*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af den 25. juni 1986

om stoette til producentorganisationer inden for fiskerisektoren, der ydes af den tyske regering

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(86/561/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 3796/81 af 29. december 1981 om den faelles markedsordning for fiskerivarer (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 28,

efter i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger (2), og

i betragtning af foelgende forhold:

I

Underretning om og beskrivelse af stoetten

Ved skrivelser fra den faste repraesentation ved De europaeiske Faellesskaber af 8. juli og 22. oktober 1982 underrettede den tyske regering i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, om, at den havde til hensigt at foretage en konvertering til tilskud af de laan beregnet til stabilisering af markedet, der blev ydet til producentorganisationerne for naerfiskeriet og kystfiskeriet i 1975 og 1976.

Der er tale om en stoetteforanstaltning, som hoerer ind under den faelles markedsordning for fiskerivarer. Det er i artikel 6, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 100/76 om den faelles markedsordning for fiskerivarer (3), og i artikel 6, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 3796/81, som efterfulgte denne, fastsat, at medlemsstaterne direkte eller gennem kreditinstitutter kan yde producentorganisationerne stoette i form af laan paa saerlige vilkaar til daekning af en del af de forventede omkostninger ved de i artikel 8 eller 9 i disse forordninger omhandlede markedsinterventioner, dvs. tilbagetagelser fra markedet. I 1975 og 1976 opnaaede fire tyske producentorganisationer for kutterfiskeri i medfoer af bestemmelserne i den paagaeldende artikel laan til et samlet beloeb af 4 500 000 DM. Disse laan skulle tilbagebetales fra 1979 ved ti lige store aarlige ydelser med en rente mellem 2 og 4 %. Flere af disse producentorganisationer har fundet det umuligt at fortsaette tilbagebetalingen som foelge af specifikke oekonomiske problemer i fiskerisektoren.

Den tyske regering var rede til at give afkald paa tilbagebetalingen af restgaelden i forbindelse med disse laan (3 150 000 DM) paa betingelse af, at alle producentorganisationerne for kutterfiskeriet afsatte deres produkter i faellesskab og med henblik herpaa oprettede en faelles markedsfoeringsforening. I forslagene til kontrakter vedroerende konvertering til tilskud af de skyldige laanebeloeb var det forudset, at de producentorganisationer, som ikke

deltog i den faelles afsaetning, skulle vaere forpligtet til at tilbagebetale restgaelden i loebet af perioden indtil 1989. Restgaelden er beregnet paa grundlag af en syvendedel af gaeldsbeloebet om aaret fra kontrakternes ikrafttraedelsesdato.

Den saaledes beskrevne stoette henhoerende under EOEF-traktatens artikel 92, 93 og 94 i henhold til bestemmelserne i artikel 28 i forordning (EOEF) nr. 3796/81.

Kommissionens undersoegelse

Efter en indledende undersoegelse fandt Kommissionen, at princippet om faelles afsaetning af fiskerivarer er foreneligt med forordning (EOEF) nr. 3796/81, men at de foreslaaede midler til gennemfoerelse af denne afsaetning, dvs. konvertering til tilskud af laan paa saerlige vilkaar, ikke er omhandlet i forordningen om den faelles markedsordning. Markedsordningen er saaledes udtoemmende, og stoette, der ikke er omhandlet heri, kan medfoere risiko for, at den ikke fungerer korrekt; hvis ordningen traeder i kraft, vil dette betyde en overtraedelse af bestemmelserne i den paagaeldende forordning.

Kommissionen besluttede foelgelig med henblik herpaa at indlede undersoegelsesproceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, og gav ved skrivelse af 23. december 1982 den tyske regering en frist til at fremsaette sine bemaerkninger.

II

De interesserede parters bemaerkninger

Flere medlemsstater samt en producentorganisation har oversendt deres bemaerkninger til Kommissionen. De paagaeldende medlemsstater og erhvervsorganisationen deler Kommissionens vurdering.

Den tyske regerings bemaerkninger

I det svar, som den tyske regering stilede til Kommissionen den 25. januar 1983, fremsatte den foelgende bemaerkninger:

1. Der er ikke tale om ydelse af yderligere finansielle midler til de paagaeldende producentorganisationer, men udelukkende om indstilling af tilbagebetaling af laan, der blev ydet tidligere, og hvoraf en tredjedel allerede er tilbagebetalt. En saadan dispensation for tilbagebetaling af aarlige ydelser paa laan er tilladt ifoelge de meget strenge betingelser, der er fastsat i forbundsstatens budgetlovgivning. I artikel 59, stk. 1, nr. 3, i gennemfoerelsesloven vedroerende forbundsstatens budget gives der de kometente myndigheder ret til at eftergive gaeld, naar opkraevningen i et givet tilfaelde ville faa specielt haarde konsekvenser for skyldneren.

2. Kommissionen har anerkendt, at maalet for den paagaeldende foranstaltning, dvs. faelles afsaetning af de paagaeldende organisationers produkter, er i overensstemmelse med den faelles markedsordnings maalsaetning.

3. De laan paa saerlige vilkaar, der har hjemmel i artikel 6, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 3796/81, er defineret meget generelt, og eftergivelse af forpligtelsen til tilbagebetaling, for at den paagaeldende eksistens ikke skal trues, kunne vaere et af de saerlige vilkaar for disse laan. I oevrigt gives der i naevnte bestemmelse ikke nogen fast oevre graense for stoetten, idet de forventede interventionsomkostninger, som stoetten i det mindste delvis vil kunne daekke, ansaettes blot skoensmaessigt. Endvidere fastsaettes der ikke nogen begraensning med hensyn til rentegodtgoerelsessatsen eller antallet af afdragsfrie aar og end heller ikke med hensyn til afdragsfristerne. Det skulle foelgelig vaere muligt at yde laan, som med tilsvarende daekning af interventionsomkostningerne og de samme tilbagebetalingsbetingelser giver en subventionsaekvivalent, der ligger over det omhandlede beloeb i den paagaeldende sag.

4. Den paagaeldende foranstaltning vil vaere af strukturel art som foelge af dens langtidsvirkning i form af forbedrede afsaetningsstrukturer for fiskerivarer, da eftergivelsen af gaelden er knyttet til producentorganisationernes forpligtelse til afsaetning i faellesskab uden tidsmaessig begraensning. Foelgen af at forpligtelsen ikke overholdes, vil vaere en anmodning om tilbagebetaling af laanet og dermed annullering af eftergivelsen. Foranstaltningens strukturelle maal, hvorefter modtagerorganisationen skal foelge retningslinjerne i den faelles markedsordning for fiskerivarer vil foelgelig blive naaet med begraensede midler og vaere sikret gennem en streng forpligtelse. Foranstaltningens strukturmaessige virkninger betyder, at EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), kan bringes i anvendelse. De europaeiske Faellesskabers Domstols retspraksis, hvorefter national stoette, som ikke er forudset inden for rammerne af de eksisterende markedsordninger, i sig selv uforenelige med traktaten, vedroerer primaert stoette til de paagaeldende varer og ikke stoette, der er beregnet paa forbedring af produktions-- eller afsaetningsstrukturerne.

5. Ifoelge retningslinjerne for ydelse af stoette ved koeb af braendstof til opvarmning af vaeksthuse ville Kommissionen ikke vaere imod en saadan stoette under hensyn til det strukturelle element heri, skoent det drejer sig om driftsstoette, der hoerer ind under Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 om den faelles markedsordning for frugt og groensager (1).

6. I artikel 8 og 9 i Raadets forordning (EOEF) nr. 101/76 om etablering af en faelles strukturpolitik for fiskerisektoren (2) er det fastsat, at medlemsstaterne kan yde finansiel stoette, der bidrager til tilpasning af produktions- og omsaetningsbetingelserne i overensstemmelse

med markedets krav. Dette omfatter ikke blot investeringsstoette, men ligeledes andre former for stoette, der opfylder samme maalsaetninger.

Den tyske regering konkluderer, at den paagaeldende stoetteforanstaltning kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet ifoelge bestemmelserne i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

I en supplerende meddelelse af 14. maj 1984 gav de tyske myndigheder som svar paa Kommissionens skrivelser af 17. november 1983 og 26. april 1984 yderligere oplysninger vedroerende de paagaeldende producentorganisationers oekonomiske situation for at paavise, at disse organisationer, saafremt de tilbagebetalte laanene, ikke ville kunne fortsaette deres virksomhed, samt vedroerende de retlige konsekvenser for kooperativer - hvilket er disse producentorganisationers selskabsform - som ikke laengere vil kunne tilbagebetale deres gaeld. Ifoelge de paagaeldende producentorganisationers regnskaber vil de ikke laengere vaere i stand til at garantere, at de kan fortsaette deres oekonomiske aktiviteter, saafremt de paagaeldende laan tilbagebetales. Endvidere ivaerksaettes ifoelge den tyske lovgivning vedroerende kooperativer, konkursbehandlingen, saa snart passiverne overstiger aktiverne, hvilket vil vaere den situation, som alle de paagaeldende stoettemodtagere vil befinde sig i.

III

Retlig vurdering

Da proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, blev indledt over for den paagaeldende stoette, anfoerte Kommissionen, at maalsaetningerne for den paagaeldende stoetteforanstaltning syntes at begunstige en god markedsudvikling i overensstemmelse med maalene for den faelles markedsordning, men at det middel, som den tyske regering havde valgt til at gennemfoere foranstaltningen, ikke var i overensstemmelse med artikel 6 i forordning (EOEF) nr. 3796/81. Moederne mellem de tyske myndigheder og Kommissionens tjenestegrene samt brevvekslingen mellem den tyske regering og Kommissionen foerte ikke til anden loesning end den, der blev foreslaaet i meddelelsen. Paa denne baggrund besluttede den tyske regering at yde den paagaeldende stoette foreloebig; der er i kontrakterne med producentorganisationere indsat en klausul om annullering af den tyske regerings forpligtelse til at eftergive tilbagebetalingen af laanene, saafremt Kommissionen traeffer beslutning om, at den paagaeldende stoette er uforenelig med traktaten.

I artikel 6, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 3796/81 er det fastsat, at medlemsstaterne i de foerste fem aar efter oprettelsen af de i artikel 9 i samme forordning omhandlede interventionsfonds (finansiering af tilbagetagelsesforanstaltninger) direkte eller gennem kreditinstitutter kan yde producentorganisationerne stoette i form af laan paa saerlige vilkaar til daekning af en del af de forventede omkostninger ved de i artikel 9 omhandlede markedsinterventioner. Den paagaeldende tyske stoette tager derimod sigte paa konvertering til tilskud af saadanne laan, der blev ydet til producentorganisationerne for kutterfiskeriet i 1975 og 1976.

En bred fortolkning af udtrykket »saerlige vilkaar« for ovennaevnte laan, der gaar saa vidt som til at omfatte eftergivelse af forpligtelsen til tilbagebetaling, kan ikke anvendes, da selve princippet om laan i saa fald ville fraviges. Saaledes gives der i faellesskabsforskrifterne kun mulighed for at yde laan - omend paa gunstige tilbagebetalingsbetingelser - til ». . . daekning af en del af de forventede omkostninger ved de i artikel 9 (i forordning (EOEF) nr. 3796/81) omhandlede markedsinterventioner«. Det foelger heraf, at en sammenligning af stoettebeloebet udtrykt i subventionsaekvivalenter i form af laan til lav rente med et beloeb, eventuelt af samme stoerrelse, i form af direkte tilskud er udelukket, idet en total eftergivelse af tilbagebetalingen af et laan svarer til ydelse af et nyt tilskud, der ikke skal betales tilbage. Der ville saaledes vaere tale om direkte stoette til producentorganisationerne, hvilket er imod de restriktive bestemmelser i artikel 6, stk. 4, i den paagaeldende forordning. I oevrigt blev de oprindelige laan ydet efter enten artikel 6, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2142/70 (1) eller artikel 6, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 100/76 (siden erstattet af artikel 6, stk. 4, i forordning nr. 3796/81), hvori der er fastsat en tidsmaessig begraensning for gennemfoerelsen af aktionen, dvs. de foerste fem aar efter oprettelsen af de i henholdsvis artikel 7 og 8 i forordningerne omhandlede interventionsfonde. Den senere konvertering til tilskud af disse laan maa betragtes som en ny stoette, der i princippet har samme maalsaetning, dvs. daekning af en del af de forventede omkostninger ved markedsinterventioner med henblik paa tilbagebetagelser, men da stoetten blev ydet i 1983, er den tidsmaessige begraensning overskredet, og stoetten udgjorde allerede paa grund af dette forhold en overtraedelse af disse forordninger.

Den paagaeldende stoette kan ikke betragtes som stoette af strukturel karakter med langtidsvirkning i form af forbedrede afsaetningsstrukturer for fiskerivarer. Maalsaetningen var faeldes afsaetning af de begunstigede producentorganisationers produkter. Denne maalsaetning er, omend oenskelig i forbindelse med en faelles markedsordning, ikke omfattet af de typer foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 9, andet led, i forordning (EOEF) nr. 101/76, og vedroerer tilpasning af omsaetningsbetingelserne, isaer ved den udvikling af konserverings- og forarbejdningsanlaeg, som er noedvendigt til effektivisering af producentorganisationernes virksomhed.

Den her omhandlede faelles afsaetning er en af de gaengse afsaetningsforanstaltninger, der eventuelt kan goere det paakraevet, at der indfoeres en ny organisationsstruktur, som saaledes kan stimuleres gennem den stoette, der er omhandlet i artikel 6 i forordningen vedroerende den faelles markedsordning. Den paagaeldende stoette har ingen direkte forbindelse med denne faelles afsaetning, men sigter paa at rette op paa producentorganisationernes oekonomiske situation for derved at give disse bedre mulighed for at indfoere nye organistionsmaessige strukturer, som f.eks. den faelles afsaetning. De tyske myndigheder peger paa forbindelsen mellem stoetten og denne faelles afsaetning for at berettige foranstaltningens »strukturmaessige« karakter, men hverken selve ydelsen eller stoerrelsen af stoette giver noget grundlag for sammenligning med (eventuelle) omkostninger i forbindelse med indfoerelse af faelles afsaetning.

Referencen til retningslinjerne for ydelse af stoette til indkoeb af braendstof til opvarmning af vaeksthuse er ikke relevant i det paagaeldende tilfaelde. Der var tale om en tilladelse med tidsmaessige begraensning og paa restriktive vilkaar for at give havebrugssektoren mulighed for at tilpasse sig de store prisstigninger for braendselolie. En saadan midlertidig tilladelse var i oevrigt forudset ogsaa for fiskerisektorens vedkommende. En saadan driftsstoette ydes paa produktionsniveau for at lempe virkningerne af en pludselig forhoejelse af produktionsomkostningerne, som ikke kan godtgoeres via de noedvendige strukturforanstaltninger, der kun har virkning paa laengere sigt. Der er ingen direkte forbindelse med afsaetningen af de paagaeldende produkter, og stoetten kan saaledes ikke betragtes som afsaetningsstoette, der direkte falder ind under den faelles markedsordning.

Konverteringen af laanene til tilskud kan saaledes ikke tages i betragtning ved vurderingen af de strenge vilkaar for ydelse for visse former for stoette til producentorganisationerne, der er omhandlet i artikel 6 i forordning (EOEF) nr. 3796/81. Den indvirker direkte paa den oekonomiske situation, som de tyske producentorganisationer for kutterfiskeriet befinder sig i, specielt hvad angaar deres muligheder for autonom stoette til tilbagetagelsespriserne, idet hver organisations interventionsfond finansieres indirekte, ved, at laanene ikke tilbagebetales. Disse interventionsfonde, der normalt finansieres ved bidrag i forhold til de maengder, der udbydes til salg, kan ikke drage fordel af en finansiel udligning gennem offentlige midler. Disse organisationers vanskelige oekonomiske situation paa det tidspunkt, hvor stoetten blev ydet, kan ikke berettige, at der ydes en stoette, der er i modstrid med bestemmelserne i retsforskrifterne vedroerende den faelles markedsordning.

I oevrigt kan det bemaerkes, at de producentorganisationer, der har modtaget den paagaeldende stoette, ligeledes har draget fordel af ordningen med finansiel udligning for tilbagetagelser, der er fastsat i faellesskabsforskrifterne. En saadan styrkelse af deres konkurrencemaessige situation kan have en negativ indvirkning paa deres vilje til at forfoelge maalsaetningerne i den faelles markedsordning, dvs. en tilskyndelse til bedre tilpasning af udbudet til markedets behov; stoetten virker endvidere diskriminerende over for de konkurrerende producentorganisationer, som ikke har draget fordel af de samme oekonomiske fordele.

Denne styrkelse af den konkurrencemaessige situation har foelgelig negative indvirkninger for producenterne i de andre medlemsstater, da det tyske marked kun med hensyn til ca. en fjerdedel forsynes gennem egne landinger og modtager omkring halvdelen som import fra de andre medlemsstater; Tyskland eksporterer ca. halvdelen af sin produktion, hvoraf tre fjerdedele gaar til de oevrige medlemsstater (1984).

IV

Ydelse af stoetten, ved at laanene til producentorganisationerne ikke betales tilbage, medfoerer risiko for, at den faelles markedsordning ikke fungerer rigtigt og skader maalsaetningerne herfor. Stoetten udgoer foelgelig en overtraedelse af faellesskabsretten.

Den paagaeldende foranstaltning, der er en stoetteaktion, som finansieres gennem statsmidler og styrker de tyske producenters konkurrenceevne i forhold til producenterne i de andre medlemsstater, er en statsstoette, der er uforenelig med faellesmarkedet efter EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1. Ingen af de i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 2, fastsatte undtagelser kan bringes i anvendelse i det paagaeldende tilfaelde.

Hvad angaar de i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, fastsatte undtagelser er det De europaeiske Faellesskabers Domstols faste retspraksis, at naar Faellesskabet har vedtaget oprettelsen af en markedsordning inden for en bestemt sektor, er medlemsstaterne dermed forpligtet til at undlade enhver foranstaltning, som kan aendre denne ordning eller paavirke dens raekkevidde, ikke blot under hensyn til dens udtrykkelige bestemmelser, men ogsaa til reglernes formaal. Det fremgaar af ovennaevnte betragtninger, at den omhandlede foranstaltning, der er i strid med den faelles markedsordning for den paagaeldende sektor, udgoer en overtraedelse af faellesskabsretten. Foelgelig kan en saadan foranstaltning under ingen omstaendigheder betragtes som en af de undtagelser, der er fastsat i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3. (1).

For at sikre, at faellesskabsretten overholdes, boer den paagaeldende foranstaltning, for saa vidt som den ikke allerede er blevet ophaevet af den tyske regering, straks ophaeves.

Denne beslutning foregriber ikke de konsekvenser, som Kommissionen i givet fald maatte drage med hensyn til tilbagekraevning af naevnte stoette hos stoettemodtagerne, samt med hensyn til finansiering af den faelles fiskeripolitik gennem EUGFL -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den tyske regerings stoette til producentorganisationerne for naerfiskeriet og kystfiskeriet i form af konvertering til tilskud af laan bestemt til stabilisering af markedet er uforenelig med faellesmarkedet i henhold til EOEF-traktatens artikel 92 og skal ophaeves.

Artikel 2

Tyskland underretter senest en maaned efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, som den har truffet for at efterkomme bestemmelserne i artikel 1.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 25. juni 1986.

Paa Kommissionens vegne

António CARDOSO E CUNHA

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 379 af 31. 12. 1981, s. 1.

(2) EFT nr. C 57 af 2. 3. 1983, s. 6.

(3) EFT nr. L 20 af 28. 1. 1986, s. 1.

(1) EFT nr. L 118 af 20. 5. 1972, s. 1.

(2) EFT nr. L 20 af 28. 1. 1976, s. 19.

(1) EFT nr. L 236 af 27. 10. 1970, s. 5.

(1) Domstolens dom af 23. januar 1975 i sag 51/74, Hulst/Produktschap voor Siergewassen. Sml. 1975-1, s. 79.

Domstolens dom af 27. marts 1984 i sag 169/82, Kommissionen/Italien. Sml. 1984-3, s. 1603.