaret pr. 30. januar 1991. Situationen var uaendret i begyndelsen af 1992.

4.28. Naar Kommissionen accepterer, at manglende tilbagebetaling af et beloeb, der skulle have vaeret tilbagebetalt, ikke kan henfoeres til en medlemsstat, er det ensbetydende med, at dette beloeb afskrives Faellesskabets forventede indtaegter. I henhold til finansforordningens artikel 29 skal saadanne tilfaelde forelaegges finansinspektoeren. I praksis tager finansinspektoeren personligt uformel kontakt til den anvisningsberettigede, hvorefter Kommissionens finansielle ansvar er godkendt. Denne procedure omfatter ikke en officiel meddelelse eller et officielt stempel. Finansinspektoeren registrerer ikke antallet af godkendte tilfaelde, hvor Kommissionen har accepteret at baere ansvaret. Denne fremgangsmaade er uacceptabel.

4.29. Som anfoert i punkt 4.20 afspejler Kommissionens statistik over tilbagebetalinger ikke noedvendigvis de faktiske forhold. Kommissionen har derfor ikke praecist kunnet beregne, hvor stort et beloeb, der reelt ikke er tilbagebetalt, og den har ikke faaet indfoert et system, der kan give den sikkerhed for, at de beloeb, der ifoelge underretningerne skal tilbagebetales, tilbagebetales inden for en rimelig frist.

Forfoelgning og sanktioner

4.30. Medlemsstaterne er ansvarlige for konstatering og efterforskning af svig og uregelmaessigheder og for ivaerksaettelse af retslige og andre sanktioner i henhold til national lovgivning. Sanktioner ivaerksaettes imidlertid ikke paa samme maade i hele Faellesskabet. I Det Forenede Kongerige, Irland og Frankrig er der ingen nationale regler for administrative sanktioner i forbindelse med ordninger under EUGFL, Garantisektionen. I disse medlemsstater ivaerksaettes der kun administrative sanktioner i sjaeldne tilfaelde, hvis saadanne sanktioner udtrykkeligt er fastsat i faellesskabsretten. For de tilfaelde, hvor beloeb er udbetalt uretmaessigt, er der ikke fastlagt en faelles politik for opkraevning af renter af udestaaende beloeb. Hertil kommer, at der ikke findes en juridisk definition af »svig« og »uregelmaessigheder«, som er faelles for samtlige medlemsstater. Dette spoergsmaal blev omhandlet i Rettens aarsberetning for regnskabsaaret 1986(24) (). Det er ogsaa Kommissionens opfattelse, at forskelle i national ret kan betyde, at den samme overtraedelse straffes mere eller mindre strengt i de forskellige medlemsstater(25) ().

4.31. Kommissionen har allerede erkendt, at der i selve faellesskabsretten maa fastsaettes administrative sanktioner, der er tilstraekkeligt strenge til at opveje enhver form for oekonomisk fordel, som overtraedelsen maatte indebaere, saaledes at der opnaas baade en praeventiv og en afskraekkende virkning(26) (). Kommissionen og Raadet burde bestraebe sig paa at ivaerksaette den noedvendige lovgivning saa hurtigt som muligt.

4.32. Medlemsstaterne og Kommissionen burde saette alt ind paa at indfoere rentebetaling og administrative sanktioner i forbindelse med svig og uregelmaessigheder over for EUGFL og for at fastlaegge faelles kriterier for ivaerksaettelse af sammenlignelige sanktioner.

Samarbejdet mellem medlemsstaterne

4.33. Hverken i Kommissionen eller i de besoegte medlemsstater fandtes der en ordning for administrering af meddelelser mellem medlemsstaterne i henhold til artikel 4 i Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91. Oplysninger om saadanne meddelelser var derfor ikke umiddelbart tilgaengelige.

5. KONKLUSION

5.1. Kommissionens koordineringsindsats, dens formidling af oplysninger om egnede fremgangsmaader og dens tilsyn med medlemsstaternes systemer er utilstraekkelige. Der traeffes nu foranstaltninger til at afhjaelpe de mangler og forskelle i forbindelse med risikoanalyser, oplysninger, kontrolomfang, koordinering og opfoelgning, som Retten konstaterede i medlemsstaterne. I Kommissionens svar paa denne saerberetning beskrives en raekke initiativer, som Retten ser paa med tilfredshed.

5.2. Medlemsstaternes oplysninger til Kommissionen har vaeret ufuldstaendige, Kommissionen har ikke foert tilsyn med de beloeb, der skulle tilbagebetales, og udnyttelsen af de indberettede data har vaeret utilstraekkelig. Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91 kunne derfor paa tidspunktet for revisionen ikke siges at have vaeret et vaesentligt instrument i bedrageribekaempelsen.

5.3. Med hensyn til koordinering af bekaempelsen af svig paa EUGFL-omraadet konstaterede Retten, at ansvarsdelingen mellem UCLAF og Kommissionens oevrige tjenestegrene, der deltager i bedrageribekaempelsen, var uklar, og at enhedens edb-redskab, IRENE 3, endnu ikke var operationelt.

5.4. Kommissionen har taget fat paa en del af svaghederne ved UCLAF's funktion og effektivitet i forhold til EUGFL og isaer i forbindelse med gennemfoerelsen af de i denne beretning naevnte forordninger. Kommissionen boer fortsat prioritere konkrete foranstaltninger som konstatering, undersoegelse, analyse og opfoelgning af svig.

5.5. Multinationale selskaber spiller en vaesentlig rolle i afsaetningen af landbrugsprodukter, og Kommissionen og medlemsstaterne boer derfor laegge stoerre vaegt paa kontrol og opfoelgning af transnationale transaktioner, der spredes over andre medlemsstater eller tredjelande.

5.6. Der boer tages skridt til at sikre, at betaling kun finder sted saafremt modtagerne med henblik paa kontrol giver fuld adgang til samtlige relevante forretningspapirer, herunder produktionsregnskaber og kvalitetskontrolregistre, uanset hvor disse dokumenter opbevares.

5.7. Kommissionen og Raadet boer hurtigst muligt traeffe de noedvendige foranstaltninger til at indfoere en faellesskabsordning med administrative sanktioner med henblik paa at styrke midlerne til bekaempelse af svig og uregelmaessigheder paa EUGFL-omraadet.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg paa moedet den 9. december 1993.

Paa Revisionsrettens vegne André J. MIDDELHOEK Formand

(1)() Raadets forordning (EOEF) nr. 4045/89 af 21. december 1989, EFT L 388 af 30.12.1989.

(2)() Raadets direktiv 77/435/EOEF af 27. juni 1977, EFT L 172 af 12.7.1977.

(3)() Artikel 3:

1. Noejagtigheden af de vigtigste kontrollerede data verificeres i relevante tilfaelde gennem et passende antal krydskontroller, som bl.a. omfatter:

- sammenholdelse med forretningspapirerne fra leverandoerer, kunder, transportvirksomheder og andre tredjeparter, som direkte eller indirekte har forbindelse til transaktioner gennemfoert under ordningen for finansiering gennem EUGFL, Garantisektionen;

- fysisk kontrol af lagrenes stoerrelse og art;

- sammenholdelse med regnskaber vedroerende finansielle bevaegelser, der har fundet sted umiddelbart foer og efter de transaktioner, der er gennemfoert under ordningen for finansiering gennem EUGFL, Garantisektionen.

2. Hvis virksomhederne efter EF-bestemmelserne eller de nationale bestemmelser er forpligtet til at foere et saerskilt lagerregnskab, omfatter kontrollen af dette regnskab i relevante tilfaelde en specifik sammenholdelse af naevnte regnskab med forretningspapirerne og i givet fald med virksomhedens lagerbeholdning.

(4)() Rettens aarsberetning for regnskabsaaret 1987, EFT L 316 af 12.12.1988.

(5)() Rettens saerberetning nr. 2/90, EFT C 133 af 31.5.1990.

(6)() Rettens saerberetning nr. 2/92, EFT C 101 af 22.4.1992.

(7)() Kommissionens forordning (EOEF) nr. 386/90 af 12. februar 1990, EFT L 42 af 16.2.1990.

(8)() Et selskab uden egentlig handelsaktivitet, som alene er oprettet med henblik paa ansoegning om eksportrestitutioner paa vegne af andre associerede selskaber.

(9)() Disse omtales ogsaa i afsnit 3.1. i) i Rettens saerberetning nr. 2/92, EFT C 101 af 22.4.1992).

(10)() Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3183/80 af 3. december 1980, EFT L 338 af 13.12.1980.

(11)() Punkt 3.1.

(12)() Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3665/87 af 27. november 1987, EFT L 351 af 14.12.1987.

(13)() Jf. dok. VI/5202/92.

(14)() Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970, EFT L 94 af 28.4.1970, Dansk Specialudgave 1970 (I), s. 196.

(15)() Raadets forordning (EOEF) nr. 283/72 af 7. februar 1972, EFT L 36 af 10.2.1972, Dansk Specialudgave 1972 (I), s. 85.

(16)() Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91 af 4. marts 1991, EFT L 67 af 14.3.1991.

(17)() Dok. DG VI/680/89, afsnit 5.

(18)() Artikelnumrene i parantes i denne del af beretningen refererer til Raadets forordning (EOEF) nr. 595/91.

(19)() Komitéen for Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, kaldet Fondskomitéen, der blev oprettet i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970, er et raadgivende organ i EUGFL-spoergsmaal. Det bestaar af repraesentanter for medlemsstaterne og for Kommissionen.

(20)() KOM(93)141 endelig udg. af 20. april 1993.

(21)() Dok. DG VI/680/89: the concept of »irregularity« within the meaning of Article 3 of Council Regulation (EEC) No 283/72.

(22)() Meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne som foelge af et moede i ekspertgruppen vedroerende uregelmaessigheder og gensidig bistand (EUGFL) den 19. juni 1990.

(23)() I 1992 blev der indberettet 1031 tilfaelde, der vedroerte i alt 118 mio. ECU. En del af disse tilfaelde, der blev indberettet i 1992, vedroerte tidligere aar.

(1) Mindre forskelle i totalbeloebene skyldes, at beloebene er afrundet.(24)() Revisionsrettens aarsberetning for regnskabsaaret 1986, EFT C 336 af 11.12.1987, punkt 6.17.

(25)() Bedrageribekaempelse. Beretning om indsatsen og resultaterne i 1990, SEK(91) endelig udg.

(26)() Report on harmonization of controls relating to the CAP and fisheries. SEC(90)1381.

BILAG 1

CENTRALE EKSPORTRESTITUTIONSDATA (jf. henvisningerne under punkt 2.13-2.15)

Modtagerens identifikationsnummer

Modtagerens navn

Ansoegning nr.

Betalingsordre nr.

Betalingsdato

Udfoerselsangivelse nr.

Dato for toldmyndighedernes kontrol

Toldstedskode

Licens eller forudfastsaettelsesattest nr.

Dato for forudfastsaettelse

Destinationskode

Oprindelseskode

Produktkode i eksportrestitutionsnomenklaturen

Maengde

Restitutionssats

Kode for betalingsform

Udbetalt beloeb

Virksomhedens eget referencenummer paa ansoegningen

FOB-vaerdi

EF-budgetkonto KOMMISSIONENS SVAR

0. GENEREL INDLEDNING

0.1. Det overordnede formaal, Revisionsretten har opstillet for en sund finanskontrol, er nedfaeldet i artikel 8 i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik, senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 2048/88. Heri paalaegges det medlemsstaterne at traeffe de foranstaltninger, de finder noedvendige for at sikre sig, at de transaktioner, der finansieres af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), ogsaa virkelig er blevet gennemfoert, og at de er blevet gennemfoert paa behoerig vis, for at forhindre og forfoelge uregelmaessigheder og for at gennemfoere tilbagebetaling af beloeb, der er tabt paa grund af uregelmaessigheder eller forsoemmelser.

0.2. Den efterfoelgende kontrol af virksomhedernes forretningspapirer, som er omhandlet af forordning (EOEF) nr. 4045/89, er et instrument, der supplerer metoden med forskudsudbetaling. Den efterfoelgende kontrol er ikke det primaere og heller ikke det eneste kontrolinstrument. Rutineovervaagning og rutinekontrolforanstaltninger, der foretages loebende som led i medlemsstaternes bemyndigelses- og godkendelsesprocedurer, er af afgoerende betydning for en fornuftig kontrol med EUGFL's indtaegter og udgifter. Det er i denne sammenhaeng, effektiviteten af den efterfoelgende kontrol skal ses.

1. RAADETS FORORDNING (EOEF) NR. 4045/89

1.6. Kommissionen konstaterer, at Retten har undersoegt gennemfoerelsen af forordning (EOEF) nr. 4045/89 ganske kort tid efter, at den traadte i kraft. Det er selvfoelgelig vigtigt straks at rette op paa svage punkter, uregelmaessigheder og fejl i forbindelse med gennemfoerelsen af en tekst, men det er lige saa vigtigt med en vis afstand, naar bedoemmelsen afgives.

Kommissionen understreger, at konklusionerne fra de kontrolbesoeg, der er aflagt i forbindelse med regnskabsafslutningen, falder sammen med Rettens konstateringer.

1.9. Ved fastlaeggelsen af sigtet med Rettens kontrol er der ikke taget hensyn til den daglige organisation og administration i forbindelse med den efterfoelgende kontrol, hvis kvalitet er afgoerende for en vellykket gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 4045/89.

2. REVISIONSRESULTATER: MEDLEMSSTATERNE

Hvad angaar de eksempler, Retten har udvalgt til stoette for sin paastand, bemaerker Kommissionen, at nogle af disse allerede har vaeret behandlet i forbindelse med saerberetning 2/92 om kontrol af eksportrestitutionerne til nogle store virksomheder i mejeriproduktsektoren. De andre eksempler er af lignende art. Resultatet af de undersoegelser, der er foretaget, og de iagttagelser, der er gjort i forbindelse hermed, er allerede meddelt Retten og Parlamentet.

Kommissionen har foelgende bemaerkninger til nogle af de emner, der er behandlet i dette kapitel, saasom risikoanalyser, de betalende organer, mv.

2.8. Kommissionen er enig i, at risikoanalyse er et vigtigt redskab, naar der skal udvaelges stoettemodtagere og transaktioner til efterfoelgende kontrol (se punkt 2.12).

2.9. Den efterfoelgende kontrol er en anden form for kontrol til paavisning af uregelmaessigheder, der muligvis ikke er blevet opdaget i forbindelse med rutinecheckene og den sideloebende kontrol. Den er ikke forebyggende.

2.10. Medlemsstaterne planlaegger gennemfoerelsen af deres kontrolprogrammer efter, hvornaar de har ressourcer til det.

2.12. Det er rigtigt, at der er rige muligheder for at udvide anvendelsen af risikoanalyser til baade den loebende og den efterfoelgende kontrol. Kommissionen har opfordet til foelgende tiltag:

- En specielt nedsat gruppe af nationale toldeksperter under Kommissionens ledelse har faaet til opgave at udarbejde en rapport om emnet.

- Paa det 5. moede i »ekspertgruppen« vedroerende forordning (EOEF) nr. 4045/89, der afholdtes den 2. marts 1993, holdt Kommissionen et indlaeg om anvendelsen af risikoanalyser i forbindelse med udvaelgelsen af virksomheder til efterfoelgende kontrol, hvor der bl.a. gjordes brug af teknikker svarende til dem, Retten har vedtaget.

- Kommissionen har i alle medlemsstater paa naer én (Luxembourg) med godt resultat holdt lignende foredrag under anvendelse af nationale data. De tyske myndigheder har faktisk sidenhen anvendt den foreslaaede fremgangsmaade til at udvaelge virksomheder til kontrolprogrammet 1993/1994 paa eksportrestitutionsomraadet.

- De aendringer af forordning (EOEF) nr. 4045/89, som Kommissionen har foreslaaet, omfatter en noeglebestemmelse, der giver medlemsstaterne mulighed for at fastlaegge alle deres kontrolprogrammer ud fra risikoanalyser.

Oplysninger, der anvendes ved udvaelgelsen af virksomheder

Oplysninger om udbetaling af eksportrestitutioner

2.13. Nogle medlemsstater synes at have haft tekniske vanskeligheder med at sammenfatte de oplysninger om udbetalinger og indtaegter for hver virksomhed, der er udarbejdet af forskellige nationale bureauer. Den foretrukne loesning ville vaere at give hver virksomhed sin egen identifikationsreference.

Oplysninger om uregelmaessigheder og svig

2.16 - 2.21. Kommissionen har accepteret, at en virksomheds risikofaktorer ogsaa omfatter oplysning om, hvorvidt virksomheden tidligere har overholdt den gaeldende lovgivning, en vurdering af, hvor kompleks en virksomhedsstruktur der er tale om, hvor hensigtsmaessige virksomhedens interne kontrolprocedurer er og hvad tidligere gennemfoerte kontrolforanstaltninger har vist. Kommissionen har ogsaa accepteret, at gennemfoerelsen af kontrolprogrammerne boer evalueres af medlemsstaternes specialenheder og deres kontrolpartnere, og har opfordret medlemsstaterne til systematisk at goere brug af denne fremgangsmaade.

Kontrol af multinationale virksomheder

2.24 - 2.43. Kommissionen er enig i, at den gensidige bistand mellem medlemsstaterne i henhold til artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 4045/89 har vaeret skuffende, og den soeger derfor med sit forslag til aendring af forordning (EOEF) nr. 4045/89 at aendre de eksisterende ordninger. Forslagene gaar paa de punkter, Retten har sat fingeren paa. Kommissionen har desuden efter at have konsulteret medlemsstaternes specialenheder og deres kontrolpartnere sat et demonstrationsprojekt i gang, der har til formaal, at:

- udvikle samarbejdet medlemsstaterne imellem og mellem Kommissionen og medlemsstaterne

- forstaerke kontrollen med virksomheder, der arbejder inden for og paa tvaers af nationale graenser og i tredjelande

- udvikle brugen af risikoanalyse-teknikker, saerlig til udvaelgelse af virksomheder og transaktioner til kontrol

- opfordre til at foretage krydscheck med virksomhedens leverandoerer og aftagere, saerlig hvor der er tale om aktiviteter, der foregaar et andet sted end i den medlemsstat, hvor stoetten modtages.

Medtagelse af udbetalinger, hvorom en anden medlemsstat giver meddelelse, i kontrolpopulationen

2.26. I henhold til artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 4045/89 er medlemsstaterne forpligtet til at give Kommissionen meddelelse om resultaterne af den foretagne kontrol.

De eksempler, Retten anfoerer, er meddelt medlemsstaterne, og de fornoedne foranstaltninger skulle blive truffet. Kommissionen understreger, at underretningsprocedurerne i henhold til artikel 7 generelt anvendes.

2.28. I mangel af baggrundsoplysninger staar det ikke klart, hvordan eksemplerne under punt 2.26 stoetter Rettens antagelse af, at der mangler sikkerhed for, at alle betalinger er mulige kontrolemner. Faktisk synes meddelelsespligten i henhold til artikel 7 at vise det modsatte.

Anmodninger om gensidig bistand

2.29 - 2.31. Kommissionen har allerede svaret Retten i punkt 8, afsnit 5 i sit svar paa saerberetning nr. 2/92.

2.33 - 2.38. Kommissionen har undersoegt det forhold, Retten naevner, i alle enkeltheder. Man har paapeget det uholdbare i den nuvaerende situation for saa vidt angaar muligheden for inddrivning i forbindelse med transaktioner, som flere forskellige parter i forskellige lande er involveret i.

I oevrigt er betingelserne for udstedelse af attester med forudfastsaettelse af eksportrestitutioner efter en offentlig licitation, der er organiseret af et tredjeland, i oejeblikket genstand for et aendringsforslag til lovgivningen. Med den ordning, der i oejeblikket droeftes med medlemsstaterne, vil udstedelsen af disse attester blive gjort afhaengig af, at der kan forelaegges en aftale, som er indgaaet efter licitationens afvikling. Desuden skal samarbejdet med medlemsstaterne udvikles og goeres til almindelig praksis.

Virksomheder, der opbevarer forretningspapirer uden for EF

2.44 - 2.48. Kommissionen erkender, at det er et problem, at der opbevares forretningspapirer uden for EF, og den soeger derfor i sit aendringsforslag til forordning (EOEF) nr. 4045/89 at aendre de eksisterende ordninger.

Forberedelse af kontrollen

Oplysning om udbetalinger

2.49 og 2.50. Inspektoererne oensker selvfoelgelig at have adgang til alle enkeltheder vedroerende de transaktioner, de skal kontrollere, og vel at maerke i en form, saa de er lette at konsultere. Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til at goere en indsats paa dette omraade. Den hastighed, hvormed der opnaas resultater, bestemmes imidlertid ofte af faktorer, der ikke umiddelbart ligger inden for specialenhedernes og deres kontrolpartneres kompetenceomraade. Det gaelder isaer det tekniske stade, de nationale myndigheders bogfoering befinder sig paa.

Baggrundsoplysninger Valg af transaktioner

2.51 - 2.55 og 2.56. Den bedst taenkelige praksis ville omfatte alle de punkter, Retten naevner. Specialenhederne i alle medlemsstaterne og deres kontrolpartnere soerger i stoerre eller mindre grad for den bedst mulige praksis.

Kontrollens omfang

Definition af forretningspapirer

2.60. Det er rigtigt, at nogle specialenheder og deres kontrolpartnere har udtrykt tvivl om definitionen af termen »forretningspapirer«. Kommissionen har anbefalet, at definitionen omfatter produktionsregnskaber og kvalitetskontrolregistre.

Men, som allerede naevnt af Retten, har nogle af medlemsstaterne alligevel holdt staerkt paa, at definitionen af termen »forretningspapirer« ikke omfatter produktionsregnskaber og kvalitetskontrolregistre. Det kommer derfor ikke som nogen overraskelse, at disse papirer ikke undersoe