31. 7. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/1 
I 
(Meddelelser) 
RÅD  OG  KOMMISSION 
DET  MONETÆRE  UDVALGS  SEKSTENDE  BERETNING 
FORORD 
Formålet  med  denne  beretning  er at give  en kort  oversigt  over  Det  monetære  Udvalgs 
virksomhed  i 1974. 
I løbet  af dette  år har  Udvalget  holdt  15 møder,  og arbejdsgrupper,  sammensat  af dets 
medlemmer  eller  nedsat  på dets  initiativ,  trådte  sammen  adskillige  gange.  På mødet  den 
10. juli  1974  valgte  Udvalget  sit præsidium.  Som  formand  valgtes  professor  C. Oort, 
Thesaurier-generaal  i Ministerie  van  Financién,  Nederlandene,  og som  næstformand, 
Dr. O. Emminger,  Vizepråsident  der  Deutschen  Bundesbank,  og hr.  C. de Strycker, 
Vice-gouverneur  de la Banque  Nationale,  Belgien.  Hr.  J. G. Littler,  H. M. Treasury, 
valgtes  til formand  for stedfortrædergruppen.  I overensstemmelse  med  Rådets  afgørelse 
af 30.  april  1972,  som  bragte  tidspunkterne  for fornyelse  af tjenesteperioden  for med-
lemmerne  af visse  udvalg  på linje,  vil tjenesteperioden  for  det  nye  præsidiums  med-
lemmer  udløbe  den  31.  december  1975.  En fortegnelse  over  de pr. 31.  december  1974 
fungerende  medlemmer  findes  i bilaget. 
Beretningen  omhandler  perioden  til og med  den  31. december  1974. 
INDLEDNING 
1. I  1974  skete  der en kraftig  afmatning  af aktivite-
ten inden  for verdenshandelen;  denne  udviklingslinje 
ledsagedes  af en yderligere  forøgelse  af inflationstak-
ten og af rekordhøj  uligevægt  på betalingsbalancerne. 
Den kraftige  ændring  af bytteforholdet  — der  ind-
trådte  som  et resultat  af stigningen  i råvarepriserne  og 
især forhøjelsen  af priserne  på råolie  til det  firdob-
belte  fra november  1973  og frem  — bidrog  til denne 
udvikling.  Uligevægten  og de inflationære  tendenser 
øgedes  alvorligt  først  og fremmest  i de lande,  som 
allerede  var  løbet  ind  i vanskeligheder  inden  oliekri-
sen. Det  nye  mønster  for  internationale  betalinger sammenholdt  med  indre  økonomiske  vanskeligheder  i 
de enkelte  lande  — især  i landene  med  betalingsba-
lanceunderskud  — udgjorde  en alvorlig  trussel  mod 
frihandelen  og de betalingsordninger,  som  er udviklet 
siden  krigen. 
2. Den  nye  økonomiske  og finansielle  situation 
hæmmede  også  integrationsprocessen  i Fællesskabet. 
Følgelig  forsøgte  Fællesskabets  myndigheder  i første 
række  at nå til enighed  om praktiske  foranstaltninger 
til hjælp  for medlemsstater,  som  var  kommet  i van-
skeligheder,  og at sikre  den  grad  af integration,  som 
Nr. C 174/2 De Europæiske-  Fællesskabers  Tidende 31. 7.75 
allerede  var  opnået,  i stedet  for  at forsøge  at gøre 
yderligere  fremskridt  mod  Den  økonomiske  og 
monetære  Union  åd de i de foregående  år planlagte 
linjer.  En hurtig  formindskelse  af det meget  store  un-
derskud  på betalingsbalancerne  i visse  medlemslande 
og en genoprettelse  af stabiliteten  i pengeværdien  pr 
blandt  de vigtigste  forhåndsbetingelser,  som  er be-
stemmen4e  for en genoptagelse  af integrationsprocfes-
sen i Fællesskabet,  for uden  en ordning  af disse  for-
hold  kan  nuværende  spændinger  i Fællesskabet  ikke 
afhjælpes. 
KAPITEL  I 
VALUTAMARKEDERNE 
4. Det  monetære  Udvalg  fulgte  opmærksomt  udvik-  nomi  mindre  end  de fleste  andre  industrialiserede  lan-
lingen  på valutamarkederne.  I 1974  var  de interna-  des  økonomi. 
tionale  monetære  forhold  hæmmet  af store  betalings-
balanceunderskud.  Selv  om situationen  i nogle  lande  7.  Men  i de første  uger  af 1974  begyndte  de fleste 
delvis  var  affødt  af interne  økonomiske  faktorer,  industrialiserede  lande  i et forsøg  på at lette  finansie-
forværredes  den  af det pludselige  spring  i priserne  på ringen  af bestående  eller  forventede  betalingsbalan-
råolie  mod  slutningen  af 1973..  ceunderskud  at lempe  de foranstaltninger,  som  de 
havde  iværksat  for at kontrollere  indgående  kapital-
5. De  fleste  industrialiserede  landes  valutaer  fort-  bevægelser  under  den  monetære  krise.  De fleste  lande 
satte  med  at flyde  gennem  hele  året;  ændringerne  i indførte  foranstaltninger  til lettelse  af eller  opmunt-
forholdet  mellem  valutakurserne  på de vigtigste  valu-  ring  til kapitaltilstrømning.  Desuden  blev  restriktio-
taer afspejlede  hovedsagelig  den  økonomiske  og  nerne  på udstrømningen  af kapital  strammet  i lande, 
monetære  udviklingslinje  i de forskellige  lande.  En som  stod  over  for særligt  alvorlige  betalingsbalance-
stor del af året  var den  nationale  og den  internatio-  problemer.  Disse  foranstaltninger  understøttedes  af 
nåle rentesatspolitik  af særlig  betydning  for  mange  en  rentepolitik  med  høje  satser,  som  udgjorde  et vig-
valutaer.  Rentesatsforskellene  viste  sig at være  en vig-  tigt  led i kampen  mod  inflationen,  især  i de europæi-
tig faktor  i kapitalbevægelserne,  hvis  potentielle  stør-  ske  lande. 
relse  voksede  mærkbart  som  følge  af de olieproduce-
rende  landes  kolossale  overskud.  En anden  forstyr-  8.  I  De  forenede  Stater  førte  liberaliseringen  af 
rende  faktor,  som  var  af nogen  betydning  i en peri-  kapitalbevægelserne,  og  især  ophævelsen  af alle 
ode omkring  slutningen  af sommeren,  var usikkerhe-  restriktioner  på kapitaleksporten  i forbindelse  med  en 
den omkring  nogle  bankers  stilling  og de særlige  van-  rentesatsstruktur,  som  begunstigede  udenlandske  in-
skeligheder,  som  nogle  af dem  var  løbet  ind  i som  vesteringer,  til en kraftig  kapitaludstrømning  fra slut-
følge  af en for kraftig  indsats  på valutamarkederne.  ningen  af januar  1974  og frem.  Derfor  er der siden  da 
Dette  var en forholdsvis  kort  periode  med  uro,  som  sket  en svækkelse  af dollaren  på børserne.  Efter  at 
var overstået  ved årets  udgang.  have  nået  sin  nominelle  paritet  i forhold  til valu-
taerne  inden  for  fællesskabs-»slangen«  den  21. 
6. Udviklingslinjen  for kursen  på amerikanske  dol-  februar  faldt  den  fortsat;  i midten  af maj  nåede 
lars i forhold  til valutaerne  inden  for  fællesskabs-  værdiforringelsen  ca. 10 % i forhold  til den  nomi-
»slangen«  illustrerer  de ændringer,  der indtraf  i for-  ne^e  paritet. 
holdet  mellem  kurserne.  I årets  begyndelse  blev  den 
forbedring  af dollarens  stilling,  som  var  blevet  iagt-  9.  Derefter  førte  likviditetsknapheden  på det ame-
taget  i de seneste  uger  af 1973,  mere  markant  på trods  rikanske  pengemarked,  som  var  en følge  af en mere 
af, at adskillige  centralbanker  i industrialiserede  lande  restriktiv  pengepolitik,  og forventningerne  om  en 
i den  pågældende  periode  solgte  dollars  i forbindelse  større  tilstrømning  af petro-dollars  til en forbedring 
med valutastøtteforanstaltninger.  I anden  halvdel  af af  situationen  med  en gradvis  styrkelse  — på trods  af 
januar  noteredes  dollarkursen  ca.  8 % over  dens  udsving  — af dollaren,  indtil  den  i midten  af septem-
nominelle  paritet  over  for valutaerne  inden  for fæl-  ber  omtrent  var vendt  tilbage  til dens  nominelle  pari-
lesskabs-»slangen«.  Dette  skyldtes  den  antagelse,  at tet  i forhold  til valutaerne  inden  for  fællesskabs-
de højere  oliepriser  ville  skade  den  amerikanske  øko-  »slangen«. 3. Denne  beretning  består  af fire  dele.  Første  kapi-
tel omhandler  begivenhederne  på valutamarkederne  i 
1974,  og i andet  kapitel  gives  en redegørelse  for 
fælles  indsats  fra Fællesskabets  side  på det monetære 
område,  herunder  for udviklingen  frem  mod  oprettel-
sen af Den  økonomiske  og monetære  Union.  I tredje 
kapitel  gennemgås  den  økonomiske  og monetære 
udviklingslinje  i Fællesskabet,  mens  fjerde  kapitel 
sammenfatter  virksomheden  i Udvalgets  arbejdsgrup-
per. 
31.7.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/3 
10. Efter  september  svingede  dollarkursen  igen 
nedad  fortrinsvis  på grund  af den  markante  nedgang 
i rentesatserne  på kort  sigt  i De forenede  Stater  sam-
menlignet  med  andre  lande,  og på grund  af den  skuf-
fende  udvikling  for handelsbalancen  og den ugunstige 
situation  for erhvervslivet  i De forenede  Stater.  Efter 
en stadig  svækkelse  i fjerde  kvartal  var dollaren  ved 
årets  slutning  næsten  vendt  tilbage  til det  laveste 
1974-niveau,  nemlig  det i midten  af maj  registrerede; 
svækkelsen  i forhold  til valutaerne  i fællesskabs-
»slangen«  lå i nærheden  af 10 %. 
11. Den  19. januar  1974  traf  den  franske  regering 
efter  at have  rådført  sig med  de andre  medlemslande 
og Kommissionen  beslutning  om at afbryde  sin delta-
gelse  i Fællesskabets  valutasystem  og midlertidigt  at 
lade franc'en  flyde  uafhængigt.  Formålet  med  dette 
skridt  var  at foregribe  spekulation  og at beskytte 
reserverne.  Samtidig  erklærede  de franske  myndighe-
der, at de havde  til hensigt  at sikre  ordnede  forhold 
på valutamarkedet.  Det  monetære  Udvalg  trådte  sam-
men for at drøfte  den  franske  beslutning.  Umiddel-
bart efter  denne  beslutning,  som  var  understøttet  af 
forholdsregler  til dæmpning  af kapitaludstrømningen 
og til opmuntring  af kapitaltilstrømning,  faldt  franc'-
en på børserne  med  ca. 5 % i forhold  til de valu-
taer,  som  forblev  i slangen.  I midten  af maj  nåede 
franc'en  sit laveste  niveau,  et fald  på næsten  14 % i 
forhold  til fællesskabsslangen,  for derefter  gradvis  at 
stige  igen,  således  at den  mod  slutningen  af året  note-
redes  5-6 % under  slangevalutaerne. 
12. I  øvrigt  fungerede  Fællesskabets  slangesamar-
bejde  relativt  gnidningsfrit.  Det  meste  af tiden  lå de 
deltagende  landes  valutakurser  mageligt  inden  for 
den tilladte  margen  på 2,25  %, og i det store  og hele 
var det  i ringe  omfang  nødvendigt  at intervenere  i 
fællesskabsvalutaerne.  Dog  skal  der  gøres  opmærk-
som på,  at interventioner  til fordel  for den  ameri-
kanske  dollar  fra centralbankerne  inden  for slange-samarbejdet  og DM-interventioner  fra Federal  Reserve 
Bank  of New  York,  som  hovedsagelig  sigtede  mod  en 
begrænsning  af udsvingene  i dollarkursen,  også  var 
medvirkende  til at stabilisere  systemet.  Der  var kun 
to perioder  med  en vis spænding:  én mellem  slutnin-
gen af marts  og de sidste  to uger  i maj,  da DM  prak-
tisk talt  altid  lå ved  slangens  øverste  grænse,  mens 
den belgiske  franc  og den  danske  krone  skiftedes  til 
at ligge  ved  den  anden  ydergrænse.  Stillet  over  for 
denne  situation,  som  stort  set kunne  tilskrives  kapi-
talbevægelser  i spekulationsøjemed,  var  Deutsche 
Bundesbank  i overensstemmelse  med  de aftalte  regler 
forpligtet  til at støtte  de svageste  valutaer  ved  at 
opkøbe  ca. DM  4 000 millioner  i fremmede  valutaer. 
13. Den  anden  periode,  inden  for hvilken  der ind-
trådte  en spændt  situation  i Fællesskabets  valutasam-
arbejde,  lå mellem  slutningen  af juli og begyndelsen  af 
oktober,  da den  belgiske  franc  og den  nederlandske 
gylden  vedvarende  lå ved  slangens  øverste  grænse, 
mens  tyske  mark  det meste  af tiden  lå ved  den  nedre 
grænse.  Den  tyske  marks  svaghed,  som  — i betragt-
ning af Tysklands  almindeligvis  gunstige  betalingsba-
lancesituation  — kan  have  forekommet  overraskende, 
kunne  fortrinsvis  tilskrives  forskelle  i rentesatserne  og 
den uro,  som  en tysk  banks  sammenbrud  forårsagede 
på de internationale  valutamarkeder.  For  at stabili-
sere valutakurserne,  måtte  Deutsche  Bundesbank  i 
den periode  sælge  fremmed  valuta  til en værdi  af ca. 
DM 3 500 millioner.  Omslaget  i løbet  af året  i de hid-
tidige  kurs-  og interventionstendenser  inden  for slan-
gen viste  effektiviteten  af Fællesskabets  valutasystem. 
14. I  1974  skete  der en opskrivning  af de valutaer, 
som deltager  i slangesamarbejdet,  i nogle  tilfælde  en 
ganske  betydelig  opskrivning,  i forhold  til næsten  alle 
andre  valutaer:  fra 1. januar  og indtil  slutningen  af 
året nærmede  denne  opskrivning  sig 6 % i forhold  til 
den franske  franc,  15 % i forhold  til US-dollar  og 
pund  sterling  og 25 % i forhold  til lire og yen. 
KAPITEL  II 
DEN  ØKONOMISKE  OG  MONETÆRE  UNION  OG  ANDEN  FÆLLES  INDSATS 
FRA FÆLLESSKABETS  SIDE 
15. Uligevægt  på betalingsbalancerne,  som  allerede 
eksisterede  i Fællesskabet  på grund  af en forskellig 
økonomisk  udvikling  og politik  i medlemslandene, 
fik en meget  alvorligere  karakter  på grund  af energi-
krisen  og stillede  Fællesskabet  over  for særligt  van-skelige  problemer  i 1974.  Den  spændte  situation  inde-
bar fare  for,  at de enkelte  lande  kunne  fristes  til at 
søge en løsning  på deres  vanskeligheder  gennem  ensi-
dige foranstaltninger.  Hovedopgaven  for  Fællesska-
bets institutioner  var derfor  at foregribe  muligheden 
Nr. C 174/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 7.75 
for protektionistiske  forholdsregler,  eller  forholdsreg-
ler som  kunne  fordreje  konkurrencen,  og at virke  til 
fremme  for fælles  handling  for at hjælpe  medlemssta-
ter, som  havde  vanskeligheder.  Fremskridt  henimod 
Den økonomiske  og monetære  Union  ad de i 1973 
planlagte  linjer  blev  afbrudt,  men  Fællesskabet  var i 
stand  til at opnå  enighed  om en række  praktiske  for-
anstaltninger,  som  effektivt  styrkede  dets  solidaritet. 
16. Efter  januar  1974  fastholdt  kun  fem  fælles-
skabslande  (sammen  med  Norge  og Sverige)  de afta-
ler, som  blev  indgået  den  24. april  1972  om en ind-
snævring  af udsvingene  inden  for Fællesskabet,  for 
Det forenede  Kongerige  og Irland  havde  allerede  for-
ladt slangen  den 23. juni  1972,  Italien  fulgte  efter  den 
13. februar  1973  og Frankrig  den 19. januar  1974. 
17. På  et møde  den  21. januar  1974  bekræftede 
finansministrene  og direktørerne  for centralbankerne 
i de lande,  som  forblev  i slangen  (BLØU,  Danmark, 
Tyskland  og Nederlandene),  deres  beslutning  om at 
opretholde  det eksisterende  indbyrdes  forhold  mellem 
deres  valutaer  inden  for rammerne  af »Baselaftalen«; 
ét af formålene  med  mødet  var at lette  de andre  med-
lemsstaters  hurtige  tilbagevenden  til fællesskabsslan-
gen. De nåede  også  til enighed  om principperne  og 
procedurerne  for en nærmere  samordning  af disposi-
tionerne  i forbindelse  med  intervention  på børserne, 
af valutakontrolbestemmelserne  og af penge-  og kre-
ditpolitikken  med  sigte  på at sikre,  at Fællesskabets 
valutasystem  kunne  fungere  gnidningssfrit. 
18. I jånuar  1974  foreslog  Kommissionen,  at med-
lemsstaterne  skulle  erklære,  at det var deres  bestemte 
hensigt  at afstå  fra »enhver  konkurrencemæssig  ned-
skrivning  af deres  valutaer  og fra enhver  restriktion 
over for handelen«,  og at holde  samråd  på fælles-
skabsniveau  om udviklingslinjerne  for valutakurserne, 
om rentesatspolitik  og anvendelsen  af de internatio-
nale kaptialmarkeder  og om udnyttelsen  af reserver. 
Dette  godkendtes  af Rådet  den 18, februar  1974.  Der-
udover  erklærede  Rådet,  at EØF  ville  tilstræbe  at 
sikre  »at  hele  det internationale  fællesskab,  for så 
vidt angår  penge  og handel,  går ind for en politik, 
som sikrer  stabile  og ordnede  forhold«.  På samme 
møde  godkendte  Rådet  formelt  forskellige  retsakter  til 
"styrkelse  af Den  økonomiske  og monetære  Union, 
om hvilke  der i princippet  allerede  var opnået  enig-
hed den  17. december  1973  (se Det  monetære  Ud-
valgs  femtende  årsberetning,  EFT  nr. C 123/5).  Såle-
des forlængede  det i en mere  systematisk  og somme 
tider  stærkere  udformning  de allerede  eksisterende 
aftaler  ved at træffe  beslutning  om:  gennemførelse  af 
en høj grad  af konvergens  af den  økonomiske  politik 
i medlemsstaterne,  stabilitet,  vækst  og fuld  beskæfti-gelse  i Fællesskabet  og nedsættelse  af et udvalg  for 
økonomisk  politik;  det opfordrede  også  centralban-
kerne  i medlemsstaterne  til at forhøje  kvoterne  i de 
kortfristede  bistandssystemer. 
19. I  1974  beskæftigede  Det monetære  Udvalg  sig 
også med  problemer,  som  opstod  i forbindelse  med 
deri italienske  situation.  I februar  forhandlede  dette 
land med  Den  internationale  Valutafond  om et kre-
ditberedskabsarrangement.  I overensstemmelse  med 
Rådets  afgørelse  af 8. maj  1964  holdtes  der samråd  i 
Det monetære  Udvalg,  eftersom  Italien  foreslog  »an-
vendelse  af midler,  som  står  til en medlemsstats 
rådighed  inden  for rammerne  af internationale  afta-
ler«. Det var imidlertid  først  den 10. april,  at IMF  gav 
et kredittilsagn  til Italien  på 1 000 millioner  SDR.  I 
mellemtiden  — den  18. marts  — trak  Banca  d'Italia 
efter  aftale  med  Udvalget  af direktionsformænd  for 
centralbankerne  et beløb  svarende  til 1 562 500 000 
RE under  den  kortfristede  bistandsfacilitet,  som  var 
stillet  til rådighed  som  et beredskabsarrangement  fra 
juni 1973.  For at få et bedre  indblik  i den italienske 
situation  nedsatte  Det  monetære  Udvalg  en arbejds-
gruppe  under  ledelse  af hr.  de Strycker.  Denne 
arbejdsgruppe  havde  drøftelser  med  de italienske 
myndigheder  i marts  og udarbejdede  en rapport. 
Rapportens  konklusioner  var  indbefattet  i Det 
monetære  Udvalgs  udtalelse  til Rådet  og Kommissio-
nen den 5. april. 
20. Den  29. april  1974  bekendtgjorde  den italienske 
regering,  at den indførte  beskyttelsesforanstaltninger  i 
henhold  til EØF-traktatens  artikel  109.  Hovedforan-
staltningen  var et krav  om at deponere  et ikke  ren-
tebærende  kontantbeløb  hos Banca  d'Italia  i en seks-
måneders  periode  på i alt 50 % af værdien  af særlige 
varer  inden  for den synlige  indførsel.  Det var hoved-
sageligt  i den hensigt  at nedtrappe  den  indenlandske 
likviditet  og indirekte  at lette  genoprettelse  af lige-
vægt  på betalingsbalancen.  Kommissionen  undersøgte 
omgående  Italiens  situation  og sendte  den  6. maj 
1974  en henstilling  til den  italienske  regering  med 
angivelse  af de ligevægtsskabende  foranstaltninger, 
som efter  Kommissionens  opfattelse  var af væsentlig 
betydning  og presserende.  Den  8. maj  offentliggjorde 
den en beslutning,  som  bemyndigede  Italien  til at 
indføre  disse  beskyttelsesforanstaltninger  som  om-
handlet  i artikel  108,  stk. 3. 
21. Den  6. juli 1974  vedtog  den italienske  regering 
omfattende  stabiliserende  foranstaltninger  vedrørende 
beskatning  og afgifter  på offentlige  tjenesteydelser; 
disse  foranstaltninger  blev  med  nogle  få mindre 
ændringer  godkendt  af det  italienske  parlament  i 
august.  I mellemtiden  holdt  Det  monetære  Udvalgs 
arbejdsgruppe  under  forsæde  af hr.  de Strycker 
31.7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/5 
endnu  en række  samråd  med  de italienske  myndighe-
der. Den  kortfristede  monetære  bistand  blev  fornyet 
to gange  for en periode  af 3 måneder  den  18. juni  og 
den 18. september.  På grundlag  af en af arbejdsgrup-
pens  rapporter  udarbejdede  Det  monetære  Udvalg  i 
november  en udtalelse  v(se bilag  I), som  førte  til en 
henstilling  fra Kommissionen,  og den  18.  november 
1974  godkendte  Rådet  et direktiv  om ydelse  af finan-
siel bistand  på mellemlang  sigt  til den  italienske  repu-
blik.  Bistanden  beløb  sig til i alt 1 159 200 000  RE og 
skal tilbagebetales  i fire  lige store  rater  i 1978.  Rente-
satsen  — 7 9/i« % — er et gennertisnit  af tilsvarende 
markedsfinansieringsomkostninger  og  finansiering 
gennem  IMF  på tilsvarende  tilbagebetalingsvilkår. 
Det forenede  Kongerige,  som  af hensyn  til sin beta-
lingsbalance  var ude  åf stand  til at deltage  i finansie-
ringen  af bestanden  på mellemlang  sigt,  fortsatte  med 
at yde  Banca  d'Italia  en tremåneders  kredit,  som 
kunne  fornys,  på det beløb,  som  det tidligere  havde 
stillet  til rådighed  i forbindelse  méd  den  kortfristede 
støtte.  I overensstemmelse  med  direktivets  arti-
kel 9 vil  Kommissionen  i samarbejde  med  Det 
monetære  Udvalg  påse,  at de til bistanden  knyttede 
betingelser  om  en økonomisk  politik  overholdes  på 
tilbørlig  måde. 
22. Ud  over  disse  fællesskabsarrangementer  fik 
Banca  d'Italia  et lån på $ 2 000 millioner  fra Deut-
sche Bundesbank  mod  som  sikkerhed  at pantsætte  en 
del af guldreserverne,  værdiansat  efter  markedsbetin-
gede  priser. 24. Dette  gav  Fællesskabet  et redskab  i hænde, 
som satte  det i stand  til at yde  hjælp  til finansiering  af 
olieunderskud.  I henhold  til grundforordningen  er det 
Fællesskabet,  som  vil optage  lånet  gennem  én eller 
flere  transaktioner  enten  direkte  fra tredjelande  og 
finansieringsinstitutter  eller  på  kapitalmarkederne. 
Indbefattet  renter  må lånenes  samlede  pålydende  ikke 
overstige  $ 3 000 millioner,  og den  gennemsnitlige 
løbetid  skal  mindst  være  fem  år. Af provenuet  vil 
Fællesskabet  yde  medlemsstaterne  lån,  hvortil  der vil 
blive  knyttet  betingelser  med  hensyn  til den  økono-
miske  politik  fastsat  i hvert  tilfælde  af Rådet. 
' 25".  $ gennemførelsesforordningen  fastlægges  den 
* procedure,  som  skal  følges  i tilfælde  af, at en med-
? Jemsstat,  som  har modtaget  et lån fra Fællesskabet,  er 
ude af stand  til at rejse  den  nødvendige  fremmede 
valuta  til at afdrage  lånet.  I så fald  påtager  de andre 
medlemsstater  sig at tilvejebringe  midler,  som  sætter 
Fællesskabet  i stand  til at betale-  afdrag  og renter  af 
lånet.  Hver  medlemsstats  andel  i genfinansieringen  vil 
blive  fastsat  i overensstemmelse  med  dens  kvote  i det 
kortfristede  monetære  bistandssystem.  Medlemssta-
ter, som  selv  har vanskeligheder  med  betalingsbalan-
cen, kan  undtages  fra  denne  genfinansiering  under 
forudsætning  af, at intet  bidragydende  land  forpligtes 
til at tilvejebringe  mere  end  to gange  dets  kvote. 
Lande,  som  afkræves  sikkerhed,  erhverver  en for-
dring  på Fællesskabet.  Lånebeløbene  stilles  til rådig-
hed for centralbanken  i det låntagende  land,  eftersom 
disse  lån udelukkende  er beregnet  til finansiering  af 
underskud  på betalingsbalancen. 
23. Et  af de væsentligste  spørgsmål,  som  Udvalget 
har rettet  sin opmærksomhed  imod  gennem  hele  det 
forløbne  år, har  været  de monetære  og finansielle 
implikationer  af energikrisen,  især  tilbageslusningen 
af de olieproducerende  landes  forventede  overskud.  I 
februar  undersøgte  Udvalget  forslaget  om,  at Fælles-
skabet  skulle  gennemføre  en fælles  lånetransaktion  på 
de internationale  kapitalmarkeder  med  det  dobbelte 
formål  at tilbagesluse  oliemidler  og at bistå  medlems-
stater  med  betalingsbalancevanskeligheder.  I overens-
stemmelse  med  en anmodning,  som  Udvalget  modtog 
fra Rådet  på sit møde  den  6. juni,  vedtog  det  på 
møderækken  den  10.  og 11. juli  en udtalelse  om de 
problemer,  som  ville  være  forbundet  med  at optage  et 
fælles  EF-lån.  Derudover  nedsatte  det  en arbejds-
gruppe  med  repræsentanter  både  fra  finansministe-
rierne  og centralbankerne,  på grundlag  af hvis  under-
søgelser  det endeligt  vedtog  en udtalelse  til Rådet  og 
Kommissionen  den  10.  oktober  (se  bilag  II).  På 
grundlag  af dette  arbejde  behandlede  Rådet  spørgs-
målet  om  fælles  EF-lån  på flere  samlinger  og god-
kendte  den  21. oktober  1974  en grundforordning  og 
den 19. december  1974  en forordning  om gennemfør-
else af den  første  forordning. 26. Udvalget  var også  inddraget  i bestræbelser  på 
at nå frem  til en fællesskabsholdning  til andre  forslag 
om tilbageslusning  fremsat  på et internationalt  plan. 
Udvalget  drøftede  især  ved  flere  lejligheder  IMF's 
oliefacilitet  for 1974  og senere  for 1975,  samt  den 
finansielle  støttefond  for medlemmerne  af OECD. 
27. Det  monetære  Udvalg  behandlede  i årets  løb 
indgående  guldproblemet,  og efter  en indgående  drøf-
telse  af problemet  vedtog  Udvalget  på dets  møder 
den 4. og 5. april  en beretning  til forelæggelse  for 
Rådet  og Kommissionen.  Denne  beretning  dannede 
sammen  med  en beretning,  udarbejdet  af Udvalget  af 
direktionsformænd,  grundlaget  for  den  aftale,  som 
blev opnået  på finansministrenes  uformelle  konfe-
rence  i Zeist  den  22. og 23. april  1974.  Hovedindhol-
det af denne  aftale  blev  fremlagt  af Det  monetære 
Udvalgs  formand  for IMF's  20-komité  på et møde  i 
juni 1974  (se bilag  III).  Det  monetære  Udvalg  holdt 
fortsat  guldproblemet  under  observation  som  et led i 
forberedelserne  til møder  på internationalt  plan. 
Nr. C 174/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.7.75 
28. Det  monetære  Udvalg  drøftede  også  hyppigt 
andre  internationale  monetære  spørgsmål.  For  nogle 
af disses  vedkommende  var det i stand  til at nå frem 
til en fælles  holdning,  som  Fællesskabet  med  fordel 
fremlagde  for IMF,  20-komiteen  (komiteen  for  en 
fornyelse  af det  internationale  valutasystem  og der-
med forbundne  spørgsmål)  og for  ti-landegruppen. 
De væsentligste  spørgsmål,  som  blev  behandlet,  dre-
jede sig om værdien  af og rentesatsen  for SDR,  revi-
sionen  af IMF-kvoter,  ændringer  i fondsoverenskom-
sten og af General  Arrangements  to Borrow  (GAB), 
nedsættelse  af Interimskomiteen  bestående  af med-
lemmer  af fondens  repræsentantskab,  samt  om udvik-
lingslandenes  særlige  interesser. 
29. Det  monetære  Udvalg  drøftede  og fremlagde 
skriftlige  rapporter  om forskellige  monetære  spørgs-
mål i forbindelse  med  gennemførelsen  af Den  økono-
miske  og monetære  Union,  såsom  Fællesskabets  valu-
takurssystem,  gennemførelse  af en puljeordning  for 
valutabeholdningerne  og regningsenheden.  På Rådets 
samling  den  16.  september  havde  Rådets  formand 
fremlagt  et memorandum  om en genoplivelse  af det 
europæiske  valutasystem,  hvori  han  fremhævede  fire 
områder  som  værende  egnede  for en nærmere  under-
søgelse  af mulighederne  for  omgående  yderligere 
fremskridt.  Det var følgende: — optagelse  af et fælles  EF-lån 
— de regningsenheder,  som  anvendes  af Fællesskabet 
— ændring  af Fællesskabets  valutakurssystem 
— samordnet  indsats  på euromarkedet. 
30. I  overensstemmelse  med  Rådets  anmodning 
om, at arbejdet  med  sidstnævnte  tre spørgsmål  blev 
påbegyndt  så hurtigt  som  muligt,  forelagde  Det 
monetære  Udvalg  en første  udtalelse  om den  regnings-
enhed,  som  skulle  anvendes  i forbindelse  med  Den 
europæiske  Udviklingsfond  og derefter  om det gene-
relle problem  omkring  den  europæiske  regningsen-
hed. Der  arbejdes  fortsat  med  dette  problem.  Det 
forelagde  også  en udtalelse  om  fælles  flydning  af 
Fællesskabets  valutaer  og  indledte  arbejdet  med 
spørgsmålet  om samordnet  indsats  på euromarkedet. 
31. Udvalget  holdt  samråd  og udarbejdede  udtalel-
ser om de valutakurser,  som  anvendes  til omregning 
af de enkelte  landes  valutaer  til regningsenheder,  for 
så vidt  angår  den  fælles  landbrugspolitik.  Disse  sam-
råd drejede  sig hovedsagelig  om den  italienske  lire, 
pund  sterling  og det irske  pund. 
KAPITEL  III 
DEN  ØKONOMISKE  OG  MONETÆRE  UDVIKLING  I FÆLLESSKABET 
32. Udvalget  foretog  sine  regelmæssige  undersøgel-
ser af den  monetære  og finansielle  udvikling  i med-
lemsstaterne  med  særlig  understregning  af den  fulgte 
valutapolitik.  I årets  løb blev  sådanne  undersøgelser 
gennemført  for  Frankrig,  Det  forenede  Kongerige, 
Tyskland  og Nederlandene. 
33. I  høj grad  på grund  af højere  oliepriser  og — i 
det mindste  i den første  del af året  — højere  priser  på 
de andre  vigtige  råvarer  ændrede  den  almindelige 
økonomiske  udviklingslinje  i de industrialiserede 
lande  retning  i 1974;  den  lange  periode  med  kraftig 
vækst  i verdensøkonomien  var  forbi.  Udviklingen  i 
verdenshandelen  blev  meget  ustabil  — i de fleste 
lande  var  der  nedgang  i væksten,  og i nogle  lande 
faktisk  nedgang  i BNI.  Omfanget  af den  internatio-
nale handel,  som  var vokset  med  15 % i 1973,  steg 
med mindre  end  5 % i 1974,  idet  der slet  ikke  fandt 
nogen  stigning  sted  i fjerde  kvartal.  Udtrykt  i dol-
larværdien  lå væksten  i 1974  imidlertid  på linje  med 
1973  (37 %), hvilket  afspejler  inflatoriske  tendenser  i 
mange  dele  af verden.  Fællesskabets  vigtigste  interna-tionale  handelspartnere  var hårdt  ramt:  i De forenede 
Stater  og Japan  faldt  bruttonationalindkomsten  i 
faste  priser  stærkt.  De andre  industrialiserede  lande 
berørtes  i forskelligt  omfang,  men  overalt  faldt 
væksthastigheden  i årets  løb. 
34. Fællesskabslandene  blev  ikke  beskyttet  mod 
det ændrede  klima  i verdensøkonomien.  I 1974  faldt 
bruttofaktorindkomsten  i faste  priser  med  halvdelen, 
fra 5,5 % til lidt  mere  end  2 % for Fællesskabet  un-
der ét. Dette  samlede  tal var nettoresultatet  af en be-
tydelig  stigning  i årets  første  halvdel  og en udtalt 
nedgang  i anden  halvdel;  ved  årets  slutning  holdt  in-
dustriproduktionen  sig i bedste  fald  uændret,  hvis 
den ikke  rent  faktisk  gik ned.  I 1974  som  i 1973  var 
eksportefterspørgselen  den mest  bærende  vækstfaktor, 
eller for at udtrykke  det mere  nøjagtigt,  den  mindst 
træge.  Efter  at være  steget  med  12 % i 1973,  steg 
Fællesskabets  eksportmængde  set under  ét kun  med 
ca. 9 % i 1974,  og selv  dette  tal var i høj grad  påvir-
ket af en uventet  høj  stigning  (næsten  50%)  i 
mængden  af de olieproducerende  landes  indførsel.  De 
31.7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/7 
private  forbrugeres  forbrug  i Fællesskabet  set under 
ét steg  i faste  priser  kun  med  1,7 % i 1974  sammen-
lignet  med  4,6 % i 1973,  på trods  af den hastige  stig-
ning i indkomsterne  i 1974;  den  faste  bruttokapital-
dannelse  faldt  i faste  priser  med  1,3  % i 1974 
(+ 4,8 % i 1973).  I de fleste  medlemslande  forringe-
des disse  to efterspørgselskomponenter  næsten  uden 
afbrydelse  i årets  løb.  Stigningen  i det offentliges 
løbende  forbrug  i faste  priser  aftog  også  i 1974,  men  i 
mere  moderat  omfang  (3 % mod  3,6 % i 1973). 
35., Beskæftigelsen  blev  uundgåeligt  berørt  af ned-
gangen  i den  økonomiske  aktivitet.  I løbet  af 1974 
måtte  de lande,  som  hidtil  havde  haft  meget  begræn-
set arbejdsløshed,  også  kæmpe  med  dette  problem. 
Ved årets  udgang  var mere  end 3 % af arbejdsstyrken 
i Fællesskabet  uden  beskæftigelse.  Derudover  blev 
arbejdstiden  nedsat  i mange  industrier,  så deltidsar-
bejde  blev  almindelig  udbredt.  Hårdest  ramt  af ener-
gikrisen  var de industrier,  hvis  fremtidsudsigter  plud-
seligt  formørkedes  af en billig  energikildes  forsvin-
den, først  og fremmest  industrien  for motorkøretøjer 
og dens  underleverandører.  Men  på alle aktivitetsom-
råder  var den pludselige  ændring  af bytteforholdet  og 
det ændrede  klima  med  forøget  usikkerhed  medvir-
kende  til at fremkalde  forventninger  om et tilbageslag 
og til at fremme  en forsigtig  holdning. 
36. Inflationen  tog  fart  i slutningen  af 1973  og 
denne  udviklingslinje  bekræftedes  i 1974;  den  opad-
gående  prisbevægelse  nåede  et meget  højt  niveau  i 
næsten  alle  fællesskabslandene  under  indflydelse  af 
både  stigningen  i oliepriserne,  svækkelsen  af visse 
valutaer,  afmatningen  af produktivitetsfremgangen  og 
frem  for alt den stærke  stigning  i lønomkostningerne. Tendensen  til en usædvanlig  stærk  vækst  i pengefor-
syningen,  som  ledsagede  disse  fænomener,  blev  ikke 
modvirket  i alle  medlemsstater  ved  hjælp  af en 
tilstrækkelig  stram  penge-  og finanspolitik.  Men  in-
flationshastigheden  varierede  betydeligt  fra land  til 
land i Fællesskabet.  Stigningen  i forbrugerpristallet 
var lavest  i Tyskland  (5,9  %); tallene  var højere  for 
Nederlandene  (10,9  %), Luxembourg  (11,3  %), 
Frankrig  (15,2%),  Danmark  (15,3%)  og Belgien 
(15,7  %), men  ikke  så høje  som  i Irland  (17 %), Det 
forenede  Kongerige  (19,1  %) og Italien  (19,2  %). Ved 
årets  slutning  var der imidlertid  i de fleste  medlems-
lande  tegn  på, at den  spændte  situation  var ved  at 
lette. 
37. Den  mest  åbenbare  virkning  af springet  i pri-
serne  på olieprodukter  var en stærk  forringelse  af de 
industrialiserede  landes  løbende  poster.  I De forenede 
Stater  nåede  de løbende  poster,  som  i 1973  havde 
udvist  et beskedent  overskud  ($ 500  millioner),  et 
samlet  underskud  i 1974  på $ 1 300 millioner  (*); i 
Japan  steg  underskuddet  betydeligt  fra $ 100  millio-
ner til $ 4 500 millioner  mellem  1973  og 1974. 
Endnu  mere  markant  var forringelsen  for Fællesska-
bet under  ét, som  udviste  et underskud  på ca. 
$ 13 000 millioner  i 1974  sammenlignet  med  et mindre 
overskud  på $ 800  millioner  i 1973.  Bag  denne  ge-
nerelle  forringelse  skjuler  sig imidlertid  betydelige 
forskelle  inden  for Fællesskabet,  idet  de lande,  som 
før oliekrisen  havde  overskud  på de løbende  poster, 
kunne  opretholde  eller  endog  forøge  deres  overskud, 
medens  de  lande,  som  havde  underskud  eller 
ligevægt,  blev  hårdest  ramt,  som  det fremgår  af føl-
gende  tabel. 
H Disse  og alle  andre  tal i dette  afsnit  er skøn  foretaget 
af OECD. 
? 
Fællesskabslandenes  løbende  poster 
(i $ 1 000 millioner) 
BLØU Danmark Tyskland Frankrig Irland Italien Neder-
landene Det forenede 
Kongerige 
1973 
1974 + 1,4 
+ 0,5 
1 1 
•-* o 
O t/l + 4,4 
+ 9,4 - 0,7 
— 6,0 — 0,2 
— 0,6 - 2,4 
7,9 + 1,8 
+ 1,8 - 2,9 
- 9,1 
Kilde:  OECD. 
38. Ved  slutningen  af 1973  havde  myndighederne  i 
de fleste  medlemslande,  som  stod  over  for en vok-
sende  inflation,  i stadig  videre  omfang  strammet  de 
økonomisk-politiske  foranstaltninger.  Dette  mønster 
blev opretholdt  og endog  forstærket  i første  halvdel af 1974;  men  i anden  halvdel  foranledigede  aktivitets-
nedgangen  og den  stærke  stigning  i arbejdsløsheden 
de fleste  medlemsstater  til at iværksætte  foranstalt-
ninger,  som  — hvis  de ikke  var egentlig  reflatoriske 
— i det mindste  var beregnet  på at give  selektiv  støtte 
Nr. C 174/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 7. 75 
til den  økonomiske  aktivitet  og især  til investerin-
gerne,  selv  om kun  Tyskland  indtil  da havde  haft  vir-
keligt  held  til at bekæmpe  inflationen. 
Rentesatserne  steg  til et rekordhøjt  niveau  i næsten 
alle lande.  Ikke  desto  mindre  betød  den  voksende  in-
flation,  at forrentningen  af opsparingen  i alle  lande 
— bortset  fra Tyskland  — ikke  kunne  holde  trit med forringelsen  af pengeværdien.  Sammenholdt  med  den 
kendsgerning,  at rentesatserne  på kort  sigt  ofte  var 
højere  end rentesatserne  på lang  sigt,  giver  det en for-
klaring  på, at investorer  i disse  lande  var tilbagehol-
dende  med  at placere  deres  midler  på langfristede  vil-
kår, og på den  forholdsvis  ringe  indsats  på kapital-
markederne. 
KAPITEL  IV 
DET  MONETÆRE  UDVALGS  ARBEJDSGRUPPER 
39. Arbejdsgruppen  for markederne  for værdipapi-
rer fortsatte  undersøgelserne  af udviklingen  på med-
lemsstaternes  kapitalmarkeder  og på det internatio-
nale kapitalmarked  og drøftede  kapitalmarkedspoli-
tikken.  Den  fremlagde  en beretning  om sin virksom-
hed, hvis  konklusioner  blev  godkendt  Det  monetære 
Udvalg  (se bilag  IV). 
40. Efter  i oktober  1973  (se 15. årsberetning)  at 
have  modtaget  en beretning  fra arbejdsgruppen  for 
»kortfristede  kapitalbevægelser«  i overensstemmelse 
med dens  oprindelige  mandat  fastlagde  Udvalget 
området  for  denne  arbejdsgruppes  fremtidige  virk-
somhed.  På dets  møder  den  4. og 5. april  godkendte 
Udvalget  det nye  mandat  for arbejdsgruppens  virk-
somhed  indeholdende  forskrifter  om at udveksle  og 
undersøge  fælles  oplysninger  i et indledende  stadium, 
for så vidt  angår  nationale  valutakontrolforanstalt-
ninger;  i et følgende  stadium  at nå til bred  enighed 
om omfanget  af et minimumsberedskab  af fælles  in-
strumenter  og om,  hvorledes  en fælles  indsats  af sådanne  instrumenter  kan  gennemføres,  og i et tredje 
stadium  at undersøge  muligheden  for (på fællesskabs-
plan)  en differentieret  anvendelse  af disse  instrumen-
ter, for så vidt  angår  kapitalbevægelser  inden  for og 
uden  for Fællesskabet.  Som  et første  skridt  i udførel-
sen af dette  mandat  forelagde  arbejdsgruppen  i de-
cember  en foreløbig  rapport,  som  blev  godkendt  af 
Det monetære  Udvalg  (se bilag  V). 
41. På  sit møde  den  4. og 5. februar  vedtog  Det 
monetære  Udvalg  mandatet  for  arbejdsgruppen 
»Harmonisering  af pengepolitiske  instrumenter«,  som 
blev nedsat  sammen  med  Udvalget  af direktions-
formænd  i overensstemmelse  med  en resolution  ved-
taget  af Rådet  og repræsentanter  for medlemsstater-
nes regeringer  den  22. marts  1971  om en etapevis 
gennemførelse  af Den  økonomiske  og monetære 
Union.  Efter  at mandatet  også  var  godkendt  af 
Udvalget  af direktionsformænd,  påbegyndte  arbejds-
gruppen  arbejdet  i midten  af året. 
31.7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/9 
LISTE  OVER  MEDLEMMER  OG  SUPPLEANTER  I DET  MONETÆRE  UDVALG 
Formand 
Dr. C. J. Oort 
(siden  10. 7. 1974) 
Næstformand 
Dr. O. Emminger 
Dr. C. J. Oort 
(indtil  9. 7. 1974) 
C. de Strycker 
(siden  10. 7. 1974) 
Medlemmer 
S. Andersen 
J. Balfour 
(siden  25. 4. 1974) 
F. Boyer  de la Giroday 
B. J. Breen 
R. de la Geniére 
A. de Lattre 
(siden  28. 1. 1974 
indtil  23. 7. 1974) 
M. D'Haeze 
C. de Strycker 
C. W. Fogarty 
J. Y. Haberer 
K. Hansen 
C. Lamboray 
C. W. McMahon 
(indtil  24. 4. 1974) 
Prof.  G. Miconi 
Dott.  U. Mosca 
S. F. Murray 
(indtil  25. 11. 1974) 
T. O'Cofaigh 
(siden  26. 11. 1974) 
Dott.  R. Ossola 
J. Schmitz 
Drs. A. Szasz 
Dr. H. H. Weber Thesaurier-generaal  bij het Ministerie  van Financién  (Haag) 
Vizeprasident  der  Deutschen  Bundesbank  (Frankfurt  am 
Main) 
Thesaurier-generaal  bij het Ministerie  van Financién  (Haag) 
Vice-gouverneur  de la Banque  nationale  (Bruxelles) 
Nationalbankdirektør  (København) 
Bank  of England  (London) 
Direktor  i Generaldirektoratet  for økonomiske  og finan-
sielle  spørgsmål  — Kommissionen  for De europæiske  Fæl-
lesskaber  (Bruxelles) 
Central  Bank  of Ireland  (Dublin) 
Sous-gouverneur  de la Banque  de France  (Paris) 
Sous-gouverneur  de la Banque  de France  (Paris) 
Directeur  général  de Padministration  de la trésorerie  et de 
la dette  publique  — ministére  des finances  (Bruxelles) 
Vice-gouverneur  de la Banque  nationale  (Bruxelles) 
H. M. Treasury  (London) 
Chef  du service  des affaires  internationales  å la direction 
du trésor  — ministére  de l'économie  et des finances  (Paris) 
Departementschef  — Det økonomiske  Sekretariat  (Køben-
havn) 
Directeur  adjoint  de la Caisse  d'épargne  de l'Etat  (Luxem-
bourg) 
Director  — Bank  of England  (London) 
Direttore  generale  del tesoro  — ministero  del Tesoro  (Rom) 
Generaldirektør  for økonomiske  og finansielle  spørgsmål 
— Kommissionen  for De europæiske  Fællesskaber  (Bru-
xelles) 
Department  of Finance  (Dublin) 
Department  of Finance  (Dublin) 
V. Direttore  generale  della  Banca  d'Italia  (Rom) 
Conseiller  de gouvernement  au ministére  des  finances 
(Luxembourg) 
Directeur  van de Nederlandsche  Bank  NV (Amsterdam) 
Ministerialdirektor  — Bundesministerium  der  Finanzen 
(Bonn) 
Nr. C 174/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.7.75 
Formand  for stedfortrcedergruppen 
Prof.  Dr. J. Mertens  de Wilmars 
(indtil  9. 7. 1974) 
J. G. Litder 
(siden  10. 7. 1974) 
Suppleanter 
M. J. Balfour 
J. M. Bloch-Lainé 
Drs. D. H. Boot 
H. Dalgaard 
Drs. G. de Man 
(indtil  2. 12. 1974) 
A. Dondelinger 
Dr. W. Flandorffer 
F. L. Hall 
(siden  25. 4. 1975) 
G. Jennemann 
H. Koch 
(indtil  26. 12. 1974) 
G. Lefort 
(siden  27. 12. 1974) 
D. Lynch 
D. McCormack 
Prof.  G. Magnifico 
J. Mertens  de Wilmars 
Dr. B. Molitor 
J. E. Nash 
Dott.  S. Palumbo 
M. Schmit 
N. Ussing 
Drs. R. Van  Boven 
(siden  3. 12. 1974) 
J. van Ypersele  de Strihou 
Sekretariat 
G. Morelli 
G. Lermen 
A. Chapman Conseiller  économique  de la Banque  nationale  (Bruxelles) 
H. M. Treasury  (London) 
Bank  of England  (London) 
Sous-directeur  å la direction  du trésor  — ministére  de 
l'économie  et des finances  (Paris) 
Onderdirecteur  van  de Nederlandsche  Bank  NV  (Amster-
dam) 
Kontorchef  — Danmarks  Nationalbank  (København) 
Ministerie  van Financién  (Haag) 
Commissaire  au contråle  des banques  (Luxembourg) 
Ministerialrat  — Bundesministerium  fur Wirtschaft  (Bonn) 
Bank  of England  (London) 
Bankdirektor  — Deutsche  Bundesbank  (Frankfurt  am Main) 
Directeur  général  des etudes  å la Banque  de France  (Paris) 
Directeur  général  des services  étrangers  de la Banque  de 
France  (Paris) 
Department  of Finance  (Dublin) 
Central  Bank  of Ireland  (Dublin) 
Banca  d'Italia 
Conseiller  économique  de la Banque  nationale  (Bruxelles) 
Direktør  i Generaldirektoratet  for økonomiske  og finan-
sielle  spørgsmål  — Kommissionen  for De europæiske  Fæl-
lesskaber  (Bruxelles) 
Direktør  i Generaldirektoratet  for økonomiske  og finan-
sielle  spørgsmål  — Kommissionen  for De europæiske  Fæl-
lesskaber  (Bruxelles) 
Dirigente  generale  al ministero  del Tesoro  (Rom) 
Inspecteur  des finances  (Luxembourg) 
Kommitteret  — Det  økonomiske  Sekretariat  (København) 
Ministerie  van Financién  (Haag) 
Chef  de cabinet  adjoint  du ministre  des finances  — minis-
tére des finances  (Bruxelles) 
31. 7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/11 
BILAG  1 
BERETNING  TIL  RÅDET  OG  KOMMISSIONEN 
(Ydelse  af finansiel  bistand  på mellemlang  sigt til Italien) 
I. INDLEDNING 
1. På  grundlag  af aftalen  af 9. februar  1970,  ændret  den 
8. januar  1973,  om oprettelse  af et kortfristet  bistandssy-
stem  mellem  medlemslandenes  centralbanker,  blev  der den 
28. juni  1973  bevilget  Banca  d'Italia  en kortfristet  finansiel 
bistand  til et beløb  af 1562,5  mio  regningsenheder 
(1 884,9  mio  US $). Ved  denne  lejlighed  såvel  som  da 
Banca  d'Italia  den  18..  marts  1974  faktisk  begyndte  at 
drage  nytte  af bistanden,  havde  Det  monetære  Udvalg  i 
overensstemmelse  med  artikel  VII i aftalen  om oprettelse 
af et kortfristet  bistandssystem  foretaget  en undersøgelse 
af den  økonomiske  og monetære  situation  i Italien.  De 
konklusioner,  som  Det monetære  Udvalg  var nået  frem  til, 
blev nedfældet  i en beretning  af 24. juli  1973  (doc.  11/ 
453/73)  samt  i en udtalelse  af 5. april  1974  (dok.  11/194/74) 
til Rådet  og Kommissionen.  Da den  kortfristede  bistand 
udløb  den  18.  september  1974,  indledte  Det  monetære 
Udvalg  en ny undersøgelse  af situationen  i Italien  og ved-
tog- den  11.  september  1974  en udtalelse  til Rådet  og 
Kommissionen  (dok.  11/496/74).  I denne  udtalelse  giver 
Udvalget  især  udtryk  for den  opfattelse,  at Fællesskabet 
fortsat  må bidrage  til Italiens  finansieringsbehov,  og at der 
hurtigt  bør tages  forholdsregler  med  henblik  herpå. 
2. Med  støtte  i denne  udtalelse  anmodede  Rådet,  efter 
at have  noteret  sig Centralbankchefkomiteens  beslutning 
om for en tremåneders  periode  at forny  den  kortfristede 
bistand  til Italien,  på mødet  den  16.  september  1974 
Kommissionen  om  i samarbejde  med  Det  monetære 
Udvalg  og Centralbankchefkomiteen  i løbet  af denne  tre-
måneders  periode  at udarbejde  nogle  forslag  til, hvorledes 
der skal  ydes  finansiel  bistand  på mellemlang  sigt  til Ita-
lien. 
3. På  mødet  den  6. og 7. november  1974  foretog  Det 
monetære  Udvalg  en dybtgående  undersøgelse  af situatio-
nen i Italien.  Denne  undersøgelse  var blevet  forberedt  af 
en ad-hoc  gruppe  »Italien«,  som  med  hr. de Strycker  som 
formand  holdt  møde  flere  gange  i Rom  og Bruxelles.  De 
konklusioner,  som  Det  monetære  Udvalg  nåede  frem  til, 
er emnet  for denne  beretning. 
II. DEN  ØKONOMISKE  SITUATION  I ITALIEN  OG 
FREMTIDSPERSPEKTIVERNE 
4. Efter  dén  kraftige  ekspansion,  som  blev  konstateret 
sidste  år og i første  halvdel  af 1974,  er den  økonomiske 
aktivitet  for øjeblikket  mere  afdæmpet.  Mens  stigningen  i 
udførselen  fortsat  er meget  kraftig,  er udviklingen  i den indenlandske  efterspørgsel,  især  hvad  angår  investerin-
gerne,  snarere  tilbageholdende.  Industriproduktionen  er, 
korrigeret  for sæsonsvingninger,  endog  faldet  i juli-august; 
1 forhold  til den  tilsvarende  periode  i 1973  fremviser  den 
kun en lille  stigning  (næsten  1 % mod  + 18,6  % og 
+ 8,7 % for henholdsvis  første  og andet  kvartal  af 1974). 
Prisstigningerne  er imidlertid  fortsat  overordentlig  kraf-
tige, idet  leveomkostningsindekset  i september  er steget 
med 24,6  % og engrosprisindekset  med  43,7  % i forhold 
til niveauet  et år tidligere. 
5. Afdæmpningen  i den  indenlandske  efterspørgsel  og 
den dermed  sideløbende  stigning  i udførselen  synes  at have 
fremkaldt  en konjunkturbestemt  forbedring  af betalings-
balancens  løbende  poster.  Disse  udviser  nemlig  for tomåne-
ders perioden  juli-august  et forholdsvis  lille  underskud 
(47 mia lire)  mod  et underskud  på 2 027 mia for det første 
kvartal  og på 2 183 mia for andet  kvartal.  Endvidere  kon-
stateres  for første  gang  i længere  tid en forholdsvis  positiv 
udvikling  i kapitalbevægelserne,  hvilket  et sket,  uden  at de 
statskontrollerede  virksomheder  har måttet  optage  nye lån 
på de internationale  lånemarkeder.  Takket  være  et lån på 
2 mia  dollars  eller  1 321 mia  lire  fra den  tyske  Bundes-
bank  til Italien  er de italienske  valutamyndigheders  guld-
og valutareserver,  som  i juni  beløb  sig til 2 793 mia  lire, 
nået op på 4 521 mia lire i september. 
6. For  indeværende  år som  helhed  regner  de italienske 
myndigheder  med  en stigning  i BNI  på 4 til 4,5 % målt  i 
mængde  og en værdimæssig  stigning  på ca. 20 %. Forbru-
gerpriserne  forventes  at ville  stige  med  20 %. Underskud-
det på vare-  og tjenestebalancen  på 1 551 mia  lire i 1973 
forventes  i 1974  at blive  på 5 850 mia  lire  (se punkt  8 
og 9). 
7. Hvis  de afsvækkede  konjunkturer  fortsætter  i første 
halvdel  af næste  år, vil den  årlige  mængdemæssige  stig-
ning i BNI  kun  blive  på 1,5 % i 1975  (*). Der må forventes 
en stigning  i forbrugerpriserne  på 16%.  Der  regnes  med 
tilsvarende  stigninger  i lønningerne.  De faste  investeringer 
må målt  i faste  priser  endog  forventes  at ville  falde  med 
6,5 %; de andre  elementer  i den  indenlandske  efterspørg-
sel vil kun  stige  svagt.  Til gengæld  må der forventes  en 
kraftig  stigning  i udførselen  af varer  og tjenesteydelser 
(+ 8 % målt  i faste  priser).  Under  disse  betingelser  vil un-
derskuddet  på vare-  og tjenestebalancen  målt  i løbende 
priser  formentlig  falde  betydeligt;  for øjeblikket  forekom-
mer et underskud  på ca. 3 400 mia  lire  sandsynligt  for 
1975  (hvilket  udgør  ca. 3 % af den  for 1975  forventede 
BNI mod  6 % i 1974). 
(') Denne  ugunstige  udvikling  i væksten  skyldes  ifølge  italienske  sag-
kyndige  de begrænsninger,  som  underskuddet  på betalingsbalancen 
og Italiens  store  gældsbyrde  pålægger. 
Nr. C 174/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.7.75 
Betalingsbalancen 
8. Prognoserne  for betalingsbalancens  løbende  poster  i 
1975  (underskud  på 3 250 mia  lire)  hviler  hovedsageligt  på 
en forventet  mængdemæssig  stigning  i verdenshandlen  på 
6-7 %. I denne  prognose  er der i øvrigt  regnet  med  en let-
tere stigning  i den  italienske  udførsels  andel  af verdens-
handlen,  hvilket  skyldes  den  nedskrivning  af liren,  som 
har fundet  sted  siden  februar  1973.  Det  forekommer  end-
videre  sandsynligt,  at afdæmpningen  i den  indenlandske 
efterspørgsel  vil foranledige  de italienske  virksomheder  til 
at forstærke  bestræbelserne  på at trænge  ind på de uden-
landske  markeder. 
9. Hvad  angår  handelsbalancen  opgjort  fob  for 1975, 
regner  de italienske  myndigheder  med  en stabilisering  af 
»olieunderskuddet«  på 1974-niveailet  (4 700 mia  lire  sva-
rende  til 7,2 mia  $ ved  en kurs  på 655  lire  pr. $) (1). 
Denne  prognose  forudsætter,  at mængden  af og priserne 
på importerede  olieprodukter  forbliver  uændrede  i forhold 
til gennemsnittet  for 1974.  Til gengæld  må handelsbalan-
cen, som,  når  der  ses bort  fra  mineralolieprodukterne, 
endnu  viser  et betydeligt  underskud  i 1974  (—1  600 mia 
lire svarende  til 2,4 mia  $>),  forventes  næste  år at ville 
udvise  et overskud  på omkring  700  mia  lire  (1,1  mia  $). 
Der regnes  i øvrigt  med  et tilsvarende  overskud  på balan-
cen over  tjenesteydelser  og løbende  overførsler. 
10. Med  hensyn  til kapitalbevægelserne  kan  kun  tilba-
gebetaling  af afdrag  på udligningslån  (2) forudsiges  med 
sikkerhed.  Det beløber  sig i 1975  til 1 mia $. Målt  i afrun-
dede  tal ville  de løbende  transaktioner  og nedbringelsen  af 
udlandsgæld  således  til næste  år udgøre  omkring  6 mia  $. 
Eventuelle  nettokapitalbevægelser  af anden  art  end  de 
her omtalte  ville  selvfølgelig  ændre  dette  beløb. 
11. Der  var følgende  midler  til rådighed  i slutningen  af 
oktober  til finansiering  af dette  underskud: 
— guldreserver  af størrelsesorden  3,5 mia  $, vurderet  til 
en pris  af 42,22  $ pr. once  (3) 
— valutareserver,  inklusive  SDR  på 3,4 mia  $ 
— 4 mia  $ i form  af valutakreditter  i forbindelse  med 
swap-jftaler 
— 0,4 mia  $ i form  af*stand-by-kreditter  hos IMF. 
De offentlige  finanser 
12. Statens  indtægter  over  statsbudgetter  beløb  sig i 
januar-august  til 11 656 mia  lire  og udgifterne  til 15 133 
(») »Olieunderskuddet«  er i denne  beretning  defineret  som  forskellen 
mellem  værdien  af den  samlede  indførsel  og udførsel  af mineral-
olieprodukter.  Til  sammenligning  anføres,  at dette  underskud  i 
1973  beløb  sig til 800  mia  lire. 
(!) Der  er tale  om  lån,  som  siden  juni  1972  er optaget  af visse  stats-
kontrollerede  virksomheder  på  de  internationale  lånemarkeder. 
Næsten  hele  udbyttet  af disse  lån  blev  indefrosset  i Banca  d'Italia. 
(') Af denne  guldreserve  blev  ca. 20 % stillet  som  sikkerhed  for et lån 
på 2 mia  $ fra Deutsche  Bundesbank. mia; de oversteg  sidste  års  niveau  med  henholdsvis 
+ 22,1  % og 11,1  %. På grund  af den  kraftigere  vækst  i 
indtægterne  er budgetunderskuddet  blevet  begrænset  til 
3 477 mia lire (4 068 mia  i januar—august  1973).  I betragt-
ning af finansforvaltningens  andre  opgaver  (forvaltning  af 
Spare-  og lånekassen  og selvejende  institutioner)  er un-
derskuddet  blevet  større  end  sidste  år (5 921 mia  lire 
mod 4 292 mia).  Det  er næsten  udelukkende  blevet  finan-
sieret  gennem  pengepolitiske  foranstaltninger.  Ifølge  de 
italienske  myndigheders  overslag  skulle  statens  underskud 
i 1974  komme  til at ligge  på omkring  8 400 mia.  Dette  tal 
overstiger  det tal, der blev  fremlagt  i september,  med  400 
mia.,  hvilket  skyldes,  at visse  udgifter  især  til de offentlige 
virksomheder,  ENEL  og IRI,  vil blive  flyttet  fra 1975  til 
1974. 
13. Saldoen  for  samtlige  de offentlige  myndigheders 
løbende  transaktioner  har været  negativ  siden  1971.  Dette 
underskud  beløb  sig i 1971  til 702 mia  lire,  2076  mia  lire i 
1972  og 3 463 mia  lire  i 1973.  I indeværende  år forventes 
et underskud  på ca. 3 000 mia  lire.  Statens  underskud  (534 
mia i 1971,  951  mia  i 1972  og 2 486 mia  i 1973)  vil falde 
til omkring  1 650 mia  lire  i 1974.  Denne  forbedring  skyl-
des hovedsagelig  reformen  af de direkte  skatter  samt  den 
række  skattemæssige  foranstaltninger,  som  blev  vedtaget  i 
juli sidste  år. 
Kreditpolitik 
14. De  italienske  myndigheder  har forpligtet  sig til for 
perioden  fra den  1. april  1974  til den  31. marts  1975  at 
holde  den  samlede  kreditgivning  til den  indenlandske 
økonomi  inden  for det beløb  på 22 400 mia  lire,  som  blev 
fastsat  i marts  sidste  år i forbindelse  med  forhandlingerne 
om stand-by-kreditter  fra IMF. 
Den samlede  kreditudvidelse  indbefatter  finansieringen  af 
statens  underskud  (bortset  fra  de finansielle  bidrag  til 
finansielle  mellemmænd),  kreditter  ydet  af de italienske 
forretningsbanker  og særlige  kreditinstitutioner  (4) samt 
obligationer  udstedt  af virksomheder  og af andre  offent-
lige myndigheder  end  staten.  Denne  definition  af den  sam-
lede kreditudvidelse  omfatter  ikke  forøgelse  af de stats-
kontrollerede  virksomheders  kapital  og aktieudstedelser. 
15. Den  faktiske  forøgelse  af den  samlede  kreditgivning 
i de første  5 måneder  af den  nævnte  periode  (april— 
august  1974)  ligger  alt i alt inden  for den  i den  årlige 
norm  (april  1974—marts  1975)  påbudte  grænse  på 22 400 
mia. Noget  tilsvarende  kan  konstateres,  hvad  angår  finan-
sieringen  af statens  underskud,  som  i følge  aftalerne  med 
IMF ikke  måtte  overstige  8 600 mia  lire for perioden  som 
helhed.  Kreditgivningen  til de andre  offentlige  myndighe-
der (inklusive  den sociale  sikring)  og virksomheder  fulgte  i 
april—august  1974  en udvikling,  der i større  eller  mindre 
grad  svarede  til forskellen  (13 800 mia)  mellem  den  sam-
lede kreditgivning  og finansieringen  af statens  underskud. 
Sidstnævnte  talstørrelse  svarer  til en stigning  på ca. 17 % 
mod 20 % i 1973. 
(4) Disse  institutioner  yder  mellemlang-  og  langsigtet  kredit,  som 
finansieres  ved  obligationsudstedelse. 
31. 7. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/13 
16. Udvidelsen  af den  samlede  kreditgivning  til økono-
mien  for perioden  fra den  1. april  1975  til den  31. marts 
1976,  som  i hovedtræk  er gengivet  i bilag  1, skulle 
begrænses  til 24 700 mia  lire  (1). På grund  af den  likvidi-
tetsnedgang,  der vil finde  sted  som  følge  af det forventede 
underskud  på betalingsbalancen,  vil dette  loft  indebære  en 
forøgelse  af pengeforsyningen  med  ca. 16,1  % i forhold  til 
1974,  mens  vækstraten  for  perioden  1973—1974  burde 
være  på 16,3  %. 
Denne  kreditudvidelse  ville  gøre  det muligt  at dække: 
— statens  finansieringsbehov,  som  for 1975  er opgjort  til 
8 000 mia  lire; 
— virksomhedernes  og de offentlige  myndigheders  (bort-
set fra statens)  finansieringsbehov,  som  er opgjort  til 
16 700 mia  lire.  Denne  finansiering  vil under  hensynta-
gen til virksomhedernes  egne  finansielle  ressourcer  og 
de finansieringskilder,  som  er omtalt  i bilag  1, mulig-
gøre investeringer  for 25 000 mia  lire.  Det  bør bemær-
kes, at disse  prognoser  indebærer  en usædvanlig  svag 
stigning  i virksomhedernes  finansielle  aktiver,  nemlig 
kun 7—8  % fra 1973  til 1975. 
III. RETNINGSLINJER  FOR  DEN  ØKONOMISKE 
POLITIK 
17. Det  er Det  økonomiske  Udvalgs  opfattelse,  at Ita-
liens  betalingsbalanceproblemer  kræver  indgribende  foran-
staltninger  med  henblik  på omstrukturering  af den  ita-
lienske  økonomi.  Udvalget  finder,  at der øjeblikkelig  bør 
tages  forholdsregler  til en væsentlig  reduktion  af under-
skuddet  i 1975,  og der bør  hurtigt  sættes  langsigtede  be-
stræbelser  i gang  for at gøre  det muligt  for Italien  efter-
hånden  at fjerne  den eksterne  uligevægt  og tilbagebetale 
gælden. 
18. Den  italienske  regering  har  til hensigt  at føre  en 
økonomisk  politik,  som  sigter  mod  et overskud  på han-
delsbalancens  poster  (når  der  bortses  fra »olieposterne«) 
på mindst  1 mia $ i 1975. 
Øjeblikkelige  forholdsregler 
19. Den  italienske  regering  bør yde en særlig  indsats  for 
i de kommende  år at sanere  de offentlige  finanser.  Med 
henblik  herpå  bør statens  underskud,  som  i 1974  vil ligge 
på omkring  8 400 mia  lire,  i 1975  reduceres  til 8 000 mia 
lire (2). 
(') Under  hensyntagen  til den  forventede  inflationsrate  vil stigningen  i 
den samlede  udestående  kredit  (+ 17,8  %) målt  i faste  priser  reelt 
blive  forsvindende  i forhold  til samme  tidsrum  året  før. 
{') Disse  tal  omfatter  ikke  de  finansielle  bidrag  til de  finansielle 
mellemmænd  (100  mia  lire  i 1974  og 400  mia  lire  i 1975)  og for-
anstaltnigerne  til konsolidering  af visse  af de lokale  myndigheders 
gældsposter  (144  mia  lire  for de 8 måneder  til og med  august  1974). 20. Udvalget  mener,  at stigningstakten  for statens  udgif-
ter bør  begrænses  til 16 % i 1975.  Denne  vækst,  som  sva-
rer til, hvad  den  italienske  regering  har lagt  til grund,  er 
ensbetydende  med,  at der  ingen  realvækst  finder  sted. 
Eftersom  det budgetoverslag,  der  er blevet  godkendt  af 
parlamentet  (Bilancio  di competenza),  ligger  over  dette  tal, 
bør parlamentet  ved budgettets  gennemførelse  særlig  over-
veje de faktiske  indtægter  og udgifter.  Det  kan  vise  sig 
nødvendigt  med  henblik  herpå  at nedskære  de ikke-pro-
duktive  løbende  udgifter  og begrænse  udgifterne  i de sek-
torer,  der  ikke  har  prioritet.  Endvidere  bør  regeringen 
samarbejde  med  de andre  offentlige  myndigheder  for at 
begrænse  disses  udgifter  i 1975  med  et beløb  svarende  til 
begrænsningerne  i statens  udgifter.  Det  er imidlertid  Det 
monetære  Udvalgs  opfattelse,  at en forbedring  af ligevæg-
ten på budgettet  på kort  sigt  kun  kan  nås  gennem  en 
yderligere  stigning  i indtægterne. 
21. Hvad  angår  kreditpolitikken,  bekræfter  Det 
monetære  Udvalg  sin udtalelse  af 11.  september  1974, 
ifølge  hvilken  forøgelsen  af samtlige  bevillinger  til de 
offentlige  myndigheder  og virksomhederne  ikke  bør over-
stige  22 400 mia  lire i de 12 måneder  indtil  den  31. marts 
1975.  Mellem  den  1. april  1975  og den 31. marts  1976  bør 
forøgelsen  ikke  overskride  24 700 mia  lire.  Statens  udgif-
ter bør  dækkes  på en sådan  måde,  at den  forøgelse  af 
pengeforsyningen,  der således  indtræffer,  kan være  forene-
lig med  sund  kreditudvidelse,  som  på mellemlang  sigt  sik-
rer en ikke-inflatorisk  finansiering  af økonomien. 
22. Der  vil inden  udgangen  af 1975  blive  fastsat  nye 
retningslinjer  for den økonomiske  politik  i 1976. 
Foranstaltninger  på mellemlang  sigt 
23. Et  af de grundliggende  problemer  på mellemlang 
sigt er saneringen  af de offentlige  finanser.  Forskellen  mel-
lem de samlede  udgifter  og indtægter  er af størrelsesorden 
5—6  % af bruttonationalindkomsten.  Særligt  fremhæves, 
at forskellen  mellem  de løbende  udgifter  og indtægter  be-
løber  sig til lidt  over  3 % af BNI.  Gennem  foranstaltnin-
ger, hvoraf  nogle  bør igangsættes  allerede  nu, bør de ita-
lienske  myndigheder  forpligte  sig til efterhånden  at fjerne 
denne  forskel  inden  for et tidsrum  af fem  år. I løbet  af 
denne  periode  bør  statens  finansieringsbehov  endvidere 
lidt efter  lidt reduceres  væsentligt. 
24. På  udgiftssiden  skal  myndighederne  sørge  for,  at 
stigningstakten  reduceres,  hvilket  især  skal  gælde  for de 
halvoffentlige  institutioner,  således  som  anført  i udkast  til 
lov nr. 1718,  der nu behandles  i parlamentet. 
25. Hvad  angår  overførsel  af kompetenceområder  fra 
centraladminstrationen  til de lokale  myndigheder,  skal  det 
påses,  at dette  ikke  medfører  dobbeltadministration  og 
hermed  en uberettiget  stigning  i udgifterne. 
Kapitaludgifterne  bør afholdes  i de sektorer,  der betragtes 
som særlig  vigtige,  især  med  henblik  på at spare  på ener-
giforbruget.  I denne  sammenhæng  må der drages  omsorg 
for, at de offentlige  transportmidler,  især  i byområder, 
prioriteres  højere  end anlæg  til den  individuelle  trafik. 
Nr. C 174/14  V De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 7. 75 
26. På  indtægtssiden  er skatte-  og afgiftsbyrden  set i 
forhold  til nationalindkomsten  væsentligt  mindre  i Italien 
end gennemsnittet  for  Fællesskabet,  hvilket  skyldes  de 
relativt  lave  direkte  skatter.  Det  må herefter  være  påkræ-
vet at træffe  foranstaltninger  til at forøge  den direkte  be-
skatning:  i denne  forbindelse  er det absolut  nødvendigt  at 
skærpe  kampen  mod  skattesvig. 
27. De  bestræbelser,  som  allerede  er i gang,  for  at 
forstærke  infrastrukturerne  i den  italienske  økonomi,  især 
hvad  angår  den  administrative  opbygning,  skal  intensi-
veres.  Det drejer  sig navnlig  om en forenkling  af de admi-
nistrative  procedurer,  som  nu forekommer  meget  indvik-
lede og er forskellige  fra den  ene  tjenestegren  til den  an-
den; der bør  tages  forholdsregler  med  henblik  på at lette 
tjenestemændenes  mobilitet  mellem  de forskellige  tjene-
stegrene  inden  for  administrationen  og især  — sidelø-
bende  med  decentraliseringen  af visse  opgaver  — mellem 
centraladministrationen  og de lokale  myndigheder.  Dette 
skulle  give  mulighed  for at føre  nøje  regnskab  over  antal-
let af offentligt  ansatte. 
28. For  på mellemlang  sigt  at genoprette  ligevægten  på 
betalingsbalancen  vil de italienske  myndigheder  bestræbe 
sig på at begrænse  privatforbruget  af mineralolieproduk-
ter. Endvidere  vil det være  påkrævet  at tage  forholdsreg-
ler, som  uden  at stride  mod  fællesskabsbestemmelserne 
fremmer  landbrugsproduktionen.  De italienske  myndighe-
der skal  bestræbe  sig på at fremskynde  gennemførelsen  af 
Rådets  direktiver  om modernisering  af strukturerne  i land-
brugsproduktionen  (EFT  nr. L 96 af 23. april  1972). 
29. Det  er vigtigt,  at de italienske  myndigheder  tager 
forholdsregler  for at tilpasse  forbrugs-  og produktions-
strukturerne  til det ændrede  bytteforhold.  For at gennem-
føre den  nødvendige  tilpasning  af produktionsapparatet, 
vil det især  være  afgørende  at moderhisere  arbejdsgangen 
på arbejdsformidlingskontorerne  og fremskynde  iværksæt-
telsen  af en  bestemmelse  om  erhvervsuddannelse  af 
arbejdstagere.  De fælleskabsmidler,  der nu er til rådighed 
(især  Socialfonden),  vil kunne  støtte  de bestræbelser,  som 
de italienske  myndigheder  vil udfolde  på disse  områder. 
30. Det  er endvidere  nødvendigt  at træffe  foranstaltnin-
ger til at fremme  opsparingen  og styre  den bedre.  Det  bør 
i denne  sammenhæng  overvejes  at indføre  et system  med 
boligopsparingspræmier  samt  at indføre  italienske  investe-
ringsfonds. 
31. Den  italienske  regering  fremlægger  inden  den 
30. juni  1975  detaljerede  forslag  til gennemførelse  af de i 
punkt  23—30  nævnte  foranstaltninger.  Disse  forslag  skal 
indgår  i en heldhedsløsning  på fællesskabsplan. 
IV. DE FINANSIELLE  BETINGELSER  FOR  BISTAND 
PA MELLEMLANG  SIGT 
32. Det  er i artikel  3 i Rådets  beslutning  af 22. marts 
1971  fastsat,  at bistand  på mellemlang  sigt  kan  ydes  til medlemsstater,  som  er ramt  af eller  alvorligt  truet  af beta-
lingsbalancevanskeligheder.  Udvalget  konstaterer,  at Ita-
lien befinder  sig i den  i denne  artikel  omtalte  situation, 
og finder,  at bistanden  kunne  være  af samme  størrelse  som 
den kortsigtede  støtte  på 1 562,5  mio  RE ($ 1 884,9  mio), 
der blev  ydet  i dollars. 
33. Den  finansielle  bistand  på mellemlang  sigt  ville 
kunne  ydes  på følgende  måde: 
— de lande,  som  — på grund  af øjeblikkelige  eller  for-
ventelige  betalingsbalancevanskeligheder  — i henhold 
til artikel  4 i Rådets  beslutning  af 22."  marts  1974  måtte 
afstå  fra helt  eller  delvis  at deltage  i bistanden,  ville 
fortsat  op til deres  kvoteandel  (eller  en del af den)  i 
bistandsoperationen  kunne  yde  støtte  til Italien  inden 
for rammerne  af den  finansielle  støtte  på kort  sigt  med 
mulighed  for at forny  denne  støtte,  indtil  den  finan-
sielle  bistand  er indstillet; 
— det beløb,  som  skal  finansieres  på mellemlang  sigt 
skulle  efter  fradrag  af den  støtte,  der er ydet  på kort 
sigt, fordeles  mellem  deltagerlandene  i forhold  til deres 
respektive  kvoteandele; 
— i tilfælde  af, at den  kortsigtede  finansielle  støtte  ikke 
senere  helt  eller  delvis  kunne  fornys,  indtil  den  finan-
sielle  støtte  på mellemlang  sigt  er indstillet,  skulle  en 
rådsbeslutning  fastsætte  retningslinjerne  for den  nød-
vendige  finansiering. 
34. Der  er i artikel  3, stk.  2 i Rådets  beslutning  af 22. 
marts  1971  fastsat  en løbetid  på mellem  2 og 5 år. Det  er 
imidlertid  i Rådets  forhandlingsprotokol  fra mødet  anført, 
at »kreditternes  løbetid  i en første  periode  på højst  3 år 
efter  systemets  faktiske  gennemførelse  for i begyndelsen  at 
sikre  en større  likviditetsgrad  bør  begrænses  til 2-3  år«. 
Under  hensyntagen  til at tidsplanen  for tilbagebetaling  af 
renterne  af Italiens  udenlandsgæld  allerede  nu er meget 
stram  for 1976  og 1977,  finder  Udvalget  det passende,  at 
tilbagebetalingen  fordeles  over  1978.  Således  får bistanden 
en gennemsnitlig  løbetid  på omkring  3x/2  år. 
35. Hvad  angår  den  regningsenhed,  i hvilken  bistanden 
skal udtrykkes,  bestemmes  det i Rådets  beslutning  af 22. 
marts  1971,  at tilgodehavender  og forpligtelser  udtrykkes  i 
en regningsenhed,  der defineres  som  en vis mængde  guld. 
Problemet  er at vælge  passende  metoder  til at udtrykke 
bistandens  regningsenheder  i valutaer,  der kan  benyttes  til 
betaling  for at kunne  fastsætte  kreditorernes  rettigheder 
og debitors  forpligtelser.  For  at løse  dette  problem  har  t 
Det monetære  Udvalg  opstillet  to muligheder: 
a) i det første  tilfælde  ydes  den finansielle  bistand  på mel-
lemlang  sigt  i US $ af alle  deltagerlandene  og tilbage-
betales  af debitorlandet  i samme  valuta.  Regningsenhe-
den omregnes  til dollars  på grundlag  af dollarens  cen-
tralkurs  på det  tidspunkt,  hvor  bistanden  ydes;  reg-
ningsenheden  svarer  på  nuværende  tidspunkt  til 
1,20635  $; 
31.7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/15 
b) i det andet  tilfælde  ydes  den finansielle  bistand  på mel-
lemlang  sigt  af alle  deltagerlandene  i deres  respektive 
nationale  valuta  og tilbagebetales  af debitorlandet  i 
den samme  valuta.  Regningsenheden  omregnes  til de 
forskellige  nationale  valutaer  efter  disse  valutaers  cen-
tralkurs  eller  markedskurs,  hvilket  skal  besluttes,  når 
bistanden  ydes,  og gælde  i hele  bistandperioden. 
36. I forhandlingsprotokollen  er det afført,  at rentesat-
serne  skal  ligge  midt  mellem  markedsrenten  og IMF's  ren-
tesatser.  Eftersom  IMF's  rentesatser  for bestand  med  tilsva-
rende  løbetid  er på 4,875  %, kan  der  fastsættes  én sats, 
der anvendes  på euro-dollarmarkedet  for løbetider  af til-
svarende  længde,  når bistanden  ydes  i dollars.  Hvis  bistan-
den ydes  i nationale  valutaer,  vil det være  nødvendigt  at 
tage udgangspunkt  i de rentesatser,  der  for løbetider  af 
tilsvarende  længde  er gældende  på de respektive  euro-
valutamarkeder  eller  på de nationale  markeder.  I bilag  2 
er udregnet  de satser,  der er gældende  for de forskellige 
valutaer. påtaget  sig,  samt  med  de periodiske  undersøgelser  af lan-
dets økonomiske  situation.  Der  skal  især  føres  tilsyn  med, 
om Italien  overholder  de kvantitative  mål  for den  økono-
miske  politik,  som  Rådet  opstillede  i forbindelse  med 
ydelsen  af den  finansielle  bistand  på mellemlang  sigt.  Med 
henblik  herpå  bør de italienske  myndigheder  på bestemte 
datoer  (for  eksempel  månedsvis)  tilstille  Kommissionen  en 
række  statistiske  oplysninger  af økonomisk,  finansiel  og 
monetær  art.  Endvidere  skal  Det  monetære  Udvalg  med 
regelmæssige  mellemrum  (for  eksempel  hvert  halve  år) 
foretage  en dybtgående  undersøgelse  af udviklingen  af 
situationen  i Italien. 
38. For  at forhindre  at der  foretages  for mange  un-
dersøgelser,  og at der  rettes  for mange  henstillinger,  må 
dette  tilsyn  finde  sted  inden  for rammerne  af de eksiste-
rende  fællesskabsprocedurer.  Af samme  grund  vil det være 
hensigtsmæssigt  at oprette  de nødvendige  kontakter  til 
IMF. 
39. Skulle  det i forbindelse  med  en sådan  undersøgelse 
V. TILSYN  eller  i lyset  af oplysningerne  fra de italienske  myndigheder 
vise sig, at der opstpd  risiko  for,  at den  økonomiske  ud-
vikling  skulle  afvige  fra de fastsatte  mål,  forelægger  Kom-
37. Kommissionen  og Det  monetære  Udvalg  skal  sam-  missionen  dette  for  de kompetente  fællesskabsinstanser. 
men regelmæssigt  føre  tilsyn  med,  at Italien  opfylder  de Den  samme  fremgangsmåde  anvendes  i tilfælde  af, at der 
forpligtelser  for  den  økonomiske  politik,  som  det  har  skulle  opstå  behov  for revision  af disse  mål. 
Bilag  1 
Samlet  udvidelse  af kreditgivninger  til den  nationale  økonomi 
(Mia  lire) 
' 1974 1975 
A. Offentlige  institutioner  (bortset  fra de under  B nævnte)  og 
virksomheder  inklusive  boligsektoren 
1. Bruttoinvesteringer 23 550 25 000 
2. Kapitaloverførsler  fra staten — 2 700 — 2 900 
3. Ændringer  i de finansielle  aktiver 1500 2 300 
4. Finansieringsbehov  (1 + 2 + 3) 22 400 24400 
5. Derfra: 
— aktieudstedelse 700 700 
— kreditter  ydet  af staten  i dens  egenskab  af finansiel 
mellemmand 1500 1 400 
— kreditter  fra udlandet 600 200 
— bruttoopsparing 5 600 5 400 
6. Restbeløb,  som  skal  finansieres  (a) 14 000 16 700 
B. Statskassen,  Spare-  og lånekassen,  selvejende  institutioner 8 400 8 000 
C. Samlet  kreditudvidelse  (A 6 + B) 22 400 24 700 
(a) Af forretningsbankerne  og de særlige  kreditinstitutioner  samt  gennem  obligationsudstedelse. 
Nr. C 174/16 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 7. 75 
Bilag  2 
Rentesatser  i EØF's  medlemslande  (med  undtagelse  af Italien)  på euromarkederne  og i IMF 
for løbetider  på 3 og 4 år 
(pr. medio  oktober  1974) 
I. Rentesatsen  på de nationale  markeder  (*) 
— Forbundsrepublikken  Tyskland 
— Afkast  af statsobligationer,  der udløber  om 3 og 4 år 
— Afkast  af statsgældsbeviser  på mellemlang  sigt 
— Belgien 
— 3-årige  indlånsbeviser  fra SNCI  og CCB 
— 5-årige  indlåndbeviser  fra SNCI  og CCB 
— Danmark 10,04—10,33 
10,40—10,60 
9,25 
9,75 
Afkast  af kreditforeningsobligationer  og obligationer  udstedt  af 
Finansieringsinstituttet  for Industri  og Håndværk  (løbetid:  4 år) 13,50—14,50 
— Frankrig 
— 3-årige  gældbeviser  fra CNCA 
— 5-årige  statsgældsbeviser 
— Irland 
— Afkast  af statsobligationer,  der udløber  om 3 år 
— Luxembourg 
— 3-årige  ihændehaversparebeviser 
— Nederlandene 
— Afkast  af statsobligationer,  der udløber  om 4 år 
— Det  forenede  Kongerige 
— Statsobligationer  med  en løbetid  på 4 år 
II. Rentesatser  på Euromarkederne 
— Euro-$ 
— 4-årige  Euro-£ 
IH. IMF's  rentesatser 
— »oil  facility«-kreditter  (løbetid:  3-7 år) 
— »extended  fund  facility«-kreditter  (løbetid:  4-8 år) 
— effektiv  rente  på 4-årige  trækninger  (inklusiv  provision) 8,60 
9,02 
12,10 
(pr. ultimo  juni) 
6,00 
9,16 
9,62 
10,50 
22,50 
7% 
progressiv  sats 
afhængig  af løbetid 
(4—6,5%) 
4,875  % 
f1) Rentesatserne  på de nationale  markeder  er vanskeligt  sammenlignelige  og ofte  lidet  repræsentative  på grund  af 
den begrænsede  handel  i papirer  med  de pågældende  løbetider.  Det  må  endvidere  ikke  glemmes,  at disse  satser 
oftest  direkte  eller  indirekte  kontrolleres. 
31.7.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/17 
BILAG  II 
UDTALELSE  TIL  RÅDET  OG  KOMMISSIONEN 
I. FÆLLESSKABSLÅN 
Under  behandlingen  på mødet  den  16. september  1974  af 
spørgsmålet  om fællesskabslån  gennemgik  Rådet  rappor-
ten fra formanden  for Det monetære  Udvalg  og fra Udval-
get af direktionsformænd  for Centralbankerne  og pålagde 
fællesskabsmyndighederne  at afslutte  det løbende  tekniske 
arbejde  hurtigt  inden  for retningslinjerne  i den  rapport, 
som er forelagt  af formanden  for Det  monetære  Udvalg. 
Formanden  for Rådet,  hr. Fourcade,  bad  samtidig  med-
lemslandenes  regeringer  angive  deres  officielle  reaktioner 
på rapporten  fra formanden  for Det monetære  Udvalg. 
På mødet  den  17. september  1974  pålagde  Det  monetære 
Udvalg  den fælles  ad hoc-gruppe  at fortsætte  det arbejde, 
der er inden  for dennes  kompetance,  og at sikre  de rege-
ringsreaktioner,  som  formanden  for Rådet  havde  udbedt 
sig. Det  monetære  Udvalg  og Udvalget  af Direktions-
formænds  fælles  ad hoc-gruppe  trådte  sammen  den  26. 
september  1974  og den 7. oktober  1974  og gennemgik  alle 
modtagne  officielle  reaktioner.  Det  monetære  Udvalg 
afgav  på mødet  den 10. og den 11. oktober  1974  følgende 
udtalelse  på basis  af regeringsreaktionerne  og rapporten, 
som var modtaget  fra ad hoc-gruppen. 
II. HOVEDTRÆKKENE  I FINANSOPERATIONEN 
I erkendelse  af behovet  for atter  at bringe  de olieproduce-
rende  landes  overskudsfopde  ud i omløb  enedes  Det 
monetære  Udvalg  om,  at hovedtrækkene  i finansoperatio-
nen skulle  være  følgende: 
a) at Rådet  ville  foretrække  ikke  at indlade  sig på et mas-
sivt lån,  men  snarere  på et eller  flere  lån af moderat 
størrelse; 
b) lånet  eller  lånene  skulle  ikke  have  form  af udstedelser 
af offentlige  obligationer,  men  skulle  optages  hos ejere 
af meget  store  fonde  — hovedsagelig  i olieproducerede 
lande  — og muligvis  delvis  hos finansielle  mellemled. 
I den nuværende  situation  synes  lån med  7-10  års for-
faldstid  at være  det  mest  passende.  Man  følte,  at 
teknikken  med  rullende  kreditter  burde  undgås.  Det 
blev imidlertid  bemærket,  at forfaldstider  og andre 
karakteristika  ved  lån i høj  grad  vil afhænge  af de 
fremherskende  markedsforhold  på det  tidspunkt, 
lånene  optages; 
c) beslutningen  om  at optage  lån  i tredjelande  skulle 
tages  på foranledning  af enhver  medlemsstat,  der har 
brug  for hjælp  til at imødegå  et betalingsbalanceun-
derskud,  som  hovedsagelig  er forårsaget  af stigningen  i 
oliepriserne.  Der  skulle  iagttages  den største  diskretion 
for så vidt  angår  hele  forhandlingsproceduren  vedrø-
rende  hver  finansoperation,  for at undgå  forstyrrelser 
på lånemarkederne. d) Rådet  skal  til stadighed  kontrollere  hver  enkelt  låntag-
ningsoperations  tidsfastsættelse  og betingelser. 
III. FASTSÆTTELSE  AF LÅNTAGEREN 
De forskellige  alternativer  vedrørende  fastsættelsen  af lån-
tageren  blev  atter  gennemgået.  Der blev  opnået  almindelig 
enighed  om følgende: 
1. Fællesskabet  skulle  være  låntager; 
2. Rådet  skulle  godkende  hver  enkelt  lånetransaktion.  Det 
skulle  tillige  godkende  enhver  transferering  af lånet  til 
pågældende  medlemsstat  eller  -stater  og fastsætte  de 
økonomiske  betingelser,  der ville  være  en væsentlig  be-
standdel  af en sådan  låneaftale; 
3. a) forhandlingerne  om vilkårene  for enhver  låneopera-
tion skal  foretages  under  Kommissionens  auspicier, 
og denne  vil anbefale  Rådet  de endelige  betingelser 
under  iagttagelse  af udtalelserne  fra Det  monetære 
Udvalg  og Udvalget  af Direktionsformænd.  Medens 
der måske  forud  for disse  forhandlinger  skulle  fore-
tages  politiske  kontakter  af Kommissionen,  kunne 
forhandlingerne  i praksis  på det tekniske  plan  ledes 
af funktionærer  fra Kommissionen  og EIB,  der 
skulle  afgive  rapport  til en meget  begrænset  ad hoc 
arbejdsgruppe.  Denne  arbejdsgruppe  skulle  bestå  af 
kompetente  personer  udnævnt  af medlemsstaterne, 
Kommissionen  og EIB  og skulle  være  ansvarlig  for 
finansoperationens  forberedelse  til godkendelse  i 
Ministerrådet. 
b) Kommissionen  skal  forhandle  med  den  låntagende 
medlemsstat  og anbefale  de økonomiske  betingelser, 
hvorpå  et foreslået  lån til en medlemsstat  skal  ydes. 
Blandt  disse  betingelser  medtages  hele  det kontrol-
system,  der skal  oprettes  under  lånets  løbetid.  Un-
der iagttagelse  af udtalelse  fra  Det  monetære 
Udvalg  og Udvalget  af Direktionsformænd  vil en 
rådsbeslutning  så atter  blive  nødvendig. 
Det monetære  Udvalg  foreslår,  at man  overvejer  snarest  at 
udnævne  en funktionær  til ledelsesfunktionerne. 
IV. TILBAGEBETALING  AF LÅN 
1. Det  er Udvalgets  opfattelse,  at der  kun  i ekstreme 
tilfælde  ville  opstå  en situation,  hvor  en låntagende  med-
lemsstat  ville  anse  det for umuligt  at opfylde  en lånefor-
pligtelse  i fremmed  valuta.  Dette  gælder  så meget  mere, 
som en sådan  situation  først  kunne  opstå  efter  tre eller 
Nr. C 174/18 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.7.75 
fire år efter  ydelsen  af et lån,  i løbet  af hvilken  periode 
der ville  have  fundet  omfattende  kontrol  sted  ,af situatio-
nen. 
2. Umiddelbart  efter  at Rådet  er gået  ind på at lade  et 
lån gå videre  til en medlemsstat  ved  en fællesskabsproce-
dure,  skulle  hver  medlemsstat,  som  ikke  er låntager, 
påtage  sig en potentiel  andel  af gældsbyrden  ved et sådant 
lån. En sådan  potentiel  andel  af gældsbyrden  ville  udgøres 
af en forpligtelse  til at fremskaffe  fremmed  valuta  til 
Fællesskabet  til betaling  af et eller  flere  afdrag  eller  eh 
eller flere  rentebetalinger,  hvis  den  låntagendé  medlems-
stat midlertidigt  skulle  være  ude  af stand  til at opfylde 
sine forpligtelser  i fremmed  valuta. 
3. Det  var Udvalgets  opfattelse,  at der skulle  oprettes  et 
system,  der kunne  opfylde  to kriterier:. 
a) sikre,  at betaling  af afdrag  og renter  på kapitalen  og af 
renterne  på gælden  til tredjelande  foretages  af Fælles-
skabet; 
b) der  skulle'lægges  loft  over  hver  medlemsstats  andel  i 
gældsbyrden  ved  genfinansiering  af hver  enkelt  finans-
operation. 
4. Systemet  skulle  fungere  på følgende  måde.  Hvis  en 
lånmodtagende  medlemsstat  skulle  være  ude  af stand  til at 
betale  alle  eller  nogle  af sine  skyldige  betalinger  i uden-
landsk  valuta,  skulle  følgende  foranstaltninger  iværksæt-
tes: 
a) hver  af de andre  medlemsstater  skulle  yde en midlerti-
dig finansiering  i fremmed  valuta  med  samme  sats, 
som dets  kvote  i det  eksisterende  kortsigtede 
monetære  støttesystem  udgør  af summen  af disse  sta-
ters kvoter  (*); 
b) hvis  en eller  flere  af disse  stater  (helt  eller  delvis) 
skulle  være  ude  af stand  til at erlægge  deres  andel  af 
genfinansieringen  på grund  af betålingsbalåncevanske-
ligheder  og/eller  en alvorlig  forværring  i deres  Valuta-
reserve  under  iagttagelse  af konsultation  med  og god-
kendelse  fra Fællesskabet,  skulle  de resterende  stater 
give midlertidig  adgang  til, at Fællesskabet  kan  dække, 
det manglende  beløb  ved  deres  midler,igen  i forhold 
til deres  respektive  kvoter,  men  under  iagttagelse  af 
den begrænsing,  at ingen  medlemsstat  kunne  forpligtes 
til at bidrage  med  større  beløb  end op til loftet. 
c) Skulle  der stadig  efter  ovennævnte  punkt  b) være  rest-
beløb",  som  ikke  er finansieret,  skulle  medlemsstater 
med betalingsbalancevanskeligheder  og/eller  forvær-
ring i valutareserven  alligevel  dække  dette  restbeløb  i 
forhold  til deres  kvoter  i det  kortsigtede  monetære 
støttesystem  (se 5 f) nedenfor). 
d) Loftet  over  hver  medlemsstats  andel  af finansieringen 
af gældsbyrden  skulle  være  det dobbelte  af den  andel, 
• dens  kvote  udgør  i det kortsigtede  monetære  støttesy-
stem,  udtrykt  i procent. 
(') De andele  medlemsstaternes  kvoter  udgør  i det kortsigtede  mqne-
tære støttesystem: 
Tyskland  22,02  % 
Det forenede  Kongerige  22,02  % 
Frankrig  22,02  % 
Italien  14,68  % Belgien/Luxembourg  7,34  % 
Nederlandene  7,34  % 
Danmark  3,30  % 
Irland  1,28% e) Under  alle  omstændigheder  skulle  det være  en regel,  at 
både  i tilfælde  af, at låntageren  oprindeligt  var ude  af 
stand  til at betale,  og i tilfælde  af, at andre  medlems-
stater  midlertidigt  fritages  for finansiering,  skulle  alle 
mulige  finansieringskilder  inden  for  eller  uden  for 
Fællesskabet  først  udtømmes. 
5. Kontrolsystemet  skulle  tilpasses  hver  enkelt  finans-
operation.  Herved  forstås  imidlertid,  at den  endelige  regel 
skal være,  at kontrolsystémet  i løbet  af hele  låneperioden 
fuldt  og helt  skal  omfatte  kontrol  med,  at den  låntagende 
medlemsstat  respekterer  de betingelser  om  økonomisk 
politik,  som  er en væsentlig  bestanddel  i låneaftalen.  Man 
kunne  imødese  følgende  system: 
a) I løbet  af den  afdragsfri  periode  for et lån fra Fælles-
skabet  til en medlemsstat,  hvor  dér kun  skal  opfyldes 
rentebyrder,  skulle  der gennemføres  halvårlig  kontrol 
af udviklingen  i de vigtigste  økonomiske  indikatorer, 
udviklingen  på betalingsbalancen  og bevægelserne  i 
debitorstatens  valutareserver. 
b) Når  det første  afdrag  så nærmer  sig,  skulle  der anven-
des et mere  intensivt  kontrolsystem,  således  at det kan 
sikres,  at der ikke  opstår  problemer  med  hensyn  til be-
taling  på forfaldsdagen  eller  -dagene. 
c) Skulle  det imidlertid  vise  sig,  at der  sandsynligvis  vil 
opstå  vanskeligheder,  skal  der i passende  tid før hver 
betalingsdato  foretages  en særlig  undersøgelse  af debi-
tormedlemsstatens  situation. 
d) Alle  kontrolforanstaltninger  under  a), b) og c) ovenfor 
vil blive  gennemført;  under  Kommissionens  auspicier 
og i samarbejde  med  Det  monetære  Udvalg  og Udval-
get af Direktionsformænd. 
e) I Jøbet  af den  særlige.undersøgelse  omhandlet  under  c) 
ovenfor  vil det blive  krævet,  at debitormedlemsstaten 
skal vise,  om det er ude  af stand  til (helt  eller  delvis) 
at opfylde  en betaling.  Hvis  den  særlige  undersøgelse 
viser,  at staten  er ude  af stand  til at opfylde  betalin-
gen, foreslår  Kommissionen  Rådet,  at det  træffer 
bekræftende  afgørelse  om en genfinansieringsordning 
som beskrevet  under  3 ovenfor.  Hvis  der  er alvorlig 
tviyl om,  hvorvidt  staten  er ude  af stand  til at opfylde 
betalingen,  kan  debitormedlemsstaten  henvende  sig til 
Rådet,  som  vil træffe  afgørelse,  efter  at Kommissionen 
har afgivet  udtalelse,  og efter  høring  af Udvalget  af 
Direktionsformænd.  Rådets  afgørelse  vil enten  blive 
truffet  ved enstemmighed  eller  ved  kvalificeret  flertal 
efter  Rådets  egen  afgørelse. 
f) Enhver  medlemsstat,  der  ønsker  at blive  midlertidige 
(helt eller  delvis)  fritaget  for sin forpligtelse  til genfi-
nansiering,  må give  oplysning  om sin stilling  i løbet  af 
den samme  undersøgelse  som  omhandlet  under  c) 
ovenfor,  og der  skal  anvendes  samme  procedure  for 
denne  anmodning  som  for den  oprindelige  debitorstats 
anmodnings  De kriterier,  fællesskabsmyndighederne  vil 
anvende  i vurderingen  af den  medlemsstat,  der ønsker 
at blive  helt  eller  delvis  midlertidigt  fritaget,  kan være 
. mindre  strenge  end  de kriterier,  der skal  anvendes  for 
så vidt  angår  den  oprindelige  debitorstat,  men  man  må 
tage hensyn  til, hvorvidt  andre  medlemsstater  er ved at 
nærme  sig lofterne.  » 
31. 7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/19 
g) Skulle  Rådet  bifalde  en genfinansieringsprocedure  som 
beskrevet  under  e) og f) ovenfor,  må man  tage  hensyn 
til, at der er opstået  en krisesituation,  og enhver  efter-
følgende  kontrolprocedure  vedrørende  den  oprindelige 
debitorstat  skal  forstærkes  betydeligt,  indtil  alle  de 
finansielle  forhold  er normale  igen. 
h) Hovedreglen  skal  være,  at den  første  tilbagebetaling 
eller genindsættelse  skal  foregå,  så snart  den  pågæl-
dende  medlemsstats  betalingsbalance  og valutareserve-
stilling  er forbedret  i tilstrækkeligt  omfang. 
V. AFSLUTTENDE  BEMÆRKNINGER 
1. Det  monetære  Udvalg  anser  ikke  sig selv  for kompe-
tent til at udtale  sig om spørgsmålet  om,  hvorvidt  Fælles-
skabet  kan  iværksætte  en låntagningsoperation  som  be-
skrevet  ovenfor  på basis  af artikel  235  i Rom-traktaten. 
Det anser  sig heller  ikke  for kvalificeret  til at besvare  alle 
spørgsmål  vedrørende  Fællesskabets  budget-  og bogførings-
procedure. 2. Det  har  i vidt  omfang  været  diskuteret,  hvilken 
værdienhed  der formelt  skulle  anbefales  for en første  låne-
operation.  Man  følte  imidlertid,  at dette  afhang  af udefra 
kommende  faktorer  og var et emne,  det var bedst  at over-
lade til forhandlingsorganet. 
Samtidig  bør det pointeres,  at det første  låns  værdienhed 
ikke indebærer,  at seriere  lån skal  have  samme  værdien-
hed, og i denne  sammenhæng  må det erindres,  at det er 
ønskeligt,  at man  efterhånden  når  en fælles  værdienhed 
inden  for Fællesskabet. 
3. Det  monetære  Udvalg  tror,  at låneoperationer  foreta-
get af Fællesskabet,  forudsat  de ikke  er ovenud  store,  vil 
kunne  realiseres.  Det  føler,  at bortset  fra et engagement 
fra Fællesskabets  side,  ville  det,  der er nødvendigt,  være 
offentlige  erklæringer  om,  at Rådet  har  truffet  en sådan 
afgørelse  enstemmigt,  og at der inden  for Fællesskabet  er 
iværksat  foranstaltninger,  således  at der sørges  for alle  be-
talingsandele. 
BILAG  111 
UDTALELSE  FRA  FORMANDEN  FOR  DET  MONETÆRE  UDVALG  TIL  20-KOMITEEN 
Jeg er blevet  anmodet  om at aflægge  rapport  om de ufor-
melle  drøftelser  — og jeg understreger  udtrykket  ufor-
melle  drøftelser  — som  finansministrene  fra EØF  har 
afholdt  den 22. og 23. april  i Zeist  vedrørende  guld. 
Inden  jeg aflægger  rapport  om resultatet  af drøftelserne, 
vil jeg gerne  gøre  det klart,  at de hverken  har resulteret  i 
en formel  beslutning,  for så vidt  angår  EØF-landene,  eller 
selv i et fast  forslag  til fremsættelse  i en bredere  interna-
tional  sammenhæng.  Hvad  der kom  ud af Zeist-mødet  var 
enighed  om visse  væsentlige  principper,  som  skal  undersø-
ges nærmere,  før de forelægges  EØF's  Ministerråd  på et af 
de kommende  møder.  Hvis  Rådet  på et senere  tidspunkt 
når til enighed  om en særlig  holdning,  kunne  den  videre 
fremgangsmåde  være  den,  at De europæiske  Fællesskaber 
fremsætter  et formelt  forslag  om,  hvorledes  guldspørgsmå-
let skal  gribes  an i perioden  indtil  reformen  af det interna-
tionale  valutasystem. 
I Zeist  har  ministrene  aftalt  to generelle  principper.  For 
det første  har de igen  fastslået,  at SDR  (de særlige  træk-
ningsrettigheder)  bør  være  det vigtigste  reserveaktiv  i det 
fremtidige  system,  og at ordninger  for guldet  i den  mel-
lemliggende  periode  ikke  bør  være  i uoverensstemmelse 
med dette  mål.  For  det  andet  har  de aftalt,  at sådanne 
midlertidige  ordninger  bør  sætte  valutamyndighederne  i 
stand  til effektivt  at udnytte  guldbeholdningerne  som  in-
strumenter  i den internationale  valutaudligning. Der var blandt  ministrene  enighed  om,  at en forhøjelse  af 
den officielle  guldpris  — selv  om  den  eventuelt  kunne 
tjene  det andet  mål  — ville  være  i uoverensstemmelse 
med det første.  For at mobilisere  guld  som  et internatio-
nalt reserveaktiv  har de aftalt  at: 
1. Valutamyndighederne  bør være  bemyndiget  til at købe 
og sælge  guld  indbyrdes  til en markedsbestemt  pris  og 
til at sælge  og købe  på det frie  marked.  Valutamyndig-
hederne  skulle  have  fuld  frihed  til at købe  og sælge 
guld og skulle  ikke  have  nogen  som  helst  forpligtelse  til 
at gå ind i særlige  transaktioner. 
2. Visse  delegationer  er af den  opfattelse,  at guldtransak-
tioner  med  det  frie  marked  ikke  — inden  for en vis 
periode  — vil føre  til en nettoforøgelse  af de samlede 
officielle  guldbeholdninger. 
3. For  at gennemføre  disse  principper  kan  flere  praktiske 
løsninger  tages  i betragtning.  Især  to blev  nævnt.  Den 
ene går  ud  på,  at valutamyndighederne  periodisk 
fastsætter  en minimums-  og en maksimumspris,  ud over 
hvilke  de ikke  vil sælge  henholdsvis  købe  på markedet. 
Den anden  består  i oprettelsen  af en stødpudebehold-
ning under  ledelse  af en befuldmægtiget,  som  af valuta-
myndighederne  ville  få til opgave  at sælge  eller  købe 
på markedet  for at sikre  ordnede  forhold  på det  frie 
guldmarked. 
Nr. C 174/20 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.7.  75 
4. Disse  ordninger  skulle  indføres  midlertidigt  og skulle 
tages  op til fornyet  overvejelse  i lyset  af den  erfaring, 
som var  indhøstet  efter  f.eks.  et års forløb. 
Afsluttende,  hr. formand,  vil jeg gerne  endnu  en gang  un-
derstrege,  at ovenstående  ikke  er et forlsag  fra EØF,  men en rapport  om et foreløbigt  stadium  i drøftelserne.  Mini-
strene  har  tilladt  os at afgive  denne  rapport  for så tidligt 
som muligt  at underrette  Dem  om,  i hvilken  retning  enig-
hed mellem  EØF-landene  kan  opnås.  De forventer,  at de 
deputerede  fortolker  oplysningerne  i lyset  af det,  jeg netop 
har fremført. 
BILAG  IV 
RAPPORT  FRA  ARBEJDSGRUPPEN  VEDRØRENDE  MARKEDET  FOR  VÆRDIPAPIRER 
Almindelig  oversigt 
Gennem  størstedelen  af året  blev  alle  kapitalmarkeder, 
både  nationale  og internationale,  påvirket  af betydelige 
udsving  i internationale  kapitalbevægelser,  der  fandt  sted 
som følge  af stigningen  i oliepriserne:  inflationsrater,  der 
nåede  højere  op end  nogensinde  før i fredstid,  enorme  be-
talingsbalanceoverskud  i de olieproducerende  lande,  og 
tilsvarende  underskud  i de olieforbrugende  lande.  Den 
øjeblikkelige  konsekvens  på kapitalmarkedet  var en hurtig 
og konstant  stigning  i rentesatserne,  særlig  på kortfristede 
papirer,  som  ofte  lå højere'  end  renten  på langfristede 
papirer,  i de første  10 måneder  af året. 
Under  disse  betingelser  var der  mangel  på kapital  til mar-
kedet,  idet  udlånerne  ved  udsigten  til inflation  foretrak  at 
holde  sig likvide,  samtidigt  med,  at låntagerne  udviste  en 
udsædvanlig  tilbageholdenhed  med  hensyn  til at optage 
langfristede  lån til høje  rentesatser. 
Denne  »anormale«  rentestruktur,  hvor  de kortfristede  sat-
ser lå højere  end  de langfristede  i lange  perioder  (på  et 
tidspunkt  steg  satsen  på 6-månedersdollars  til 14 %) bevir-
kede,  at markedets  udlånere  foretrak  kortfristede  investe-
ringer.  Dette  gav  sig udslag  i den  meget  ringe  mængde  ob-
ligationsudstedelser  på mellemlang  og lang  sigt  i de fleste 
lande  og den  tilsvarende  store  mængde  banklån  i Euro-
valuta  (»roll-over  «-kreditter). 
En anden  fremgangsmåde,  som  blev  benyttet  i finans-
kredse  i et forsøg  på at genoplive  markedet,  var anvendel-
sen af flydende  rentesatser,  endog  på obligationslån,  på 
grundlag  af et tidligere  valgt  6-måneders  gennemsnit 
(sædvanligvis  Londons  Inter-Banksats),  med  en overkurs 
(»spread«)  varierende  med  låntagerens  anseelse  og lånets 
løbetid.  Men  selv  med  en ekstra  sikkerhed  i form  af en 
garanteret  mindstesats  var  der  ingen  større  forbedring  på 
markedet. 
Først  henimod  slutningen  af fjerde  kvartal  var der tegn  til 
en »normalisering«  af markederne,  med  en stigning  i 
mængden  af obligationsudstedelser  og en sænkning  i ren-
tesatserne. Tendenserne  for rentesatserne  var ikke  ens i alle  medlems-
staterne,  idet  visse  lande  nåede  toppen  før  andre,  og 
havde  et efterfølgende  fald  mod  årets  udgang.  Dertil  kom-
mer,  at stigningens  omfang  varierede  betydeligt  fra land  til 
land,  således  at forskellen  mellem  rentesatserne  blev 
endnu  større.  Generelt  kan  det  siges,  at landene  med  de 
mindste  stigninger  nåede  toppen  tidligere,  Tyskland  i 
oktober  med  10,9  %, og Frankrig  i juni  med  12%.  Lan-
dene  med  de største  stigninger  har  enten  endnu  ikke  nået 
toppen  eller  nåede  den  først  i december  (Det  forenede 
Kongerige  og Irland  med  over  17 % på langfristede  obli-
gationer),  selvom  de kortfristede  satser  i disse  to lande 
har ligget  en del under  de langfristede  satser,  og hældnin-
gen på forrentningskurven  til tider  har  været  usædvanligt 
stejl. 
Udstedelsesmængden  varierede  betydeligt  fra land  til land. 
I de fleste  lande  var der  tale  om et fald  i de udstedte  be-
løb. I Frankrig,  Italien  og Det  forenede  Kongerige  var fal-
det temmelig  alvorligt:  I andre  lande  var resultatet  i fjerde 
kvartal  trods  et fald  i de første  9 måneder  tilstrækkeligt 
til, at der  var  en lille  stigning  i 1973  som  helhed  (Dan-
mark). 
Aktiemarkederne  påvirkedes  i alle  lande  af den  fremher-
skende  økonomiske  situation  og den  almindelige  usikker-
hed. I alle  lande  var  der  et fald  i aktieindekset  i løbet  af 
året,  men  faldets  omfang  og graden  af bedring  mod  slut-
ningen  af året  var meget  forskellig.  I Tyskland  var faldet  i 
aktiekursindekset  mindst  set over  hele  året,  idet  det bedre-
des i fjerde  kvartal  og atter  nåede  op på det  niveau,  som 
det havde  i slutningen  af december  1973.  Der  var  også  3 
lande,  hvor  der  fandt  en indeksstigning  sted  i årets  første 
del. I Tyskland  og Nederlandene  skyldtes  dette  en forhas-
tet tro  på,  at oliekrisens  første  virkninger  var  overstået, 
og at tilbagegangen  ikke  ville  blive  så alvorlig.  Da det 
viste  sig,  at den  økonomiske  situation  faktisk  blev  forvær-
ret, faldt  indekset  uafbrudt  indtil  tredje  kvartal.  I Italien 
skyldtes  stigningen  i indekset  i første  kvartal  (op  til 16 
points  mellem  januar  og april)  en tro på, at erhvervelse  af 
stamkapital  ville  betyde  et værn  mod  inflationen.  Da den 
senere  udvikling  viste,  at dette  ikke  var tilfældet,  faldt  in-
dekset  betydeligt  i resten  af året.  I Det  forenede  Konge-
rige,  Irland  og Belgien  var  tendensen  hele  tiden  nedadgå-
ende.  I Frankrig  var faldet  konstant,  men  der  viste  sig en 
vis bedring  i fjerde  kvartal. 
31. 7. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/21 
Nationale  markeder 
I Tyskland  var  markedet  meget  trykket  i de første  tre 
kvartaler,  men  efter  at Bundesbank  i oktober  tog skridt  til 
at lempe  den restriktive  kreditpolitik,  bedredes  situationen 
betydeligt,  idet  investorerne  forventede,  at der ville  ske et 
fald i rentesatserne.  I forhold  til forrige  år har det været 
en betydelig  ændring,  at private  husholdninger  har udvist 
almindelig  tøven  med  hensyn  til investeringer  i langfri-
stede  obligationer  som  følge  af den  voksende  økonomiske 
usikkerhed,  hvorved  aktiviteten  på obligationsmarkedet 
især koncentreredes  hos  bankerne.  Et andet  karakteristisk 
træk var  begrænsningen  af nye  udstedelsers  løbetid 
(5—7  år). 
I årets  første  kvartal  var  der  lav aktivitet  og samtidigt 
kursfald  og rentestigninger.  Dette  fulgtes  af en stærk  ten-
dens  hos offentligheden  til at erhverve  kortfristede  likvide 
aktiver  i stedet  for langfristede  papirer.  Denne  markedssi-
tuation  ændredes  ikke  fundamentalt  i de følgende  måne-
der. Efter  foranstaltninger  mod  slutningen  af oktober  med 
henblik  på at lette  likviditeten,  bedredes  markederne  bety-
deligt  i fjerde  kvartal,  og den  endelige  mængde  nettoud-
stedelser  i året  1974  som  helhed  på 26 700 millioner  DM 
svarede  omtrent  til 1973-mængden  på 26 800 millio-
ner DM. 
Ved begyndelsen  af andet  kvartal  foretog  Bundesbank 
store  indgreb  for at begrænse  rentesatsernes  stigning,  fordi 
en yderligere  stigning  ansås  for uønsket,  af konjunkturelle 
årsager,  men  obligationsrenten  steg  yderligere  til 10,9  % i 
juni, og stabiliseredes  så omkring  dette  niveau  indtil  okto-
ber. Den  24. oktober  indledtes  med  de af Bundesbank  be-
budede  forholdsregler  en periode  med  faldende  rente,  og 
denne  lå ved årets  udgang  på 9,4 %. 
Mængden  af DM-udstedelSer  i udlandet  var ringe  i årets 
første  halvdel,  fordi  forskellen  mellem  renten  på disse  ob-
ligationer  og renten  på indenlandske  obligationer  mind-
skedes,  og i maj  og juni  endog  var omvendt.  I årets  sidste 
halvdel  forøgedes  omsætningen  efter  en udvidelse  af ren-
teforskellene.  Uanset  forskellen  atter  indsnævredes  i tredje 
kvartal,  var der en betydelig  bedring  i fjerde  kvartal,  med 
udstedelser  på 643  millioner  DM  ,og en rente  på ca. 1 % 
mere  end  for  indenlandske  obligationer.  Den  samlede 
udstedelsesmængde  lå på ca. 1/i af forrige  års udstedelser, 
d.v.s.  637 millioner  DM  mod  2 571 millioner  DM  i 1973. 
For aktiemarkedet  var året  også  utilfredsstillende,  skønt 
faldets  omfang  var mindre  end  i andre  centre.  Aktiekurs-
indekset  faldt  fra 127  i januar  til 106  i begyndelsen  af 
oktober,  hvilket  var det laveste  siden  oktober  1967,  men 
henimod  slutningen  af året  blev  stemningen  mere  tillids-
fuld,  og indekset  nåede  næsten  det niveau,  det havde  et år 
tidligere.  Mængden  af aktieemissioner  (til markedskurser) 
var omtrent  den samme  som  i 1973. 
I Frankrig  var resultatet  i størstedelen  af året  generelt  util-
fredsstillende  på grund  af nogle  meget  dårlige  resultater 
for året  som  helhed,  og på grund  af en fuldstændig  afbry-
delse  på 5 uger  i juli og august.  Den  samlede  bruttoudste-
delse  var ca. Vs mindre  end i 1973,  d.v.s.  22 550 millioner ffr. sammenlignet  med  34 640 millioner  ffr. det foregående 
år. Især  i de første  tre kvartaler  var resultaterne  markant 
dårligere  end i det foregående  år. 
For så vidt  angår  de udstedende  institutioner,  karakterise-
redes  markedet  af en næsten  fuldstændig  mangel  på akti-
viteter  fra offentlige  virksomheder  i de første  tre kvartaler, 
og fra finansielle  institutioner  i andet  og tredje  kvartal.  De 
foretrak  i betragtning  af forholdene  på det indenlandske 
marked  at vende  sig mod  de internationale  markeder. 
Heri fik de støtte  af myndighederne,  hovedsageligt  på 
grund  af det vigende  indenlandske  marked,  men  også  af 
hensyn  til. betalingsbalancen.  Dette  forhold  var til fordel 
for private  virksomheder,  som  stod  for  størstedelen  af 
aktiviteterne  i denne  periode  og nåede  op på en samlet 
mængde  på 8 170 millioner  ffr.  i , året som  helhed.  Akti-
vitetsbedringen  i fjerde  kvartal  bevirkede,  at de finansielle 
institutioner  og de offentlige  virksomheder  igen  viste  sig 
på det indenlandske  obligationsmarked. 
Renteudviklingen  afspejlede  også  tendenserne  på obliga-
tionsmarkedet,  og ligeledes  på de internationale  markeder. 
Fra årets  begyndelse  og frem  til juni  steg  renten  hurtigt  fra 
9,40 til 11,30  for offentlige  udstedende  institutioner  (for 
private  udstedende  institutioner  var  satserne  ca. 0,5  % 
højere).  I tredje  kvartal  lå de stabilt  omkring  11,50,  med 
et let, men  regelmæssigt  fald  fra slutningen  af kvartalet, 
indtil  der i fjerde  kvartal  igen  indtrådte  mindre  spændin-
ger. Ved  årets  udgang  lå bruttorentesatseme  på det 
sekundære  marked  på 11,21  for offentlige  papirer  og 11,90 
for papirer  i den private  sektor,  sammenlignet  med  10,21 
og 10,47  ved  begyndelsen  af året.  De nominelle  satser 
fulgte  tendenserne  på det sekundære  marked,  og ved årets 
udgang  lå de på 11,3  % (den  offentlige  sektor)  og 12 % 
(den private  sektor),  svarende  til en stigning  på henholds-
vis 1,9 points  og 2,4 points. 
Mængden  af aktieemissioner  lå en smule  over  1973-niveau-
et på trods  af et meget  ringe  aktivitetsniveau  i tredje 
kvartal.  Dette  opvejedes  af et rimeligt  emissionsniveau  i 
andet  kvartal  (i modsætning  til en temmelig  ringe  mæng-
de obligationsudstedelser  i samme  kvartal),  og af en væ-
sentlig  bedring  i fjerde  kvartal,  i lighed  med  de fleste  an-
dre centre.  Aktiekursindekset  afspejler,  i hvor  stort  omfang 
børsen  i Paris  delte  den  verdensomspændende  nedgang  i 
aktiemarkedsaktiviteten,  indet  det faldt  med  ca. 40 points 
mellem  januar  og september,  men  bedredes  en smule,  såle-
des at det ved årets  udgang  lå ca. 30 points  lavere,  et fald 
fra 92 til 59. 
Udviklingen  på det  italienske  obligationsmarked  har  i 
meget  høj grad  været  påvirket  af de skattereformer,  som 
trådte  i kraft  den 1. januar,  af en restriktiv  kreditpolitik, 
og af inflationstendensen.  Den  offentlige  efterspørgsel 
efter  obligationer  var uhyre  ringe  gennem  hele  året.  Den 
tiltagende  inflation,  forventningen  om højere  rentesatser, 
og forskellen  mellem  renten  på kortfristede  og langfristede 
papirer  var alle  medvirkende  årsager  til, at investorerne 
foretrak  mere  likvide  former  for investeringer.  Der  var 
meget  få nye  udstedelser  i årets  første  tre kvartaler,  og 
den samlede  nettomængde  på 5 173 000 millioner  lire  lå 
ca. 50 % lavere  end  i 1973  (10  476 000 millioner  lire). 
Dette  tal blev  kun  nået,  fordi  der blev  foretaget  et stort 
antal  nye  udstedelser  i sidste  kvartal  (4 525 000 millioner 
Nr. C 174/22 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.7.75 
lire).  Handelen  med  de internationale  markeder,  omfat-
tende  1 855 000 millioner  lire,  nåede  næsten  op på 1973-
niveauet  på 1 900 000 millioner  lire,  selv  om den  var kon-
centreret  på første  halvdel  af året.  Det bratte  fald  i inden-
landske  udstedelser,  som  fandt  sted  i første  kvartal,  skyld-
tes næsten  udelukkende  den  koncentration  af udstedelser 
på sidste  kvartal  af 1973,  som  fandt  sted  for at undgå 
højere  skattebyrder  for obligationer  udstedt  efter  .1. januar 
1974  som  følge  af den  skattereform,  som  trådte  i kraft 
samme  dato.  Markederne  havde  fastsat  et meget  lavt 
aktivitetsniveau,  skønt  der blev  taget  skridt  til at tiltrække 
privat  kapital  til markedet,  f.eks.  gennem  varierende  rente-
satser,  afkortelse  af løbetiderne  og klausuler  vedrørende 
fremskyndet  indfrielse.  Under  disse  forhold  optoges 
næsten  det samlede  beløb  af hvert  lån af banksystemet,  til 
dels på grund  af forlængelsen  af de bestemmelser,  hvoref-
ter kreditinstitutionerne  var forpligtede  til at investere  en 
vis procentdel  af deres  midler  i obligationer. 
Renten  udviste  en opadgående  tendens  i løbet  af året,  fra 
ca. 7,5 % i januar  og februar  til 11 % i juni,  og den  steg 
yderligere  til ca. 12 % i oktober  og 12,7  % ved  årets 
udgang  i december.  Denne  rentestigning,  som  ledsagedes 
af en rentestruktur,  hvor  satserne  på kort  sigt til stadighed 
har ligget  over  satserne  på mellemlang  og lang  sigt,  bidrog 
ligeledes  til, at offentligheden  i så høj  grad  foretrak  li-
kvide  midler. 
Mængden  af emitterede  aktier  faldt  til et endnu  lavere 
niveau  end  obligationsudstedelserne,  idet  den beløb  sig til 
mindre  end en tredjedel  af den  mængde,  der emitteredes  i 
1973  (620  000 millioner  lire i stedet  for 1 983 000 lire). 
Aktiekursindekset  var i stadig  stigning  indtil  april,  og steg 
fra 169  til 185,  faldt  så til 115  ved  årets  udgang,  hvor 
usikkerheden  med  hensyn  til den  økonomiske  udvikling 
og virksomhedernes  udsigter  til overskud  gjorde  investo-
rerne  tilbageholdende. 
I Det  forenede  Kongerige  bevirkede  2 parlamentsvalg  og 
tre finanslovforslag,  at markederne  var  urolige  gennem 
hele året,  skønt  der  var  perioder,  hvor  markederne  var 
ganske  stabile. 
Nettoudstedelserne  faldt  ganske  betragteligt.  Ved  begyn-
delsen  af året,  hvor  kurserne  faldt  og renten  steg,  blev  der 
indgået  betydelige  handler  med  regeringspapirer  på mel-
lemlang  og lang  sigt,  og der blev  udstedt  nye  statsgælds-
obligationer  på mellemlang  sigt for at opsuge  ledige  penge 
(Treasury  tap stock  issue).  Denne  situation  holdt  sig ind i 
andet  kvartal,  hvor  der igen  fandt  betydelige  handler  sted, 
og der  udstedtes  nye  kortfristede  og langfristede  »tap«-
papirer,  på trods  af en afmatning  på markedet  i løbet  af 
maj og juni.  I tredje  kvartal  svingede  markederne  under 
indflydelse  af variationer  i den  økonomiske  udvikling,  og 
der udstedtes  kun  enkelte  nye  papirer,  selv  om kurserne 
på alle  guldrandede  papirer  steg  som  helhed  i hele  peri-
oden.  Markedet  var stabilt  i september,  men  blev  derefter 
meget  vigende,  fordi  parlamentsvalget  i oktober  og finans-
lovforslaget  i november  ikke  bidrog  væsentligt  til at bort-
vejre  følelsen  af usikkerhed,  og selv  om der viste  sig en let 
bedring  ved  slutningen  af november,  var  efterspørgslen 
efter  papirer  ringe. Obligationsrenten  var opadgående  i løbet  af hele  året,  og 
det samme  var de fleste  andre  rentesatser.  Renten  på lang-
fristede  regeringspapirer  lå ved  årets  begyndelse  på ca. 
13 %, steg  til ca. 14 % i marts  og videre  til 16 % i okto-
ber, og lå ved  årets  slutning  på over  17 %, skønt  renten 
på kortfristede  papirer  forsat  lå på mellem  12 og 13 %. 
Rentestrukturen  var »normal«,  idet  de kortfristede  satser 
var lavere  end de langfristede  gennem  hele  året. 
Markedet  for stamaktier  havde  et meget  dårligt  år, idet 
aktiekursindekset  faldt  jævnt  indtil  11. december,  hvor  det 
nåede  150,4,  dvs.  dets  laveste  niveau  i 20 år. Ved  årets 
udgang  lå det på 161,4,  et fald  på 70 % fra dets  maksi-
mum  i maj  1972  på 543,6,  og et fald  på 51 % i 1974,  sam-
menlignet  med  et fald  på 33 % i 1973. 
Aktiviteten  var usædvanligt  trykket  gennem  hele  året,  især 
i de første  tre kvartaler,  skønt  slutmængden  af nye  emis-
sioner,  136  millioner  £, ikke  lå bemærkelsesværdigt  un-
der 1973-resuItatet  (162  millioner  £). Dette  forholdsvis 
gunstige  resultat  skyldes,  at der i fjerde  kvartal  blev  fore-
taget  en emission  svarende  til omtrent  halvdelen  af den 
samlede  mængde. 
Begivenhederne  på det irske  kapitalmarked  svarede  nøje 
til situationen  på det engelske  kapitalmarked. 
Der var en ret stærk  og jævn  efterspørgsel  efter  irske  rege-
ringspapirer  gennem  hele  året,  og de blev  hvert  kvartal 
udstedt  nye trancher  af eksisterende  papirer  med  forskellig 
løbetid.  Disse  generelle  tendenser/  hvor  tydelige  de end 
måtte  være,  skjuler  udsving  i det faktiske  salg  af papirer  i 
løbet  af året.  Første  kvartal  startede  godt,  men  markedet 
blev senere  vigende,  da kurserne  på langfristede  papirer 
faldt,  og nettoresultatet  for hele  kvartalet  lå betydeligt  un-
der samme  kvartal  året  før.  Markedet  holdt  sig ret støt  i 
hele andet  kvartal,  hvorefter  kurserne  faldt  let i juli og 
august  i forhold  til niveauet  i slutningen  af juni,  og det 
bevirkede,  at salgsaktiviteten  var  særdeles  livlig  i disse 
måneder.  Denne  tendens  holdr  sig imidlertid  ikke,  og i 
den resterende  del af året  faldt  kurserne  på papirer  på 
mellemlang  og lang  sigt  til stadighed  på grund  af æng-
stelse  med  hensyn  til de fremtidige  tendenser  for rentesat-
serne,  som  var steget  stærkt,  til 15 % i oktober  og 17 % i 
november  (for  langfristede  papirer)..  Denne  tendens  mild-
nedes  i december,  hvor  der blev  udstedt  nye  trancher  for 
at tilfredsstille  den  tilbagevendende  efterspørgsel  efter 
papirer. 
Renteudviklingen  lå tæt  op ad udviklingen  i Det  fore-
nede  Kongerige,  og tendensen  var opadgående  i løbet  af 
året. Ved  begyndelsen  af året  var rentesatsen  for langfri-
stede  papirer  stadig  stigende  i forhold  til det foregående 
år, og i marts  lå renten  på mellem  12,5  % og 14 %. I an-
det kvartal  blev  spredningen  større,  og renten  på papirer 
på kort  og mellemlang  sigt  blev  mindre,  medens  den  på 
papirer  på lang  sigt blev  større  og ved slutningen  af juni  lå 
på 12—14,5  %. Denne  tendens  fortsatte  indtil  fjerde  kvar-
31.7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/23 
tal, hvor  langfristede  satser  blev  endnu  højere,  med  en 
rente  på mellem  12 og 15,5  % i oktober,  og steg  til mellem 
13 og 17 % ved  årets  udgang. 
Den irske  og engelske  fondsbørs  er nu slået  sammen,  og 
tendenserne  fulgte  derfor  det samme  mønster.  Ligesom  i 
Det forenede  Kongerige,  faldt  aktiekursindekset  jævnt 
gennem  året  fra 234,0  til 119,0. 
I Nederlandene  har  resultatet  på kapitalmarkederne  været 
afgjort  bedre  end  i 1973  hvad  angår  den  samlede  låne-
masse:  3 715 millioner  gylden  i forhold  til 1 938 millioner 
i offentlige  udstedelser.  Nettobeløbet  for privatplacerede 
lån steg  fra 11 100 millioner  gylden  i 1973  til 12 500 mil-
lioner  i 1974.  Der  foreligger  ingen  detaljerede  oplysninger 
om bruttostrømmen;  Bank  voor  Nederlandsche  Gemeen-
ten udstedte  lån med  en løbetid  på 5 år og derover  til et 
samlet  beløb  af 3 160 millioner  gylden  (1973:  2 515 millio-
ner gylden). 
Der var ret livlig  efterspørgsel  efter  kapital  gennem  hele 
perioden,  især  fra  offentlige  institutioner  og fra  ikke-
bankmæssige  foretagender  i den  private  sektor.  Det  var 
imidlertid  ikke  altid  let at finde  afséetning  for udstedel-
serne,  og for at imødekomine  de privat  investorers  ønske 
om kortfristede  obligationer,  var  det  nødvendigt  at 
afkorte  obligationsudstedelsernes  løbetid.  Det blev  ret van-
skeligt  at placere  obligationer  med  25 års løbetid  hos  pri-
vate,  selv  om der fandt  flere  rentestigninger  sted.  I løbet  af 
fjerde  kvartal  var der dog  en mærkbar  bedring  som  følge 
af"forventninger  om,  at rentesatsen  på langfristede  papirer 
havde  nået  toppen.  Dette  gav  sig udslag  i et meget  aktivt 
marked,  både  for offentlige  udstedelser  og for privatplace-
rede obligationer. 
I overensstemmelse  med  de internationale  rentetendenser 
og den stadige  inflation  steg  renten  på langfristede  papirer 
uafbrudt  i årets  syv første  måneder,  hvilket  var en fortsæt-
telse af den  tendens,  som  allerede  havde  vist sig i de sidste 
måneder  af 1973.1  begyndelsen  forstærkedes  dette  forhold 
ved, at institutionelle  investorer  tøvede  med  at investere 
med de gældende  rentesatser  på langfristede  papirer,  og 
ved den  store  efterspørgsel  der var efter  kapital,  især  fra 
offentlige  myndigheders  side.  Ved  aprils  begyndelse  var de 
steget  til over  10 % og derefter  til 11,5  % på 25-års  lån i 
juli. Renten  på det  sekundære  marked  fulgte  denne  ten-
dens,  og steg  fra 9,01  i december  1973,  og nåede  op på ca. 
10,4 i august.  Derefter  begyndte  satserne  så småt  at falde, 
og mod  årets  slutning  tog rentefaldet  fart,  med  afkast  på 
ned til 9,1 % i december  (et fald  på 1,3 points). 
Den stigning  i forskellen  mellem  renten  på privatplacere-
de papirer  og renten  på obligationer,  som  skete  i de første 
kvartaler  som  et resultat  af udlandets  voksende  interesse 
for obligationer  lydende  på gylden,  efterfulgtes  i de sidste 
måneder  af en reduktion,  hvor  renten  på privatplacerede 
papirer  faldt  ca. 1,6 %,. 
Fra den  1. februar  blev  det lukkede  obligationskredsløb 
(»0-Gylden«)  ophævet,  og efter  andet  kvartal  var der stor 
efterspørgsel  fra udlandet  efter  investeringer  i gylden  i 
form  af obligationer  lydende  på gylden  med  fast  rente  og 
efter  kortfristede  gældsbeviser  lyderide  på gylden.  Efter  at udstedelsesaktiviteten  faktisk  var  hørt  helt  op i første 
kvartal,  genoptoges  den  i andet  og tredje  kvartal,  med 
udstedelser  på ca.  300  millioner  gylden  i hvert  kvar-
tal, og 400 millioner  gylden  i fjerde  kvartal. 
Aktiemarkedet,  der traditionelt  ikke  spiller  nogen  særlig 
rolle  som  kapitalkilde,  viste  ligeledes  ringere  resultater  end 
i 1973,  og aktiekursindekset  faldt  fra 108  til 88 i denne 
periode. 
Som følge  af det store  antal  obligationer,  som  kredit-  og 
hypotekforeningerne  i Danmark  udbød,  afspejles  tenden-
serne  på dette  marked  af de kurs-  og rentebevægelser  på 
det sekundære  marked,  som  fulgte  efter  forandringerne  i 
kapitaludbudet  og -efterspørgslen,  især  til byggearbejder. 
Igennem  hele  året  stabiliseredes  udstedelsesmængden  på 
det høje  niveau,  som  var nået  efter  de betydelige  stignin-
ger, der havde  fundet  sted  hvert  år fra 1970  til 1973.  Den 
samlede  bruttoudstedelsesmængde  lå en smule  over  1973-
niveauet. 
I første  halvdel  af året  var obligationsmarkedet  imidlertid 
udsat  for stort  pres:  tiltagende  inflation,  stram  likviditet 
for bankerne  og økonomien  som  følge  af de monetære 
myndigheders  restriktive  kreditpolitik;  alt dette  bevirkede, 
at der trods  store  opkøb  fra Nationalbankens  side  fandt  et 
betydeligt  kursfald  sted  på obligationer.  Gennemsnitsren-
ten på alle  cirkulerende  obligationer  steg  fra 14 % i januar 
til 15,3  % i marts,  og til en rekordhøjde  på 17,7  % ved 
begyndelsen  af august. 
Ved slutningen  af august  indtrådte  imidlertid  en udtalt 
ændring  i markedssituationen,  med  et fald  i satserne  på 
både  langfristede  obligationer  og  på  pengemarkedet. 
Denne  situation  afspejlede  faldet  i nybyggeriet  af beboel-
seslejligheder  samt  forbedringen  i likviditetssituationen  for 
bankerne,  som  genoptog  købeaktiviteten,  efter  at de i an-
det kvartal  havde  været  nettosælgere,  og Nationalbanken 
blev nettosælger  igen.  Ved  udgangen  af september  var 
renten  faldet  til under  16%.  Kursstigningerne  fortsatte 
gennem  fjerde  kvartal,  og ved  periodens  udgang  var ten-
ten faldet  til 14,5  %. Udenlandske  opkøb  af obligationer 
lydende  på danske  kroner,  som  reguleredes  af en kvota-
ordning,  var beskedne  gennem  hele  året,  og i de første  ni 
måneder  oversteg  salget  kun  i meget  ringe  omfang  tilbage-
købene.  Fra  1. december  frigaves  udenlandske  opkøb  af 
danske  obligationer  fuldstændigt. 
Aktiemissionerne  var beskedne  i løbet  af året.  Aktiekurs-
indekset  havde  en nedadgående  tendens  i november  fra 
188 til 133,  men  bedredes  en smule  i december,  til 147. 
Det var  en smule  vanskeligere  at afsætte  udstedelser  på 
det belgiske  kapitalmarked  i 1974  end i 1973,  især  i andet 
og tredje  kvartal,  selv  om den  samlede  mængde  bruttoud-
stedelser  nåede  op på 273  000 millioner  bfr.  sammenlignet 
med 267  000 millioner  bfr.  året  før.  Men  der var et fald  i 
nettomængden  af udstedelser  (134  000 millioner  bfr.  sam-
menlignet  med  143  000 millioner  bfr.  i 1973),  og dette  kan 
forklares  ved en betydelig  stigning  i de beløb,  som  staten 
anvendte  til kontraktmæssig  indfrielse  og til både  endelige 
og delvise  indfrielser.  Nettomængden  af »tap«-udstedelser 
lå imidlertid  betydeligt  højere. 
Nr. C 174/24 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 7. 75 
I årets  første  halvdel  var staten  aktiv  på markedet  ved to 
lejligheder.  Placeringen  af lånet  i februar  gik let,  men 
lånet  i maj  havde  ikke  samme  succes.  Efter  en bedring  af 
lånevilkårene  og en stigning  i rentesatsen  til 10 % (1 % 
højere  end maj-lånet)  for et lån i september,  som  optoges 
forholdsvis  nemt,  var markedet  mere  villigt  i fjerde  kvar-
tal. 
I årets  første  8 måneder  steg  rentesatserne  jævnt,  men  i 
september  stabiliseredes  de til en vis grad,  og dette  for-
hold fortsatte  indtil  årets  udgang.  Renten  på offentlige 
udstedelser  på det sekundære  marked  lå ved årets  begyn-
delse  på 7,92,  steg  til 9,26  i september,  men  faldt  igen  til 
9,0 i december,  medens  renten  på private  udstedelser  steg 
fra 8,5 til 11,9  i oktober  for derefter  at falde  til 11,0  i de-
cember.  De nominelle  satser  for  offentlige  udstedelser 
nåede  et maksimum  på 10 % i september,  og lå på dette 
niveau  indtil  årets  udgang. 
Aktiemarkedet  havde  et rimeligt  godt  år, og den  samlede 
mængde  af nye missioner  i de første  ni måneder  var større 
end i 1973.  Aktiviteten  var imidlertid  ringe  i fjerde  kvar-
tal, således  at det samlede  årsresultat  for 1974  var dår-
ligere  end i både  1972  og 1973. 
Aktiekursindekset  fulgte  den samme  tendens  som  i de fle-
ste andre  lande,  og faldt  med  35 points  gennem  hele  året, 
fra 164  ved slutningen  af december  1973  til 129  ved slut-
ningen  af december  1974. 
Under  hensyntagen  til den  store  forskel  mellem  rentesat-
serne  på pengemarkedet  og satserne  på langfristede  papi-
rer, besluttede  myndighederne  i Luxembourg  at forbyde 
alle udstedelser  i løbet  af årets  første  ni måneder,  både  in-
denlandske  udstedelser  og almindelige  udenlandske  udste-
delser.  I august  forbedrede  bankerne  betingelserne  for pla-
ceringer  på mellemlang  og lang  sigt,  og dette  fulgtes  af et 
fald i satserne  på pengemarkedet  og dermed  en afslutning 
af denne  periode  med  stram  likviditet.  Som  et resultat 
heraf  gav  niyndighederne  i oktober  tilladelse  til en prø-
veudstedelse  fra Det  europæiske  Kul-  og Stålfællesskab. 
Denne  fulgtes  af et lidt større  lån fra Den  europæiske  In-
vesteringsbank  i november  og et lån fra Europarådet  i de-
cember.  Den  samlede  udstedelse  lydende  på lfr. kom  såle-
des op på 1100  millioner  sammenlignet  med  2 700 millio-
ner lfr. i 1973. 
Selv om dette  lille  beløb  blev  opslugt  forholdsvis  let på 
markedet,  holdt  myndighederne  på,  at det  oprindeligt 
fastlagte  loft  skulle  overholdes,  for at der  kunne  være 
tilstrækkelig  kapital  ledig  til en genoplivning  af det 
sekundære  marked. 
Renten  på det sekundære  marked  var ret stabil  hele  året 
og nåede  sit højeste  punkt  ved slutningen  af tredje  kvartal 
for derefter  at falde. 
Internationale  obligationsmarkeder 
De væsentlige  forandringer  i den  globale  strøm  af fina-
sielle  midler  og i de fleste  handelslandes  betalingsbalancer, som fandt  sted  som  et resultat  af olieprisstigningen  og det 
deraf  følgende  overskud  i de olieproducerende  lande  og 
underskud  i de fleste  olieimporterende  lande,  bevirkede, 
at de internationale  obligationsmarkeder  påvirkedes  i 
alvorlig  grad  i løbet  af perioden. 
I årets  første  ni måneder  var  der  en udbredt  tendens 
blandt  investorer  til at foretrække  kortfristede  likvide  in-
vesteringer.  Dette  fremgår  af det store  antal  roll-over  kre-
ditter,  der tildeltes  på bekostning  af almindelige  obliga-
tionsudstedelser.  I virkeligheden  står  mængden  af roll-over 
kreditter  (af konsortier  udbudte  banklån  i Euro-valutaer)  i 
omvendt  forhold  til mængden  af obligationsudstedelser.  I 
årets  to første  kvartaler  var roll-over  kreditterne  henholds-
vis 17 og 26 gange  så store  som  obligationsudstedelserne.  I 
tredje  kvartal  var dette  tal faldet  til 15, og i fjerde  kvartal, 
hvor  obligationsmarkedet  bedredes,  var roll-over  kredit-
terne  kun  tre gange  så store  som  obligationsudstedelsen. 
Det samlede  beløb  var ca. 30 000 millioner  S, d.v.s.  en 
stigning  på 30 % i forhold  til 1973,  hvor  der dog  var en 
stigning  på 400 % i forhold  til 1972. 
Den generelt  dårlige  situation  på obligationsmarkederne: 
ringe  udstedelsesnjængde,  stigende  rentesatser  og kortere 
løbetider,  kan  i væsentligt  omfang  tilskrives  den  stadige 
monetære  ustabilitet,  idet  investorerne  tøvede  med  at in-
vestere  i langfristede  obligationer,  når  forrentningen  af 
langfristede  obligationer  var for lav i forhold  til inflations-
takterne.  En yderligere  medvirkende  årsag  må imidlertid 
have  været,  at investorer  fra de olieproducerende  lande  i 
så høj grad  foretrak  likvide  midler,  og at der gik et vist 
tidsrum,  inden  den  kapital,  der gik til de olieproducerende 
lande,  blev  ført  tilbage  til obligationsmarkederne  (tidligere 
havde  det været  de industrialiserede  lande,  som  var den 
største  kapitalkilde).  Den  markante  forbedring,  som  ind-
trådte  i fjerde  kvartal,  skyldes  i høj grad,  at der kom  gang 
i den frivillige  tilbageføring  af kapital  via det private  lang-
fristede  obligationsmarked,  samtidig  med,  at myndighe-
derne  på de nationale  markeder  førte  en rentenedsættel-
sespolitik  med  henblik  på at fremme  efterspørgslen. 
Udstedelsesmængden  faldt  betydeligt  i årets  første  tre 
kvartaler.  Fra  1 204 millioner  EMRE  i sidste  kvartal  af 
1973  faldt  den til 504 millioner  EMRE  i første  kvartal,  og 
til det laveste  i 10 år, nemlig  249 millioner  EMRE  i tredje 
kvartal  som  følge  af de ovenfor  beskrevne  faktorer.  I 
fjerde  kvartal  fandt  der en stærk  bedring  sted,  til 1169 
millioner  EMRE,  fordi  forholdene  blev  bedre,  og det sam-
lede resultat  blev  på 2 300 millioner  EMRE,  hvilket  ikke 
var så dårligt  som  forudset,  men  dog  knap  halvdelen  af 
1973-tallet.  Faldet  viste  sig i udstedelser  i alle  valutaer, 
undtagen  gylden  og regningsenheder. 
En fordeling  af udstedelserne  efter  valutaer  viser,  at der 
var en procentvis  stigning  for dollar  (53  % fra 46 % af 
den samlede  mængde),  gylden  og regningsenheder  (12 % 
fra 4 % henholdsvis  9 % fra 3 %), hvorimod  der var et 
fald for de øvrige  valutaers  vedkommende.  I modsætning 
til det foregående  år var der et fald  i schweiziske  francs 
(fra 15 % til 11 %) og i DM  (fra  25 % til 10 %). I andet 
kvartal  af året  var  der  praktisk  talt  ingen  udsted-
elser  i DM. 
31. 7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/25 
Udstedelserne  i regningsenheder  og »EURCO«  steg  bety-
deligt,  men  »EURCO«-udstedelserne  havde  ikke  særlig 
succes.  Dette  kan  skyldes,  at denne  investeringsform 
måske  er for kompliceret  at forstå  for investorerne. 
I løbet  af året  var der visse  ændringer  i sammensætningen 
af debitorlande.  EØF-andelen  forblev  den  samme,  men 
der var  nogle  væsentlige  ændringer  medlemslandene 
immellem.  Der  blev  optaget  lån af meget  færre  låntagere 
fra Det forenede  Kongerige,  medens  der kom  flere  franske 
og nederlandske  låntagere  ind  på markedet.  Andelen  i 
USA og internationale  organisationer  bortset  fra  EØF 
faldt,  medens  andelen  i resten  af verden  steg. 
Rentesatserne  på det internationale  kapitalmarked  påvir-
kedes  alvorligt  af begivenhederne  på pengemarkederne  og 
ændringerne  i finansielle  strømme.  Der  har dette  år været 
en voksende  tendens  til, at lånene  fik variabel  rente,  på 
grundlag  af LIBOR  (London  Inter-Bank  Offer  Rate),  og 
en ekstra  overkurs  hvis  størrelse  var afhængig  af lånets 
løbetid  og lånerens  anseelse.  Dette  skal  ses som  et forsøg 
på at bortvejre  den mangel  på sikkerhed  og tillid,  som  var 
fremherskende  på markedet. 
Rentesatserne  på dollarudstedelser  i forhold  til renten  på 
det sekundære  marked,  afspejlede  dels  omfanget  af inter-
national  tillid  til dollaren,  indre  politiske  begivenheder  i 
USA og USA's  evne  til at finde  modtræk  mod  de finan-
sielle  virkninger  af energikrisen,  dels  de internationale  ten-
denser.  Ved  årets  begyndelse  lå de på ca. 8,5 % ved  be-
gyndelsen  af juni  var  de steget  til 10 % og i oktober 
nåede  de toppen  med  12 %. Derefter  faldt  rentesatserne 
for dollarudstedelser  en smule,  til 11,25  % ved  årets  slut-
ning,  samtidig  med  at markederne  bedredes. 
Renten  på internationale  obligationsudstedelser  i DM  lå 
til stadighed  over  de indenlandske  udstedelser,  med  und-
tagelse  af en periode  i maj-juni.  Trods  denne  renteforskel 
var efterspørgslen  efter  internationale  DM-udstedelser  kun 
ringe  indtil  efteråret.  Men  mod  slutningen  af 1974  steg 
mængden  af udenlandske  DM-udstedelser  skarpt,  og dette 
kan dels  forklares  ved,  at tilliden  vendte  tilbage  som  et 
resultat  af de gunstige  virkninger  af de tyske  myndighe-
ders stabiliseringspolitik,  dels  ved,  at der skete  en ændring 
i holdningen  hos investorer  fra de olieproducerende  lande, 
idet disse  begyndte  at foretage  investeringer  i papirer  med 
længere  løbetid  og samtidigt  spredte  deres  investeringer 
over en større  række  valutaer.  Endvidere  ser det ud til, at 
de udstedende  institutioner  ikke  forventer,  at der skal  ske nogen  væsentlig  omvurdering  af DM  i forhold  til deres 
egne  valutaer,  medens  disse  lån løber. 
Markedet  for  internationale  obligationer  lydende  på 
schweiziske  francs,  som  traditionelt  har rentesatser,  der er 
lavere  end udstedelser  i andre  valutaer,  påvirkedes  i alvor-
lig grad  dette  år. Medens  renteniveauet  ved  udgangen  af 
1973  lå på 6,5 %, var det ved  udgangen  af andet  kvartal 
steget  til ca. 8,5—9  %. Selv  om de schweiziske  myndighe-
der lukkede  markederne,  måtte  det til sidst  indrømmes,  at 
presset  på rentesatserne  var for kraftigt,  og ved markeder-
nes genåbning  i juli lå satserne  for nyudstedelser  på 8 %, 
for derefter  at stige  til 8,25—8,75  % ved  årets  udgang. 
Der har  fundet  visse  ændringer  sted  i den  politik,  med-
lemslandene  har ført  med  hensyn  til obligationsmarkedet. 
I Tyskland  blev  det i slutningen  af januar  atter  tilladt  at 
sælge  indenlandske  obligationer  med  mere  end 4 års løbe-
tid til valutaudlændinge.  I september  ophævedes  endeligt 
kravet  om  deponering  af kontante  midler  for  kreditter 
optaget  i udlandet  af valutaindlændinge,  selv  om rentesat-
sen allerede  var blevet  sænket.  I overensstemmelse  med 
aftaler  med  andre  lande,  som  deltager  i »slange«-samar-
bejdet,  med  henblik  på at mildne  restriktionerne  vedrø-
rende  kapitaltilstrømming,  blev  »0-gylden«-kredsløbet  i 
Nederlandene  ophævet  i marts.  I Italien  trådte  en ny lov i 
kraft  i juni  vedrørende  kontrol  med  fondsbørserne  og med 
obligationsudstedende  selskaber. 
Arbejdsgruppen  har  fortsat  sin undersøgelse  af proble-
merne  i forbindelse  med  beskyttelse  af indehavere  af fast 
forrentede  værdipapirer  mod  realværditab  og har drøftet 
flere  af problemets  aspekter  i detaljer,  især  de enkelte 
medlemsstaters  erfaringer  vedrørende  anvendelsen  af 
sådanne  foranstaltninger. 
Med hensyn  til problemet  vedrørende  samordning  og inte-
grering  af kapitalmarkederne  har  udvalget  regelmæssigt 
udvekslet  information  om udviklingen  i medlemsstaterne, 
og har  påbegyndt  en analyse  af de hindringer,  som  for 
tiden  gør sig gældende  mod  den  fri bevægelighed  af obli-
gationer  og andre  værdipapirer.  Med  henblik  herpå  har 
det påbegyndt  en revision  og ajourføring  af 1970-rappor-
ten om »Obligationsmarkedspolitikken  i EØF's  medlems-
stater«,  og har herunder  indføjet  de tre nye medlemsstater. 
Arbejdsgruppen  har afsluttet  sine  undersøgelser  af kapital-
markedsstrukturerne  i år, hvor  man  på to møder  hovedsa-
geligt  drøftede  dels  det irske,  dels  det danske  kapitalmar-
ked. 
Nr. C 174/26 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.7.75 
LISTE  OVER  MEDLEMMER  AF  ARBEJDSGRUPPEN  VEDRØRENDE  MARKEDET  FOR 
VÆRDIPAPIRER 
Formand: M. D'Haeze,  Directeur  général  de l'administration  de la trésorerie  et 
de la dette  publique,  Brussels 
TYSKLAND: 
BELGIEN: 
DANMARK: 
FRANKRIG: Dr. K. Andreas,  Leiter  der Hauptabteilung  Kredit,  Deutsche  Bundes-
bank,  Frankfurt/Main 
Ministerialrat  Dr. G. Levermann,  Bundesministerium  der Finanzen, 
Bonn 
Regierungsdirektor  D. Thorand,  Bundesministerium  der  Finanzen, 
Bonn 
Regierungsdirektor  H. Stoller,  Bundesministerium  fur  Wirtschaft, 
Bonn  (fra  1. januar  1974) 
F. Junius,  Banque  nationale  de Belgique,  Bruxelles 
E. Kestens,  Inspecteur  général  au ministére  des finances,  Bruxelles 
M. Esselens,  Inspecteur  général  k l'administration  de la trésorerie, 
Bruxelles 
J. Kjær,  Kontorchef,  Danmarks  Nationalbank,  København  (indtil 
31. februar  1974) 
H. Olsen,  fuldmægtig,  Handelsministeriet,  København 
Y. Berger,  conseiller  auprés  du gouverneur  de la Banque  de France, 
Paris 
J. M. Bloch-Lainé,  Sous-directeur  k la direction  du trésor,  ministére 
de l'économie  et des finances,  Paris 
J. de la Motte  de Broons,  Direction  du trésor  ministére  de l'écono-
mie et des finances,  Paris 
Fru L. Beauvais,  Banque  de France,  Paris 
IRLAND: C. O'Carra,  Department  of Finance,  Dublin 
M. Coffey,  Central  Bank  of Ireland,  Dublin 
ITALIEN: Dott.  B. Bianchi,  Servizio  studi,  Banca  d'Italia,  Rom 
Dott.  G. Monterastelli,  Condirettore  centrale,  Banca  d'Italia,  Rom 
Dott.  V. Platino,  Ispettore  capo  del Tesoro,  direzione  generale  del 
Tesore,  Ministero  del Tesoro,  Rom 
LUXEMBOURG: 
NEDERLANDENE: A. Dondelinger,  Commissaire  au controle  des banques,  Luxembourg 
E. Israel,  Directeur  å la Banque  Internationale  å Luxembourg 
Fru P. Weides-Schaeffer,  Conseiller  adjoint  au Commissariat  au 
controle  des banques,  Luxembourg 
Drs. M. M. Keyzer,  Nederlandsche  Bank  N.V.,  Amsterdam 
Drs. P. C. Timmerman,  Onderdirecteur  van  de Nederlandsche  Bank 
N.V.,  Amsterdam 
Drs. J. Grooters,  Directeur  binnenlands  geldwezen,  Ministerie  van 
Financien,  Haag 
31.7.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/27 
DET  FORENEDE 
KONGERIGE: J. M. Bridgeman,  Treasury  Chambers,  London  (fra  1. januar  til 
30. april  1975) 
H. S. Lee,  Treasury  Chambers,  London  (fra  1. maj 1974) 
D. A. C. Nendick,  Cashiers  Department,  Bank  of England,  London 
(indtil  31. december  1974) 
KOMMISSIONEN  FOR 
DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER: J. E. Nash,  Director  for Monetary  Matters  in the Directorate  General 
for Economic  and Financial  Affairs  of the Commission  of the Euro-
pean  Communities,  Bruxelles 
A. Kees,  Head  of Division,  Directorate-General  for Economic  and 
Financial  Affairs,  Commission  of the European  Communities,  Bru-
xelles 
P. Ohlmann,  Head  of Division,  Directorate-General  for Economic 
and Financial  Affairs,  Commission  of the European  Communities, 
Bruxelles 
M. Zucker,  Directorate-General  for Economic  and  Financial  Affairs, 
Commission  of the European  Communities,  Bruxelles 
SEKRETARIAT:  G.  Morelli,  Secretary  of the Monetary  Committee,  Bruxelles 
G. Lermen,  Bruxelles 
A. Chapman,  Bruxelles 
Nr. C 174/28 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 7. 75 
BILAG  V 
FORELØBIG  BERETNING  FRA  GRUPPEN  »KAPITALBEVÆGELSER  PÅ KORT  SIGT« 
Indledning 
Gruppen  har haft  tre møder  siden  den 9. oktober  1973,  da 
den forelagde  Det monetære  Udvalg  sin første  beretning.  I 
overensstemmelse  med  den  nye  opgave,  som  udvalget  har 
givet  den  den  16. april  1974,  har gruppen  på det første 
stadium  i arbejdet  fortrinsvis  foretaget  indsamling  af 
oplysninger  vedrørende  de forskellige  begrænsninger  i 
kapitalbevægelserne  i medlemsstaterne.  Efter  de sagkyndi-
ges opfattelse  berettiges  denne  orientering  af arbejdet  ved, 
at referenceperioden  (oktober  1973  — slutningen  af de-
cember  1974)  karakteriseredes  af dybtgående  ændringer  i de nationale  økonomiske  og monetære  forhold,  hvis  virk-
ninger  på lang  sigt undertiden  er vanskelige  at bedømme. 
De vigtigste  udviklinger,  der  forklarer  de indtrådte 
ændringer  af omfang  og retning  i kapitalbevægelserne 
samt  medlemsstaternes  forholdsregler,  analyseres  nedenfor 
i første  kapitel,  der ligeledes  indeholder  en sammenfatning 
vedrørende  den  ændrede  anvendelse  af de. forskellige  vir-
kemidler.  Andet  kapitel  omfatter  en analyse  og beskrivelse 
af de nationale  foranstaltninger,  der behandles  land  for 
land. 
KAPITEL  I 
Analyse  af udviklingen  i kapitalstrømmene  og i begrænsingerne  i kapitalbevægelserne  — 
Ændret  anvendelse  af virkemidlerne 
A. Begivenheder,  der har medført  ændringer  i medlemssta-
ternes  begrænsninger  i kapitalbevægelser 
I referenceperioden  har de internationale  økonomiske  og 
monetære  forhold  ændret  sig dybtgående,  hvilket  igen  har 
nødvendiggjort  tilpasninger  af medlemsstaternes  systemer 
for begrænsninger  i kapitalbevægelserne. 
Især skal  følgende  udviklinger  tages  i betragtning: 
— US-dollars  var  indtil  september  1974  en eftertragtet 
valuta.  Dette  havde  dels  sin forklaring  i, at de fleste 
betalinger  for mineralolieprodukter  foretages  i dollar, 
og dels  i USA's  restriktive  penge-  og kreditpolitik  i 
størstedelen  af referenceperioden.  Den  lempelse  af den 
amerikanske  penge-  og kreditpolitik,  der er sket  i mel-
lemtiden,  samt  den  i 4. kvartal  1974  nu kun  ringe  til-
strømning  af petro-dollars  til  det  amerikanske 
bankvæsen  har haft  en ugunstig  indflydelse  på udvik-
lingen  af vekselkursen  for US-dollars. 
— Alle  medlemsstaterne  regnede  — væsentligst  på grund 
af prisforhøjelserne  for importerede  råstoffer,  navnlig 
mineralolieprodukter  — med  en betydelig  forringelse 
af de løbende  poster  på deres  betalingsbalancer,  hvil-
ket enten  betød  en formindskelse  af overskuddet  eller 
en forhøjelse  af underskuddet. 
— De fleste  medlemsstater  fulgte  først  en restriktiv  penge-
politik,  således  at de kortfristede  rentesatser  forhøjedes. 
Som følge  af denne  politik  formindskedes  renteforskel-
len mellem  de forskellige  internationale  pengemarke-
der betydeligt.  Siden  efteråret  1974  er der i de fleste 
medlemsstater  blevet  gennemført  en forsigtig  lempelse 
af penge-  og kreditpolitikken;  det skyldes  paralleliteten i medlemsstaternes  kreditpolitiske  foranstaltninger,  at 
disses  renteniveauer  ikke  har udviklet  sig yderligere  i 
forskellige  retninger. 
— På trods  af den næsten  almindelig  udbredte  flydning  af 
valutaerne  blev  der undertiden  interveneret  på valuta-
markederne  i betydeligt  omfang  for at holde  veksel-
kurserne  på et acceptabelt  niveau. 
— Myndighederne  i lande  med  betydeligt  underskud  på 
betalingsbalancen  har hovedsageligt  for at opretholde 
deres  valutareserver  — optaget  lån i udlandet. 
De nedenfor  beskrevne  udviklinger  har dybtgående  ændret 
omfang  og retning  af kapitalstrømmene  på kort  sigt: 
— Kapitalbevægelser  med  spekulation  for  øje  har  på 
grund  af dollarens  kursstigning  i forhold  til de euro-
pæiske  valutaer  ændret  sig i de første  måneder  af 
1974;  i forbindelse  med  den  senere  indtrædende  ven-
ding i dollarkursens  udvikling  er tendensen  til forøget 
investering  i europæiske  valutaer  igen  forøget. 
— Omfanget  af de som  følge  af renteforskellene  inspire^ 
rede kapitalbevægelser  er blevet  formindsket  på grund 
af de kortfristede  rentesatsers  indbyrdes  tilnærmelse  på 
pengemarkederne  i Europa  og USA  og på grund  af 
kreditbegrænsningen; 
— Valutaernes  flydning  har i sammenligning  med  syste-
met med  faste  vekselkurser  øget  risikoen  for transak-
tioner,  der  foretages  i forventning  om  ændringer  i 
vekselkurserne. 
31. 7. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 174/29 
B. Ændringer  med  hensyn  til de mål,  der søges  nået  med 
foranstaltningerne 
På grund  af de  ovenfor  beskrevne  udviklinger  har 
begrænsningerne  i kapitalbevægelserne  mistet  betydning  i 
de fleste  medlemsstater  inden  for referenceperioden.  På 
grund  af vendingen  af de kortfristede  kapitalstrømme  i 
begyndelsen  af referenceperioden  er mange  begrænsninger 
for kapitaltilførslen  blevet  overflødige.  De kapitalbevægel-
ser, der endnu  forstyrrer,  har som  følge  af den  næsten  ge-
nerelle  anvendelse  af frit svingende  vekselkurser  i forbin-
delse  med  samstemte  interventioner  fra centralbankerne  i 
Europa  uden  større  vanskeligheder  kunnet  kompenseres. 
C. Analyse  af ændringerne  set fra Fællesskabet  synsvinkel 
Medlemsstaternes  foranstaltninger  er ganske  vist  af for-
skellig  intensitet,  men  peger  dog  i samme  retning:  Lem-
pelse  af begrænsningerne  for kapitaludførsel. 
Som følge  heraf  kan  der endog  konstateres  en vis »harmo-
nisering«,  selv  om forskellene  med  hensyn  til den  af med-
lemsstaterne  fulgte  politik  næppe  har ændret  sig: Er nogle 
medlemsstaters  politik  blevet  mere  liberal  som  følge  af 
ophævelse  af begrænsningerne,  er andre  landes  politik  ble-
vet mere  »interventionsorienteret«  på grund  af de skær-
pede  begrænsninger. 
Disse  ændringer  medførte  ikke  en sondring  mellem  med-
lemslande  og tredjelande,  og med  hensyn  til de anvendte 
virkemidler  er der stadig  store  forskelle. 
I nedenstående  tabel  er medlemsstaterne  markeret  med  et 
kryds  i den pågældende  kolonne  alt efter  om de i referen-
ceperioden  har lempet  begrænsningerne  for kapitalindfør-
sel og/eller  har indført  eller  skærpet  begrænsningerne  for 
kapitaludførsel. 
Und  • Lempelse  af 
begrænsninger 
for kapital-
indførsel Forstærkning  af 
foranstaltninger 
mod  kapital-
udførsel 
Tyskland X 
Belgien X 
Danmark X 
Frankrig X X 
Irland X 
Italien X 
Luxembourg X 
Nederlandene X 
Forenede  Kongerige X X D. De vigtigste  virkemidler,  som  er blevet  sat ud af kraft, 
ændret  eller  nyindført 
t) Det  todelte  valutamarked 
Det todelte  valutamarked  blev  afskaffet  i Frankrig  og Ita-
lien. I Frankrig  blev  dette  virkemiddel  opgivet,  for at valu-
taudbuddet  hidrørende  fra optagelser  af lån kan  udligne 
importørernes  valutaefterspørgsel  på et enkelt  marked. 
Bibeholdelse  af opdelingen  ville  have  ført  til en svag  offi-
ciel franc  og en stærkere  finansiel  franc,  hvilket  ville  have 
hæmmet  kapitalindførslen. 
I Italien  blev  dette  virkemiddel  opgivet,  fordi  det var for 
kompliceret,  og fordi  omfanget  af transaktioner  på det frie 
marked  blev  betydningsløst,  efter  at valutaindlændinge 
skulle  indbetale  et uforrentet  depositum  på 50 % af deres 
udenlandske  investeringer,  og efter  at alle  forretningskre-
ditter  skulle  afvikles  over  det officielle  marked. 
b) Begrænset  deling  af valutamarkedet 
I Nederlandene  blev  dette  virkemiddel  (»0-gyldenkreds-
løb«)  afskaffet,  da myndighederne  konstaterede,  at efter-
spørgslen  fra valutaudlændinges  side  efter  investeringer 
med fast  forrentning  lydende  på gylden  var ved at gå til-
bage. 
I Det forenede  Kongerige  blev  bestemmelserne  vedrørende 
benyttelsen  af »investment  currency  market«  eller  det offi-
cielle  marked  strammet  med  henblik  på at lede  bestemte 
valutaindtægter  over  det officielle  marked. 
I Irland  blev  bestemmelserne  ændret  tilsvarende  af hensyn 
til de frie  kapitalbevægelser  mellem  Storbritannien  og 
Irland. 
c) Bestemmelser  for valutaudlændinges  indskud 
— I Belgien  og Luxembourg  blev  opkrævningen  af nega-
tivrenter  på valutaudlændinges  konvertible  franctil-
godehavender  udsat.  Derpå  blev  denne  foranstaltning 
ophævet  i Belgien. 
— Forbudet  mod  forretning  af valutaudlændinges  inde-
stående  på løbende  konti  i national  valuta  blev  afskaf-
fet i Frankrig.  I Belgien  og Luxembourg  hvor  dette  for-
rentningsforbud  kun  vedrørte  de konvertible  konti, 
blev det først  udsat  og derpå  afskaffet. 
— I Belgien  og Luxembourg  blev  forbudet  mod  at valu-
taudlændinge  foretog  terminsindskud  på konvertible 
konti  og forbudet  mod  at forrente  ethvert  indskud  på 
konvertible  konti  først  udsat  og derpå  ophævet. 
d) Bestemmelser  vedrørende  valutaindlændinges  optagelse 
af kreditter  i udlandet,  der  ikke  har  tilknytning  til 
varehandelsforretninger 
I Tyskland  blev  godkendelsespligten  for valutaindlændin-
ges optagelse  af kreditter  i udlandet  ophævet  med  virk-
ning fra 1. februar  1974  og for overdragelse  af inden-
landske  fordringer  til valutaudlændinge  med  virkning  fra 
15. september  1974.  Det  konstante  depositum  afskaffedes 
med virkning  fra 1. oktober  1974. 
Nr. C 174/30 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 7. 75 
I Frankrig  blev  loftet  for valutaindlændinges  optagelse  af 
kreditter  i fremmed  mønt  i udlandet  forhøjet  betydeligt. 
I Nederlandene  blev  begrænsningerne  for ydelse  af lån 
mellem  forbundne  virksomheder  lempet. 
I Danmark  blev  bestemmelserne  vedrørende  optagelse  af 
langfristede  lån i udlandet  med  henblik  på anvendelse  i 
indlandet  ændret. 
e) Bestemmelserne  vedrørende  bankernes  position  over 
for udlandet 
I Belgien  blev  lofterne  for bankernes  debitorstilling  hævet, 
og der blev  indført  lofter  for kreditorstillingen. 
I Italien  fik bankerne  instruks  om ikke  at forhøje  deres 
netto-debitorstilling  over  for udlandet  over  niveauet  den 
19. juli 1974. 
f) Fastsættelse  af særlige  minimumsreservesatser  for ban-
kernes  forpligtelser  over  for valutaudlændinge 
Minimumsreserverne  i relation  til bankernes  samlede 
engagement  over  for udlandet  i national  valuta  blev  af-
skaffet  i Frankrig.  Det  samme  skete  i Belgien  og Luxem-
bourg  for så vidt  angår  det regulerede  område. 
I Belgien  og Luxembourg  blev  minimumsreserverne  i rela-
tion til ændringer  i bankernes  samlede  kortfristede  enga-
gement  over  for valutaudlændinge  afskaffet  inden  for det 
regulerede  område. 
I Tyskland  blev  minimumsreserverne  i relation  til væksten 
i pengeinstituternes  forpligtelser  over  for udlandet  afskaf-
fet med  virkning  fra 1. januar  1974. 
g) Bestemmelser  vedrørende  betalingsfrister 
Bestemmelserne  vedrørende  betalingsfrister  inden  for 
udenrigshandelen  er blevet  ændret  i flere  lande  for at lette 
indførslen  af kapital  (Belgien,  Luxembourg  og Frankrig) 
eller for at vanskeliggøre  udførslen  af kapital  (Frankrig).  I Tyskland  mistede  bestemmelserne  vedrørende  betalingsfri-
ster deres  betydning  gennem  afskaffelsen  af det kontante 
depositum. 
h) Valutaudlændinges  køb  af indenlandske  værdipapirer 
I Tyskland  blev  køb  af de pågældende  papirer  liberalise-
ret, dog  med  undtagelse  af værdipapirer  med  fast  rente, 
der har en restløbetid  på indtil  fire år. 
I Danmark  blev  valutaudlændinges  køb  af børsnoterede 
værdipapirer  med  fast  rente,  der lyder  på danske  kroner, 
liberaliseret. 
i) Ikke  forrentet  depositum  for bestemte  importforretnin-
ger 
Italien  har indført  et sådant  depositum  først  og'fremmest 
for at formindske  erhvervslivets  likviditet. 
j) Begrænsning  af valutaindlændinges  udgifter  i udlandet 
Italien  har  indført  en sådan  begrænsning  for at dæmme 
op for kapitalflugten. 
k) Begrænsning  af finansieringen  af direkte  investeringer  i 
udlandet 
I Storbritannien  har myndighederne  i marts  1974  annulle-
ret en tidligere  foretaget  liberalisering  af britiske  valu-
taindlændinges  foretagne  direkte  investeringer  i Fællesska-
bets øvrige  lande. 
1) Begrænsning  af terminskøb  af valuta 
I Frankrig  blev  valutaindlændinges  mulighed  for termins-
køb indskrænket  betydeligt. 
m) Forbud  mod  ydelse  af kreditter  til valutaudlændinge 
I Frankrig  har myndighederne  forbudt  ydelse  af kreditter 
til valutaudlændinge. 
KAPITEL  II 
De vigtigste  ændringer  i begrænsningerne  i kapitalbevægelserne  i medlemsstaterne 
Dette  kapitel  indeholder  en sammenfatning  af de vigtigste 
ændringer,  idet  dels  de opgivne  eller  nyindførte  virkemid-
ler og dels  målet  for foranstaltningerne  samtidig  beskrives. 
1. Tyskland 
De fleste  begrænsninger  i indførslen  af kapital  blev 
ophævet  skridtvis,  efterhånden  som  dollarkursens  stabi-
lisering  og tilpasningen  af rentesatserne  formindskede 
risikoen  for kapitaltilførsler  i spekulationsøjemed  eller 
på grund  af tillokkende  rente.  Yderligere  syntes  en op-skrivning  af DM  ønskelig  i betragtning  af prisstigningen 
på importvarer,  således  at virkningen  på de inden-
landske  priser  kunne  holdes  på det  lavest  mulige 
niveau.  Endelig  forekom  der udførsel  af kapital,  hvilket 
dog i de sidste  måneder  af 1974  afløstes  af valutatil-
førsler. 
Siden  afskaffelsen  af det såkaldte  »Bardepot«  (kontant 
depositum)  (i oktober  1974)  eksisterer  der  nu kun 
begrænsninger  for forrentningen  af valutaudlændinges 
indskud  samt  for valutaudlændinges  erhvervelse  mod 
vederlag  af papirer,  der  handles  på pengemarkedet 
samt  af obligationer  med  en restløbetid  på indtil  4 år. 
31. 7. 75 De Emropaei^ke  I^Wesskabers  Tidende Nr. C 174/31 
Minimumsreserven  i relation  til væksten  af bankernes 
forpligtelser  over  for valutaudlændinge  blev  ophævet, 
derimod  er minimumsreserven  i relation  til det samlede 
engagement  igen  i kraft.  Denne  sats  er i øvrigt  højere 
end det er tilfældet  ved indenlandske  forpligtelser. 
2. Belgien 
Som følge  af oliekrisen  og det, forventede  underskud  på 
betalingsbalancen  blev  begrænsningerne  for indførsel  af 
kapital  ophævet  skridtvis,  og med  hensyn  til- bankernes 
position  over  for udlandet  blev  der indført  et loft  for 
bankernes  kreditorstilling. 
Følgende  foranstaltninger  blev  afskaffet: 
— den  negative  rente-  på valutaudlændinges  konverti-
ble konti  og forbudet  mod  forrentning  af disse 
konti; 
— minimumsreserverne  i relation  til disse  kontis  sam-
lede indestående  og til væksten  heraf. 
Derimod  blev  der på det regulerede  område  indført  et 
loft for bankernes  kreditorposition  i udenlandsk  valuta. 
Bestemmelserne  vedrørende  betalingsfrister  i udenrigs-
handelen  er blevet  ændret  med  henblik  på at forenkle 
kontrollen  med  forudbetalinger  ved udførsel  og med  de 
ved indførslen  benyttede  betalingsbetingelser. 
3. Danmark 
I december  1973  strammedes  bestemmelserne  vedrøren-
de de finanskreditter,  der af valutaindlændinge  optages 
i udlandet,  for at støtte  den  restriktive  indenlandske 
kreditpolitik.  I overensstemmelse  hermed  blev  der kun 
godkendt  kreditter,  der tjente  til finansiering  af de af 
låntageren  selv  gennemførte  anlægsinvesteringer. 
I september  1974  blev  disse  begrænsninger  lempet, 
hovedsageligt  for at stimulere  investeringerne  og for-
mindske  arbejdsløsheden.  Det ventes  yderligere,  at kapi-
taltilførslen  vil bidrage  til at finansiere  det stadigt  vok-
sende  underskud  på betalingsbalancen. 
Siden  den  1. december  1974  har de indtil  da gældende 
restriktioner  for valutaudlændinges  køb  af børsnoterede 
obligationer  lydende  på danske  kroner  været  ophævet. 
4. Irland 
Af hensyn  til de frie  kapitalbevægelser  mellem  Storbri-
tannien  og Irland  blev  de irske  foranstaltninger  afstemt 
med Storbritanniens,  nemlig  på følgende  områder: 
— realisationsprovenu  af direkte  investeringer  i tredje-
lande 
— provenu  af salg  af værdipapirer  fra det oversøiske 
sterlingområde 
— direkte  investeringer  i lande  inden  for det oversø-  > 
iske sterlingområde — erhvervelse  af bygninger  og jord  uden  for  de 
såkaldte  »Scheduled  Territories«  med  henblik  på 
privat  udnyttelse. 
5. Frankrig 
Spekulationen  rettet  mod  franc'en  i slutningen  af 1973 
og begyndelsen  af 1974  har efter  et betydeligt  valutatab 
givet  de franske  myndigheder  anledning  til foreløbig  at 
udsætte  anvendelsen  af aftalen  om  formindskelse  af 
båndbredden.  Derefter  har  prisstigningen  på oliepro-
dukter  medført  en forringelse  af betalingsbalancen; 
dennes  underskud  blev  dækket  med  lån  i udlandet. 
Denne  situation  giver  forklaringen  på, hvorfor  der sam-
tidig  blev  truffet  foranstaltninger  til afskaffelse  af 
begrænsningerne'for  indførsel  af kapital  og foranstalt-
ninger  til hindring  af udførsel  af kapital. 
Følgende  skal  bemærkes: 
— afskaffelsen  af det todelte  valutamarked; 
— lempelsen  af bestemmelserne  for  lån  optaget  af 
valutaindlændinge  i udlandet; 
— udsættelsen 
— af forbudet  mod  forrentning  af valutaudlæn-
dinges  indeståender 
— af forpligtelsen  til at oprette  minimumsreserver 
for disse  konti. 
— Indførelse  af følgende  foranstaltninger: 
— begrænsning  af terminskøb  af valuta 
— forbud  mod  ydelse  af kreditter  lydende  på francs 
til valutaudlændinge 
— begrænsning  af den  højst  tilladte  betalingsfrist 
ved udførsel  til 6 måneder. 
6. Italien 
Væksten  i underskuddet  på  betalingsbalancen  har 
foranlediget  myndighederne  til skridtvis  at stramme 
begrænsningerne  for udførsel  af kapital  og til at indføre 
begrænsninger  for betalinger  for indførsel  og for valu-
taindlændinges  betalinger  til udlandet. 
Det todelte  valutamarked  blev  afskaffet,  fordi  det 
havde  mistet  sin berettigelse. 
Følgende  skal  bemærkes: 
— begrænsningen  i indførselen  af italienske  pengesed-
ler; 
— indbetalingen  af et ikke  forrentet  depositum  på 
50 % ved  indførsel  af bestemte  varer; 
— begrænsningen  af valutaindlændinges  pengeforbrug 
ved udlandsrejser. 
Yderligere  er bankernes  nettodebitorstilling  blevet 
begrænset  (19.7.1974). 
Nr. C 174/32 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.7.  75 
7. Luxembourg 
Da faren  for valutatilførsel  i spekulationsøjemed  er ble-
vet stadig  mere  usandsynlig,  er de foranstaltninger,  der 
oprindelig  indførtes  til begrænsning  af kapitaltilførslen, 
blevet  udsat: 
— minimumsreservesatsen  i relation  til indestående  på 
udlændinges  konvertible  konti  blev  nedsat  til nul; 
— satsen  for særgebyrer  for kreditsaldi  på udlændinges 
konvertible  konti  sænkedes  til nul; 
— ændringen  af bestemmelserne  med  hensyn  til ban-
kernes  kreditorstilling  i fremmed  valuta  inden  for 
det regulerede  område  og med  hensyn  til betalings-
fristerne  i udenrigshandelen  er identiske  med  de un-
der »BELGIEN«  beskrevne  foranstaltninger. 
8. Nederlandene 
Efter  revalueringen  af gylden  i september  1973  og efter 
de olieproducerende  landes  erklæring  om  boykot  så 
myndighederne  sig på grund  af udsigterne  for beta-
lingsbalancen  på lang  sigt  foranlediget  til skridtvis  at 
formindske  begrænsningerne  for indførsel  af kapital. 
Den hidtidige  internationale  tilbøjelighed  til at inve-
stere  i fast  forrentede  værdipapirer  lydende  på gylden 
eksisterede  ikke  mere. — Lempelse  af politikken  med  hensyn  til godkendelse 
for de i udlandet  hos  forbundne  virksomheder 
optagne  finanskreditter  med  en løbetid  på fem  år 
og derover; 
— afskaffelse  af »O-gyldenkredsløbet«. 
9. Det  forenede  Kongerige 
På baggrund  af betalingsbalancens  stilling,  som  allerede 
før prisforhøjelserne  på olieprodukter  viste  et under-
skud,  skærpedes  de gældende  bestemmelser  for  at 
fremme  indførsel  af kapital  og formindske  udførsel  af 
kapital: 
— Begrænsninger  for de af valutaindlændinge  i udlan-
det optagne  lån til anvendelse  i indlandet  blev  lem-
pet; 
— bestemmelserne  vedrørende  finansiering  af de i 
Fællesskabet  og i det  oversøiske  sterlingområde 
gennemførte  direkte  investeringer  blev  tilpasset  reg-
lerne  for investeringer  i verdens  øvrige  lande,  dvs. 
at det i de fleste  tilfælde  ikke  er tilladt  at benytte 
det officielle  valutamarked; 
— bestemmelserne  vedrørende  hjemtagelse  af over-
skud,  realisationsprovenuer  af direkte  investeringer  i 
udlandet  og af valutaindlændinges  salg  af værdipa-
pirer  lydende  på udenlandsk  valuta  blev  skærpet.