KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 16. september 1998

om betinget tilladelse til den støtte, Italien har ydet Società Italiana per Condotte d'Acqua SpA

(meddelt under nummer K(1998) 2858)

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(1999/338/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter i overensstemmelse med førnævnte bestemmelser at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger(1), og

ud fra følgende betragtninger:

I

Società Italiana per Condotte d'Acqua SpA (herefter benævnt "Condotte") er et selskab, der arbejder inden for bygge- og anlægssektoren (veje, jernbaner osv.); det var oprindelig ejet af Iritecna SpA ("Iritecna"), et holdingselskab, der var helt ejet af IRI SpA ("IRI"), der på sin side kontrolleres 100 % af det italienske finansministerium. I 1993 traf IRI følgende foranstaltninger for at omstrukturere sin bygge- og anlægssektor:

- afvikling af Iritecna med samlede omkostninger på 4490 mia. ITL (2,3 mia. ECU)

- oprettelse af et underholdingselskab, Fintecna SpA ("Fintecna"), der skulle stå for privatiseringen af de overskudgivende aktiviteter.

Condotte havde haft tab på i alt 152 mia. ITL (78 mio. ECU) i tidsrummet 1991-1994. Selskabets bruttofortjeneste i forhold til omsætningen var faldet fra 11 % i 1991 til 4,5 % i 1994 og helt ned til 2 % i 1993. Aktionærerne havde i nævnte tidsrum måttet træde til flere gange for at dække tabene på over 118 mia. ITL (61 mio. ECU).

På trods af tabene blev selskabet betragtet som potentielt interessant for eventuelle private investorer, især på grund af størrelsen af ordrebogen, der hovedsagelig bestod af andelen i konsortierne Iricav 1 og 2, der var tildelt strækningerne Rom-Napoli og Verona-Venezia i højhastighedstogprojektet; den kontrollerede andel i selskabet, der dengang svarede til 91,7 %, og som ejedes af Iritecna, blev derfor overdraget til Fintecna med henblik på privatisering.

Selskabets omstruktureringsforanstaltninger (personalenedskæring fra 1500 til under 1000 ansatte, nedskrivning af værdien af igangværende arbejder osv.) og udsigterne i forbindelse med genoptagelsen af arbejdet vedrørende højhastighedstogprojektet bevirkede, at det måtte anses for muligt for Fintecna at privatisere selskabet allerede i 1995, således som det udtrykkeligt var forudset i den omstruktureringsplan, Iritecna havde forelagt Kommissionen. Med henblik herpå var der nemlig allerede i slutningen af 1994 blevet udpeget en konsulent, der fik til opgave at udvælge mulige købere.

Ved Kommissionens beslutning 95/524/EF(2) ("beslutningen") blev den støtte, der var blevet ydet til Iritecna og Fintecna som led i Iritecnas afvikling, erklæret for forenelig med fællesmarkedet. Beslutningen tillod også Iritecnas overførsler til dækning af Condottes tab indtil den 31. december 1994 (110 mia. ITL eller 56,4 mio. ECU).

I beslutningens artikel 1 krævedes der overholdelse af den af Kommissionen godkendte omstruktureringsplan, der bl.a. omfattede privatisering af de af Fintecna kontrollerede selskaber, såsom Condotte, inden for en rimelig frist og uden yderligere støtte.

Efter beslutningens vedtagelse underrettede den italienske regering imidlertid Kommissionen om, at salget af selskabet var blevet udsat, for at man kunne vurdere de retlige problemer i forbindelse med de kontraktlige garantier, IRI havde givet i forbindelse med højhastighedstogprojektet.

Efter at de retlige problemer var blevet afklaret, blev salgsproceduren sat i gang igen i november 1995 med henblik på afhændelse af blot en aktieminoritet; afhændelsen af hele aktiekapitalen skulle nemlig udsættes til det tidspunkt, hvor IRI var blevet frigjort fra garantierne for gennemførelsen af højhastighedstogprojektet.

I mellemtiden fortsatte Condotte med at lide betydelige tab: i 1995 nåede de op på 71 mia. ITL (36 mio. ECU), for at falde til 21 mia. ITL (11 mio. ECU) i 1996.

Med henblik på at retablere selskabskapitalen, der var blevet udhulet af tabene, var Fintecna nødsaget til at indskyde nye midler i Condotte svarende til 65 mia. ITL i marts 1996 (33 mio. ECU), og yderligere 7 mia. ITL (4 mio. ECU) i december 1996. Som følge af disse transaktioner øgede Fintecna sin andel i Condotte til at omfatte 95,8 % af kapitalen.

På begæring af Kommissionen gav de italienske myndigheder den 24. juni 1997 meddelelse om de beskrevne formuetransaktioner til fordel for Condotte samt om de genoptagne forhandlinger om afhændelse af selskabet. Ifølge de italienske myndigheder måtte Fintecnas ydelse af midler til Condotte betragtes som en handling, der ifølge den civile lovbog var nødvendig for at undgå virksomhedens afvikling.

I marts 1997 afstod Fintecna endelig 45 % af Condottes kapital til en privat investor (Ferrocemento SpA, "Ferrocemento"), idet der i salgsaftalen blev fastsat følgende bestemmelser:

a) Fintecna og Ferrocemento giver modparten en købs/salgsoption på de tilbageværende aktier til en fast pris, der gælder indtil seks måneder efter udløbet af IRI's garantier vedrørende højhastighedstogprojektet eller i tilfælde af fremskyndet frigørelse af IRI indtil den 30. juni 1999

b) salgsprisen baseres på en samlet vurdering af Condotte svarende til 100 mia. ITL (51 mio. ECU)

c) Fintecna er forpligtet til at retablere Condottes kapital på afhændelsestidspunktet svarende til 40 mia. ITL

d) Fintecna har ingen andel i Condottes økonomiske resultater fra det tidspuknt, de 45,7 % af aktierne er blevet overført, ved hjælp af en udligningsordning i forbindelse med fastsættelsen af afståelsesprisen for de tilbageværende 50,1 % af kapitalen.

For at efterkomme ovennævnte bestemmelse om retablering af selskabskapitalen overførte Fintecna i juni 1997 yderligere midler til fordel for Condotte svarende til 33 mia. ITL (17 mio. ECU).

Kommissionen besluttede at indlede den i traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure over for kapitaltilførslerne i årene 1995-1997, over for de utilstrækkelige omstruktureringsforanstaltninger og over for virksomhedens privatiseringsvilkår, fordi de forekom at være i strid med de i beslutningen fastsatte betingelser. Ved skrivelse af 1. august 1997 meddelte Kommissionen den italienske regering, at den havde besluttet at indlede proceduren(3).

Den italienske regering fremsatte sine officielle bemærkninger ved skrivelse af 20. oktober 1997.

Ingen andre medlemsstater eller interesserede parter har fremsendt bemærkninger til Kommissionen inden for den fastsatte frist. Ved skrivelse af 1. december 1997 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om yderligere oplysninger. Disse blev givet ved skrivelse af 22. januar 1998 samt på et møde i Rom den 20. januar 1998. De italienske myndigheder fremsendte yderligere oplysninger til brug for vurderingen ved skrivelse af 10. og 12. februar. Endelig modtog Kommissionen den 5. maj en kopi af selskabets balance pr. 31. december 1997 og af industriplanen for tidsrummet 1998-2000.

Af oplysningerne fra de italienske myndigheder fremgik, at Fintecna den 17. december 1997 havde overført yderligere kapital til Condotte svarende til 58 mia. ITL (30 mio. ECU) som udligning over for køberen som følge af de yderligere nedskrivninger af Condottes aktiver. Den pågældende transaktion bevirkede, at Fintecnas samlede overførsel af midler til Condotte efter 1994 nåede op på 163 mia. ITL (84 mio. ECU).

II

I sine bemærkninger hævder den italienske regering følgende:

i) ifølge beslutningen var der mulighed for nye kapitaloverførsler til Condotte

ii) Fintecna har foretaget disse transaktioner med egne midler og efter det markedsøkonomiske investorprincip, hvorfor der ikke er tale om statsstøtte, og

iii) ingen af de i beslutningen fastsatte betingelser er blevet overtrådt.

Endvidere hævder den italienske regering, at skulle ovennævnte transaktioner blive anset for at være statsstøtte, måtte de under alle omstændigheder erklæres for forenelige med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3.

Med hensyn til nr. i) hævder den italienske regering, at Kommissionen allerede ved beslutningens vedtagelse var klar over nødvendigheden af at tilføre selskabet yderligere midler, for at det kunne privatiseres. Endvidere skulle Kommissionen ifølge den italienske regering være blevet underrettet i tide om enhver kapitaltilførsel til fordel for Condotte og om forløbet af proceduren for afhændelse af selskabet.

Den ved beslutningen godkendte omstruktureringsplan indeholdt bestemmelse om, at de sunde virksomheder, eller de virksomheder, der stod til at redde, skulle overføres til Fintecna med henblik på privatisering. I beslutningen skulle der således være taget højde for nødvendigheden af at finansiere sådanne omstruktureringer, særlig i bygge- og anlægssektoren, hvori Condotte har sit virke.

Desuden skulle såvel Fintecna som det kontrollerende selskab IRI efter beslutningens vedtagelse jævnligt have underrettet Kommissionens tjenestegrene om forløbet af privatiseringsprocessen. Navnlig skulle IRI og Fintecna på et møde i Rom i juni 1997 have forelagt alle nødvendige oplysninger med henblik på vurdering af de foreliggende forhold, over for hvilke den i artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure er indledt.

Med hensyn til nr. ii) bemærker den italienske regering, at Fintecnas indgreb til fordel for Condotte blev finansieret med egne driftsmidler og uden tilførsler fra staten. Endvidere skulle Fintecna have gennemført sine indgreb under overholdelse af det såkaldte markedsøkonomiske investorprincip, og de kan derfor ikke betragtes som statsstøtte.

Fintecna skulle nemlig have sammenlignet udgifterne til afvikling af Condotte med udgifterne til retablering af virksomhedens kapital og til virksomhedens privatisering. Overstiger de forudselige udgifter til afvikling udgifterne til en retablering af virksomhedens kapital og afståelse af virksomheden, vil der ikke være tale om statsstøtte efter artikel 92, stk. 1.

De af Fintecna anslåede udgifter til afvikling af Condotte andrager 600 mia. ITL eller 2700 mia. ITL, alt efter om der er tale om henholdsvis en ordnet eller en ukontrolleret afvikling. Stillet over for disse udgifter skulle Fintecna have anset det for mere betimeligt at overføre kapital til Condotte og derved holde virksomheden i live indtil privatiseringen. På denne baggrund skulle Fintecna have handlet som en privat investor, og de til Condotte overførte midler skulle derfor ikke anses for at være statsstøtte.

Med hensyn til nr. iii) hævder den italienske regering, at den har overholdt alle betingelserne i beslutningen, idet den særlig henviser til de samlede udgifter til omstrukturering, forpligtelserne til omstrukturering af koncernen samt privatiseringen af Condotte.

I forbindelse med de samlede udgifter til den af Kommissionen godkendte plan bemærker den italienske regering, at der i beslutningen gives tilladelse til et højeste støttebeløb på 4490 mia. ITL, heraf 1090 mia. ITL i forbindelse med midler, der allerede er ydet til kontrollerede selskaber, herunder Condotte, i tidsrummet 1991-1993 og 3400 mia. ITL i form af anslåede udgifter til afvikling af Iritecna (herunder 1653 mia. ITL, der hidrører fra afhændelser foretaget af Fintecna).

Ifølge den italienske regerings nuværende overslag vil der blive tale om en endelig udgift, der ligger under det nævnte højeste beløb, på trods af at der er opnået lavere beløb ved salget af Condotte: beslutningen skulle derfor være overholdt.

For så vidt angår de i beslutningen omhandlede omstruktureringsforanstaltninger, bemærker den italienske regering, at de af dem, der er blevet gennemført, i realiteten er i overensstemmelse med den af Kommissionen godkendte plan. Med hensyn til personaleindskrænkningerne (og dermed, indirekte, produktionskapaciteten) understreger den italienske regering, at de af Kommissionen angivne tal i meddelelsen om procedurens iværksættelse vedrører aktive fastansatte, medens tallene i regnskaberne også omfatter tidsbegrænset ansatte og ansatte, der er overgået til Cassa Integrazione Guadagni (en løntilskudsfond).

Under henvisning til forværringen af Condottes økonomiske resultater i forhold til de i planen forventede (nettooverskud på 19 mia. ITL i 1995 og 40 mia. ITL i 1996) hævder den italienske regering, at den skyldes de forværrede markedsbetingelser og ikke den manglende omstrukturering af virksomheden.

Den italienske regering hævder, at Condottes resultater i tidsrummet 1995-1996 ikke umiddelbart kan sammenlignes med den af Kommissionen i beslutningen godkendte omstruktureringsplan. Ifølge den italienske regering har den manglende opfyldelse af salgsoverslagene i planen bevirket en nedsættelse af bruttofortjenesten på 130 mia. ITL i det pågældende tidsrum. Når der til denne negative virkning føjes nogle poster uden for driften svarende til 46 mia. ITL, der ikke kunne forudses på tidspunktet for planens udarbejdelse, skulle det fremgå, at de foreskrevne omstruktureringsforanstaltninger er blevet mere end efterkommet.

Med hensyn til den i beslutningen omhandlede forpligtelse til privatisering bemærker den italienske regering følgende:

- denne er for øjeblikket til behandling ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans

- bortset fra dette forhold har Fintecna overholdt selve betingelsen, idet den har afstået Condotte inden for den i beslutningen fastsatte "rimelige frist".

I beslutningen om procedurens iværksættelse hævdede Kommissionen, at salget af Condotte ud fra de dengang foreliggende oplysninger ikke kan anses at være en effektiv privatisering, eftersom Fintecna kun afstod 45,7 % af de aktier, selskabet ejede, og beholdt 50,1 % (de resterende 4,2 % noteres på børsen i Milano).

Den italienske regering hævder i den forbindelse, at privatiseringen af Condotte skal betragtes som virkelig og endelig. Afståelsen af de 45,7 % er forbundet med særlige klausuler, ifølge hvilke afståelsen af de tilbageværende 50,1 % må anses for at være uundgåelig. Når man valgte at lade afståelsen ske i to omgange, skyldes det ifølge den italienske regering, at der var indført en klausul i overenskomsten mellem selskabet TAV (højhastighedstog) og konsortiet Iricav, der omfatter Condotte. Dette konsortium er ordremodtager, for TAV's ordrer i forbindelse med gennemførelsen af højhastighedstogstrækningen Rom-Napoli. Ifølge denne klausul er IRI forpligtet til at opretholde aktiemajoriteten i det ordremodtagende konsortium indtil arbejdets afslutning.

Ifølge den italienske regering kan klausulen ophæves efter overenskomst mellem konsortiet Iricav og ordregiveren TAV. I så fald er det ifølge aftalen om afståelse af Condotte muligt for Fintecna at afstå den tilbageværende kapitalandel.

For at vise at afståelsen af Condotte må betragtes som definitiv, nævner den italienske regering yderligere to forhold:

- den italienske konkurrencemyndighed fastslog under sin egen undersøgelse, at køberen øjeblikkelig overtog ansvaret for driften, på trods af at afståelsen kun omfattede 45,7 % af kapitalen

- det selskab, der foretager revision af Fintecnas regnskaber, vil på grundlag af kriteriet om effektiv kontrol holde virksomhedens resultater for 1997 ude fra Fintecnas konsoliderede regnskab.

I beslutningen krævedes det endvidere, at privatiseringen af Condotte skete uden yderligere støtte. I den forbindelse hævder den italienske regering på grundlag af den tidligere redegørelse under nr. ii), at de kapitalindskud, Fintecna succesivt har foretaget i Condotte efter 1994, svarende til ca. 163 mia. ITL (ca. 84 mio. ECU), ikke skal anses som statsstøtte efter artikel 92. Subsidiært mener den italienske regering, at den eventuelle støtte må anses for at være forenelig med fællesmarkedet af følgende årsager:

- midlerne blev ydet som led i en omstruktureringsplan, der tog sigte på at genoprette virksomhedens rentabilitet, således som det blev bekræftet ved privatiseringen

- midlerne var begrænsede til det strengt nødvendige for at sikre, at Condotte på ny kunne fungere under markedsvilkår.

III

På baggrund af ovenstående må det i første omgang undersøges, om de beskrevne foranstaltninger udgør overtrædelser af de i beslutningen fastsatte betingelser. I så tilfælde bør det på ny undersøges, om støtten til Condotte indtil 1994, der blev godkendt ved nævnte beslutning, er forenelig med fællesmarkedet. Med henblik på at vurdere om betingelserne i artikel 1, stk. 4 og 5, er overholdt, må det desuden fastslås, om de midler, der blev overført til Condotte efter 1994 udgør statsstøtte efter traktatens artikel 92, og i så tilfælde må det vurderes, om de samlede støtteforanstaltninger til fordel for Condotte er forenelige med fællesmarkedet.

Som før nævnt blev det i beslutningen erklæret, at støtten til Condotte indtil 1994 (110 mia. ITL eller 56 mio. ECU) var forenelig med fællesmarkedet, under forudsætning af at en række betingelser blev overholdt, bl.a. følgende:

i) Condotte skulle gennemføre de planlagte foranstaltninger i den af Kommissionen godkendte omstruktureringsplan

ii) Fintecna samt de af Fintecna kontrollerede virksomheder, herunder Condotte, skulle privatiseres inden for de tidsfrister, der var forelagt Kommissionen, og under alle omstændigheder inden for en rimelig frist

iii) indtægten fra de af Fintecna foretagne afståelser måtte ikke anvendes til at støtte kriseramte virksomheder, der endnu ikke var afståede

iv) der måtte ikke ydes ny støtte i forbindelse med privatiseringerne.

i) Forpligtelsen til at gennemføre de i planen fastsatte omstruktureringsforanstaltninger

I beslutningen om at indlede den i artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure anfører Kommissionen, at den i omstruktureringsplanen fastsatte økonomiske sanering af Condotte ikke er tilendebragt. Navnlig bemærkes følgende:

- antallet af fastansatte steg i tidsrummet 1994-1996 fra 383 til 431 (513, når selskabet Metroroma, der blev indlemmet i 1996 medregnes)

- nævnte personaleforøgelse falder sammen med en afgjort negativ økonomisk situation med tab på 71 mia. ITL i 1995 og 21 mia. ITL i 1996.

I sine bemærkninger hævder den italienske regering, at de tal, Kommissionen benytter, også omfatter fastansatte arbejdstagere, som er anført i virksomhedens personaleoversigt, men som i virkeligheden ikke er aktive (f.eks. dem, der er overført til Cassa Integrazione Guadagni (en løntilskudsfond). En sammenligning af sammenlignelige tal ville ifølge den italienske regering have ført til følgende konklusioner:

>TABELPOSITION>

Ifølge den italienske regering fremgår det af ovenstående tal, at planens målsætning er opfyldt.

Hvis sammenligningen skal være korrekt, må det gennemsnitlige antal ansatte anføres (anslået som aritmetisk gennemsnit af tallene ved årets udgang i to på hinanden følgende år):

>TABELPOSITION>

Det ses let, at det kun er i 1994, at det effektive gennemsnit svarer til tallene i omstruktureringsplanen; siden, såvel i 1995 som i 1996, synes det at overstige tallene i planen betydeligt.

På samme tid, og delvis som følge heraf, opnåede Condotte yderst negative økonomiske resultater i modsætning til, hvad der var forudset i omstruktureringsplanen. I stedet for det i planen forudsete nettooverskud på 19 mia. ITL og 40 mia. ITL i henholdsvis 1995 og 1996 havde Condotte i de to år nettotab på 71 mia. ITL og 21 mia. ITL. I 1997 havde selskabet i stedet for et forudset nettooverskud på 37 mia. ITL et tab på 78 mia. ITL.

I den forbindelse er det ikke tilstrækkeligt at hævde, således som den italienske regering gør, at forværringen skyldes den ikke forudsigelige ugunstige markedsudvikling. Planen forudsatte nemlig, at Condotte, takket være de interne omstruktureringsforanstaltninger, skulle være i stand til at opnå en industriel bruttofortjeneste inden strukturudgifter på 7 % af omsætningen allerede fra 1995. En sådan fortjeneste ville teoretisk set have gjort det muligt at holde virksomhedens tab nede på ca. 20 mia. ITL i 1995 på trods af den indtrufne nedgang i indtægterne.

Kommissionen anlagde den betragtning, at også under de mest pessimistiske markedsprognoser, som senere viste sig at slå til, ville virksomheden takket være en industrifortjeneste på 7 % være i stand til at opretholde en god økonomisk ligevægt uden at kræve yderligere kapitaltilførsler. I virkeligheden havde Condotte i 1995 ligefrem en negativ industrifortjeneste samt et nettotab, der oversteg selskabsformuen.

Det skal dog bemærkes, at selskabet i 1996 og især i 1997 iværksatte mere dybtgående omstruktureringsforanstaltninger end de i den godkendte plan fastsatte med henblik på at gøre noget ved den åbenbare forværring af markedsvilkårene. Tidsrummet 1995-1997 var et af de vanskeligste for bygge- og anlægssektoren i Italien (hvor Condotte opnår over 70 % af sine indtægter).

Stillet over for disse negative konjunkturer har Condotte opretholdt en tilstrækkelig driftsfortjeneste, og det har nedskåret sine strukturudgifter langt mere end forudsat i den af Kommissionen godkendte omstruktureringsplan. Som det fremgår af tabel 1 nåede Condottes bruttofortjeneste i 1996 op på 12 % af omsætningen i stedet for de i planen forudsatte 7 %. I 1997 var strukturudgifterne ca. 20 % lavere end forudsat i planen, som følge af at virksomheden havde iværksat yderligere rationaliseringsforanstaltninger.

Tabel 1

Condottes økonomisk - finansielle resultater

>TABELPOSITION>

En stor del af virksomhedens tab i det pågældende tidsrum skyldes nedskrivning af aktiver i overensstemmelse med lavere fortjeneste på igangværende arbejder og på fuldførte arbejder.

Det skal desuden bemærkes, at rationaliseringsforanstaltningerne fortsatte i de første måneder af 1998; det administrative personale blev yderligere nedskåret fra 110 ansatte pr. 31. december 1997 til 105 pr. 27. marts 1998 (pr. 31. december 1996 var der 185 ansatte). Navnlig blev det ledende personale (hvortil udgifterne pr. ansat er væsentligt højere) nedskåret fra 25 ansatte pr. 31. december 1997 til 19 pr. 27. marts 1998.

På baggrund af det ovenfor anførte kan den i artikel 1, stk. 2, fastsatte betingelse anses for overholdt, også i betragtning af selskabets foranstaltninger for at afbøde en markedssituation, der var værre end forudset i omstruktureringsplanen.

ii) Forpligtelsen til at privatisere Condotte inden for de fastsatte frister eller under alle omstændigheder inden for en rimelig frist

Beslutningen var blevet vedtaget bl.a. under hensyn til, at den italienske regering havde forpligtet sig til hurtigt at privatisere Condotte som fastsat i omstruktureringsplanen; på grundlag af de forelagte oplysninger var denne privatisering i beslutningen blevet anset for at være gennemførlig inden for en meget kort frist(4). Den hurtige afståelse af Condotte blev af Kommissionen anset for at være et af de vigtigste elementer i forbindelse med vurderingen af, om støtten til Iritecna var forenelig med fællesmarkedet, bl.a. i betragtning af de enorme støttebeløb, selskabets bygge- og anlægssektor indtil da havde nydt godt af.

Kommissionen erkendte, at visse omstruktureringer for nævnte sektors vedkommende stadig var i gang på tidspunktet for beslutningens vedtagelse; i betragtning af hvad der var forudsat i Iritecna-planen, var der dog i beslutningen gået ud fra, at de ville være tilendebragt inden udløbet af 1995(5), således at virksomhederne kunne afhændes. Det er derfor ved beslutningens artikel 1, stk. 3 og 5 fastsat, at Fintecnas datterselskaber skal privatiseres i overensstemmelse med den tidsplan, der er forelagt Kommissionen, eller under alle omstændigheder inden for en rimelig frist, og uden yderligere statsstøtte.

Afståelsesprocedurerne blev derimod suspenderet kort efter beslutningens vedtagelse, og de blev først genoptaget i november 1995. Dette skyldtes ifølge den italienske regering, at det var nødvendigt nærmere at undersøge de retlige virkninger af IRI's kontraktlige garantier vedrørende arbejdet på højhastighedstogprojektet.

Aftalen om afståelse af 45,7 % af Fintecnas kapital i Condotte til selskabet Ferrocemento blev først indgået i marts 1997. På tidspunktet for den foreliggende procedures indledning havde Kommissionen ikke tilstrækkelige oplysninger til at fastslå, om afståelsen kunne betragtes som "reel" og uigenkaldelig som krævet i beslutningen. Kommissionen gav navnlig udtryk for, at den nærede tvivl med hensyn til:

- overdragelsen af ledelsesbeføjelserne (udnævnelse af bestyrelsesmedlemmerne) fra Fintecna til køberen

- de finansielle virkninger for Fintecna af Condottes eventuelle yderligere tab

- vilkårene for overførsel af de resterende 50,1 % af kapitalen

- muligheden for, at IRI-garantierne i forbindelse med aftalerne om højhastighedstogprojektet skulle komme til udbetaling.

I sit svar giver den italienske regering tilstrækkelige oplysninger til at fjerne Kommissionens tvivl.

Med hensyn til overdragelsen af ledelsesbeføjelserne skal det bemærkes, at ansvaret for udnævnelse af den administrerende direktør, der er beføjet til at lede selskabet efter godkendelse fra bestyrelsen, overføres til køberen. Begrænsninger i hans beføjelser vedrører udelukkende eventuelle handlinger, der kan skade Fintecna eller IRI i forbindelse med arbejdet med højhastighedstogprojektet. Bestyrelsen består på sin side af syv medlemmer, hvoraf tre, herunder den administrative direktør, udnævnes af Ferrocemento, tre af Fintecna og formanden af Ferrocemento efter Fintecnas samtykke.

På grundlag af disse oplysninger kan det fastslås, at køberen helt og fuldt træder i Fintecnas sted med hensyn til ledelsesbeføjelserne for Condotte.

Med hensyn til Fintecnas eventuelle byrder i forbindelse med Condottes fremtidige tab etableres der ved aftalen en kompleks mekanisme for revision af prisen for afståelse af de tilbageværende 50,1 %, der endnu ejes af Fintecna, således at det udelukkes, at Fintecna selv kommer til at bære finansielle byrder i forbindelse med Condottes driftstab.

Prisen for overførsel af de nævnte 50,1 % er således fastsat til 50,1 mia. ITL, men revideres med henblik på at omfatte følgende:

- Fintecnas andele i eventuelle kapitalforhøjelser, uanset om disse skal dække tab, der indtræder efter overførslen af aktierne (lægges til prisen)

- Fintecnas andel i Condottes eventuelle overskud, der uddeles til andelshaverne efter overførslen af aktierne (fratrækkes prisen)

- Fintecnas betalinger til dækning af Condottes tab efter den i aftalen fastsatte referencedato (lægges til prisen).

Alle de beskrevne poster, herunder overførselsprisen, reguleres efter en i aftalen fastsat rentesats fra datoen for gennemførelsen af de enkelte transaktioner indtil tidspunktet for overførslen af de resterende 50,1 % af kapitalen.

På grundlag af disse oplysninger kan det fastslås, at Fintecna ikke vil komme til at bære de finansielle byrder som følge af Condottes eventuelle yderligere tab. Det er åbenbart, at selskabets driftstab ikke længere vil ramme Fintecna. I henseende til kapitalen kan privatiseringen af Condotte derfor betragtes som fuldstændig, på trods af at Fintecna fortsat sidder inde med aktiemajoriteten.

Med hensyn til overførsel af de resterende 50,1 % af kapitalen fra Fintecna til Ferrocemento fastsættes i aftalen følgende vilkår:

- Fintecna har ret til at afstå sine 50,1 % til Ferrocemento til den fastsatte pris fra den 1. januar indtil den 30. juni 1999 eller indtil seks måneder efter, at IRI er blevet frigjort for sine garantier vedrørende højhastighedstogprojektet

- Ferrocemento har ret til at erhverve 50,1 % fra Fintecna til den fastsatte pris på et hvilket som helst tidspunkt efter datoen for IRI's frigørelse for nævnte garantier indtil den 30. juni 1999, eller indtil seks måneder efter, at IRI er blevet frigjort for sine garantier.

På grundlag af disse oplysninger er det åbenbart, at de to parter ikke har nogen retlig forpligtelse til at fuldføre Condottes afståelse. Hver af parterne har ret til at afstå eller erhverve den resterende kapital; kun dersom en af de to parter udøver denne ret, er den anden part forpligtet til at gennemføre afståelsen. Det kan tænkes, at ingen af de to parter vil udøve denne ret: i så fald vil den i beslutningen fastsatte betingelse ikke være overholdt, idet afståelsen af Condotte ikke er gennemført.

Den italienske regering har dog forpligtet sig til at sørge for, at Fintecna afstår de resterende Condotte-aktier på de i aftalen fastsatte vilkår med særlig henvisning til fristerne for udøvelse af selve optionen. I betragtning af denne forpligtelse kan Fintecnas resterende andel i Condotte betragtes som en andel, der kun er midlertidig og tilsigter at bevare IRI's kapital i forbindelse med de garantier, dette selskab har stillet vedrørende højhastighedstogprojektet for det tilfælde, at køberen ikke skulle opfylde forpligtelserne.

På trods af at Fintecna stadig besidder 50,1 % af Condottes kapital, er betingelsen i beslutningens artikel 1, stk. 3, derfor overholdt. Forsinkelserne med hensyn til salgsproceduren skyldes nemlig omstændigheder, Fintecna ikke er herre over (den kontraktlige klausul vedrørende arbejdet i forbindelse med højhastighedstogprojektet); Fintecna har for sit vedkommende arbejdet så hurtigt som muligt med henblik på privatiseringen af Condotte. Dette mål må som nævnt betragtes som nået som følge af de i salgsaftalen fastsatte bestemmelser samt de italienske myndigheders forpligtelse til så hurtigt som muligt at fuldføre afståelsen af den resterende andel.

Med hensyn til de kontraktlige klausuler vedrørende arbejdet på højhastighedstogprojektet tager Kommissionen til efterretning, at der foregår forhandlinger mellem IRI og TAV, det selskab der fik tildelt togprojektet med henblik på ophævelse af bestemmelsen om, at den absolutte majoritet af Condottes kapital skal ejes af IRI. Kommissionen er af den opfattelse, at en mulig positiv afslutning på disse forhandlinger vil kunne fremme den formelle overførsel af hele Condottes kapital til Ferrocemento.

iii) Forbuddet mod at anvende indtægterne fra de af Fintecna foretagne afståelser til at støtte kriseramte virksomheder og forbuddet mod at yde ny støtte i forbindelse med privatiseringen

For at fastslå om Fintecna har overholdt de i beslutningens artikel 1, stk. 4 og 5, fastsatte betingelser, særlig forbuddet mod at yde yderligere støtte, må det fastslås, om de beløb, Condotte har modtaget efter 1994, kan betragtes som en investering, der er foretaget på markedsvilkår, eller som statsstøtte i henseende til traktatens artikel 92, stk. 1.

For at fastslå om de finansielle forbindelser mellem en stat og de offentlige virksomheder udgør støtte efter traktatens artikel 92, analyserer Kommissionen de finansielle strømme på baggrund af det såkaldte markedsøkonomiske investorprincip. I det foreliggende tilfælde må det undersøges, om de midler, Condotte har modtaget siden 1995, udgør offentlige midler, og dernæst om disse midler ville være blevet investeret, hvis nævnte princip fandt anvendelse.

Condotte blev som led i Iritecna-planen overdraget til Fintecna, der er et selskab, som kontrolleres 100 % af IRI, der på sin side er et industrielt holdingselskab, som ejes 100 % af det italienske finansministerium. Den italienske regering udnævner IRI's bestyrelse, der på sin side udnævner Fintecnas bestyrelse.

Ifølge EF-Domstolens faste retspraksis (særlig dom af 21. marts 1991, sag C-305/89, Italien mod Kommissionen), "sondres der" med henblik på at fastslå, om en støtte kan betragtes som statsstøtte efter traktatens artikel 92, "ikke mellem tilfælde, hvor støtten ydes direkte af staten, og tilfælde, hvor støtten ydes af offentlige eller private organer, som staten opretter eller udpeger"(6). Selv om de midler, Condotte har modtaget, ikke hidrører direkte fra staten, kan de derfor meget vel være offentlige midler.

I den forbindelse er det ikke tilstrækkeligt at hævde, således som den italienske regering gør i sine bemærkninger, at de finansielle støtteforanstaltninger, Fintecna har truffet, er blevet truffet ved hjælp af midler, der hidrører fra virksomhedens drift og ikke fra staten. En afkastløs anvendelse af driftsmidler som den, Condotte har foretaget, nedsætter nemlig gevinsten for aktionæren i selskabet - dvs. IRI - og i sidste ende for staten. Fintecna kunne have anvendt sine midler til mere rentable former for virksomhed, hvorved IRI, og dermed staten, ville have kunnet opnå et højere økonomisk afkast af sin investering.

Eftersom et mindre afkast af IRI's investering i Fintecna i sidste ende giver sig udslag i manglende gevinst for staten, kan det hævdes, at selv om de midler, Condotte har modtaget, ikke direkte er tilvejebragt af staten, udgør de alligevel statsmidler. De må derfor, for at det kan fastslås, om de er omfattet af det ved traktatens artikel 92, stk. 1, fastsatte forbud, analyseres på baggrund af det markedsøkonomiske investorprincip(7).

Ifølge dette princip indebærer en finansiel transaktion mellem staten og en offentlig virksomhed støtte, når transaktionen ikke ville være blevet foretaget af en privat investor, der arbejder under normale markedsvilkår. Der kan navnlig foreligge statsstøtte, når "selskabets finansielle situation, navnlig gældens struktur og størrelse, er af en sådan art, at det ikke synes berettiget at forvente et normalt afkast (i form af udbytte eller værdistigninger) af den investerede kapital inden for en rimelig frist"(8).

I den forbindelse er det nødvendigt at vurdere Condottes økonomisk - finansielle situation i årene forud for kapitalforøgelsen, som vist i tabel 2.

Tabel 2

Condottes økonomisk - finansielle resultater

>TABELPOSITION>

Ovenstående tal viser, at Condotte ikke var et rentabelt foretagende på det tidspunkt, Fintecna tilførte midlerne. Fintecna tilførte nye midler i 1996, på trods af at det ikke på grundlag af selskabets økonomiske resultater med rimelighed kunne forvente et passende økonomisk afkast af investeringen.

Det er derfor ikke tilstrækkeligt at påberåbe sig den omstændighed, at udgifterne til selskabets afvikling ville have været højere end de foretagne kapitaltilførsler. En privat aktionær ville nemlig stillet over for forværringen af markedsudsigterne og umuligheden af en sanering eventuelt have ladet virksomheden afvikle længe inden 1996 og snarere inden 1994 for at undgå kostbare kapitaltilførsler og for mærkbart at mindske selve afviklingsudgifterne.

En aktionær, der ikke var omfattet af den i den borgerlige lovbogs artikel 2362 fastsatte ubegrænsede garanti, ville endvidere kun have opfyldt Condottes forpligtelser med et beløb på indtil selskabskapitalens størrelse, eventuelt gennem konkursprocedurer, hvilket ville have betydet langt mindre beløb end de kapitaltilførsler, der faktisk fandt sted til fordel for Condotte.

På baggrund af ovenstående betragtninger udgør de finansielle midler, som Condotte har modtaget fra Fintecna i 1996 og 1997, statsstøtte efter traktatens artikel 92, stk. 1. Som følge heraf er den i beslutningens artikel 1, stk. 5, fastsatte betingelse ikke overholdt: derfor må det på ny undersøges, om den støtte, Condotte har opnået, og som var godkendt ved beslutningen (110 mia. ITL), samt de nye støtteforanstaltninger er forenelige med fællesmarkedet.

For at vurdere om beslutningen er overholdt, er det ikke tilstrækkeligt at fastslå, at det samlede godkendte støttebeløb ikke er blevet overskredet. I den dispositive del af beslutningen fastsættes det udtrykkeligt, at de enkelte privatiseringer ikke må finansieres ved yderligere støtte. Grunden til denne forpligtelse var, at det var nødvendigt i så høj grad som muligt at svække de fordrejende virkninger af støtten og at lade alle midler, der opnås ved afståelserne, gå til nedbringelse af udgifterne til afvikling af koncernen Iritecna/Fintecna.

I betragtning af at de virksomheder, der var mest tiltrækkende for eventuelle private investorer, var blevet overført til Fintecna med henblik på afståelse eller, men kun i begrænset omfang, med henblik på yderligere omstruktureringer, indeholdt beslutningen endvidere et udtrykkeligt forbud mod at yde yderligere støtte til disse virksomheder.

Principielt kan privatiseringer af offentlige virksomheder give anledning til statsstøtte enten til fordel for køberen - såfremt salget ikke sker til markedsprisen - eller til fordel for den afståede virksomhed, når købsaftalen indeholder betingelser, der går ud på, at køberen skal fortsætte urentable virksomhedsformer, der ville være blevet indstillet af en markedsinvestor.

For så vidt angår salget af Condotte til en privat investor skal det bemærkes, at transaktionen er tilendebragt i overensstemmelse med de relevante EF-bestemmelser. Såvel 1994-proceduren - der senere blev opgivet - som 1995-proceduren - der afsluttedes med afståelse af selskabet til Ferrocemento - blev gennemført ved offentligt udbud. Under proceduren viste ca. 20 investorer indledningsvis interesse for køb af Fintecnas virksomheder i bygge- og anlægssektoren. Af disse bekræftede 13 siden deres interesse, hvorpå de modtog nærmere oplysninger; siden blev 2 udvalgt til en "short list". I sidste ende afgav kun Ferrocemento et bindende tilbud, og selskabet fik derfor adgang til slutfasen.

Den procedure, Fintecna fulgte, sikrede at alle potentielle investorer blev ligestillede ved salget, og at det bedste tilbud blev valgt. Kommissionen kan således konkludere, at virksomheden blev afstået til markedspris, og at der derfor ikke er ydet nogen støtte til Ferrocemento i forbindelse med købet af Condotte.

Endvidere indeholder købsaftalen ingen særlige forpligtelser for køberen til at opretholde eventuelle tabsgivende aktiver. Der er derfor ikke tale om nogen støtte til fordel for Condotte i forbindelse med salgsvilkårene.

Da det er fastslået, at den støtte, der er ydet Condotte efter 1994, udgør statsstøtte efter traktatens artikel 92, stk. 1, samt at også den støtte, selskabet modtog før 1994, og som Kommissionen godkendte ved beslutningen, derfor principielt må betragtes som ulovlig, må muligheden af, at den samlede nævnte støtte er forenelig med fællesmarkedet, undersøges.

IV

Ifølge traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, kan visse former for støtte betragtes som forenelige med fællesmarkedet.

Som følge af de pågældende foranstaltningers art finder traktatens artikel 92, stk. 2 og stk. 3, litra a) og b), ikke anvendelse. I betragtning af Condottes mangeartede aktiviteter og virkesteder, og da foranstaltningerne ikke har regionalt sigte, kan kun undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), vedrørende udviklingen af visse erhvervsgrene, finde anvendelse. Som følge af den pågældende støttes art må støtten betragtes som en støtte, der tager sigte på omstrukturering af kriseramte virksomheder.

Med hensyn til den slags støtte har Kommissionen udarbejdet Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder ("rammebestemmelserne")(9). For at Kommissionen kan godkende ad hoc-støtteforanstaltninger til fordel for en kriseramt virksomhed, skal følgende betingelser med hensyn til nævnte støtteforanstaltninger være overholdt i praksis:

i) der skal være sikkerhed for, at virksomheden bliver rentabel på længere sigt

ii) det skal forhindres, at der opstår utilbørlige konkurrencefordrejninger

iii) støttens størrelse skal stå i forhold til omstruktureringsomkostningerne og -fordelen og skal derfor begrænses til det strengt nødvendige

iv) omstruktureringsplanen skal gennemføres fuldstændigt

v) planens gennemførelse skal kunne følges og kontrolleres af Kommissionen.

Kun hvis alle disse betingelser overholdes, kan Kommissionen anlægge det synspunkt, at støttens virkninger ikke er i strid med Fællesskabets interesse, og godkende den i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

Med hensyn til nr. i) havde de italienske myndigheder tidligere i forbindelse med beslutningen fremlagt en omstruktureringsplan, der tog sigte på at gøre Condotte rentabel igen fra 1996. Den støtte, der var ydet Condotte indtil 1994 (110 mia. ITL), var blevet anset for at være forenelig med fællesmarkedet netop på grundlag af denne plan og rammebestemmelserne. Condotte opnåede imidlertid ikke de forventede økonomiske resultater og måtte derfor på ny ty til offentlig støtte (som førnævnt på ca. 163 mia. ITL).

Det skal dog bemærkes, at Condottes manglende retablering af rentablititeten skyldtes en markedssituation, der ikke kunne forudses på tidspunktet for beslutningens vedtagelse.

Den plan for omstrukturering af Condotte, der blev godkendt af Kommissionen i forbindelse med beslutningen, var baseret på forsigtige overslag over udviklingen i selskabets ordrebog. Pr. 31. december 1992 svarede selskabets ordrebog til 2255 mia. ITL, heraf 795 mia. ITL i forbindelse med ordrer på arbejde på højhastighedstogprojektet. På grundlag af det gennemførelsestempo, ordregiveren havde fastsat for det pågældende arbejde, var det rimeligt at forvente en udvikling i Condottes omsætning og økonomiske resultater som angivet i tabel 3.

Tabel 3

Overslag over Condottes økonomisk - finansielle resultater

>TABELPOSITION>

I forbindelse med ovenstående overslag var der taget behørigt hensyn til vanskelighederne i bygge- og anlægssektoren, der siden begyndelsen af 90'erne havde været i dyb krise; i overslagene var der nemlig forudsat et tempo for modtagelse af ordrer, der var meget nedsat i forhold til Condottes kapacitet, og det var forudsat, at selskabet skulle koncentrere sig om arbejdet med højhastighedstogprojektet. Ikke desto mindre fortsatte krisen i sektoren indtil 1996 med en uforudset styrke, og der kom først tegn på opsving i andet halvår 1997.

Endvidere var de ordrer, der var modtaget på tidspunktet for arbejdet med højhastighedstogprojektet, blevet forsinket af årsager, selskabet ikke var herre over.

Som følge af disse to omstændigheder, der gjorde sig gældende samtidigt, blev Condottes omsætning væsentligt lavere end forventet i planen, således som det fremgår af tabel 1:

- i 1995 var den på 353 mia. ITL, dvs. 39 % af det forventede

- i 1996 var den på 496 mia. ITL, dvs. 35 % af det forventede.

I begge tilfælde var Condottes omsætning ligesom i 1994 ca. 40 % under omsætningen 1992 og 1993, hvor krisen i den sektor, Condotte arbejder i, allerede var yders belastende. Stillet over for denne udefra kommende forværring af markedsvilkårene reagerede Condotte ved at iværksætte yderligere omstruktureringsforanstaltninger ud over dem, der var forudsat i planen, der, om end de var utilstrækkelige til, at der kunne opnås nettooverskud, gjorde det muligt for selskabet at opnå et positivt driftsresultat i 1996 for første gang i lange tider.

Omstruktureringsforanstaltningerne gik navnlig ud på at nedsætte strukturudgifterne, der i 1996 kom ned på niveauer på ca. 10 % under det i omstruktureringsplanen forudsatte; 1997 var de som nævnt ca. 20 % under det i planen forudsatte. I dette tidsrum styrkede selskabet mærkbart de interne omstruktureringsforanstaltninger med sigte på at genvinde et stabilt rentabilitetsniveau for aktiviteterne. Det kan eksempelvis bemærkes, at personalet i hovedsædet (hvis omfang påvirker de administrative strukturudgifter) blev nedskåret fra 201 ansatte pr. 31. december 1995 til 105 i marts 1998; af disse faldt antallet af ledere, hvortil udgiften pr. mand er størst, fra 51 i slutningen af 1995 til 19 i marts 1998 (-61 %).

Takket være disse foranstaltninger samt yderligere omstruktureringsforanstaltninger vedrørende hele koncernens struktur var Condotte i 1996 i stand til at vende den negative økonomiske tendens, der havde rådet indtil 1995, på trods af den vedvarende krise i bygge- og anlægssektoren. Bruttofortjenesten steg således fra -5,4 % af omsætningen i 1995 og blev positiv i såvel 1996 som 1997 (henholdsvis 61 mia. ITL og 41 mia. ITL).

Ganske vist havde selskabet i 1996 og 1997 nettotab (særlig stort i 1997); disse skyldes dog hovedsagelig ekstraordinære byrder i forbindelse med omstrukturering.

Desuden bevirker omstruktureringsforanstaltningerne, at virksomheden vil opnå bedre resultater i de kommende år, også selv om der tages hensyn til den planlagte nedsættelse af tempoet for arbejdet med højhastighedstogprojektet, som forudsat i den for Kommissionen forelagte industriplan:

Tabel 4

Condottes industriplan 1998-2000

>TABELPOSITION>

Takket være de omstruktureringsforanstaltninger virksomheden gennemførte særlig i tidsrummet 1996-1997 i tilslutning til den plan, Kommissionen havde godkendt ved beslutningen, vil Condotte blive tilstrækkelig rentabel på trods af den uforudsete forværring af markedsvilkårene. Det skal i øvrigt bemærkes, at denne rentabilitet nås på længere sigt takket være afgørende interne rationaliseringsforanstaltninger (kapacitetsnedskæring osv.) snarere end opfyldelse af optimistiske markedsforventninger.

Den første af de betingelser, der er nødvendige for at kunne godkende støtte til omstrukturering, kan således anses for at være opfyldt.

I den forbindelse skal Kommissionen bemærke, at virksomheden er blevet overdraget til en privat aktionær, og at staten i henhold til aftalen ikke vil komme til at lide under Condottes eventuelle fremtidige tab. Endvidere bevirker tilstedeværelsen af en privat aktionær, der udøver kontrol (se afsnit III, nr. i)), større sikkerhed med hensyn til Condottes rentabilitet.

Med hensyn til nr. ii) er det nødvendigt, at den støtte, der ydes til en virksomhed, ikke skaber utilbørlig konkurrencefordrejning. I princippet forårsager enhver støtte fra staten til en virksomhed en utilbørlig fordrejning af den frie konkurrence, idet den sætter den pågældende virksomhed i en økonomisk situation, der er gunstigere end konkurrenternes. Det er derfor nødvendigt at udligne denne virkning med nedskæringer af produktionskapaciteten, særlig i sektorer som bygge- og anlægssektoren, hvor der er betydelig overkapacitet.

I det foreliggende tilfælde indebar allerede den omstruktureringsplan, Kommissionen havde godkendt ved beslutningen, betydelige nedskæringer af produktionskapaciteten. Inden for bygge- og anlægssektoren er virksomhedernes produktionskapacitet hovedsagelig baseret på de menneskelige ressourcer såvel med hensyn til projektkapacitet som med hensyn til deres evne til at udføre deres projekter; den betydelige nedskæring af dette grundlag sammen med den dertil svarende produktionsnedskæring viste klart på tidspunktet for beslutningens vedtagelse den mærkbare nedgang i selskabets markedsandel. Kommissionen havde derfor indtaget det standpunkt, at den støtte, der var ydet til Condotte indtil den 31. december 1994, var, i overensstemmelse med de krav, der stilles til omstruktureringsstøtte.

Eftersom Condotte efter beslutningens vedtagelse har modtaget yderligere støtte, må det påses, at disse nye midler ikke ændrer samhandesvilkårene i Fællesskabet på en måde, der strider mod den fælles interesse; dette vil være tilfældet, dersom selskabet har kunnet udnytte disse midler til at finansiere en forretningspraksis; hvorved det kan øge sin markedsandel til skade for konkurrenter, der ikke har fået støtte.

I 1995 og særlig i 1996 og 1997 nedskar Condotte imidlertid som nævnt sit personale og dermed sin produktionskapacitet langt mere end forudsat i planen.

Kommissionen havde i øvrigt indtaget det standpunkt, at udviklingen i selskabets omsætning som forudsat i omstruktureringsplanen (se tabel 3) ikke kunne påvirke samhandelsvilkårene på en måde, der stred med den fælles interesse. I virkeligheden var Condottes omsætning i tidsrummet 1995-1997 på ca. 40 % af det i planen forudsatte, og tempoet for modtagelse af ordrer var væsentlig lavere, således som det fremgår af tabel 5.

Tabel 5

Udviklingen i Condottes omsætning og ordrebog

>TABELPOSITION>

Det fremgår klart af ovenstående tal, at Condottes konkurrencevirksomhed på verdensmarkederne er blevet indskrænket i takt med selskabets omstrukturering. Ordrebogen vedrørende højhastighedstogprojektet (modtaget i ordre ved oprettelsen af Iricav-koncernerne allerede i begyndelsen af 90'erne) har fået større vægt i Condottes samlede virksomhed, idet dens andel steg fra 39, % i 1993 til 75 % i 1996. Væksten i ordrebogen i 1994 skyldes i øvrigt næsten udelukkende, at Iritecna erhvervede en ny andel i konsortiet Iricav med henblik på højhastighedstogprojektet. På samme måde er den øgede omsætning i 1996 en umiddelbar følge af udviklingen i selv konsortiets arbejder.

Endvidere forudses der i den industriplan for tidsrummet 1998-2000, der er udarbejdet af selskabets nye ledelse, en yderligere indskrænkning af selskabets tilstedeværelse på markedet, idet det skal koncentrere sig om de arbejder, der allerede er afgivet ordre på, vedrørende højhastighedstogprojektet. Omsætningen vil derfor falde yderligere i de kommende år, hvorved de konkurrencefordrejninger, der er fremkaldt af den støtte, hvorom sagen drejer sig, vil mindskes yderligere.

Samtidig har selskabet i høj grad indskrænket sin tilstedeværelse i udlandet, hvor antallet og omfanget af indgåede aftaler er mindsket betydeligt. Condotte har således indskrænket sin produktionskapacitet langt mere end forudsat i selskabets omstruktureringsplan. Dets endelige konkurrencemæssige stilling vil derfor ikke påvirke samhandelsvilkårene på en måde, der strider med den fælles interesse.

Med hensyn til nr. iii) skal det bemærkes, at for at statsstøtte kan erklæres forenelig med fællesmarkedet, er det nødvendigt, at den begrænses til det, der er strengt nødvendigt for at finansiere den økonomiske sanering, og at den ikke anvendes til at finansiere agressiv konkurrencemæssig adfærd bortset fra det omfang, som er nødvendigt for at gøre virksomheden rentabel.

På baggrund af oplysningerne fra den italienske regering kan det fastslås, at de midler, Condotte har modtaget fra Fintecna, har været nødvendige for at udligne tabene hovedsagelig som følge af nedskrivning af aktiver og omkostninger i forbindelse med indskrænkning af produktionskapaciteten (personaleafskedigelser). Fintecna har under salgsproceduren finansieret yderligere omstruktureringsforanstaltninger, som ikke var forudsat i Iritecna-planen, med henblik på at klare den uforudsete forværring af markedsudsigterne.

Det er derfor Kommissionens opfattelse, at den ydede støtte ikke har tilført selskabet yderligere likviditet, som ikke står i forbindelse med omstruktureringsprocessen, og som vil kunne finansiere agressiv forretningsmæssig adfærd eller investeringer, der ikke er nødvendige med henblik på omstruktureringen.

Kommissionen skal endvidere bemærke, at Condotte ikke vil nyde godt af nogen skattekredit i forbindelse med de tab, der blev dækket ved hjælp af midlerne fra Fintecna.

Endelig vil støttemodtageren i høj grad bidrage til finansieringen af omstruktureringen, idet eventuelle yderligere tab udelukkende skal bæres af køberen af selskabet gennem udligningsordningen for prisen på overførslen af 50,1 % af de aktier, der endnu ejes af Fintecna.

Den italienske regering bør forelægge regelmæssige rapporter om gennemførelsen af privatiseringsproceduren og omstruktureringsplanen for Condotte -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Støtten til Società Italiana per Condotte d'Acqua SpA (Condotte) i form a kapitaltilførsler i årene 1995-1997, der i alt andrager 163 mia. ITL, samt den støtte, de blev ydet før 1994, og som tidligere er godkendt af Kommissionen, på 110 mia. ITL udgør statsstøtte efter traktatens artikel 92, stk. 1, og i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Støtten opfylder betingelserne i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder af 27. juli 1994. Den er derfor i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c) undtaget fra det i traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, fastsatte forbud, idet den er forenelig med fællesmarkedet, under forudsætning af at artikel 2 overholdes.

Artikel 2

Italien afhænder den resterende del af Condotte-aktierne til den private aktionær inden for de frister og på de betingelser, der er fastsat i købsaftalen, navnlig de fastsatte frister for udøvelse af optionen.

Artikel 3

Med henblik på at sikre fuldt samarbejde med hensyn til overvågningen af gennemførelsen af nærværende beslutning forelægger Italien Kommissionen halvårlige beretninger om Condottes økonomiske og finansielle situation og meddeler i god tid Kommissionen de vigtigste skridt i forbindelse med afhændelsen af den resterende andel i Condotte, der ejes af Fintecna SpA.

Den første beretning skal redegøre for Condottes økonomiske og finansielle resultater pr. 30. juni 1998 og skal være Kommissionen i hænde senest den 31. december 1998.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 16. september 1998.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 327 af 29.10.1997, s. 4.

(2) EFT L 300 af 13.12.1995, s. 23.

(3) Se fodnote 1.

(4) Se afsnit III, nr. 6.

(5) Se afsnit IV, nr. 3.

(6) Sml. 1991, s. I-1603, præmis 13.

(7) Meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne om anvendelse af EF-traktatens artikel 92 og 93 og af artikel 5 i Kommissionens direktiv 80/723/EØF på offentlige virksomheder i fremstillingssektoren (EFT C 307 af 13.11.1993, s. 3, afsnit III).

(8) Ibid, punkt 16.

(9) EFT C 368 af 23.12.1994, s. 12.