Meddelelse fra Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber om EF-Domstolens afgoerelser af 5. maj 1982 og 21. maj 1985 (Gaston Schul-sagen) vedroerende en privatpersons indfoersel af brugte genstande koebt af en privatperson i en anden medlemsstat (1)(86/C 13/02)

Den vaesentligste konklusion, Kommissionen har draget af EF-Domstolens domme i Schul-sagerne, er, at dobbelt momsbeskatning af varer udfoert fra en medlemsstat til en anden er i strid med EF-retten og med maalet om skabelse af et aegte faelles marked. Da de principper, der blev fastlagt i disse sager, er af stor betydning for borgerne i Faellesskabet, og da ikke alle medlemsstater endnu har omsat disse principper i praksis, oensker Kommissionen at henlede offentlighedens opmaerksomhed paa den holdning, den indtager paa dette omraade. 1. De fremskridt, der er opnaaet med hensyn til skabelsen af et faelles marked, har foert til en foroegelse af samhandelen, ikke blot mellem erhvervsdrivende, men ogsaa mellem privatpersoner i forskellige medlemsstater. Den omstaendighed, at der af varer, der allerede var blevet paalagt moms i en medlemsstat, endnu engang blev opkraevet fuld moms ved varernes indfoersel i en anden medlemsstat, har lagt vaesentlige hindringer i vejen for frie varebevaegelser. Dette gjaldt foerst og fremmest brugte genstande, som privatpersoner koebte og indfoerte i deres hjemland. Denne dobbeltbeskatning gav anledning til talrige klager og blev af offentligheden med rette anset for uforenelig med et aegte faelles marked. 2. I sin praejudicielle afgoerelse i sag 15/81 (Gaston Schul) udtalte Domstolen, at »den mervaerdiafgift, som en medlemsstat opkraever ved indfoersel af varer fra en anden medlemsstat, der leveres af en privatperson, udgoer, naar en tilsvarende afgift ikke opkraeves ved levering af lignende varer ved en privatperson i den indfoerende medlemsstat, en intern afgift, som er hoejere end den afgift, der paalaegges lignende indenlandske varer, jf. traktatens artikel 95, saafremt der ikke tages hensyn til den residuelle mervaerdiafgift, der er betalt i den eksporterende medlemsstat, og som stadig udgoer en del af varens vaerdi paa indfoerselstidspunktet. Det paahviler importoeren af foere bevis for de forhold, ifoelge hvilke denne residualafgift kan tilllaegges betydning«. 3. I EOEF-traktatens artikel 95 er det fastsat, at »ingen medlemsstat direkte eller indirekte maa paalaegge varer fra andre medlemsstater interne afgifter af nogen art, som er hoejere end de afgifter, der direkte eller indirekte paalaegges lignende indenlandske varer«. Hvad angaar fortolkningen af denne artikel, fastsatte Domstolen en raekke principper, der kan puste nyt liv i bestraebelserne paa at naa maalet om frie varebevaegelser, navnlig hvad angaar brugte genstande. Domstolen fastslog, at en medlemsstat tilsidesatte traktaten, naar den residuelle moms, der allerede var erlagt i udfoerselslandet, og som paa indfoerselstidspunktet stadig udgjorde en del af den paagaeldende vares vaerdi. Det grundlaeggende princip, der blev fastslaaet i sag 15/81, er saaledes, at en privatperson ikke maa underkastes dobbeltbeskatning, naar den brugte genstand paa indfoerselstidspunktet allerede er belagt med moms, saafremt - der er betalt moms af varen i et andet EF-land, og importoeren (privatpersonen eller dennes befuldmaegtigede) kan fremlaegge bevis herfor, -privatpersonen ikke har mulighed for i udfoerselslandet at faa den moms, der indgaar i varens pris, refunderet. 4. I sag 47/84 (Gaston Schul) blev Domstolen anmodet om at uddybe en raekke punkter. I sin afgoerelse af 21. maj 1985 praeciserede den, hvordan den moms, der skal betales af en privatperson ved indfoersel af brugte genstande, hvoraf der i udfoerselslandet allerede er svaret moms, skal beregnes. Denne metode er som foelger: a) afgiftsgrundlaget er enten varens pris minus den residuelle moms, der er erlagt i udfoersels-medlemsstaten, som stadig indgaar i varens pris, eller - i mangel af en saadan pris - varens toldvaerdi, hvori ikke indgaar moms; b) afgiftssatsen skal vaere den samme som den, der anvendes for tilsvarende leverancer paa indfoerselslandets omraade; c) fra det momsbeloeb, der fremkommer ved at gange a) (afgiftsgrundlaget) med b) (afgiftssatsen) , traekkes den residuelle moms, der er betalt i udfoerselslandet; d) den residuelle moms i udfoerselslandet er - enten det momsbeloeb, der rent faktisk er erlagt i dette land minus forringelsen af varens vaerdi (i procent) , saafremt varens vaerdi er blevet forringet i tidsrummet mellem den seneste momsbetaling og varens indfoersel, eller -det fulde momsbeloeb, der rent faktisk er betalt i dette land, naar varens vaerdi siden den seneste momsbetaling er steget. Som et eksempel kan naevnes det tilfaelde, hvor varer er koebt ubrugt for 1 000 ECU plus 100 ECU i moms. Inkl. moms bliver prisen paa den ubrugte vare 1 100 ECU. -hvis det antages, at varens vaerdi forringes med 50 %, bliver prisen 550 ECU, hvoraf residualmomsen udgoer 50 ECU. Ved indfoersel af denne vare bliver afgiftsgrundlaget saaledes 550 - 50 = 500 ECU. Med en momssats i indfoerselslandet paa 15 % skal der saaledes erlaegges en moms paa 500 × 0,15 = 75 ECU minus den residuelle moms, dvs. 75 - 50 = 25 ECU; -hvis det antages, at varens vaerdi oeges, og at den saelges for (f. eks. ) 2 000 ECU, bliver afgiftsgrundlaget ved indfoersel af varen lig med dette beloeb minus det fulde momsbeloeb, der er betalt i udfoerselslandet, dvs. 2 000 - 100 = 1 900 ECU. Momstilsvaret bliver derfor 1 900 × 0,15 = 285 ECU, minus residualmomsen, dvs. 285 - 100 = 185 ECU. I visse tilfaelde fremkommer der ved disse beregninger et negativt beloeb. Dette vil navnlig vaere tilfaeldet, hvor indfoerselslandets momssats er lavere end i udfoerselslandet. I saa fald maa indfoerselslandet ikke opkraeve moms. 5. Paa grundlag af denne retspraksis har Kommissionen fastlagt et generelt princip paa dette omraade, som gaar ud paa, at naar der indfoeres varer fra et EF-land til et andet EF-land, maa der ikke opkraeves moms af denne vare, uden at der tages hensyn til den moms, der allerede er erlagt. Medens Domstolen kun beskaeftigede sig med spoergsmaalet om vareleverancer, finder Kommissionen saaledes, at Domstolens afgoerelse f. eks. ogsaa maa gaelde for varer, der modtages som gave, naar der inden for det paagaeldende land ikke opkraeves afgift heraf, og naar modtageren kan godtgoere, at varen er erhvervet paa de betingelser, der er gaeldende paa det nationale marked. Et andet hyppigt forekommende tilfaelde er, naar en vare medtages af en person, der skifter bopael fra den ene medlemsstat til den anden. Kommissionen finder, at EF-borgere, der ikke opfylder betingelserne for anvendelse af Raadets direktiv af 28. marts 1983 - om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indfoersel af personlige ejendele fra en medlemsstat (1) - ogsaa maa falde ind under det princip, Domstolen fastlagde i disse sager. Dette princip gaelder ogsaa i de tilfaelde, hvor der ikke gives tilladelse til midlertidig indfoersel (2) . 6. I overensstemmelse med de henstillinger, der er indeholdt i betaenkningen fra ad hoc-udvalget for Borgernes Europa, og som blev godkendt af Europa-Parlamentet, vil Kommissionen foere noeje tilsyn med, at Domstolens afgoerelser paa dette omraade haandhaeves af de nationale myndigheder. Med henblik herpaa har Kommissionen indledt procedurer mod samtlige medlemsstater for tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 95, idet nogle af medlemsstaterne endnu ikke foelger Domstolens fortolkning af denne artikel, medens andre kun delvis efterlever princippet om forbud mod dobbeltbeskatning. Alle privatpersoner, der moeder vanskeligheder paa dette omraade, kan henvende sig til Kommissionen -enten direkte til Kommissionens Generalsekretariat rue de la Loi 200, B-1049 Bruxelles, -eller via et af Kommissionens informationskontorer, hvis adresser er anfoert nedenfor: Informationskontorer (3) BELGIEN Bruxelles/Brussel Rue Archimede 73, 1040 Bruxelles, Archimedesstraat 73, 1040 Brussel, tlf. 235 11 11, telex 26657 COMINF B. DANMARK Koebenhavn Hoejbrohus, OEstergade 61, Postbox 144, 1004 Koebenhavn K, tlf. 14 41 40, telex 16402 COMEUR DK. DET FORENEDE KONGERIGE London 8, Storey's Gate, London SW1 P 3 at, tlf. 222 81 22, telex 23208 EURUK G. Belfast (afdeling af London-kontoret) Windsor House, 9/15 Bedford Street, Belfast BT2 7EG, tlf. 407 08, telex 74117 CECBEL G. Cardiff (afdeling af London-kontoret) 4 Cathedral Road, Cardiff CF1 9SG, tlf. 37 16 31, telex 497727 EUROPA G. Edinburgh (afdeling af London-kontoret) 7 Alva Street, Edinburgh EH2 4PH, tlf. 225 20 58, telex 727420 EUEDING. FRANKRIG Paris 61, rue des Belles-Feuilles, 75782 Paris Cedex 16, tlf. 501 58 85, telex Paris 630176 F COMEUR. Marseille (afdeling af Paris-kontoret) C. M. C. I. /Bureau 320, 2, rue Henri Barbusse, F-13241 Marseille CEDEX 01, tlf. forkortet: 8467. GRAEKENLAND Aq´hna 2, Vassilissis Sofias, T. K. 1602, Athina 134, tlf. 724 39 82/724 39 83/724 39 84, telex 219324 ECAT GR. IRLAND Dublin 30 Molesworth Street, Dublin 2, tlf. 71 22 44, telex 25551 EUCO ET. ITALIEN Roma Via Poli 29, 00187 Roma, tlf. 678 97 22, telex 610184 EUROMA I. Milano (afdeling af Rom-kontoret) Corso Magenta 61, 20123 Milano, tlf. 80 15 05/6/7/8, telex 316002 EURMIL I. LUXEMBOURG Luxembourg Bâtiment Jean Monnet, rue Alcide de Gasperi, 2920 Luxembourg, tlf. 430 11, telex 3423/3446/3476 COMEUR LU. NEDERLANDENE Den Haag Lange Voorhout 29, Den Haag, tlf. 46 93 26, telex 31094 EURCO NL. PORTUGAL Lisboa Rua do Sacramento à Lapa 35, 1200 Lisboa, tlf. 60 21 99, telex 18810 COMEUR P. SPANIEN Madrid Calle de Serrano 41, 5a Planta, Madrid 1, tlf. 435 17 00/435 15 28, telex 46818 OIPE E. TYSKLAND Bonn Zitelmannstrasse 22, 5300 Bonn, tlf. 23 80 41, telex 886648 EUROP D. Berlin (afdeling af Bonn-kontoret) Kurfuerstendamm 102, 1000 Berlin 31, tlf. 892 40 28, telex 184015 EUROP D; Muenchen (afdeling af Bonn-kontoret) Erhardtstrasse 27, 8000 Muenchen, tlf. 23 99 29 00, telex 52 18 135. (1) Sag 15/81, Sml. 1982, s. 1409-1437, og sag 47/84, EFT nr. C 144 af 13. 6. 1985, s. 4 (endnu ikke offentliggjort i Domssamlingen) .

(1) Direktiv 83/183/EOEF af 28. marts 1983; EFT nr. L 105 af 23. 4. 1983, s. 64.

(2) Sag 134/83, dom af 11. 12. 1984 (Abbink) ; EFT nr. C 3 af 5. 1. 1985, s. 4.

(3) I alfabetisk raekkefoelge efter de lande, hvor Kommissionen har informationskontorer.