++++

KOMMISSIONENS HENSTILLING

af 22 . december 1969

til Den italienske Republik om tilpasning af det statslige handelsmonopol for salt

( Teksten paa italiensk er den eneste autentiske )

( 70/124/EOEF )

I

1 . Ved note af 24 . marts 1959 meddelte den italienske regering Kommissionen for Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , at natriumklorid ( havsalt , stensalt , kildesalt ) i Italien er genstand for statsligt handelsmonopol i den forstand , hvori udtrykket bruges i EOEF-traktatens artikel 37 .

I henhold til denne bestemmelse har medlemsstaterne pligt til gradvis at tilpasse de statslige handelsmonopoler , saaledes at enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar er udelukket fra overgangsperiodens udloeb .

2 . Ved lov af 17 . juni 1942 nr . 907 ( som aendret ved lov af 11 . juli 1952 nr . 1641 ) forbeholdtes staten enhver form for produktion og salg paa italiensk omraade saavel som indfoersel af alle former for salt . Fra disse forskrifter undtages imidlertid oeerne Sicilien og Sardinien , de mindre nabooeer samt kommunerne Campione og Livigno . Amministrazione Autonoma dei Monopoli di Stato ( AAMS ) kan tillade at der goeres undtagelse fra forbudet mod privates produktion . Salget foregaar inden for AAMS's distributionsnet .

Med hensyn til skattesystemet maa det bemaerkes , at konsumsalt er belagt med en forbrugsafgift , mens industrisalt er fritaget for afgift .

3 . Siden 1958 har den italienske regering truffet visse forholdsregler med henblik paa at tilpasse dette monopol :

a ) Ved lov nr . 1085 af 19 . december 1958 og dernaest ved lov nr . 825 af 13 . juli 1965 blev der for konsumsalt saavel som for de oevrige produkter , som var genstand for et fiskalt monopol vedtaget princippet om at goere tariffen for detailsalg eksplicit : for hver salspris , der kraeves af leverandoeren af de naevnte produkter , skal stoerrelsen af forbrugsafgiften og de beloeb , der tillaegges AAMS som distributionsomkostninger og detailhandlerne som rabat ( det samlede beloeb udgoer salgsprisen til det koebende publikum ) fastsaettes ved lov og offentliggoeres . Leverandoererne er altsaa i stand til at fastsaette den endelige pris , hvortil deres produkter skal saelges ved at forlange en givet afstaaelsespris .

b ) Praesidentanordning nr . 390 af 9 . marts 1961 har som en fravigelse af anordningen af 1942 tilladt indfoersel i Italien af salt inden for graenserne af et aarligt kontingent paa 5 % af den indenlandske produktion . Endvidere er der ved lov nr . 519 af 5 . juli 1966 vedroerende industriens saltforsyning foretaget andre fravigelser hvad angaar indfoerselen af industrisalte . Den ordning , der for de forskellige typer salt fremgaar af disse bestemmelser , er foelgende :

- konsumsalt , der kommer fra de stater , der er medlemmer af EOEF , kan inden for graenserne af kontingentet indfoeres til personligt brug . AAMS's forudgaaende godkendelse er noedvendig , naar det drejer sig om maengder paa over 5 kilogram . Den tillades imidlertid ikke nogen fravigelse fra AAMS's monopol paa salg af konsumsalt , idet anordning af 9 . marts 1961 nemlig ( i § 5 ) bestemmer , at salg paa italiensk omraade , som er underkastet monopol , kun maa finde sted gennem monopolvirksomhedens salgsorganisation . Indfoersel af konsumsalt med henblik paa salg er altsaa betinget af , at produktet overdrages AAMS i kommission .

- Hvad angaar industrisalt , tillades brugerne direkte import uden maengdebegraensning . Importen er imidlertid - alt efter salttypen - betinget af AAMS's forudgaaende godkendelse samt af tilladelse fra ministeriet for udenrigshandel , eller blot af denne sidste tilladelse . Ifoelge forklaringer fra de italienske myndigheder er det eneste formaal med at kraeve tilladelse at undgaa enhver anvendelse af disse salte til menneskefoede . Afsaetning paa det italienske marked af de saaledes indfoerte produkter er fri .

4 . Det foerste kontingent ( for aaret 1961 ) blev ved ministeriel anordning af 16 . juni 1961 fastsat til 1 050 000 centner og blev udvidet hvert aar ; det naaede i 1966 op paa 2 111 930 centner . Imidlertid er disse kontingenter forblevet naesten helt ubenyttede , idet kun ubetydelige kvanta industrisalt er blevet indfoert . Den 29 . juli 1966 havde Kommissionen henstillet til Den italienske Republik at afskaffe disse kontingenter . Den italienske regering havde erklaeret sig enig i den af Kommissionen anbefalede foranstaltning , og den 11 . september 1967 havde den til Kommissionen oversendt et lovforslag i denne retning , som den kompetente administration lige havde forelagt det italienske statsraad til godkendelse . Den lovgivningsmaessige behandling af dette forslag er endnu ikke afsluttet .

5 . Kommissionen er af den opfattelse , at selv om de af den italienske regering hidtil trufne foranstaltninger betyder et stort skridt hen imod udelukkelse i den paagaeldende sektor af enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar , er de endnu ikke tilstraekkelige til at naa det i artikel 37 fastsatte maal .

Da overgangsperioden naermer sig sin afslutning , er der nu grund til at vedtage de foranstaltninger , der goer det muligt at udelukke enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar .

Formaalet med artikel 37 , som staar i afsnittet om frie varebevaegelser i kapitlet om ophaevelse af de kvantitative restriktioner mellem medlemsstaterne , er , fra overgangsperiodens udloeb og vedroerer de varer , der er underkastet et statsligt handelsmonopol ( eller et tilsvarende monopol ) , at opnaa det samme resultat , som for de oevrige varers vedkommende opnaas ved anvendelse af artiklerne 30 til 34 , det vil sige frie varebevaegelser .

Dog er der blevet fastsat en anden fremgangsmaade for at naa dette resultat i de sektorer , der omfattes af statslige monopoler . Den gradvise tilpasning af dem er blevet bestemt for paa den ene side at tage hensyn til , at de produkter , der er underkastet monopol , for de paagaeldende medlemsstater voldte saerlige problemer , og for paa den anden side at undgaa , at ophaevelsen af de kvantitative restriktioner og af foranstaltninger med tilsvarende virkning inden for disse sektorer skulle forblive uden praktiske foelger . Det maatte nemlig frygtes , at liberaliseringen af samhandelen med hensyn til de produkter , der er underkastet monopol , ikke kan gennemfoeres , hvis monopolvirksomhederne i kraft af deres eneret til at importere , eksportere og afsaette visse produkter , frit kunne bestemme i hvilket omfang og paa hvilke vilkaar de produkter , der kommer fra de andre medlemsstater , kan indfoeres paa det indenlandske marked ( eller omvendt i hvilket omfang de indenlandske varer kan udfoeres til de oevrige medlemsstater ) .

Det er af denne grund , at det i artikel 37 bestemmes , at fra overgangsperiodens udloeb er " enhver forskelsbehandling mellem medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings - og afsaetningsvilkaar udelukket " .

Det maa understreges , at artikel 37 ikke noejes med at foreskrive afvikling af den forskelsbehandling , som foelger direkte af de bestemmelser , der finder anvendelse paa de varer , der er underkastet monopol ; dette maal kunne , i mangel af en artikel om de statslige monopoler , naas ved andre bestemmelser i traktaten , saerlig ved dem , som forbyder afgifter med tilsvarende virkning som toldafgifter og foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner . Hvad angaar de saerlige kendetegn ved de statslige monopoler og ved de restriktioner , de kan give anledning til , foelger det af det ovenfor sagte , at formaalet med " tilpasningen " - det vil sige at sikre " udelukkelse af enhver forskelsbehandling " - er at udelukke , at der fra overgansperiodens udloeb stadig kan opstaa forskelsbehandling , som skyldes visse saerlige befoejelser , som monopolvirksomhederne har med hensyn til import og afsaetning paa deres marked eller eksport af visse varer .

Da det er disse maal , der fastsaettes i artikel 37 , paahviler det Italien at tilpasse monopolet paa salt foer overgangsperiodens udloeb , saaledes at de kan naas . Endvidere paahviler der Kommissionen , foruden dens almindelige pligt til at overvaage anvendelsen af traktaten , en pligt til i overensstemmelse med artikel 37 , stk . 6 at udfaerdige henstillinger vedroerende den naermere udformning af den i denne artikel omhandlede tilpasning .

I det foreliggende tilfaelde mener Kommissionen , at det i artikel 37 fastsatte maal ikke kan naas , saa laenge der vedblivende bestaar kvantitative restriktioner og saa laenge salget af konsumsalt paa det italienske marked er forbeholdt AAMS . Med hensyn til industrisalt er det af betydning at sikre , at importtilladelserne for saa vidt de rent faktisk er noedvendige for at hindre skattebesvigelser , gives automatisk uden ophold .

Af disse grunde forekommer det Kommissionen , at den bedste loesning til at naa det af artikel 37 fastsatte maal , - fordi loesningen er effektiv oejeblikkelig - bestaar i at ophaeve de ovennaevnte kvantitative restriktioner og AAMS's eneret paa salg af salt samt i automatisk og uden ophold at give enhver importtilladelse vedroerende industrisalt .

6 . Monopolet paa konsumsalt har karakter af et fiskalt monopol . I medfoer af EOEF-traktatens artikel 90 , stk . 2 er virksomheder , som har karakter af et fiskalt monopol , underkastet traktatens bestemmelser , navnlig konkurrencereglerne , i det omfang , anvendelsen af disse bestemmelser ikke hindrer opfyldelsen af de saerlige opgaver , som er betroet dem . Udviklingen af samhandelen maa ikke paavirkes i et saadant omfang , at det strider mod Faellesskabets interesse .

Kommissionen er af den opfattelse , at saltmonopolets fiskale funktion ikke retfaerdiggoer opretholdelsen af de kvantitative restriktioner for importen og af restriktionerne vedroerende afsaetningen . Ved i 1958 at vedtage et system , der goer detailsalgspriserne explicitte , og ved saaledes at skabe et direkte og konstant forhold mellem hver salgspris og hver afstaaelsespris havde den italienske regering allerede beroevet monopolets fiskale karakter en stor del af dets betydning , for da den skattekvota som svarer til en givet salgspris , er fastsat paa forhaand , er skattemyndighedernes mulighed for at faa den maksimale skatteindtaegt ud af salget af hvert produkt - og heri bestaar i det vaesentlige , som man har set , skattevaesenets maal - blevet begraenset i tilsvarende grad . Under disse omstaendigheder forekommer det muligt at gennemfoere monopolets fiskale funktion ved ganske enkelt at anvende en forbrugsafgift .

II

Af disse grunde henstiller Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber til Den italienske Republik , at den i overensstemmelse med EOEF-traktatens artikel 37 traeffer foelgende foranstaltninger :

1 . ophaever enhver kvantitativ restriktion for importen af salt .

2 . goer det muligt , at der frit kan foretages alle de handlinger , der er noedvendige med henblik paa afsaetning af konsumsalt , der kommer fra de andre medlemsstater , paa det italienske marked . Til dette formaal , saerlig :

- goer det muligt for leverandoererne i de andre medlemsstater at oprette deres eget engroshandelsnet i Italien og at foere lagre der ;

- goer det muligt , at priserne paa de varer , der kommer fra de andre medlemsstater , kan aftales frit mellem saelgere og koebere i de forskellige afsaetningsled ;

- goer det huligt for leverandoererne i de andre medlemsstater frit at goere reklame for deres varer ;

- traeffer alle noedvendige foranstaltninger for at sikre detailhandlernes kommercielle uafhaengighed over for de offentlige myndigheder .

3 . Drager omsorg for , at importtilladelserne vedroerende industrisalt , for saa vidt de viser sig at vaere virkelig noedvendige for at hindre skattebesvigelser , gives automatisk og uden ophold .

Udfaerdiget i Bruxelles , den 22 . december 1969 .

Paa Kommissionens vegne

Jean REY

Formand