Kommissions beslutning

af 15. januar 2002

om Frankrigs statsstøtte til Crédit Mutuel

(meddelt under nummer K(2001) 3956)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2003/216/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler(1), under hensyn til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFORLØB

(1) Ved brev af 6. februar 1998 underrettede Kommissionen de franske myndigheder om sin beslutning om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende de fordele, den franske stat har indrømmet Crédit Mutuel i form af opsparingsordningen "Livret Bleu". De franske myndigheder har siden 1975 givet Crédit Mutuel eneret på distributionen af dette opsparingsprodukt. Beslutningen om at indlede proceduren blev truffet i konsekvens af, at der den 25. januar 1991 indkom en klage fra Association Française des Banques (AFB), Chambre Syndicale des Banques Populaires (CSBP) og Crédit Agricole over den støtte, den franske stat ydede Crédit Mutuel. Kommissionen havde ved brev af 27. maj 1991 anmodet om yderligere oplysninger om Livret Bleu.

(2) De franske myndigheder fremsendte ved brev af 8. april 1998 en redegørelse til Kommissionen som svar på de spørgsmål, denne havde stillet i brevet med meddelelsen om indledning af proceduren.

(3) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.

(4) Crédit Mutuel fremsendte den 18. juni 1998 et brev til Kommissionen med en række begrundelser for, at de foranstaltninger, proceduren vedrørte, ikke kunne betegnes som statsstøtte, samt et analytisk regnskabsmateriale om Livret Bleu. En lang række interesserede parter har desuden fremsendt deres bemærkninger til Kommissionen (jf. afsnit III).

(5) Klagerne fremsendte fire uddybende redegørelser til Kommissionen ved brev af henholdsvis 29. oktober 1999, 16. maj 2000, 16. oktober 2000 og 19. januar 2001.

(6) På grundlag af det af Crédit Mutuel fremlagte sagsmateriale, navnlig det analytiske regnskabsmateriale om Livret Bleu, hvori det konkluderes, at denne opsparingsordning ikke gav anledning til nogen form for overkompensation for de med ordningen forbundne omkostninger for Crédit Mutuel, men tværtimod resulterede i en nettoudgift for Crédit Mutuel, besluttede Kommissionen at lade foretage en revision af det analytiske regnskab for Livret Bleu. Til dette formål udvalgte Kommissionen efter et udbud en britisk konsulent, Littlejohn Frazer (i det følgende benævnt "konsulenten"), med speciale i regnskabs- og revisionsvæsen, i samarbejde med to franske revisionsfirmaer, Auditec og Scacchi. Revisionen blev påbegyndt i november 1998 og varede helt frem til den 13. december 1999. Crédit Mutuel fremsendte den 21. juli 1999 et notat til Kommissionen, hvori banken anfægtede konsulentens foreløbige konklusioner. Konsulentens afsluttende rapport blev den 10. januar 2000 forelagt de franske myndigheder og Crédit Mutuel til gennemgang. Den 7. februar 2000 blev der afholdt et teknisk samrådsmøde mellem Kommissionens tjenestegrene bistået af konsulenten, de franske myndigheder og Crédit Mutuel om denne revisionsrapport.

(7) Den 7. december 1998 modtog Kommissionen desuden et brev fremsendt af Banque Nationale de Paris, Crédit Commercial de France og Société Générale i fællesskab og indeholdende en kopi af det andragende, som disse tre banker havde indgivet i Frankrig til Conseil d'État, og hvori de anfægter den offentlige forsikringskoncern GAN's salg af Crédit Industriel et Commercial (CIC) til Crédit Mutuel. I dette brev anmoder de tre banker om, at den igangværende procedure udvides til at omfatte Crédit Mutuels eventuelle anvendelse af den støtte, banken måtte have modtaget i forbindelse med Livret Bleu, og som bl.a. skulle have gjort det muligt for den at overtage CIC i april 1998. Kommissionen gør opmærksom på, at de forhold, der er omhandlet i denne redegørelse, ikke indeholder nogen nye oplysninger af betydning for vurderingen af, hvorvidt opsparingsordningen Livret Bleu indebærer statsstøtte til Crédit Mutuel, og hvorvidt en sådan støtte i givet fald er forenelig med traktaten. Kommissionen har derfor ikke efterkommet denne anmodning om at udvide den foreliggende procedure.

(8) Ved brev af 14. september 1999 anmodede Kommissionens tjenestegrene de franske myndigheder om at redegøre mere detaljeret for Crédit Mutuels opgaver af almennyttig karakter. Ved tre breve af henholdsvis 21. februar 2000, 3. november 2000 og 5. februar 2001 tilsendte Kommissionens tjenestegrene de franske myndigheder forskelligt materiale fra klagerne om Livret Bleu-produktets "slagvareeffekt", navnlig to statistiske undersøgelser fra Cabinet Glais, og bad om de franske myndigheders bemærkninger hertil. Samtidig stillede Kommissionens tjenestegrene de franske myndigheder en række spørgsmål om ændringen af beskatningsreglerne for Livret Bleu, efter at Conseil d'État den 5. januar 2000 havde erklæret de hidtidige beskatningsregler for Livret Bleu ulovlige. De franske myndigheder svarede ved brev af 1. februar 2001.

(9) I april 2000, dvs. efter at proceduren var indledt, indgav Fédération Bancaire de l'Union Européenne (FBUE) en klage over den støtte, den franske stat havde indrømmet Crédit Mutuel i form af eneret til at distribuere det skattebegunstigede opsparingsprodukt Livret Bleu. Klagen blev suppleret med en uddybende redegørelse den 22. januar 2001, som bl.a. gengav hovedparten af det materiale, AFB allerede havde fremsendt i sagen, med en præcisering af reglerne for beskatning af renterne på Livret Bleu på baggrund af Conseil d'État's afgørelse af 5. januar 2000.

(10) I maj 2000 gav Confédération Nationale du Crédit Mutuel revisionsfirmaet Arthur Andersen til opgave bl.a. at foretage en gennemgang af de metoder, der lå til grund for Crédit Mutuels analytiske regnskabsmateriale, og opstille driftsregnskabet for Livret Bleu. Denne opgave blev afsluttet i september 2000 med fremlæggelse af en detaljeret rapport om driftsregnskabet for Livret Bleu, hvori det analytiske regnskabsresultat for Livret Bleu er opgjort til et underskud før skat på 498 mio. FRF. Den endelige opgørelse af underskuddet bygger på en række diskutable korrektioner. Den 2. februar 2001 afholdtes et møde, hvor man drøftede rapporten. Som reaktion på bemærkningerne fra Kommissionens tjenestegrene fremsendte Arthur Andersen efter anmodning fra Crédit Mutuel et notat af 8. februar 2001 med en begrundelse for den anvendte metode, der benævnes "korrektion af forsikringsaktivitetens overrepræsentation i regnskabet", som bl.a. havde givet anledning til kritik fra Kommissionens tjenestegrene.

(11) I april 2001 forlængede Kommissionen konsulentens kontrakt for at han kunne afdække forskellene mellem de to regnskabsundersøgelser og vurdere, hvilke ændringer med hensyn til data eller metoder der med rimelighed kunne accepteres og indarbejdes i hans tidligere opgørelse. Den endelige rapport blev afleveret den 23. juli 2001. Konsulenten opgjorde resultatet af det analytiske regnskab for Livret Bleu til et samlet ikke-kapitaliseret overskud på 1074 mio. FRF. Rapporten blev fremsendt samme dag til de franske myndigheder. Den 26. juli 2001 blev der afholdt et samrådsmøde med de franske myndigheder, Crédit Mutuel og Arthur Andersen. Crédit Mutuel og Arthur Andersen meddelte, at de var uenige i det slutresultat, Kommissionens konsulent var nået frem til. Arthur Andersen fastholdt sine tidligere konklusioner i en skriftlig redegørelse af 13. september 2001, som blev fremsendt som bilag til et notat fra de franske myndigheder af 15. september 2001. Den 26. oktober 2001 tilsendte de franske myndigheder Kommissionen et nyt notat med en juridisk analyse af Livret Bleu i relation til EU's konkurrenceregler, og den 7. januar 2002 fremsendte de et notat om omkostningerne ved Crédit Mutuels opgave af almennyttig karakter; dette notat indeholder ingen nye oplysninger, men henviser blot til det talmateriale, Crédit Mutuel allerede havde forelagt.

(12) Efter at klagerne havde fremsendt forskellige oplysninger vedrørende Livret Bleus "slagvareeffekt", der gjorde det lettere for Crédit Mutuel at tiltrække nye kunder, udvidede Kommissionen i september 2000 og senere i april 2001 konsulentens opgave til også at omfatte en vurdering af Livret Bleus "slagvareeffekt". Konsulenten har oplyst, at han havde store vanskeligheder ved at få Crédit Mutuel til at afgive de oplysninger, der er nødvendige for en så teknisk kompliceret undersøgelse. Han var derfor ikke i stand til at anvende de metoder, han oprindeligt havde planlagt. Kommissionen har ikke under den foreliggende procedure kunnet drage nogen afgørende konklusioner om dette spørgsmål.

(13) Ved brev af 25. september 2001 opfordrede tre af klagerne, AFB, Crédit Agricole og CSBP, indtrængende Kommissionen til at gøre noget ved sagen. I et tidligere brev af 10. april 2001 havde de dementeret påstande i fransk presse om, at klagerne ikke ønskede at opretholde deres klage.

II. BESKRIVELSE AF OPSPARINGSORDNINGEN LIVRET BLEU

1. Indledning

(14) Crédit Mutuel fik til opgave at distribuere opsparingsproduktet Livret Bleu, og denne opgave var forbundet med ganske bestemte rettigheder og forpligtelser. Rettighederne består i eneret til at distribuere et skattebegunstiget opsparingsprodukt, Livret Bleu (se punkt II.3) til et bredt publikum samt en provision af indskuddene, som blev udbetalt af Caisse des Dépôts et Consignations (CDC). Forpligtelserne går på placeringen af de midler, banken modtager via Livret Bleu. Disse forpligtelser har ændret sig i tidens løb: I starten havde Crédit Mutuel pligt til at placere 50 % af midlerne (denne andel blev senere hævet til 65 %) i såkaldte almennyttige formål (bl.a. dækning af lokale myndigheders og andre offentlige organers finansieringsbehov), medens banken frit kunne disponere over restbeløbet. Siden 1991 er en voksende del af indeståendet blevet anvendt til finansiering af socialt boligbyggeri, idet midlerne er blevet samlet (centraliseret) hos CDC. I dag er hele indeståendet centraliseret hos CDC. CDC betaler Crédit Mutuel et vederlag - udelukkende for de centraliserede midler - svarende til den af de offentlige myndigheder fastsatte bruttorente, sparerne får, samt en formidlingsprovision på 1,3 %.

Kommissionen skal undersøge, i hvilket omfang distributionen af Livret Bleu har kunnet givet Crédit Mutuel økonomiske fordele hidrørende fra den af CDC udbetalte provision. Hvis provisionen for modtagelsen af indskud overstiger nettoomkostningerne ved ordningen, dvs. forskellen mellem indtægterne fra de øvrige placeringer (ikke-obligatoriske placeringer og placeringer i almennyttige formål) og de reelle omkostninger ved modtagelse af indskud og administration af ordningen, under hensyntagen til en normal fortjenstmargen, er der tale om overkompensation, der kan betragtes som statsstøtte.

2. Crédit Mutuel

(15) Crédit Mutuel er en decentraliseret bankkoncern bestående af et landsdækkende net af Crédit Mutuel-kasser med status af andelsselskaber. De 1850 lokale kasser skal være medlem af et regionalt fællesforbund, og hvert fællesforbund skal være medlem af Crédit Mutuels landssammenslutning (Confédération Nationale du Crédit Mutuel), som er nettets "centralorgan" i henhold til bankloven af 24. januar 1984. Crédit Mutuel-kasserne ejes af 5,7 mio. andelshavere. Fællesforbundene er aktionærer i Caisse Centrale du Crédit Mutuel, som er det nationale finansielle organ, der sikrer de regionale organers finansielle likviditet. Koncernen fremstår som en samlet virksomhed, der fremlægger koncernregnskab. Staten er repræsenteret i de forskellige instanser ved en regeringsrepræsentant, som har plads i bestyrelsen og deltager i landssammenslutningens generalforsamlinger.

(16) Crédit Mutuel er den femtestørste bank i Frankrig hvad angår indlån og med det tredjestørste net - ca. 3300 afdelinger (udgangen af 1999). Efter fusionen med CIC havde Crédit Mutuel-koncernen i slutningen af 1999 27500 lønnede medarbejdere, en konsolideret balance på 941 mia. FRF og et konsolideret overskud i regnskabsåret 1999 på 4,1 mia. FRF. Koncernens høje finansielle fortjeneste skyldes bl.a. en forholdsvis lav driftskoefficient (forholdet mellem generalomkostningerne og nettobankindtægterne) (66,7 % i 1996), hvilket placerer Crédit Mutuel blandt de franske banker, som har de laveste omkostninger. Omkostningsniveauet er dog fortsat væsentligt højere end hos de mest rentable europæiske banker. Koncernens egenkapital er næsten tredoblet i løbet af 1990'erne og udgjorde i 1999 61 mia. FRF. Forholdet mellem den langfristede gæld og egenkapitalen ("Cooke"-tallet) var 15,8 % i 1997, dvs. langt over de lovfæstede mindstekrav(3) på 8 % og også højere end de vigtigste konkurrenters.

(17) Bankkoncernen CIC blev privatiseret i april 1998, og staten valgte Crédit Mutuel blandt flere bankkoncerner, der var interesseret i at overtage CIC. Efter denne overtagelse er koncernen bestående af Crédit Mutuel og CIC blevet en af de største franske bankkoncerner med i alt 4880 afdelinger i det næststørste net af bankfilialer på fransk område og en samlet balance på næsten 1300 mia. FRF.

(18) Crédit Mutuel er en bankkæde, der primært opererer som indlånsbank: Indlånene (408 mia. FRF i 1998) overstiger bankens udlån (345 mia. FRF i 1998). Disse overskydende midler fra den egentlige bankaktivitet betyder, at banken rent strukturelt opererer som långiver på markederne. Det skyldes bankens status som gensidigt selskab og det faktum, at hovedparten af bankens kunder er privatpersoner med en positiv nettoopsparing. Crédit Mutuel spiller en vigtig rolle som finansieringsinstitut for folk i liberale erhverv, håndværkere og forretningsdrivende, landmænd, lokale forvaltninger og foreninger. Ud over udlånsvirksomheden er Crédit Mutuel også meget aktiv på forsikringsområdet, som i 1998 gav den et nettoprovenu på 23 mia. FRF (livsforsikring og skadesforsikring), og som bidrager i væsentligt omfang til bankens samlede resultater. Crédit Mutuel er desuden i besiddelse af anerkendt ekspertise inden for elektroniske betalingsmidler og "plastikpenge" (udstedelse af betalingskort og behandling af betalinger med kort hos forretningsdrivende). Også udlandet gør brug af denne ekspertise.

3. Opsparingsordningen Livret Bleu

(19) Livret Bleu er et reguleret opsparingsprodukt, der henvender sig til et bredt publikum, og hvortil Crédit Mutuel af myndighederne har fået enedistributionsret i henhold til lov nr. 75-1242 af 27. december 1975. Crédit Mutuels rentesats for Livret Bleu er fastsat af staten. Den officielle markedsrente efter skat, sparerne får, svarer til renten på det vigtigste konkurrerende opsparingsprodukt for private, den såkaldte Livret A (der distribueres af Caisses d'Épargne og det franske postvæsen), og loftet for indskud er det samme som for Livret A(4). Livret Bleu har haft stor betydning for Crédit Mutuel som det førende opsparingsprodukt i næsten to årtier for bankens privatkunder. Produktets relative betydning med hensyn til indskud er dog blevet noget svækket i de senere år. Livret Bleus andel i Crédit Mutuels samlede indlån, som i 1975 udgjorde 70 % og i 1985 60 %, er siden 1997 faldet til under 25 %.

(20) Indtil udgangen af 1999 var Livret Bleu undergivet særlige beskatningsregler, som afveg fra den normale beskatning af opsparede midler. Crédit Mutuel betalte således formelt staten en tredjedel af den skat, der normalt skulle være betalt i form af en frigørelsesafgift i stedet for indkomstskat af udbyttet inklusive sociale bidrag uanset sparernes skattemæssige forhold(5). Dette beløb til staten blev under ingen omstændigheder opkrævet hos spareren. Den 5. januar 2000 erklærede Conseil d'État efter at have fået forelagt spørgsmålet af AFB, at denne delvise skattefritagelse af Livret Bleu var ulovlig i henhold til de franske skatteregler vedrørende frigørelsesafgiften. De franske myndigheder besluttede den 13. januar 2000 at hæve renten før skat på Livret Bleu for at sikre sparerne et uændret nettoudbytte. Det ser under alle omstændigheder ud til, at Crédit Mutuel, efter at bekendtgørelsen af 27. september 1991 trådte i kraft, har haft fordel af en form for "neutralisering" af den skat, der blev indbetalt i henhold til ovennævnte ordning. Det vil med andre ord sige, at staten eller CDC betalte Crédit Mutuel et beløb, der svarede til de pågældende skattebeløb, således at Livret Bleu fra 1991 har været et totalt skattefrit opsparingsprodukt både for sparerne og for Crédit Mutuel, i hvert fald for så vidt angår det indestående, der blev centraliseret hos CDC.

(21) De samlede indskud på Livret Bleu - i 1990'erne svingede beløbet mellem 80 og 100 mia. FRF - har helt fra starten kunnet placeres på forskellig måde.

(22) En voksende del af disse midler har siden 1991 obligatorisk skullet anvendes til finansiering af socialt boligbyggeri, og disse midler var enten "centraliseret", dvs. indbetalt på en opsparingskonto hos CDC, eller af Crédit Mutuel placeret i samme formål som midlerne fra CDC. CDC betaler Crédit Mutuel en fast provision på 1,3 % for det centraliserede indestående (oven i den nettorente, spareren får). Provisionssatsen har ikke ændret sig, siden centraliseringsordningen blev indført, dvs. siden 1991. CDC udlåner de midler, der anvendes til finansieringen af socialt boligbyggeri, til de sociale boligselskaber på samme måde, som midlerne fra Caisses d'Épargnes og postvæsenets Livret A anvendes. Siden bekendtgørelsen af 27. september 1991 er alle nye indlån på Livret Bleu anvendt til finansiering af socialt boligbyggeri, og indeståendet pr. 31. december 1990 skulle gradvist centraliseres hos CDC i årlige rater på 10 % frem til 2000.

(23) En anden del af midlerne skulle anvendes til formål, som er fastsat i en bekendtgørelse af 1. marts 1976, og som kan betegnes som "almennyttige formål". Halvdelen skal anvendes til dækning af lokale forvaltningers finansieringsbehov og den anden halvdel til køb af statslige eller andre offentlige værdipapirer eller eventuelt som tillægslån til rentelettede lån i forbindelse med boligopsparing. De måtte ikke anvendes til lån til erhvervsvirksomheder. I henhold til loven af 27. december 1975 skulle 50 % af indeståendet anvendes til disse formål. Denne andel blev forhøjet til 65 % (og 80 % af nye indskud) efter to bekendtgørelser af 31. oktober 1983 (gældende frem til 1991)(6).

(24) Endelig kunne Crédit Mutuel disponere frit over resten af indeståendet, dvs. oprindeligt halvdelen, 35 % i perioden 1983-1991(7) og derefter i 1990'erne en faldende andel, til egne formål og kunne således understøtte sin konkurrencemæssige bankvirksomhed med en del af indeståendet på Livret Bleu.

(25)

Tabel 1

Placeringen af indeståendet på Livret Bleu

>TABELPOSITION>

Kilde:

Crédit Mutuel, Arthur Andersen.

(26) Som det også blev bekræftet af myndighederne, blev denne ordning udformet på et bestemt tidspunkt for at fremme udviklingen af Crédit Mutuel ved at give banken mulighed for med billigt erhvervede finansielle midler at udbygge sin egen bankvirksomhed, der således kunne understøttes med en væsentlig del af indeståendet på Livret Bleu.

(27) Ordningen blev ændret gennemgribende med virkning fra 1991 for gradvist at bringe det på linje med Livret A-ordningen, idet de franske myndigheder klart erkendte, at det gav anledning til konkurrencefordrejninger. Rent teknisk skal samtlige midler nu formelt placeres i almennyttige formål, og finansieringen af socialt boligbyggeri indtager en stadigt større plads inden for disse almennyttige formål(8). I praksis anvendes alle nye indskud på Livret Bleu tilsyneladende til finansiering af socialt boligbyggeri. Den ændrede anvendelse af indeståendet skulle udstrækkes over ti år mellem 1991 og 2000, så Crédit Mutuel fik mulighed for at omstrukturere sine aktiver, der vedrørte [...] af balancen (udgangen af 1990). Til gengæld blev al administrativ kontrol med åbning og lukning af afdelinger helt ophævet i 1991. Desuden blev betalingen af den faste frigørelsesafgift i forbindelse med de renter, sparerne fik på indlån på Livret Bleu, formelt "neutraliseret"(9), dvs. refunderet Crédit Mutuel af CDC eller staten.

(28) Da Kommissionen besluttede at indlede den foreliggende procedure, var der tale om en overgangssituation: De seneste indskud på Livret Bleu er tilsyneladende blevet anvendt til socialt boligbyggeri, men det tidligere indestående er først blevet anvendt til dette formål væsentligt senere, end det var fastsat i den oprindelige aftale mellem Crédit Mutuel og staten (i henhold til hvilken 10 % af indeståendet skulle overføres hvert år). I 1990'erne var de såkaldte "ikke-obligatoriske placeringer" fortsat ganske omfattende (ca. [...]), som det også fremgår af tabel 1 ovenfor. Centraliseringen af indeståendet hos CDC blev dog øget i 1997. Der opstod en ny situation, som i realiteten fremskyndede og ændrede reformen af reglerne for anvendelsen af midlerne fra Livret Bleu. Efter at Kommissionen i december 1997 indledte den foreliggende procedure, og CIC var blevet solgt til Crédit Mutuel i april 1998, genforhandlede staten sin aftale med Crédit Mutuel fra 1991. Det blev i den forbindelse besluttet, at hele indeståendet på Livret Bleu skulle centraliseret hos CDC senest fra udgangen af 1998. Centraliseringen var i realiteten fuldt gennemført i andet halvår af 1999.

(29) I meddelelsen om indledning af den foreliggende procedure understregede Kommissionen, at der af nedenstående grunde kunne være tale om statsstøtte til Crédit Mutuel i forbindelse med Livret Bleu-ordningen.

(30) For det første er midlerne i CDC, som er en offentlig institution, statslige midler i henhold til traktatens artikel 87(10); niveauet for Crédit Mutuels provision på 1,3 % burde derfor begrundes for at godtgøre, at der ikke er tale om overkompensation for Crédit Mutuels omkostninger ved modtagelse og administration af indskud på Livret Bleu.

(31) For det andet kan skattebegunstigelsen for Livret Bleu, således som det er tilfældet med fiskale fordele, der indrømmes af staten, ifølge Domstolens retspraksis(11) udgøre statslige midler i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning. Kommissionen anførte i meddelelsen om indledning af den foreliggende procedure, at modtagerne af støtten i form af skattebegunstigelsen var sparerne og ikke Crédit Mutuel. Kommissionen understregede dog, at det skulle godtgøres, at Crédit Mutuel ikke via den pågældende ordning tilegnede sig denne fiskale fordel.

(32) Det tredje element i den påpegede fordel (Crédit Mutuels nettofortjeneste ved formidlingen af det indestående på Livret Bleu, der ikke blev centraliseret hos CDC, efter fradrag af de dermed forbundne administrationsomkostninger) kan ligeledes tænkes at mobilisere statslige midler, hvor det drejer sig om almennyttige formål. Hovedparten af afkastet af disse placeringer hidrører fra obligatoriske lån til offentlige myndigheder (staten eller lokale forvaltninger) eller offentlige virksomheder. Disse lån ydes på vilkår, der er fastsat af staten, og som ikke nødvendigvis er markedsvilkår. Staten er således i stand til fuldt ud at kontrollere, hvor stort et afkast Crédit Mutuel skal have af disse lån til almennyttige formål. Fordi der er tale om obligatoriske lån, indgår de som en integrerende del i opgørelsen af udgifter og indtægter ved Livret Bleu-ordningen. Det betyder, at Crédit Mutuel har kunnet opnå et udbytte af det indestående, der ikke blev centraliseret, som overstiger de faktiske omkostninger ved modtagelse og administration af indskuddene.

(33) For det fjerde henviste Kommissionen ved indledningen af proceduren - uden at tage stilling i mangel af tilstrækkeligt detaljeret dokumentation - til klagernes påstand om, at Livret Bleu havde en yderligere fordelagtig virkning for Crédit Mutuel ved at kunne tiltrække kunder. Dette aspekt benævnes for nemheds skyld i det følgende som ordningens "slagvareeffekt". Ifølge klagerne vil eneretten til at distribuere et opsparingsprodukt, som er attraktivt på grund af skattebegunstigelsen, give Crédit Mutuel mulighed for at tiltrække og fastholde kunder, til hvem banken derefter kan sælge andre bankprodukter eller -tjenesteydelser (lån, pengeanbringelser, forsikring, forvaltning af betalingsmidler). Den argumentation, der fremføres i forbindelse med begrundelsen i punkt 32, kan også gøres gældende i relation til dette aspekt. Staten kunne tage højde for de eventuelle fordele ved denne "slagvareeffekt" ved at reducere provisionen til Crédit Mutuel for modtagelsen af indskud på Livret Bleu.

III. BEMÆRKNINGER FRA DE INTERESSEREDE PARTER

1. Klagernes argumenter

(34) Kommissionen redegjorde i meddelelsen om indledning af proceduren for klagernes argumenter med en henvisning til traktatens artikel 88, stk. 2. Klagerne har i de uddybende redegørelser, de siden har fremsendt til Kommissionen, fremsat følgende nye argumenter:

(35) I et notat om Livret Bleus "slagvareeffekt" (udarbejdet i slutningen af februar 1999), der blev fremsendt i oktober 1999, opgøres den finansielle fordel ved denne effekt til 17 mia. FRF, idet det forudsættes, at forøgelsen af Crédit Mutuels markedsandele på alle segmenter i perioden 1986-1997 udelukkende kan tilskrives distributionen af Livret Bleu.

(36) I et andet notat fra maj 1998, som blev fremsendt i oktober 1999, opgøres statens mistede skatteprovenu til 2,9 mia. FRF i samme periode. Det drejer sig med andre ord om, hvor meget det ville have kostet Crédit Mutuel at distribuere dette produkt uden skattefritagelsen, men med samme afkast efter skat til sparerne.

(37) En undersøgelse foretaget af Caisse Nationale du Crédit Agricole og fremsendt i maj 2000 indeholder en analyse af udviklingen i antallet af Crédit Mutuels afdelinger. Det fremgår, at det samlede antal permanente afdelinger faldt fra 1991 til 1994 og derefter gradvist steg igen og i 1998 var oppe på niveauet for 1990. Udviklingen har varieret i de forskellige regioner: Antallet af afdelinger er primært reduceret i Pays de Loire (- 21 %), Normandie (- 8 %) og i mindre omfang Nord-Pas-de-Calais (- 3 %). Fænomenet accentueres yderligere af, at der mellem 1994 og 1998 var tale om en nedgang i antallet af ikke-permanente afdelinger i Pays de Loire og Bretagne og i mindre omfang Alsace. Slutresultatet er, at antallet af først permanente afdelinger og derefter ikke-permanente afdelinger er gået tilbage i de regioner, hvor Crédit Mutuel traditionelt har været stærkt repræsenteret (Pays de Loire, Bretagne, Alsace), og er steget i de øvrige regioner. Det er derfor sandsynligt, at Crédit Mutuel har begrænset sin tilstedeværelse i landdistrikterne og styrket den i byområderne. Disse data synes at afkræfte Crédit Mutuels påstand om, at banken var tvunget til at opretholde en stærk tilstedeværelse i landdistrikterne i 1990'erne. Tallene viser også, at Crédit Mutuel er i stand til at opretholde et særdeles tæt netværk, også efter at alle former for kontrol fra myndighedernes side er ophørt.

(38) En redegørelse fra Cabinet Glais fra august 2000 indeholder en række statistiske oplysninger vedrørende den konkurrencemæssige fordel, enedistributionsretten til Livret Bleu giver Crédit Mutuel. Det fremgår af tidsrækkerne, at indeståendet på Livret Bleu og på andre former for indlån voksede ganske hurtigt, indtil udviklingen vendte i 1985-1987. Udlån til private fortsætter med at stige også efter dette tidspunkt, og stigningstakten er højere for Crédit Mutuel end for bankens største konkurrenter. Eksperten fra Cabinet Glais udleder heraf, at "Livret Bleu-effekten således synes at have tiltrukket kunder til banken [...], og fra midten af 1980'erne synes denne positive effekt at være fortsat, uden at indlånene er steget. Det er de oprindelige loyale kunder, som tilsyneladende har skabt grundlaget for Crédit Mutuels ekspansionsstrategi i den følgende periode". Eksperten bemærker endvidere, at Crédit Mutuels aktivitet (primært udlånsvirksomhed) tilsyneladende ikke har fulgt den normale udvikling på bankmarkedet, og det påviser han ved bl.a. at konstruere en indikator for tilfældige økonomiske rystelsers længerevarende effekt på aktivitetsvariablerne og opstille en simpel ligning for låneefterspørgslen. Ifølge eksperten er den logiske forklaring på dette fænomen, at Crédit Mutuels kunder er mere loyale - f.eks. på grund af Livret Bleu-ordningen - end de andre storbankers kunder.

(39) Den anden redegørelse fra Cabinet Glais (fra december 2000) indeholder en ny økonometrisk analyse af kundernes binding til de enkelte storbanker. Ved at anvende en model for låneefterspørgslens sammenhæng med realrenten kan man konstruere en indikator for låneefterspørgslens påvirkelighed af rentesatser. Den autoregressive vektormodel giver mulighed for at tage hensyn både til de tidsmæssige forskydninger og de mange forskellige årsagssammenhænge, der kan forekomme mellem variablerne. Det fremgår med en meget høj grad af statistisk sandsynlighed, at låneefterspørgslen hos Crédit Mutuel i absolut værdi er meget lidt påvirkelig af rentesatserne (0,26) og upåvirket (0,01) af de konkurrerende bankers rente (i dette tilfælde har man valgt Crédit Agricoles rentesats som referencesats). Påvirkeligheden for de øvrige storbanker ligger mellem henholdsvis 0,86 og 2,93 og 0,66 og 3,74 med Caisses d'Epargne som en klar undtagelse (henholdsvis 0,37 og 0,47). Det er Caisses d'Épargne, der distribuerer Livret A, der som opsparingsprodukt svarer til Livret Bleu. Disse resultater bekræfter ifølge eksperten formodningen om, at Crédit Mutuel og Caisses d'Épargne har langt bedre mulighed for at sikre deres kunders loyalitet end de øvrige storbanker. Det er umuligt at afgøre, hvorvidt det er distributionen af en skattebegunstiget opsparingsordning eller det tætte net af afdelinger i de forskellige regioner (begge banker råder over begge dele), der ligger til grund for deres kunders større loyalitet.

2. Bemærkninger fra interesserede tredjeparter

(40) Som reaktion på offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende af meddelelsen om indledning af den foreliggende procedure har Kommissionen modtaget kommentarer fra en lang række interesserede parter.

(41) Crédit Mutuels konkurrenter har uden undtagelse peget på, at Crédit Mutuels eneret på distributionen af Livret Bleu er til skade for dem. Hovedparten af bankerne var af den opfattelse, at dette skattebegunstigede produkts "slagvareeffekt" betød, at de mistede kunder, som blev tiltrukket af Livret Bleu, og bankerne ønskede derfor enedistributionsretten ophævet. Sådanne bemærkninger er indkommet til Kommissionen fra følgende banker:

Banque Dupuy, de Parseval

Banque Natexis

Banque de Picardie

Banque Populaire de Bourgogne

Banque Populaire Bretagne Atlantique

Banque Populaire du Centre

Banque Populaire Centre-Atlantique

Banque Populaire de Champagne

Banque Populaire de la Côte d'Azur

Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud

Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l'Ain

Banque Populaire du Haut-Rhin

Banque Populaire de La Loire

Banque Populaire de Lorraine

Banque Populaire de Lyon

Banque Populaire du Midi

Banque Populaire du Massif Central

Banque Populaire de l'Ouest

Banque Populaire Provençale et Corse

Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l'Aude et de l'Ariège

Banque Populaire du Quercy et de l'Agenais

Banque Populaire Savoisienne

Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg

Banque Populaire du Sud-Ouest

Banque Populaire du Tarn et de l'Aveyron

B.P.ROP Banque Populaire

Banque de Savoie

Crédit Commercial de France

Crédit Commercial du Sud-Ouest

Crédit Lyonnais

Société Générale

Union des Banques à Paris.

(42) En af klagerne, AFB, har i et brev til Kommissionen af 4. juni 1998 hævdet, at det vederlag på 1,3 %, CDC betaler for de centraliserede beløb, var for høj, og at der ikke var nogen rimelig begrundelse for, at det skulle være højere end den provision på 1,2 %, Caisses d'Epargne får for at modtage indskud på Livret A. AFB anfører i brevet, at man i starten af 1997 havde tilbudt de franske myndigheder at forestå modtagelsen af indskud på Livret Bleu på samme betingelser med hensyn til centralisering af midlerne hos CDC, men mod en provision på kun 1 %, men myndighederne reagerede ikke på dette tilbud. AFB har bl.a. fremhævet, at det franske parlamentsmedlem Raymond Douyère i sin betænkning fra april 1998 om moderniseringen af Caisses d'Épargne påpegede, at omkostningerne ved modtagelse af indskud på opsparingsordninger for en gennemsnitssparekasse som Caisse d'Épargne de Bourgogne er 0,96 % af indeståendet, og at der ikke er nogen begrundelse for, at Crédit Mutuel skulle have større administrationsomkostninger. Crédit Mutuel er ikke ligesom Caisses d'Épargne undergivet tekniske begrænsninger, der gør administrationen af opsparingsordningerne dyrere (administrationen af Livret A blev ikke overført til elektroniske medier i 1990'erne, som det var tilfældet med Livret Bleu, der administreres fuldstændigt elektronisk).

(43) I tilslutning til den foreliggende procedure har Kommissionen desuden modtaget en supplerende redegørelse fra klagerne, hvori det anføres, at Crédit Mutuels køb i april 1997 af Crédit Industriel et Commercial (CIC) i forbindelse med privatiseringen af dette pengeinstitut, der tidligere var ejet af den offentlige forsikringskoncern GAN, kun var mulig takket være den støtte, Crédit Mutuel havde modtaget i forbindelse med Livret Bleu, og som betød, at Crédit Mutuel kunne forøge sin andel af markedet for indlån fra 2 % i 1969 til ca. 6,9 % i 1997. Crédit Mutuels egenkapital er ifølge klagerne blevet kraftigt forøget takket være den pågældende støtte og er vokset fra 650 mio. FRF i 1974 til 47,3 mia. FRF i 1997.

(44) Ud over de bemærkninger til forsvar for Crédit Mutuel, for hvilke der redegøres i punkt III.3, har Kommissionen modtaget bemærkninger fra følgende tredjeparter til fordel for Livret Bleu-ordningen:

Bertholet, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Drôme

Blondel, medlem af Conseil Général i Nord

Cabot, direktør for Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse

Cormorèche, borgmester i Montuel

Cornelis, medlem af Conseil Général i Nord

Chavannes, borgmester i Angoulême

Crépeau, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Charente-Maritime

Debavelaere, senatsmedlem for Pas-de-Calais

Decool, borgmester i Brouckerque

Delevoye, senatsmedlem for Pas-de-Calais

Delnatte, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord

Dolez, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord

Ewald, regional delegeret for Association pour le Droit à l'Initiative Économique

Fronton, Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne

Foy, senatsmedlem for Nord

Galiègue, formand for Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes

Gournay, borgmester i Caestre

Armelle Guinebertière, medlem af Europa-Parlamentet

Hervé, borgmester i Rennes

Humez, formand for Comité Départemental de Lutte contre la Mucoviscidose du Pas-de-Calais

Ingelaere, formand for Flandr'action

Juppé, medlem af Nationalforsamlingen, borgmester i Bordeaux

Lapalu, formand for Association Animation et Gestion d'Organismes Privés

Lazaro, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Nord

Lebreton, formand for Conseil Général des Côtes d'Armor

Ledieu, borgmester i Cateau-Cambrésis

Leleu, bestyrer i Crédit Mutuel Nord

Maille, formand for Communauté Urbaine de Brest

Masclet, medlem af Conseil Régional i Nord-Pas-de-Calais

Méhaignerie, formand for Conseil Général d'Ille-et-Villaine

Mio, medlem af Conseil Régional i Nord-Pas-de-Calais

Novak, formand for Association pour le Droit à l'Initiative Économique

Permuy, medlem af Conseil Régional i Nord-Pas-de-Calais

Albert Rivaux, medlem af Conseil Général i Pas-de-Calais

de Rohan, formand for Conseil Régional de Bretagne

Valla, medlem af Conseil Général i l'Ardèche

Vanlerenberghe, borgmester i Arras

Villain, borgmester i Cambrai

de Villiers, medlem af Nationalforsamlingen, valgt i Vendée.

(45) Langt størsteparten af disse tredjeparter har fremhævet Crédit Mutuels store betydning, navnlig på regionalt plan, for finansieringen af almennyttige formål, især foreninger, der arbejder uden gevinst for øje. De har ligeledes fremhævet Crédit Mutuels funktion som finansielt holdepunkt for den jævne befolkning, hvorfra en stor del af kunderne kommer. Flere lokale folkevalgte har understreget, at Crédit Mutuel har stor betydning for oprettelsen af nye virksomheder og arbejdspladser og udviklingen af lokale initiativer i samarbejde med de lokale forvaltninger. Andre har givet udtryk for, at Crédit Mutuel med sine decentrale strukturer bedre kan imødekomme lokale behov end de mere centraliserede pengeinstitutter og dermed bedre sikre en afbalanceret egnsudvikling.

3. Crédit Mutuels bemærkninger

(46) Som reaktion på indledningen af den foreligende procedure fremsendte Crédit Mutuel den 11. juni 1997 et brev til Kommissionen med sine kommentarer. Crédit Mutuels principale påstand er, at vilkårene for modtagelse og administration af indskud på Livret Bleu ikke kan betragtes som statsstøtte. Den subsidiære påstand er, at hvis der skulle være tale om statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, ville den være omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 86, stk. 2. I givet fald ville det kun være Crédit Mutuels lokale kasser, der i juridisk forstand havde modtaget en sådan støtte.

(47) Crédit Mutuel gentog og udbyggede disse argumenter i en detaljeret redegørelse af 18. juni 1998.

(48) Crédit Mutuel har påpeget, at bankens oprindelige mulighed for selv at bestemme over placeringen af en tredjedel af midlerne på Livret Bleu(12), var begrundet i, at banken dækkede en tredjedel af skatten af sparernes renter. Crédit Mutuel mener derfor, at en tredjedel af indeståendet på Livret Bleu ikke kan være omfattet af den foreliggende procedure. Crédit Mutuel har præciseret, at kravet om, at to tredjedele af indeståendet skulle placeres i almennyttige formål, skal ses i sammenhæng med skattefritagelsen for to tredjedele af opsparingen på Livret Bleu. Crédit Mutuel har desuden gjort opmærksom på, at banken påtog sig risikoen for illikviditet i tilfælde af negative nettoindskud (hævninger).

(49) Crédit Mutuel mener, at den pågældende ordning ikke indebar brug af statsmidler og derfor heller ikke kan betegnes som statsstøtte i den i traktatens artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning. Crédit Mutuel har desuden understreget, at den pågældende skattefordel på grund af de særlige forhold, der tidligere er omtalt, ikke belastede statsbudgettet. Crédit Mutuel har bl.a. anfægtet beregningerne i bilagene til finansloven vedrørende statens indtægter ("Voies et moyens"), hvori omkostningerne ved den delvise skattefritagelse for den pågældende ordning er opgjort som et detaljeret overslag over, hvad Livret Bleu har kostet staten. Crédit Mutuel har påpeget, at til gengæld for skattefritagelsen for en del af sparerne i Frankrig vil beskatningen af en befolkningsgruppe, der normalt ikke betaler skat eller kun en meget lav skat, give staten indtægter, der bør medregnes i ordningens skattemæssige nettoresultat, eftersom Crédit Mutuel har indbetalt et beløb til staten svarende til en tredjedel af frigørelsesafgiften. Crédit Mutuel anfører, at ifølge bankens egne overslag har beskatningsreglerne for Livret Bleu i perioden 1975-1996 givet staten et nettoprovenu på [...].

(50) Crédit Mutuel afviser, at den skattemæssige fordel for sparerne kan overføres til banken, eftersom Crédit Mutuel hvert år til staten indbetaler den afgift, der svarer til en tredjedel af skatten, hvis de almindelige regler var gældende, således at den faktiske rente på Livret Bleu før skat i realiteten var den pålydende rente til spareren plus dette skattebeløb, som Crédit Mutuel opkrævede ved kilden. Crédit Mutuel oplyser således at have indbetalt ca. [...] til staten i perioden fra 1975 til 1996.

(51) I øvrigt vil Crédit Mutuel, såfremt Kommissionen finder, der er tale om støtte, afvise, at den i så fald skulle have nogen virkning overhovedet på samhandelen mellem medlemsstaterne. Crédit Mutuel understreger, at det drejer sig om et produkt, som kun repræsenterer 5,8 % af indskuddene på opsparingskonti i Frankrig og 0,72 % i Europa. Crédit Mutuels bankvirksomhed skal betragtes som en meget relativ størrelse. De lokale kasser må ikke operere uden for Frankrig, så længe der ikke er vedtaget en europæisk statut for andelsselskaber. Antallet af personer med bopæl uden for Frankrig, der åbnede en Livret Bleu-konto i 1997, var ubetydeligt - 8600 eller 0,16 % af indeståendet på Livret Bleu. Crédit Mutuel anfører, at det faktum, at der før gennemførelsen af det andet bankdirektiv i 1993(13) ikke fandtes noget indre marked i banksektoren, under alle omstændigheder var en hindring for samhandelen.

(52) Crédit Mutuel afviser, at staten skulle have mistet penge ved at have undladt at iværksætte udbud, da Crédit Mutuel fik eneret på distributionen af produktet (sammenholdt med den situation, hvor et udbud ville have givet staten mulighed for at vælge et pengeinstitut, der kunne levere den samme tjenesteydelse til en lavere pris). Crédit Mutuel understreger, at da staten besluttede at skaffe midler til almennyttige formål via den pågældende opsparingsordning, var den frit stillet med hensyn til at overlade administrationen af ordningen til Crédit Mutuel, hvis net af kasser og afdelinger var specielt velegnet til at forvalte en folkelig opsparingsordning.

(53) Crédit Mutuel mener, at forskellen mellem den provision på 1,2 %, CDC betaler til Caisses d'Épargne for Livret A, og provisionen på 1,3 % til Crédit Mutuel for Livret Bleu (som ligeledes betales af CDC), er begrundet i stordriftsbesparelser som følge af det meget store indestående på Livret A(14). De analytiske regnskabsdata, Crédit Mutuel har forelagt Kommissionen, viser, at de gennemsnitlige administrationsomkostninger ved indskud på Livret Bleu er faldet fra [...] i 1993 til [...] i 1997 og indtil 1997 konstant har været højere end den provision på 1,3 %, som CDC betaler for de centraliserede midler.

(54) Crédit Mutuel finder, at AFB-bankernes argument om, at Livret Bleu kunne administreres med lavere omkostninger for en provision på blot 1 %, bør vurderes ud fra, at bankerne ville foretage en udvælgelse på grundlag af størrelsen af indskuddene på kontiene. Det faktum, at AFB-bankerne ikke ville fordele omkostningerne jævnt, ville bringe den samlede balance i administrationen af denne opsparingsordning i fare.

(55) Crédit Mutuel har forelagt Kommissionen en rapport med en regnskabsanalyse af Livret Bleu-ordningen. Konklusionen på denne analyse er, at omkostningerne ved administrationen af Livret Bleu i perioden 1991-1997 var større end indtægterne, og at der kun i nogle få år var balance. Crédit Mutuel anfører, at med undtagelse af 1991-1992 var provenuet fra Livret Bleu mindre end provenuet fra bankens øvrige aktiviteter. Crédit Mutuel har desuden over for Kommissionen dokumenteret, at et fransk revisionsfirma, Mazars et Guérard, har foretaget revisionskontrol af det analytiske regnskabsmateriale.

(56) Crédit Mutuel anfægter, at banken via Livret Bleu skulle have en forretningsmæssig fordel, fordi:

- de markedsandele, Crédit Mutuel har opnået i den pågældende periode, kan tilskrives bankens egne resultater, bl.a. dens høje produktivitet, og ikke "slagvareeffekten" af Livret Bleu, hvis andel i bankens ressourcer blev stadigt mindre. Crédit Mutuel oplyser, at det gennemsnitlige antal kunder, hver enkelt ansat administrerer, således var 364 i Crédit Mutuel i 1996 mod 150 i de øvrige franske pengeinstitutter. Fra 1991 til 1997 opnåede Crédit Mutuel yderligere 1,1 % af markedet for indlån, medens de øvrige bankers markedsandel reduceredes med 0,6 %. Crédit Mutuel understreger, at Caisses d'Epargne, der med Livret A har et tilsvarende produkt, ligesom bankerne oplevede en negativ udvikling i den pågældende periode, for så vidt angår deres markedsandel for indlån, hvilket modbeviser den årsagssammenhæng, der ifølge klagerne skulle bestå mellem Livret Bleu og udviklingen i Crédit Mutuels markedsandele

- andre lovregulerede opsparingsprodukter, f.eks. CODEVI, som myndighederne indførte i 1983, Plan d'Épargne Populaire og Livret Jeune, distribueres af bankerne og udgør et reelt alternativ til Livret Bleu i en sådan grad, at de forskellige muligheder, der kan tilbydes via disse produkter, betød, at en enlig over 25 år i 1997 kunne foretage en skattebegunstiget opsparing på 1130000 FRF (hvilket skal sammenholdes med loftet på 100000 FRF for Livret Bleu).

(57) Crédit Mutuel understreger, at Livret Bleu's tiltrækning for bankens klientel har medført en betydelig nedgang i indskuddene på bankens ikke-rentebærende anfordringskonti, som i 1997 udgjorde 15,8 % af alle indskud imod 36,6 % og 40,8 % hos de største konkurrenter. Denne substitution har ifølge Crédit Mutuel haft en negativ indvirkning på bankens indtjening og fortjeneste, således at Crédit Mutuels gennemsnitsomkostninger ved indskuddene skulle være væsentligt højere end AFB-bankernes.

(58) Crédit Mutuel har ligeledes afvist, at hele Crédit Mutuel-koncernen i givet fald har haft fordel af støtten, såfremt Kommissionen når frem til, at der overhovedet er tale om støtte, og understreger, at det kun er de i juridisk henseende selvstændige lokale kasser, som distribuerer Livret Bleu, der i så fald kan betragtes som modtagere af støtte.

(59) Crédit Mutuel mener, at staten med vedtagelsen i 1975 af lovgivningen om Livret Bleu(15) indførte en folkelig opsparingsordning for at skaffe midler til finansiering af almennyttige formål. Det faktum, at Crédit Mutuel havde mange afdelinger i landdistrikterne, og at en stor del af bankens klientel var folk med beskedne indkomster, har formentlig haft væsentlig betydning for dette valg. I 1998 boede 58 % af Crédit Mutuels klientel i kommuner med under 20000 indbyggere, og 77 % havde ifølge egne oplysninger en månedlig nettoindkomst på under 10000 FRF.

(60) Crédit Mutuel har også peget på, at banken var underlagt en række begrænsninger:

- staten forlangte således, at Crédit Mutuel opretholdt [...] afdelinger i kommuner med under 2000 indbyggere, og omkostningerne herved er anslået til [...] mio. FRF om året

- Crédit Mutuel skulle bibeholde de "særlige Livret Bleu-konti", hvis administrationsomkostninger oversteg provisionen på 1,3 % fra CDC. Hvis disse konti med et lavt gennemsnitligt indestående blev lukket, måtte det forventes, at [...] Livret Bleu-konti, der kun udgjorde [...] af det samlede indestående, ville forsvinde. Det betød, at Crédit Mutuel kunne få en anslået besparelse på [...] mio. FRF om året. Crédit Mutuel skønner, at administrationen af disse små konti medførte ekstraomkostninger på [...] af indeståendet i betragtning af, at jo mindre saldoen er, des flere bevægelser er der tale om

- frem til 1991 var åbningen af nye afdelinger reguleret, således at banken ikke havde mulighed for at ekspandere i de mest attraktive områder uden for de områder, hvor Crédit Mutuel altid havde været til stede (Est, Nord og Bretagne)

- Crédit Mutuel mener endvidere, men dog uden at præcisere det nærmere eller dokumentere det med talmateriale, at der også skal tages hensyn til andre ekstraomkostninger i forbindelse med placeringen af midler fra Livret Bleu i almennyttige formål

- Crédit Mutuel anfører desuden, at banken løb en vis risiko som følge af udsving i forskellen mellem den korte (regulerede) rente, som gjaldt for indeståender på Livret Bleu, og den lange rente, der gjaldt for genplaceringerne.

(61) På grundlag af ovenstående konkluderer Crédit Mutuel, at uden Livret Bleu ville banken ikke have kunnet varetage den opgave af almennyttig karakter, den havde fået pålagt. Crédit Mutuel understreger, at den del af indeståendet på Livret Bleu, banken selv kunne placere, gjorde det muligt at skabe balance i systemet, når man tager det utilstrækkelige afkast af placeringerne i almennyttige formål i betragtning.

(62) Crédit Mutuel peger desuden på, at banken var fuldt berettiget til at nære tillid til en ordning, der går helt tilbage til 1975. Crédit Mutuel finder, at den langvarige behandling af en klage, der daterer sig tilbage til 1991, er en krænkelse af denne berettigede tillid.

(63) I et notat af 13. december 2000 kritiserer Crédit Mutuel den anvendte metode i den første redegørelse fra Cabinet Glais. Crédit Mutuel fremhæver, at der kan være andre årsager til de konstaterede statistiske fænomener, f.eks. at Crédit Mutuel i starten af referenceperioden rådede over et tættere net af kasser og afdelinger end konkurrenterne (udtrykt i nettobankindtægter pr. filial). Det påpeges, at fra 1987 til 1998 vandt Crédit Mutuel færre markedsandele end Crédit Agricole (hvis samlede balance er større), og at Crédit Mutuel fik yderligere 2 procentpoint af udlånsmarkedet, medens AFB-bankerne tilsammen fik 4 procentpoint (hvilket, hvis man slutter modsætningsvis, bekræfter Crédit Mutuels bemærkelsesværdige ekspansion).

(64) I et notat fra marts 2000 fra Crédit Mutuel Midi Atlantique fremhæves det, at talmaterialet i det analytiske regnskab, som Kommissionens konsulent baserer sig på, er ganske arbitrært, idet de kvantitative data er genstand for indbyrdes modstridende vurderinger, medens de kvalitative aspekter (omkostninger ved at skulle opretholde det tætte net af kasser og afdelinger i landdistrikterne, opsparingsordningens "slagvareeffekt") er vanskelige at måle. Crédit Mutuel fastholder, at man vil acceptere, at Livret Bleu gøres til et alment bank- og opsparingsprodukt, dvs. at det kan distribueres af samtlige banker, men at man vil modsætte sig enhver form for tilbagebetaling af støtte, der vil ramme over 5 mio. andelshavere.

IV. KOMMENTARER FRA DE FRANSKE MYNDIGHEDER

(65) De franske myndigheder gav i deres brev af 8. april 1998 primært udtryk for, at Livret Bleu-ordningen ikke indebar nogen målelige fiskale omkostninger for staten. Man havde valgt en ensartet beskatning af sparerne i form af en tredjedel af frigørelsesafgiften på udbyttet fra opsparingen og gav dermed afkald på de resterende to tredjedele af frigørelsesafgiften, men fik til gengæld den resterende tredjedel ind i skat fra en befolkningsgruppe, som i vidt omfang ikke var skattepligtig. Myndighederne afviste på dette grundlag, at traktatens artikel 87, stk. 1, under nogen omstændigheder kunne gøres gældende, fordi opsparingsordningen ikke indebar brug af statsmidler.

(66) De franske myndigheder understregede desuden, at den provision, CDC betalte til Crédit Mutuel af det centraliserede indestående på Livret Bleu, ikke udgjorde støtte, men var vederlag for en ydelse fra bankens side, hvis pris var blevet aftalemæssigt fastsat i 1991 til 1,3 %. Myndighederne lagde vægt på, at administrationen af Livret Bleu indebar store omkostninger på grund af det store antal konti med indeståender på under 5000 FRF. De henviste til det analytiske regnskabsmateriale, der var udarbejdet af Crédit Mutuel, og konkluderede på grundlag heraf, at provisionens størrelse var helt berettiget.

(67) De franske myndigheder afviser, at der kan være tale om nogen form for påvirkning af samhandelen indtil det tidspunkt, da det indre marked for bankvirksomhed og finansielle aktiviteter var gennemført, dvs. efter vedtagelsen af det andet bankdirektiv af 15. december 1989 og dette direktivs gennemførelse i fransk lovgivning den 1. januar 1993. Hvad angår tiden derefter, henviser de franske myndigheder til, at Crédit Mutuel-kasserne ikke drev nogen form for virksomhed uden for Frankrigs grænser, fordi der ikke fandtes en europæisk statut for andelsselskaber, hvilket medførte begrænsninger for andelsselskabers - som Crédit Mutuel - muligheder for at ekspandere uden for de nationale grænser. De Livret Bleu-konti, personer med bopæl uden for Frankrig åbnede, repræsenterer kun ca. 0,1 % af det samlede indestående. Myndighederne mener desuden, at de udenlandske bankforetagender i Frankrig sigtede mod et helt andet marked end Crédit Mutuels. De afviser derfor, at samhandelen inden for EU på nogen måde skulle være blevet påvirket i et omfang, der strider mod den fælles interesse.

(68) De franske myndigheder har understreget, at alle former for fordele, som Livret Bleu kunne indebære for Crédit Mutuel, skal ses i sammenhæng med de omkostninger, der er forbundet med opfyldelsen af almennyttige formål. De har bl.a. peget på, at en stigende andel af indeståendet på denne opsparingsordning er blevet placeret i almennyttige formål: Procentdelen er gradvist forhøjet fra 50 % af indeståendet på Livret Bleu i perioden fra 1975 til 1983 til 65 % i perioden fra 1983 til 1991. Myndighederne understreger, at i henhold til den aftale om genplacering af indeståendet, som blev indgået med Crédit Mutuel i 1991, skulle indeståendet efter 2000 placeres 100 % i almennyttige formål. Myndighederne anførte, at de havde til hensigt at fremskynde iværksættelsen af aftalen fra 1991 for at få hele indeståendet centraliseret hurtigere end planlagt, nemlig allerede fra udgangen af 1998.

(69) De franske myndigheder har desuden påpeget, at medens resten af banksektoren allerede pr. 24. november 1986 blev helt frit stillet med hensyn til åbning af nye afdelinger, var Crédit Mutuel fortsat undergivet en administrativ godkendelsesordning frem til 1991 i medfør af en afgørelse truffet af CNC (Conseil National du Crédit) den 10. januar 1967. Først den 1. juli 1991 blev kravet om, at Crédit Mutuel skulle have tilladelse fra Comité des Établissements de Crédit til åbning, ændring, overførsel eller lukning af afdelinger, ophævet. De franske myndigheder mener, at reguleringen af Crédit Mutuels geografiske udbredelse uden for de større byområder helt frem til 1991 var resultatet af et politisk valg og indebar, at Crédit Mutuel først sent kunne ekspandere i byområderne.

(70) På dette grundlag konkluderer de franske myndigheder, at Crédit Mutuel ikke modtog nogen form for statsstøtte i forbindelse med Livret Bleu, og - som subsidiær påstand - at en sådan støtte i givet fald under alle omstændigheder må anses for at være forenelig med traktaten i medfør af artikel 86, stk. 2, på grund af den opgave af almennyttig karakter, Crédit Mutuel skulle varetage. Myndighederne understreger, at Crédit Mutuel havde al mulig grund til at nære tillid til ordningens lovlighed, indtil Kommissionen modtog klagen i 1991.

(71) I et notat fremsendt den 1. februar 2001 anfører de franske myndigheder noget uklart vedrørende ændringen af reglerne efter Conseil d'État's afgørelse af 5. januar 2000, at det ikke indebar ændringer i beskatningsreglerne for Livret Bleu at efterkomme denne afgørelse i retlig henseende. Spareren får fortsat en nettoforrentning, der svarer til forrentningen på Livret A. Crédit Mutuel indbetaler fortsat frigørelsesafgiften til statskassen.

(72) Endelig præciserede de franske myndigheder, at centraliseringen hos CDC af samtlige indskud på Livret Bleu blev formaliseret ved en protokol af 31. december 1998 mellem økonomiministeren og formanden for Confédération Nationale du Crédit Mutuel og var fuldt gennemført pr. 31. marts 1999.

(73) Endelig afviste de franske myndigheder i et notat af 26. oktober 2001, at der i forbindelse med de almennyttige formål var tale om statsmidler, og fandt desuden, at betingelsen om påvirkning af samhandelen ikke var opfyldt, før det andet bankdirektiv var gennemført, og at støtte, der ydes på et marked, som oprindeligt var lukket for konkurrence, bør betragtes som eksisterende støtte. Myndighederne henviste desuden til talmaterialet fra Crédit Mutuel og Arthur Andersen.

V. VURDERING AF KOMPENSATIONSFORANSTALTNINGERNE

(74) Kommissionen skal gøre opmærksom på, at i henhold til Domstolens faste retspraksis skal støtte vurderes på grundlag af dens virkninger. Inden der drages nogen konklusioner om de berørte foranstaltningers karakter af støtte, skal man derfor se nærmere på den pågældende ordnings virkninger for Crédit Mutuels resultater.

(75) En række betingelser skal være opfyldt, for at en foranstaltning kan betegnes som statsstøtte: Støtten skal ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler, den skal indebære en konkurrencemæssig fordel for modtageren, og den skal påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. I det følgende behandles først det sidstnævnte punkt, derefter præciseres analysen af de øvrige punkter, og endelig redegøres der for vurderingen af støtten.

1. Konkurrencefordrejning og påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne

1.1. Støttens indvirkning på samhandelen efter 1975

(76) I 1979 udgjorde de udenlandske bankers markedsandel i Frankrig 8 % i relation til udlånsvirksomhed (4 % for filialer uden selvstændig juridisk status og 4 % for datterselskaber etableret i henhold til fransk lovgivning) og 4,5 % for indlånsvirksomhed (henholdsvis 2 % og 2,5 %). De ikke-franske europæiske bankers andel i forhold til samtlige udenlandske bankers andel var 50 % for udlån og 70 % for indlån. Disse markedsandele ændrede sig kun ganske lidt fra 1975 til 1979(16). Crédit Mutuel var således allerede i 1970'erne udsat for konkurrence fra udenlandske banknet på fransk område. Antallet af udenlandsk kontrollerede banker i Paris voksede hurtigt fra 47 foretagender i 1968 til 86 i 1975 og 111 i 1979.

(77) Ifølge Domstolens faste retspraksis anses en støtte for at have påvirket samhandelen, hvis modtagervirksomhedens stilling er blevet styrket i forhold til konkurrenterne i relation til handelen mellem medlemsstaterne(17). Det er ikke en forudsætning, at modtageren beskæftiger sig med eksport: Støtten til den nationale virksomhed kan forringe eksportmulighederne for virksomheder fra andre medlemsstater(18). Der er flere ting, der viser, at betingelsen om, at støtten skal påvirke samhandelen, er opfyldt i den foreliggende sag.

a) Alle Crédit Mutuels aktiviteter, navnlig udlånsvirksomheden, skal indgå i vurderingen

(78) Crédit Mutuel har frem til 1999 haft mulighed for at anvende en del af indeståendet på Livret Bleu til meget forskelligartede banktransaktioner. Konkurrencefordrejningen er således ikke begrænset til markedet for indlån, men berører i hvert fald også markedet for udlån. De oplysninger, Kommissionen har kunnet fremskaffe, vedrører primært slutningen af 1980'erne og det følgende tiår. I 1975 synes Crédit Mutuels aktivtransaktioner primært at have drejet sig om udlån og køb af offentlige værdipapirer. Modtagelsen af indskud på Livret Bleu har spillet en vigtig rolle for udviklingen af Crédit Mutuels udlånsvirksomhed. Disse indskud på Livret Bleu gav Crédit Mutuel mulighed for at foretage udlån af et samlet omfang svarende til indskuddene. Der var tale om en kraftig stigning i indskuddene i anden halvdel af 1970'erne, og helt op til midten af 1980'erne tegnede Livret Bleu sig for 60 % af det samlede indlånsengagement. Helt fra Livret Bleu-ordningens start gjorde disse indskud det muligt for Crédit Mutuel at markere sig stærkere på markedet for udlån i konkurrence med de udenlandske banker.

b) Delvis liberalisering af kapitalbevægelser

(79) Hvad angår markedet for indlån, skal man huske på, at betalingsoverførsler og kapitalbevægelser var mulige og endog almindelige (f.eks. for gæstearbejdere) også inden gennemførelsen af Rådets direktiv 88/361/EØF (EFT L 178 af 8.7.1988, s. 5), der gav "helt frie kapitalbevægelser". Ifølge Kommissionens oplysninger blev kontrollen med kapitalbevægelser liberaliseret i Frankrig allerede i 1968(19). Allerede i 1975 kunne personer med fast bopæl i Frankrig indsætte midler på konti i udlandet, hvad mange da også gjorde. Lovgivningen opererede tilsyneladende med en form for administrativ forhåndsanmeldelse til Banque de France, og reglerne blev midlertidigt skærpet i 1981, da der var tale om regulær kapitalflugt. Ordningen blev senere stort set ophævet i 1986(20). Omvendt kunne personer med bopæl i andre medlemsstater foretage indskud i Frankrig, bl.a. på Livret Bleu(21).

(80) EU-retten omhandler liberalisering af visse kapitalbevægelser og betalinger. Der står i Rådets første direktiv om anvendelsen af traktatens artikel 67, at kapitalbevægelser skal liberaliseres så hurtigt som muligt. Dette direktiv og de efterfølgende ændringsdirektiver(22) tager sigte på en gradvis ubetinget liberalisering af kapitalbevægelser, og i direktiv 88/361/EØF anvendes betegnelsen "fuldstændig liberalisering" (betragtning 7). Domstolens retspraksis viser, at liberaliseringen af kapitalbevægelser og betalinger helt fra starten har været nøje forbundet med retten til fri bevægelighed for personer, varer og tjenesteydelser samt den frie etableringsret(23).

c) Påvirkningen af samhandelen mellem medlemsstaterne før liberaliseringen

(81) Domstolen har vurderet, at samhandelen mellem medlemsstaterne kan være påvirket, også før markedet blev liberaliseret, således som det fremgår af dommen i Van Eycke-sagen(24) om nationale regler fra 1983 og 1986, som i praksis fastsatte renteniveauet for bestemte kategorier af indskud på opsparingsordninger med skattefordele. Domstolen udelukkede ikke, at der kunne være tale om en overtrædelse af artikel 85, idet den indirekte baserede sig på, at foranstaltningen kunne tænkes at påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne i den i traktatens artikel 85 fastsatte betydning. Det var Rådets første direktiv af 11. maj 1960, der fandt anvendelse, og ikke direktiv 88/361/EØF. Denne fortolkning bekræftes af generaladvokat Mancinis konklusioner: Over for klagerens henvisning til, at der ikke havde været tale om nogen påvirkning af samhandelen, bemærkede generaladvokaten: "Der er ingen tvivl om, at banksektoren er omfattet af konkurrencereglerne" (punkt 3).

(82) Der kan også henvises til en tidligere sag, Züchner-sagen(25), hvor en national ret ønskede fastslået, om det kunne være i strid med traktatens artikel 85, at der blev opkrævet bankgebyr på en check trukket den 17. juli 1979 på en tysk bank til fordel for en modtager bosiddende i Italien. Domstolen afviste, at forholdet ikke skulle være omfattet af konkurrencereglerne i medfør af traktatens artikel 90, stk. 2, og artikel 104 ff. og fandt således, at den pågældende praksis kunne påvirke samhandelen.

(83) Kommissionen fastslår allerede i den anden beretning om konkurrencepolitikken fra 1972 (punkt 50-53), at konkurrencereglerne i princippet også gælder for banksektoren. Det præciseres i beretningen, at Kommissionen allerede havde behandlet en banksag på grundlag af artikel 85, og at den var i færd med at gennemgå de europæiske samarbejdsaftaler mellem bankerne i forskellige medlemsstater(26).

(84) Hvis der i alle disse sager var tale om påvirkning af samhandelen i den i artikel 85 fastsatte betydning, kan man slutte, at der også var tale om påvirkning af samhandelen, når det gjaldt reglerne om statsstøtte.

1.2. Fuldstændig liberalisering af banksektoren i EU siden slutningen af 1970'erne og skærpelse af konkurrencen

(85) Det indre marked i banksektoren blev ganske vist først indført ved det andet bankdirektiv fra 1989, men man skal være klar over, at markedet var blevet gradvist liberaliseret og konkurrencen gradvist skærpet siden 1970'erne.

(86) Det tog over 30 år, før EU's fælles marked i banksektoren var fuldstændigt liberaliseret. Det første bankdirektiv, Rådets direktiv 77/780/EØF (EFT L 322 af 17.12.1977, s. 30), indeholder de første bestemmelser om harmonisering af de nationale betingelser for, at et kreditinstitut kan oprette filialer i andre medlemsstater. Man skal huske på, at der i forvejen var fri ret til at oprette datterselskaber i de øvrige medlemsstater, og de fleste af de større banker havde datterselskaber i udlandet og i øvrigt også filialer uden selvstændig juridisk status (også selv om der gjaldt forskellige regler inden for EU). De øvrige EU-landes bankers datterselskaber og filialer i Frankrig blev således udsat for illoyal konkurrence fra Crédit Mutuel, også inden første og andet bankdirektiv trådte i kraft.

(87) Det var et afgørende skridt på vejen mod et indre marked i banksektoren, da kapitalbevægelserne blev givet fri ved direktiv 88/361/EØF. Direktivet skulle være gennemført af medlemsstaterne senest den 1. juli 1990. Rent konkret indebar direktivet en kraftig forøgelse af investorers indskud og pengeanbringelser i andre medlemsstater. Disse kapitalstrømme kunne tidligere kontrolleres overfladisk af myndighederne, om ikke andet så via valutakontrollen. Frankrig gennemførte direktivet om de frie kapitalbevægelser ved dekreterne 89-938 og 90-58, som trådte i kraft henholdsvis den 30. december 1989 og den 16. januar 1990. Den valutakontrol, som var blevet indført i 1981, blev ophævet allerede i 1986.

(88) Den frie etableringsret i banksektoren blev en realitet i Frankrig i juli 1992 med gennemførelsen af det andet bankdirektiv 89/646/EØF af 15. december 1989(27). I henhold til direktivets artikel 6, stk. 2, "kan værtslandet ikke gøre meddelelse af tilladelse til filialer af kreditinstitutter med hjemsted i andre medlemsstater betinget af, at sådanne filialer råder over en startkapital, der overstiger 50 % af den startkapital, som i henhold til den nationale lovgivning kræves for meddelelse af tilladelse til et kreditinstitut af samme art"(28). Denne bestemmelse skulle være gennemført senest den 1. januar 1990. Rådet har således allerede i 1990 villet foregribe ethvert forsøg fra en medlemsstats side på ved hjælp af EU-lovstridige regler at begrænse den frie ret til at oprette filialer.

(89) Resultatet er, at offentlig støtte til et bankinstitut gradvist har fået særdeles mærkbar virkning for samhandelen, og det gælder især efter 1990(29), eftersom alle banker nu kan udøve bankvirksomhed i de øvrige medlemsstater via filialer (hvortil der ikke længere kræves tilladelse) eller via retten til frie udveksling af tjenesteydelser på tværs af grænserne.

1.3. Crédit Mutuels stilling på det franske bankmarked

(90) Kommissionen har set nærmere på Crédit Mutuels påstand om, at de lokale kasser kun havde begrænset territorial kompetence og derfor heller ikke har haft betydning for samhandelen. Kommissionen hæfter sig dog ved, at Crédit Mutuel er en koncern med status som juridisk person og med et samlet koncernregnskab samt en intern solidarisk økonomi inden for landssammenslutningen, som sikrer de regionale fællesforbunds likviditet. Kommissionen bemærker sig, at koncernen råder over en ganske stor egenkapital, som giver den let adgang til kapitalmarkederne, og at kreditvurderingsbureauerne giver Crédit Mutuel en samlet karakter. Kommissionen hæfter sig ligeledes ved, at Crédit Mutuel fremsendte én fælles besvarelse i forbindelse med den foreliggende procedure i stedet for at lade hver enkelt lokale kasse svare for sig selv. Hverken for Kommissionen eller for Crédit Mutuels vigtigste økonomiske partnere eller for kapitalmarkederne hersker der tvivl om, at Crédit Mutuel er et foretagende, der kan foretage en intern omfordeling af støtte, der måtte være ydet til en bestemt enhed i koncernen. Kommissionen bemærker, at Crédit Mutuel i betragtning af sin størrelse - det drejer sig om et af de største franske kreditinstitutter - kan være selvfinansierende eller placere sine midler på kapitalmarkederne.

(91) Crédit Mutuel er et rentabelt foretagende, der i årenes løb har givet betydeligt overskud. En eventuel overkompensation for nettoomkostningerne ved modtagelse og administration af midler, der skal placeres i almennyttige formål, vil give Crédit Mutuel mulighed for at øge sin fortjeneste og akkumulere yderligere egenkapital. Det solvenskrav (i relation til kapitalmarkederne), der er fastsat i EU-banklovgivningen(30), begrænser kreditinstitutternes vækstmuligheder. Alle former for driftsstøtte vil, såfremt den indebærer en styrkelse af egenkapitalen, gøre det væsentligt lettere at opfylde de fastsatte krav. Disse solvenskrav gør det også lettere at vurdere, om der sker konkurrencefordrejning i forbindelse med støtte til kreditinstitutter. Hvis støtten direkte eller indirekte indebærer en forøgelse af egenkapitalen, vil konkurrencefordrejningen kunne udmøntes i en udvidelse af bankens aktiviteter.

1.4. Konklusion

(92) Den potentielle støtte til Crédit Mutuel har, når man betænker dens karakter af driftsstøtte, den europæiske banksektors økonomiske situation og de specifikke solvenskrav til banksektoren, haft indvirkning på samhandelen fra det tidspunkt, Livret Bleu blev indført, og har haft en voksende konkurrencefordrejende virkning i den finansielle sektor. Den potentielle støtte må derfor betragtes som ny støtte, da den blev indført i 1975.

2. Støttens karakter af statsmidler

(93) Det er fast retspraksis, at begrebet statsstøtte dækker alle fordele, der hidrører fra statsmidler, og som ydes af offentlige myndigheder til fordel for en virksomhed, såfremt denne fordel helt eller delvist indrømmes uden nogen finansiel modydelse, dvs. uden nogen form for forrentning eller med en forrentning, der ikke svarer til værdien af den pågældende fordel. Denne definition dækker både udbetaling af midler til en virksomhed, enhver form for lettelse af de byrder, virksomheden normalt selv skulle bære, eller enhver fordel, der giver virksomheden mulighed for at foretage en besparelse, der kan få indvirkning på dens produktionsomkostninger(31).

(94) I henhold til Domstolens retspraksis er det kun fordele, der indrømmes direkte eller indirekte ved hjælp af statsmidler, der skal betragtes som støtte i den i artikel 87, stk. 1, fastsatte betydning. Kommissionen skal derfor i første omgang undersøge, om Crédit Mutuel kan have modtaget statsmidler i forbindelse med 1) skattefordelen for sparerne, 2) provisionen fra CDC, 3) afkastet af placering af Livret Bleu-midlerne i almennyttige formål og 4) de eventuelle indirekte fordele og omkostninger ved Livret Bleu-ordningen.

2.1. Skattefritagelsen

(95) Den ordning, der var gældende indtil udgangen af 1999, afveg fra de almindelige regler for beskatning af opsparing. Normalt kan sparere vælge mellem at få en bruttorente og lade det finansielle udbytte indgå i den skattepligtige indkomst eller at få en nettorente efter frigørelsesafgiften (skat ved kilden). I dette tilfælde blev der ikke opkrævet nogen frigørelsesafgift af spareren, idet Crédit Mutuel teoretisk påtog sig at betale en skat svarende til en tredjedel af frigørelsesafgiften.

(96) Eftersom skatten blev reduceret til en tredjedel af den normale frigørelsesafgift, indebærer ordningen anvendelse af statsmidler og mere gunstige regler for spareren i forhold til den normale situation. Ordningen koster staten, fordi denne eventuelt kunne have fået et større skatteprovenu, hvis man havde valgt at følge de normale regler og ikke begrænse skatten til en tredjedel af frigørelsesafgiften. Denne støtte kommer de enkelte forbrugere direkte tilgode og ikke banken, og Crédit Mutuel kan derfor ikke betragtes som den direkte modtager af den fiskale støtte. Denne fiskale støtte af social karakter er imidlertid knyttet til et produkt, der kun distribueres af én bestemt aktør, nemlig Crédit Mutuel. Støtten opfylder derfor ikke den i traktatens artikel 87, stk. 2, litra a), fastsatte betingelse for forenelighed med fællesmarkedet. Der står her, at det er en forudsætning, at støtten "ydes uden forskelsbehandling med hensyn til varernes oprindelse"(32).

(97) Med hensyn til Crédit Mutuels betaling af den skat, der er fastsat til en tredjedel af den normale frigørelsesafgift, er det rimeligt nok, at beløbet af Crédit Mutuel opføres som udgifter i forbindelse med Livret Bleu. Konklusionerne i den afgørelse, Conseil d'État traf den 5. januar 2000 om, at de gældende beskatningsregler for ordningen var ulovlige, bekræfter imidlertid helt klart, at Crédit Mutuel i praksis fra 1991 har haft fordel af en "neutralisering" af den skat, der er betalt af renterne på Livret Bleu, eller med andre ord, at staten eller CDC har refunderet de frigørelsesafgifter, Crédit Mutuel har indbetalt. Konklusionen er, at det ikke er de to tredjedele, men alle renter på Livret Bleu, der har været skattefritaget, i hvert fald siden anordningen af 27. september 1991 for det centraliserede indeståendes vedkommende.

2.2. Crédit Mutuels forpligtelser af almennyttig karakter

(98) Crédit Mutuels distribution af Livret Bleu har været forbundet med ganske bestemte rettigheder og forpligtelser. Rettighederne består i eneret til at distribuere Livret Bleu og en provision herfor fra CDC. Forpligtelserne vedrører placeringen af indskuddene på Livret Bleu. Disse forpligtelser har ændret sig i tidens løb: I starten var Crédit Mutuel forpligtet til at placere 50 % af midlerne (senere 65 %) i såkaldt almennyttige formål (navnlig dækning af lokale forvaltningers og andre offentlige organers finansieringsbehov), medens banken frit kunne disponere over restbeløbet. Det skal bemærkes, at Crédit Mutuel ikke havde nogen forpligtelser med hensyn til finansieringsvilkårene for de midler, banken frit kunne placere, heller ikke med hensyn til forrentning. Fra 1991 er en stigende del af indeståendet anvendt til finansiering af socialt boligbyggeri via centralisering af midlerne hos CDC. I dag centraliseres hele indeståendet hos CDC, som for dette centraliserede indestående betaler Crédit Mutuel et beløb svarende til den bruttorentesats, de offentlige myndigheder har bestemt, sparerne skal have, plus en provision på 1,3 %. Man skal være opmærksom på, at eftersom CDC er en offentlig virksomhed, der anvender offentlige midler til varetagelsen af almennyttige opgaver, bør provisionen betragtes som statsmidler. Renterne udbetales til sparerne, og Crédit Mutuel får således kun provisionen. Denne provision hænger nøje sammen med de forpligtelser af almennyttig karakter, der er pålagt Crédit Mutuel, og finansieres således i sidste ende af staten.

2.3. Afkastet af placeringerne i almennyttige formål

(99) De forpligtelser med hensyn til placering af Livret Bleu-midler i almennyttige formål, som er begrænset til de i dekretet af 1. marts 1976 nævnte, bestod navnlig i lån til lokale forvaltninger og køb af statslige værdipapirer (navnlig statsobligationer) samt lån til almennyttige boligselskaber. På grundlag af de afgivne oplysninger, kombinationen af disse placeringers obligatoriske karakter og det forhold, at rentevilkårene var reguleret af staten og ikke frit bestemt af markedet, må disse placeringer i almennyttige formål anses for at være en integrerende del af Livret Bleu-ordningen. Det vil senere blive påvist, at disse regulerede vilkår gav Crédit Mutuel mulighed for at opnå et meget stort afkast af dette engagement. Definitionen af disse placeringer i almennyttige formål blev ændret ved anordningen af 27. september 1991: Herefter skulle midlerne udelukkende anvendes til lån til finansiering af socialt boligbyggeri og forvaltes af CDC (jf. ovennævnte centralisering af indeståendet). Det var dog først langsomt i løbet af 1990'erne, at disse nye anvendelsesformål trådte i stedet for de tidligere. Det var kun nye indskud på Livret Bleu, der umiddelbart og i fuldt omfang blev anvendt til sådanne formål allerede fra 1991.

3. Konkurrencefordelen

(100) Hvis den kompensation for opfyldelsen af forpligtelser af almennyttig karakter, Crédit Mutuel modtog i form af provisionen fra CDC, overstiger nettoomkostningerne ved disse forpligtelser (medregnet alle former for udbytte og omkostninger i forbindelse med opfyldelsen af forpligtelserne), har Crédit Mutuel en konkurrencefordel i forhold til de øvrige banker, fordi Crédit Mutuel i så fald modtager nogle ekstra midler, som de andre banker ikke får.

4. Beregning af statsstøttens størrelse

(101) Eftersom de franske myndigheder henholder sig til, at der var tale om en "tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse" i tilknytning til Livret Bleu-ordningen, skal Kommissionen forsøge at opgøre indtægter og udgifter ved leveringen af denne tjenesteydelse for at kunne afgøre, hvor stor en kompensation staten med rimelighed skulle betale.

(102) I første omgang redegøres der for beregningen af samtlige indtægter og udgifter ved Livret Bleu-ordningen, dernæst redegøres der for principperne for opstillingen af Crédit Mutuels analytiske regnskab, og så gennemgås de punkter, hvor der fortsat er uenighed mellem parternes eksperter, og som Kommissionen har afgjort, og endelig præsenteres resultaterne af driftsregnskabet for Livret Bleu på grundlag af denne opgørelse af ovennævnte udgifter og indtægter.

4.1. Beregningen af samtlige indtægter og udgifter i tilknytning til Livret Bleu-engagementet

a) Saldo for indtægter og udgifter i tilknytning til Livret Bleu-engangementet

(103) Den finansielle ordning vedrørende Crédit Mutuels Livret Bleu skal vurderes på baggrund af den samlede økonomi ved denne opsparingsordning, dvs. at der skal tages hensyn til samtlige omkostninger og fordele ved ordningen, navnlig det direkte udbytte af genplaceringen af de indskud, Crédit Mutuel modtager i sin egenskab af distributør af dette skattebegunstigede opsparingsprodukt.

(104) For at lette analysen af de direkte virkninger kan det være nyttigt at fremhæve forskellige elementer i Livret Bleus regnskabsmæssige økonomi for Crédit Mutuel. Over for indskuddene på Livret Bleu (der figurerer på passivsiden) sondres der mellem tre former for aktiver:

- overførslerne til CDC (jf. centraliseringen af indeståendet hos CDC)

- placeringer i almennyttige formål

- ikke-obligatoriske placeringer.

Ordningen er, for så vidt angår passivposterne på balancen, karakteriseret ved renteudgifter, der er reguleret af staten (faste justerbare satser, som dermed er relativt stabile), og på aktivsidens vedkommende af variable renteindtægter fra placeringerne i almennyttige formål og de ikke-obligatoriske placeringer samt den faste provision fra CDC. Tabel 2 indeholder en oversigt over de vigtigste poster i resultatopgørelsen for Livret Bleu.

(105)

Tabel 2

Oversigt over resultatopgørelsen for Livret Bleu

>TABELPOSITION>

(106) Kommissionen har analyseret ordningen i sin helhed for at vurdere de samlede økonomiske fordele, Livret Bleu har givet Crédit Mutuel. Først yder staten via CDC en provision til Crédit Mutuel for at stå for modtagelsen af indskud. Eventuelle yderligere økonomiske fordele for Crédit Mutuel ved Livret Bleu-ordningen ud over denne provision fra CDC bør ligeledes medregnes.

(107) Såfremt summen af de økonomiske fordele, der kan gøres regnskabsmæssigt op (provision plus administrationsindtægter) overstiger udgifterne for Crédit Mutuel (inklusive en normal forretningsmæssig fortjeneste) ved modtagelsen og administrationen af indskuddene, er der tale om, at staten yder overkompensation for omkostningerne ved distributionen af Livret Bleu via en for høj provision til Crédit Mutuel. I denne beregning må der nødvendigvis tages hensyn til samtlige økonomiske fordele ved distributionen af Livret Bleu samt alle indtægter og udgifter i tilknytning til Livret Bleu-ordningen og de aktiver, der modsvarer passiverne. Der er to grunde hertil:

(108) - For det første har Domstolen fastslået, at statsstøtte skal vurderes ud fra dens virkninger. Man skal være opmærksom på, at Livret Bleu giver andre indtægter ud over afkastet af placeringerne i almennyttige formål og centraliseringen hos CDC. Indskuddene på Livret Bleu har betydet, at Crédit Mutuel har kunnet disponere over midler på mere fordelagtige vilkår, end hvis der var tale om simpel refinansiering på kapitalmarkederne, og skaffe sig en fortjeneste ved at udnytte disse midler dels via de obligatoriske placeringer i almennyttige formål, dels via alle former for ikke-obligatoriske placeringer(33). Staten har pligt til at reducere sin betaling for varetagelsen af denne opgave, hvis den giver Crédit Mutuel fordele på andre områder.

(109) Udbyttet fra placeringerne i almennyttige formål skal medregnes under alle omstændigheder, fordi de udgør en integrerende del af de forpligtelser, staten har pålagt Crédit Mutuel i forbindelse med Livret Bleu-ordningen. Det skal desuden understreges, at det ville være fuldstændigt urimeligt at holde visse overskudsgivende placeringer uden for beregningen: I så fald skulle staten yde kompensation for tab på visse placeringer, hvorimod der kunne opnås et acceptabelt udbytte fra andre placeringer inden for Livret Bleu-ordningen, som ikke skulle medregnes.

(110) Forholdet er mindre indlysende hvad angår de ikke-obligatoriske placeringer, som i den pågældende periode har givet et tab på ca. 1 mia. FRF. De belaster derfor statsbudgettet, som uden disse placeringer ville have udvist balance, og det ville have medført en tilsvarende reduktion af provisionen til Crédit Mutuel for modtagelse af indskud. Kommissionen skønner dog, at nettoomkostningerne ved de ikke-obligatoriske placeringer også bør medregnes.

(111) Den uafhængige konsulent fik derfor til opgave at vurdere det analytiske regnskab for Livret Bleu (omkostninger ved, men også indtægter fra placeringerne af Livret Bleu-midler) og analysere kohærensen i de data, Crédit Mutuel har fremlagt. Konsulenten skulle således afdække samtlige fordele både i forbindelse med indtægterne fra aktiver i tilknytning til Livret Bleu og i forbindelse med omkostningerne ved de pågældende midler (som adskiller sig fra normale markedsomkostninger). Efter fradrag af en normal fortjeneste, de såkaldte "egenkapitalomkostninger"(34), kan det resterende udbytte (hidrørende fra den af staten betalte provision) betegnes som en statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, fordi staten burde have betalt Crédit Mutuel et mindre vederlag for at modtage indskuddene, nemlig et vederlag svarende til nettoomkostningerne og ikke en overkompensation.

(112) - For det andet har Crédit Mutuel under proceduren henvist til en lang række problemer og særlige forhold i forbindelse med administrationen af Livret Bleu (jf. del III, hvori der redegøres for Crédit Mutuels argumenter). Den fremgangsmåde, Kommissionen har valgt, giver mulighed for at afgøre disse spørgsmål ud fra regnskabet, dvs. på et konkret grundlag. Den reelle finansielle belastning ved disse særlige forhold kan vurderes konkret på grundlag af tidligere data om den regnskabsmæssige forvaltning af Livret Bleu.

b) Nogle tekniske præciseringer

(113) Modtagelsen af indskud fra sparerne i forbindelse med Livret Bleu er forbundet med nogle specifikke økonomiske karakteristika, der adskiller denne ordning grundlæggende fra en banks normale modtagelse af indskud.

(114) Livret Bleu-ordningens særlige opbygning og beskatningsregler gør det muligt at afbøde virkningen af udsving i renten på genplaceringen af de opsparede midler, og denne form for opsparing er mindre ustabil end placeringer til markedsrente. Sparernes adfærd er først og fremmest influeret af niveauet for renten efter skat på Livret Bleu i forhold til alternative placeringer med samme grad af risiko eller likviditet: Renten efter skat på Livret Bleu er højere end på Livret B (der beskattes). Alt andet lige bør placeringer til markedsrente, eftersom de beskattes, give et væsentligt højere bruttoudbytte for at være mere attraktive end indskud på en opsparingsordning.

(115) Sparernes adfærd er desuden også afhængig af ganske bestemte sociologiske og psykologiske parametre, når det drejer sig om skattebegunstigede opsparingsordninger. Netop fordi udbyttet på Livret Bleu er fastsat af staten, har sparerne større tillid til dette produkt. Denne type spareres adfærd resulterer i noget, der kan betegnes som et paradoks: Selv om det drejer sig om den mest likvide "rentebærende placering", er det samtidig en af de mest stabile.

(116) Traditionelt har denne tillid fra sparernes side givet myndighederne mulighed for at fastsætte en lav nettorealforrentning. Selv i en situation, hvor placeringer på markedsvilkår gav langt højere udbytte, var der kun tale om meget begrænsede hævninger i 1990'erne(35).

(117) Under alle omstændigheder forudsætter de særlige forhold ved modtagelse af denne form for indskud sammenholdt med refinansiering på interbankmarkedet eller kapitalmarkederne, at man foretager en konkret vurdering af det udbytte, Crédit Mutuel har haft af administrationen af alle disse indeståender, og det kan kun gøres ved at se på hele koncernens analytiske regnskab.

(118) Kommissionens konsulent har i sine undersøgelser taget hensyn til Crédit Mutuels forskellige udgifter og indtægter i forbindelse med opsparingsordningen. Analysen er opdelt i tre afsnit efter placeringen af de indbetalte midler: Midler centraliseret hos CDC, midler placeret i almennyttige formål og midler til ikke-obligatoriske placeringer. Den metode, konsulenten har benyttet, giver også mulighed for at tilbagevise Crédit Mutuels argument om, at ordningen indebærer en omkostning(36) for Crédit Mutuel ved at banken skal indbetale skatteprovenuet til staten(37). Metoden betyder desuden, at man kan lade en normal forrentning af egenkapitalen indgå i vurderingen.

c) "Slagvareeffektens" reelle betydning

(119) For at kunne fastslå nettoomkostningerne og dermed det korrekte niveau for den kompensation, staten har skullet yde, må man i analysen af Livret Bleu-ordningens virkninger ud over de ovennævnte direkte fordele også tage hensyn til de eventuelle afledte fordele og omkostninger ved ordningen, såfremt de har en signifikant virkning.

(120) Eneretten til at distribuere et opsparingsprodukt, som er attraktivt, fordi det er skattebegunstiget, giver ifølge klagerne Crédit Mutuel mulighed for at tiltrække en kundekreds og sikre dens loyalitet over for Crédit Mutuel, hvorefter Crédit Mutuel vil kunne sælge andre produkter eller bankydelser (lån, pengeanbringelser, forsikringer osv.) til de pågældende. Det faktum, at bankerne i stigende grad formidler pengeanbringelser og forsikringsprodukter, viser, hvilke fordele bankerne har på disse felter. Når markedet for det pågældende produkt er præget af et skævt informationsforhold mellem sælger og køber, således som det navnlig er tilfældet for finansielle produkter, vil bankens renommé for at distribuere kvalitetsprodukter eller for kunden særligt fordelagtige produkter blive afgørende. I denne situation vil distributionen af et fordelagtigt produkt som Livret Bleu kunne gøre det lettere for banken at tiltrække kunder, fordi det giver mulighed for en mere målrettet markedsføring(38). Det vil med andre ord sige, at enedistributionsretten kan have samme effekt som dyre markedsføringskampagner eller distribution af et tabsgivende produkt, der har til formål at tiltrække kunder.

(121) I den af klagerne fremlagte dokumentation opereres der med en sådan "slagvareeffekt", men der er ikke tale om nogen formel påvisning af en sådan effekt, og det er heller ikke lykkedes at foretage en nøjagtig beregning af dens finansielle virkning.

(122) Med hensyn til undersøgelserne fra Cabinet Glais er Kommissionen opmærksom på, at Crédit Mutuel med god ret kan hævde, at disse statistiske analyser ikke giver noget klart bevis for en målelig "slagvareeffekt".

(123) Klagerne henviser i deres bemærkninger til tre subjektive vurderinger. For det første beregner klagerne den skønsmæssige størrelse af denne aktuelle og fremtidige fordel(39), idet de tager som udgangspunkt, at de øvrige banker har tilbudt at distribuere Livret Bleu med en provision på 1 %, og opgør fordelen til forskellen mellem denne provisionssats og den provisionssats, Crédit Mutuel får, altså 0,3 %, hvilket svarer til ca. 300 mia. FRF om året. Det kan dog ikke påvises, at Crédit Mutuels konkurrenter kan varetage opgaven på nøjagtigt samme vilkår mod et vederlag af denne størrelse.

(124) Med den anden metode, som klagerne har foreslået, kan den fordel, Crédit Mutuel tidligere har haft, måles ved at tage stigningen i bankens markedsandele som udgangspunkt. Denne metode til at vurdere støtten kan dog ikke accepteres, fordi den bygger på den påstand, at de vundne markedsandele udelukkende kan tilskrives Livret Bleu, uden at det underbygges med nogen form for objektiv dokumentation.

(125) Den tredje vurdering af eneretten til at distribuere Livret Bleu bygger på det mistede skatteprovenu, der kan tilskrives skattebegunstigelsen af Livret Bleu. Hvis Crédit Mutuel havde villet distribuere en opsparingsordning uden skattefritagelse, der gav sparerne samme nettoudbytte som Livret Bleu uanset deres skattemæssige situation, ville det rent faktisk have medført offeromkostninger svarende til det fiktive skattebeløb, sparerne (potentielt) skulle betale. Ifølge klagerne bør den kumulerede skattefordel på 4,5 mia. FRF for perioden 1991-1997 anses for at have givet Crédit Mutuel afledte fordele af samme størrelsesorden. Dette argument kan ikke accepteres, fordi Crédit Mutuel sandsynligvis ikke ville have distribueret Livret Bleu på samme vilkår, hvis banken selv skulle dække de fulde omkostninger ved skattebegunstigelsen, som i øvrigt er til direkte fordel for andelshaverne.

(126) Det er vanskeligt at specificere og opgøre, hvilke mulige fordele ordningen kan have givet Crédit Mutuel. Den direkte økonomiske fordel ved at distribuere Livret Bleu er direkte målelig på grundlag af regnskabet for Livret Bleu. Derimod ville den økonomiske fordel ved salg af andre produkter eller tjenesteydelser til de kunder, der er blevet tiltrukket af Livret Bleu, kun kunne konstateres i det analytiske regnskab for disse andre produkter, hvis det umiddelbart var muligt at sondre mellem, hvad der sælges til kunder, som er loyale over for eller tiltrukket til Crédit Mutuel på grund af Livret Bleu, og hvad der sælges til kunder, som har henvendt sig til Crédit Mutuel af andre grunde. Derfor har Kommissionens konsulent ikke kunnet foretage en vurdering af de afledte virkninger ved at bruge samme regnskabsmæssige metode, som ligger til grund for vurderingen af alle de direkte økonomiske fordele ved Livret Bleu.

(127) Mere sofistikerede forsøg fra konsulentens side på at vurdere disse fordele har heller ikke givet brugbare resultater. Kommissionen har ikke kunnet få en rimelig vurdering af den teoretiske finansielle effekt af disse afledte virkninger. Den foreliggende beslutning bygger derfor udelukkende på de konklusioner, der har kunnet drages af vurderingen af det analytiske regnskab for Livret Bleu.

4.2. Opstillingen af det analytiske regnskab for Livret Bleu

(128) Før der redegøres for resultaterne af den undersøgelse, Kommissionens konsulent har foretaget, er det på sin plads at komme med et par bemærkninger om metoden. Konsulentens forsøg på at udarbejde nogle skøn vanskeliggjordes af, at der ikke foreligger et regulært analytisk regnskab for Livret Bleu, og at de regionale Crédit Mutuel-fællesforbunds regnskaber ikke behandles ens. Desuden er hele den regnskabsmæssige rekonstruktion baseret på regnskabsstrukturen for et enkelt år (1996), og de øvrige år er blevet ekstrapoleret fra denne struktur. Vurderingen er i øvrigt baseret på en stikprøveundersøgelse hos et udsnit af fællesforbund, og ud fra disses regnskabsmæssige nøgletal har man ekstrapoleret koncernens nettobankindtægter Det er det bedste skøn, Kommissionen har kunnet opnå efter fire indbyrdes modstridende ekspertundersøgelser (se redegørelsen for proceduren i punkt I).

(129) Eksperterne har haft store problemer med at rekonstruere det analytiske regnskab for Livret Bleu, hvilket de betydelige forskelle i skønnene i de første ekspertundersøgelser vidner om. De regnskabsmæssige data har vist sig at være meget uensartede mellem de forskellige fællesforbund, som er helt selvstændige enheder i både juridisk og regnskabsmæssig henseende. Landssammenslutningen har snarere virket som en politisk koordineringsinstans end som en styringsinstans, i hvert fald indtil begyndelsen af 1990'erne. I 1991 blev hele Livret Bleu-ordningen gennemgribende ændret, og efter 1991 er parametrene for Crédit Mutuels aktiviteter og geografiske dækning tilstrækkeligt stabile til, at samme regnskabsmæssige analysemetode kan anvendes på hele perioden 1991-2000.

(130) Den juridiske analyse af karakteren af den støtte, der hidrører fra Livret Bleu, har under proceduren vist, at det siden slutningen af 1975 har drejet sig om ny støtte. Spørgsmålet har derfor været, hvordan man beregnede støttens størrelse i perioden 1976-1990. For at kunne foretage en sådan vurdering i praksis har man måttet tage hensyn til to faktorer:

- man kan hævde, at den metode, der er anvendt for perioden 1991-2000, på trods af sine mangler er tilstrækkeligt pålidelig til at give en acceptabel vurdering af støtten, men det er umuligt at foretage en ekstrapolering på perioden før 1990, fordi vurderingen bygger på Crédit Mutuel-kassernes struktur og aktiviteter i 1996. I 1970'erne og 1980'erne er der sket ændringer i fællesforbundenes geografiske dækning, og der har også været tale om visse sammenlægninger. Den struktur, der kunne udledes af stikprøveundersøgelsen fra 1996, kan således ikke anvendes. Jo længere man går tilbage før 1996, desto usikrere bliver resultaterne

- det eneste alternativ ville være at gennemføre en eller flere andre stikprøveundersøgelser for den tidligere periode. Det forekommer umuligt i praksis: Det er vanskeligt at indhente og behandle så gamle regnskabsmæssige data, og regnskabsafdelingernes datalagre er i vidt omfang slettet. Den materielle kontrol af regnskabsbilagene er ligeledes særdeles vanskelig. Stikprøvemetoden kan kun give gode resultater, hvis de data, der trækkes ud, er absolut pålidelige.

Konklusionen er, at i mangel af et analytisk regnskab for hele landssammenslutningen har man været nødsaget til at begrænse den regnskabsmæssige rekonstruktion til den periode, der starter med regnskabsåret 1991. Det har vist sig, at en beregning af det regnskabsmæssige resultat af Livret Bleu-ordningen ikke har kunnet baseres på en tilfredsstillende vurderingsmetode for de tidligere år (1976-1990). Kommissionen har derfor begrænset beregningen af støtten til perioden 1991-2000.

(131) Kommissionens konsulent har i sine undersøgelser taget hensyn til Crédit Mutuels forskellige udgifter og indtægter i forbindelse med opsparingsordningen. Analysen er opdelt i tre afsnit efter lanceringen af de indbetalte midler: Midler centraliseret hos CDC, midler placeret i almennyttige formål og midler til ikke-obligatoriske placeringer. Den metode, konsulenten har benyttet, giver også mulighed for at tilbagevise Crédit Mutuels argument om, at ordningen indebærer en omkostning(40) for Crédit Mutuel ved at banken skal indbetale skatteprovenuet til staten. Metoden betyder desuden, at man kan lade en normal forrentning af egenkapitalen indgå i vurderingen.

(132) Det er tilstrækkeligt i første omgang at redegøre ganske kort for den metodemæssige ramme for opstillingen af Crédit Mutuels analytiske regnskab. Crédit Mutuels samlede aktiviteter er opdelt på fem forretningsområder:

- opsparing (og her skelner man mellem tre aktiviteter: Modtagelse af indskud på Livret Bleu, modtagelse af andre former for indskud samt de øvrige opsparingsformer)

- udlån

- forsikring (livsforsikring og skadesforsikring)

- forvaltning af betalingsmidler

- likviditetsstyring og forvaltning af værdipapirer

- driftskapitalen.

(133) Rekonstruktionen af det analytiske regnskab har til formål at få en vurdering af, hvor stor en del der er indtægter, og - hvilket er langt vanskeligere - hvor stor en del af generalomkostningerne der er knyttet til hvert enkelt af de fem forretningsområder. Hele systemet er naturligvis meget følsomt over for hypoteserne om, hvordan banken har valgt at opføre indtægter og udgifter. I denne sammenhæng har konsulentens og dermed Kommissionens opgave i vidt omfang været begrænset til at afdække manglende intern kohærens i den foreslåede opstilling eller efterfølgende korrektioner af denne opstilling.

(134) Efter den første vurdering af resultatet af det analytiske regnskab for Livret Bleu, som Crédit Mutuel fremlagde (og som er "attesteret" af revisorer fra Mazars et Guérard), udarbejdede Kommissionens konsulent et nyt overslag. Crédit Mutuel henvendte sig til Arthur Andersens revisionsafdeling for at få en komplet oversigt over, hvilke metoder og regnskabsmæssige data der skal til for at udarbejde driftsregnskabet for Livret Bleu. Arthur Andersen anvendte samme opstilling af driftsregnskabet for Livret Bleu. Derimod var der tale om to ændringer i forhold til de tidligere undersøgelser, nemlig med hensyn til behandlingen af data og anvendte data. Der blev desuden foretaget tre ad hoc-korrektioner:

i) det oprindelige udsnit, som Crédit Mutuel havde anvendt, blev udvidet med to nyt Crédit Mutuel-fællesforbund [...] og [...]

ii) en mere detaljeret specificering af den del af (general)omkostningerne, der vedrører kundeservice

iii) ad hoc-korrektionerne vedrører korrektion af forsikringsaktivitetens overrepræsentation i udsnittet, metoden for beregning af egenkapitalomkostninger og opførelse af en udgift til dækning af risiko ved andelshavernes solidariske hæftelse.

(135) Kommissionens konsulent havde i forvejen til sin vurdering benyttet et udvidet udsnit på [...]. Han kontrollerede derfor de nærmere vilkår for indarbejdelsen af de nye data fra [...] og fandt det acceptabelt at benytte data fra det udvidede udsnit. Når det udsnit, Crédit Mutuel oprindeligt havde fastsat, repræsenterede [...] af koncernens generalomkostninger, repræsenterer udsnittet efter indarbejdelse af de to største regionale Crédit Mutuel-fællesforbund nu [...] af koncernens generalomkostninger.

(136) Der var divergens mellem Crédit Mutuels oprindelige vurdering og konsulentens vurdering med hensyn til, hvordan generalomkostninger i relation til kundeservice skulle beregnes. Efter forskellige forbedringer fra Arthur Andersens side enedes Crédit Mutuel og konsulenten om en fælles metode til beregning af disse omkostninger.

(137) På det tidspunkt, udsnittet blev etableret, de regnskabsmæssige data udvalgt og deres behandling i driftsregnskabet for Livret Bleu fastlagt, stemte Arthur Andersens og Kommissionens konsulents vurderinger overens. De eneste divergenser drejer sig om de ovennævnte ad hoc-korrektioner, Arthur Andersen har foretaget. Kommissionen afgør i første omgang egenhændigt de sidste tilbageværende stridsspørgsmål mellem Kommissionens konsulent og Crédit Mutuel. Dernæst redegør den for forskellige vurderinger af resultaterne af Livret Bleu-regnskabet på grundlag af placeringen af indskuddene.

4.3. Uenigheden mellem konsulenten og Crédit Mutuel

(138) Kommissionens konsulents gennemgang af Arthur Andersens redegørelse skabte ikke enighed, hvorfor Kommissionen egenhændigt må afgøre, om den vil følge den uafhængige konsulents synspunkter eller forslagene fra Arthur Andersens revisorer, som af Crédit Mutuel fik til opgave at udarbejde en redegørelse.

a) Metoden til korrektion af forsikringsaktivitetens overrepræsentation i udsnittet af fællesforbund

(139) Da Arthur Andersen skulle beskrive det endelige Crédit Mutuel-udsnit, foreslog det to statistikker til vurdering af dets "repræsentativitet" med hensyn til, hvor stor en del af generalomkostningerne der hidrørte fra de forskellige forretningsområder. Det drejer sig med andre ord om at kontrollere, om fordelingen af generalomkostningerne på de forskellige forretningsområder i udsnittet stemmer overens med fordelingen i den samlede population (dvs. samtlige fællesforbund i Crédit Mutuel-koncernen). Den grundlæggende påstand er, at forretningsområderne bør være repræsenteret i samme forhold (også her målt i relation til generalomkostninger) som i den samlede population for at give et fuldstændigt "repræsentativt" udsnit.