*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 23. juli 1984

om den britiske regerings stoetteprojekt til fordel for en producent af polyestergarn

(Kun den engelske udgave er autentisk)

(84/509/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter i overensstemmelse med artikel 93 at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Ved skrivelse af 30. januar 1984 anmeldte den britiske regering et stoetteprojekt, som den havde vedtaget i 1972 og allerede naesten gennemfoert, og som vedroerte opfoerelse af et nyt produktionsanlaeg for polyestergarn (foerorienteret garn) i Stanlay (Co. Durham). Dette garn skulle hovedsagelig anvendes til forsyning af en britisk forarbejdningsvirksomhed, som havde vanskeligt ved at skaffe det paagaeldende produkt paa markederne i Faellesskabet.

Den stoette, det hidtil er vedtaget at yde, andrager 1 171 400 £ , heraf 420 000 £ i form af selektive tilskud i henhold til paragraf 7 i Industry Act af 1972, 158 400 £ i form af uddannelsestilskud i henhold til paragraf 7 i Industrial Development Act af 1982 og 593 000 £ i form af regionaludviklingstilskud i henhold til del II i Industrial Development Act af 1982. Der er allerede ydet stoette paa 931 400 £, og investeringsomkostningerne beloeber sig til 4,9 mio £.

Som foelge af en klage fra en erhvervssammenslutning gjorde Kommissionen allerede ved skrivelse af 5. december 1983, dvs. foer ovennaevnte anmeldelse, den britiske regering opmaerksom paa dens forpligtelser i henhold til de regler for stoette til sektoren for syntetiske fibre og syntetisk garn, der blev fastlagt i 1977 og forlaenget i 1979, 1981 og 1983, og som tager sigte paa dels at undgaa, at der ved hjaelp af stoette skabes ny kapacitet inden for en industri, som i forvejen er praeget af overskudskapacitet, dels at sikre, at enhver form for stoette til denne sektor anmeldes paa forhaand.

Kommissionen indledte den 29. februar 1984 proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, med hensyn til den paagaeldende stoette og gav ved skrivelse af 8. marts 1984 den britiske regering en frist til at fremsaette sine bemaerkninger.

II

Da den britiske regering ved skrivelse af 18. april 1984 fremsatte sine bemaerkninger som led i proceduren i artikel 93, stk. 2, gjorde den paagaeldende, at garn af den kvalitet, som den stoettemodtagende virksomhed fremstiller, ikke kunne faas paa det europaeiske marked i 1981/82, og at de britiske brugere maatte importere det fra tredjelande, f.eks. Mexico, Taiwan og USA. Den britiske regering fremfoerte desuden, at der ved hjaelp af stoetten havde kunnet oprettes 60 arbejdspladser i den stoettemodtagende virksomhed og opretholdes 75 arbejdspladser i virksomheder i aftagerleddet, i omraadet North West Durham, hvor der er stor arbejdsloeshed.

Fire andre medlemsstater end Det forenede Kongerige og 4 sammenslutninger af virksomheder inden for sektoren for syntetiske fibre delte ifoelge de bemaerkninger, de fremsatte som led i proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, Kommissionens betaenkeligheder. De understregede de problemer med hensyn til overskudskapacitet, der goer sig gaeldende inden for denne delsektor, og de bestraebelser, som europaeiske producenter af polyestergarn havde udfoldet foer og efter 1982, samt deres nuvaerende fremgaar det, at det polyestergarn, der fremstilles af Stanley-virksomheden, er af en ganske almindelig kvalitet og derfor kan fremstilles af alle europaeiske virksomheder, saafremt det efterspoerges af betalingsdygtige brugere. Blandt de virksomhedssammenslutninger, der fremsatte deres bemaerkninger, gjorde en britisk opmaerksom paa, at der siden 1977 har vaeret overskydende produktionskapacitet for polyestergarn.

III

Den britiske regering stoette vil kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencen ved at begunstige den paagaeldende virksomhed eller dens produktion, jf. traktatens artikel 92, stk. 1. I henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, er stoetteforanstaltninger, som modsvarer de deri fastsatte kriterier, principielt uforenelige med faellesmarkedet. I de i artikel 92, stk. 3, fastsatte undtagelser fra samme bestemmelse opstilles en raekke maal, der i hoejere grad skal forfoelges i Faellesskabets end i stoettemodtagerens interesse. Disse undtagelser skal fortolkes snaevert i forbindelse med undersoegelsen af enhver regional eller sektorbestemt stoetteordning eller at ethvert enkelttilfaelde af anvendelse af generelle stoetteordninger, og navnlig kan der kun indroemmes undtagelse, naar Kommissionen kan fastslaa, at de begunstigede virksomheder ikke uden en saadan stoette ville blive foranlediget af markedsforholdene alene til at traeffe dispositioner, der kan bidrage til virkeliggoerelsen af et af de i undtagelserne omhandlede maal.

Anvendes ovennaevnte undtagelsesbestemmelser paa stoetteforanstaltninger, som ikke indebaerer en saadan modydelse, vil det medfoere, at visse medlemsstater opnaar uberettigede fordele, og at samhandelen mellem medlemsstaterne paavirkes og konkurrencen fordrejes, uden at dette paa maade er begrundet i hensynet til Faellesskabets interesse.

Naar Kommissionen paa grundlag af ovennaevnte principper undersoeger den konkrete anvendelse af stoetteordninger, skal den sikre sig, at der fra den stoettemodtagende virksomheds side foreligger en modydelse, der goer stoetten berettiget, saaledes at forstaa, at stoetten er noedvendig for at fremme virkeliggoerelsen af et af de i artikel 92, stk. 3, omhandlede maal. Saafremt dette ikke kan paavises, er det klart, at stoetten ikke bidrager til virkeliggoerelsen af de i undtagelserne omhandlede maal, men blot tjener til forbedring af den paagaeldende virksomheds finansielle situation.

I det foreliggende tilfaelde kan det ikke paavises, at der foreligger en saadan modydelse fra den stoettemodtagende virksomheds side.

Den britiske regering har ikke kunnet bevise, og Kommissionen har ikke kunnet konstatere, at den paataenkte stoette opfylder betingelserne for at kunne omfattes af en af undtagelserne i artikel 92, stk. 3.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedroerende stoette til fremme af udviklingen i visse omraader, kan det fastslaas, at det omraade, hvor den stoettemodtagende virksomhed er beliggende, med rimelighed ville kunne omfattes af artikel 92, stk. 3, litra c). Opfoerelsen af et nyt produktionsanlaeg inden for en foelsom sektor, der er praeget af overskudskapacitet, og oprettelsen af 60 arbejdspladser samt opretholdelsen af 75 arbejdspladser i aftagerleddet til dog tilsyneladende ikke kunne medfoere en varig forbedring af underbeskaeftigelsen i omraadet men derimod foroege de vanskeligheder, der goer sig gaeldende for andre virksomheder inden for denne sektor i Faellesskabet. Paa sektorplan vil opfoerelsen af det nye anlaeg derfor have en skadelig virkning. Paa regionalt plan vil opfoerelsen af anlaegget heller ikke varigt kunne sikre de paagaeldende arbejdspladser i betragtning af overskudskapaciteten inden for denne delsektor.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra b) , er der intet ved den omhandlede foranstaltning, som tyder paa, at der er tale om et projekt af faelleseuropaeisk interesse, eller at den vil afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse af en medlemsstats oekonomi, hvilket ville berettige til anvendelse af denne undtagelsesbestemmelse. For det foerste kan Det forenede Kongeriges sociale og oekonomiske problemer, der ganske vist er foruroligende, ikke siges at vaere langt alvorligere end problemerne i andre af de regioner i Faellesskabet, som denne medlemsstat kan sammenlignes med, samtidig med at der er overhaengende fare for, at stoetten optrappes, og at enhver form for stoette her i hoejere grad end andre steder vil paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne. For det andet kan det ikke paa grundlag af de foreliggende socio-oekonomiske oplysninger for Det forenede Kongerige fastslaas, at der er tale om en alvorlig forstyrrelse af dets oekonomi i traktatens forstand. Den britiske regerings stoetteforanstaltning tager i oevrigt ikke sigte paa at afhjaelpe en saadan situation.

Stoetten kan ikke omfattes af artikel 92, stk. 3, litra c), der vedroerer »stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, naar den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse.«

Kommissionen har konstateret, at produktionen af polyestergarn inden for Faellesskabet i 1981/82 og paa nuvaerende tidspunkt maa betragtes som tilstraekkelig til at daekke efterspoergslen, og at opfoerelse af en fabrik inden for en sektor, der i forvejen er praeget af overskudkapacitet, ikke ville bidrage til virkeliggoerelsen af et maal i Faellesskabets interesse i en saadan grad, at det berettigede til stoette, og at stoetten for oevrigt risikerede at skade andre virksomheder inden for den paagaeldende sektor i Faellesskabet. De forsyningsvanskeligheder, der gjorde sig gaeldende for forarbejdningsvirksomheden i aftagerleddet, og som foranledigede de britiske myndigheder til at stoette en garnproducents opfoerelse af produktionsanlaeg, skyldtes ikke mangel paa dette garn, hvoraf der tvaertimod var overskud paa EF-markederne, men den omstaendighed, at den forarbejdende virksomhed var insolvent, idet den gik konkurs i 1982 og derpaa blev overtaget af den virksomhed, der er genstand for denne beslutning, og som genansatte en del af dens arbejdskraft, nemlig 75 beskaeftigede.

Den nuvaerende overskydende produktionskapacitet for polyestergarn af samtlige kvaliteter tvinger virksomhederne i Faellesskabet til i perioden 1982/85 at foretage en nedskaering paa 61 500 tons, efter at der i forvejen er foretaget en nedskaering paa ca. 80 000 tons. Virksomhederne inden for den paagaeldende sektor udnytter kun deres produktionskapacitet 65 til 70 %, hvilket tyder paa en urentabel drift af anlaeggene. Den stoettemodtagende virksomhed udnytter kun ca. 65 % af sin kapacitet. Det er i Faellesskabets interesse, at der foretages kapacitetsnedskaeringer, og det vil derfor vaere i strid med Faellesskabets interesse og forvaerre de eksisterende virksomheders overskudsproblemer, at der skabes ny kapacitet ved hjaelp af statsstoette.

Selv i det foreliggende tilfaelde, hvor den stoettemodtagende virksomhed principielt selv anvender sit produkt, idet den har overtaget en konkursramt forarbejdningsvirksomhed i aftagerleddet, vil stoetten vaere til skade for andre virksomheder i Faellesskabet, der som foelge af denne nye kapacitet og det uaendrede forbrug maa foretage yderligere nedskaeringer svarende til den nye kapacitet i Stanley.

Da den britiske regering ikke har anmeldt stoetten paa forhaand, har Kommissionen ikke kunnet tage stilling til foranstaltningerne, foer de blev ivaerksat, og har foerst faaet kendskab dertil, efter at virksomheden havde faaet udbetalt stoette paa 931 400 £ i form af tilskud paa ca. 19 % af investeringsomkostningerne, der anslaas til 4,9 mio £.

I henhold til Industrial Development Act of 1982 maa der stadig udbetales stoette (Regional Development Grant) paa op til 22 % af virksomhedens udgifter til anskaffelse af udstyr, nye anlaeg og bygninger eller til udbetaling af loenninger, men den stoette der er udbetalt eller skal udbetales, maa betragtes som investeringsstoette, der er uforenelig med faellesmarkedet i henhold til artikel 92.

Den stoette, der paataenkes ydet den paagaeldende virksomhed i henhold til paragraf 7 i Industry Act af 1972 (Selective Grant), paragraf 7 i Industrial Development Act af 1982 (Training Grant), del II i Industrial Development Act af 1982 (Regional Development Grant), og med hensyn til hvilken Kommissionen har indledt proceduren i artikel 93, stk. 2, maa derfor ikke ydes, og den stoette, virksomheden hidtil har faaet udbetalt, skal inddrages -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette, som den britiske regering anmeldte ved skrivelse af 30. januar 1984, og som den paataenkte at yde til opfoerelse af et produktionsanlaeg for polyestergarn i Stanley (Co. Durham) i henhold til paragraf 7 i Industry Act af 1972 og i henhold til paragraf 7 og del II i Industrial Development Act af 1982, er uforenelig med faellesmarkedet i henhold til EOEF-traktatens artikel 92. Denne stoette maa derfor ikke ydes, og desuden skal den allerede ydede stoette inddrages.

Artikel 2

Det forenede Kongerige underretter inden to maaneder fra meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, som det har truffet for at efterkomme den.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Det forenede Kongerige.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 23. juli 1984.

Paa Kommissionens vegne

Frans ANDRIESSEN

Medlem af Kommissionen