KOMMISSIONENS BESLUTNING af 22. juli 1992 om en procedure i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 (Sag nr. IV/M. 190 - Nestlé/Perrier) (Kun den engelske udgave er autentisk) (92/553/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1) , saerlig artikel 8, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 25. marts 1992 om at indlede en procedure,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger til Kommissionens indsigelser,

under henvisning til udtalelse fra Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(2) , og

ud fra foelgende betragtninger:

I. FORHISTORIE

(1) Den 25. februar 1992 anmeldte Nestlé SA et offentligt tilbud om overtagelse af samtlige aktier i Source Perrier SA, som blev afgivet via Nestlés og Banque Indosuez' faellesejede datterselskab, Demilac. Nestlé har en forkoebsret til Banque Indosuez' aktier i Demilac, som selskabet har meddelt at ville udnytte. Den 30. januar 1992 indgik Nestlé en aftale med BSN, hvorefter Perriers Volvic-kilde vil blive solgt til BSN, hvis Nestlé erhverver kontrol over Perrier.

(2) Ved beslutning af 17. marts 1992 forlaengede Kommissionen den periode, i hvilken gennemfoerelsen af fusionen skulle udsaettes, jf. artikel 7, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 4064/89 (»fusionsordningen«). Nestlé har allerede overtaget aktiemajoriteten i Perrier, men har i henhold til fusionsforordningens artikel 7, stk. 3, ikke afstaaet fra at udoeve de dertil knyttede stemmerettigheder.

(3) Ved beslutning af 25. marts 1992 udtalte Kommissionen, at den planlagte fusion rejste alvorlig tvivl med hensyn til dens forenelighed med faellesmarkedet. Kommissionen indledte derfor proceduren efter fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra c), i sagen.

II. FUSION OG FAELLESSKABSDIMENSION

(4) Nestlé har anmeldt et offentligt tilbud om overtagelse, hvorved hensigten er at erhverve kontrol over Source Perrier SA og dets datterselskaber (i det foelgende benaevnt »Perrier«). Overtagelsen vil foere til en fusion som definereret i fusionsforordningens artikel 3. De deltagende virksomheder, Perrier og Demilac, opfylder under hensyn til Nestlés omsaetning alle kriterierne i fusionsforordningens artikel 1, stk. 2.

III. VIRKSOMHEDERNE

NESTLÉ

(5) Nestlé er et schweizisk aktieselskab, som er aktivt inden for adskillige brancher i levnedsmiddelsektoren. Nestlé-koncernen fremstiller og saelger levnedsmidler i hele verden og har desuden en raekke non food-aktiviteter. Nestlés samlede koncernomsaetning i hele verden udgoer over 28 mia. ECU.

PERRIER

(6) Perrier er et fransk selskab, hvis hovedaktivitet er at fremstille og saelge flaskeaftappet vand. Perrier har desuden en raekke aktiviteter paa ostemarkedet. Perriers konsoliderede omsaetning i hele verden ligger paa over 2 mia. ECU.

IV. BEROERTE MARKEDER

(7) Den planlagte fusion mellem Nestlé og Perrier beroerer foerst og fremmest flaskeaftappet vand fra naturlige kilder. Flaskeaftappet vand betegnes som mineralvand, hvis det overholder visse krav efter loven om sammensaetning og kvalitet samt faar myndighedernes tilladelse til at baere denne betegnelse. Flaskeaftappet vand, der ikke er mineralvand, kaldes i det foelgende kildevand. Myndighederne skal ogsaa give tilladelse til produktion og markedsfoering af kildevand.

Nestlé tapper primaert vand fra naturlige kilder i Frankrig under de velkendte maerker Vittel og Hépar (omsaetningen laa i 1991 paa 1,564 mia. ffr., og salget paa 916 mio. liter) og i Tyskland (omsaetningen laa i 1991 paa 196 mio. DM, og salget paa 468 mio. liter). Perrier tapper primaert vand fra naturlige kilder i Frankrig under de velkendte maerker Contrex, Volvic, Perrier, Saint-Yorre og Vichy (omsaetningen laa i 1991 paa 4,014 mia. ffr., og salget paa 1,885 mia. liter). I Frankrig er Nestlé naesten udelukkende aktiv paa delmarkedet for vand uden brus, mens Perrier saelger vand baade med og uden brus. Begge selskaber eksporterer vand fra deres kilder i Frankrig til andre lande. BSN er den tredje storleverandoer paa det franske kilde- og mineralvandsmarked. Salgstallene for Nestlé, Perrier og BSN i Faellesskabet er angivet i bilag 1(3) .

DET RELEVANTE PRODUKTMARKED

A. Sondringen mellem kilde- og mineralvand paa flaske og laeskedrikke

(8) Nestlé anfoerer i sin anmeldelse, at der ikke findes et saerskilt marked for kilde- og mineralvand paa flaske, og at det relevante marked ved vurderingen af den planlagte fusion er markedet for alkoholfri drikkevarer, inklusive saavel kilde- og mineralvand paa flaske som laeskedrikke. Denne markedsdefinition begrundes med, at alle drikkevarers grundlaeggende funktion er at slukke forbrugerens toerst.

(9) Kommissionen mener, at en substituerbarhed, der er begraenset til funktionen som saadan, ikke er tilstraekkelig til at godtgoere substituerbarheden i oekonomisk henseende. Hvis kriteriet, at produktet blot skulle slukke toersten, i det foreliggende tilfaelde var nok til at godtgoere sustituerbarheden, ville der vaere mange produkter af meget forskelligartet karakter, der skulle regnes med til dette marked (te, maelk, oel, visse frugter osv.). Der er imidlertid adskillige faktorer, som viser, at der findes et saerskilt marked for kilde- og mineralvand paa flaske, hvor selskaberne kan handle stort set uafhaengigt af, hvad der sker paa laeskedrikmarkedet - dette gaelder isaer med hensyn til prisfastsaettelsen. Disse faktorer behandles i det foelgende.

a) Efterspoergselsfaktorer

i) Den endelige forbrugers motivation for at koebe flaskeaftappet vand fra en naturlig kilde

(10) Kilde- og mineralvand paa flaske koebes og drikkes jaevnligt - isaer i Frankrig - fordi det har et image som naturprodukt (vand fra en naturlig kilde) og betragtes som rent, uforurenet og generelt set forbundet med et godt helbred og en sund livsstil.

Denne opfattelese bekraeftes af adskillige forbrugerundersoegelser. Den undersoegelse, som Institut Français de Démoscopie gennemfoerte for Évian i oktober 1991, er blot ét eksempel herpaa. Undersoegelsen viser, at forbrugerne primaert drikker flaskeaftappet, kulsyrefri vand fra en naturlig kilde, fordi det har en positiv virkning paa organismen, isaer fordi det:

- forbedrer udskillelsen

- tilfoerer mineraliske salte og

- paavirker helbredet positivt.

Denne opfattelse beskraeftes i store traek i andre undersoegelser, hvor der stilles andre spoergsmaal til forbrugeren. Nestlés oekonomiske raadgivere har selv fremfoert (Lexecon-rapporten), at »Forbruger-undersoegelser i Frankrig leverer et klart bevis paa, at mange mennesker primaert drikker vand paa flaske, fordi de mener, at det maa vaere rent og uforurenet«. Den markedsundersoegelse, som Sofres har gennemfoert paa opfordring af Nestlés egne oekonomiske raadgivere, har desuden givet foelgende resultat: ». . . hvad der er vigtigere, er, at folk i undersoegelsen ogsaa blev spurgt om, hvorfor de foretrak at drikke vand paa flaske frem for postevand; den mest almindelige aarsag var vandets renhed, efterfulgt af ingen daarlig smag og foerst paa tredjepladsen mineralindholdet« (Kommissionens understregning).

De tre leverandoerer Nestlé, Perrier og BSN proever alle i deres reklamekampagner at styrke forbrugerne i denne opfattelse.

ii) Forskelle i produkternes sammensaetning, smag og tildigtede anvendelse

(11) Normalt fremstilles laeskedrikke paa basis af postevand, som tilsaettes smag og sukker, saa det smager anderledes end kilde- og mineralvand. Laeskedrikke drikkes i mindre maengder og ikke blot for at slukke toersten, men ogsaa for at give en vis smagsoplevelse, ofte i en social sammenhaeng.

(12) Den endelige forbruger koeber regelmaessigt kilde- og mineralvand til daglig brug i store maengder, hvormed han tilfredsstiller et grundlaeggende ernaeringsbehov, hvilket ikke er tilfaeldet ved laeskedrikke, der drikkes mere lejlighedsvist. Markedet er meget forskelligt med hensyn til den efterpurgte maengde; i 1990 var der i Frankrig et forbrug per capita paa 104,8 liter vand paa flaske, 29,9 liter drikke med brus, 9,6 liter drikke uden brus og 8,6 liter frugsaft (kilde: Canadean-rapporten, tabel 2.1.1). Denne markante forskel i maengde viser, at vand og laeskedrikke efterspoerges med henblik paa at tilfredsstille ret forskellige behov (lav substituerbarhed paa efterspoergselssiden), og viser samtidig, at laeskedrikke ikke er et tilstraekkeligt substitueringsalternativ til kilde- og mineralvand paa flaske.

iii) Ringe foelsomhed for prisaendringer

(13) Der er tre vaesentlige faktorer, som viser, at der ikke kan forventes en markant omlaegning af efterspoergelsen fra kilde- og mineralvand til laeskedrikke, blot fordi prisen paa kilde- og mineralvand oeges kraftigt og vedvarende i forhold til laeskedrikke.

1) Der er en betydelig prisforskel i absolutte tal mellem vand paa flaske og laeskedrikke

En sammenligning af producenternes 1991-priser ab fabrik giver foelgende prisspredning (se bilag 2 til 7(4) ):

- kildevand uden brus (1,5 liters PVC-flasker): mellem 0,85 ffr. og 1,4 ffr.

- mineralvand uden brus (landsdaekkende maerker i 1,5 liters PVC-flasker): mellem 2,49 ffr. og 2,56 ffr.

- mineralvand med brus (landsdaekkende maerker): mellem 2,99 ffr. og 3,47 ffr. (1,25 liters PVC-flasker), 2,98 ffr. (1 liters PVC-flasker) og 3,65 ffr. (1 liters engangsflasker af glas)

- laeskedrikke: 6,1 ffr. for Coca-Cola (1,5 liters PET-flaske) mellem 6,1 ffr. og 9,4 ffr. for tonicvand (1,5 PET- flasker) mellem 6,1 ffr. og 8,76 ffr. for laeskedrikke med appelsinsmag uden brus (1,5 liters PET-flasker).

Tager man udgangspunkt i landsdaekkende mineralvand uden brus, som daekker langt stoerstedelen af forbruget i Frankrig (over 70 %), er laeskedrikke paa producentplan to til tre gange dyrere end kilde- og mineralvand.

Detailpriserne (forbrugerpriserne) afspejler samme forhold, som ogsaa bekraeftes af Canadean-rapporten. Nielsen- og Secodip-statistikker, som leverandoererne af kilde- og mineralvand samt laeskedrikke har stillet til raadighed, samt oplysninger fra de stoerste levnedsmiddeldistributoerer (se bilag 12(5) ).

Nestlé har benaegtet eksistensen af denne prisforskel. Selskabets repraesentanter har fremfoert, at »Cola udgoer ca. 50 % af de laeskedrikke, der saelges i Frankrig. Den normale forbrugerpris for en liter Coca-Cola (1,5 liters engangsflaske af PVC) er 3,73 ffr., hvorimod prisen for 1 liter Perrier (engangsflaske af glas) er 4,10 ffr. og for Vittelloise med smag (1,5 liters engangsflaske af PET) 5,23 ffr.

Nestlés pris stammer fra Canadean-rapporten som faktiske angiver en pris for Coca-Cola paa 3,73 ffr. i detailhandelsforretningen Casino i marts 1991. Nestlés repraesentant har ikke givet nogen forklaring paa, hvorfor denne pris er den »normale forbrugerpris« paa Coca-Cola. Canadean-rapporten angiver ogsaa meget hoejere priser pr. liter Coca-Cola (f.eks. hos Euromarché 4,23 ffr. og for Coca-Cola Light endda 4,83 ffr. i samme periode).

Hvor det forekommer rimeligt at vaelge netop Coca-Cola (som er blandt de billigste laeskedrikke), fordi produktet tegner sig for en stor del af laeskedrikforbruget, er Perrier og Vittelloise derimod ikke repraesentative for kilde- og mineralvand paa flaske. De 204 mio. liter kilde- og mineralvand af maerket Perrier, der er solgt i 1991, svarer til 3,8 % af den samlede maengde kildevand paa flaske i Frankrig. Alle drikke med smag udgoer tilsammen under 1 %. Dertil kommer, at emballeringen af og prisfastsaettelsen for disse to produkter, som selskaberne placerer midt imellem kilde- og mineralvand og laeskedrik, snarere er en undtagelse end reglen paa markedet for kilde- og mineralvand.

I Nestlés prissammenligning er der tillige justeret for forskelle i indholdet i de forskellige Coca-Cola- og Perrier-flasker, men ikke for forskelle i flaskernes materiale. Perrier saelges i flasker, som er dyrere end den Coca-Cola-emballage (PET), der bruges ved sammenligningen. Det er imidlertid klart, at prisen pr. liter ville blive hoejere for samme Coca-Cola i glasflaske. I saa henseende ville det maaske vaere mere passende at sammenligne de priser, som forbrugeren ser paa hylderne i detailhandelen, end de justerede detailhandelspriser. I saa fald bliver prisforskellen endnu stoerre (se bilag 12).

I lyset af den naevnte forhold konkluderer Kommissionen, at producent- og detailpriserne paa laeskedrikke som regel er meget hoejere end de tilsvarende priser paa vand paa flaske i Frankrig (mellem 200 % og 300 %). Et prisforhold paa 1 til 2-3 er af en saadan stoerrelse, at en markant og vedvarende forhoejelse af prisen paa kilde- og mineralvand ikke kan forventes at ville foere til en kraftig forskydning af efterspoergslen fra kilde- og mineralvand til laeskedrikke udelukkende paa grund af prisen.

2) Markedet for flasekaftappet kilde- og mineralvand i Frankrig er for de tre hovedleverandoerers vedkommende kendetegnet ved intensive salgs- og markedsfoeringsaktiviteter med store reklamebudgetter. Som foelge af, at produktet har et image som et naturligt, rent og sundt produkt (se nr. 10), betragter forbrugerne ikke laeskedrikke som et alternativ for kilde- og mineralvand paa flaske til daglig brug i hjemmet. Det image, som forbrugerne - som foelge af de faelles traek i reklamerne for de enkelte maerker - generelt forbinder direkte med kilde- og mineralvand som maerkevare, samt forbrugernes praeferencer for de enkelte produkter, reducerer prisens betydning som koebskriterium (lille efterspoergselselasticitet). En lille stigning i prisen paa kilde- og mineralvand kan derfor ikke forventes at faa forbrugerne til i stor udstraekning at erstatte kilde- og mineralvand paa flaske med laeskedrikke.

3) Prisudvikling

Producentpriserne for kilde- og mineralvand og laeskedrikke har udviklet sig meget forskelligt i de seneste fem aar (se nr. 16). Leverandoerer af landsdaekkende mineralvandsmaerker har kunnet oege deres priser betydeligt i baade nominelle og faktiske tal, selv om priserne for laeskedrikke i samme periode har vaeret for nedadgaaende. Producenterne inden for de to sektorer regner ved prisfastsaettelsen tilsyneladende ikke med, at forbrugerne eventuelt vil erstatte kilde- og mineralvand med laeskedrikke. Denne prisudvikling synes at vise, at end ikke en kraftig og vedvarende reduktion af laeskedrikpriserne i faktiske tal ville tvinge kilde- og mineralvandsleverandoererne til at nedbringe deres priser, ligesom det ej heller ville paavirke deres mulighed for at oege dem.

iv) Detailhandelens opfattelse

(14) Langt stoerstedelen af de detailhandlere, som Kommissionen har henvendt sig til, betragter kilde- og mineralvand paa flaske som et saerskilt marked, hvor efterspoergslen primaert styres af maerkebevidsthed og sundhedsmaessige overvejelser. De betragter desuden mineralvand, isaer landsdaekkende maerker, som produkter, de er noedt til at tilbyde deres kunder som en del af de grundlaeggende levnedsmiddelprodukter. Da vand paa flaske koebes regelmaessigt til brug i husholdningen, og da forbrugerne er meget maerkebevidste, betragter detailhandlerne de landsdaekkende mineralvandsmaerker som produkter, de noedvendigvis maa tilbyde deres kunder - produkter, som slet ikke eller i hvert fald kun i meget begraenset udstraekning kan erstattes af andre drikkevarer. Da detailhandlerne saaledes er noedt til at foere begge typer produkter, kan de ikke forventes at ville erstatte kilde- og mineralvand med laeskedrikke som reaktion paa prisforskydninger.

b) Udbudsfaktorer

i) Produktions- og markedsfoeringsbetingelser

(15) Produktions- og markedsfoeringsbetingelserne er forskellige paa laeskedrikmarkedet og markedet for kilde- og mineralvand paa flaske, isaer i Frankrig:

1) Lovregulering:

Produktionen af kilde- og mineralvand skal godkendes (hvilket for mineralvands vedkommende kan tage mellem to og fem aar, se Goldman Sachs-rapporten, s. 16). Kilde- og mineralvand skal paafyldes flasker ved kildeudspringet. Producenterne er derfor underkastet staerkt begraensende lovbestemmelser med hensyn til placeringen af tappeanlaeg, hvilket ikke gaelder for laeskedrikproducenterne, som kan placere deres tappeanlaeg saaledes, at der er balance mellem stordriftfordele og transportomkostninger - en logisk fremgangsmaade, som kilde- og mineralvandsproducenterne ikke kan anvende.

2) Laeskedrikproducenterne kan og vil ofte give uafhaengige aftapningsvirksomheder varemaerkelicens, saaledes at disse virksomheder kan producere laeskedrikken paa egne anlaeg og saelge produktet under det oprindelige maerke. I henhold til kilder i erhvervslivet har laeskedrikindustrien traditionelt arbejdet paa grundlag af landsdaekkende franchise-aftaler om aftapning og/eller distribution, skoent de store selskaber i stadig stoerre udstraekning erhverver kontrollerende andele i uafhaengige aftapningsvirksomheder. I modsaetning hertil maa vand fra en given kilde kun paafyldes flasker ved kildeudspringet. Dertil kommer, at mineralvand (som efter maengde tegner sig for 75 % af det samlede franske marked for kilde- og mineralvand) kun maa markedsfoeres under det varemaerke, der er knyttet til kilde, dvs. at mineralvand fra en bestemt kilde i henhold til lovgivningen kun maa markedsfoeres under det varemaerke, der er registreret for den paagaeldende kilde, samt at det kun er vand fra netop denne kilde, der maa markedsfoeres under det paagaeldende varemaerke.

3) Hvert marked sine aktoerer

I Frankrig har ingen af de store laeskedrikproducenter (Cadbury Schweppes, Coca-Cola, Pernod Ricard) kunnet etablere sig paa markedet for vand paa flaske, selv om efterspoergslen hidtil er vokset, og producenternes priser for kilde- og mineralvand paa flaske er steget. Mineralvandsproducenterne er paa tilsvarende vis heller ikke saerligt aktive paa markedet for laeskedrikke (f. eks. solgte Perrier i 1990 sin Oasis-laeskedrik uden brus til Schweppes som et led i selskabets strategi om at koncentrere sine aktiviteter paa markedet for kilde- og mineralvand).

ii) Producenternes prisfastsaettelse

(16) Prisfastsaettelsen paa laeskedrikmarkedet og kilde- og mineralvandsmarkedet synes at foelge forskellige moenstre, hvilket ogsaa er en bekraeftelse af de underliggende forskelle paa de konkurrencemaessige begraensninger, som leverandoererne paa de to markeder staar overfor.

En sammenligning af producenternes listepriser for produkterne (ab fabrik, ekskl. moms og rabatter) i sammenlignelige emballageenheder (1,5 liters PVC- eller PET-flasker) inden for de sidste fem aar foerer til foelgende konklusioner:

- priserne for laeskedrikke har siden 1987 udvist en faldende tendens i faktiske tal, korrigeret efter det franske maanedlige forbrugerprisindeks. Faldet i de faktiske priser for laeskedrikke staar i modsaetning til udviklingen i de faktiske priser for mineralvandsprodukter. I samme periode er de faktiske priser for alle landsdaekkende mineralvandsmaerker sat betydeligt op, samtidig med at salgsmaengden har kunnet oeges som foelge af stigende efterspoergsel (se bilag 2 til 7)

- den forskelligartede prisfastsaettelse paa de to markeder illustreres yderligere ved en analyse af korrelationen mellem de faktiske priser. De faktiske prisers korrelationskoefficient for de forskellige kilde- og mineralvandsprodukter ligger paa mellem 0,85 (Badoit og Vitteloise) og 1 (Hépar og Vittel). Korrelationen mellem de faste priser for laeskedrikke fra forskellige selskaber er ofte positiv og relativ hoej (se f.eks. korrelationskoefficienten mellem Coca-Cola, Indian Tonic (Schweppes) og Banga (Pernod Ricard)). Korrelationen mellem de enkelte laeskedrikke og kilde- og mineralvandsprodukter paa flaske er imidlertid i de fleste tilfaelde negativ; i de tilfaelde, hvor den er positiv, er den meget lav. Virksomhederne synes ved prisfastsaettelsen saaledes at erkende, at markedet for vand paa flaske og markedet for laeskedrik er underlagt forskelligartede konkurrencemaessige begraensninger.

Dette forhold illustreres tydeligt af, at BSN's Orange Passion ikke korrelerer saerligt meget med BSN's kilde- og mineralvandsprodukter, skoent det er samme selskab, der fastsaetter prisen paa begge produkter.

17) Disse konklusioner aendres af foelgende grunde ikke ved en undersoegelse af rabatter, som producenterne giver paa listepriserne:

- listepriser er - isaer paa kilde- og mineralvandsmarkedet samt laeskedrikmarkedet - en udmaerket indikator for selskabernes prisfastsaettelse. De rabatter, som man i sidste ende har forhandlet sig frem til med de enkelte kunder (paa mellem [...] %(6) () og [...] % paa kilde- og mineralvandsmarkedet samt [...] % og [...] % paa laeskedrikmarkedet afhaengigt af leverandoer og kunde) samt de hidtidige udviklingstendenser i disse rabatter, er ikke saa store eller saa varierende, at listepriserne ikke laengere vil vaere repraesentative som indikatorer for hvert enkelt selskabs prisfastsaettelse

- en stor del af rabatterne kan ikke betragtes som egentlige rabatter, idet de ikke kan gives videre til den endelige forbruger, men snarere som en del af leverandoerens salgs- og reklameaktiviteter eller som en betaling for en distributoers tjenester. For mineralvandsleverandoerer daekker ordet rabat ogsaa forskellige beloebsposter, som er knyttet til f.eks. det antal produkter, som en given distributoer konstant foerer, til den plads i butikken, der stilles til raadighed for den paagaeldende leverandoers produkter, til udsendelse af tryksager o.lign. til de endelige forbrugere, til afholdelse af salgsfremstoed osv.)

- set fra distributoerens side bliver rabatter ofte udlignet af transportomkostninger, som distributoeren selv skal baere. Transportomkostningerne er ikke ens for alle distributoerer over alt i Frankrig. Da Nestlé imidlertid har vurderet dem til ca. [. . .] % af priserne ab fabrik ved en afstand paa 300 km (side 16 i anmeldelsen), er listepriserne samtidig en udligning af de priser, som distributoererne faktisk betaler.

iii) Substituerbarhed paa udbudssiden

(18) Paa grund af forbindelsen mellem produktions- og markedsfoeringsbegraensninger som beskrevet under nr. 15 kan producenterne af laeskedrikke og oel ikke omstille deres produktionsanlaeg fra produktion af laeskedrikke til produktion af kilde- og mineralvand. Selv hvis laeskedrikproducenterne havde overskudskapacitet, kunne de ikke anvende den til aftapning af kilde- og mineralvand, da kilde- og mineralvand, efter loven, skal fyldes paa flaske ved kildeudspringet.

Nestlé har foreslaaet, at virksomheder, der aftapper laeskedrikke og oel, kunne bruge deres tappeanlaeg til fremstilling af renset postevand og gaa ind paa kilde- og mineralvandsmarkedet med produktet. Der er som stoette for forslaget ikke fremlagt beviser for, at der findes producenter af laeskedrik eller oel, som har overskudskapacitet til noget saadant.

Nestlé har desuden anfoert, at der markedsfoeres renset postevand i visse lande (USA, Danmark, Graekenland), og at det vinder markedsandele i Tyskland, hvor det tegner sig for 1,5 % af det samlede forbrug af vand paa flaske. Det forhold, at der i visse lande saelges renset postevand, er ifoelge Nestlé tilstraekkeligt bevis paa, at det kunne markedsfoeres i Frankrig, selv om det paa nuvaerende tidspunkt ikke saelges paa dette marked.

Nestlés forslag bygger paa en implicit antagelse om, at forbrugerne ville betragte renset postevand som en erstatning for kilde- og mineralvand. Der forelaegges ingen beviser til stoette for denne paastand. De saerlige karakteristika ved efterspoergslen paa det relevante geografiske marked viser, at dette faktisk ikke er tilfaeldet, tvaertimod. Det er desuden paafaldende, at der ikke er nogen producent af laeskedrikke eller oel, der hidtil er gaaet ind paa kilde- og mineralvandsmarkedet i Frankrig, og det paa trods af:

- at der indtil 1990 har vaeret en kraftig vaekst i efterspoergslen og en betydelig stigning i den afsatte maengde

- at det franske marked for kilde- og mineralvand har vaeret praeget af konstante prisforhoejelser (efter rabatter) baade i loebende og faste priser

- at listepriserne for foerende laeskedrikmaerker reelt har vaeret for nedadgaaende (for Coca-Colas vedkommende endda ogsaa nominelt), en tendens, der bliver kraftigere, hvis der tages hensyn til rabatter og

- at producenterne af laeskedrik og oel har de tekniske muligheder for af aftappe renset postevand.

Hidtige erfaringer taler derfor tydeligt for, at de paagaeldende virksomheder ikke har anset en substituering paa udbudssiden for oekonomisk baeredygtig.

Dertil kommer, at de laeskedrikproducenter, som Kommissionen har henvendt sig til, har bekraeftet, at de for tiden ikke har til hensigt at producere renset postevand til det franske marked, og de har ikke givet udtryk for, at en saadan produktion skulle vaere oekonomisk rentabel eller fornuftig. Man boer i denne forbindelse bemaerke, at Coca-Cola har daekket sit behov for vand paa daase til sine salgsautomater i Frankrig hos leverandoerer af Spa-mineralvand. Coca-Cola har ikke besluttet sig for at anvende sit eget rensede postevand (Bonaqa), som saelges i Tyskland, eller for at anvende sine anlaeg i Frankrig til produktion af renset postevand.

Det er af disse grunde, at overvejelser om substituerbarhed paa udbudssiden i naervaerende procedure ikke kan foere til en anden opfattelse af det relevante produktmarked.

c) Konklusion

(19) Konklusionen er, at det relevante marked er markedet for kilde- og mineralvand paa flaske.

B. Sondring mellem kilde- og mineralvand uden brus og vand med brus og smag

(20) Den grundlaeggende vurdering af den planlagte fusion vil vaere den samme, uanset om kilde- og mineralvand med brus og smag holdes uden for det relevante marked. Der er flere efterspoergselsfaktorer, der viser, at man godt kan holde vand med brus og smag uden for det relevante marked. Kilde- og mineralvand uden brus og vand med brus og smag afviger fra hinanden med hensyn til fysiske karakteristika, smag anvendelsesformaal, salgsmaengder og priser. I visse undtagelsestilfaelde placerer de paagaeldende selskaber vand med brus og smag taettere op ad laeskedrik, naar det drejer sig om emballering, markedsfoering og priser. Som eksempler paa saadanne undtagelsestilfaelde kan naevnes Perrier med brus (3,8 % af markedet) og visse vandprodukter med smag (under 1 %).

Det er imidlertid ikke muligt at udelukke en konkurrencemaessig vekselvirkning mellem vand med brus og smag og vand uden brus. De fleste af de selskaber, der saelger kilde- og mineralvand uden brus, saelger ogsaa kilde- og mineralvand med brus og i mindre udstraekning kilde- og mineralvand med smag. En virksomhed, der aftapper kilde- og mineralvand uden brus, kan let omstille produktionen til kilde- og mineralvand med brus eller smag, i hvert fald teknisk set.

Det er maaske derfor vanskeligt af begrunde en direkte udelukkelse af kilde- og mineralvand med brus og smag fra det relevante produktmarked. Vandprodukter uden brus samt med brus og smag udgoer dog stadig helt klart forskellige produktkategorier eller delmarkeder inden for det samlede marked for kilde- og mineralvand paa flaske. I naervaerende procedure ville vurderingen af den foreslaaede fusion dog ikke aendres i materiel henseende, selv om vand med brus og smag udelukkedes.

DET RELEVANTE GEOGRAFISKE MARKED

(21) Med udgangspunkt i de nedenfor naevnte strukturelle elementer og efter at have undersoegt de konkurrencemaessige forhold paa markederne for kilde- og mineralvand i EF har Kommissionen konkluderet, at det relevante geografiske marked, hvorpaa det nye selskabs styrke skal vurderes, er Frankrig. Der er adskillige faktorer, der viser, at fusionsparterne vil kunne fastlaegge deres konkurrencemaessige adfaerd i Frankrig uden at blive underkastet stoerre begraensninger i form af konkurrence fra selskaber uden for Frankrig.

(22) Nestlés repraesentanter har anfoert, at man ved bestemmelsen af markedet skulle tage hensyn til den maengde, der eksporteres til andre omraader. Det er i henhold til Nestlé ikke muligt at diskriminere mellem priserne i Frankrig og i de omraader i udlandet, hvor produkterne saelges, i hvert fald ikke med hensyn til Belgien og visse tyske Laender. Nestlés priser i Frankrig vil saaledes blive begraenset af de forhold, der er fremherskende paa de andre markeder, hvor Nestlé saelger sine produkter, ogsaa selv om konkurrenceforholdene paa disse markeder er helt anderledes.

Paa grundlag heraf og efter at have foretaget en analyse af den franske eksport af kilde- og mineralvand til Belgien og Tyskland mener Nestlé, at det relevante geografiske marked boer udvides til at omfatte Belgien og visse tyske Laender. Nestlé har endvidere anfoert, at der ville udvikle sig en parallelimport, hvis der blev taget overpriser paa det franske marked. I henhold til Nestlé ville alene truslen om parallelimport goere det muligt at opretholde en dominerende position paa det franske marked.

Da der hersker forskellige konkurrenceforhold i de enkelte medlemsstater, da det praktisk talt er umuligt at udvikle en parallelimport, og da der inden for Faellesskabet ikke er nogen konkurrenter, der kan overvinde de store hindringer, der er for adgangen til det franske marked, konkluderer Kommissionen imidlertid, at det relevante marked er Frankrig.

A. Konkurrencevilkaarene inden for EF

(23) Inden for EF er markedet for vand paa flasker praeget af meget uensartede konkurrencevilkaar. Efterspoergselsmoensteret varierer staerkt fra det ene EF-land til det andet, maalt i forhold til forbruget er der kun en ubetydelig samhandel mellem forskellige EF-lande, og i de fleste medlemsstater er der stor spredning paa udbudssiden.

(24) Efterspoergslen har forskellig karakter i de forskellige EF-lande. I lande som Det Forenede Kongerige, Irland, Nederlandene, Danmark og Portugal er der ingen eller kun ringe efterspoergsel efter kilde- og mineralvand paa flaske (meget lavt forbrug pr. indbygger), og markedet er endnu uudviklet.

I andre medlemsstater er efterspoergslen hovedsagelig rettet mod vand med brus, der i Tyskland tegner sig for over 3/4 af markedet, i Italien for over 60 % og i Belgien for 34 %. I disse lande ligger per capita-forbruget af vand paa flaske taet op ad forbruget af kulsyreholdige laeskedrikke, hvilket tydeligt viser de store forskelle, der er i forbrugsmoenstrene inden for EF.

(25) Handelsstroemmene inden for EF er af ret ubetydeligt omfang. Flaskeaftappet vand et et relativt billigt, men til gengaeld ret omfangsrigt produkt, som det generelt vil vaere for dyrt at transportere over store afstande. Transportomkostningernes store betydning bevirker, at der overvejende er tale om regionale markeder. Nestlé har selv anslaaet transportomkostningerne til at udgoere 10 % over 300 km for de dyreste maerker uden brus. For vand i glasflasker udgoer transportomkostningerne over det dobbelte.

I Frankrigs nabolande udgoer importen en forholdsvis ubetydelig andel af forbruget, nemlig ca. 5 % i Tyskland og under 1 % i Italien og Spanien. Der er generelt tale om import af franske mineralvandsmaerker, der isaer appellerer til de forbrugere, som ikke har noget imod at betale en betydelig merpris for et prestigefyldt maerke med et internationalt praeg. Kun i Belgien har importen et vist omfang som foelge af den lave koncentration paa udbudssiden og markedets relativt ubetydelige stoerrelse. Forbruget i Belgien udgoer ca. 10 % af den franske produktion, maalt i maengder.

(26) Udbudssiden er praeget af stor spredning i Tyskland, Italien og Spanien samt - i mindre grad - i Belgien, der er de eneste EF-lande, hvor markedet er udviklet nok til at kunne rumme en stoerre leverandoer.

I Tyskland tegner ingen af de foerende leverandoerer (UEberkinger-koncernen, Gerolsteiner, Blaue Quellen (Nestlé), Apollinaris) sig for mere end 10 % af markedet hver, selv ikke naar man laegger alle deres respektive kilder og maerker sammen. Kun ganske faa maerker er landsdaekkende, idet kun Apollinaris (under 6 % af markedet) og Fachinger (som er en kurvand, der tegner sig for 7 % af markedet) samt Gerolsteiner og Hirschquelle kan betragtes som landsdaekkende maerker.

I Italien er kilderne spredt over hele landet, og der findes over 200 virksomheder, der saelger vand paa flasker. Det foerende maerke, Ferrarelle (som ejes af BSN), tegner sig for godt 10 % af det italienske marked. Det samme goer sig gaeldende i Spanien, hvor det foerende maerke, Font Vella, ogsaa ejes af BSN og har en markedsandel paa 18 %. Ud over Grupo Vichy Catalán (12 % af markedet) findes der paa det spanske marked snesevis af smaa virksomheder med en aarsafsaetning paa under 100 mio. liter (kilde: Alimarket).

I Belgien findes der to store producenter, Spadel og Chaudfontaine, med stoerre markedsandele, hovedsagelig fordi markedet er mindre. Spadel har en aarsafsaetning af flaskeaftappet kilde- og mineralvand i Belgien paa 256,3 mio. liter (27 % af markedet), og Chaudfontaine har et salg paa 95 mio. liter (10 % af markedet). Ingen af dem eksporterer i stoerre omfang til Frankrig, til trods for kildernes gunstige beliggenhed.

(27) Den fragmentering, der praeger disse andre markeder, og den omstaendighed, at der ikke findes udbydere af samme stoerrelse som de franske leverandoerer, skyldes mange forskellige faktorer. I Tyskland saelges naesten alt kilde- og mineralvand i glasflasker (normalt genbrugsflasker), hvilket oeger transportomkostningernes indvirkning betydeligt. I Italien saelges naeste halvdelen i glasflasker, hvilket bl.a. gaelder de foerende maerker.

Desuden er detailhandelen i Italien, Tyskland og Spanien relativt lidet koncentreret. I modsaetning til, hvad der goer sig gaeldende i Frankrig, har de landsdaekkende foedevarekaeder langt mindre betydning i disse lande, hvilket goer det yderligere vanskeligt for leverandoerer af flaskeaftappet vand i disse medlemsstater at faa udviklet en bred hjemmebase, der kunne saette dem i stand til at ekspandere paa andre markeder. For oejeblikket eksporterer Italien, Spanien og Tyskland under 1 % af deres produktion. Alt tyder paa, at det i en overskuelig fremtid fortsat vil vaere kampen for at overskride de regionale graenser og i det mindste blive landsdaekkende, der vil optage producenterne i disse lande.

B. Fransk eksport og risikoen for parallelimport

(28) Kilde- og mineralvand paa flasker er en relativt billig og omfangsrig vare med hoeje transportomkostninger. Selv i tilfaelde af hoeje avancer er der ikke stoerre sandsynlighed for, at en parallelimportoer ville kunne flytte tilstraekkeligt store maengder rundt fra det ene land til det andet til, at det kunne betale sig for ham. Det maa desuden bemaerkes, at eksport af fransk mineralvand normalt foregaar via de store leverandoerers egne datterselskaber. F.eks. foregaar al eksport af Vittel til Belgien og Tyskland via Vittels datterselskaber i disse lande (Société Vittel Import og Vittel Mineralwasser GmbH). Dette aabner mulighed for at foere en vis kontrol med eksporten til de to lande.

Priserne i Belgien og Tyskland (leveret franko til kunderne) ligger vaesentligt over priserne ab fabrik i Frankrig. Nestlé har oplyst, at prisen paa en flaske Vittel (1,5 liter i PVC) i april 1991 laa paa 3,36 ffr. i Belgien og paa 2,82 ffr. i Tyskland(7) . Disse priser skal sammenholdes med fabriksprisen i Frankrig paa 2,39 ffr. samme dato. Denne sammenligning viser, at den pris, hvortil en teoretisk parallelimportoer kunne koebe Vittel i Belgien eller Tyskland, for oejeblikket ligger langt over Vittels listepris i Frankrig (henholdsvis 40 % og 18 %). Ud over at skulle betale denne merpris, skulle den teoretiske re-eksportoer ogsaa indregne udgifterne til:

- transporten tilbage til Frankrig

- udpakning af paller, paasaetning af nye etiketter og genindpakning

- re-eksportoerens egen avance.

Ogsaa de maengderabatter, der ydes ved aarets udgang, og de rabatter, der ydes for koeb af hele leverandoerens sortiment, aabner mulighed for at kontrollere parallelimport til Frankrig. En uafhaengig parallelimportoer ville ikke kunne faa del i disse rabatter. Denne type rabatter goer det pr. definition muligt at anvende forskellige forretningsvilkaar over for forskellige kunder, selv inden for Frankrig.

I Tyskland er de emballager, vandet saelges i, anderledes end i Frankrig. Paa det tyske marked er standardemballagen for kilde- og mineralvand 75 cl-glasflasker, som ikke anvendes i Frankrig. 89 % af det samlede salg af vand paa flaske i Tyskland foregaar i genbrugsflasker, og stoestedelen af den franske eksport til Tyskland bestaar af vand i glasflasker. Vittels eksport til Tyskland bestaar hovedsagelig af vand i glasflasker med 1,25 liter og 1 liter, der tilsammen tegner sig for [...] % af Vittels eksport. Transportomkostningerne er vaesentligt hoejere for glas- end for plastflasker (ifoelge Nestlé er forskellen helt oppe paa 200 %). Desuden har franske detailhandlere bekraeftet, at det ville vaere ret vanskeligt at saelge vand uden brus i glasflasker i Frankrig (forbrugerne er vant til at koebe vand uden brus i plastflasker, og det vil vaere dyrere for detailforretningerne at skulle haandtere glas i stedet for plast).

Af disse grunde finder Kommissionen, at situationen paa markedet for kilde- og mineralvand klart viser, at parternes eksport og risikoen for parallelimport ikke udgoer og heller ikke vil udgoere en faktor, der kan faa indvirkning paa deres konkurrencemaessige adfaerd paa det relevante geografiske marked.

C. Markedsafskaermende adgangshindringer

(29) Ud over de forskelle i konkurrencevilkaar, der findes mellem Frankrig og resten af EF, findes der ogsaa betydelige hindringer for adgang til det franske marked for kilde- og mineralvand paa flaske. Disse barrierer (se nr. 30-34) viser i sig selv tydeligt, at det franske marked udgoer et saerskilt geografisk marked, hvor franske leverandoerer er i stand til at gennemtvinge betydelige, laengerevarende prisforhoejelser uden at maatte tage hensyn til konkurrence udefra

(30) Ingen import

Skoent der ikke findes nogen told- eller lovgivningsbetingede hindringer for samhandel med andre lande, er importen af kilde- og mineralvand paa flaske til Frankrig af ganske ubetydelig omfang (1-2 % af det samlede forbrug i Frankrig), og der ses ingen tegn til nogen stigning. Dette kan let forklares med markedsstrukturerne i de andre medlemsstater. Af prismaessige grunde er det praktisk taget helt udelukket at importere vand fra fjerntliggende omraader eller at importere vand i glasflasker. Man maa ogsaa huske paa, at kilde- og mineralvand noedvendigvis maa tappes ved kilden og derfor kun kan produceres paa ét bestemt sted. I det omfang, hvor der fandtes udenlandske kilder taet ved Frankrig, ville det vaere muligt at faa transportomkostningerne daekket ind. Men selv om det skulle vaere tilfaeldet, ville den manglende import kunne forklares med mange andre faktorer.

(31) Afsaetningslogistik

Franske mineralvandsproducenter omsaetter tilstraekkeligt store maengder til at lade deres leverancer transportere pr. jernbane i hele togvogne. Deres og de fleste af kundernes logistik er tilpasset til denne konkurrencedygtige transportform. Selv for producenter i lande, der er beliggende taet ved Frankrig (som Spa), ville det paa grund af transportomkostningerne vaere dyrere at eksportere til Frankrig, fordi de ville vaere noedt til enten at transportere vandet med lastbil eller udvikle den fornoedne logistik og naa op paa tilstraekkeligt store maengder til, at det kunne betale sig at transportere det med tog.

(32) Adgang til afsaetningskanalerne

I relation til antallet af forskellige maerker og produktudvalget er det franske marked et maettet marked. Ifoelge kilder i branchen er det vanskeligt at faa et nyt maerke introduceret i den franske detailhandel ved siden af de veletablerede landsdaekkende maerker, og paa laengere sigt vil det kun vaere maerker med et veletableret navn, der kan forventes at ville overleve, hvilket goer alle forsoeg paa at komme ind paa dette marked til et yderst risikabelt forehavende. Desuden har detailforretningerne kun begraenset hyldeplads til vand, og det kan ofte vaere vanskeligt at skifte et eksisterende maerke ud med et nyt.

(33) Introduktionsomkostninger (reklame)

Det franske marked for vand er et maerkevaremarked. De tre store landsdaekkende producenter - Nestlé, Perrier og BSN - afsatte i 1991 tilsammen over 680 mio. ffr. til reklame. Disse tre etablerede producenter har igennem en aarraekke gennemfoert massive reklamekampagner. Det ville kraeve store investeringer og tage lang tid at lancere et nye maerke. Ogsaa det store antal maerker, der allerede findes, goer det vanskeligt (adgang til medierne i rette oejeblik) og meget risikofyldt at lancere et nyt produkt, specielt i betragtning af det nationale image, Nestlés, Perriers og BNS's maerker har.

(34) Yderligere adgangshindringer

Den staerke koncentration paa det franske marked for kilde- og mineralvand, hvor tre selskaber tilsammen tegner sig for 82 % af markedet maalt i vaerdi, udgoer en yderligere adgangshindring og oeger den risiko, der er forbundet med at forsoege at traenge ind paa dette marked (se nr. 98).

Ud over mangelen paa import er ogsaa den omstaendighed, at tidligere forsoeg paa at traenge ind paa det franske marked tydeligvis er mislykkedes, et klart vidnesbyrd om de oekonomiske virkninger, de ovennaevnte adgangshindringer faktisk har. Ifoelge Perrier har der igennem de seneste fem aar vaeret 15 forsoeg paa at komme ind paa det franske marked. Kun fire udenlandske producenter er fortsat til stede paa dette marked: Ferrarelle, der tilhoerer BSN, San Pellegrino, hvori Perrier har en aktiepost paa 20 % og ret til at udpege tre af de ni medlemmer af selskabets ledelse, samt Apollinaris og San Benedetto, hvis omsaetning er ubetydelig. Ifoelge kilder i detailhandelen vil visse maerker maaske nok i foerste omgang kunne vinde accept hos de franske forbrugere, men den almindelige forbruger vil alligevel foer eller siden vende tilbage til de kendte franske maerker. Den omstaendighed, at det belgiske selskab Spadel satser paa det britiske eksportmarked og ikke det franske til trods for, at Spadels kilder ligger taet ved Frankrig, er et yderligere vidnesbyrd om vanskelighederne ved at traenge ind paa det franske marked.

V. FORENELIGHED MED FAELLESMARKEDET

(35) Af de aarsager, der er redegjort for i det ovenstaaende, vurderes den foreslaaede fusions forenelighed med faellesmarkedet med udgangspunkt i et saerskilt fransk marked for mineral- og kildevand paa flaske (herefter benaevnt »vand paa flaske« eller »flaskeaftappet vand«) bestaaende af vand uden brus og vand med brus. Vurderingen vil primaert fokusere paa den del af markedet, der omfatter vand uden brus, da dette delmarked maengdemaessigt repraesenterer ca. 84 % af det samlede marked for vand paa flaske, og da der ikke vil ske naevnevaerdige aendringer paa markedet for vand med brus, hvor Nestlé selv kun har en mindre aktivitet inden for vand med brus og smag.

(36) Mindre lokale vandmaerker (kilde- og mineralvand) indgaar i det marked, der vurderes, skoent de paa en raekke omraader adskiller sig fra de nationale mineralvandsmaerker. Disse forskelle gennemgaas i det foelgende og vil blive taget med i betragtning ved vurderingen af, om lokale vandmaerker (hovedsagelig kildevand) udgoer en tilstraekkelig konkurrencemaessig binding for de mineralvandsmaerker, der forhandles paa landsplan.

(37) Der vil i forbindelse med vurderingen af den foreslaaede fusion ogsaa blive taget hensyn til aftalen indgaaet mellem Nestlé og BSN den 30. januar 1992, hvori de to parter har aftalt, at Volvic, der er et af Perriers stoerste mineralvandsmaerker uden brus, skal overdrages til BSN, hvis Nestlé erhverver kontrollen med Perrier. I vurderingen af den foreslaaede fusion maa Kommissionen tage hensyn til enhver eksisterende aftale, hvis gennemfoerelse vil faa vaesentlig indflydelse paa markedets fremtidige struktur. En saadan aftale vil paa samme maade som ethvert andet aspekt af markedet kunne foere til den konklusion, at overtagelsen af Perrier under de fremtidige markedsforhold ikke kan erklaeres forenelig med faellesmarkedet. Vurderingen maa foretages i forhold til to forskellige situationer, nemlig én, hvor Volvicaftalen foeres ud i livet, og en anden, hvor parterne maatte beslutte ikke at foere Volvic-aftalen ud i livet.

A. Markedsandele

(38) I sin anmeldelse af den foreslaaede fusion har Nestlé fremlagt talmateriale vedroerende det samlede marked (angivet i maengde) og de respektive markedsdeltageres markedsandele baseret paa egne data og data indsamlet af Chambre Syndicale des Eaux Minérales og Chambre Syndicale des Eaux de Source. Tallene fra Nestlé daekker tidsrummet 1986 til 1991. Nestlé har desuden fremlagt tal, der viser markedets samlede vaerdi og markedsandelene opgjort efter vaerdi.

(39) I henhold til disse tal fordelte det samlede marked i henholdsvis vaerdi og maengde og de respektive markedsandele for de tre landsdaekkende leverandoerer, dvs. Nestlé, Perrier og BSN, og de lokale leverandoerer (»andre«) sig i 1991 saaledes:

Nestlé[...]Nestlé[...][...][...][...][...][...]Perrier[...]Perrier[...][...][...][...] [...][...]BSNBSNI alt 382,3I alt 376,094,174,293,585,496,5Andre17,7Andre24,0 5,925,8 6,514,6 3,5

(40) Markedsandelene beregnet efter vaerdi afspejler bedre den faktiske styrke paa markedet end markedsandelene angivet i maengde, da det franske marked for vand bestaar af to kategorier af produkter, der er meget forskellige i prismaessig henseende, nemlig mineralvandsmaerker, der forhandles paa landsplan, og lokale vandmaerker, der hovedsagelig er kildevand. Der er stor og konstant stigende prisforskel mellem disse to kategorier af vand. I gennemsnit ligger producentens ab fabrik-pris paa lokale vandmaerker paa ca. 1 ffr. pr. 1,5 liter i plasticflaske, medens ab fabrik-priserne paa de landsdaekkende mineralvandsmaerker i dag ligger paa mellem 2,49 ffr. og 2,56 ffr. for samme maengde. Efter fradrag af en standardrabat paa 10 % beloeber forskellen mellem de landsdaekkende vandmaerker og de lokale kildevandsmaerker sig saaledes til mellem 1,24 ffr. og 1,30 ffr. I betragtning af denne store prisforskel mellem de to kategorier af vand og de betydelige finansielle ressourcer paa vandmarkedet til investering i reklamer og markedsfoering finder Kommissionen, at det er mere hensigtsmaessigt at tage udgangspunkt i markedsandele opgjort i vaerdi end i markedsandele opgjort i maengde. De af Nestlé fremlagte tal for markedsandele opgjort i vaerdi viser, at de tre landsdaekkende leverandoerer har en markedsandel paa 82,3 % af det samlede franske marked for vand paa flaske, og at de lokale leverandoerer kun sidder paa 17,7 % af markedet.

(41) I de skriftlige og mundtlige bemaerkninger, som Nestlé fremsatte til Kommissionens indsigelser i overensstemmelse med fusionsforordningens artikel 18, aendrede Nestlé de maengdeangivelser, som virksomheden oprindeligt havde angivet i anmeldelsen, og som var baseret paa data fra de to relevante erhvervssammenslutninger, til tal fra Canadean-rapporten 1990. I henhold til denne rapport laa den samlede markedsvolumen ikke paa 5,25 mia. liter men paa 5,9 mia. liter. Forskellen skyldtes navnlig en anden vurdering af de lokale leverandoerers markedsandele, som angiveligt skulle vaere 35,5 % i stedet for 25,8 % for vand uden brus. BSN, som ogsaa blev hoert af Kommissionen, fremlagde skoen udarbejdet af to paneler (Intercor og Secodip), som angiver en stoerre markedsvolumen end den, som Nestlé havde opgjort i sin anmeldelse.

(42) Nestlé har ikke aendret sine tal for den samlede markedsvaerdi, nemlig 9 334 mio. ffr. BSN har foreslaaet en samlet markedsvaerdi paa 9,4 mia. ffr. Disse tal ligger bemaerkelsesvaerdigt taet paa hinanden og bekraefter dermed de tal for markedsvaerdien, som Nestlé angav i sin anmeldelse. Det goer diskussionen om markedsvolumen mindre vigtig, da markedsandelene opgjort i vaerdi dermed under alle omstaendigheder forbliver i stoerrelsesordenen 82 % for de tre landsdaekkende leverandoerer og 17 til 18 % for de lokale vandleverandoerer.

(43) Hvad angaar markedsvolumen, er tallene fra Canadean-rapporten 1990 og Intercor/Secodip-panelerne kun skoen, som ikke kan tillaegges stoerre vaegt end de oprindelige tal fra Nestlé, som hovedsagelig var baseret paa data fra de paagaeldende erhvervssammenslutninger. Canadean-rapporten og Intercor/Secodip-panelerne medregner under kategorien »andre« ogsaa lokale mineral- og lokale kildevandsmaerker, der tilhoerer Nestlé og Perrier. I 1991 udgjorde disse vandmaerker i alt 221 mio. liter. I modsaetning til tallene fra erhvervssammenslutningerne er disse rapporter og paneler desuden kun skoen baseret paa dele af detailsalget eller forbrugernes indkoeb. Endelig er de selvmodsigende, idet de viser tre vidt forskellige skoen over det samlede markedsvolumen, nemlig Intercor 5 390 mio. liter, Canadean 5,9 mia. liter og Secodip 6,69 mia. liter.

(44) I 1991 aftog den kraftige stigning i efterspoergslen i 1989 og 1990 (som navnlig skyldtes varmt vejr) og faldt til under 1 %. Tallene i Nestlés anmeldelse tager hensyn til denne afbrydelse i efterspoergselsstigningen, idet vaeksten i den samlede efterspoergsel i 1991 anslaas til ca. 1 %, hvilket resulterer i en samlet markedsvolumen i 1991 paa 5,25 mia. liter. I bilag 2 har Kommissionen opstillet de salgsmaengder, som den har beregnet paa grundlag af oplysninger fra de relevante erhvervssammenslutninger. Denne beregning viser en samlet markedsvolumen paa 5,249 mia. liter (vand uden brus: 4,419 mia. liter; vand med brus: 830 mio. liter). Disse tal ligger bemaerkelsesvaerdigt taet paa de tal, som Nestlé har opgivet i sin anmeldelse.

Tallene fra Chambre Syndicale des Eaux Minérales og Chambre Syndicale des Eaux de Sources vedroerende viser for 1991 et fald i salget af lokale mineralvandsmaerker sammenlignet med 1990 og en stigning paa kun 3,3 % i salget af lokale kildevandsmaerker. Dette bekraefter den generelle tendens paa markedet i 1991, som kun udviste en svag stigning i den samlede maengde sammenlignet med 1990.

(45) Det kan konkluderes af ovenstaaende, at de tal for baade maengde og vaerdi, som Nestlé har opgivet i sin anmeldelse, er paalidelige og kan anvendes i forbindelse med vurderingen af den foreslaaede fusion. Disse tal bekraeftes ogsaa i vidt omfang af den andel, som de lokale maerker udgoer af en raekke stoerre detail- og engrosforretningers samlede salg af vand (med og uden brus). Et vejet gennemsnit af disse salg viser, at de lokale vandleverandoerer kun tegner sig for ca. 22 % af det samlede salg af vand opgjort i maengde. Opgjort i vaerdi falder denne andel til ca. 16 til 17 %.

(46) Fra 1986 til 1991 fordelte markedsandelene paa det samlede franske vandmarked opgjort efter vaerdi og maengde sig saaledes, jf. Nestlés egne tal:

198619871988198919901991Gennem-

snitForskel mellem

hoejeste og

laveste andelefter vaerdi

Nestlé[...][...][...][...][...][...][...]2,4 %Perrier[...][...][...][...][...][...][...]1,9 %BSN[...][...][...][...][...][...][...]2,1 %Andre[...][...][...][...][...][...][...]2,3 %efter maengde

Nestlé[...][...][...][...][...][...][...]3,2 %Perrier[...][...][...][...][...][...][...]1,4 %BSN[...][...][...][...][...][...][...]2,6 %Andre[...][...][...][...][...][...][...]4,7 %

Ovenstaaende tabel viser, at de tre landsdaekkende leverandoerers markedsandele forblev forholdsvis stabile i den paagaeldende periode. Den gennemsnitlige variation i markedsandele for alle tre leverandoerer androg 2,1 % efter vaerdi og 2,4 % efter maengde. Dette skal sammenlignes med variationen i markedsandelene for alle »andre«, nemlig 2,3 % efter vaerdi og 4,7 % efter maengde. I absolutte tal har de tre landsdaekkende leverandoerer oplevet en konstant salgsstigning opgjort i baade vaerdi (gennemsnitlig stigning paa 9,4 %) og maengde (gennemsnitlig stigning paa 4,6 %). Kun i 1991 (betydeligt fald i efterspoergselsstigningen) tabte de tre landsdaekkende leverandoerer en salgsmaengde paa 49 mio. liter (se nr. 68), men opgjort efter vaerdi foroegede de dog deres salg med 4,9 %. Samme aar mistede de lokale mineralvandsleverandoerer ogsaa maengder. Kun de lokale kildevandsleverandoerer kunne foroege deres maengde med 3,3 %.

I betragtning af, at stigningen i efterspoergslen hovedsagelig skyldes miljoemaessige forhold, som faar forbrugerne til at erstatte postevand med den billigste flaskeaftappet vand, nemlig kildevand (»delmarkedet for postevandserstatninger«), er ovennaevnte variationer i markedsandele forholdsvis smaa. De tyder ikke paa, at der er sket en grundlaeggende aendring i de tre landsdaekkende leverandoerers stilling paa markedet indbyrdes eller i forhold til de lokale vandleverandoerer.

(47) Med udgangspunkt i de tal, som Nestlé fremlagde ved anmeldelsen, vil markedsandelene paa delmarkedet for vand uden brus efter fusionen med og uden salget af Volvic til BSN se saaledes ud:

Uden salg af Volvic til BSN Kun vand

uden brus

1991VaerdiMaengdealle typer

vandalle typer

vandkun

mineralvandNestlé[...][...][...]BSNI alt 282,474,293,5Andre17,625,8 6,5

Med salg af Volvic til BSN Kun vand

uden brus

1991VaerdiMaengdealle typer

vandalle typer

vandkun

mineralvandNestlé[...][...][...]BSNI alt 282,474,293,5Andre17,625,8 6,5

(48) Det kan heraf konkluderes, at det franske marked for flaskeaftappet vand allerede foer fusionen er et saerdeles koncentreret marked, og at fusion vil forstaerke denne koncentration yderligere, eftersom blot to leverandoerer vil opnaa 82 % af markedet opgjort efter vaerdi og naesten 75 % af markedet opgjort efter maengde og over 90 % af markedet for al mineralvand uden brus.

B. Kildekapacitet og ejerforhold

(49) Nestlé har oplyst, at saa godt som alle Nestlés, Perriers og BSN's kilder udnyttes naesten maksimalt, og de vil derfor ikke kunne bevare deres markedsandele paa et staerkt ekspanderende marked.

(50) Nestlé erkender imidlertid selv, at vaeksten paa det franske marked for flaskeaftappet vand sandsynligvis vil aftage, og rent faktisk naaede vaeksten ikke engang op paa 1 % i 1991. Nestlé taler om en realistisk vaekstrate paa 5 % over de kommende aar.

(51) Paa delmarkedet for vand uden brus, der er det centrale i denne sag, har Nestlé foelgende frikapacitet inden for mineralvand (dvs. kildens aarlige produktionskapacitet):

1) Vittel:

- aarlig kapacitet: [. . .] mio. liter

- frikapacitet: [. . .] mio. liter

2) Hépar:

- aarlig kapacitet: [. . .]mio. liter

- frikapacitet: [. . .] mio. liter

3) Abatilles

- aarlig kapacitet: [. . .] mio. liter

- frikapacitet: [. . .] mio. liter

Nestlé ejer ogsaa kildevandsmaerket Pierval, som har en kapacitet paa [. . .] mio. liter og en frikapacitet paa [. . .] mio. liter.

(52) Perrier ejer to store kulsyrefri mineralvandskilder med stor frikapacitet, nemlig Contrex og Volvic. Kommissionen kender de noejagtige tal, men de kan ikke offentliggoeres, da der er tale om en forretningshemmelighed. Sammenlagt er disse to kilders frikapacitet stoerre end det samlede markedsvolumen for vand uden brus. Perrier ejer desuden andre kulsyrefri mineralvandskilder, herunder isaer Thonon med en formodet kapacitet paa [. . .] mio. liter og en frikapacitet paa ca. [. . .] mio. liter (Nestlés skoen).

Perrier ejer endvidere et antal store kulsyreholdige mineralvandskilder: Perrier, Saint-Yorre, Vichy og flere mindre kilder. De foerste to kilder har en betydelig samlet kapacitet og frikapacitet.

Endelig ejer Perrier en lang raekke lokale kildevandskilder, herunder isaer Castel, Saint-Roch, Les Ormes, Carola, Saint-Lambert, Montegut, Regina og Sergentale.

(53) BSN ejer en stor kulsyrefri mineralvandskilde, nemlig Évian, som skoennes at have en frikapacitet paa ca. [. . .] mio. liter, og en stor kulsyreholdig mineralvandskilde, nemlig Badoit, som har naaet maksimumskapaciteten. BSN er i faerd med at udvikle en ny kulsyreholdig mineralvandskilde, Salvetat.

(54) Efter fusion og salget af Volvic til BSN vil de to leverandoerer raade over et betydeligt antal kilder med en samlet frikapacitet, der ligger langt over den samlede markedsvolumen (5,25 mia. liter), og hver af disse to leverandoerer vil have mindst én stoerre kulsyrefri mineralvandskilde med en kolossal frikapacitet i forhold til den samlede markedsvolumen og andre lokale vandleverandoerer. De vil saaledes uden kapacitetsbegraensning vaere i stand til at imoedekomme en stigning i efterspoergslen, selv i tilfaelde af en konstant vaekst i efterspoergslen paa 5 % pr. aar. Selv om det ikke er muligt at blande mineralvand fra forskellige kilder, vil Nestlé og BSN kunne foroege deres respektive beholdninger af stoerre og velkendte kilder og maerker betydeligt og dermed faa bedre mulighed for at tilpasse deres markedsfoeringsstrategier til stigninger i efterspoergslen.

(55) Ingen af de lokale vandleverandoerer har samme antal kilder eller kilder af samme stoerrelse, som Nestlé og BSN vil faa efter fusionen. Kapaciteten i de fleste lokale kilder ligger paa under 200 mio. liter, og generelt meget lavere. Selv om kildevand fra forskellige kilder kan saelges under ét maerke (f.eks. et deltailsalgsmaerke), skal de stadig flaskeaftappes ved kilden, hvilket medfoerer, at det paa grund af den lave pris ikke kan betale sig at transportere vandet over stoerre afstande (200 til 250 km). Det betyder, at hvis en stoerre detailkaede oensker at udvikle sit eget maerke omfattende flere typer kildevand, kan det kun lade sig goere med vand fra forskellige kilder, der smager forskelligt, og som ogsaa paa andre punkter adskiller sig fra hinanden. Disse vandtyper befinder sig i den lave ende af de lokale kildevandsmaerker og konkurrerer saaledes ikke i stoerre omfang med de landsdaekkende mineralvandsmaerker, der er kendt for deres mineralindhold, stabile sammensaetning og identiske geografiske oprindelse. Denne omstaendighed bekraeftes af de fleste detailhandlere (se bilag 15(8) ).

(56) Det kan konkluderes, at efter fusion og salget af Volvic til BSN vil baade Nestlé og BSN raade over meget store kapacitetsreserver og saaledes kunne imoedekomme en stigning i efterspoergslen. Overtagelsen af Perrier og den senere opsplitning heraf vil vaesentligt foroege Nestlés og BSN's samlede kapacitet og frikapacitet.

C. Priser

(57) Selv uden fusionen findes der er snaevert oligopol bestaaende af tre leverandoerer, mellem hvilke den prismaessige konkurrence er betydeligt svaekket, og for hvem der hersker en meget hoej grad af gennemsigtighed paa markedet.

(58) Prisforskellen mellem lokalt kildevand og landsdaekkende mineralvand

Nestlés, Perriers og BSN's ab fabrik-priser (foer rabatter og moms) paa deres fem stoerste mineralvandsmaerker uden brus varierer i dag mellem 2,49 ffr. og 2,56 ffr. for 1,5 liter i PVC-flaske: Contrex 2,56 ffr., Hépar 2,55 ffr., Évian 2,51 ffr., Vittel 2,49 ffr., og Volvic 2,49 ffr. Efter fradrag af en standardrabat paa [. . .] overstiger disse priser de gennemsnitlige ab fabrik-priser paa lokalt kildevand med mellem 1,24 ffr. og 1,30 ffr. pr. 1,5 liter flaske aftappet vand (se nr. 40).

(59) Prisstigninger og prisparallelitet

Ab fabrik-priserne (foer rabatter og moms) paa de fem stoerste vandmaerker uden brus fra de tre landsdaekkende leverandoerer er steget konstant og indbyrdes parallelt siden i hvert fald 1987 (se bilag 5 og 6). Den gennemsnitlige aarlige prisstigning i aarene mellem 1987 og 1992 var: Contrex: 5,10 % i loebende priser og 1,69 % i faste priser; Volvic 4,83 % i loebende priser og 2,10 % i faste priser; Vittel 5,17 % i loebende priser og 1,41 % i faste priser; Hépar: 5,70 % i loebende priser og 1,60 % i faste priser; Évian: 5,82 % i loebende priser og 2,29 % i faste priser. Uanset hvem der foerst har sat priserne op, har de to andre leverandoerer altid fulgt efter. Der forekom ingen prisfald i hele den paagaeldende periode. Den prisfoerende synes altid at have vaeret Perrier, der traditionelt har opretholdt et hoejt prisleje for de fleste af sine produkter. I henhold til Kommissionens oplysninger ydede de tre leverandoerer rabatter paa mellem [. . .] og [. . .] %.

(60) Efterspoergelseselasticitet

I forhold til lokale vandmaerker (hovedsagelig kildevand) er krydselasticiteten for de landsdaekkende mineralvandsmaerker uden brus forholdsvis lav. De tre landsdaekkende leverandoerer har skabt en saerdeles hoej forbrugerloyalitet ved hjaelp af aarlange staerke reklamekampagner for de landsdaekkende mineralvandsmaerker. Dette bekraeftes af kampagner for de landsdaekkende mineralvandsmaerker. Dette bekraeftes af den omstaendighed, at detailhandlerne, som blot afspejler forbrugernes oensker, ikke anser prisen for at vaere det vigtigste kriterium for valget af landsdaekkende mineralvandsmaerke (se bilag 14(9) , og af den omstaendighed, at de anser sig selv for at vaere afhaengige af de nationale mineralvandsmaerker (se bilag 15). Denne lave krydselasticitet i forhold til lokale vandmaerker fremgaar tydeligt af, at siden i hvert fald 1986 har de tre landsdaekkende leverandoerer opretholdt og konstant foroeget deres absolutte salgsmaengder (som udgoer over 70 % af det samlede marked for vand) med blot en lille nedgang i 1991, hvor den samlede vaekst i efterspoergslen faldt betydeligt. Der optraeder saaledes en lav krydselasticitet for mineralvand, som goer det nemmere at gennemfoeres prisstigninger eller i det mindste opretholde hoeje priser uden risiko for at miste noget naevnevaerdigt salg til lokale leverandoerer.

(61) Forskellen mellem produktionsomkostninger og salgspris

Forskellen mellem produktionsomkostninger og salgspris hos de tre landsdaekkende leverandoerer for 1,5 liter PVC-flaskeaftappet mineralvand uden brus er meget stor: den varierer mellem ca. [. . .] ffr. og [. . .] ffr. Det anvendte omkostningsgrundlag omfatter variable og faste produktionsomkostninger og reklameomkostninger. Paa basis af denne meget store forskel mellem produktionsomkostninger og salgspris og paa basis af den betydelige prisforskel i forhold til lokale kildevandsmaerker, hvis priser fastsaettes paa et konkurrencedygtigt niveau, kan det konkluderes, at priserne paa landsdaekkende mineralvandsmaerker sandsynligvis allerede ligger paa et hoejere niveau end det, der ville have vaeret muligt under normale konkurrencevilkaar.

(62) Gennemsigtigheden paa markedet

De tre landsdaekkende leverandoerer offentliggoer deres listepriser med faste kvantumsrabatter. Eftersom de alle leverer til samme kunder, modtager de ogsaa betydelig feedback fra disse kunder. Desuden indberetter de tre leverandoerer deres maanedlige salgstal til Chambre Syndicale des Eaux Minérales, og de modtager hver isaer de maanedlige salgstal fordelt paa maerke fra de andre leverandoerer. I et snaevert oligopol betyder denne praksis, at markedet bliver endnu mere gennemsigtigt, og den goer det muligt for hver enkelt leverandoer at foelge med i, hvordan de andres stilling paa markedet udvikler sig.

D. Omkostningsstrukturer

(63) Nestlé erkender, at de tre stoerste landsdaekkende leverandoerer opererer med indbyrdes tilsvarende omkostningsstrukturer (se Lexecon-rapporten, s. 45). Produktionsprocessen bestaar primaert i aftapning af vandet. Da vandet skal aftappes ved selve kilden, er det vanskeligt at opnaa stordriftsfordele. Derfor har hverken Nestlé eller BSN nogen vaesentlig omkostningsfordel, som kunne tilskynde den ene eller anden virksomhed til at udsaette modparten for aggressiv konkurrence. Nestlé har ogsaa bemaerket, at de tre landsdaekkende leverandoerer alle anvender et system med ab fabrik-priser, idet transportomkostningerne daekkes direkte af kunderne (detailhandlere/grossister).

E. Konkurrence fra lokale vandleverandoerer

(64) Nestlé har fremhaevet, at lokale leverandoerer af vand (hovedsagelig kildevand) udgoer en konkurrencemaessig begraensning for de tre landsdaekkende leverandoerer, hvilket bekraeftes af BSN. I de skriftlige bemaerkninger, som Nestlé har fremsat til Kommissionens indsigelser i overensstemmelse med artikel 18, haevder virksomheden, at de lokale leverandoerer daekker 34 % (vand uden brus: 35,5 %) af det franske vandmarked, og deres markedsandel i visse store supermarkeder ligger paa hele 50 %.

(65) I henhold til Nestlés egne tal androg markedsandelen for »andre« opgjort efter vaerdi kun 17,7 % i 1991. I betragtning af den store forskel mellem de gennemsnitlige ab fabrik-priser paa lokale kildevandsmaerker og landsdaekkende mineralvandsmaerker er det markedsandelen opgjort efter vaerdi, der bedst afspejler de lokale vandsmaerkers styrke paa det samlede vandmarked (se nr. 40). Det bestrides ikke af Nestlé, at opgjort i vaerdi ligger »andres« salg generelt set under 20 % af det samlede marked.

(66) Hvad angaar »andres« salg opgjort efter maengde udgjorde deres markedsandele, jf. Nestlés tal, 24 % af det samlede vandmarked og 25,8 % af delmarkedet for vand uden brus. Disse markedsandele bekraeftes af den andel, som de lokale vandmaerker tegner sig for af det samlede salg af vand hos et repraesentativt udvalg af detail- og engroshandlende, for hvilke det vejede gennemsnitlige salg af lokale vandmaerker udgoer ca. 22 % af det samlede salg af vand.

(67) Markedsandelene for »andre« paa det samlede vandmarked har i de seneste fem aar gennemgaaet foelgende udvikling: 16 % i 1986, 17,7 % i 1991 (stigning paa 1,7 %) opgjort efter vaerdi; 20,3 % i 1986, 24 % i 1991 (stigning paa 3,7 %) opgjort efter maengde (se nr. 46 ovenfor).

Udviklingen i absolutte tal for de tre landsdaekkende leverandoerers og de lokale leverandoerers (»andre«) salg opgjort efter vaerdi og maengde (vand i alt og vand uden brus) fremgaar af foelgende tabel:

Vand i alt efter vaerdi (mio. ffr.)

19871988198919901991I alt

1987-

1991Gennem-

snit

1987-

1991I alt

1989-

1991Gennem-

snit

1989-

1991Nestlé/Perrier/BSN+289+520+833+781+364+2 787+557+1 978+659Andre+ 20+ 90+240+200+170+ 720+144+ 610+203Vand i alt efter maengde (mio. liter)

Nestlé/Perrier/BSN+ 80+186+301+285- 49+ 803+160+ 537+179Andre- 5+ 19+209+125+ 99+ 447+ 89+ 433+144Vand uden brus efter maengde (mio. liter)

19871988198919901991I alt

1987-

1991Gennem-

snit

1987-

1991I alt

1990-

1991Gennem-

snit

1990-

1991Nestlé/Perrier/BSNf.i.f.i.f.i.+261- 47f.i.f.i.+ 214+107Andref.i.f.i.f.i.+113+ 90f.i.f.i.+ 203+101f.i. = foreligger ikke.

(68) Denne tabel viser, at efter to aar med meget staerk vaekst - som hovedsagelig skyldtes saerdeles varmt vejr - aftog vaeksten paa markedet ganske betydeligt fra 8,5 % i 1990 til 0,9 % i 1991. Trods dette kraftige fald i efterspoergselsstigningen, steg markedsvaerdien i 1991 med 534 mio. ffr. hvoraf de tre landsdaekkende leverandoerer tog 364 mio. ffr. (68 %) og de »andre« 170 mio. ffr. (32 %). I loebet af baade de sidste fem og tre aar har den gennemsnitlige stigning i vaerdi for de tre landsdaekkende leverandoerer altid vaeret over tre gange saa stor som stigningen for de lokale leverandoerer. Deres omsaetning er steget konstant, selv i 1991, hvor de maengdemaessigt mistede 49 mio. liter.

(69) Af ovenstaaende tabel fremgaar det endvidere, at maengdemaessigt faldt salgsstigningen i 1990 og 1991 ikke blot for de tre landsdaekkende leverandoerer, men ogsaa for de lokale leverandoerer. Trods et kraftigere fald for de tre landsdaekkende leverandoerer i 1991, var den gennemsnitlige salgsstigning for disse leverandoerer i de seneste fem og tre aar altid stoerre end de lokale leverandoerers.

(70) De maengdemaessige tab for de tre landsdaekkende leverandoerer i 1991 var smaa: 47 mio. liter vand uden brus og 2 mio. liter vand med brus. Dette svarer til kun 1 % af markedet for vand uden brus, hvor de tre landsdaekkende leverandoerer sidder paa naesten 75 % af markedet maalt i maengde. I betragtning af det kraftige fald i efterspoergselsstigningen i 1991 efter to aar med usaedvanlig stor vaekst er dette tab ikke udtryk for nogen vaesentlig omlaegning af efterspoergslen til fordel for lokale kildevandsmaerker. De landsdaekkende leverandoerers salgstab i 1991 skyldtes heller ikke noedvendigvis eller alene konkurrence fra de lokale kildevandsmaerker, for selv med en prisstigning paa 7,11 % i 1991 vandt Évian maengdemaessigt 20 mio. liter. Volvic og Hépar, som ogsaa satte deres priser op, vandt maengdemaessigt henholdvis 35 og 16 mio. liter. Maengdemaessigt satte kun Contrex og Vittel noget til. Det kan heller ikke afvises, at der hersker en vis konkurrence mellem de landsdaekkende mineralvandsmaerker og de lokale kildevandsmaerker. Ovennaevnte aendringer er dog ikke tilstraekkelige til at kunne konkludere, at de lokale kildevandsmaerker udgoer en reel konkurrencemaessig trussel mod de tre landsdaekkende leverandoerers stilling paa markedet. Selv en livlig konkurrence udelukker ikke, at en virksomhed kan have en staerk position paa markedet, saa laenge denne konkurrence ikke tvinger de staerke virksomheder til at saenke deres priser (se Domstolens dom i sagen Hoffmann-La-Roche, praemis 70 og 71).

(71) Man skal hele tiden huske paa, at priserne paa de landsdaekkende mineralvandsmaerker allerede ligger paa et meget hoejt niveau. Til trods herfor er det regelmaessigt lykkedes de tre landsdaekkende leverandoerer at saette deres priser op, og de har foroeget deres priser yderligere i 1992 (Contrex 3,64 %, Volvic 4,18 %, Vittel 4,18 %, Hépar 5,80 % og Évian 4,14 %). De tre landsdaekkende leverandoerer mener saaledes selv, at det stadig kan svare sig for dem at saette deres priser op, og at presset fra de lokale vandmaerker ikke kan forhindre dem i enten at opretholde de nuvaerende hoeje priser eller endda foroege dem. Denne mulighed for konstant at kunne foroege priserne, selv i faste priser, er det bedste bevis for, at konkurrencen fra de lokale vandleverandoerer ikke hidtil har vaeret tilstraekkelig til i vaesentlig omfang at begraense de tre landsdaekkende leverandoerers styrke paa markedet og sandsynligvis heller ikke vil vaere det efter fusionen.

(72) Der hersker en raekke strukturelle ulemper for de lokale kildevandsleverandoerer, som begraenser det konkurrencemaessige pres, de kan laegge paa de landsdaekkende leverandoerer.

Leverandoererne af kildevand er smaa virksomheder, der talmaessigt og geografisk er spredte. Ingen af de lokale leverandoerer sidder paa over 10 % af det samlede marked eller af delmarkedet for vand uden brus. I 1991 naaede Papillaud-familien og CGES-gruppen hver isaer op paa salgsmaengder svarende til en markedsandel paa omtrent 8 til 9 % opgjort efter maengde og 3 til 4 % opgjort efter vaerdi. De fleste andre lokale vandleverandoerer har markedsandele paa under 5 % opgjort i maengde og endnu mindre opgjort efter vaerdi.

(73) De lokale leverandoerer er alle selvstaendige virksomheder, som ikke kan behandles samlet for at vurdere, om de vil vaere i stand til at begraense de to tilbagevaerende landsdaekkende leverandoerers styrke paa markedet. Deres individuelle finansielle styrke sammenlignet med Nestlés og BSN's er saerdeles svag. Derfor er den kombinerede markedsandel for »andre« paa 17,7 % efter vaerdi og 25,8 % efter maengde faktisk udtryk for en overdrivelse af de lokale vandleverandoerers konkurrencemaessige styrke. Selv om nogle faa lokale vandmaerker ejes eller understoettes af store detailforretninger, er denne aktivitet ikke tilstraekkelig profitabel for dem til at kunne investere store summer i udviklingen af saadanne kilder. Derimod har Nestlé og BSN en betydelig finansiel styrke, som de kan og sandsynligvis vil anvende til at udvikle deres aktiviteter inden for vand, som udgoer en vigtig og meget profitabel forretning for dem.

(74) Selv om detailmaerkerne kan samle flere lokale kildevandsmaerker under én og samme parably, udgoer disse vandmaerker ikke et tilstraekkeligt alternativ eller en tilstraekkelig modvaegt til de landsdaekkende mineralvandsmaerker, jf. detailhandlerne selv (se bilag 15). Strategien med at samle flere kildevandsmaerker under ét maerke kan kun i begraenset omfang forbedre de lokale vandmaerkers position, men den kan ikke aendre ved det faktum, at der findes en aarelang og veletableret efterspoergsel efter mineralvand (over 70 % af den samlede efterspoergsel). Desuden befinder kildevand fra forskellige kilder, der saelges under ét maerke, sig almindeligvis i den lave ende af lokale vandmaerker uden brus. Disse vandmaerker saelges normalt ikke som konkurrenter til de store landsdaekkende maerker, men snarere som et supplement til disse. Disse vandmaerker udgoer den mindst sandsynlige erstatning for de kunder, der regelmaessigt drikker de landsdaekkende mineralvandsmaerker. I bedste fald kan detailmaerkerne faa succes paa den del af markedet, hvor kunderne blot soeger at erstatte postevand med den billigst taenkelige drikkevare eller husholdningsvand (delmarkedet for »postevandserstatning«).

I henhold til Nestlés udsagn ved den mundtlige hoering udgoer detailmaerkerne maengdemaessigt hoejest 7 til 8 % (meget mindre efter vaerdi) af det samlede marked for vand uden brus. Eftersom detailforretningerne faar dette vand aftappet hos de lokale vandleverandoerer, er maengden heraf allerede for det meste inkluderet i markedsandelen for »andre«. Det er usaedvanligt, at en detailforretning selv ejer en kilde og selv aftapper vandet.

Lokalt mineralvand kan i henhold til loven ikke markedsfoeres under et detailmaerke eller under flere forskellige maerker. I henhold til tallene fra Nestlé udgoer lokalt mineralvand uden brus kun 6,5 % af al mineralvand uden brus, medens de oevrige 93,5 % stammer fra de tre landsdaekkende leverandoerer.

(75) Som foelge af deres lave salgspris er det kun oekonomisk rentabelt at saelge de fleste lokale vandmaerker inden for en radius paa 200 til 250 km. Producentens fortjeneste er ikke tilstraekkelig stor til at kunne baere en laengere transport. Desuden har de fleste lokale vandkilder en kapacitet paa under (og for det meste langt under) 200 mio. liter.

Som en konsekvens heraf har lokale vandproducenter ikke den stoerrelse og det finansielle afkast, der er noedvendigt for at kunne investere kraftig i markedsfoeringen af et maerke, i landsdaekkende reklamefremstoed eller i et landsdaekkende distributionssystem. Deres vand har ikke noget staerkt image og saelges kun lokalt.

Som kontrast ejer de tre landsdaekkende leverandoerer kilder med meget stor kapacitet. De har i aarevis investeret i deres maerkers image og i landsdaekkende distributionssystemer. De har skabt meget stor loyalitet hos forbrugerne, der forventer at kunne finde disse landsdaekkende maerker i alle forretninger. De tre landsdaekkende leverandoerer brugte i 1991 over 400 mio. ffr. paa de fem stoerste maerker, nemlig Contrex, Volvic, Vittel, Hépar og Évian, og i alt brugte de 680 mio. ffr. Efter fusionen vil Perriers ressourcer blive foroeget yderligere takket vaere Nestlés kolossale finansielle ressourcer. Ingen lokal kildevandsleverandoer kan goere sig noget haab om at kunne konkurrere paa lige vilkaar med de to tilbagevaerende landsdaekkende leverandoerer, naar det gaelder investeringer i reklamevirksomhed eller landsdaekkende distributionssystemer. I sin skrivelse af 12. marts 1992 erkender Nestlé, at »for mindre kilder er det vanskeligt at opnaa en vaesentlig rolle paa det franske marked for vand«.

(76) Det maa konkluderes, at det ikke vil vaere muligt - i hvert fald ikke paa kort sigt - for lokale vandleverandoerer at begraense de to tilbagevaerende landsdaekkende vandleverandoerers styrke paa markedet i vaesentlig grad. Nestlé og BSN har klare konkurrencefordele i forhold til de lokale leverandoerer (meget stoerre kilder, mere kendte maerker, meget bedre distributions- og lagersystemer) og har adgang til de finansielle ressourcer, der er noedvendige for fortsat at kunne investere kraftigt i landsdaekkende reklame- og PR-kampagner. Disse kampagner vil sandsynligvis foroege forbrugerloyaliteten over for deres velkendte maerker yderligere og dermed reducere deres maerkers krydselasiticitet i forhold til isaer lokalt kildevand. Ydermere vil Nestlé efter fusionen selv eje et stort antal lokale kildevandskilder (se nr. 51 og 52 ovenfor). Virksomheden vil derefter raade over hele raekken af mineral- og kildevandprodukter, som den vil kunne bruge i sin salgsstrategi paa markedet.

F. Aftagernes position som indkoebere

(77) Nestlés har med stoette fra BSN gjort gaeldende, at de tre landsdaekkende leverandoerers handlefrihed begraenses af den staerke position, de store detailhandelskaeder indtager som indkoebere. Nestlés ti stoerste kunder tegner sig tilsammen for 67,3 % af Nestlés samlede omsaetning. Nestlé og BSN har gjort gaeldende, at fire store detailkoncerner - Intermarché, Leclerc, Carrefour og Promodes - tilsammen aftager 50 % af de tre landsdaekkende leverandoerers samlede salg. Desuden saelger nogle detailkaeder ogsaa lokalt fremstillet vand under deres eget maerke, hvorved de konkurrerer med de landsdaekkende leverandoerer. Deres staerke position som indkoebere skulle ifoelge Nestlé klart fremgaa af, at flere detailhandlere er ophoert med at koebe nogle af de foerende maerker, og at Vittels gennemsnitlige rabatter til detailhandelen er steget med 50 % i aarene fra 1988 til 1992 (se Lexecon-rapporten, s. 33).

(78) Med hensyn til koncentrationen paa aftagersiden er det korrekt, at de ti stoerste aftagere tegner sig for en betydelig del - ca. 70 % - af alle tre landsdaekkende leverandoerers omsaetning og derfor maa siges at indtage en vis position som indkoebere. Men denne koncentration paa efterspoergselssiden er langt mindre end den koncentration, der praeger udbudssiden, ikke mindst efter fusionen. Efter fusionen vil der kun vaere to leverandoerer, som vil tegne sig for henholdsvis 82 % af salget maalt i vaerdi og 75 % maalt i maengde (for mineralvand uden brus over 90 %), og som meget vel vil kunne afstemme deres konkurrencemaessige adfaerd indbyrdes (se nr. 108 ff.), medens efterspoergselssiden bestaar af et langt stoerre antal uafhaengige virksomheder, hvoraf ingen tegner sig for over 15 % af alle de tre - fremover to - leverandoerers samlede omsaetning inden for kilde- og mineralvand. For Nestlés vedkommende tegner de ti stoerste aftagere sig hver isaer for mellem 1,9 % og 11,6 % af den samlede omsaetning. Af disse ti kunder naar kun fire op over de 10 til 11 %, medens de resterende seks ligger paa mellem 1,9 % og 5,5 %. Med de maengder, de aftager, staar disse kunder ikke alle lige staerkt som indkoebere. Dette bekraeftes af, at der ikke ydes samme rabatter til alle detailhandlere, men at rabatterne derimod tilpasses den enkelte aftager. Alt dette er et vidnesbyrd om, at der over for en meget staerkt koncentreret udbudsside staar en efterspoergselsside, der bestaar af en lang raekke aftagere, som ikke alle indtager en lige staerk position, og som ikke kan betragtes som én samlet konkurrencefaktor, der kan begraense de tre - efter fusionen de to - landsdaekkende leverandoerers staerke position paa markedet.

I forbindelse med haandhaevelsen af konkurrencereglerne skal Kommissionen ogsaa tage hensyn til de svagere koebere. Selv om nogle indkoebere muligvis indtager en staerkere position, kan det som foelge af et utilstraekkeligt konkurrencemaessigt pres paa markedet ikke udelukkes, at Néstle og BSN saelger produkterne til de forskellige koebere paa forskellige vilkaar

(79) Detailhandlernes og grossisternes position som indkoebere begraenses ogsaa i betydelig grad af, at de ikke har raad til i en laengere periode at undlade at saelge de velkendte mineralvandsmaerker, som Nestlé, Perrier og BSN leverer, fordi de da ville risikere at miste kunder. I Frankrig ville over 70 % af det samlede forbrug af vand paa flaske og 90 % af det samlede forbrug af mineralvand vaere koncentreret om de to tilbagevaerende landsdaekkende leverandoerer.

(80) I andre sager, hvor Kommissionen har truffet afgoerelse, og hvor aftagernes position som indkoebere har vaeret et af de elementer, der skabte en vis modvaegt, har det hovedsageligt drejet sig om mellemprodukter eller produkter omfattet af langsigtede kontrakter eller samarbejdsaftaler om produktionsudvikling, hvilket kan skabe et mere ligevaegtigt forhold mellem koebere og saelgere, forudsat at koebersiden er tilstraekkeligt koncentreret. Dette er ikke tilfaeldet i forbindelse med flaskeaftappet vand, som er en meget efterspurgt forbrugsvare, hvor detailhandelen blot afspejler kundernes oensker.

(81) I modsaetning til, hvad der anfoeres i Lexecon-rapporten (s. 48) om kundernes loyalitet over for et bestemt maerke, kan det ikke bestrides, at de landsdaekkende leverandoerer gennem langvarige, massive reklamekampagner har skabt en hoej grad af kundeloyalitet over for deres respektive maerker, saaledes at deres produkter i vid udstraekning »saelger sig selv«. Dette er almindeligt anerkendt i branchen, baade af leverandoererne og i selve detailhandelen, som jo blot reagerer paa deres kunders efterspoergsel.

(82) I brev af 18. februar 1992 anfoerer Chambre Syndicale des Eaux Minérales:

»Der findes for det foerste de store mineralvandsprodukter, der saelges overalt i landet, for hvilke der via omfattende reklame satses paa at goere maerket kendt, og hvis priser kan ligge ret hoejt. Og for det andet findes der de regionale kilde- og mineralvandsprodukter, hvis afsaetning hovedsagelig er baseret paa meget lave priser. I den foerste gruppe, der repraesenterer over 70 % af salget i Frankrig, er markedet praeget af, at de forskellige kildevaeld er noget naer identiske, uanset hvem der udnytter kilden, og en maerkeloyalitet hos den almindelige forbruger, som man ikke finder tilsvarende i andre lande . . .«.

Kommissionen har spurgt et repraesentativt udsnit af detailhandlere og grossister om, hvilke kriterier de laegger stoerst vaegt paa ved deres indkoeb. Flertallet af dem naevnte som det vigtigste kriterium deres kunders efterspoergsel og maerkets omdoemme (se bilag 14). I mange andre svar blev der ogsaa peget paa maerkets omdoemme og kundernes loyalitet over for et bestemt maerke som vigtige kriterier ved koeb af landsdaekkende mineralvandsprodukter (se bilag 15).

(83) Efter fusionen og salget af Volvic til BSN kommer Nestlé og BSN til at raade over et stoerre sortiment af velkendte maerker, end de hver isaer har paa nuvaerende tidspunkt. De skal ikke laengere konkurrere med alle de store Perrier-maerker med og uden brus, dvs. isaer Perrier, Saint-Yorre, Contrex og Volvic, og detailhandlernes muligheder for at vaelge mellem flere, hidtil indbyrdes uafhaengige maerker, vil blive reduceret. Dette vil ikke kunne undgaa at goere detailhandlerne og grossisterne mere afhaengige af de eneste to tilbagevaerende leverandoerer. Ikke alene vil de herefter kun kunne vaelge mellem to i stedet for foerhen tre leverandoerer, men den sammenkobling af maerker, som hver leverandoer praktiserer (idet ydelse af rabatter goeres betinget af, at kunden aftager alle leverandoerens maerker), kommer til at omfatte et stoerre antal kendte maerker og vil dermed yderligere forstaerke detailhandlernes afhaengighed af de seneste to tilbagevaerende leverandoerer.

(84) De fleste af de adspurgte detailhandlere og grossister (se nr. 82) har udtalt, at de vil blive endnu mere afhaengige af de landsdaekkende leverandoerer end hidtil, og at lokale kildevandsprodukter ikke kan udgoere noget tilfredsstillende alternativ til de landsdaekkende mineralvandsmaerker. Disse udtalelser er mere detaljeret gengivet i bilag 15. De paagaeldende detailhandlere og grossister (baade store og smaa virksomheder) giver udtryk for alvorlige betaenkeligheder ved deres fremtidige forhandlingsposition over for Nestlé og BSN og regner med, at de bliver noedt til at foere de to leverandoerers maerker. Generelt mener de ogsaa, at lokale maerker snarere er komplementaere til end reelt substituerbare med de landsdaekkende maerker.

(85) Det vejede gennemsnit af Nestlés, Perriers og BSN's andel af det samlede salg af vand paa flaske (med og uden brus) hos et repraesentativt udsnit af detailhandlere og grossister udgjorde i 1991 ca. 78 % maalt i maengde og endnu mere maalt i vaerdi. Dette viser, hvor stor en del af de vigtigste detailhandleres og grossisters salg af vand paa flaske de to tilbagevaerende leverandoerers maerker tegner sig for.

(86) Med hensyn til muligheden for, at nogle detailhandlere ophoerer med at foere bestemte maerker, har Nestlé indroemmet, at det er usandsynligt, at detailhandlerne skulle ophoere med at aftage samtlige en leverandoers maerker paa én gang. Dette beskraefter den konklusion, at detailhandlerne generelt er afhaengige af de store landsdaekkende leverandoerer.

Kommissionen benaegter ikke, at det kan have »disciplinerende« indflydelse paa en leverandoer, hvis en detailhandler ophoerer med at saelge leverandoerens maerker eller blot nogle af dem, og at i hvert fald de stoerste detailkaeder for saa vidt indtager en vis position som indkoebere. Men ikke alle detailhandlere staar lige staerkt som indkoebere, og jo flere maerker en enkelt leverandoer raader over, desto mere svaekkes detailhandlernes indkoebsposition, idet det, for hver gang de ophoerer med at foere et maerke, omgaaende faar indvirkning paa de aarlige rabatter, der ydes ved koeb af hele sortimentet (med og uden brus, med og uden smag osv.). fusionen og afhaendelsen af Volvic til BSN, som vil give de to tilbagevaerende leverandoerer raadighed over flere forskellige maerker, vil derfor goere det vanskeligere end hidtil at undgaa at koebe alle leverandoerens maerker. Ophoerer en detailhandler med at foere et bestemt maerke, vil det desuden altid faa nogle af hans kunder til at skifte over til andre forretninger, der saelger deres foretrukne maerke. Det er ikke muligt at forudberegne, hvor mange kunder detailhandleren i saa fald vil miste, og for ham er der derfor tale om en risikofaktor (se bilag 15, detailhandler L), som svaekker hans forhandlingsposition.

(87) Nestlé har endvidere gjort gaeldende, at den omstaendighed, at vand paa flaske kun tegner sig for ca. 1 % af en detailhandlers salg, medens salget af denne vare repraesenterer en langt hoejere procentdel af leverandoerens omsaetning, bevirker en vis skaevhed til fordel for detailhandlerne. Dette stemmer imidlertid ikke med detailhandlernes reelle forhandlingsposition. Ifoelge oplysninger fra en raekke detailhandlere kan det ikke udelukkes, at en detailforretning, der ophoerer med at saelge et af de landsdaekkende maerker, vil kunne miste én ud af ti kunder, som paa grund af sin forkaerlighed for det paagaeldende maerke vil skifte til en anden forretning, der foerer dette maerke. Ophoerer detailhandleren med at foere blot et af de store maerker, kan det derfor faa langt stoerre indvirkning paa hans salg, end omsaetningsandelen paa 1 % lader formode, da tabet af en kunde betyder, at han gaar glip af alle den paagaeldende kundes indkoeb i forretningen.

(88) Til underbygning af paastanden om aftagernes staerke position som indkoebere har Nestlé endelig henvist til den kraftige stigning i rabatterne, der fandt sted i aarene mellem 1988 og 1992. Denne paastand kan ikke godtages. De saavel nominelt som reelt betydelige stigninger i listepriserne har mere end opvejet stigningen i rabatterne. Resultatet er en nettostigning i de priser, detailhandlerne skulle betale. For Vittels vedkommende udgjorde den stoerste rabat, der blev ydet til en detailhandler i 1987, [. . .] % (beregnet paa basis af de samlede rabatter i aarets loeb, inklusive kommercielt samarbejde, i forhold til det samlede salg til den paagaeldende kunde).

I 1992 udgjorde den stoerste rabat, Vittel ydede til en kunde, [. . .] % af Vittels omsaetning med den paagaeldende kunde. Ganske vist er rabatterne blevet noget naer fordoblet i loebet af de sidste fem aar, som Nestlé anfoerer. Men samtidig er Vittels listepris steget fra 1,92 ffr. for 1,5 liter i PVC-flaske (som er laveste listepris) i januar 1987 til 2,49 ffr. i april 1992. Hvis alle former for rabatter (herunder ogsaa kommercielt samarbejde) medregnes, bliver resultatet at prisen inklusive rabatter er steget med [. . .] %. Paa alle de andre foerende maerker har nettoprisstigningerne vaeret endnu stoerre (se bilag 13(10) ).

Selv i den situation, hvor der paa markedet fandtes tre store leverandoerer, har detailhandlerne derfor ikke vaeret i stand til at forhindre Nestlé, Perrier og BSN i at forhoeje deres priser betydeligt igennem de seneste fem aar. Efter fusionen vil detailhandlernes position sandsynligvis blive yderligere svaekket.

(89) Af det ovenstaaende maa konkluderes, at detailhandlerne og grossisterne ikke kommer til at indtage en tilstraekkelig staerk position som indkoebere til, at de i stoerre omfang kan begraense de to tilbagevaerende landsdaekkende leverandoerers styrke paa markedet efter fusionen. Fusionen vil foere til, at Nestlé og BSN faar udvidet deres sortiment af store, velkendte maerker, som alle stoerre detailforretninger er noedsaget til at foere. Fusionen vil ogsaa begraense detailhandlernes valg af forsyningskilde fra tre til to leverandoerer og dermed oege deres afhaengighed af de to store leverandoerer paa markedet. Med deres stoerre afhaengighed af de foerende maerker vil detailhandlerne faa vanskeligere ved at spille leverandoererne ud mod hinanden. Desuden udgoer de lokale maerker ikke noget realistisk alternativ, i det mindste ikke paa kortere sigt.

G. Potentiel konkurrence

(90) Nestlé har anfoert, at med den kraftige vaekst paa markedet for vand paa flaske kan naesten alle stoerre drikke- og foedevareproducenter betragtes som potentielle konkurrenter, der ville kunne reducere Nestlés og BSN's staerke position paa markedet efter fusionen. Nestlés har desuden peget paa det store antal kilder, der er til raadighed i Frankrig, og paa, at der er dukket flere nye konkurrenter op paa markedet, saavel lokale franske som udenlandske leverandoerer. Som eksempel herpaa naevner Nestlé, at der i Frankrig importeres vand fra Spa, Apollinaris og nogle italienske producenter.

(91) Spoergsmaalet om den potentielle konkurrence maa afgoeres ud fra en vurdering af, om det er konkurrencemaessigt realistisk og sandsynligt, at andre virksomheder vil soege at traenge ind paa markedet og dermed begraense de to tilbagevaerende landsdaekkende leverandoerers staerke position paa det. Det drejer sig ikke om, hvorvidt nye lokale vandproducenter eller udenlandske leverandoerer er i stand til at fremstille vand paa flaske og saelge det paa markedet, men derimod om, hvorvidt det er sandsynligt, at de vil goere det i et saadant omfang og paa et saadant prisniveau, at der hurtigt og effektivt bliver sat en stopper for nye prisforhoejelser eller for opretholdelse af et prisniveau, der ligger langt over, hvad der ville vaere gaeldende under effektive konkurrencevilkaar. Deres indtraengen paa markedet maa ske tilstraekkeligt hurtigt til, at etablerede virksomheder bliver afskaaret fra at udnytte deres position.

(92) Kommissionen finder, at der er betydelige hindringer for adgang til det franske marked for vand paa flasker, og et forsoeg paa at traenge ind paa markedet er forbundet med store risici. Disse risici goer sig i lige hoej grad gaeldende for nye lokale producenter som for nytilkomne konkurrenter fra nabolande. Denne vurdering begrundes naermere i det foelgende:

(93) Indtil 1990 var det franske marked for vand praeget af en meget hurtig vaekst, som imidlertid bremsede op i 1991, hvor den aarlige vaekstrate faldt til under 1 %. Frankrig er i forvejen et af de lande i EF, der har det hoejeste vandforbrug pr. indbygger, og fremover ventes der derfor en noget langsommere vaekst paa det franske marked end i resten af EF. Dette medgives ogsaa af Nestlé (jf. Lexecon-rapporten, s. 47, og Sedemunds brev af 12. marts 1992, s. 16). Det kraftige fald i efterspoergslen i 1991 er sikkert ikke af vedvarende karakter, men viser blot, at der er graenser for, hvor meget efterspoergslen i Frankrig kan stige.

(94) Det franske marked for vand er et maettet marked, baade med hensyn til antallet af forskellige maerker og produktudbuddet. Markedet er allerede fyldt med velkendte og veletablerede maerker, der fuldt ud daekker efterspoergslen i detailforretningerne og optager al den hylde- og lagerplads, de har hertil. Inden for vand uden brus er der fem store maerker (Évian, Contrex, Vittel, Volvic og Hépar), der foeres i praktisk taget alle detailforretninger. Det vil vaere meget vanskeligt at faa indfoert et sjette maerke i stoerre maalestok, f.eks. paa landsplan. Nye maerker, der er lidet kendte eller maaske helt ukendte, ville desuden ikke blot skulle saelges til meget lavere priser (som f.eks. de lokale maerker), men det ville ogsaa vaere noedvendigt at yde detailhandlerne langt stoerre rabatter for at faa dem til at koebe et nyt maerke, der ikke giver dem en naer saa stor omsaetning som de kendte, etablerede maerker.

(95) Adgangen til den franske engros- og detailhandel vanskeliggoeres desuden af de rabatter, de etablerede landsdaekkende leverandoerer yder til grossisterne og detailhandlerne, idet disse forskellige rabatter (rabais de quantité, rabais de gamme, rabais de progression, accords de coopération osv.) ydes paa aarsbasis og paa en saadan maade, at alle leverandoerernes respektive produkter kobles sammen. Der er med disse rabatter og samarbejdsaftaler ikke blot tale om almindelige maengderabatter, for formaalet med dem er ogsaa at binde aftagerne til at koebe hele den paagaeldende leverandoers sortiment. Denne type rabatter foerer til en styrkelse af de etablerede leverandoerers position og oeger hindringerne for nye konkurrenters indtraengen paa markedet. Enhver nytilkommen konkurrent ville vaere noedt til at tilbyde forholdsvis hoejere rabatter i betragtning af den lavere afsaetningsmaengde og det mere begraensede sortiment.

(96) En af de stoerste vanskeligheder ved at faa adgang til det franske marked for vand ligger i det omdoemme, de tre landsdaekkende leverandoerers etablerede maerker har paa dette marked, og som i det lange loeb giver Nestlé, Perrier og BSN en stor fordel frem for enhver lokal producent eller ny konkurrent.

De tre landsdaekkende leverandoerer har i en aarraekke investeret betydelige summer i reklame og salgsfremstoed for deres respektive maerker (se nr. 75), og det vil de ogsaa goere fremover. I 1991 brugte Nestlé [. . .] mio. ffr. paa reklame for maerket Vittel. Dette beloeb udgjorde ca. 10 % af Nestlés omsaetning inden for dette maerke. I samme aar brugte ogsaa BSN ca. 10 % af sin omsaetning paa reklame for Évian. Det samme var tilfaeldet med Perrier og maerket Volvic. De store summer, der over en aarraekke er blevet afsat til reklame, har gjort efterspoergslen lidet elastisk og dermed skabt en betydelig hindring for lokale kildevandsproducenter og for nye konkurrenter paa markedet, fordi forbrugernes loyalitet over for de etablere maerker derved hele tiden er blevet oeget. Efter fusion vil Nestlé og BSN vaere i stand til at fortsaette deres massive reklameindsats for deres respektive maerker, og det vil de sandsynligvis ogsaa goere, fordi de har de fornoedne finansielle ressourcer hertil, og fordi de derved kan goere det vanskeligere for nye konkurrenter at vinde indpas paa markedet og samtidig opretholde prisforskellene og den lave efterspoergselselasticitet i forhold til de lokale leverandoerer.

(97) Udgifter til reklame og salgsfremstoed er introduktionsomkostninger, som ikke kan tjenes ind igen, hvis det ikke lykkes at faa fodfaeste paa markedet. For nye konkurrenter paa markedet kraever det ikke blot mange penge og lang tid at lancere et nyt maerke (det kan tage mange aar at vinde kundernes accept), men det er ogsaa forbundet med en meget hoej risiko, eftersom alle investeringerne gaar tabt, hvis det ikke lykkes (dvs. hvis maerket ikke vinder genklang hos forbrugerne). Som anfoert under nr. 96 vil det vaere et meget risikofyldt forehavende at forsoege at lancere et nyt maerke paa det maettede franske marked. Paa markedet for vand paa flaske er en omfattende reklameindsats en noedvendighed, hvis man vil saelge et produkt i stoerre maalestok. Disse reklameomkostninger udgoer en vaesentlig stoerre ulempe for nye konkurrenter end for de etablerede virksomheder, eftersom nye konkurrenter ikke i forvejen har en stor omsaetning, som de kan tjene disse omkostninger ind paa.

(98) En hoej grad af koncentration er i sig selv en adgangshindring, fordi en staerk koncentration goer det mere sandsynligt, at de etablerede virksomheder vil reagere samlet eller samordnet over for nytilkomne virksomheder for at forsvare deres hidtidige markedsandele og indtjening, og samtidig bevirker den ogsaa, at en saadan samordning vil blive mere effektiv. Nestlés og BSN's faelles, skarpe reaktion, da Ifint (Agnelli-gruppen) forsoegte at overtage Exor (Perrier), var et klart udtryk for deres modstand mod, at Perrier overtages af en virksomhed, der kunne have forstyrret de bestaaende markedsstrukturer.

(99) Alle disse vanskeligheder har Kommissionen faaet bekraeftet af praktisk taget alle de andre virksomheder, som blev spurgt om, hvor let eller vanskeligt det var at faa adgang til det franske marked for vand (jf. de uddrag, Kommissionen sendte Nestlé den 14. maj 1992). Et meget illustrerende svar er gengivet i bilag 16(11) .

(100) I modsaetning til, hvad Nestlé har fremfoert, har alle de adspurgte virksomheder bekraeftet, at de ikke havde nogen konkrete planer om at soege ind paa det franske marked for vand. De indkomne svar viser, at de faa, der overhovedet kunne overveje det, finder det for risikabelt at forsoege, ikke mindst hvis fusionen mellem Nestlé og Perrier kommer i stand. Under alle omstaendigheder vil enhver virksomhed, der starter helt fra bunden paa markedet, foerst skulle anlaegge en fabrik, ansoege om tilladelse til at udnytte en kilde, etablere afsaetningskanaler og lancere et maerke, hvilket altsammen kan tage meget lang tid.

(101) Nestlé og BSN har over for Kommissionen gjort gaeldende, at der i Frankrig findes adskillige kilder, der kunne udnyttes, og peget paa nogle af de mange lokale leverandoerer, der findes paa markedet (se bl.a. Lexecon-rapporten, s. 58). Ingen af disse kilder kan dog hverken med hensyn til kapacitet eller afsaetning maale sig med Nestlés, Perriers og BSN's vigtigste kilder. Intet tyder paa, at nogen af disse kilder hurtigt kunne udvikles i en saadan grad, at de i stoerre omfang kunne begraense de tilbagevaerende to landsdaekkende leverandoerers handlefrihed paa markedet. I sit brev af 12. marts 1992, s. 14, indroemmer Nestlé, at de investeringer i markedsfoering og reklame, der kraeves, goer det vanskeligt for mindre producenter at faa ordentligt fodfaeste paa det franske marked for vand. Det kan ikke bestrides, at lokale leverandoerer kan have, og ogsaa har haft, fremgang, men denne fremgang er begraenset til enkelte regioner og til en bestemt del af markedet, som ikke kan og paa kortere sigt nok heller ikke kommer til at kunne faa stoerre indvirkning paa de landsdaekkende mineralvandsmaerkers stilling paa markedet. Dette ses tydeligt af, at de tre landsdaekkende leverandoerer hele tiden har kunnet forhoeje deres priser, baade nominelt og reelt, selv om salget af lokalt kildevand er steget.

(102) Aftalen mellem Nestlés og BSN om Nestlés salg af Volvic-kilden til BSN for en pris paa over [. . .] mio. ffr. ville vaere uforstaaelig, hvis det rent faktisk var ganske let at komme ind paa det franske marked ved at udvikle nye kilder og nye maerker. Denne aftale viser, at det kun er muligt i stoerre omfang at traenge ind paa eller ekspandere paa dette marked ved at overtage en af de stoerre kilder. Med Nestlés overtagelse af Perrier, der er indehaver af markedets stoerste kapacitet, og aftalen om at saelge Volvic til BSN ville de tilbagevaerende to leverandoerer paa markedet afskaere alle nytilkomne virksomheder fra enhver mulighed for at erhverve en stoerre kilde eller et stoerre maerke i Frankrig.

(103) Nestlé har desuden henvist til en vis import fra Spa, A