KOMMISSIONENS BESLUTNING af 22. juli 1993 om den italienske regerings paataenkte ydelse af stoette til Cartiere del Garda (Kun den italienske udgave er autentisk)

(93/564/EOEF)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter i overensstemmelse med ovennaevnte artikel at have givet de beroerte parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I I henhold til § 1 i provinslov nr. 7/91 af 8. april 1991 (1) i den autonome provins Trento kan der ydes finansiel stoette til miljoebeskyttelse og flytning af industriaktiviteter. Provinsmyndighederne kan saaledes yde tilskud til, at virksomheder beliggende i naermere angivne omraader helt eller delvis flytter deres aktiviteter til et andet omraade. Der kan ogsaa ydes tilskud til virksomheder, der oensker at ekspandere i de af provinsmyndighederne udpegede omraader. Ifoelge lovens § 1, stk. 1, kan disse tilskud daekke de meromkostninger, flytningen paafoerer virksomheden. Er fastlaeggelsen af disse meromkostninger forbundet med saerlige vaskeligheder, kan der i henhold til stk. 2 ydes et fast tilskud paa op til 30 % af anlaegsinvesteringerne, heri ikke medregnet udgifterne til koeb af jord.

Provinslov nr. 7/91 blev ikke anmeldt til Kommissionen efter artikel 93, stk. 3, inden vedtagelsen. Kommissionen fik imidlertid underretning om, at provinsmyndighederne havde til hensigt at anvende loven for foerste gang i forbindelse med papirfabrikken Cartiere del Garda i Riva del Garda.

Cartiere del Garda, som er en virksomhed med ca. 600 ansatte, har for oejeblikket kapacitet til at producere 180 000 tons mellemtykt eller tykt coated trykpapir om aaret. Virksomheden, der tilhoerer den tyske forlagskoncern Bertelsmann, er i dag en relativt moderne og rentabel virksomhed. Men for at blive ved med at vaere det i aarene fremover er det noedvendigt, at den fordobler sin produktionskapacitet ved at etablere et nyt anlaeg.

Til denne udvidelse raader Cartiere del Garda over en grund paa 70 000 m2, der stoeder op til den nuvaerende fabrik. Denne grund, der foer tilhoerte Atlas Holzwerke, blev koebt af Cartiere del Garda for otte aar siden. Ifoelge lokalplanen i Trento-provinsen og kommunalplanen i Riva er der tale om jord afsat til industriformaal.

Provinsmyndighederne foretraekker imidlertid, at udvidelsen ikke finder sted i Riva del Garda, men derimod i Mori, der ligger 20 km vaek. Riva del Garda er et populaert turistmaal, og etablering af nye industriaktiviteter her vil ikke oege byens evne til at tiltraekke turister, men derimod snarere skade miljoeet.

Hvis Cartiere del Garda beslutter at etablere det nye anlaeg i Mori og samtidig bibeholder det nuvaerende anlaeg i Riva uaendret i hele dets resterende levetid, vil det medfoere stoerre investerings- og driftsomkostninger, end hvis udvidelsen fandt sted i Riva. De oegede investeringsomkostninger skyldes, at jorden i Mori foerst skal byggemodnes, og de oegede driftsomkostninger haenger sammen med behovet for flere ansatte og for transport mellem de to anlaeg, hvis man vaelger Mori.

Trento-provinsen agter at yde Cartiere del Garda kompensation for de oegede investeringsomkostninger i Mori, hvis virksomheden vaelger at udvide dér, men ikke for de oegede driftsomkostninger. Kompensationen skulle ydes med hjemmel i § 1 i provinslov nr. 7/91.

II Ved skrivelse af 11. december 1992, der indgik den 15. december, fik Kommissionen meddelelse om, at Trento-provinsen havde til hensigt at anvende § 1 i provinslov nr. 7/91 i forbindelse med Cartiere del Gardas udvidelsesprojekt i Mori. Supplerende oplysninger fremkom ved skrivelse af 20. januar 1993. Provinsmyndighederne havde tidligere givet oplysninger om loven og det foerste stoetteprojekt ved skrivelse af 15. juni 1992, paa et bilateralt moede den 2. juli 1992 og ved skrivelse af 12. november 1992. Den stoettemodtagende virksomhed og den koncern, den tilhoerer, gav desuden oplysninger paa et bilateralt moede den 9. november og ved skrivelse af 9. december 1992.

Selv om Kommissionen aldrig havde godkendt provinslov nr. 7/91 som saadan, fandt den, at den italienske regering efter traktatens artikel 93, stk. 3, godt kunne anmelde et konkret stoetteprojekt i medfoer af denne lov paa samme maade, som den kunne anmelde en ad hoc-stoette. Paa grundlag af de foreliggende oplysninger fandt Kommissionen, at de foranstaltninger, Trento-provinsen agtede at traeffe til fordel for Cartiere del Garda, kunne udgoere statsstoette, eftersom de ville saette virksomheden i stand til at investere i Mori uden selv at maatte baere alle de dermed forbundne omkostninger. Cartiere del Garda havde ladet foretage en undersoegelse med det formaal at indkredse og saette tal paa disse meromkostninger. Derefter foretog Mediocredito-banken en undersoegelse af disse omkostninger for provinsmyndighederne. Medens Cartiere del Garda naaede frem til meromkostninger paa 316 mia. lire til investeringer og paa 197 mia. lire til drift i de fem foerste aar, havde provinsmyndighederne beregnet meromkostningerne til investeringer til 173 377 mio. lire og meromkostningerne til drift til 148 560 mio. lire. Som foelge af de forskellige resultater af disse beregninger overvejede provinsregeringen at goere brug af bestemmelsen i lov nr. 7/91 og yde et fast tilskud paa 30 % af de samlede investeringsomkostninger i Mori med et loft paa 186 mia. lire.

Kommissionen fandt ogsaa, at den paataenkte stoette paa op til 186 mia. lire ville kunne fordreje konkurrencen og paavirke handelen mellem medlemsstater som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.

Kommissionen fandt det desuden tvivlsomt, om en af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92 kunne bringes i anvendelse. Den bemaerkede, at hverken Riva eller Mori ligger i et omraade, der er regionalstoetteberettiget efter artikel 92, stk. 3, litra a) eller c), og at stoetten kunne vaere i strid med samhoerighedsmaalsaetningen, fordi den ville bevirke, at andre potentielle etableringssteder i stoetteberettigede omraader ikke ville faa gavn af investeringerne. Kommissionen bemaerkede desuden, at stoette til kapacitetsudvidelse ikke opfylder betingelserne i EF-rammebestemmelserne for stoette til miljoebeskyttelse, der er baseret paa undtagelsesbestemmelsen i traktatens artikel 92, stk. 3, litra b). Kommissionen tvivlede endvidere paa, at undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), kunne finde anvendelse, idet den fandt det tvivlsomt, at stoetten var noedvendig for at naa det tilstraebte maal, som var at undgaa, at Cartiere del Garda investerede i Riva, og understregede den overkapacitet, der praeger papirindustrien i EF, specielt inden for coated papir.

Kommissionen besluttede derfor at indlede proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2, hvilket den italienske regering blev underrettet om ved skrivelse af 10. februar 1993, hvori den blev opfordret til at fremsaette sine bemaerkninger. Desuden blev ogsaa de oevrige medlemsstater og alle andre interesserede parter opfordret til at fremsaette deres eventuelle bemaerkninger (2).

III Den italienske regering fremsatte sine bemaerkninger ved skrivelse af 11. marts 1993 og ved telex af 22. april 1993. Den italienske regering gentog provinsmyndighedernes begrundelse for at traede til med oekonomisk stoette for at faa Cartiere del Garda til at investere i Mori i stedet for i Riva. Den oplyste desuden, at provinsmyndighederne var rede til ikke at goere brug af bestemmelsen i provinslov nr. 7/91 om, at der kunne udbetales et fast tilskud paa 30 % af investeringsomkostningerne, men i stedet blot betale de meromkostninger, Mediocredito havde beregnet sig frem til, medens de oegede driftsomkostninger, valget af Mori ville indebaere, ikke ville blive daekket af provinsen. Den italienske regering haevdede, at daekningen af de yderligere investeringsomkostninger skulle betragtes som delvis kompensation til Cartiere del Garda for de ulemper, virksomheden paatog sig, og ikke som stoette til virksomheden. Den paastod ogsaa, at virksomheden var kommet mindst tre aar bagud med gennemfoerelsen af investeringerne som foelge af de administrative og juridiske problemer omkring den eventuelle placering i Mori. Ifoelge den italienske regering ville Cartiere del Garda gennemfoere investeringerne i Riva, hvis provinsmyndighederne ikke blev i stand til at yde finansiel tilskyndelse til Mori-loesningen, og virksomheden ville vaere i sin gode ret til at goere det. Provinsmyndighederne havde ingen muligheder for at modsaette sig dette valg. Ethvert forsoeg paa at aendre de krav, Cartiere del Garda maatte opfylde i Riva, med tilbagevirkende kraft ville kunne imoedegaas af virksomheden. Den italienske regering pegede endvidere paa en undersoegelse, der var blevet foretaget af de miljoemaessige konsekvenser af Cartiere del Gardas investeringer, og hvis konklusioner ikke var negative for hverken Mori eller Riva. Kommissionen havde faaet forelagt denne undersoegelse.

Som svar paa et spoergsmaal fra Kommissionen i skrivelse af 10. februar 1993 om, hvilke alternative muligheder Riva kommune havde for at faa Cartiere del Garda til ikke at investere i Riva, udtalte den italienske regering, at der paa dette stadium hverken var juridisk eller politisk mulighed for at aendre noget ved, at den grund, Cartiere del Garda ejer i Riva, er klassificeret som industrizone. Den italienske regering fremhaevede desuden, at provinsmyndighederne soegte at tilgodese to hensyn - nemlig at beskytte miljoeet og samtidig holde investeringerne inden for samme omraade, og det kunne ske uden risiko for konkurrencefordrejning, da virksomheden ikke opnaaede nogen fordel derved. Det ville ydermere ikke faa nogen indvirkning paa kapaciteten i papirindustrien, eftersom Cartiere del Garda under alle omstaendigheder ville gennemfoere disse investeringer, hvad enten det saa blev i Riva eller i Mori.

Som svar paa et andet spoergsmaal, der drejede sig om, hvad der ville ske med Cartiere del Gardas grund i Riva, hvis virksomheden beslutter at opfoere sit nye produktionsanlaeg i Mori, anfoerte den italienske regering, at virksomheden i saa fald ville saelge grunden til provinsmyndighederne. Den ville blive frataget sin klassificering, og myndighederne ville soerge for, at virksomheden ikke fik nogen oekonomisk gevinst af salget.

Endelig erklaerede den italienske regering sig rede til at sikre, at provinslov nr. 7/91 ikke blev anvendt paa andre virksomheder end Cartiere del Garda, hvis Kommissionen skulle have uafviselige indsigelser mod denne lov. Den italienske regering opfattede loven som et interessant og lovende forsoeg paa at kombinere miljoepolitik og omstilling i industrien.

Sagen blev tillige droeftet paa et bilateralt moede den 8. marts og 11. juni 1993.

Under procedureforloebet fremkom der endvidere bemaerkninger fra den britiske, den franske og den tyske regering, den stoerste britiske producent af tykt coated trykpapier samt den oestrigske organisation af papirfabrikanter.

Disse bemaerkninger blev ved skrivelse af 11. maj 1993 forelagt den italienske regering, som fremsatte sine bemaerkninger hertil ved skrivelse af 25. maj 1993.

IV Ydelse af offentlige midler til daekning af en del af en virksomheds omkostninger ved at investere paa et bestemt sted maa betragtes som statsstoette efter traktatens artikel 92, stk. 1. Det er uden betydning, om investeringsomkostningerne ville have vaeret lavere et andet sted, og om de offentlige midler udelukkende daekker forskellen mellem omkostningerne ved at investere det ene eller det andet sted. Det er Kommissionens faste praksis, at der er tale om statsstoette, naar der udbetales offentlige midler til virksomheder, som paatager sig meromkostninger ved at investere i ugunstigt stillede regioner eller i at tilpasse deres eksisterende anlaeg til miljoekrav.

Det beloeb paa 173 377 mio. lire (hvilket paa tidspunktet for naervaerende beslutnings vedtagelse svarer til 103 mio. ECU), som Trento-provinsen agter at udbetale til Cartiere del Garda, hvis virksomheden beslutter sig til at investere i Mori i stedet for i Riva, udgoer foelgelig statsstoette til denne virksomhed, selv om beloebet kun daekker meromkostningerne ved at investere i Mori. Stoetten indebaerer en begunstigelse af virksomheden, fordi den derved saettes i stand til at gennemfoere investeringerne i Mori uden at skulle baere alle de dermed forbundne omkostninger.

I papirindustrien bestaar der konkurrence mellem de forskellige papirfabrikanter, og der foregaar samhandel mellem medlemsstater. Ifoelge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, producerer Cartiere del Garda for oejeblikket ca. 175 000 tons mellemtykt og tykt traeholdigt og traefrit coated trykpapir om aaret. Ved at etablere et yderligere produktionsanlaeg i Mori eller Riva vil virksomheden faa fordoblet sin produktionskapacitet fra 180 000 til 200 000 tons om aaret til ca. 400 000 tons om aaret.

Italien eksporterede i 1990 532 320 tons coated papir og karton (KN-kode 4810) til andre medlemsstater, i 1991 572 877 tons og i 1992 596 278 tons, medens Italiens import fra andre EF-lande udgjorde henholdsvis 200 531 tons, 195 586 tons og 238 535 tons.

Cartiere del Garda deltager i samhandelen mellem medlemsstater, da virksomheden eksporterer en del af sin produktion til andre EF-lande. I 1990 eksporterede Cartiere del Garda 39 300 tons traefrit coated papir til andre EF-lande, isaer Frankrig, Tyskland og Spanien, og denne eksport udgjorde en tredjedel af virksomhedens produktion af denne papirtype. I 1991 eksporterede Cartiere del Garda 41 100 tons til andre EF-lande, i 1992 45 000 tons. Virksomhedens produktion af traefrit coated papir udgjorde ca. 3,4 % af EF's samlede produktion af denne papirtype i 1990-1992. Kommissionen har ingen oplysninger om Cartiere del Gardas produktion af traeholdigt papir, kun om virksomhedens produktion af traefrit papir.

En virksomhed, der modtager finansiel stoette, faar derved styrket sin position i forhold til de virksomheder, den konkurrerer med inden for EF. Derfor maa stoetten ogsaa anses at paavirke konkurrencen med disse virksomheder.

I traktatens artikel 92, stk. 1, opstilles det princip, at visse naermere angivne former for statsstoette er uforenelige med faellesmarkedet.

De undtagelser fra dette princip, der er fastsat i traktatens artikel 92, stk. 2, kan ikke bringes i anvendelse i dette tilfaelde i betragtning af stoettens karakter og formaal, og de blev i oevrigt heller ikke gjort gaeldende af den italienske regering.

V I traktatens artikel 92, stk. 3, opregnes de former for statsstoette, der kan anses at vaere forenelige med faellesmarkedet. Spoergsmaalet om forenelighed med faellesmarkedet maa afgoeres i en EF-sammenhaeng og ikke blot i henseende til en enkelt medlemsstat. Af hensyn til faellesmarkedets rette funktion og de principper, der er fastsat i traktatens artikel 3, litra f), maa de undtagelser fra artikel 92, stk. 1, der er fastsat i artikel 92, stk. 3, fortolkes snaevert ved vurderingen af enhver stoetteordning eller individuel stoetteforanstaltning.

Navnlig maa undtagelsesbestemmelserne kun bringes i anvendelse, naar Kommissionen har forvisset sig om, at uden statsstoette ville markedskraefterne alene ikke have kunnet tilskynde stoettemodtageren til at bidrage til at virkeliggoere et af de tilstraebte maal.

Hvis undtagelsesbestemmelserne blev bragt i anvendelse i tilfaelde, hvor der ikke ydes et saadant bidrag, eller hvor statsstoette ikke er noedvendig hertil, ville det give industrien eller virksomhederne i bestemte medlemsstater uberettigede fordele, paavirke samhandelsvilkaarene og fordreje konkurrencen, uden at det kunne retfaerdiggoeres af hensyn til den faelles interesse som omhandlet i artikel 92, stk. 3.

Med hensyn til undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), der drejer sig om statsstoette til fremme af udviklingen i visse regioner, bemaerkes, at levestandarden i Trento-provinsen ikke er usaedvanlig lav, og at der heller ikke i denne provins hersker alvorlig underbeskaeftigelse, jf. artikel 92, stk. 3, litra a). Og hverken Riva eller Mori er beliggende i et regionalstoetteomraade som anfoert i artikel 92, stk. 3, litra c).

Med hensyn til undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), bemaerkes, at stoetten ikke ydes med det formaal at afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den italienske oekonomi, hvilket den italienske regering i oevrigt heller ikke har paastaaet.

Den anden undtagelse i artikel 92, stk. 3, litra b), drejer sig om statsstoette til fremme af virkeliggoerelsen af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse. I EF-rammebestemmelserne for statsstoette til miljoebeskyttelse, som medlemsstaterne blev underrettet om ved skrivelse af 7. november 1974 og 23. marts 1987, har Kommissionen aabnet mulighed for, at saadanne former for statsstoette eventuelt kan falde ind under undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra b), naar stoetten ydes til finansiering af investeringer i tilpasning af bestaaende anlaeg og ikke til investeringer i kapacitetsudvidelse.

I betragtning af, at Cartiere del Gardas investeringer drejer sig om etablering af et yderligere papirproduktionsanlaeg og derfor ikke kan undgaa at foere til en kapacitetsudvidelse, opfylder statsstoette hertil ikke kriterierne for undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra b). Kommissionen maa dog i den forbindelse bemaerke, at i henhold til rammebestemmelserne for statsstoette til miljoebeskyttelse vil statsstoette, der ikke opfylder betingelserne i disse rammebestemmelser, i visse tilfaelde alligevel kunne anses at vaere forenelig med faellesmarkedet efter artikel 92, stk. 3, litra c).

I henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), kan stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene betragtes som forenelig med faellesmarkedet, naar stoetten ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse.

Kommissionen bemaerker, at den italienske regerings hovedargument for statsstoette til Cartiere del Garda er miljoebetonet. Kommissionen bemaerker ogsaa, at de investeringer, virksomheden agter at gennemfoere, vil vaere i overensstemmelse med gaeldende miljoelovgivning, uanset om der investeres i Mori eller i Riva. Det nye produktionsanlaeg vil imidlertid give stoerre gener i Riva end i Mori, baade med hensyn til luft- og vandforurening og med hensyn til trafik- og stoejproblemer. Den stoette, Trento-provinsen agter at yde til virksomheden for at faa den til at investere i Mori i stedet for i Riva, har derfor et miljoemaessigt formaal, selv om der ogsaa er andre grunde, bl.a. oensket om at holde investeringerne inden for provinsen og af hensyn til lokalplanerne for omraadet.

Traktatens artikel 130 R, stk. 2, fastsaetter, af EF's foranstaltninger paa miljoeomraadet bygger paa principperne om forebyggende indgreb, om udbedring af miljoeskader fortrinsvis ved kilden og om, at forureneren betaler. Miljoehensyn er en vigtig bestanddel af EF's politik paa andre omraader.

Set ud fra disse principper maa Kommissionen fastslaa, at den af Trento-provinsen paataenkte stoette til Cartiere del Garda er en forebyggende foranstaltning og tager sigte paa at gribe ind ved kilden. Men med hensyn til det tredje princip finder Kommissionen ikke, at denne foranstaltning vil foere til, at det bliver forureneren, der betaler. For provinsmyndighederne har i sinde at daekke alle de yderligere investeringsomkostninger, virksomheden paadrager sig.

Det er rigtigt, at virksomheden ogsaa maa forvente at faa oegede driftsomkostninger ved at producere baade i Mori og i Riva, og at disse omkostninger ikke vil blive daekket. Men ud fra en mere langsigtet synsvinkel kan valget af Mori dog blive til fordel for virksomheden, for naar Riva-anlaeggets levetid er udloebet, kan den beslutte at flytte ogsaa det til Mori, og Mori ligger ikke blot taettere paa motorvejsnettet, men rummer ogsaa muligheder for fremtidig ekspansion, som ikke findes i Riva.

Den italienske regering har endvidere anfoert, at Cartiere del Garda havde haft store tab, fordi virksomhedens investeringer var blevet forsinket i tre aar som foelge af den vanskelige beslutningsproces. Kommissionen bemaerker, at omkostninger, der skyldes forsinkelser i investeringsplanerne, vil opstaa, uanset hvor investeringerne foretages og derfor ikke kan betragtes som meromkostninger ved at investere i Mori eller oegede driftsomkostninger ved at have to produktionssteder.

Kommissionen har derfor draget den konklusion, at den paataenkte stoette til Cartiere del Garda ikke opfylder princippet i traktatens artikel 130 R, stk. 2, om, at det er forureneren, der skal betale.

I skrivelse af 10. februar 1993, hvor Kommissionen underrettede den italienske regering om, at den havde besluttet at indlede proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2, anmodede Kommissionen om at faa oplyst, hvilke andre muligheder kommunal- og provinsmyndighederne havde for at faa virksomheden til at undlade at investere i Riva, eventuelt ved at naegte godkendelse af investeringen af miljoemaessige grunde eller af hensyn til lokalplaner. Ifoelge oplysningerne fra den italienske regering har Trento-provinsen ikke nogen anden mulighed for at faa virksomheden til ikke at investere i Riva end at yde statsstoette.

Hvad Riva kommune angaar, anfoerte den italienske regering, at det omraade, Cartiere del Garda ejer i Riva, er afsat til industriomraade, og at det ikke ville vaere hverken juridisk eller politisk rigtigt at aendre noget derved, for det ville vaere at »aendre spillets regler under selve spillet«.

Dette argument finder Kommissionen ikke overbevisende. Den italienske regering har ikke paavist, at Riva kommune aldrig har haft og heller ikke har nogen mulighed for at aendre lokalplanen i det omraade, der er tale om. Det kunne have vaeret vanskeligt i betragtning af det store antal arbejdspladser, det ville beroere - virksomheden vil beskaeftige 784 ansatte, hvis investeringen foretages i Riva, og 968, hvis der investeres i Mori - men det ville ikke have vaeret helt umuligt. Det ser snarere ud, som om Riva kommune tror, at investeringernes beskaeftigelsesmaessige effekter vil opveje deres miljoemaessige ulemper. Provinsmyndighederne, som maaske ogsaa ser kommunens udvikling i et bredere perspektiv, bl.a. med udbygning af turisme i Riva og udbygning af industrien i Mori, har en anden opfattelse, men er ude af stand til at forhindre virksomheden i at investere i Riva med andre midler end statsstoette. Kompetenceforskelle og divergerende opfattelser hos forskellige myndigheder i en medlemsstat er imidlertid faktorer, Kommissionen ikke kan tage hensyn til i sin vurdering af statsstoette, da ingen af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92 giver hjemmel hertil.

Kommissionen maa konkludere, at den italienske regering ikke har kunnet paavise, at stoetten er absolut noedvendig for at undgaa, at Cartiere del Garda gennemfoerer sine investeringer i Riva.

Hvis det omraade i Riva, hvor Cartiere del Garda koebte sin grund, mistede sin klassifikation som industrizone, ville virksomheden have vaeret noedt til at vaelge et andet sted til de investeringer, den er noedt til at foretage af hensyn til sin rentabilitet paa laengere sigt. Uden statsstoette til at investere i Mori ville den have vaeret helt frit stillet til at vaelge mellem alle de muligheder, der boed sig, ikke blot i Trento-provinsen, men ogsaa i andre omraader i Italien saavel som i andre lande. Kommissionen bemaerker i den sammenhaeng, at den med hjemmel i undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), tillader investeringsstoette i visse regioner inden for EF, og at disse regioner kunne have haft en chance for at komme i betragtning, fordi der da ville have vaeret fuld mobilitet i investeringerne.

Dette blev under procedureforloebet afvist af den italienske regering, der pegede paa, at virksomheden allerede havde besluttet sig for at investere enten i Riva eller i Mori, og at andre alternativer saaledes allerede var blevet udelukket.

Dette argument finder Kommissionen ikke overbevisende. I den situation, som kommunal- og provinsmyndighederne har skabt, er virksomhedens muligheder rent faktisk begraenset til et valg mellem den billigere loesning i Riva eller statsstoetteloesningen i Mori. Men hvis Riva var blevet udelukket af miljoemaessige aarsager, og der ikke blev ydet statsstoette til Mori-loesningen, kunne Cartiere del Garda meget vel have overvejet andre muligheder, bl.a. i de omraader, hvor der ud fra regionale hensyn er adgang til at yde investeringsstoette.

Kommissionen har draget den konklusion, at den italienske regerings paataenkte statsstoette til Cartiere del Gardas investeringer i Mori er i strid med EF's regionalpolitik og med maalsaetningen om oekonomisk og social samhoerighed.

Under proceduren udtalte den italienske regering desuden, at uden mulighed for at investere i Riva og uden stoette fra provinsen til at investere i Mori ville virksomheden ikke vaere i stand til at tilvejebringe de fornoedne midler til investeringerne paa kapitalmarkedet.

Kommissionen bemaerker, at Cartiere del Garda i saa fald ville have befundet sig i samme situation som enhver konkurrent, der maatte oenske at udvide sin kapacitet, og som ikke raader over fornoeden jord eller byggetilladelse til blot at udvide det bestaaende anlaeg. Om det er muligt at tilvejebringe de fornoedne midler til den dyrere loesning, der bestaar i at opfoere et nyt anlaeg, afhaenger af den forventede udvikling paa markedet samt tillige af investorens finansielle stilling og hidtidige driftsresultater. I den sammenhaeng maa Kommissionen pege paa, at Cartiere del Garda ifoelge aarsberetningerne fra Bertelsmann-koncernen, som Cartiere del Garda indgaar i, havde et godt driftsresultat i 1990/91, selv om vilkaarene paa markedet var blevet vanskeligere. I 1991/92 blev virksomhedens resultat betegnet som »endnu en gang fremragende« og »meget tilfredsstillende« til trods for »de vanskelige forhold paa papirmarkedet«. Naar man ydermere tager i betragtning, at Bertelsmann-koncernen selv havde et meget fint resultat, finder Kommissionen, at virksomheden nok havde kunnet finde de fornoedne midler til at investere andre steder end i Riva uden stoette fra provinsen.

Hvad endelig stoettens virkninger for papirbranchen angaar, og specielt spoergsmaalet om, hvorvidt stoette vil virke fremmende for udviklingen i denne sektor uden at paavirke samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse, bemaerker Kommissionen, at det punkt ogsaa blev naevnt i Kommissionens skrivelse af 10. februar 1993, hvori den meddelte den italienske regering, at den havde i sinde at indlede en procedure efter traktatens artikel 93, stk. 2.

Under proceduren udtalte den italienske regering, at provinsens stoette til Mori-loesningen ikke ville faa nogen indvirkning paa produktionskapaciteten, eftersom investeringerne ville finde sted, ogsaa selv om der ikke blev ydet stoette, men i saa fald i Riva. Virksomhedens investeringsbeslutning var truffet paa et rent forretningsmaessigt grundlag, hvilket ogsaa var tilfaeldet med mange af konkurrenternes investeringer. Kommissionen fik udleveret en liste over otte af disse konkurrenter i EF og EFTA-lande, der havde foretaget kapacitetsudvidelser i 1991/92.

Kommissionen er enig med den italienske regering i, at det er virksomheden selv, der maa afgoere, om den oensker at investere i kapacitetsudvidelser eller ej. Denne beslutning maa i princippet ikke vaeret paavirket af statsstoette. Som naevnt ovenfor kunne de italienske myndigheder under henvisning til miljoehensyn have forhindret, at investeringerne blev foretaget i Riva, paa anden maade end ved at yde statsstoette til Mori-loesningen. I saa fald ville virksomheden som anfoert ovenfor have haft et valg mellem flere investeringssteder, ligesom den naturligvis ogsaa ville have haft valget mellem at investere eller ej i betragtning af de oegede investeringsomkostninger. Den stoette, den italienske regering paataenker at yde til Mori-loesningen, udelukker ikke blot andre alternativer, men goer det ogsaa lettere for virksomheden at afgoere, om den overhovedet vil investere i en tid, der som naevnt i aarsberetningen for den koncern, Cartiere del Garda tilhoerer, betegnes som vanskelig. I betragtning af at en del af den merproduktion, investeringen vil foere til, vil blive eksporteret til andre medlemsstater, vil den stoette, provinsen agter at yde til virksomhedens investeringer i Mori, ikke fremme udviklingen i sektoren uden at paavirke samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse. At den italienske regering ikke forventer, at Cartiere del Gardas afsaetning i perioden 1989-1997 vil stige ret meget mere end forbruget af denne papirtype i EF, aendrer intet ved denne konklusion.

Kommissionen har endelig noteret sig den italienske regerings paastand om, at den paataenkte stoette til Cartiere del Garda kan sidestilles med den stoette, der blev ydet til den britiske avispapirproducent, SCA Aylesford, og som Kommissionen ikke modsatte sig.

Kommissionen maa for det foerste understrege, at en stoetteforanstaltnings forenelighed med faellesmarkedet maa vurderes saerskilt i hvert enkelt tilfaelde paa grundlag af traktatens artikel 92 og ikke paa grundlag af Kommissionens tidligere beslutninger om statsstoette til andre virksomheder. Kommissionen er for det andet ikke enig i, at den paataenkte stoette til Cartiere del Garda kan sidestilles med den stoette til SCA Aylesford, som Kommissionen godkendte i december 1992 (3). Denne virksomhed agtede at oege sin produktion af avispapir fremstillet udelukkende paa basis af returpapir, og den nye og hidtil ukendte teknologi, dette ville kraeve, bevirkede, at der ikke blot var tale om investeringer i modernisering og ekspansion. Kommissionen har ikke faaet forelagt nogen oplysning om, at Cartiere del Gardas investeringer skulle vaere forbundet med tilsvarende risiko, hvad raamaterialer, teknologi og markedsfoering angaar. Som foelge af disse risici var det noedvendigt med statsstoette fra de britiske myndigheder, hvis investeringen overhovedet skulle kunne gennemfoeres. SCA havde overvejet andre investeringssteder, som dog alle fremboed stoerre risici, der ville opveje enhver stoette. Hvad Cartiere del Garda angaar, er stoetten imidlertid ikke nogen forudsaetning for, at investeringerne overhovedet gennemfoeres, men kun for at de gennemfoeres i Mori. I SCA Aylesford-sagen tog Kommissionen hensyn til, at den paataenkte statsstoette ville blive opvejet af de besparelser med hensyn til opfyldning, de lokale myndigheder ville opnaa som foelge af de maengder papiraffald, SCA fik brug for til sin oegede produktion. Dette er en faktor, der heller ikke indgaar i Trento-provinsens stoetteprojekt. Godkendelsen af stoetten til SCA Aylesford var ogsaa begrundet i de saerlige handels- og konkurrencevilkaar i avispapirbranchen, der bevirkede, at stoetten kun i ringe grad ville paavirke samhandelsvilkaarene mellem medlemsstater.

Endelig maa Kommissionen pointere, at stoetten til SCA paa 20 mio. £ svarede til 8 % af virksomhedens bruttoinvesteringer i Aylesford, medens den af Trento-provinsen paataenkte stoette paa 173 mia. lire til Cartiere del Garda svarer til 27 % eller mere af denne virksomheds omkostninger ved at investere i Mori, alt efter om man laegger Cartiere del Gardas eller provinsmyndighedernes beregninger til grund.

Af alle disse grunde finder Kommissionen ikke, at dens beslutning i SCA Aylesford-sagen ud fra et konsekvenssynspunkt skulle foranledige den til ogsaa at godkende den paataenkte stoette til Cartiere del Garda.

Kommissionen har tvaertimod gentagne gange naegtet at godkende stoette til investeringer, der foerer til kapacitetsudvidelser i papirindustrien i ikke-regionalstoetteberettigede omraader (4).

Den af den italienske regering paataenkte statsstoette opfylder foelgelig ikke betingelserne i undtagelsesbestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3 -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Italien afstaar fra at gennemfoere det af myndighederne i den autonome provins Trento paataenkte stoetteprojekt med stoette paa 173 377 mio. lire til Cartiere del Garda til investeringer, hvis disse gennemfoeres i Mori.

Artikel 2

Italien underretter senest to maaneder efter meddelelsen af naervaerende beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme den.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 22. juli 1993.

Paa Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Naestformand

(1) Legge provinciale nr. 7 af 8. april 1991, »Provvedimenti in materia di armonizzazione dello sviluppo produttivo agli obiettivi ambientali e di tutela della qualità e dell'ambiente di lavoro«, i Bollettino Ufficiale della Regione Autonoma Trentino-Alto Adige, 16. april 1991, nr. 17.

(2) EFT nr. C 75 af 17. 3. 1993, s. 7.

(3) EFT nr. C 46 af 18. 2. 1993, s. 5.

(4) EFT nr. L 156 af 20. 6. 1991, s. 39.