*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 21. december 1988

om den af den graeske regering ydede stoette til filmindustrien til produktion af graeske film

(Kun den graeske udgave er autentisk)

(89/441/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter i overensstemmelse med naevnte artikel 93 at have givet de beroerte parter lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Efter gentagne anmodninger fra Kommissionen, saerlig ved skrivelse af 13. oktober 1986 og 27. november 1986, meddelte den graeske regering endelig Kommissionen ved skrivelse af 30. december 1986, at der fandtes en stoettelov til fordel for den graeske filmindustri (lov 1597 af 12. maj 1986, som traadte i kraft den 21. maj 1986).

Stoetten efter loven omfatter:

- dels automatiske tilskud (lovens § 7) svarende til forlystelsesafgiften paa forevisning af film i biografer, som udgoer 12 % i Athen og Thessaloniki og 8 % andetsteds. Tilskuddene bortfalder, hvis de naar op paa et beloeb svarende til produktionsomkostningerne

- dels en selektiv stoette i form af et bidrag til filmproduktion eller statsfinansiering ved hjaelp af forskud fra det graeske filminstitut til produktion af graeske film (lovens § 18). Bidraget til filmproduktion er paa 50 % af omkostningerne ved filmen og finansieringen paa 25 %. Ud af 25 spillefilm produceret i Graekenland i 1987 bidrog staten finansielt til 15 film, og dette bidrag betragtes som et tilskud, hver gang indtaegterne af filmen er utilstraekkelige til at daekke produktionsomkostningerne.

Desuden uddeles der forskellige priser ledsaget et pengebeloeb til graeske film produceret i det foregaaende aar (§ 8). Loven indeholder hovedbestemmelserne vedroerende disse priser, men det er Kulturministeriet, som fastlaegger de naermere gennemfoerelsesbestemmelser.

Bankers tilraadighedsstillelse af laan eller finansieringsmidler af enhver art til produktion af graeske film sker til en rente hoejst svarende til renten for laan til industrien (§ 10, stk. 1).

Desuden er det en betingelse for opnaaelse af stoette i form af tilskud svarende til forlystelsesafgiften, at biograferne programfoerer graeske film (lovens § 7, stk. 4).

Saavel det automatiske tilskud som tildelingen af priser og laane- eller finansieringsbetingelserne i forbindelse med filmproduktion og reglen om obligatorisk forevisning er uforenelige med EOEF-Traktaten, fordi de er forbundet med et nationalitetskrav, som medfoerer forskels- behandling af statsborgere fra de oevrige medlemsstater. Kommissionen skoenner, at den selektive stoette i henhold til lovens § 17 til filmproduktion, som i 1987 kom 15 film tilgode ud af en aarlig produktion paa 25 film, sandsynligvis i det mindste i praksis er blevet ydet til film, som svarer til definitionen i lovens § 5 af en national graesk film. Denne stoette er derfor diskriminerende og uforenelig med faellesmarkedet.

De noedvendige midler til stoetten, som forvaltes af det graeske filminstitut, hidroerer fra afgiften paa biografforevisning af alle film i Graekenland, og provenuet af denne afgift er af stoerrelsesordenen 600 til 650 mio dr. om aaret i gennemsnit, dvs. 3,6 til 3,9 mio ECU.

En procentdel af denne afgift (lovens § 7), som indledningsvis er fastsat til 50 %, men som gradvis kan haeves til 100 %, anvendes til udvikling af filmkunsten, til stoette af graeske film, til udarbejdelse og ivaerksaettelse af en national kulturpolitik paa filmomraadet.

Visse af de i loven fastsatte stoettebetingelser udgoer begraensninger begrundet i nationalitet: det gaelder f. eks. § 5, kapital I, hvor det fastsaettes, at der kun kan opnaas stoette til en film, hvis:

a) filmen produceres af graekere eller af en juridisk person, som er etableret i Graekenland, og som retligt repraesenterer en graeker bosiddende i Graekenland,

b) filmens originalsprog er graesk, og drejebogen og filmteksten er forfattet paa graesk af en graesk forfatter eller en forfatter af graesk afstamning,

c) iscenesaetteren er graeker eller af graesk afstamning,

d) det tekniske personale og de deltagende skuespillere og musikere for tre fjerdedeles vedkommende i hver kategori er graekere,

e) filmen for hovedpartens vedkommende produceres i Graekenland,

f) fremkaldelsen af negativfilm og fremstillingen af positive kopier til brug i Graekenland og paa Cypern sker i Graekenland,

g) samtlige arbejdstagere er graekere og omfattet af socialsikringsordningen for loenmodtagere eller en anden offentlig forsikringsordning. Denne betingelse gaelder for alle graeske og udenlandske filmproducenter, som beskaeftiger arbejdskraft i Graekenland.

Kun undtagelsesvis kan en film, som ikke opfylder ovennaevnte kriterier, i visse tilfaelde, som er omhandlet i lovens § 5, stk. 2 og 3, efter beslutning truffet at kulturministeren og efter samstemmende udtalelse fra det raadgivende raad for filmindustrien, betragtes som en graesk film. Denne undtagelse er ikke tilstraekkelig til, at naevnte kriterier kan siges at vaere forenelige med Traktatens regler. De ved Traktaten sikrede rettigheder maa ikke goeres til genstand for yderligere betingelser, som ikke findes i Traktaten, selv om der ved en af en administrativ myndighed truffet beslutning kan afviges herfra.

II

Ovennaevnte stoette, som anvendes til daekning af en vaesentlig del af den finansiering, som producenten ellers skulle paatage sig, letter produktionen af bl. a. spillefilm; den kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater i en kriseramt sektor og fordreje konkurrencen efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1.

Kommissionen har altid vaeret af den opfattelse, at stoette til filmindustrien, paa grund af de saerlige kendetegn ved denne saavel oekonomiske som kulturelle virksomhed, vil kunne henfoeres under undtagelsesbestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), naar alle Traktatens forskrifter overholdes, saerlig bestemmelserne vedroerende fri bevaegelighed for personer og fri udveksling af tjenesteydelser (artikel 7, 48, 52 og 59).

De graeske stoetteforanstaltninger indeholder imidlertid betingelser, som bevirker forskelsbehandling af statsborgere fra de andre medlemsstater, og som er i strid med EOEF-Traktatens artikel 7, 48, 52 og 59. De vil derfor ikke kunne henfoeres under undtagelserne i EOEF-Traktatens artikel 92.

Siden Kommissionen fik kendskab til lov 1597/1986, som ikke var blevet anmeldt, meddelte den ved flere lejligheder den graeske regering, saerlig ved skrivelse af 13. februar 1987, grundene til, at visse af lovens bestemmelser var uforenelige med Traktaten, og anmodede den graeske regering om at foretage de noedvendige aendringer.

Da ingen af de af de graeske myndigheder fremlagte oplysninger gav anledning til at antage, at der paa kort sigt ville blive foretaget en aendring af loven, saaledes at den blev bragt i overensstemmelse med Traktatens krav, besluttede Kommissionen den 21. december 1987 at indlede proceduren i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, med hensyn til naevnte lov.

III

Som led i ovennaevnte procedure fremsatte den graeske regering sine bemaerkninger ved skrivelse af 12. april 1988 og paapegede de saerlige kendetegn ved filmproduktion, idet den fremhaevede, at film var et udtryksmiddel for nationale kulturvaerdier, og at opretholdelse af visse kriterier begrundet i nationalitet var noedvendig til at beskytte disse vaerdier. Den erkendte dog, at ikke alle kriterier i lovens § 5 var noedvendige i denne henseende. Den erklaerede sig rede til at aendre visse punkter, f. eks. at ophaeve litra d) og g), idet den dog stadig mente, at »et eller andet saerkende«, som gav filmen dens kulturelle identitet, burde bevares. Den graeske regering oplyste imidlertid intet om den noejagtige raekkevidde af aendringerne, eller hvornaar de ville blive foretaget, og udelukkede heller ikke, at en eller flere begraensninger begrundet i nationalitet ville blive opretholdt for at beskytte den kulturelle identitet. Det skal i denne forbindelse paapeges, at disse bemaerkninger paa ingen maade er relevante, naar det drejer sig om automatisk stoette til filmproducenter eller stoette til biografer og laan og finansieringsmidler ydet af banker. Kommissionen mener desuden, at de i denne sag fremfoerte begrundelser ikke kan berettige til en begraensning af den frie bevaegelighed for personer og den frie udveksling af tjenesteydelser, som er grundlaeggende rettigheder, som er sikret ved EOEF-Traktaten.

Trods en vis aendring i den graeske holdning kan Kommissionen ikke konkludere, at alle begraensninger begrundet i nationalitet ved fastlaeggelsen af, hvilke graeske film der kan modtage stoette, er ophaevet. Kun hvis graeske statsborgere og statsborgere fra de oevrige medlemsstater i loven stilles paa lige fod, vil § 5 i lov 1597/1986 kunne siges at vaere forenelig med EOEF-Traktaten.

Det maa fastslaas, at den paagaeldende stoettelov trods de frister, som Kommissionen siden den 13. februar 1987 har indroemmet, og trods de bilaterale moeder, som har fundet sted mellem Kommissionens tjenestegrene og repraesentanter for den graeske regering samt efter indledningen af proceduren i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, til dato endnu ikke er blevet aendret. I en skrivelse af 5. december 1988 meddelte den graeske kulturminister desuden Kommissionen, at hun havde givet et ekspertudvalg i opdrag at udarbejde et udkast til aendringslov, som skulle forelaegges Parlamentet inden udgangen af februar 1989. Kommissionen har til dato ikke faaet forelagt noget saadant udkast.

IV

Som led i proceduren gjorde de graeske myndigheder, saerlig i deres skrivelse af 9. november 1987, gaeldende, at stoetten kommer filmkunsten til gode. Det er grunden til, at de finder, at eftersom ingen EF-bestemmelse forbyder medlemsstaterne at stoette national kunst, er der ikke tale om kraenkelse af faellesskabsreglerne.

EOEF-Traktaten, saerlig konkurrencereglerne og reglerne vedroerende fri bevaegelighed for personer, tjenesteydelser og kapital, gaelder uden undtagelse for loennet virksomhed, hvad enten den er af oekonomisk, kulturel, social eller anden art. Filmvirksomhed opfylder som loennet virksomhed betingelserne for anvendelse af EOEF-Traktatens bestemmelser. For oevrigt udstedte Raadet i overensstemmelse med de generelle programmer af 18. december 1961 i overgangsperioden direktiv 63/607/EOEF (1), 65/264/EOEF (2), 68/369/EOEF (3) og 70/451/EOEF (4) paa filmomraadet, hvor navnlig artikel 3, stk. 2, litra b), i sidstnaevnte direktiv indeholder, hvad angaar producenten, bestemmelse om ophaevelse af kravet om indfoedsret som betingelse for finansiel stoette til filmproduktion.

Kommissionen bestrider ikke den holdning, som den graeske regering har givet udtryk for, nemlig at statsstoette paa grund af den saerlige situation omkring filmkunsten, navnlig filmindustrien i disse medlemsstater - saa som Graekenland - hvor der produceres faerre film, er af vaesentlig betydning for bevarelse og udvikling af filmindustrien.

Kommissionen kunne derfor behandle de paagaeldende stoetteforanstaltninger paa grundlag af EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Den paagaeldende lov giver imidlertid ikke blot mulighed for stoette til den graeske filmindustri, men den indeholder tillige unoedige begraensninger for muligheden for statsborgere fra de oevrige medlemsstater for at producere og deltage i fremstillingen af stoettede film.

Det er Kommissionens opgave at sikre, at statsborgere fra de oevrige medlemsstater drager fuld fordel af den frie bevaegelighed for personer og den frie udveksling af tjenesteydelser. Der er paa ingen maade tale om, at den vil kraeve, at det kunstneriske og tekniske personale skal bestaa af statsborgere fra alle eller bestemte medlemsstater. Det er producenten og eventuelt instruktoeren, som tager stilling til sammensaetningen af det deltagende personale. Dette valg maa imidlertid ikke begraenses paa grundlag af diskriminerende bestemmelser, der betinger stoette af, at visse funktioner skal forbeholdes landets egne statsborgere.

Kommissionen skal tillige naevne, at selektiv eller automatisk stoette til filmindustrien under overholdelse af EF-bestemmelserne kan goeres betinget af, at filmen produceres i studier og laboratorier i den medlemsstat, som yder stoetten.

At tillade fri bevaegelighed for personer og fri udveksling af tjenesteydelser alene for film, til hvilke der ikke ydes statsstoette, ville desuden vaere ensbetydende med at udelukke stoerstedelen af national filmproduktion fra EOEF-Traktatens anvendelsesomraade.

Filmproduktionen vil derimod kunne styrke sig yderligere i konkurrencen med tredjelande, hvis der i hoejere grad blev gjort brug af de kunstneriske, intellektuelle, tekniske og finansielle kraefter i andre medlemsstater i stedet for at laegge kunstige begraensninger ved hjaelp af nationale lovbestemmelser.

Kommissionen er klar over, at kravet om, at filmen skal indspilles paa graesk (lovens § 5, stk. 1, b) skyldes et rimeligt oenske om at bevare modersmaalet. Men det boer dog vaere tilladt, navnlig fordi eftersynkronisering er mulig, at alle andre EF-statsborgere, som ikke taler graesk, eventuelt deltager i indspilningen af filmen. Hvis der ikke bestod en saadan mulighed, ville kravet om, at filmen skal optages paa graesk, udgoere en ny indirekte og skjult forskelsbehandling, som er i strid med EOEF-Traktaten.

Ved hjaelp af en aendring af naevnte lovs § 5 efter ovenstaaende retningslinjer vil stoette i henhold til § 7, stk. 3, af de forskellige filmpriser (§ 8) samt banklaanene og -finansieringen af produktionen af graeske film (§ 10) ikke laengere vaere i strid med faellesmarkedet. For at stoetten til biografer kan goeres forenelig med faellesmarkedet, maa film fra de oevrige medlemsstater sidestilles med graeske film, hvis de graeske myndigheder skulle oenske at opretholde ordningen med obligatorisk forevisning. Kravet om en saadan sidestilling er allerede understreget i artikel 5 i direktiv 63/607/EOEF.

Den ordning for selektiv stoette, der er omhandlet i § 17, kan desuden i fuld overensstemmelse med faellesskabsretten baseres paa kriterier for kulturel og kunstnerisk vurdering. Der maa dog ikke som betingelse for opnaaelse af stoette stilles de for tiden i § 5 fastsatte betingelser om, at producenten skal vaere graesk statsborger, eller at der skal deltage et bestemt antal graeske statsborgere i optagelsen af filmen. Hvis en national lovgiver skoenner, at en form for stoette skal opfylde visse betingelser af saavel kulturel som kvantitativ art, boer, hvad angaar sidstnaevnte aspekt, statsborgere fra de oevrige medlemsstater stilles paa lige fod med egne statsborgere.

Saadan forskelsbehandling begrundet i nationalitet boer ikke blot ikke mere eller mindre udtrykkeligt forekomme i lovtekster og gennemfoerelsesbestemmelser, men de maa heller ikke udgoere et i praksis anvendt kriterium for stoetteydelse.

V

Kommissionen skoenner paa grundlag af det ovenfor anfoerte, at der med hensyn til lov 1597 af 12. maj 1986 maa konkluderes foelgende:

a) den er uforenelig med faellesmarkedet efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1, fordi stoetten ydes paa betingelser vedroerende nationalitet, som er uforenelige med EOEF-Traktatens artikel 7, 48, 52 og 59;

b) bestemmelserne i naevnte lov boer i betragtning af de alvorlige begraensninger, de medfoerer, aendres snarest, dvs. senest inden den 15. maj 1989; efter dette tidspunkt vil der ikke kunne ydes nogen stoette, medmindre de paagaeldende begraensninger er blevet ophaevet;

c) al eventuel stoette, der ydes efter den 15. maj 1989 paa de ved naevnte lov indfoerte diskriminerende betingelser under henvisning til den tvingende karakter af forpligtelserne i henhold til EOEF-Traktatens artikel 7, 48, 52 og 59, er ulovlig og boer foelgelig tilbagekraeves -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

1. Den ved lov 1597 af 12. maj 1986 indfoerte ordning for stoette til filmindustrien er uforenelig med faellesmarkedet efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1, fordi stoetteydelser sker paa betingelser vedroerende nationalitet, som er uforenelige med EOEF-Traktatens artikel 7, 48, 52 og 59.

2. Den graeske regering aendrer inden den 15. maj 1989 den i stk. 1 naevnte stoetteordning for dermed at ophaeve begraensningerne begrundet i nationalitet.

Efter den 15. maj 1989 kan der ikke laengere ydes stoette, medmindre de paagaeldende begraensninger er ophaevet.

3. Opfylder den graeske regering ikke de i stk. 2 fastsatte forpligtelser, vil eventuel stoette, som ydes efter den 15. maj 1989, blive betragtet som ulovlig og skal tilbagekraeves.

Artikel 2

Den graeske regering meddeler inden den 15. maj 1989 Kommissionen, hvilke foranstaltninger den traeffer for at efterkomme denne beslutning.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Hellenske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 21. december 1988.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 159 af 2. 11. 1963, s. 2661/63.

(2) EFT nr. 85 af 19. 5. 1965, s. 1437/65.

(3) EFT nr. L 260 af 22. 10. 1968, s. 22.

(4) EFT nr. L 218 af 3. 10. 1970, s. 37.