(115)

De konklusioner, der angives i det følgende, er draget ud fra de oplysninger, der er indsendt af de spanske myndigheder i rapporterne, og hvis rigtighed og fuldstændighed er blevet bekræftet af Kommissionen ved de tidligere nævnte metodologiske iagttagelser. Kommissionen mener på den baggrund, at man ikke — i modsætning til, hvad de spanske myndigheder hævder — kan konkludere, at alle lovgivninger i tredjelande udgør eksplicitte juridiske hindringer for grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger. Som det er fastslået i den foregående afgørelse angående transaktioner i EU (57), kan Kommissionen derfor ikke dele de synspunkter, der fremsættes af de spanske myndigheder, og hvis påstande understøttes af de tredive interesserede parter, hvad angår den almindelige udbredelse af disse påståede hindringer. I det mindste med hensyn til de nedenstående relevante tredjelande mener Kommissionen ikke, at der uden for EU kan påvises eksplicitte juridiske hindringer. Dette synspunkt begrundes således: — USA: i) Kommissionen bemærker for det første, at en forfatter i en rapport til de spanske myndigheder (58) i en vurdering af, om der tidligere er gennemført virksomhedssammenslutninger, fastslår: »vi er ikke stødt på nogen, men det er muligt, at det har fundet sted i Delaware«. I modsætning til de spanske myndigheders grundlæggende påstande konkluderer en af rapporterne (59) om dette land tilsyneladende, at der ikke findes noget generelt og eksplicit juridisk forbud mod grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger. ii) For det andet fastsætter de generelle regler i selskabsretten (60) og skatteretten (61) ingen eksplicitte forbud mod virksomhedssammenslutninger med udenlandske virksomheder. iii) For det tredje anvendes der specifikke bestemmelser fra selskabsretten (62) på nationale virksomhedssammenslutninger. Så vidt Kommissionen er orienteret, findes der intet eksplicit forbud mod at anvende disse bestemmelser på grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger, også selv om de gældende administrative formaliteter kan variere. Kommissionen understreger, at i det mindste staten Delaware udtrykkeligt muliggør grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger (63) under den forudsætning, at lovgivningen i det land, hvor den udenlandske virksomhed er hjemmehørende, muliggør den omvendte transaktion. Hvis en sådan transaktion derfor ikke er mulig mellem virksomheder, der er etableret i henholdsvis Delaware og Spanien, mener Kommissionen, at disse hindringer skyldes Spanien, og at de derfor ikke er relevante for den nuværende evaluering. Denne konklusion skal ses på baggrund af den anerkendte betydning, staten Delaware har for domicilering/oprettelse af virksomheder i USA (64). iv) For det fjerde anvendes der specifikke skatteregler på nationale virksomhedssammenslutninger for at undgå ugunstig beskatning ved gennemførelse af omstruktureringsforanstaltninger. Så vidt Kommissionen er orienteret, findes der intet eksplicit forbud mod at anvende disse bestemmelser på grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger, heller ikke selv om de gældende administrative formaliteter kan variere. v) Kommissionen er endelig ikke stødt på retspraksis ved USA's kompetente domstole, som er i modstrid med dens konklusioner med hensyn til fravær af eksplicitte juridiske hindringer for virksomhedssammenslutninger med en virksomhed, der er hjemmehørende i USA. — Mexico i) Kommissionen bemærker for det første, at artikel 8, stk. 3, i beskatningsaftalen mellem Spanien og Mexico (65), der blev undertegnet den 6. oktober 1994 og stadigt er gældende, udtrykkeligt omhandler grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger. I henhold til denne bestemmelse er de nævnte transaktioner omfattet af en skattefritagelse ved virksomhedsomstrukturering, der indebærer, at ikke-realiserede gevinster ikke beskattes. Efter Kommissionens opfattelse har denne internationale skatteaftale til formål at forhindre mulig udelukkelse (66) af grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger fra at kunne nyde godt af de specifikke skatteregler, der anvendes på nationale virksomhedssammenslutninger. ii) Ifølge den mexicanske lovgivning (selskabslovgivningen og skattelovgivningen) og den nævnte skatteaftale findes der for det andet intet udtrykkeligt juridisk forbud mod virksomhedssammenslutninger med spanske virksomheder. iii) Kommissionen er endelig ikke stødt på retspraksis ved Mexicos kompetente domstole, som er i modstrid med dens konklusioner med hensyn til fravær af eksplicitte juridiske hindringer for virksomhedssammenslutninger med en virksomhed, der er hjemmehørende i Mexico. — Brasilien i) Kommissionen bemærker for det første, at de spanske myndigheder konstaterede, at der forelå præcedens med en grænseoverskridende virksomhedssammenslutning (ikke en spansk virksomhed) (67). ii) For det andet fastsætter de generelle regler i selskabsretten og skatteretten (68) ingen eksplicitte juridiske forbud mod virksomhedssammenslutninger med udenlandske virksomheder, også selv om de administrative formaliteter kan variere (69). iii) For det tredje anvendes der visse eksplicitte juridiske restriktioner på udøvelse af økonomiske aktiviteter i bestemte sektorer (70) over for virksomheder, der kontrolleres af udenlandske virksomheder. Som forklaret tidligere (se betragtning 114), kan lovgivning i et tredjeland, som forhindrer en spansk skatteborger i et overtage kontrollen med en målvirksomhed i dette tredjeland, imidlertid ikke betragtes som en relevant eksplicit juridisk hindring i den forstand, som de spanske myndigheder hævder: som følge af den nævnte bestemmelse kan de spanske virksomheder/skatteydere aldrig opfylde betingelsen om at øve effektiv indflydelse, fordi de fortsat vil være mindretalsaktionærer i målvirksomheden. Så vidt Kommissionen er orienteret, er det præcis den situation, der er tale om i forbindelse med den brasilianske lovgivning, som er nævnt i de to rapporter. iv) Kommissionen er endelig ikke stødt på nogen retspraksis, som modsiger dens konklusion, hvad angår fraværet af eksplicitte juridiske hindringer for grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger med en virksomhed hjemmehørende i Brasilien. — Argentina i) Kommissionen bemærker for det første, at artikel 5 i protokollen til beskatningsaftalen mellem Spanien og Argentina (71), der blev undertegnet den 26. august 1994 og stadig er i kraft, udtrykkeligt omhandler grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger. Som følge af denne bestemmelse vil grænseoverskridende omstruktureringsforanstaltninger ikke give anledning til ugunstig beskatning. ii) For det andet fastsætter de generelle regler i selskabsretten (72) og skatteretten (73) ingen eksplicitte juridiske forbud mod virksomhedssammenslutninger med udenlandske virksomheder. iii) Kommissionen er for det tredje ikke stødt på nogen retspraksis, som modsiger dens konklusion, hvad angår fraværet af eksplicitte juridiske hindringer for grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger med en virksomhed hjemmehørende i Argentina. Kommissionen er desuden ikke enig i de to rapporters fortolkning af de kendelser (74), der er afsagt af skattemyndighederne i visse grænseoverskridende transaktioner. Disse kendelser afklarer således kun betingelserne for anvendelse af den argentinske beskatningsordning for fritagelse ved virksomhedsomstrukturering og kommer ikke ind på eksistensen af et generelt og eksplicit forbud mod at anvende denne ordning på grænseoverskridende omstruktureringstransaktioner. Til gengæld er rapporternes fortolkning af disse specifikke kendelser i modstrid med den generelle bestemmelse i protokollen til den tidligere nævnte beskatningsaftale (75) mellem Spanien og Argentina. — Ecuador i) Kommissionen bemærker for det første, at der i henhold til de generelle regler i selskabsretten og skatteretten ikke findes et eksplicit juridisk forbud mod virksomhedssammenslutninger med udenlandske virksomheder (76). ii) Kommissionen bemærker for det andet, at det i en rapport, der er fremlagt af de spanske myndigheder (77), anerkendes, at der kan gennemføres virksomhedssammenslutninger, hvis den spanske køber forinden har oprettet en filial i Ecuador. — Peru i) Kommissionen bemærker for det første, at der i henhold til de generelle regler i selskabsretten og skatteretten — så vidt Kommissionen er orienteret — ikke findes et eksplicit juridisk forbud mod virksomhedssammenslutninger med udenlandske virksomheder (78). ii) Kommissionen bemærker for det andet, at artikel 2074 i Perus civillovbog (»Código Civil«) fastsætter de principper, der anvendes på virksomhedssammenslutninger, og at det ifølge selskabsloven (»Ley General de Sociedades«) er muligt at sammenslutte en filial af en udenlandsk virksomhed og en virksomhed, der er hjemmehørende i Peru (79). iii) For det tredje garanterer loven om indkomstbeskatning (»Ley del Impuesto a la Renta«) en neutral behandling af en sammenslutning af en filial af en udenlandsk virksomhed og en virksomhed, der er hjemmehørende i Peru (80). iv) Kommissionen vurderer derfor, at der i det mindste er muligt at gennemføre en grænseoverskridende virksomhedssammenslutning, hvis den spanske køber forinden har oprettet en filial i Peru. — Colombia i) Kommissionen bemærker for det første, at Superintendencia de Sociedades (81) udtrykkeligt bekræfter, at grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger er mulige i henhold til Colombias lovgivning (82). ii) For det andet fastsætter de generelle regler i selskabsretten og skatteretten (83) ingen eksplicitte juridiske forbud mod virksomhedssammenslutninger med udenlandske virksomheder, også selv om de administrative formaliteter kan variere. iii) Kommissionen bemærker for det tredje, at det i en rapport, der er fremlagt af de spanske myndigheder (84), anerkendes, at der kan gennemføres virksomhedssammenslutninger, hvis den spanske køber forinden har oprettet en filial i Colombia.