DA Den Europæiske Unions Tidende L 225/104

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 2. juli 2008

om Grækenlands foranstaltninger C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 og CP 133/05) til fordel for Hellenic Shipyards

(meddelt under nummer K(2008) 3118)

(Kun den græske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2009/610/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte eventuelle bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under hensyntagen til deres bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) Ved brev af 9. september 2003 forelagde de græske myndigheder en ansøgning fra Hellenic Shipyards S.A. (i det følgende »HSY«) for Kommissionen om ændringer af investeringsplanen for omstruktureringen af værftet, hvortil der var godkendt støtte ved Kommissionens beslutning af 15. juli 1997 i sag N 401/97 (2) (i det følgende »beslutning N 401/97«). Ifølge ændringsplanen, der er dateret november 2002, ansøgte HSY om og fik efterfølgende de græske myndigheders godkendelse til at afslutte gennemførelsen af investeringsplanen inden den 30. juni 2004. Endvidere er den støtte, som Kommissionen godkendte i 1997, ifølge ændringsplanen endnu ikke blevet udbetalt til HSY.

(2) Ved brev af 31. oktober 2003 forklarede de græske myndigheder, at ændringsplanen var fremsendt til Kommissionen »til orientering« og ikke skulle betragtes som en anmeldelse.

(3) Ved brev af 18. november 2003 bad Kommissionen de græske myndigheder om at præcisere, om de havde planer om at yde eller udbetale støtte til HSY i forbindelse med den ændrede investeringsplan. I samme brev understregede Kommissionen over for de græske myndigheder, at denne støtte i så tilfælde, og i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (3) (i det følgende »forordning (EF) nr. 659/1999«), skulle anmeldes til Kommissionen og ikke kunne gennemføres, inden Kommissionen har truffet en formel beslutning i denne henseende.

(4) Ved brev af 16. januar 2004 anførte de græske myndigheder, at den støtte, de havde planer om at yde, var »eksisterende støtte«, der var omfattet af Kommissionens godkendelsesbeslutning af 1997, og at de græske myndigheder havde kompetence til at godkende ændringer af omstruktureringsplanen, herunder forlængelsen af tidsplanen for planens gennemførelse.

(5) Ved brev af 20. februar 2004 gav Kommissionen over for de græske myndigheder udtryk for sin tvivl med hensyn til gyldigheden af ovennævnte bemærkninger.

(6) Ved brev af 27. februar 2004 anførte de græske myndigheder, at der indtil den dato ikke var ydet støtte til HSY.

(7) Ved beslutning K(2004) 1359 af 20. april 2004 (4) (i det følgende »beslutningen om at indlede proceduren«) indledte Kommissionen proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, med hensyn til ændringerne af investeringsplanen, som til dels er finansieret af den investeringsstøtte, der var godkendt ved beslutning N 401/97. Det fremgår også af beslutningen om at indlede proceduren, at den statsejede bank Hellenic Bank of Industrial Development (i det følgende »ETVA«) ydede forskellige lån og garantier til HSY, og at de græske myndigheder ikke havde indsendt årlige rapporter, som de var forpligtet til.

(8) Efter at have anmodet om og fået forlængelser af fristen for at fremsætte bemærkninger fremsendte Grækenland sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren ved brev af 20. oktober 2004.

(9) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (5). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte eventuelle bemærkninger til foranstaltningerne.

(10) Efter at have anmodet om og fået forlængelser af fristen til at fremsætte bemærkninger fremsendte HSY bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren ved brev af 18. oktober 2004. Disse bemærkninger er de samme, som Grækenland fremsendte den 20. oktober 2004. Elefsis, en græsk konkurrent til HSY, fremsendte bemærkninger ved brev af 10. september 2004. Disse bemærkninger blev videresendt til Grækenland ved breve af 16. december 2004 og 23. december 2004; Grækenland svarede ved breve af henholdsvis 20. januar 2005 og 26. januar 2005. Ved brev af 29. marts 2005 fremsendte Kommissionen Elefsis’ supplerende bemærkninger til Grækenland, som svarede ved brev af 23. maj 2005.

(11) Fra 2002 var Kommissionen begyndt at modtage klageskrivelser fra Elefsis med påstand om, at HSY havde draget fordel af adskillige ulovlige og uforenelige støtteforanstaltninger og havde misbrugt støtte, der var godkendt af Kommissionen. Disse breve var dateret den 23. maj 2002, 28. maj 2002, 14. august 2002, 24. april 2003, 3. februar 2004, 4. marts 2004, 30. juni 2004, 8. april 2005, 27. april 2005, 24. maj 2005, 10. juni 2005, 15. juli 2005, 28. juli 2005, 13. september 2005, 16. september 2005, 21. oktober 2005, 12. december 2005, 23. december 2005, 6. januar 2006, 10. januar 2006, 12. januar 2006, 18. januar 2006, 23. januar 2006, 3. februar 2006, 9. februar 2006, 23. marts 2006, 28. marts 2006, 6. april 2006, 20. april 2006, 24. maj 2006 og 2. juni 2006. Kommissionen sendte breve til klageren den 27. juni 2002, 22. juli 2004 og 12. august 2005.

(12) Disse klager blev registreret under nr. CP 71/02 og CP 133/05.

(13) Kommissionen anmodede Grækenland om oplysninger ved breve af 30. januar 2003, 30. juli 2004, 2. maj 2005, 24. maj 2005, 24. marts 2006, 24. maj 2006 og 29. maj 2006. Grækenland svarede ved breve af 31. marts 2003, 21. oktober 2004, 17. december 2004, 20. juni 2005, 25. april 2006, 30. maj 2006 og 1. juni 2006.

(14) Kommissionen afholdt møde med de græske myndigheder den 22. marts 2006 (ved denne lejlighed var de græske myndigheder ledsaget af repræsentanter for HSY samt Piraeus Bank og gav Kommissionen nogle supplerende dokumenter), med klageren den 10. januar 2003, 14. januar 2005, 10. marts 2005, 20. maj 2005, 19. oktober 2005, 8. november 2005 og 23. marts 2006 og med Thyssen Krupp Marine Systems AG (i det følgende »TKMS«) den 21. marts 2006.

(15) Ved beslutning K(2006) 2983 af 4. juli 2006 (6) (i det følgende »beslutningen om at udvide proceduren«) udvidede Kommissionen proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, til at omfatte en række yderligere foranstaltninger til fordel for HSY. I denne udvidelsesbeslutning konkluderes det ligeledes, at flere ikke-anmeldte foranstaltninger enten er omfattet af EF-traktatens artikel 296 eller ikke udgør støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(16) Denne udvidelse af proceduren i sag C 16/04 berører ikke andre eksisterende eller kommende statsstøttesager vedrørende HSY, navnlig sag C 40/02.

(17) Efter at have anmodet om og fået en forlængelse af svarfristen svarede Grækenland på beslutningen om at udvide proceduren ved brev af 5. oktober 2006.

(18) Kommissionens beslutning om at udvide proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (7). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte eventuelle bemærkninger til foranstaltningerne.

(19) Kommissionen har modtaget bemærkninger fra følgende interesserede parter. HSY fremsendte bemærkninger ved brev af 30. oktober 2006. Greek Naval Shipyard Holding (i det følgende »GNSH«) og TKMS fremsendte fælles bemærkninger ved brev af 30. oktober 2006. Piraeus Bank fremsendte bemærkninger ved brev af 27. oktober 2006 og — efter et møde med Kommissionen den 15. november 2007 — ved brev af 27. december 2006. Efter at have anmodet om og fået en forlængelse af svarfristen fremsendte Elefsis bemærkninger ved brev af 17. november 2006.

(20) Ved brev af 22. februar 2007 videresendte Kommissionen disse bemærkninger til Grækenland, som fremsatte kommentarer hertil ved breve af 7. marts 2007 og 19. marts 2007. Ved brev af 27. april 2007 fremsendte Kommissionen Grækenland bilag til bemærkninger fra tredjeparter, som den havde udeladt i brevet af 22. februar. I brevet af 27. april 2007 stillede Kommissionen ligeledes en række spørgsmål til Grækenland, som svarede ved brev af 29. juni 2007. Ved brev af 23. august 2007 stillede Kommissionen spørgsmål til HSY, som svarede ved brev af 9. oktober 2007. Ved brev af 13. november 2007 anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger fra Grækenland og videresendte HSY's svar af 9. oktober 2007. Grækenland svarede ved breve af 4. december 2007 og 14. december 2007. Kommissionen afholdt møde med de græske myndigheder den 16. oktober 2007 og 21. januar 2008. Kommissionen sendte supplerende spørgsmål til Grækenland den 12. februar 2008; Grækenland svarede ved brev af 3. marts 2008.

(21) Der blev afholdt et møde mellem Kommissionen, TKMS/GNSH og HSY's advokat den 8. maj 2007. TKMS/GNSH fremsendte supplerende bemærkninger ved brev af 21. juni 2007. Kommissionen videresendte den 11. september 2007 dette brev til Grækenland, som fremsendte bemærkninger ved brev af 11. oktober 2007. Efter endnu et møde, der blev afholdt den 9. januar 2008 mellem Kommissionen og de samme personer, fremsendte TKMS/GNSH supplerende bemærkninger ved brev af 18. januar 2008, som blev videresendt til de græske myndigheder ved brev af 12. februar 2008.

(22) Kommissionen afholdt møde med Elefsis den 15. marts 2007 og den 7. august 2007. Efter sidstnævnte møde fremsendte Elefsis supplerende bemærkninger ved brev af 8. november 2007, som blev fremsendt til Grækenland ved brev af 17. januar 2008. Grækenland fremsendte kommentarer ved brev af 15. februar 2008.

(23) Piraeus Bank fremsendte supplerende bemærkninger ved brev af 22. oktober 2007, som blev videresendt til Grækenland ved brev af 13. november 2007. Den 12. februar 2008 anmodede Piraeus Bank om endnu et møde med Kommissionen. Mødet fandt sted den 5. marts 2008.

(24) Det fremgår af artikel 6 i forordning (EF) nr. 659/1999, at medlemsstaten og andre interesserede parter har en frist på én måned til at fremsætte bemærkninger, og at Kommissionen »[i] behørigt begrundede tilfælde kan […] forlænge denne frist«. I dette tilfælde fortsatte parterne med at fremsætte bemærkninger (og anmode om møder med Kommissionen) efter udløbet af denne frist. I begyndelsen videresendte Kommissionen disse bemærkninger til Grækenland med anmodning om kommentarer, hvorved det blev tilkendegivet over for Grækenland, at Kommissionen havde accepteret disse bemærkninger, der var fremsat efter udløbet af fristen på én måned. Kommissionen accepterede i begyndelsen anmodningerne om møder fra interesserede parter og accepterede under disse møder interesserede parters anmodninger om at fremsætte bemærkninger for at give yderligere oplysninger om de spørgsmål, der blev drøftet på mødet. Kommissionen har imidlertid aldrig tilkendegivet over for de interesserede parter, at andre bemærkninger fremsat efter udløbet af fristen på én måned ville blive accepteret. Kommissionen har navnlig aldrig tilkendegivet over for de interesserede parter, at de kunne fremsætte bemærkninger i det uendelige, eller at Kommissionen ville informere dem om, hvornår den ikke længere ville acceptere bemærkninger.

(25) Kommissionen finder, at det var berettiget at forlænge den fastsatte frist ud over én måned i dette tilfælde, da beslutningen om at udvide proceduren omfatter et stort antal foranstaltninger. Desuden kræver vurderingen af flere af disse foranstaltninger en kompleks juridisk analyse og afklaring af omstændigheder, der går så langt som ti år tilbage i tiden.

(26) Nogle interesserede parter fortsatte imidlertid med at fremsende bemærkninger til Kommissionen mere end et år efter offentliggørelsen af beslutningen om at udvide proceduren. Hvis Kommissionen ikke havde besluttet at se bort fra de bemærkninger, der var fremsat efter en vis dato, havde denne fortsatte fremsendelse af bemærkninger forhindret Kommissionen i at træffe en endelig afgørelse inden for en rimelig frist (8). I nogle bemærkninger kommenterede nogle parter desuden igen spørgsmål, som de allerede havde kommenteret i deres tidligere bemærkninger, uden at fremkomme med nye faktuelle elementer. Dette kan ikke være formålet med at udvide fristen for at fremsætte bemærkninger.

(27) Kommissionen besluttede derfor, at alle bemærkninger, der blev modtaget fra og med den 5. marts 2008 (dvs. den dato, hvor Kommissionen modtog det brev på fire sider af 3. marts 2008, hvorved Grækenland besvarede Kommissionens brev af 12. februar 2008), ville blive anset for at være fremsat efter udløbet af fristen for at fremsætte bemærkninger. Dette vedrører bemærkningerne i Elefsis’ breve af 7. marts 2008, 24. april 2008 og 2. juni 2008 (9) samt i GNSH/TKMS’ brev af 2. april 2008. Dette betyder, at disse bemærkninger ikke blev videresendt til Grækenland med anmodning om kommentarer og ikke blev taget i betragtning i denne beslutning.

2. TIDLIGERE BESLUTNINGER TRUFFET AF KOMMISSIONEN OG RÅDET

(28) HSY's faciliteter er blandt de største i det østlige Middelhavsområde. Værftet ligger i Skaramanga, vest for Athen, Attika. HSY blev etableret i 1939 af den græske marine og købt i 1957 af Niarchos-koncernen. Den langvarige krise i skibsfartssektoren, der fulgte i kølvandet på den første oliekrise, havde en negativ indvirkning på HSY's aktivitetsniveau. I april 1985 var situationen så kritisk, at selskabet indstillede driften og indledte en likvidation. I september 1985 købte den statsejede bank ETVA virksomheden. Aktiviteterne blev genoptaget efter dette salg. Selskabets aktiviteter var imidlertid utilstrækkelige i betragtning af de store faciliteter og det store antal ansatte (10).

(29) I 1990 fastsatte Rådet en særlig bestemmelse for Grækenland i Rådets direktiv 90/684/EØF af 21. december 1990 om støtte til skibsbygningsindustrien (i det følgende »direktiv 90/684/EØF«) (11), som gav mulighed for driftsstøtte til omstrukturering inden for rammerne af privatiseringen af forskellige værfter.

(30) På grund af sine finansielle forpligtelser og akkumulerede tab trådte HSY i likvidation i 1992. I november 1993 blev likvidationen hævet efter to forgæves forsøg på at sælge HSY. På grundlag af tilsagnene fra den græske stat om, at dens offentlige værfter ville blive privatiseret inden den 31. marts 1993, godkendte Kommissionen den 23. december 1992 (12) en gældsafskrivning til fordel for HSY. Da den græske stat ikke havde overholdt fristen i marts 1993, indledte Kommissionen en procedure den 10. marts 1994 (C 10/94) for misbrug af den godkendte støtte (13). Den 26. juli 1995 besluttede (14) Kommissionen at afslutte proceduren med en negativ beslutning vedrørende støtten til fordel for HSY. På anmodning af den græske stat, som gjorde gældende, at salget af værftet var nært forestående, besluttede Kommissionen imidlertid at suspendere meddelelsen af den pågældende beslutning. Endelig underrettede de græske myndigheder Kommissionen om, at 49 % af aktierne i HSY var blevet solgt til ansatte hos selskabet, idet Grækenland havde udnyttet muligheden for at bevare en majoritetsbesiddelse i ét af sineværfter af hensyn til forsvarsmæssige interesser som fastsat i artikel 10, stk. 3, i direktiv 90/684/EØF. Den 31. oktober 1995 ophævede Kommissionen den endelige negative beslutning i forbindelse med HSY (15). I mellemtiden steg gælden, og omstruktureringen var ikke foretaget. Den 8. januar 1997 udvidede Kommissionen derfor den procedure, der var indledt i sag C 10/94 (16). Rådets forordning (EF) nr. 1013/97 af 2. juni 1997 om støtte til bestemte skibsværfter, der er under omstrukturering (17) (i det følgende »Rådets forordning (EF) nr. 1013/97«), bl.a. HSY, blev derpå vedtaget.

(31) Den 15. juli 1997 godkendte Kommissionen støtte til HSY i to særskilte beslutninger: — I den første beslutning (18) (i det følgende »beslutning C 10/94«) afsluttede Kommissionen procedure C 10/94, der var indledt i 1994, ved at godkende en gældsafskrivning på 54,5 mia. GRD (160 mio. EUR) i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1013/97. — I beslutning N 401/97 godkendte Kommissionen på grundlag af en anmeldelse fra de græske myndigheder af 20. juni 1997 et tilskud på 7,8 mia. GRD (22,9 mio. EUR) til et investeringsprogram på 15,6 mia. GRD (45,9 mio. EUR) til omstruktureringen af værftet.

(32) I 2001 besluttede regeringen at privatisere HSY fuldt ud. Den græske stat indledte en åben udbudsprocedure, hvortil der blev udarbejdet et udbudsdokument. Den 31. maj 2002 solgte ETVA og ansatte i HSY deres aktier i HSY til et konsortium bestående af HDW og Ferrostaal (19) (i det følgende »HDW/Ferrostaal«). Dette konsortium dannede GNSH med henblik på anbringelsen af aktiebeholdningen i HSY. HDW og Ferrostaal havde lige store kapitalandele i GNSH. ThyssenKrupp overtog HDW i januar 2005 (20) og erhvervede Ferrostaals andele i GNSH i november 2005 (21). Siden udgangen af 2005 har ThyssenKrupp derfor haft fuldt ejerskab og kontrol med HSY. GNSH og ΕΝΑΕ er anbragt i TKMS, den afdeling af ThyssenKrupp, der er specialiseret i systemer til flådefartøjer og specialiserede handelsskibe.

(33) I august 2001 vedtog den græske stat som led i udbudsproceduren i forbindelse med salget af HSY lov 2941/2001, som omfatter forskellige foranstaltninger med henblik på at fremme salget af HSY. For det første giver loven incitamenter til, at arbejdstagere forlader virksomheden frivilligt. For det andet vil den græske stat overtage nogle af HSY's engangsomkostninger til pensioner. For det tredje gør loven det muligt for HSY at drage fordel af en række skattefritagne reserver, hvis de modregnes i tab fra tidligere år. For det fjerde indeholder loven en bestemmelse om kompensation af ansatte, som var aktionærer i HSY inden privatiseringen. Den græske stat vil nærmere bestemt tilbagebetale de ansatte de beløb, som de investerede i HSY i forbindelse med de kapitalforhøjelser, der var foretaget i de foregående år. Den 5. juni 2002 vedtog Kommissionen en dobbelt beslutning (i det følgende »beslutning N 513/2001«) (22) vedrørende forskellige foranstaltninger, der indgik i lov 2941/2001, og som Grækenland havde anmeldt i 2001 (anmeldelse registreret under nr. N 513/01). Kommissionen besluttede at godkende støtte til lukning på 29,5 mio. EUR til fordel for HSY og indlede (inden for rammerne af sag C 40/02) den formelle undersøgelsesprocedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, med hensyn til: 1) statens betaling af nogle engangsomkostninger til HSY-ansattes pensioner, 2) overførsel af en række reserver på balancen uden at betale den lovbestemte skat på 10 %. Det konkluderes i den endelige beslutning, der blev truffet den 20. oktober 2004 (23) (i det følgende »beslutning C 40/02«), at disse to foranstaltninger udgjorde statsstøtte, der var uforenelig med fællesmarkedet og skulle tilbagesøges.

3. VURDERING AF HORISONTALE SPØRGSMÅL

(34) Denne beslutning vedrører seksten foranstaltninger. Inden Kommissionen vurderer dem én for én, er det nødvendigt at klarlægge en række centrale spørgsmål, som er relevante for vurderingen af flere af disse foranstaltninger.

3.1. Horisontalt spørgsmål 1: Kreditværdighed og adgang til det finansielle marked mellem 1997 og 2002

(35) For vurderingen af de fleste foranstaltninger, der er omfattet af denne beslutning, er det nødvendigt at fastslå, hvordan HSY's økonomiske og finansielle situation var i årene 1997-2002, og om det med rimelighed kunne forventes, at selskabet ville genoprette rentabiliteten på længere sigt. Det skal desuden undersøges, om en markedsøkonomisk investor under disse omstændigheder ville have accepteret at yde HSY lån og garantier som dem, der er ydet af staten og den statsejede bank ETVA. Sidstnævnte var de eneste institutioner, der stillede midler til rådighed for HSY i den pågældende periode.

(36) Kommissionen vil indledningsvis analysere situationen i 1997 og derpå udviklingen indtil 2002.

3.1.1. Situationen i 1997

(37) For at påbegynde denne analyse er det nødvendigt at kontrollere, om Kommissionen allerede har udtalt sig om dette spørgsmål i tidligere beslutninger. For det første minder Kommissionen om, at den i beslutning N 401/97 og beslutning C 10/94, som begge blev vedtaget af Kommissionen den 15. juli 1997, ikke rejste tvivl om gyldigheden af den forretningsplan, som Grækenland havde fremlagt. Kommissionen anerkendte derfor implicit, at gennemførelsen af denne plan var i stand til at genoprette HSY's rentabilitet. For det andet fremgår det af den beskrivende del af beslutning N 401/97, at værftet vil finansiere en del af omstruktureringsplanen ved hjælp af banklån på 4,67 mia. GRD, som optages på markedsvilkår uden statsgarantier. Ved ikke at rejse tvivl om gennemførligheden af denne finansiering anerkendte Kommissionen, at selskabet ville være i stand til at få adgang til lånemarkedet, i det mindste med hensyn til det pågældende beløb. Hvis Kommissionen havde været af den opfattelse, at værftet ikke var i stand til at opnå lån på mindst 4,67 mia. GRD, burde den have anført, at omstruktureringsplanen var uigennemførlig, og forbudt de store beløb i omstruktureringsstøtte (herunder investeringsstøtten). Kommissionen kan derfor ikke modsige disse to tidligere vurderinger i denne beslutning.

(38) Uden at modsige de nævnte vurderinger understreger Kommissionen dog værftets svage situation i 1996-1997.

(39) For det første med hensyn til den fysiske infrastruktur fremgår det af beslutning N 401/97, at det udstyr, der blev anvendt på værftet, var gammelt og forældet, og at investeringsplanen var den første investeringsplan siden værftets opførelse (24). Det fremgår også af beslutning K 10/94, at denne modernisering af infrastrukturen var nødvendig for at genoprette konkurrenceevnen og rentabiliteten. Det kan derfor konkluderes, at genoprettelsen af rentabiliteten var betinget af, at investeringsplanen blev gennemført hurtigt.

(40) For det andet med hensyn til HSY's kommercielle aktiviteter og ordrebeholdningens størrelse erkender de græske myndigheder selv, at »selskabet på det tidspunkt, hvor investeringsplanen blev fremlagt, ikke havde undertegnet skibsbygningskontrakter, og at værftets aktivitet var kendetegnet ved stor usikkerhed med hensyn til dets fremtid, en mangel på en klar kommerciel strategi og manglende investeringer. Den eneste seriøse aktivitet var færdiggørelsen af fregatter af MEKO-typen for den græske marine.« (25) Eftersom ordrebogen på skibsbygning var tom, og eftersom værftet behøvede et tilstrækkeligt omfang af skibsbygningsaktiviteter for at blive rentabelt i de fremtidige år, finder Kommissionen, at genoprettelsen af rentabiliteten var afhængig af, at der hurtigt blev undertegnet (dvs. indgået) rentable civile eller militære skibsbygningskontrakter.

(41) For det tredje med hensyn til HSY's finansielle situation fremgår de væsentlige regnskabstal af tabel 1. Hvad angår selskabets solvens i 1997 bemærkes det, at selskabet havde en stor egenkapital (26). Denne positive situation var imidlertid udelukkende en følge af statens omfattende gældseftergivelser i 1996. Staten afskrev gæld på 54,52 mia. GRD (160 mio. EUR) vedrørende civile aktiviteter — denne eftergivelse blev godkendt ved beslutning C 10/94 — og gæld på 46,35 mia. GRD (136 mio. EUR) vedrørende militære aktiviteter. Den tilsyneladende sunde balance, der blev registreret den 31. december 1996, var i en vis forstand »kunstig«, og navnlig var den på ingen måde bevis for, at værftet havde genoprettet sin konkurrenceevne, og at årsagerne til de alvorlige vanskeligheder gennem de seneste tyve år var blevet løst. Uden en fuldstændig gennemførelse af omstruktureringsplanen ville værftet med al sandsynlighed notere tab, som hurtigt ville reducere disse egne midler (dvs. nettoegenkapitalen). Det er vigtigt at holde sig for øje, at HSY var trådt i likvidation to gange i de foregående 12 år. Denne positive egenkapital havde derfor ikke været tilstrækkelig til at overtale en bank til at yde lån til HSY til en normal rentesats, dvs. den rentesats, der forlanges ved udlån til sunde selskaber. Tabel 1 Tal for HSY's omsætning, overskud og nettoegenkapital fra 1997 til 2005 (mio. EUR) 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 (27) 2004 2005 Aktiekapital 86 91 92 95 65 106 106 121 121 Nettoegenkapital 82 88 54 17 –4 –78 –83 – 111 – 182 Omsætning 74 83 30 59 55 89 112 130 198 Overskud 7 1 –36 –42 –21 – 115 –1 –45 –71

(42) Kommissionen konkluderer derfor, at værftet fortsat var kriseramt og endnu ikke konkurrencedygtigt i 1997, men at rentabiliteten kunne forventes genoprettet, hvis investeringsplanen blev gennemført fuldstændigt og rettidigt, og hvis det lykkedes værftet hurtigt at indgå rentable skibsbygningskontrakter. Eftersom genoprettelsen af rentabiliteten var betinget af den usikre udvikling i disse to henseender, udgjorde udlån til HSY i 1997 og i de følgende år »en særlig risiko«. En privat bank havde accepteret at yde lån eller garantier til HSY, men til en pris, der afspejlede den betydelige risiko. Med hensyn til en situation, der er forbundet med »særlige risici«, fremgår det af Kommissionens meddelelse om metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (28), at det egnede referencepunkt til at fastsætte eksistensen og beløbet af statsstøtte er referencesatsen for Grækenland (dvs. ATHIBOR plus 300 basispoint indtil den 31. december 2000 og den femårige EUR-swaprente plus 75 basispoint fra den 1. januar 2001) forhøjet med en risikopræmie på mindst 400 basispoint (dvs. ATHIBOR plus mindst 700 basispoint indtil den 31. december 2000 og den femårige EUR-swaprente plus mindst 475 basispoint fra den 1. januar 2001). Med hensyn til garantier og lån vil Kommissionen vurdere eksistensen af støtte på grundlag af samme metode, dvs. ved at sammenligne de samlede omkostninger ved det garanterede lån (dvs. den rentesats, som HSY har betalt til banken, plus den garantipræmie, som HSY har betalt til kautionisten) med de omkostninger, som HSY skulle have afholdt, hvis det havde optaget dette lån på markedet (dvs. referencesatsen for Grækenland plus mindst 400 basispoint).

3.1.2. Udviklingen fra 1997

(43) Som det vil blive forklaret nedenfor, kan Kommissionen ikke udelukke, at HSY indtil den 30. juni 1999 HSY fortsat var i stand til at låne på markedet til den rentesats, der er anført i det foregående afsnit (29).

(44) HSY opnåede mindre nettooverskud i 1997 og 1998 (30). I disse to år lykkedes det imidlertid ikke at indgå nogen skibsbygningskontrakter (31), hverken militære eller civile; dette havde været nødvendigt for at sikre et tilstrækkeligt aktivitetsniveau i de følgende år og undgå tab. Den første skibsbygningskontrakt, som det lykkedes værftet at indgå, vedrørte bygningen af to færger for Strintzis. Den blev først underskrevet i begyndelsen af 1999 (32). Desuden vidste man fra begyndelsen, at salgsprisen var for lav til at dække omkostningerne, og at denne kontrakt derfor ville forårsage et tab (33). I juli 1999 bestilte den græske marine tre undervandsbåde hos HSY og HDW. De tre undervandsbåde skulle efter planen bygges over næsten ti år, og den samlede kontrakt beløb sig til ca. 350 mia. GRD (1 mia. EUR), hvoraf ca. tre fjerdedele ville gå til HDW, som skulle levere maskineri, trykkomponenter og følsomme elektroniksystemer. Desuden skulle den første undervandsbåd bygges på HDW's værft i Kiel (34). Dette projekt ville derfor ikke generere megen aktivitet og indkomst for HSY i de første år (35).

(45) I betragtning af, at det ikke lykkedes at opbygge en stor og rentabel ordrebog i 1997, 1998 og i de første måneder af 1999 må ledelsen og enhver investor, der havde analyseret værftets situation, have erkendt senest i de første måneder af 1999, at værftet ikke ville have et tilstrækkeligt aktivitetsniveau i 1999 og 2000 til at dække sine omkostninger, og at værftet i disse år ville notere store tab og derved reducere sin nettoegenkapital til et lille beløb (36). Under disse omstændigheder kunne det ikke længere forventes, at rentabiliteten ville blive genoprettet (37). Som et subsidiært element bemærker Kommissionen, at det fremgik af den første rapport, som de græske myndigheder havde udarbejdet vedrørende investeringsplanens gennemførelse, at kun en lille del af planen var blevet gennemført den 30. juni 1999. Foruden de kommercielle problemer skred moderniseringen af anlæggene langsomt frem (38). Endelig bemærker Kommissionen, at de truende finansielle vanskeligheder gav anledning til strid mellem værftets uafhængige ledelsesteam (dvs. Brown & Root, som blev udpeget i september 1996) og de ansatte/aktionærerne. Navnlig fastholdt ledelsen, at det var nødvendigt at foretage en yderligere nedskæring af arbejdsstyrken på grund af det lave aktivitetsniveau. Fagforeningslederne var imod en sådan reform, og det lykkedes dem at afsætte ledelsesteamet (39). En sådan begivenhed, som medførte en manglende kontinuitet i ledelsen og viste vanskeligheden ved at gennemføre tilstrækkelige reformer på værftet, var et yderligere element, som havde afholdt en markedsøkonomisk investor fra at yde lån til HSY.

(46) På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at det fra den 30. juni 1999 ikke længere var rimeligt at forvente en genoprettelse af rentabiliteten. Kommissionen mener derfor, at ingen bank fra det tidspunkt havde accepteret at yde lån til værftet, end ikke til høje rentesatser, og at ingen bank havde accepteret at stille en garanti, end ikke til gengæld for et højt garantigebyr. Eftersom HSY ikke havde opnået et lån eller en garanti på markedet, udgør ethvert lån eller enhver garanti, der er ydet efter den 30. juni 1999, automatisk støtte. Enhver garanti, som måtte blive anset for at være uforenelig, og som stadig er i kraft, skal straks bringes til ophør, og ethvert lån skal straks tilbagebetales. Tilbagebetalingen — efter den normale tidsplan, der er fastsat i lånekontrakten, og på grundlag denne beslutning — af ethvert lån, der er ydet efter den 30. juni 1999, er imidlertid ikke tilstrækkelig til at genoprette den oprindelige situation, eftersom HSY indtil tilbagebetalingstidspunktet har haft midler til rådighed, som det ikke normalt havde opnået på markedet. For at genoprette den oprindelige situation bør denne fordel, hvis størrelse kun kan anslås ved hjælp af rentesatsen på et meget risikobetonet lån, derfor også opvejes. For perioden fra udbetalingen af lånet til HSY og indtil HSY's tilbagebetaling heraf skal Kommissionen derfor kræve betaling af forskellen mellem den rentesats, som HSY faktisk har betalt, og en rentesats, som teoretisk er passende for et lån, der er forbundet med en meget høj risiko. Med hensyn til fastsættelsen af sidstnævnte rentesats bemærker Kommissionen, at risikopræmien ifølge Kommissionens meddelelse om metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten kan sættes op til 400 basispoint over referencesatsen, »hvis ingen privat bank havde accepteret at yde det omhandlede lån«, hvilket er situationen i dette tilfælde. I en række beslutninger har Kommissionen fundet, at en præmie på 600 basispoint over referencesatsen var et tilstrækkeligt minimum til at afspejle en situation, der er forbundet med en høj risiko (40). Kommissionen finder, at dette udgør minimummet for lån i den foreliggende situation. Med hensyn til statsgarantier, der er ydet efter den 30. juni 1999, vil Kommissionen anvende samme tilgang: For perioden fra udbetalingen af det garanterede lån og indtil garantiens ophør — hvad enten det er efter den normale tidsplan, der er fastsat i garantikontrakten, eller på grundlag denne beslutning — vil Kommissionen kræve betaling af forskellen mellem omkostningen ved det garanterede lån (rentesats betalt til banken plus betalt garantipræmie) og referencesatsen for Grækenland forhøjet med 600 basispoint.

(47) Til støtte for sin påstand om, at lånene og garantierne fra staten og ETVA kunne have været ydet på samme vilkår af en privat bank, fremlagde HSY den første Deloitte-rapport (41). I afsnit 5 i denne rapport analyserer Deloitte HSY's kreditværdighed i 1999 og i de følgende år. Det konkluderes, at »virksomheden alternativt kunne have optaget lån eller fået garantiskrivelser hos et andet ikke-tilknyttet finansieringsinstitut (dvs. uden nogen anden forbindelse end det almindelige kommercielle samarbejde) i undersøgelsesperioden.« (42) Kommissionen bemærker, at det ikke forklares i rapporten, hvordan denne konklusion kan stemme overens med den omstændighed, at HSY's forsøg på at skaffe midler fra andre finansieringsinstitutter ikke lykkedes (43). Endvidere bemærker Kommissionen, at analysen indeholder en række fejl (44), som i betydelig grad påvirker konklusionen.

3.1.3. Koncernintern analyse

(48) Alle lån og garantier, der er omfattet af denne procedure, blev ydet af ETVA eller af staten. De græske myndigheder har gjort gældende, at eftersom ETVA og den græske stat (via ETVA) var aktionærer i HSY, kunne lånene og garantierne betragtes som koncerninterne transaktioner. I denne forbindelse har Grækenland fremført to påstande: — For det første er det normalt, at et moderselskab yder lån til sit datterselskab på gunstige vilkår. Den fordel, der indrømmes datterselskabet, øger således værdien af moderselskabets aktiepost. Selv hvis Kommissionen finder, at ETVA og staten ydede lån og garantier til en pris under markedsprisen, havde dette derfor været acceptabelt for en markedsøkonomisk investor i en lignende situation. Disse lån og garantier ville derfor ikke udgøre støtte. — For det andet er det normalt, at et moderselskab yder lån til sit kriseramte datterselskab. En sådan långivning har til formål at bevare værdien af moderselskabets aktiepost. Selv hvis Kommissionen skulle finde, at ingen privat bank havde ydet lån til HSY i en vis periode, fordi værftets situation var for dårlig, bør lån og garantier fra ETVA og staten ikke desto mindre anses for at være acceptable for en privat investor under lignende omstændigheder. Disse lån og garantier ville derfor ikke udgøre støtte.

(49) Efter Kommissionens opfattelse er Grækenlands konklusioner ikke korrekte.

(50) For det første gør Kommissionen opmærksom på følgende to elementer. I det første tilfælde havde ingen markedsøkonomisk investor bragt sig i ETVA's situation. Det skal f.eks. erindres, at da ETVA købte HSY i 1985, var den en udviklingsbank, som handlede efter instruks fra regeringen for at undgå lukning af en virksomhed af stor betydning for den græske økonomi (45). For at holde HSY i live foretog ETVA en kapitaltilførsel i 1986, som Kommissionen anså for at udgøre støtte (46). I 1995 bevarede ETVA »en majoritetsbesiddelse på 51 %« i HSY, da det ifølge Grækenland var »begrundet med forsvarsmæssige interesser«, i overensstemmelse med artikel 10 i direktiv 90/684/EØF. I det andet tilfælde bemærker Kommissionen, at det under hensyntagen til alle de foranstaltninger, som er gennemført af staten (herunder de foranstaltninger, der er gennemført af ETVA, eftersom de kan tilregnes staten, hvilket vil blive påvist senere i denne beslutning,) til fordel for HSY — og navnlig den gentagne og store statsstøtte til HSY i perioden indtil 2002 — klart fremgår, at staten i perioden indtil 2002 ikke har handlet som en markedsøkonomisk investor. Den har til stadighed tilvejebragt den omfattende finansielle støtte, som var nødvendig for at holde HSY i live, og dette har været meget dyrt. Eftersom staten (via ETVA) befandt sig i den situation, at den kun var aktionær i HSY, fordi den handlede som offentlig myndighed, der var rede til at bevare HSY's aktiviteter for enhver pris, og eftersom den aldrig har handlet som en markedsøkonomisk investor, der ønsker at tjene penge gennem sin aktiepost i HSY, er påstanden om, at ETVA og staten handlede på en for en markedsøkonomisk investor acceptabel måde, da de for lave rentesatser (eller garantigebyrer) i forbindelse med den finansiering (lån og garantier), som de ydede til HSY, blev opvejet af en stigning i værdien af aktierne i HSY, derfor ikke troværdig. Eftersom staten (herunder ETVA) aldrig har handlet som en investor, der forsøger at opnå fortjeneste, men tværtimod accepterede at holde HSY i live til en høj pris, burde Grækenland og HSY i det mindste have underbygget deres påstand med en detaljeret analyse, som viser, at staten og ETVA som aktionær i HSY virkelig kunne forvente en kapitalgevinst (dvs. en stigning i aktiernes værdi), der var højere end de »mistede indtægter« (dvs. den for lave rentesats eller den for lave garantipræmie). Eftersom der ikke er forelagt en sådan analyse, og eftersom HSY og Grækenland fremførte deres tvivlsomme og hypotetiske påstand uden at underbygge den, afviser Kommissionen uden yderligere analyse deres påstand om, at staten (herunder ETVA) handlede som en markedsøkonomisk investor, da den finansiering, der var ydet på gunstige vilkår, førte til en stigning i værdien af aktierne i HSY, som var tilstrækkelig til at opveje de »mistede indtægter«.

(51) For det andet er der, selv hvis ovenstående ræsonnement blev afvist, og de koncerninterne aspekter skal analyseres (dvs. den potentielle stigning i værdien af aktierne i HSY), omfattende beviser for, at de transaktioner, som ETVA foretog, ikke havde været acceptable for en markedsøkonomisk investor, som havde en aktiepost på 51 % i HSY.

(52) Ved udgangen af 1995 blev 49 % af ejerskabet til HSY overdraget til de ansatte i HSY. Den pris, som de ansatte skulle betale for at købe denne aktiepost på 49 %, blev fastsat på det tidspunkt. I de følgende år, hvor ETVA og staten tilvejebragte finansiering til HSY til en pris under det, som en (ikke-tilknyttet) privat bank havde forlangt, kom 49 % af stigningen i HSY's værdi som følge af disse besparelser (dvs. HSY betalte lavere rentesatser) derfor de øvrige aktionærer i HSY til gode. Kun 51 % af den fordel (nedsættelse af de rentesatser og de garantipræmier, der skulle betales), som ETVA og staten indrømmede HSY, kom dem selv til gode i form af en stigning i HSY's værdi. Ingen markedsøkonomisk investor havde accepteret at give de øvrige aktionærer i HSY en sådan gave. For at undgå at miste midler til fordel for disse andre aktionærer havde en markedsøkonomisk investor forlangt samme rentesats som (ikke-tilknyttede) private banker. De græske myndigheders første påstand er derfor ubegrundet.

(53) Med hensyn til perioden efter 30. juni 1999, på et tidspunkt, hvor ingen privat bank havde tilvejebragt finansiering til HSY, fordi risikoen for konkurs var for stor, gælder samme ræsonnement. Navnlig havde en fornuftig investor, som kun ejer 51 % af en virksomhed, i det mindste anmodet de øvrige aktionærer om at tilvejebringe finansiering i forhold til deres aktiepost i HSY. Hvis disse øvrige aktionærer ikke havde midlerne til at tilvejebringe denne finansiering, havde en fornuftig investor i det mindste forhandlet om tilvejebringelsen af finansiering mod til gengæld at få en større aktiepost i HSY. Ved at tilvejebringe en betydelig finansiering til HSY uden medfinansiering eller uden indrømmelser fra de øvrige aktionærer påtog man sig en høj risiko for at redde værdien af aktier, som ejes af en anden. Ingen markedsøkonomisk investor havde under lignende omstændigheder accepteret at give de øvrige aktionærer en sådan gave (47). De græske myndigheders anden påstand skal derfor afvises.

3.2. Horisontalt spørgsmål 2: Tilregnelse af ETVA's adfærd til staten

(54) Flere af de 16 foranstaltninger, der analyseres i denne beslutning, blev ikke ydet direkte af staten. De blev ydet af den statsejede bank ETVA. Eftersom Grækenland, HSY og TKMS/GNSH anfægter, at disse foranstaltninger kan tilregnes staten, mens Elefsis og Piraeus Bank bekræfter det, skal dette spørgsmål analyseres.

(55) Disse foranstaltninger blev ydet af ETVA mellem 1996 og 2002. I henhold til retspraksis kan sådanne foranstaltninger kun anses for at udgøre statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, hvis staten var i stand til at kontrollere ETVA, og hvis de offentlige myndigheder »på den ene eller den anden måde [har været] impliceret i vedtagelsen af disse foranstaltninger« (48).

(56) ETVA, hvis initialer står for Industrial Development Bank of Greece, blev oprettet i 1964 efter fusionen af tre organisationer (Industrial Development Organisation, Economic Development Financing Organisation og Tourist Credit Organisation). Foretagendet blev omdannet til et statsligt selskab ved lov 1369/1973. Siden 1973 har det derfor opereret som en statsejet bank. Ifølge Grækenland (49)»var hovedformålet som udviklingsbank ifølge ETVA's vedtægter fremme af landets udvikling gennem finansiering af produktionsaktiviteter i den græske økonomi (turisme, industriproduktion osv.)«. ETVA var den eneste udviklingsbank i Grækenland. ETVA bestræbte sig derfor på at spille en afgørende rolle i landets økonomiske og regionale udvikling ved at finansiere virksomheder, udvikle landets regionale infrastruktur, tilvejebringe risikovillig kapital og deltage i virksomheder med strategisk betydning for den græske økonomi. Efter finansielle vanskeligheder som følge af disse aktiviteter blev bankens rekapitalisering, omstrukturering og modernisering i 1995 en topprioritet for den græske regering. Dette skete på grundlag af et femårigt program inden for rammerne af lov 2359/95. Foruden statens tilvejebringelse af kapital på 427 mia. GRD var det formålet med omstruktureringen at gennemføre en ny strategi, ændre organisationsstrukturen og formulere moderne forretningsgange, som tager hensyn til de aktuelle konkurrencevilkår. Som følge heraf »udviklede ETVA foruden sine udviklingsaktiviteter kommercielle banktjenester, navnlig fra og med 1997« (50).

(57) I 1999 besluttede staten, som ejede alle aktierne i ETVA, at lade banken notere på børsen i Athen og udbød 24 % af sin aktiekapital til offentligheden. Staten besluttede at videreføre bankens privatisering yderligere og nedbringe statens andel til under 50 %. Der blev gennemført en udbudsprocedure, og Piraeus Bank blev valgt. Den 20. marts 2002 blev aktier svarende til 57,7 % af ETVA's kapital overført til Piraeus Bank (51).

(58) Med hensyn til statens mulighed for at kontrollere ETVA bemærker Kommissionen, at ETVA indtil udgangen af 1999 var fuldt ud ejet af den græske stat. Staten havde en majoritetsbesiddelse indtil overførslen af hovedparten af andelene til Piraeus Bank den 20. marts 2002. Staten var derfor i stand til at kontrollere ETVA i det mindste indtil den 20. marts 2002. Dette viser også, at der blev anvendt statsmidler i forbindelse med de foranstaltninger, som gennemførtes af ETVA.

(59) Med hensyn til statens inddragelse i vedtagelsen af de forskellige foranstaltninger bemærker Kommissionen følgende: — For det første bemærker Kommissionen, at de tre vigtigste beslutninger vedrørende ETVA's aktiepost i HSY, ikke blev truffet uafhængigt af ETVA's ledelse, idet disse beslutninger blev truffet af staten og gennemført af ETVA. Da ETVA købte det konkursramte HSY i 1985, var dette således en beslutning truffet af staten (52). ETVA gennemførte blot denne statslige beslutning og foretog hurtigt en stor kapitaltilførsel til HSY, som Kommissionen anså for at være statsstøtte (53). Dette viser, at forholdet mellem ETVA og HSY fra begyndelsen har været et forhold, hvor staten har ydet støtte til en virksomhed, som — med hensyn til beskæftigelse og aktiviteter — var vigtig for den græske stat. Den anden væsentlige beslutning var ETVA's salg af 49 % af HSY's kapital til de ansatte, som blev vedtaget ved lov 2367/1995 (54). Desuden indfører denne lov betydelige omstruktureringsforanstaltninger for HSY (55) (og tildeler værftet meget store støttebeløb). Den tredje væsentlige begivenhed var privatiseringen af HSY i 2001-2002 (dvs. ETVA skulle sælge sin resterende aktiepost på 51 % i HSY). Denne privatisering blev besluttet ved afgørelse nr. 14/3-1-2001 truffet af det relevante tværministerielle privatiseringsudvalg og fandt sted inden for rammerne af den græske privatiseringslov 2000/91. Dette fremgik tydeligt af det udbudsmateriale, som blev udleveret til de interesserede investorer/bydende af Alpha Finance, som var den bank, der forestod salget af HSY på vegne af staten og sælgerne (ETVA og de ansatte). Det fremgår ligeledes af udbudsmaterialet af 2. april 2001, at staten vil udvælge den foretrukne bydende sammen med sælgerne. De tre afgørende beslutninger vedrørende ETVA's aktiepost i HSY blev derfor truffet af staten. — Foruden sin direkte inddragelse ved disse tre lejligheder ydede staten meget store støttebeløb i perioden 1995-2002. Staten afskrev gæld på 54,52 mia. GRD (160 mio. EUR) vedrørende civile aktiviteter — denne eftergivelse blev godkendt ved beslutning C 10/94 — og gæld på 46,35 mia. GRD (136 mio. EUR) vedrørende militære aktiviteter. Som anført i beslutning N 401/1997 havde staten også til hensigt at yde investeringsstøtte på 7,8 mia. GRD (22,9 mio. EUR). Som led i udbudsproceduren i 2001 vedtog den græske stat lov 2941/2001, som indeholdt en omfattende finansiel støtte med henblik på at fremme privatiseringen af HSY (se betragtning 33 i denne beslutning). Som Kommissionen anførte i beslutning N 513/2001, forpligtede staten sig f.eks. til at betale 118 mio. EUR som incitamenter til at anspore ansatte til at forlade virksomheden ad frivillighedens vej. Ved at yde stor og gentagen støtte tilkendegav staten klart, at den fandt HSY's overlevelse meget vigtig i politisk henseende (56). — Endelig bemærker Kommissionen, at staten tildelte strategiske forsvarskontrakter til HSY i løbet af disse år, f.eks. bygningen af undervandsbådene. Staten havde derfor en direkte interesse i at overvåge HSY's aktiviteter og sikre videreførelsen af værftets drift.

(60) Ved at bestemme størrelsen af ETVA's aktiepost i HSY, ved til stadighed at yde stor finansiel støtte til HSY, og fordi den tildelte militære kontrakter af stor betydning for Grækenlands sikkerhed, tilkendegav den græske stat meget klart, at den tillagde HSY's aktiviteter stor betydning og overvågede værftets situation nøje. I denne generelle sammenhæng finder Kommissionen, at der ikke kan rejses tvivl om, at ETVA's adfærd kan tilregnes staten indtil ETVA's privatisering i marts 2002. Under disse omstændigheder var det således umuligt for ETVA's ledelse over for HSY at udvikle en udlånspolitik, som ikke havde været i overensstemmelse med statens strategi med konstant støtte. Det havde navnlig været umuligt for ETVA at træffe en beslutning, som ville give HSY finansielle problemer. F.eks. kunne ETVA ikke have forlangt en høj rentesats (dvs. et højt »spread« over interbankrenten) på de lån, den ydede til HSY, eftersom dette have forringet HSY's finansielle situation, hvilket havde været politisk uacceptabelt for staten. Tilsvarende kunne ETVA ikke have afslået at yde et lån, som HSY havde brug for til at finansiere sine aktiviteter (57). ETVA havde med andre ord intet andet valg end at forholde sig i overensstemmelse med statens politik med en stærk og fortsat støtte til HSY. Kommissionen konkluderer derfor, at alle de foranstaltninger, som ETVA har gennemført i forhold til HSY (lån, garantier, kapitaltilførsler osv.), automatisk kunne tilregnes staten, og at det ikke er nødvendigt at fremlægge yderligere beviser for statens inddragelse på det tidspunkt, hvor hver af disse foranstaltninger blev vedtaget af ETVA. Kommissionen konkluderer derfor, at de forskellige foranstaltninger, som ETVA har gennemført, kan tilregnes staten.

(61) Som subsidiære argumenter bemærker Kommissionen også følgende elementer, som bekræfter, at ETVA's adfærd kan tilregnes staten.

(62) For det første solgte ETVA i 1995 kun 49 % — og således ikke 100 % — af aktierne i HSY til de ansatte. »Grækenland påberåbte sig sine militære behov inden for skibsbygning som begrundelse for at bevare 51 % af værftet i overensstemmelse med direktivets artikel 10«. Artikel 10, stk. 3, i Rådets direktiv 90/684/EØF foreskriver således, at »[t]rods pligten i stk. 2 til at afhænde skibsværfter ved salg, har den græske regering tilladelse til at bevare en majoritetsbesiddelse på 51 % i ét skibsværft, hvis dette kan begrundes med forsvarsmæssige interesser.« (58) Dette viser, at ETVA's aktiepost på 51 % i HSY havde til formål at gøre det muligt for staten at kontrollere HSY med henblik på at beskytte Grækenlands forsvarsinteresser. Det er klart, at ETVA's ledelse i denne forbindelse ikke kunne have udviklet et forhold til HSY, der var baseret på kommercielle vilkår. Enhver beslutning vedrørende tilvejebringelsen af finansiering til HSY og vilkårene for denne finansiering kunne ikke gå imod Grækenlands forsvarsinteresser. Kommissionen kan navnlig ikke se, hvordan ETVA's ledelse kunne have afvist at yde finansiering til HSY eller kunne have forlangt en høj rentesats i forbindelse med disse finansieringer. Hvis det var Grækenlands mål at beskytte forsvarsinteresser, kan man desuden antage, at staten faktisk direkte overvågede enhver væsentlig beslutning, som HSY's ledelse traf, eller enhver beslutning, som ETVA traf vedrørende den finansiering, der blev tilvejebragt til HSY.

(63) For det andet kan det konkluderes, eftersom ETVA's opgave som »udviklingsbank« var fastlagt af staten, at alle ETVA's aktiviteter, der blev gennemført inden for rammerne af denne opgave, kunne tilregnes staten. På samme måde fremgår det af retspraksis, at »karakteren af [virksomhedens] aktiviteter og om disse udøves på markedet under normale konkurrencevilkår med deltagelse fra private erhvervsdrivende« (59) kan have betydning for at analysere tilregnelsen af foranstaltninger, der er truffet af en virksomhed. I denne forbindelse erkender de græske myndigheder, at »ETVA fra og med sin oprettelse ikke fungerede som en normal kommerciel bank, men som et særligt udviklingskreditinstitut, der hovedsagelig var aktivt inden for langfristede lån og spillede en afgørende rolle i landets økonomiske og regionale udvikling«. (60) I denne forbindelse minder Kommissionen om, at ETVA købte HSY i 1985. ETVA's inddragelse i HSY blev derfor udviklet inden for rammerne af denne opgave som »udviklingsbank« og ikke inden for rammerne af dens kommercielle aktiviteter, som tidligst blev påbegyndt i 1997. Eftersom ETVA indtil da skulle støtte HSY inden for rammerne af sin opgave som »udviklingsbank«, kunne ETVA ikke pludselig fra 1997 ophøre med at tilvejebringe de lån og garantier, som HSY havde behov for, og lade værftet gå konkurs. I denne forbindelse minder Kommissionen om, at ETVA i anden halvdel af 1990'erne fik tilladelse til at udvikle kommercielle aktiviteter ved siden af sine udviklingsaktiviteter og ikke til erstatning for sine udviklingsaktiviteter, som skulle videreføres.

(64) For det tredje kan ifølge retspraksis »virksomhedens juridiske status — det være sig, om den henhører under den offentlige ret eller privatrettens regler for selskaber« (61) have betydning for at vise tilregnelsen. Eftersom det er ETVA's hovedformål som en statsejet udviklingsbank at fremme landets udvikling ved at finansiere den græske økonomi, var den i denne henseende ikke omfattet af bankdirektiver (62). Først da ETVA's aktier blev noteret på børsen i Athen den 12. januar 2000, blev ETVA omfattet af de almindelige tilsynsregler, der gælder for kommercielle banker.

(65) For det fjerde bemærker Kommissionen, at staten i perioden 1996-2002 var særlig opmærksom på ETVA's aktiviteter. Staten vedtog således lov 2359/95 med henblik på at omstrukturere ETVA og tilførte hundrede af milliarder af drachmer i denne forbindelse. I 1999 besluttede den at notere en del af kapitalen på børsen i Athen. Et år senere besluttede den at privatisere hovedparten af ETVA's kapital. Denne privatisering blev tilendebragt i 2002. Dette viser, at staten i perioden 1996-2002 var dybt interesseret i ETVA's aktiviteter. Lånene og garantierne til HSY var tilstrækkeligt store (63) til, at beslutningerne om ydelsen heraf ikke kunne træffes af ETVA's ledelse uden støtte eller direkte ordre fra ETVA's eneaktionær.

(66) Kommissionen har ovenfor vist, at der blev anvendt statsmidler i forbindelse med alle de foranstaltninger, som ETVA gennemførte i perioden forud for salget af ETVA til Bank Piraeus i marts 2002, og at alle de foranstaltninger, som ETVA gennemførte i forhold til HSY, kunne tilregnes staten. I sin individuelle vurdering af hver af de foranstaltninger, som ETVA gennemførte, vil Kommissionen derfor ikke længere påvise disse to punkter.

(67) Kommissionen vil kun behandle disse to spørgsmål igen i forbindelse med vurderingen af foranstaltning E18c, da nogle parter har gjort gældende, at denne foranstaltning blev ydet af ETVA i maj 2002, dvs. efter Piraeus Banks køb af ETVA.

3.3. Horisontalt spørgsmål 3: Støtteforanstaltninger, der delvist har finansieret HSY's militære aktiviteter

(68) I sit svar på beslutningen om at udvide proceduren har Grækenland gjort gældende, at flere af de foranstaltninger, som Kommissionen har undersøgt, har støttet værftets militære aktiviteter. Grækenland har derfor hævdet, at de er omfattet af EF-traktatens artikel 296 og ikke kan vurderes — og endnu mindre tilbagesøges — i henhold til statsstøttereglerne.

(69) Kommissionen skal derfor vurdere, om nogle foranstaltninger helt eller delvist kan falde ind under anvendelsesområdet for EF-traktatens artikel 296.

(70) Ingen af parterne i denne procedure har anfægtet, at HSY har civile og militære aktiviteter. I de seneste femten år har den primære civile aktivitet været reparation af civile skibe. HSY har også bygget rullende materiel og skrog til civile skibe. HSY's militære aktiviteter har bestået i bygning og reparation af militære skibe og undervandsbåde for den græske marine.

(71) Kommissionen minder om, at beslutningen om at udvide proceduren allerede har identificeret de foranstaltninger, der udelukkende støttede værftets militære aktiviteter. Det konkluderes i beslutningen om at udvide proceduren, at disse foranstaltninger udelukkende er omfattet af EF-traktatens artikel 296 og ikke er omfattet af statsstøttereglerne. Beslutningen om at udvide proceduren er ikke blevet anfægtet ved Domstolen.

(72) Nogle af de statslige støtteforanstaltninger, der er omfattet af denne beslutning, var ikke tiltænkt en bestemt aktivitet, dvs. de var ikke øremærket til at finansiere et givet projekt. Kommissionen skal derfor afgøre, i hvilket omfang disse statslige støtteforanstaltninger har været til fordel for de militære aktiviteter, og i hvilket omfang de har været til fordel for de civile aktiviteter. Denne beregning kompliceres af, at HSY ikke førte særskilte regnskaber for de civile aktiviteter og for de militære aktiviteter. Under disse omstændigheder vil Kommissionen basere sin analyse på de to aktiviteters relative størrelse. Den skal derfor vurdere den relative vægt af hver aktivitet. Kommissionen bemærker, at enhver støtte fra staten (f.eks. finansiering, kapitaltilførsel) til HSY (som ikke skal finansiere en bestemt aktivitet) samtidig har dækket tidligere tab (dvs. tab opstået i forbindelse med tidligere kontrakter) og gjort det muligt for værftet at finansiere fremtidige aktiviteter. Med henblik på at afgøre, i hvilket omfang en given støtte fra staten har været til fordel for de civile og de militære aktiviteter, finder Kommissionen derfor, at analysen ikke må begrænses til fordelingen mellem civile og militære aktiviteter (dvs. den relative vægt af hver aktivitet) i det år, hvor støtten blev ydet, men at det er nødvendigt at beregne den gennemsnitlige fordeling mellem disse to aktiviteter over en tilstrækkelig lang periode. Den omstændighed, at de to aktiviteters relative vægt varierer stærkt fra det ene år til de næste, gør det også berettiget at anvende et gennemsnit over en årrække. Et givet år er således måske ikke repræsentativt for den gennemsnitlige fordeling mellem de to aktiviteter på mellemlang og lang sigt.

(73) Inden for rammerne af proceduren for tilbagesøgning af støtte, der blev anset for ulovlig og uforenelig ved beslutning C 40/02, har Grækenland gjort gældende, at de civile aktiviteter tegnede sig for 25 % af HSY's aktiviteter og de militære aktiviteter for 75 % af aktiviteterne. Til underbygning af denne påstand fremlagde Grækenland data vedrørende arbejdstimer og omsætning (dvs. salgsværdi) i forbindelse med de to aktiviteter i årene 1997-2005 (64). Inden for rammerne af denne procedure har Grækenland ikke anfægtet disse tal. Desuden havde Kommissionen allerede accepteret en fordeling mellem civile og militære aktiviteter på henholdsvis 25 % og 75 % i beslutning N 513/01, som ikke er blevet anfægtet ved Domstolen. På baggrund af ovenstående vil Kommissionen tage udgangspunkt i, at de civile aktiviteter tegnede sig for 25 % af HSY's aktiviteter og de militære aktiviteter for 75 % af aktiviteterne.

(74) Med hensyn til HSY's militære aktiviteter har Kommissionen konsekvent i tidligere beslutninger accepteret, at støtten hertil ikke er omfattet af statsstøttereglerne (65). Kommissionen gentog denne vurdering i betragtning 86-90 i beslutningen om at udvide proceduren. Eftersom de foranstaltninger, som denne beslutning vedrører, blev ydet til HSY (dvs. HSY som helhed) i samme periode som den periode, der er analyseret i disse tidligere beslutninger, må det konkluderes, at den del af disse foranstaltninger, der har støttet HSY's militære aktiviteter, også er omfattet af EF-traktatens artikel 296 og ikke omfattet af statsstøttereglerne.

(75) Ved vurderingen af hver foranstaltning for sig vil Kommissionen undersøge, om den udelukkende har støttet HSY's civile aktiviteter, eller om den blev ydet til HSY uden at blive øremærket til et bestemt formål (66): — Hvis kun de civile aktiviteter blev støttet, mener Kommissionen, at EF-traktatens artikel 296 ikke finder anvendelse, og at hele foranstaltningen kan vurderes efter EF-traktatens artikel 87. — Hvis HSY som helhed blev støttet, mener Kommissionen, at eftersom 75 % af værftets aktiviteter vedrører militærproduktion, var 75 % af støtten fra staten til fordel for de militære aktiviteter og er omfattet af EF-traktatens artikel 296. De resterende 25 % af statsstøtten kan vurderes i henhold til statsstøttereglerne.

4. FORANSTALTNINGERNE: BESKRIVELSE, BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN, MODTAGNE BEMÆRKNINGER, VURDERING OG KONKLUSION

(76) Med hensyn til bemærkningerne fra Grækenland og fra interesserede parter bemærker Kommissionen, at de omfatter meget forskellige argumenter. F.eks. har klageren Elefsis i sine mange henvendelser til Kommissionen gjort gældende, at der er en lang række grunde til, at foranstaltningerne bør betragtes som uforenelig støtte. Tilsvarende har Grækenland, HSY og TKMS/GNSH gjort gældende i deres på hinanden følgende henvendelser til Kommissionen, at der er en lang række grunde til, at foranstaltningerne kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet.

(77) I henhold til EF-traktatens artikel 253 skal en kommissionsbeslutning begrundes. Kommissionen er imidlertid ikke forpligtet til at besvare alle de argumenter, der er fremført af parterne. Denne beslutning vil derfor udtrykkeligt kun behandle de væsentligste punkter, som parterne har rejst. Beslutningen vil navnlig ikke behandle nogle af de af parterne fremførte argumenter, som er klart uforenelige med de faktiske omstændigheder, som er i modstrid med bemærkninger, som den samme part har fremført i sine andre henvendelser, eller som klart kan afvises på grundlag af de faktiske omstændigheder og den vurdering, der fremgår af denne beslutning.

(78) Da denne undersøgelse omfatter et betydeligt antal foranstaltninger, er det vigtigt at nummerere dem for at lette læsningen og undgå forveksling. De fire foranstaltninger, der er omfattet af beslutningen om at indlede proceduren, vil derfor blive nummereret P1-P4. De 12 foranstaltninger, der er omfattet af beslutningen om at udvide proceduren, vil beholde det nummer, de hver især fik i den beslutning, men med et foranstillet E.

4.1. Misbrug af investeringsstøtte godkendt i 1997 (foranstaltning P1)

4.1.1. Beskrivelse af foranstaltningen

(79) Ved beslutning N 401/97 godkendte Kommissionen investeringsstøtte på 7,8 mia. GRD (22,9 mio. EUR), som Grækenland havde anmeldt den 20. juni 1997. I den pågældende beslutning blev støtten vurderet på grundlag af artikel 6 »Investeringsstøtte« i kapitel III »Støtte til omstrukturering« i Rådets direktiv 90/684/EØF, hvori det hedder: »Der må ikke ydes investeringsstøtte […], medmindre den er kædet sammen med en omstruktureringsplan, som ikke medfører nogen forøgelse af skibsværftets skibsbygningskapacitet […]. En sådan støtte kan ikke ydes til skibsreparationsværfter, medmindre den er kædet sammen med en strukturomlægningsplan, der indebærer en nedskæring af den samlede skibsreparationskapacitet«. Ifølge beslutning N 401/97 er der udarbejdet en forretningsplan, som tager sigte på at genoprette værftets konkurrenceevne gennem øget produktivitet og modernisering. Den første søjle i denne plan er en omfattende omorganisering og nedskæring af arbejdsstyrken. Navnlig vil antallet af arbejdstagere blive reduceret til 2 000 ved udgangen af 1997, og der vil blive indført mere fleksible arbejdsmetoder. Ifølge beslutning N 401/97 var hovedparten af nedskæringen af arbejdsstyrken allerede blevet gennemført på det tidspunkt, hvor beslutningen blev truffet, hvilket vil bidrage til at øge produktiviteten. Den anden søjle i omstruktureringsplanen er et investeringsprogram, som tog sigte på at erstatte gammelt og forældet udstyr med ny, opdateret teknologi. Ifølge beslutningen vil værftet i henhold til planen genoprette rentabiliteten ved afslutningen af forretningsplanen, dvs. i 2000. De samlede omkostninger ved investeringsprogrammet blev anslået til 15,62 mia. GRD (45,9 mio. EUR). Det fremgår af beslutningens beskrivende del, at dette program vil blive finansieret på følgende måde: statsstøtte på 7,81 mia. GRD (22,9 mio. EUR), en forøgelse af aktiekapitalen på 3,13 mia. GRD (9,2 mio. EUR) og banklån på 4,67 mia. GRD (13,7 mio. EUR). Kapitalforhøjelsen vil blive foretaget i samme forhold som kapitalfordelingen, dvs. 51 % fra ETVA og 49 % fra de ansatte i HSY. Det fremgår endvidere af beslutningen, at banklånene vil blive optaget på normale markedsvilkår uden statsgarantier. I sin vurdering bemærker Kommissionen, at der ifølge omstruktureringsplanen ikke er tale om nogen forøgelse af skibsbygningskapaciteten, men en nedskæring af skibsreparationskapaciteten. Kommissionen bemærker også, at støtteintensiteten (50 %) holder sig inden for den regionalstøtteintensitet, der er tilladt for Grækenland. Intensiteten er også berettiget ud fra den pågældende omstrukturerings omfang.

4.1.2. Begrundelse for indledning af proceduren

(80) Brevvekslingen mellem Grækenland og Kommissionen forud for procedurens indledning er beskrevet i kapitel 1 »Sagsforløb« i denne beslutning.

(81) I beslutningen om at indlede proceduren udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt den investeringsstøtte, der var godkendt ved beslutning N 401/97, kunne være blevet misbrugt. For det første bemærkede Kommissionen, at investeringsplanen kun var gennemført delvist og med betydelige forsinkelser. De græske myndigheder godkendte flere forlængelser af fristen til at gennemføre investeringsplanen efter den 31. december 1999 uden at forelægge spørgsmålet for Kommissionen. For det andet synes selskabet, selv om investeringsprogrammet ifølge beslutning N 401/1997 vil blive finansieret af banklån optaget på normale markedsvilkår uden statsgarantier, at have opnået lån fra en statsejet bank med rentesatser, der ikke svarer til markedsværdier, og det ser ud til, at et af lånene var omfattet af en statsgaranti. For det tredje indsendte de græske myndigheder ikke de årlige rapporter om planens gennemførelse, som de skulle i henhold til beslutning N 401/97. På grund af disse tre tilsidesættelser af beslutning N 401/97 synes investeringsstøtten at være blevet misbrugt.

4.1.3. Bemærkninger fra interesserede parter

(82) Elefsis har understreget, at det jordskælv, der blev påberåbt som begrundelse for forsinkelsen, først indtraf i september 1999. Dette er fire måneder inden afslutningen af den periode, der var fastsat til at gennemføre investeringsplanen, nemlig den 31. december 1999. Ved udgangen af 1999 havde HSY kun gennemført en lille del af investeringsplanen. Dette viser, at HSY allerede havde oplevet betydelige forsinkelser i gennemførelsen af planen, inden jordskælvet indtraf, og at HSY heller ikke kunne have afsluttet investeringsprogrammet rettidigt, hvis jordskælvet ikke var indtruffet. Tilsvarende fandt HSY's privatisering, der blev påberåbt som begrundelse for en forsinkelse, sted længe efter udgangen af 1999 og kunne derfor ikke begrunde HSY's manglende overholdelse af beslutning N 401/97. Endelig har Elefsis gjort gældende, at eftersom HSY modtog et lån, der var garanteret af staten, og lån, der ikke var på armslængdevilkår, er vilkårene i beslutning N 401/97 blevet tilsidesat. Denne yderligere støtte og investeringsstøtten bør derfor tilbagesøges.

(83) HSY fremsatte de samme bemærkninger som Grækenland; disse er opsummeret i næste afsnit.

4.1.4. Bemærkninger fra Grækenland

(84) I deres brev af 20. oktober 2004 har de græske myndigheder bekræftet, at de oprindeligt fastsatte datoen den 31. december 1999 som frist for afslutningen af investeringsplanen. I december 1999 foretog de den første kontrol af gennemførelsen af planen, som vedrørte HSY's udgifter indtil den 30. juni 1999. Det viste sig, at de beløb sig til 2,7 mia. GRD (8,1 mio. EUR), svarende til 17,7 % af de samlede udgifter i forbindelse med investeringsprogrammet. Den 27. juni 2001 godkendte de græske myndigheder en forlængelse indtil den 31. december 2001 for gennemførelsen af investeringen, fordi jordskælvet den 7. september 1999 havde forårsaget skader på værftets faciliteter og forsinket gennemførelsen af investeringsplanen. Ved beslutning af 28. december 2001 godkendte de græske myndigheder endnu en forlængelse indtil den 30. juni 2002, da investeringsplanen måtte fastfryses på grund af privatiseringsprocessen, som blev påbegyndt i januar 2001 (og blev endeligt afsluttet den 31. maj 2002). Da de græske myndigheder foretog den anden kontrol i 2002, fastslog de, at HSY's indtægter indtil den 31. december 2001 beløb sig til 9,8 mia. GRD (28,9 mio. EUR), eller 63 % af de samlede investeringsomkostninger. Ved beslutning af 14. juni 2002 godkendtes en ny forlængelse indtil den 30. juni 2004. Ved beslutning af 23. juli 2003 godkendte myndighederne en ændring af investeringsplanen. Ved denne lejlighed anmodede virksomheden om at fjerne nogle af de investeringsudgifter, der var godkendt i forbindelse med den anden kontrol. Disse udgifter var forskud vedrørende investeringer, som selskabet havde besluttet ikke at omfatte af investeringsplanen. Det samlede beløb, der var godkendt efter den anden kontrol, blev derfor nedsat til 23,3 mio. EUR, eller 50,75 % af de samlede omkostninger. Ved brev af 30. juni 2004 anmodede værftet om en ny forlængelse indtil den 31. december 2004. Investeringsstøtten er ikke hidtil blevet udbetalt til værftet.

(85) De græske myndigheder har gjort gældende, at de ved godkendelsen af forlængelserne i god tro antog, at de handlede inden for rammerne af Kommissionens godkendelsesbeslutning, og at det vedrørte eksisterende støtte, hvor ny anmeldelse ikke var påkrævet. De fandt, at det var urealistisk ikke at give mulighed for en forlængelse af en investeringsplan af en sådan størrelse og et sådant omfang, ikke mindst i forbindelse med et værft, som ikke havde nogen erfaring med gennemførelse af en sådan plan, hvilket Kommissionen selv har erkendt i sin godkendelsesbeslutning. De har også gjort gældende, at de underrettede Kommissionen om forlængelsen i november 2002. Ændringen af investeringsplanen, som de godkendte i 2003, ændrede ikke den godkendte støttes karakter, indhold eller formål. Den havde blot til formål at tilpasse planens indhold til de nye omstændigheder: privatiseringen af værftet, de nye kontrakter af helt ny art (undervandsbåde), jordskælvet i 1999 og den teknologiske udvikling. De græske myndigheder kan heller ikke se, hvordan forlængelserne kunne indvirke på indholdet af støtten og derfor dens forenelighed. Endelig har de gjort gældende, at Kommissionen bør undersøge foreneligheden af forlængelsen af investeringsplanen på grundlag af punkt 52 i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (67) (i det følgende »rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte fra 1999«). I dette tilfælde bør støtten anses for at være forenelig, eftersom rentabiliteten ifølge den reviderede plan vil blive genoprettet inden for rimelig periode, nemlig inden den 30. juni 2004. De græske myndigheder har navnlig gjort gældende, at forsinkelsen ikke er forårsaget af selskabet, men af force majeure (jordskælv i 1999 og privatisering af selskabet). Endelig vil princippet om »engangsstøtte« ikke blive tilsidesat, da støtten ville blive gennemført i forbindelse med tilpasningen af en eksisterende omstruktureringsplan.

(86) Vedrørende den manglende indsendelse af årlige rapporter om gennemførelsen af investeringsplanen er Grækenland af den opfattelse, at denne omstændighed ikke er af tilstrækkelig betydning til at forhindre en ændring af planen.

4.1.5. Vurdering

4.1.5.1. EF-traktatens artikel 296

(87) Inden der foretages en vurdering af foreneligheden efter EF-traktatens artikel 87 og 88, skal det undersøges, om EF-traktatens artikel 296 finder anvendelse. I denne henseende bemærker Kommissionen følgende elementer. For det første var investeringsstøtten blevet anmeldt af Grækenland i 1997 i overensstemmelse med proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Ved at anmelde støtten anerkendte Grækenland, at investeringsplanen hovedsagelig vedrørte HSY's civile aktiviteter (dvs. skibsreparation og skibsbygning), fordi hvis planen havde vedrørt militære aktiviteter og havde været vigtig for den nationale sikkerhed, kunne Grækenland på daværende tidspunkt have påberåbt sig EF-traktatens artikel 296 og havde ikke behøvet at anmelde denne investeringsstøtte (68). Endvidere anfægtede Grækenland ikke den godkendelsesbeslutning, hvori Kommissionen vurderede den anmeldte støtte i henhold til statsstøttereglerne. Endelig har Grækenland ikke påberåbt sig artikel 296 i sine bemærkninger til beslutningen om at indlede proceduren. De forudgående elementer er tilstrækkelige til at konkludere, at investeringsplanen ikke berørte Grækenlands sikkerhedsinteresser, og at enhver støtte, der finansierer investeringsplanen, kan behandles i henhold til statsstøttereglerne i EF-traktatens artikel 87 og 88.

4.1.5.2. Spørgsmålet, om der foreligger misbrug af støtte

(88) Den tvivl, der er rejst i tre henseender i beslutningen om at indlede proceduren, vil blive analyseret nedenfor.

(89) Med hensyn til tilsidesættelsen af betingelsen om, at lån skal optages på markedsvilkår og uden statsgarantier, finder Kommissionen, at denne tilsidesættelse har indflydelse på foreneligheden af sidstnævnte foranstaltninger og ikke investeringsstøttens forenelighed. Formålet med en sådan betingelse er således at undgå, at der ydes yderligere støtte til fordel for investeringsprogrammet (dvs. for at undgå kumulering af støtte over den intensitet, der er fastsat i beslutning N 401/97). Som det vil blive forklaret senere i denne beslutning finder Kommissionen under alle omstændigheder på basis af andre retlige grunde, at statsgarantien til HSY udgør uforenelig støtte, som skal tilbagesøges. Med hensyn til lånene finder Kommissionen ligeledes, at støtteelementet skal tilbagesøges. Da støtteelementerne vil blive tilbagesøgt, vil den oprindelige situation blive genoprettet, og HSY's finansieringsomkostninger vil ikke være lavere end markedssatsen. Ved hjælp af disse tilbagesøgninger vil formålet med betingelsen i beslutning N 401/1997 med andre ord blive opfyldt, nemlig at undgå, at der ydes yderligere støtte i form af finansiering til HSY under markedsprisen. Kommissionen afviser derfor Elefsis’ førnævnte påstand om, at både støtteelementet i lånene og garantien og den investeringsstøtte, der er godkendt ved beslutning N 401/97, er blevet tilbagesøgt.

(90) Med hensyn til den i beslutningen om at indlede proceduren anførte manglende årlige rapportering finder Kommissionen, at den omstændighed, at der ikke er indsendt årlige rapporter, ikke som sådan udgør misbrug af støtten. Det ændrer således ikke støttens karakteristika, dens virkning eller investeringsprogrammets karakteristika. Da Grækenland imidlertid ikke har fremsendt disse oplysninger rettidigt og derfor ikke har underrettet Kommissionen om forsinkelserne på det tidspunkt, hvor de indtraf, har Kommissionen været afskåret fra at træffe en beslutning om disse spørgsmål på det rigtige tidspunkt. Denne manglende indsendelse af rapporter indebærer derfor, at bevisbyrden ligger hos Grækenland — det påhviler Grækenland at bevise, at Kommissionen havde godkendt de på hinanden følgende forlængelser af fristen for at gennemføre investeringsprogrammet.

(91) Med hensyn til den forsinkede gennemførelse af investeringsplanen, som var den væsentligste tvivl, der blev rejst i beslutningen om at indlede proceduren, er Kommissionen nået til følgende konklusion. Ved beslutning N 401/97 godkendte Kommissionen støtte til fordel for investeringer, som var »kædet sammen med en omstruktureringsplan«, i overensstemmelse med kapitel III »Støtte til omstrukturering« i direktiv 90/684/EØF. Som anført i beskrivelsen af forretningsplanen i beslutning N 401/97 var investeringsplanen faktisk ikke blot kædet sammen med omstruktureringen; den var selv den ene af de to søjler i omstruktureringen, da værftet ikke havde foretaget nogen investeringer i de tidligere år og havde behov for at erstatte »gammelt og forældet udstyr med ny teknologi« for at genoprette konkurrenceevnen. I punkt 2.1 i brev af 20. oktober 2004 har de græske myndigheder bekræftet, at investeringsprogrammet havde til formål at genoprette HSY's konkurrenceevne ved hjælp af bedre produktivitet og modernisering for at blive en konkurrencedygtig virksomhed på nationalt og internationalt plan. Grækenland har også bekræftet, at formålet var at erstatte forældet udstyr, der ikke benyttes, med nyt udstyr med moderne teknologi. Det fremgår derfor af beslutning N 401/97 selv såvel som af brevene fra Grækenland, at investeringsprogrammet spillede en afgørende rolle i omstruktureringsplanen og i genoprettelsen af rentabiliteten (69). Eftersom den var »kædet sammen med en omstruktureringsplan« og af afgørende betydning for genoprettelsen af rentabiliteten, er det klart, at gennemførelsen af investeringsprogrammet ikke kunne forsinkes betydeligt. Gennemførelsen heraf var således presserende for at gøre det muligt at genoprette rentabiliteten. Kommissionen godkendte derfor en støtte til fordel for et investeringsprogram, som skulle gennemføres inden for en bestemt frist; den godkendte ikke en støtte til fordel for et investeringsprojekt, der gennemføres i fremtiden.

(92) Med hensyn til den nøjagtige tidsfrist for gennemførelsen af dette investeringsprogram fremgik den fastlagte tidsplan ikke af beslutning N 401/97. Det er kun anført i beslutning N 401/97, at »værftets rentabilitet vil være genoprettet ved afslutningen af forretningsplanen, år 2000«. I deres brev af 20. oktober 2004 har de græske myndigheder anført, at investeringsprogrammet ifølge den ministerielle afgørelse af december 2007 om ydelse af støtten skulle være afsluttet senest den 31. december 1999 (70). Denne dato fremgår imidlertid ikke af beslutning N 401/7. Kommissionen konkluderer, at investeringsprogrammet ifølge beslutning N 401/97 skulle være afsluttet senest ved udgangen af 2000.

(93) På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at det var vigtigt at overholde datoen den 31. december 2000 for at sikre, at omstruktureringsplanen blev en succes. Endvidere kunne enhver investering, der blev gennemført længe efter 2000, ikke anses for at være kædet sammen med den omstruktureringsplan, der er beskrevet i beslutning N 401/97, i overensstemmelse med direktiv 90/684/EØF.

(94) Efter denne analyse af beslutning N 401/97 skal Kommissionen undersøge, om den havde godkendt en forlængelse af fristen til at foretage investeringerne, hvis Grækenland havde anmodet herom og underrettet Kommissionen korrekt om forsinkelserne. I september 1999 ødelagde et jordskælv delvist følgende af værftets faciliteter: mure, tage, vinduer, tre bygningers struktur, rør, el-netværk, skibsbroer og kranskinner. Grækenland har gjort gældende, at jordskælvet tvang værftet til at standse investeringsplanen og fokusere på reparationen af disse skader.

(95) Værftet, som begrundede forsinkelsen med jordskælvet, anmodede i november 2000 om en første udsættelse af fristen for at afslutte investeringsprogrammet indtil den31. december 2001. Spørgsmålet er, om Kommissionen havde accepteret denne anmodning, hvis den havde modtaget den. Kommissionen bemærker, at hvis den havde anvendt punkt 52 i rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte fra 1999, havde den ikke godkendt den første forlængelse, eftersom den omstruktureringsplan, der var godkendt i 1997, klart var blevet utilstrækkelig til at genoprette rentabiliteten i betragtning af den situation, der gjorde sig gældende i november 2000, og der på daværende tidspunkt ikke forelå nogen anden omstruktureringsplan, der muliggjorde en genoprettelse af rentabiliteten. Kommissionen tvivler imidlertid på, at den ville have anvendt punkt 52 i rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte fra 1999, eftersom støtten ikke var blevet godkendt på grundlag af disse rammebestemmelser, eftersom der ikke var tale om en »ændring« af planens indhold, men blot en udsættelse af fristen for at afslutte investeringerne, og eftersom der ikke var nogen klare bestemmelser vedrørende ændringen af fristen for at afslutte investeringerne i beslutning N 401/97 og i direktiv 90/684/EØF. Da et kraftigt jordskælv endvidere er en begivenhed, der ikke er værftets og de græske myndigheders ansvar, og som er usædvanlig og ikke knyttet til økonomien og virksomheden, ville Kommissionen formentlig have fundet, at den kunne forsvare nogle måneders udsættelse. Desuden er det en vanskelig ting at gennemføre en investeringsplan, hvilket i givet fald kan nødvendiggøre nogle yderligere måneder. Selv om ét år er en lang udsættelse, er det derfor rimeligt at antage, at Kommissionen kunne have accepteret forlængelsen.

(96) Med hensyn til den anden forlængelse, som de græske myndigheder godkendte, begrundede Grækenland og HSY denne med privatiseringen af værftet, hvor investeringsplanen blev fastfrosset (71). Forsinkelsen i forbindelse med gennemførelsen af investeringsprogrammet var med andre ord et resultat af en bevidst beslutning om at suspendere gennemførelsen. Kommissionen kan absolut ikke godkende en forlængelse af fristen til at gennemføre investeringsprogrammet, når det bevidst blev besluttet at standse gennemførelsen i flere kvartaler af et år. Som tidligere konkluderet var det af afgørende betydning, at tidsplanen for gennemførelsen af omstruktureringsplanen blev overholdt. Kommissionen godkendte støtte til fordel for en bestemt omstruktureringsplan, der skulle gennemføres på et bestemt tidspunkt. Subsidiært bemærker Kommissionen, at hvis forlængelser efter den 31. december 2001 blev accepteret, ville omstruktureringsperioden blive så lang, at de investeringer, der blev foretaget efter det tidspunkt, ikke kunne anses for at være »kædet« — som omhandlet i direktiv 90/684/EØF — sammen med den omstrukturering, der blev påbegyndt allerede i 1996. Den omstruktureringsplan, der blev godkendt i 1997, var utilstrækkelig til at afhjælpe værftets vanskelige finansielle situation i årene fra 2001. Endvidere blev der i 2001-2002 gennemført betydelige omstruktureringsforanstaltninger, som var nye og ikke indgik i den omstruktureringsplan, der er beskrevet i beslutning N 401/97 (f.eks. en yderligere nedskæring af arbejdsstyrken). På baggrund af ovenstående er Kommissionen af den opfattelse, at den ikke havde godkendt en forlængelse af investeringsperioden efter den 31. december 2001.

(97) Kommissionen konkluderer derfor, at enhver støtte til fordel for investeringsudgifter efter den 31. december 2001 ikke er omfattet af beslutning N 401/97.

(98) Grækenland har gjort gældende, at selv om Kommissionen finder, at støtten til fordel for nogle investeringsudgifter ikke er omfattet af beslutning N 401/97, bør denne støtte alligevel anses for at være forenelig som omstruktureringsstøtte på grundlag af rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte fra 1999. Kommissionen skal derfor analysere, om støtten til fordel for de investeringsudgifter, som HSY har afholdt efter den 31. december 2001, kunne anses for at være forenelig. Kommissionen bemærker, at der ikke hersker tvivl om, at HSY var en kriseramt virksomhed efter den 31. december 2001. F.eks. var de tab, der var akkumuleret i de foregående år, så store, at nettoegenkapitalen var negativ. Enhver støtte, der blev ydet til selskabet, og navnlig støtte til fordel for moderniseringen af forældet udstyr, skulle derfor have været betragtet som omstruktureringsstøtte. Kommissionen finder imidlertid, at selskabet ikke opfyldte betingelserne for at modtage støtte i henhold til rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte fra 1999. F.eks. blev princippet om »engangsstøtte« i punkt 48 i disse rammebestemmelser tilsidesat, da Grækenland allerede havde ydet omstruktureringsstøtte til HSY ved ministeriel afgørelse af december 1997. Den investeringsstøtte, der blev godkendt ved beslutning N 401/97, var således omstruktureringsstøtte i henhold til direktiv 90/684/EØF og i henhold til beslutning N 401/97 selv. Punkt 48 i rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte fra 1999 giver mulighed for en undtagelse fra princippet om »engangsstøtte« under »ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder«. Kommissionen kan ikke se, hvilke ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder der kunne begrunde, at der blev ydet omstruktureringsstøtte til fordel for investeringsudgifter efter den 31. december 2001. Som tidligere konkluderet kan jordskælvet i september 1999 begrunde en begrænset udsættelse i forbindelse med gennemførelsen af investeringsplanen. Men det er ikke årsagen til udsættelsen af gennemførelsen af investeringsplanen efter den31. december 2001. Med hensyn til fastfrysningen af planen i privatiseringsprocessen opfylder den ikke definitionen på »ekstraordinære og uforudseelige omstændigheder«. Grækenland har gjort gældende, at princippet om »engangsstøtte« ikke var tilsidesat, eftersom støtten ville blive ydet som led i tilpasningen af en eksisterende omstruktureringsplan. Som der er gjort udførligt rede for, finder Kommissionen, at de investeringer, der er foretaget efter den 31. december 2001, ikke er en del af det investeringsprogram, der er beskrevet i beslutning N 401/1997. Desuden fremgår det af punkt 52 i rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte fra 1999, at »den ændrede plan skal vise, at virksomhedens rentabilitet vil blive genoprettet inden for en rimelig frist«. Ifølge den oprindelige plan skulle værftets rentabilitet være genoprettet senest i 2000. Kommissionen finder derfor, at den planlagte genoprettelse af rentabiliteten i juni 2004 var en for lang udsættelse i forhold til den oprindelige plan og ikke længere var inden for en rimelig frist. Endelig bemærker Kommissionen, at en accept af en så lang forlængelse af omstruktureringsperioden ville være ensbetydende med en omgåelse af princippet om »engangsstøtte«.

(99) Kommissionen konkluderer derfor, at støtten til fordel for de investeringsudgifter, der er afholdt indtil den 31. december 2001 og vedrører det investeringsprogram, der er beskrevet i beslutning N 401/97, kan anses for at være omfattet af beslutning N 401/97. Enhver anden støtte er ikke omfattet af beslutning N 401/97. Desuden er enhver anden støtte til fordel for andre investeringsudgifter, som HSY har afholdt, uforenelig med fællesmarkedet. Da Grækenland har oplyst, at investeringsstøtten endnu ikke er blevet udbetalt til HSY, skal ingen støtte tilbagesøges fra HSY.

4.2. Lån på 4,67 mia. GRD (13,72 mio. EUR) ydet i 1999 og dækket af en statsgaranti (foranstaltning P2)

4.2.1. Beskrivelse af foranstaltningen

(100) Grækenland har oplyst, at dette otteårige lån på 4,67 mia. GRD (13,72 mio. EUR) blev ydet af ETVA til at finansiere investeringsprogrammet (72). Ved beslutning af 8. december 1999 ydede staten en garanti og forlangte et årligt garantigebyr på 100 basispoint. Lånet blev optaget den 29. december 1999 og udbetalt til HSY i på hinanden følgende rater fra denne dato og indtil den 26. oktober 2000, op til et samlet beløb på 12,76 mio. EUR (73). Rentesatsen var ATHIBOR (EURIBOR fra den 1. januar 2001) plus 25 basispoint. Den 31. maj 2002 blev statsgarantien og lånet forlænget indtil den 30. juni 2009 og rentesatsen forhøjet med 100 basispoint. Tilbagebetalingen af kapitalen blev påbegyndt med en første betaling i december 2003.

4.2.2. Begrundelse for indledning af proceduren

(101) Ifølge beslutningen om at indlede proceduren kunne statsgarantien udgøre statsstøtte, hvis forenelighed er tvivlsom. Uanset om der er tale om støtte eller ej, fremgår det desuden af beslutning N 401/1997, at der til finansiering af investeringsprogrammet ville blive optaget banklån på normale markedsvilkår uden statsgarantier. Det ser derfor ud til, at statsgarantier per se var forbudt ved beslutning N 401/97.

4.2.3. Bemærkninger fra interesserede parter

(102) Elefsis har fremsat følgende bemærkninger til foranstaltning P2, P3 og P4. Virksomheden har gjort opmærksom på, at banklånene til finansiering af HSY ifølge beslutning N 401/97 skulle optages på normale markedsvilkår uden statsgarantier. Det kan påvises, at alle tre lån blev ydet på armslængdevilkår. For det første blev disse lån ydet fra og med udgangen af 1999, hvor HSY's finansielle situation var katastrofal og indebar risiko for tilbagekaldelse af virksomhedens driftstilladelse. For det andet blev lånene ydet på et tidspunkt, hvor det var klart, at HSY ikke havde gennemført sin omstrukturerings-/investeringsplan og ikke havde overholdt vilkårene i beslutning N 401/1997. For det tredje havde HSY i betragtning af sin katastrofale finansielle situation og de manglende armslængdevilkår ikke været i stand til at optage disse lån i den private sektor.

4.2.4. Bemærkninger fra Grækenland

(103) De græske myndigheder (såvel som HSY) har gjort gældende, at statsgarantien ikke udgør statsstøtte og blev tilbudt på normale markedsvilkår. De baserer deres analyse på følgende elementer: — Værftet kunne have optaget et lignende lån hos enhver anden bank ved at tilbyde andre sikkerhedstyper end en statsgaranti. Virksomheden kunne navnlig som sikkerhed havde tilbudt nogle fordringer i forbindelse med store kontrakter eller nogle panterettigheder i sine aktiver. — Det årlige garantigebyr på 1 % er markedssatsen. Desuden er det ikke selektivt, eftersom den græske stat ydede forskellige garantier i den pågældende periode, og i nogle tilfælde var det gebyr, som staten forlangte, meget mindre. — Selv hvis Kommissionen skulle finde, at garantigebyret lå under markedssatsen, handlede staten alligevel som en markedsøkonomisk investor, eftersom den var aktionær i HSY (via ETVA) og ville få fordel af genoprettelsen af rentabiliteten efter gennemførelsen af investeringsplanen. — Den omstændighed, at lånet havde til formål at finansiere en investeringsplan, som var blevet godkendt af Kommissionen, burde have udgjort et tilstrækkeligt solidt grundlag for, at den långivende bank og kautionisten kunne forvente, at HSY ville være i stand til at tilbagebetale lånet. — Lånet tilbagebetales og garantigebyret betales forskriftsmæssigt.

4.2.5. Vurdering

4.2.5.1. EF-traktatens artikel 296

(104) Inden der foretages en vurdering af foreneligheden efter EF-traktatens artikel 87, skal det undersøges, om EF-traktatens artikel 296 finder anvendelse. Kommissionen bemærker, at HSY på grundlag af beslutningen om ydelsen var forpligtet til at anvende det garanterede lån samt de to andre lån, der var omfattet af beslutningen om at indlede proceduren (dvs. foranstaltning P3 og P4), til finansieringen af investeringsprogrammet (74). Som konkluderet i forbindelse med vurderingen af foranstaltning P1 er investeringsprogrammet ikke omfattet af EF-traktatens artikel 296. Kommissionen finder derfor, at disse tre lån, der var øremærket til finansieringen af investeringsprogrammet, er omfattet af statsstøttereglerne og ikke EF-traktatens artikel 296.

4.2.5.2. Forekomst af støtte

(105) Det skal først undersøges, om statsgarantien opfylder betingelserne for at være statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(106) For at vurdere, om der foreligger støtte i forbindelse med de forskellige garantier, der undersøges i denne beslutning, vil Kommissionen anvende meddelelsen fra Kommissionen om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 angående statsstøtte i form af garantier (75) (i det følgende »meddelelsen om garantier«), som blev offentliggjort i marts 2000. Som anført i dens afsnit 1.4 var formålet hermed imidlertid ikke en ændring af politikken, men snarere mere detaljeret at redegøre for den metode, som Kommissionen indtil da anvendte til at vurdere garantier. Principperne i meddelelsen om garantier kan derfor også anvendes til at vurdere de garantier, der er ydet inden marts 2000. I overensstemmelse med denne konklusion anvendte Kommissionen i beslutningen om at indlede proceduren meddelelsen om garantier til at vurdere foranstaltning P2. Grækenland anfægtede ikke denne anvendelse. Omvendt anvendte Grækenland den også til at vurdere foranstaltning P2 (76).

(107) For at en foranstaltning falder ind under artikel 87, stk. 1, skal den for det første omfatte statsmidler. Dette er tilfældet med hensyn til foranstaltning P2, da staten ved at yde denne garanti sætter statsmidler på spil.

(108) For det andet skal det undersøges, om foranstaltningen er selektiv eller ej. Grækenland har gjort gældende, at staten har ydet forskellige garantier til andre virksomheder og også forlangt en præmie på 1 %. Grækenland fremlagde en liste over disse virksomheder. Efter Kommissionens opfattelse viser denne omstændighed ikke, at foranstaltningen var en generel foranstaltning. For at være en generel foranstaltning skal en foranstaltning gælde alle erhvervsdrivende på en medlemsstats område. Den skal reelt være åben for alle virksomheder på samme vilkår, og den må ikke i praksis kunne gøres mindre generel, f.eks. ved at staten har diskretionær beføjelse til at yde støtten, eller gennem andre faktorer, der begrænser dens virkning i praksis. Den foreliggende foranstaltning kan derfor ikke anses for at være en generel foranstaltning. Blot fordi visse virksomheder har modtaget en statsgaranti, betyder dette ikke, at alle virksomhederne kunne få en garanti. Grækenland har ikke påvist, at ydelsen af en statsgaranti er åben for alle erhvervsdrivende på samme vilkår. Desuden er alle virksomhederne på den liste, som Grækenland har fremlagt, statsejede virksomheder eller virksomheder, der udfører en række militære aktiviteter. Det lader derfor til, at private virksomheder ikke havde kunnet få en sådan garanti til finansieringen af deres normale aktiviteter. Grækenland anfører faktisk ikke det retsgrundlag, hvorpå finansministeren den 8. december 1999 besluttede at yde garantien. Det er sandsynligt, at det er lov 2322/1995, der er en selektiv foranstaltning, som det vil blive forklaret i forbindelse med vurderingen af foranstaltning E12b.

(109) For det tredje skal det påvises, at der foreligger en fordel. I overensstemmelse med punkt 2.2.2 i meddelelsen om garantier er der ingen formodning om støtte til långiveren, eftersom garantien blev ydet inden ydelsen af lånet og ikke »efterfølgende«. Det er derfor støtten til låntageren, der skal undersøges, som defineret i punkt 2.1.1 i meddelelsen om garantier. Grækenland har gjort gældende, at der ikke er tale om nogen fordel, eftersom HSY kunne have opnået et lignede lån ved at tilbyde en bank anden sikkerhed i stedet for en statsgaranti. Efter Kommissionens opfattelse behøver den ikke at undersøge, om HSY ved at tilbyde anden sikkerhed kunne have opnået dette lån eller ej. Kommissionen skal dog vurdere, om den faktiske transaktion, som staten har gennemført, nemlig ydelse af en garanti for et lån uden nogen sikkerhed, havde været acceptabelt for en markedsøkonomisk investor. En garanti for et lån, der er sikret ved et pant i aktiver eller ved overdragelse af fordringer, udgør en anden transaktion. Som anført i punkt 2.1.1 i meddelelsen om garantier er en af de potentielle fordele ved statsgarantien låntagerens mulighed for at »stille mindre sikkerhed«. Selv om muligheden for at opnå finansiering ved at tilbyde mere sikkerhed skulle vurderes, har Kommissionen desuden allerede konkluderet i afsnit 3.1 i denne beslutning, at HSY ikke havde opnået lån eller garantier hos private banker efter den 30. juni 1999, selv hvis selskabet havde tilbudt banken sikkerhed. Kommissionen konkluderer, at eftersom statsgarantien blev ydet i december 1999, gav den HSY en fordel ved at tilvejebringe finansiering, som HSY ikke kunne have opnået på markedet.

(110) Grækenland har også gjort gældende, at garantigebyret på 1 % var markedsprisen, og at der derfor ikke er tale om nogen fordel. Kommissionen bemærker, at Grækenland ikke fremlagde nogen markedsdata, som viser, at banker var rede til at yde en garanti til den pris. Grækenland fremlagde kun en liste over garantier, som staten havde ydet i samme periode til samme pris. Kommissionen forstår ikke, hvordan denne liste over statsgarantier kunne bevise, at det garantigebyr, der blev forlangt af HSY, er i overensstemmelse med markedet og ikke udgør støtte. Denne liste kan navnlig ikke betragtes som »en statsgarantiordning [, der] ikke udgør statsstøtte efter artikel 87, stk. 1«, da den, som garantien til fordel for HSY viser, ikke opfylder mange af betingelserne i punkt 4.3 i meddelelsen om garantier. Selv om et garantigebyr på 1 % kunne være i overensstemmelse med markedet for andre (sunde) virksomheder, ville dette endvidere ikke automatisk betyde, at det var tilfældet med hensyn til en kriseramt virksomhed som HSY.

(111) Med hensyn til påstanden om, at et garantigebyr under markedsprisen kunne være acceptabelt for en privat investor under lignende omstændigheder, fordi Grækenland var aktionær i HSY, har Kommissionen allerede afvist denne påstand i afsnit 3.1 i denne beslutning.

(112) Det fremgår også af afsnit 3.1, at der fra den 30. juni 1999 forelå tilstrækkelige oplysninger til at konkludere, at det ikke var lykkedes HSY at indgå nok skibsbygningskontrakter til at genoprette sin rentabilitet, og at det ville opleve store tab i 1999 og 2000. Mens den omstændighed, at lånet finansierede en investeringsplan, der var godkendt af Kommissionen i 1997, havde bestyrket en potentiel långiver i 1997 og 1998, havde det ikke bestyrket en bank i december 1999, eftersom det var klart, at forretningsplanen var slået fejl. Grækenlands argumentation i denne henseende må derfor afvises.

(113) Endelig med hensyn til den omstændighed, at lånet, som Grækenland har gjort gældende, tilbagebetales i overensstemmelse med vilkårene i kontrakten, kan Kommissionen ikke se, hvordan det kunne bevise, at en privat bank ville have ydet det pågældende lån. Det afgørende er således virksomhedens situation og de oplysninger, der var tilgængelige på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet (77). Som et subsidiært element bemærker Kommissionen, at værftet i overensstemmelse med de oplysninger, der var tilgængelige på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet, og på grundlag af hvilke det kunne forventes, at værftet ville notere alvorlige tab i de følgende år, virkelig har registreret store tab i de følgende år, og dens nettoegenkapital blev virkelig meget negativ. Desuden overlevede HSY kun (og er derfor i stand til at tilbagebetale lånet) på grund af den fortsatte støtte i form af statsstøtte.

(114) På baggrund af ovenstående er Kommissionen af den opfattelse, at foranstaltningen giver HSY en fordel.

(115) Denne selektive fordel fordrejer konkurrencen, fordi den tilvejebringer finansiering på et tidspunkt, hvor HSY ikke havde modtaget finansiering fra markedet og var kriseramt. Foranstaltningen bidrog derfor til at holde HSY i live og finansiere dets aktiviteter. Eftersom nogle af HSY's konkurrenter er etableret i andre medlemsstater (78), påvirker denne konkurrencefordrejning samhandelen mellem medlemsstaterne (79).

(116) Da garantien opfylder alle betingelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, udgør den statsstøtte. Da den i strid med kravet i EF-traktatens artikel 88, stk. 3, blev ydet uden forudgående anmeldelse, udgør den ulovlig støtte.

(117) Da Kommissionen lige har påvist, at en selektiv fordel, som er tildelt HSY, fordrejer konkurrence og samhandel, vil Kommissionen ikke gentage analysen af, om der foreligger en fordrejning af konkurrencen og samhandelen, i sin vurdering af de resterende foranstaltninger.

4.2.5.3. Støttens forenelighed

(118) Med hensyn til foreneligheden i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, bemærker Kommissionen, at ingen af bestemmelserne i artikel 87, stk. 2, og artikel 87, stk. 3, litra b) og d), finder anvendelse. Med hensyn til foreneligheden i henhold til artikel 87, stk. 3, litra a), c) og e), blev støtte til skibsbygning fra den 1. januar 1999 reguleret ved Rådets forordning (EF) nr. 1540/98 af 29. juni 1998 om nye regler for støtte til skibsbygningsindustrien (80) (i det følgende »forordning (EF) nr. 1540/98«). Eftersom det garanterede lån havde til formål at finansiere en investeringsplan, der indgik i en omstruktureringsplan, og eftersom HSY desuden var kriseramt, bør statsgarantien vurderes på grundlag af artikel 5 i forordning (EF) nr. 1540/98. Det er klart, at foranstaltningen ikke opfylder betingelserne i denne artikel. Det fremgår navnlig af artikel 5, at omstruktureringsstøtte »undtagelsesvis [kan] betragtes som forenelig med fællesmarkedet, forudsat at den er i overensstemmelse med Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder«. De rammebestemmelser, der fandt anvendelse på det tidspunkt, hvor garantien blev ydet, var rammebestemmelserne for rednings- og omstruktureringsstøtte fra 1999, som var blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 9. oktober 1999 (81) og trådte i kraft samme dag. Flere af de betingelser for godkendelse af støtte, der er anført i afsnit 3.2.2 i disse rammebestemmelser, er ikke opfyldt. F.eks. med hensyn til betingelse b) »Genoprettelse af virksomhedens rentabilitet« bemærker Kommissionen, at statsgarantien finansierede en investeringsplan, der indgik i en omstruktureringsplan, som i december 1999 var blevet fuldstændig utilstrækkelig til at genoprette HSY's rentabilitet på længere sigt. Med hensyn til betingelse d) »Støtten begrænses til et minimum« havde Kommissionen allerede fastslået i beslutning N 401/1997, at statsstøtte maksimalt kunne udgøre 50 % af investeringsomkostningerne, og at de resterende 50 % ville blive finansieret af midler fra aktionærerne og banklån optaget på markedsvilkår. Der kunne derfor ikke ydes yderligere støtte til fordel for investeringsplanen, da den maksimale støtteintensitet på 50 % i modsat fald ville blive overskredet. Statsgarantien tilsidesatte også princippet om »engangsstøtte« i afsnit 3.2.3 i rammebestemmelserne for rednings- og omstr