*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 5. juni 1985

om en afgiftsfinansieret stoetteordning til fordel for tekstil- og beklaedningsindustrien i Frankrig

(Kun den franske tekst er autentisk)

(85/380/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, jf. ovennaevnte artikel 93, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Den 5. juli 1984 gav den franske regering med forsinkelse Kommissionen meddelelse om tre dekreter om aendring og forlaengelse af en raekke stoetteordninger, som var gaeldende for tekstil- og beklaedningsindustrien, og som blev finansieret ved to afgifter, der blev opkraevet efter samme fremgangsmaade som mervaerdiafgift paa salg af tekstilvarer og beklaedningsgenstande i Frankrig.

Ved dekret nr. 84/388, nr. 84/389 og nr. 84/390, der blev offentliggjort i den franske statstidende den 25. maj 1984, blev der oprettet en komité for udvikling af tekstil- og beklaedningsindustrien, CDPTH (Comité de développement et de promotion du textile et de l'habillement), ligesom der ved sammenlaegning af to afgifter, som belv indfoert ved dekret nr. 82/1242 og nr. 82/1243, og med hensyn til hvilke Kommissionen vedtog en endelig negativ beslutning den 20. juli 1983, blev der oprettet en stoetteordning til fordel for tekstil- og beklaedningsindustrien. Dekreterne blev udstedt med tilbagevirkende gyldighed fra den 1. januar 1984, hvorved den franske regering tilsidesatte de forpligtelser, de paahviler den i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3.

I henhold til den ordning, der blev oprettet ved disse tre dekreter, kan der ydes stoette paa ca. 250 mio ffr. aarligt, hvoraf et bestemt beloeb er afsat specielt til faelles forsknings- og udviklingsprojekter. Det resterende afgiftsprovenu skal udbetales som stoette til de enkelte virksomheder inden for tekstil- og beklaedningsindustrien med henblik paa moderniserings- og rationaliseringsinvesteringer.

De to ordninger, der tidligere er blevet aendret og forlaenget, har vaeret gaeldende for tekstilindustrien siden 1965, og for beklaedningsindustrien siden 1969.

Efter en foerste undersoegelse mente Kommissionen, at der gennem de paagaeldende foranstaltninger ville blive ydet de beroerte virksomheder finansiel stoette af et saadant omfang og i en saadan form, at det ikke kunne undgaa at paavirke samhandelen og fordreje konkurrencevilkaarene inden for Faellesskabet. Kommissionen var af den opfattelse, at disse foranstaltninger paa grund af deres formaal og varighed maatte betragtes som driftsstoette. Desuden kunne de kombineres med andre generelle eller specifikke stoetteforanstaltninger til fordel for tekstil-, beklaednings- og trikotageindustrien. De to dekreter tog paa ingen maade sigte paa at hindre en foroegelse af produktionskapaciteten inden for sektorer, hvor der i forvejen var tale om overskud, og indeholdt ingen bestemmelser om, at de stoettemodtagende virksomheder inden for disse sektorer skulle praestere en modydelse, der kunne opfylde betingelserne i Faellesskabets retningslinjer for stoette til tekstil- og beklaedningsindustrien.

Kommissionen mente derfor ikke, at den paagaeldende stoette ville fremme en udvikling, som ud fra Faellesskabets synspunkt ville vaere tilstraekkelig til at modvirke stoettens fordrejning af samhandelen, men at den derimod - ved at begunstige de paagaeldende virksomheder inden for en sektor, der er praeget af en betydelig handel og en saerdeles skarp konkurrence - ville kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

Kommissionen indtog det standpunkt, at stoetten ikke opfyldte de noedvendige betingelser for at kunne vaere omfattet af en af undtagelserne i EOEF-traktatens artikel 92, og den indledte derfor proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit.

Ved skrivelse af 30. juli 1984 opfordrede Kommissionen den franske regering til at fremsaette sine bemaerkninger.

II

Da den franske regering ved skrivelse af 31. august 1984 fremsatte sine bemaerkninger som led i proceduren, erklaerende den, at der ikke var ydet stoette, og at en saadan ikke ville blive ydet, foer Kommissionen havde vedtaget en endelig beslutning.

Med hensyn til ordningens indhold paapegede den franske regering, at den nyoprettede komité, CDPTH, endnu ikke havde indledt sit arbejde og derfor ikke havde vedtaget de naermere betingelser, hvorpaa den paataenkte stoette skulle ydes. Kommissionen ville senere faa meddelelse herom.

Ved skrivelse af 18. april 1985 meddelte den franske regering de supplerende oplysninger, og det fremgik heraf, at den paagaeldende stoetteordning omfatter foelgende:

- der ydes finansiel stoette paa 150 mio ffr. i 1985 i form af en rentelettelse paa seks procentpoints i forbindelse med kommercielle laan paa 1 mia ffr. til investeringer i teknologisk avanceret udstyr;

- stoetten tager sigte paa at oege produktiviteten og forbedre varernes kvalitet, saaledes at industrien bedre kan konkurrere med importen fra lande med lave omkostninger.

Endvidere paapegede den franske regering, at stoetteordningen ikke tog sigte paa at foroege den samlede produktionskapacitet inden for tekstil- og beklaedningsindustrien, og at dens samlede virkning var meget beskeden, da nettosubventionsaekvivalenten ville vaere paa mellem 4 % og 7,5 % og hoejst sandsynligt paa 5,5 %.

Endelig mente den franske regering, at ordningens makrooekonomiske virkninger for konkurrencen i EF ville vaere yderst ringe, da afgifterne blev opkraevet hos den franske industri.

Tre medlemsstater og en sammenslutning af virksomheder inden for de paagaeldende sektorer stoettede i de bemaerkninger, de fremsatte som led i ovennaevnte procedure, Kommissionens synspunkt og gav udtryk for stor betaenkelighed ved de paataenkte stoetteforanstaltninger. De understregede, at den franske tekstil- og beklaedningsindustri tidligere havde modtaget betydelig finansiel stoette, bl. a. i form af nedskaering af bidragene til socialsikringsordninger, og at den nye stoette ville kunne fordreje: konkurrencevilkaarene inden for Faellesskabet ved at give de stoettemodtagende virksomheder urimelige konkurrencemaessige fordele i forhold til andre EF-producenter inden for tekstil- og beklaedningsindustrien. Desuden fremhaevede de den positive udvikling, der i de sidste to til tre aar er sket inden for den franske tekstil- og beklaedningsindustri, og mente, at det paa denne baggrund ville vaere helt uberettiget at yde stoette.

III

For saa vidt angaar tekstilvarer og beklaedningsgenstande er handelen mellem medlemsstaterne af betydeligt omfang - som det klart fremgaar af statistikkerne - og konkurrencen er saardeles haard. Den franske tekstil-og beklaedningsindustri, der tegner sig for ca. 20 % af den samlede vaerditilvaekst inden for tekstil- og beklaedningsindustrien i EF, deltager aktivt i denne handel inden for EF, idet den eksporterer ca. 30 % af sin produktion til andre medlemsstater.

Da den franske regering gav Kommissionen meddelelse om de paataenkte foranstaltninger, henviste den udtrykkeligt til EOEF-traktatens artikel 92 til 94 og anerkendte dermed, at der var tale om stoette. Desuden fremgaar det af den franske regerings beregning af de paataenkte foranstaltningers nettosubventionsaekvivalent, at der er tale om en nedskaering paa - hoejst sandsynligt - 5,5 % i de investeringsomkostninger, som de franske virksomheder inden for tekstil- og beklaedningsindustrien normalt selv skulle afholde.

Den omstaendighed, at en stoetteordning finansieres ved afgift, der opkraeves hos de paagaeldende virksomheder eller producenter til netop dette formaal, aendrer ikke ordningens karakter, da det i EOEF-traktatens artikel 92 til 94 er fastsat, at saadanne foranstaltninger skal undersoeges paa samme maade som egentlig stoette. Anvendelse af en anden fremgangsmaade ville betyde, at EOEF-traktatens artikel 92 kunne omgaas, og at der konstant kunne udbetales stoette af et omfang, der ikke ville kunne forudses, og som vanskeligt ville kunne kontrolleres. Inden for de paagaeldende sektorer, der er praeget af en betydelig handel mellem medlemsstaterne og af skarp konkurrence, vil den paataenkte stoette kunne paavirke denne handel og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige virksomhederne inden for den franske tekstil- og beklaedningsindustri, som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1.

Naar finansiel statsstoette styrker en virksomheds konkurrencemaessige stilling i samhandelen inden for Faellesskabet, maa stoetten anses for at paavirke denne samhandel.

I henhold til EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, er stoette, som opfylder de deri fastsatte kriterier, uforenelig med faellesmarkedet.

De i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 2, fastsatte undtagelser kan ikke anvendes i det foreliggende tilfaelde paa grund af den paataenkte stoettes art, og fordi stoetten ikke tager sigte paa at virkeliggoere et af de deri omhandlede maal.

I EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, er fastsat, hvilke stoetteforanstaltninger, der kan betragtes som forenelige med faellesmarkedet. Hvorvidt stoetten er forenelig med traktaten, skal vurderes ud fra Faellesskabets og ikke den enkelte medlemsstats synspunkt. For at sikre, at faellesmarkedet fungerer tilfredsstillende, og under hensyntagen til principperne i EOEF-traktatens artikel 3, litra f), skal de i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, omhandlede undtagelser fra artikel 92, stk. 1, fortolkes snaevert i forbindelse med undersoegelse af en stoetteordning eller en individuel stoetteforanstaltning.

De finder navnlig kun anvendelse, naar Kommissionen finder det godtgjort, at de begunstigede virksomheder ikke uden en saadan stoette ville blive foranlediget af markedsforholdene til at traeffe dispositioner, der kan bidrage til virkeliggoerelsen af et af de i undtagelserne omhandlede maal.

Anvendes undtagelsesbemmelserne paa stoetteforanstaltninger, der ikke bidrager til virkeliggoerelsen af et saadant maal, eller er stoetten ikke noedvendig for at naa dette maal, vil visse medlemsstaters industrier eller virksomheder faa uberettigede fordele, og deres finansielle situation blot blive forbedret, ligesom det vil medfoere, at samhandelen mellem medlemsstaterne paavirkes og konkurrencevilkaarene fordrejes, uden at dette paa nogen maade der begrundet i hensynet til Faellesskabets interesse, jf. artikel 92, stk. 3.

Den franske regering har ikke kunnet bevise, og Kommissionen har ikke kunnet konstatere, at den paataenkte stoette opfylder betingelserne for at kunne omfattes af en af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedroerende stoette til fremme af udviklingen i visse omraader, maa det bemaerkes, dels at levestandarden i Frankrig ikke er usaedvanlig lav, og at der ikke hersker en alvorlig underbeskaeftigelse som omhandlet i litra a), dels at stoetteordningen, der kan anvendes paa virksomheder inden for bestemte erhvervssektorer uanset deres beliggenhed, ikke tager sigte paa at fremme udviklingen af visse regioner, som omhandlet i litra c).

Hvad angaar undtagelsen i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra b), er det indlysende, at den paagaeldende stoette ikke har til formaal at fremme virkeliggoerelsen af et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse eller at afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i Frankrigs oekonomi. En sektorstoetteordning til fordel for tekstil- og beklaedningsindustrien er ikke tilstraekkelig til at afhjaelpe en situation som beskrevet i artikel 92, stk. 3, litra b).

Med hensyn til undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra c), vedroerende »stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene« maa det bemaerkes, at markedsvilkaarene inden for de paagaeldende sektorer tilsyneladende vil kunne sikre en normal udvikling - uden statsindgriben - og at den paataenkte stoette derfor ikke kan anses for at »fremme« udviklingen, naar behovet for stoette vurderes ud fra Faellesskabets og ikke en enkelt medlemsstats synspunkt.

En undersoegelse af den seneste udvikling og den nuvaerende situation inden for tekstil- og beklaedningsindustrien i Faellesskabet viser, at virksomheder inden for disse sektorer er mere konkurrencedygtige i dag, end de var tidligere. Efter at de daarlige markedsforhold som helhed og den oegede import fra lande med lave omkostninger i en aarraekke har haft alvorlig indvirkning paa Faellesskabets tekstil- og beklaedningsindustri, hvilket klart fremgaar af de omfattende lukninger af anlaeg og nedskaeringer i antallet af beskaeftigede, kan der nu spores en maerkbar bedring af situationen inden for disse sektorer. I 1984 og i begyndelsen af 1985 har det i stadig stoerre udstraekning vist sig, at de fleste virksomheder inden for tekstil- og beklaedningsindustrien i EF som helhed - gennem en kraftigt stigende produktivitet, forbedrede markedsfoerings- og administrationsmetoder, et sortiment af kvalitetsprodukter og anvendelse af en ny generation af teknisk avanceret udstyr - har opfyldt de maalsaetninger, der var fastlagt for deres strukturomlaegning, og i vidt omfang har genskabt den konkurrenceevne, der er noedvendig for at sikre deres rentabilitet og levedygtighed paa EF-markedet for tekstilvarer. Derfor er det principielt ikke laengere berettiget, at der ydes specifik stoette til tekstil- og beklaedningsindustrien i EF, og indfoerelse af nye sektorstoetteordninger til fordel for denne industri vil kun vaere et palliativmiddel i den paagaeldende medlemsstats egen interesse og desuden vaelte denne medlemsstats strukturbestemte problemer og arbejdsloeshed over paa andre medlemsstater, ligesom den ikke vil opfylde betingelserne i Faellesskabets retningslinjer for stoette til tekstilindustrien.

Det fremgaar ikke af den franske regerings projekt, at virksomhederne inden for den franske tekstil- og beklaedningsindustri skulle staa over for specielle problemer.

Netop for den franske tekstil- og beklaedningsindustri baerer en raekke vigtige indikatorer praeg af den nyligt gennemfoerte strukturomlaegning samt det positive oekonomiske og finansielle udvikling. Investeringerne steg med 38 % fra 1981 til 1983 mod et gennemsnit paa 9 % for den franske industri som helhed. Investeringerne steg ligeledes fra 2,6 % til 4 % af omsaetningen, hvilket ogsaa er langt over gennemsnittet for industrien som helhed. Nettooverskuddet er blevet betydeligt foroeget i forhold til de foregaaende aar, hvilket isaer har medfoert en langt bedre selvfinansieringsgrad. Til trods for det fortsatte pres fra importen fra lande med lave omkostninger er produktionen konstant eller endog stigende inden for de fleste af industriens delsektorer. Den samlede eksport af tekstilvarer steg med 18 % i 1984, hvilket har foroeget den del af produktionen, der eksporteres, til 46 %. Siden 1981 har vaeksten i eksporten vaeret flere procentpoints hoejere end vaeksten i importen.

Alle disse indikatorer tyder i hoej grad paa, at de tidligere vanskeligheder er overvundet, og at situationen fortsat forbedres. Som foelge heraf befinder den franske tekstil og beklaedningsindustri sig nu i en saadan situation, at virksomhederne kan foretage investeringer med deres egne finansielle midler og uden statsstoette.

Desuden har den omfattende strukturomlaegning og omstilling samt den oegede anvendelse af den nyeste teknologi gjort den franske tekstil- og beklaedningsindustri mere produktiv og effektiv og i langt hoejere grad sat den i stand til at fremstille kvalitetsprodukter og dermed konkurrere paa internationalt plan.

Nedgangen i beskaeftigelsen er desuden aftaget betydeligt og udgjorde i perioden 1981 til 1983 3,8 % mod et gennemsnit paa 10,2 % for Faellesskabets tekstil- og beklaedningsindustri.

Det maa ligeledes tages i betragtning, at den paagaeldende franske industri i en lang aarraekke har modtaget betydelig finansiel stoette fra det offentlige i henhold til generelle, regionale eller sektorbestemte stoetteordninger, hvilket i hoej grad har medvirket til ovennaevnte positive udvikling. Alene i perioden 1982 til 1984 modtog industrien finansiel stoette paa 3,5 mia ffr.

I ovennaevnte situation vil den paataenkte stoetteordning ved kunstigt at nedsaette de paagaeldende virksomheders investeringsomkostninger svaekke andre EF-procenters konkurrencemaessige stilling og dermed fordreje konkurrencen og nedsaette prisniveauet til skade for producenter, som hidtil har overlevet ved at foretage strukturomlaegning samt produktivitets- og kvalitetsforbedringer med egne midler, men som nu kan blive noedt til at traekke sig ud af markedet. Da ca. 30 % af den produktion inden for tekstil- og beklaedningsindustrien, hvortil der paataenkes ydet stoette, eksporteres til de oevrige medlemsstater, er det meget usandsynligt, at samhandelsvilkaarene vil forblive uaendrede, da efterspoergslen kun stiger langsomt.

Desuden kan den franske regerings stoetteprojekt til fordel for tekstil- og beklaedningsindustrien naesten sidestilles med en ordning vedroerende stoette til generelle investeringer og modernisering af eksisterende anlaeg inden for denne sektor, og Kommissionen har altid udtrykt staerkt forbehold med hensyn til en saadan stoette, navnlig paa baggrund af de retningslinjer for stoette til tekstilindustrien, som den fastlagde i 1971 og 1977. Det er ikke fastsat i det foreliggende projekt, at stoetten til virksomhederne er betinget af, at disse foretager strukturomlaegning, og ordningen vil derfor ikke omfattet den noedvendige selektivitet med hensyn til investeringerne, der saaledes blot indebaerer udskiftning af bestaaende anlaeg og udvidelse af virksomhedens aktiviteter.

Desuden er ordningens generelle maal ikke beskrevet tilstraekkelig klart, ligesom der ikke er fastlagt nogen kvantitative maalsaetninger med hensyn til kapacitet, beskaeftigelse og strukturomlaegning, hvilket goer det praktisk talt umuligt for Kommissionen paa forhaand at vurdere ordningen i forhold til den konkurrencefordrejning, den medfoerer.

Projektet omfatter ingen selektivitet med hensyn til de forskellige delsektorer og indeholder ikke nogen kriterier for bedoemmelse af virksomhedens levedygtighed.

Det er ikke anfoert i projektet, hvorvidt stoetteordningen kan anvendes sammen med andre stoetteordninger til fordel for den paagaeldende industri, og da det er muligt at yde stoette til virksomheder, som ikke er stoetteberettigede i henhold til den paagaeldende ordning, vil den beskedne selektivitet, der bestaar i, at virksomheder udvaelges som stoetteberettigede paa grundlag af investeringsprojekternes art, blive virkningsloese, ligesom stoetteordningens virkninger vil blive foroeget.

Kumuleringen af den paagaeldende stoette med andre former for stoette vil ligeledes foroege stoettens intensitet i forbindelse med en given investering og dermed ogsaa foroege den paataenkte stoette negative virkninger. Det er derfor indlysende, at den paagaeldende stoetteordning ikke opfylder de maalsaetninger, der er fastlagt i Faellesskabets retningslinjer for stoette til tekstil- og beklaedningsindustrien.

Den franske regering paapeger, at nettosubventionsaekvivalenten i forbindelse med denne stoetteordning hoejst sandsynligt vil ligge paa 5,5 % i forhold til industriens samlede investeringer, og den mener, at en saadan stoetteintensitet har meget begraenset indvirkning paa konkurrencen.

Sammenholdt med stoette, som den franske regering tidligere har ydet tekstil- og beklaedningsindustrien, er intensiteten i henhold til den paagaeldende ordning maaske nok lavere, men det maa dog konkluderes, at den paataenkte stoette tager sigte paa at lette investeringer, som nedbringer de omkostninger, de paagaeldende virksomheder normalt selv skulle have afholdt. Paa et marked, hvor samhandelen mellem medlemsstaterne er betydelig, vil al stoette, uanset dennes stoerrelse og intensitet, og navnlig stoette med en intensitet paa 5,5 % i nettosubventionsaekvivalent, fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkaarene, idet de stoettemodtagende virksomheder opnaar fordele i modsaetning til deres konkurrenter. Intensiteten paa 5,5 % udgoer maaske ikke nogen stor procentdel af en virksomheds samlede finansielle midler, men stoetten er betragtelig sammenholdt med en stoettemodtagende virksomheds samlede investeringsomkostninger.

Hvad angaar den franske regerings paastande om, at den paagaeldene stoetteordnings makrooekonomiske virkninger vil vaere yderst ringe, maa det paapeges, at konkurrenceevnen skal vurderes paa virksomhedsplan, og at den paataenkte stoette vil saette de stoettemodtagende virksomheder i stand til at nedbringe deres investeringsomkostninger betydeligt og dermed at aendre deres prisberegninger.

I betragtning af ovenstaaende maa det konkluderes, at den stoette, der paataenkes ydet i henhold til stoetteordningen til fordel for den franske tekstil- og beklaedningsindustri, kun vil vaere i den paagaeldende medlemsstats nationale interesse og ikke vil bidrage til en udvikling, der ud fra Faellesskabets synspunkt ville vaere tilstraekkelig til at modvirke stoettens aendring af samhandelen, idet den vil begunstige de paagaeldende virksomheder, hvis markedsstilling ikke laengere udelukkende vil vaere betinget af egen effektivitet, indsats og styrke.

Det paagaeldende stoetteprojekt opfylder derfor ikke de noedvendige betingelser for at kunne vaere omfattet af en af undtagelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 2 og 3 -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette, som i henhold til dekret nr. 84/388, nr. 84/389 og nr. 84/390, der blev offentliggjort i den franske statstidende den 25. maj 1984, skal ydes til virksomheder inden for tekstil- og beklaedningsindustrien paa de betingelser, Kommissionen fik meddelelse om ved skrivelse af 18. april 1985, er uforenelig med faellesmarkedet i henhold til EOEF-traktatens artikel 92, og Frankrig undlader at gennemfoere dette projekt.

Artikel 2

Frankrig underretter inden to maaneder fra meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, som den har truffet for at efterkomme den.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den franske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 5. juni 1985.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen