*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 13. februar 1985

om praeferencetariffen for naturgas til gartneriet i Nederlandene

(Kun den nederlandske tekst er autentisk)

(85/215/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den faelles markedsordning for frugt og groensager (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 1332/84 (2), og Raadets forordning (EOEF) nr. 234/68 af 27. februar 1968 om oprettelse af en faelles markedsordning for levende planter og blomsterdyrkningens produkter (3), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 364/82 (4),

efter i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

1. I Nederlandene gaelder der en saerlig tarif for naturgas, som leveres til gartneriet. For ca. ti aar siden medfoerte anvendelsen af svaer braendselsolie inden for gartneriet en betydelig luftforurening, hvorfor den nederlandske regering besluttede at fremme omstillingen til naturgas i denne sektor. For naervaerende daekkes mere end 95 % af det nederlandske gartneris energiforbrug ved naturgas.

2. For at kunne vurdere denne specielle situation maa foelgende forhold i Nederlandene tages i betragtning:

- naturgasproduktionen varetages af dels Nederlandse Aardgasmaatschappij (NAM), som udnytter de store forekomster ved Groningen, og dels en raekke on- og offshore producenter,

- transport, import, eksport og direkte salg til de stoerste kunder paa transportnettet varetages af NV Nederlandse Gasunie i Groningen, herefter benaevnt Gasunie,

- distributionen til de mindre forbrugere varetages af lokale selskaber, der er sammensluttet i Vereiniging van Exploitanten van gasbedrijven in Nederland, herefter benaevnt VEGIN.

Det direkte salg fra Gasunie udgoer ca. 45 % af den distribuerede gasmaengde. Gasunie forsyner 136 distributionsselskaber, 29 elektricitetsvaerker, 389 store industrivirksomheder, samt gartneriet, der som helhed er repraesenteret ved »Landbouwschap«.

Gasunie afslutter individuelle standardkontrakter med storaftagerne uanset forbrugerkategori. Der er tale om leverancer til storaftagere, som hver aftager over 170 000 m3 om aaret ved saavel direkte som indirekte leverancer. Gasunie afslutter kontrakter med VEGIN om salg til mindre forbrugere og gartneriet.

3. Med hensyn til gartnerierne kan det naevnes, at der i 1981 fandtes en praeferencetarif, der boed paa mere fordelagtige betingelser. Da Kommissionen fandt, at fordelene ved denne tarif maatte betragtes som en stoette, der var uforenelig med traktatens artikel 92, vedtog den den 15. december 1981 en beslutning (1), som principielt forpligtede den nederlandske regering til at traeffe de fornoedne foranstaltninger til at sikre, at stoetten blev afskaffet.

Efter vedtagelsen af denne beslutning, som i oevrigt af den nederlandske regering og Landbouwschap blev indbragt for De europaeiske Faellesskabers Domstol, blev der foert forhandlinger mellem Kommissionen og den nederlandske regering. Resultatet heraf blev en aftale om ordlyden af en ny kontrakt mellem Gasunie og Landbouwschap, der skulle gaelde fra den 1. april 1983 til den 30. september 1984.

Kontrakten indebar foelgende:

a) tilpasning af gartneritariffen til industritariffen under hensyn til varmepariteten mellem gas og svaer braendselsolie, fastlagt af »Centraal Bureau voor de Statistiek«, (CBS);

b) den pris, der blev bestemt ved hjaelp af gennemsnittet af CBS-priserne, skulle desuden forhoejes med et tillaeg paa 0,5 cent/m3 for gartneriet;

c) at der for landbruget skulle gaelde en klausul om kvartalsvis revision ligesom for industrien.

Som foelge af denne aftale ophaevede Kommissionen beslutningen af 15. december 1981 ved beslutnng af 22. juli 1982 (2), og den nederlandske regering og Landbouwschap trak deres klage for Domstolen tilbage.

4. I slutningen af september 1984 blev der indgaaet en ny kontrakt mellem Gasunie, VEGIN og Landbouwschap. Da gasprisen kun blev aftalt mellem Landbouwschap og Gasunie, vil kun disse to blive naevnt i det foelgende. Kontrakten, der er gyldig fra den 1. oktober 1984 til den 1. oktober 1985, gaar isaer ud paa, at prisen paa gas til gartneriet fastfryses paa prisgennemsnittet for 1983, forhoejet med en fast procentsats paa 10 %, hvilket giver 42,5 cent/m3 . Hvis den siden den 1. april 1983 gaeldende beregningsmetode var blevet anvendt, skulle prisen have vaeret, fastsat til 46,6 cent/m3 i fjerde kvartal af 1984 og 48 cent/m3 i foerste kvartal af 1985. Denne metode er dog ikke endegyldigt opgivet; den er fortsat gyldig i princippet og vil endog kunne blive anvendt som en kompensationsordning i ovennaevnte periode.

Hvis prisen efter den gamle metode ligger under den pris, der har vaeret anvendt siden den 1. oktober 1984, vil den paagaeldende forskel kunne anvendes som kompensation for den fordel, der er opnaaet i den foregaaende periode, hvor forholdet mellem priserne har vaeret det modsatte.

I foerste kvartal af 1985 fastfroes Gasunie ogsaa industritarifferne, hvilket medfoerte et prisfald paa fra 1,341 til 1,478 cent/m3 afhaengigt af forbrugervirksomhedens stoerrelse. Dette svarer til en nedsaettelse af industripriserne paa ca. 3 %.

Den nye ordning giver for en gartneribedrift en fordel paa:

- 4,1 cent/m3 i fjerde kvartal af 1984,

- 5,5 cent/m3 i foerste kvartal af 1985,

Kontrakten mellem Landbouwschap og Gasunie vedroerer koeb af ca. 2,4 mia m3 naturgas om aaret til ca. 8 000 gartnerier.

5. Gasunie er et privatretligt selskab, af hvis kapital 40 % ejes af Staatsmijnen (der ifoelge lov udelukkende udoever virksomhed paa grundlag af markedsreglerne, og hvis kapital 100 % ejes af den nederlandske stat), 10 % af den nederlandske stat, 25 % af Shell Nederland og 25 % af Esso Nederland NV (EXXON). De standardkontrakter og prisaftaler, som dette selskab indgaar, er saaledes privatretlige kontrakter. Statens udbytte af den virksomhed, Gasunie udoever, kan opdeles i to hovedposter: skat paa bruttofortjenesten, og deltagelse i nettoudbyttet efter fradrag af skat. Statens indtaegter fra Gasunie, inklusive skat, kan saaledes saettes til 85-90 % af det samlede udbytte.

Gasunie administreres af en bestyrelse, der har mellem otte og tolv medlemmer, hvoraf en eller to udpeges af oekonomiministeren og de andre vaelges af aktionaerernes generalforsamling. Direktoeren vaelges af generalforsamlingen paa en dobbeltliste, som bestyrelsen foreslaar, og som er godkendt af oekonomiministeren. Bestyrelsen taeller paa nuvaerende tidspunkt otte medlemmer, hvoraf et medlem er udpeget af staten, tre repraesenterer Staatsmijnen og hvor hvert olieselskab har to repraesentanter. Prisfastsaettelserne kraever godkendelse af bestyrelsen med 3/4 af stemmerne, og virksomhederne Shell og Esso kan derfor modsaette sig afgoerelser, der ikke er i overensstemmelse med deres interesser.

Imidlertid har oekonomiministeren siden 1963 ved en aftale med Gasunie forbeholdt sig ret til at godkende salgspriser og leveringsbetingelser for leverancerne til de offentlige distributoerer i Nederlandene, hvorimod godkendelsen for oevrige leverancer kun gaelder prisen. Ministeren forbeholder sig ligeledes ret til at godkende investeringer i ledningsnet og andre transportmidler samt oplagring, og ogsaa planen for gasafsaetningen. Den nederlandske regering har saaledes meddelt, at de af Gasunie fastsatte betingelser og tariffer skal godkendes af oekonomiministeren, og Gasunie har forpligtet sig til ikke at indgaa aftaler om gasleverancer, der ikke er i overensstemmelse med det prisniveau, som i sidste instans er godkendt af ministeren for den paagaeldende aftagergruppe paa tidspunktet for disse aftalers indgaaelse. Ministerens befoejelse falder inden for rammerne af den normale priskontrol.

OEkonomiministeren raader desuden over visse befoejelser med hensyn til gaspriser. I medfoer af artikel 2 i lov af 19. december 1974 (1) om priser og tariffer for levering af naturgas (lov om priser paa naturgas) kan oekonomiministeren, hvis naturgassen leveres til en pris, der efter hans opfattelse ligger under gassens vaerdi, forbyde at levere eller lade levere naturgas i Nederlandene eller til udlandet til en pris, der ligger under den af ham fastsatte; i medfoer af artikel 2, § 3, i samme lov kan oekonomiministeren fastsaette forskellige priser for forskellige kategorier af gas. Ifoelge oplysninger fra den nederlandske regering er denne lov, skoent den fortsat er i kraft, ikke hidtil blevet anvendt.

6. Nederlandene

a) tegner sig for oejeblikket for

- 75 % af vaeksthusproduktionen af agurker og drueagurker i Faellesskabet,

- 40 % af salatproduktionen, og

- 65 % af tomatproduktionen,

b) og eksporterer

- 91 % af landets tomatproduktion,

- 68 % af produktionen af agurker og drueagurker,

- 84 % af produktionen af snitblomster;

Forbundsrepublikken Tyskland alene aftager

- 55 % af tomateksporten,

- 73 % af eksporten af agurker og drueagurker,

- 62 % af eksporten af blomster og blomsterknopper fra Nederlandene.

Udfoerslen af blomster har i stigende grad trykket det tyske marked siden 1975. Udfoerslen af disse produkter til Det forenede Kongerige, Danmark, Belgien og Frankrig er steget betydeligt siden 1974.

7. Fyringsomkostningerne udgoer en vaesentlig del (25 til 30 %) af produktionsomkostningerne for groensager og blomster dyrket i opvarmede vaeksthuse.

Disse omkostninger varierer staerkt fra medlemsstat til medlemsstat afhaengigt af den type braendstof, der anvendes af gartneriet i hver medlemsstat, og de forskellige betingelser, der goer sig gaeldende i medlemsstaterne vedroerende prisdannelsen for olieprodukter.

II

1. Paa grundlag af den meddelelse om den nye kontrakt mellem Gasunie, VEGIN og Landbouwschap, som den nederlandske regering gav den 4. oktober 1984, fandt Kommissionen efter en indledende undersoegelse, at anvendelsen af en praeferencetarif for naturgas leveret til gartneriet i Nederlandene giver denne sektor en fordel, der udgoer en stoette, som paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer konkurrencen, og at der er tale om en stoette, som er uforenelig med faellesmarkedet i den i traktatens artikel 92, stk. 1, omhandlede betydning. Den indledte derfor den 27. november 1984 proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til stoetten (2).

2. Den nederlandske regering svarede den 21. december 1984 Kommissionen, at den saerlige gartneritarif for naturgas foelger af en kontrakt indgaaet mellem Gasunie, VEGIN og Landbouwschap, og at den ikke kan sidestilles med statsstoette.

I sin stillingtagen og i svarene af 3. januar og 1. februar 1985 paa Kommissionens spoergsmaal fremfoerte den nederlandske regering desuden foelgende:

a) den oekonomiske situation har aendret sig fundamentalt siden 1982, paa trods af det forhold, at gasprisen paa lang sigt i princippet skal betragtes som vaerende knyttet til prisen paa olieprodukter, har det vist sig noedvendigt midlertidigt at tage hensyn til konkurrencen fra kul;

b) prisen paa svaer braendselsolie er steget betydelig, isaer som foelge af dollarens stigende vaerdi. Det kan forventes, at dollarens vaerdi vil falde i naer fremtid; det er i de kontraherende parters interesse at stabilisere gasprisen, som ellers vil afspejle denne udvikling i prisen paa svaer braendselsolie;

c) gasprisen er naaet op paa et saadant niveau, at det i hele Europa er blevet fordelagtigt for gartnerierne at anvende kul i stedet for gas eller braendselsolie til opvarmning af vaeksthuse; i modsaetning til braendselsolie og gas er prisen paa kul faldet. Kullets andel af den samlede braendselsmaengde, der anvendes inden for vaeksthusgartneriet, er i perioden 1980/81 til 1984 steget fra 5 % til 20 % i Nederlandenes nabolande; i Nederlandene er antallet af bedrifter, der er blevet omstillet til kul, steget fra 1 til 22 (af i alt 8 000) i samme periode;

d) udskiftningen med kul er blevet attraktiv for nogle nederlandske gartnerivirksomheder, naar gasprisen er naaet op paa ca. 37 til 38 cents/m3; med en pris paa over 42 til 43 cents/m3 bliver udskiftning en reel valgmulighed for en betydelig del af brugerne.

Det er derfor noedvendigt for Gasunie at nedsaette gaspriserne for ikke at miste kunder.

Der forhandles ogsaa om gaspriserne med de lande, der aftager gas;

e) gasprisen for industrien blev ogsaa saenket i foerste kvartal af 1985 af ovennaevnte grunde, omend i mindre omfang end for gartnerierhvervet. I foerste kvartal af 1985 er nedsaettelsen af gasprisen i forhold til den pris, der er beregnet ud fra prisen paa svaer braendselsolie, paa 3 % for industrien, medens den er paa 12 % for gartneriet.

Denne differentiering af nedsaettelsen er berettiget, fordi kul egner sig bedre til anvendelse i gartneriet end i industrien af foelgende grunde:

- kedlerne skal i naer fremtid udskiftes i ca. 60 % af de nederlandske gartnerivirksomheder;

- braendelsudgifternes andel af de samlede udgifter er mindre i industrien; en aendring er derfor mere fordelagtig for gartneriet;

- energibesparelsen er naaet meget laengere i gartneriet end i industrien; industrien kan vinde endnu mere paa dette omraade, og mere end ved overgang til kul;

- det ekstra arbejde ved anvendelse af kul taeller mindre i en familiedrevet gartnerivirksomhed end i industrien;

- afskrivningsperioden i industrien er 2 til 3 aar, medens den er 5 aar i gartnerierhvervet.

3. Flere medlemsstater og andre interesserede parter har meddelt Kommissionen deres bemaerkninger. Alle undtagen Landbouwschap (Nederlandene) anser, at praeferencetariffen for naturgas til gartneriet i Nederlandene udgoer en stoette i den i traktatens artikel 92, stk. 1, omhandlede betydning, og at den er uforenelig med faellesmarkedet, da den paavirker handelen mellem medlemsstaterne og fordrejer konkurrencen ved at begunstige visse virksomheder. Desuden er der givet udtryk for alvorlig bekymring med hensyn til de skadevirkninger, som denne foranstaltning kan medfoere for gartneriet i andre medlemsstater. Under Raadets samlinger i oktober, november og december 1984 samt i januar 1985 udtrykte flere medlemsstater gentagne gange deres bekymring og redegjorde for det stigende pres, de var udsat for fra deres egne gartnerivirksomheder paa grund af den efter deres opfattelse illoyale konkurrence fra de nederlandske gartnerivirksomheder.

III

1. I henhold til artikel 31 i forordning (EOEF) nr. 1035/72 og artikel 11 i forordning (EOEF) nr. 234/68 finder traktatens artikel 92 til 94 anvendelse paa gartneriet.

I henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, er stoette, som ydes af staten eller af statsmidler under enhver taenkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med faellesmarkedet i det omfang, den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

Den pris, hvortil naturgas leveres til nederlandske gartnere, kan karakteriseres som en praeferencetarif. En praeferencetarif er omfattet af forbudet i traktatens artikel 92, stk. 1, naar foelgende tre forhold foreligger:

- den er til fordel for visse virksomheder eller visse produktioner, der konkurrerer med virksomheder og produktioner i andre medlemsstater, naar de paagaeldende produkter er genstand for handel mellem medlemsstaterne;

- den er paalagt af de offentlige myndigheder;

- den giver anledning til statsgodtgoerelse til distributionsselskabet eller anledning til faerre statsindtaegter.

2. Eksistensen af praeferencetariffen for naturgas til det nederlandske gartneri medfoerer en fordel for denne sektor. Da der ogsaa findes industrigrene, der vil kunne omstille sig til kul, er forskellen i nedsaettelsen af gasprisen for gartnerisektoren i forhold til industrien ikke berttiget. En saadan differentiering skal, for at vaere lovlig, hvile paa objektive og verificerbare kriterier. 3. Inden foranstaltningen undersoeges ud fra denne synsvinkel, boer det i det foreliggende tilfaelde fastslaas, om det drejer sig om en statsstoette eller stoette ydet med statsmidler; i denne forbindelse er det noedvendigt naermere at fastslaa arten af statens intervention.

Staten er - delvis via Staatsmijnen, der er en offentlig virksomhed med handelsstatus - indehaver af 50 % af kapitalen i Gasunie; den har dog ikke aktiemajoritet, og den raader heller ikke over et afgoerende stemmeflertal, naar der skal traeffes prisafgoerelser.

Tarifferne gaelder i oevrigt foerst efter oekonomiministeriets godkendelse. Selv om denne godkendelse sker inden for rammerne af de generelle befoejelser, som ministeren har, er staten ikke desto mindre i stand til at oeve indflydelse paa tariffernes niveau; af den nederlandske regerings oplysninger fremgaar, at Gasunie, ved aftale har forpligtet sig til »ikke at indgaa aftaler om gasleverancer, der ikke er i overensstemmelse med det prisniveau, der i sidste instans er godkendt af ministeren for den paagaeldende aftagergruppe paa tidspunktet for disse aftalers indgaaelse«. Det kan heraf konkluderes, at det er staten, der i sidste omgang har en afgoerende indflydelse, om ikke paa anden vis saa ved vetobefoejelser med hensyn til fastlaeggelse af den fordel, der indroemmes gartnerivirksomhed.

Med hensyn til gartneritariffen tager Gasunie desuden hensyn til de oekonomiske noedvendigheder, som den nederlandske stat udstikker.

4. Denne konklusion bekraeftes af en gennemgang af de tariffer, som denne virksomhed anvender for naturgas. Efter en normal oekonomisk betragtning er der ikke grundlag for en saa gunstig tarif for gartnerne.

5. Med hensyn til vurderingen af de tarifdifferentieringer, der omtales i punkt III, stk. 2, ovenfor, er der i princippet intet til hinder for, at en privat eller offentlig virksomhed differentierer sine tariffer efter anvendelsen af den vare, den saelger; en saadan differentiering boer dog hvile paa sunde og indlysende oekonomiske praemisser saa som oensket om at sikre gassens konkurrencedygtighed paa de forskellige forbrugermarkeder samt paa ligebehandling af gartnerierhvervet og andre forbrugere i en ligende situation.

Dette er ikke tilfaeldet i den foreliggende sag:

a) Ifoelge princippet om en sammenhaengende og gennemskuelig tarifpolitik boer prisen paa gas til gartneriet normalt udvikle sig analogt med den pris, som den sammenlignelige naturgasforbrugende industri i Nederlandene betaler. Hidtil har politikken i Nederlandene bestaaet i at rette gasprisen ind efter prisen paa olieprodukter.

Den nederlandske regering erklaerer, at den ikke vil opgive dette princip. Den nye kontrakt vil derfor ogsaa kun blive anvendt i en begraenset periode og vil indeholde en udligningsklausul.

Det staar dog klart, at den nuvaerende pris blev fastsat under hensyntagen til gassens konkurrencesituation i forhold til kul. At der tages hensyn til andet braendsel end svaer braendselsolie, stoeder ikke paa nogen principiel indvending, selv om der ud fra Faellesskabets energipolitik intet er til hinder for en foroegelse af kulforbruget. Under denne forudsaetning skal det dog vaere en aendring, der er berettiget paa det oekonomiske plan, og som anvendes uden forskelsbehandling; med henblik herpaa boer det undersoeges, om den paagaeldende hensyntagen ikke ligger ud over de forskellige braendselsstoffers objektive karakteristika, baade set ud fra prisforholdet og ud fra de faktiske substitutionsmuligheder.

Hensyntagen til kullets konkurrencedygtighed er kun midlertidig, da den paagaeldende kontrakt er begraenset til et aar, og den nederlandske regering understreger, at den vil bibeholde princippet om gensidig afhaengighed mellem priserne paa gas og olieprodukter. Den nuvaerende ordning er derfor ikke permanent, og den nederlandske regerings fremtidige holdning er uvis.

En saadan foreloebig ordning kan kun faa en begraenset indflydelse paa vaeksthusgartnernes valg af kulfyring. At der hersker betaenkelighed med hensyn til den oekonomiske betydning og til den fare, som anvendelsen af kul i gartnerierhvervet udgoer, synes derfor berettiget i forbindelse med den gaspris, som den nederlandske regering har angivet; argumenteringen forekommer under alle omstaendigheder inkonsekvent.

Princippet om gensidig afhaengighed mellem gas og svaer braendselsolie kan heller ikke anses for at vaere overholdt, selv hvis der indfoeres en ordning til udligning fra et kvartal til det efterfoelgende, som omhandlet i punkt I, stk. 4. I betragtning af den nuvaerende pris paa svaer braendselsolie er det lidet sandsynligt, at denne udligningsordning rent faktisk vil finde anvendelse.

b) For at begrunde en tidsbegraenset undtagelse fra dette princip fremfoerer den nederlandske regering, at prisen paa svaer braendselsolie har udviklet sig uregelmaessigt, da den er blevet staerkt paavirket af den amerikanske dollars stigende vaerdi, men at denne udvikling ikke kan anses for permanent, idet et fald i markedsprisen kan forventes i naer fremtid, og en foranstaltning til sikring af prisstabiliteten vil derfor vaere noedvendig. Prisstabiliteten er et forstaaeligt oenske, selv om det er overraskende, at en privat virksomhed ikke skulle benytte den fordel, som markedet byder den.

Den nederlandske regering anfoerer desuden, at der er for stort udbud af gas paa det europaeiske marked, hvilket medfoerer afsaetningsproblemer for Gasunie. I denne forbindelse skal det bemaerkes, at den nederlandske regering ikke synes at oenske, at den nuvaerende naturgasproduktion formindskes, og saaledes foranledige at forekomsterne opbruges paa et senere tidspunkt.

Disse argumenter gaelder imidlertid ikke udelukkende for gartneriet. Saafremt formaalet med prisnedsaettelsen var at fastholde kunderne, maatte prisen saenkes for alle sammenlignelige forbrugssektorer. Desuden er en prisfastsaettelse for gas paa forskelligt grundlag for gartnerierhvervet og sammenlignelige forbrugere inden for industrien i strid med princippet om ikke-forskelsbehandling, saaledes som dette ville foelge af en sammenhaengende politik baseret paa kul.

Den nederlandske regering har ikke fremlagt talmateriale, der viser, at det er berettiget at anvende forskellige priser for gartnerierhvervet og de oevrige erhverv.

c) Den nederlandske regering fremhaever ganske vist risikoen for stigende anvendelse af kul i stedet for gas til opvarmning af vaeksthuse; der argumenteres imidlertid ikke tilstraekkeligt overbevisende for, at det skulle vaere berettiget at behandle gartneriet og sammenlignelige erhvervssektorer forskelligt.

Det er indlysende, at der er risiko for, at ogsaa andre erhverv foretager omstilling til kul. Derfor er afgoerelsen om kun at tilbyde gartnerierhvervet lave praeferencepriser ensbetydende med en diskrimination af disse erhverv. Et yderligere element, der kan tages i betragtning ved prisfastsaettelsen for energi, er leveringsomkostningerne. Disse er hoejere ved levering til det nederlandske gartneri end ved levering til industrien. Dette omkostningselement kan derfor endnu mindre berettige prisforskelle for gartnerierhvervet i forhold til industrien.

6. Den pris, der er aftalt mellem Gasunie og Landbouwschap afspejler paa ingen maade den konkurrencesituation, der hersker mellem kul og gas inden for gartnerierhvervet. En undersoegelse af de oekonomiske forhold, hvor foelgende tages i betragtning:

- de seneste tal;

- en gartnerivirksomhed af gennemsnitsstoerrelse (areal 15 000 m2 - forbrug 650 000 m3 gas aarligt) og en stor virksomhed (areal 40 000 m2 - forbrug 1 600 000 m3 gas aarligt);

- investeringer, der er foretaget enten paa grund af behovet for at udskifte kedlen eller af hensyn til omkostningfordelene ved anvendelsen af kul;

- forskellen i investeringsudgifterne mellem en gas- og kulinstallation;

- den oekonomiske stoette fra staten (subventioner til investeringer i medfoer af WIR);

- en amortiseringsperiode for investeringerne paa fem aar ;

- forskellen mellem prisen for naturgas og kul;

- installationernes ydelse;

- driftomkostningerne (vedligeholdelse, elektricitet, arbejdskraft);

- miljoebeskyttelseskrav,

foerer saaledes til den konklusion, at ligevaegtsprisen, dvs. den pris, ved hvilken gas kan konkurrere med kul, uden at der er fordele eller ulemper i forbindelse med det ene eller det andet braendsel, ligger paa mellem 43 og 44 ,3 cents/m3. Ved denne pris holder virksomheden fast ved naturgas hovedsagelig af foelgende grunde: bekvemmeligheden ved anvendelse af naturgas, mindre anlaegsinvesteringer, intet oplagringsproblem og ingen miljoebelastning. Den pris, ved hvilken der ville ske en betydelig overgang til kul, ligger paa 46,5 cents/m3 for en bedrift af gennemsnitsstoerrelse og paa 47,5 cents/m3 for en stoerre bedrift under de gunstigste forhold. Inden for denne margen, der er beregnet paa grundlag af en amortiseringsperiode paa fem aar, regnes der med, at 30 % af den naturgas, der forbruges i gartnerierhvervet, ville blive erstattet af kul paa mindre end tre aar. Deraf foelger, at den pris, der har vaeret anvendt siden den 1. oktober 1984, giver naturgas en betydelig fordel; denne pris er lavere end ligevaegtsprisen og ligger et godt stykke under den taerskel, hvorfra der ville vaere en maerkbar overgang til kul.

Gasprisen for gartnerierhvervet er saaledes for lav og medfoerer forskelsbehandling.

Ingen af de argumenter, som den nederlandske regering har fremsat, har paavist nogen oekonomisk berettigelse for den fortringsbehandling, som Gasunie siden den 1. oktober 1984 har givet nederlandsk gartneri. 7. Det er derfor berettiget at mene, at baggrunden for aftalen fra oktober 1984 er oensket om at saenke prisen for gas til gartneriet. Dette maal er ikke led i en normal forvaltning af en privat virksomhed; det er snarere udtryk for politiske og oekonomiske overvejelser paa regeringsplan. Den nederlandske stat giver i det foreliggende tilfaelde ved denne prisnedsaettelse afkald paa indtaegter, som den kunne have oppebaaret fra sin deltagelse i Gasunie, for at indroemme gartnerierhvervet en fordel. Den paagaeldende fordel afholdes dermed af statsmidler, og foranstaltningen maa betragtes som en stoette.

8. Denne stoettes virkning paa konkurrencen og samhandelen inden for Faellesskabet kan konstateres ved at sammenligne produktionen i opvarmede vaeksthuse for nederlandsk gartneri og den tilsvarende produktion for hele Faellesskabet under hensyn til virkningen af den ganske vist beskedne fordel, der bestaar med hensyn til opvarmningsudgifterne. Selv om omkostningerne varierer staerkt for de forskellige produkter og mellem medlemsstaterne, er den nederlandske produktion tilstraekkelig stor til, at selv en beskeden fordel for saa vidt angaar opvarmningsomkostningerne faar indflydelse paa produktionsprisen. Nederlandsk gartneriproduktion har derfor en fordel, der noedvendigvis paavirker samhandelen inden for Faellesskabet, saa meget desto mere som stoerstedelen af den nederlandske produktion eksporteres til andre medlemsstater.

9. Paa baggrund af ovenstaaende kan det konstateres,

- at den pris, som Gasunie anvender over for nederlandske vaeksthusgartneri, er en stoette;

- at den begunstiger nederlandsk vaeksthusgartneri i forhold til andre gasforbrugere i Nederlandene;

- at den fordrejer konkurrencen mellem produkter fra nederlandsk vaeksthusgartneri og tilsvarende produkter fra de oevrige medlemsstater;

- at den paavirker samhandelen inden for Faellesskabet.

Stoetten falder derfor ind under artikel 92, stk. 1, i traktaten.

IV

I traktatens artikel 92, stk. 2, er det fastsat, at stoette, der svarer til de i det paagaeldende stykke opregnede kriterier, principielt er uforenelig med faellesmarkedet. Den omhandlede stoette falder ikke ind under de undtagelser fra denne uforenelighed, der er omhandlet i artikel 92, stk. 2. De undtagelser fra denne uforenelighed, der er omhandlet i naevnte artikels stk. 3, udgoeres af stoette til fremme af Faellesskabets interesser og ikke kun interesserne for enkelte sektorer i den enkelte stats oekonomi. Disse undtagelser skal fortolkes snaevert ved undersoegelsen af ethvert stoetteprogram, der tager sigte paa enkelte regioner eller sektorer og ethvert enkelttilfaelde af anvendelse af generelle stoetteordninger. Undtagelserne kan kun indroemmes, saafremt Kommissionen kan fastslaa, at stoetten er noedvendig for virkeliggoerelsen af et af de i disse bestemmelser omhandlede maal. Hvis disse undtagelser indroemmes for stoette, der ikke indebaerer et saadant sigte, vil det betyde, at der tillades en paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne og en konkurrencefordrejning, der ikke er begrundet i hensynet til Faellesskabets interesser, og at der hermed gives visse medlemsstater uberettigede fordele.

I det foreliggende tilfaelde er der ikke grundlag for at konstatere, at stoetteordningen tilgodeser et saadant sigte. Den nederlandske regering har ikke kunnet give nogen begrundelse, og Kommissionen ej heller udlede nogen, hvorved det kan fastslaas, at den paagaeldende stoette opfylder betingelserne for at falde ind under undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3.

Det drejer sig tydeligt ikke om en foranstaltning, der skal fremme virkeliggoerelsen af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse som omhandlet i artikel 92, stk. 3, litra b), da tarifordningen er i strid med maalene for den faelles energipolitik, der tilsigter energibesparelse og rationel energianvendelse.

Det drejer sig ej heller om en foranstaltning, der skal afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den paagaeldende medlemsstats oekonomi som omhandlet i samme bestemmelse.

Med hensyn til undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedroerende stoette til fremme af oekonomisk regionaludvikling samt af visse former for virksomhed, der er omhandlet i ovennaevnte litra c), maa det konstateres, at stoetten udelukkende ydes i forhold til de koebte gasmaengder, og at de kriterier, som vedroerer tilpasning eller forbedring af virksomhedsstrukturer eller energibesparelse eller regionaludvikling, ikke kommer i betragtning. Foelgelig maa stoetten betragtes som en driftsstoette til de paagaeldende virksomheder, det vil sige en form for stoette, som Kommissionen principielt altid har modsat sig, da ydelsen ikke sker paa saadanne betingelser, at den kan henfoeres under en af undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c).

Den omhandlede stoette opfylder ikke betingelserne for at kunne henfoeres under en af undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3, og skal derfor bringes til ophoer.

Denne beslutning foregriber ikke Kommissionens eventuelle dispositioner med hensyn til tilbagekraevning af ovennaevnte stoette hos modtagerne og EUGFL's finansiering af den faelles landbrugspolitik - VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette i form af en praeferencetarif for naturgas, som i Nederlandene har vaeret anvendt for gartneriproduktion i opvarmede vaeksthuse fra den 1. oktober 1984, er uforenelig med faellesmarkedet efter artikel 92 i traktaten og skal bringes til ophoer.

Artikel 2

Nederlandene meddeler inden den 15. marts 1985 Kommissionen, hvilke foranstaltninger det har truffet for at efterkomme artikel 1.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til kongeriget Nederlandene.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 13. februar 1985.

Paa Kommissionens vegne

Frans ANDRIESSEN

Naestformand

(1) EFT nr. L 118 af 20. 5. 1972, s. 1.

(2) EFT nr. L 130 af 16. 3. 1984, s. 1.

(3) EFT nr. L 55 af 2. 3. 1968, s. 1.

(4) EFT nr. L 27 af 4. 2. 1982, s. 20.

(1) EFT nr. L 37 af 10. 2. 1982, s. 29.

(2) EFT nr. L 229 af 5. 8. 1982, s. 38.

(1) Staatsblad nr. 765.

(2) SG (84) D/15.264.