KOMMISSIONENS BESLUTNING af 14. marts 1995 om en støtte, der er ydet af Italien (Sardinien) i landbrugssektoren (Kun den italienske udgave er autentisk) (95/366/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 3290/94 (2), særlig artikel 24,

efter i overensstemmelse med artikel 93, stk. 3, i traktaten (3), at have opfordret de interessede parter til at fremsætte deres bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I

I henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, underrettede Italiens Faste Repræsentation ved De Europæiske Fællesskaber ved skrivelse af 1. september 1992, indgået den 7. september 1992, Kommissionen om regionallov (Sardinien) nr. 17/92.

Den pågældende regionallov er trådt i kraft, og de deri fastsatte støtteforanstaltninger er blevet indført, inden Kommissionen har kunnet udtale sig herom. Endvidere vedrører visse bestemmelser i regionallov nr. 17/92 anvendelsen af ældre lovbestemmelser, der ikke er blevet anmeldt i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3. Kommissionens undersøgelse har også omfattet disse bestemmelser, når det har været nødvendigt.

Følgende støtteforanstaltninger er omfattet af denne beslutning:

Artikel 1 i lov nr. 17/92

Den regionale administration yder tilskud i form af rentenedsættelser for lån, der optages af medlemmerne af kooperativer i sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, eller af disses sammenslutninger, for at få andel i disse organers selskabskapital. Foranstaltningen skal kun anvendes i 1992; budgettet er på 3 mia. lire.

Da der ikke er fastsat nogen begrænsning med hensyn til ovennævnte kooperativers eller sammenslutningers anvendelse af de nye midler (repræsenteret ved forhøjelsen af selskabskapitalen), kan disse ikke blot anvendes til finansiering af fremtidige investeringer eller sanering af virksomheder, i overensstemmelse med Kommissionens kriterier vedrørende støtte til vanskeligt stillede virksomheder (kriterierne er anført i Kommissionens skrivelse til den italienske regering med beslutningen om at indlede den procedure, der er fastsat i traktatens artikel 93, stk. 2 (4)), men også til finansiering af disse virksomheders driftsudgifter.

Artikel 3 i regionallov nr. 17/92, artikel 6 i regionallov nr. 17/92, artikel 40 i regionallov nr. 14/81 og artikel 57 i regionallov nr. 44/86

I ovennævnte artikler fastsættes en ordning med offentlig intervention med henblik på omlægning af landbrugskooperativers passiver (foranstaltning a) - e)) og et individuelt tilfælde af sanering (foranstaltning f)).

a) I medfør af artikel 40 i lov nr. 14/81 oprettes en regionalfond til omlægning af landbrugskooperativers passiver; fonden skal ifølge sine vedtægter yde de pågældende kooperativer tiårige lån til en nedsat rentesats til dækning af deres passiver.

b) Artikel 57 i lov nr. 44/86 fastsætter ydelsen af regionale finansieringer til kooperativer, der optager andre kooperativer. Denne støtte skal nedbringe de optagne kooperativers gæld. Ifølge samme artikel kan der ydes finansieringer til kooperativer, der beslutter at indstille deres virksomhed på grund af manglende indskud fra deres medlemmer.

c) Artikel 3, stk. 3, i lov nr. 17/92 fastsætter anvendelsen af midler fra ovennævnte fond til dækning af indkomsttabet som følge af den offentlige administrations afkald på tilbagebetalingen af de lån, den har ydet til kooperativer ved anvendelse af artikel 40 i lov nr. 14/81 og artikel 57 i lov nr. 44/86 (dvs. likviderede eller optagne kooperativer).

d) Samme fonds midler anvendes i medfør af artikel 3, stk. 4, i lov nr. 17/92 til finansiering af et rekapitaliseringsprogram for kooperativer, der ifølge den regionale lovtekst »befinder sig i en situation med midlertidig finansiel uligevægt, men som har vist muligheder for et økonomisk opsving«.

Det pågældende program blev indført ved beslutning af 27. oktober 1992 truffet af den regionale regering (Giunta regionale), som foretog følgende fordeling af den offentlige finansiering:

>TABELPOSITION>

e) Et tilsvarende program som det under d) nævnte er fastsat i artikel 3, stk. 5, i lov nr. 17/92 med henblik på sanering af to producentsammenslutninger, hvis finansielle vanskeligheder skyldes insolvens hos køberne af de produkter, som disse sammenslutninger forhandler. De to sammenslutninger er:

>TABELPOSITION>

f) I artikel 6 i lov nr. 17/92 fastsættes en ekstraordinær støtte til CON.SAR.CO.RI (et konsortium af kooperativer, der beskæftiger sig med salg af produkter til landbruget og af landbrugsprodukter) i form af et engangstilskud på 2 200 mio. lire. Støtten skal afhjælpe konsortiets finansielle vanskeligheder, som er en følge af visse af de deltagende kooperativers fallit og andres insolvens.

Alle disse foranstaltninger falder ind under anvendelsesområdet for de kriterier, som Kommissionen anvender til at vurdere støtte til virksomheder, der er i vanskeligheder. Foranstaltningerne har, omend på forskellig vis, den virkning, at de begunstigede kooperativers gæld nedbringes.

De regionale myndigheder har ikke pålagt betingelser for denne gælds oprindelse: derfor kan det ikke på baggrund af de oplysninger, som de italienske myndigheder har fremsendt, kontrolleres, hvorvidt ovennævnte kriterier overholdes. En situation med finansielle vanskeligheder, der er »betingelsen« for de pågældende interventioner, kan dermed være forårsaget alene af virksomhedsadministrationen; i dette tilfælde vil den offentlige intervention have samme forvridende virkninger som enhver driftsstøtte.

Det forhold, at støttemodtagerne i visse tilfælde er virksomheder, der har standset deres aktiviteter, kan ikke ophæve denne forvridende virkning.

I praksis er den økonomiske fordel af støtten i disse tilfælde blot videregivet til kooperativernes medlemmer og/eller de personer, der har finansieret dem, og ud fra en mere generel synsvinkel vil eksistensen af bestemmelser som artikel 57 i regionallov nr. 44/86 (der gælder for alle de tilfælde, hvor et kooperativ indstiller sin virksomhed) på forhånd bevirke en ophævelse af det finansielle ansvar, som er forbundet med de erhversmæssige risici, som landbrugere, der slutter sig sammen i et kooperativ, løber.

Artikel 4 i lov nr. 17/92 og artikel 11 i lov nr. 6/92

Artikel 4 i lov nr. 17/92 udstrækker anvendelsen af artikel 11 i regionallov nr. 6/92 til fordel for fåresektoren sig til også at omfatte gedesektoren; det drejer sig om en ekstraordinær støtte som følge af krisen i disse sektorer til dækning af en del af de udgifter, der er afholdt af gede- og fåremælksproducenterne og de tilsvarende forarbejdningsvirksomheder. Foranstaltningen blev kun anvendt for produktionen i produktionsåret 1990/91. Støttebeløbet var fastsat til 170 lire pr. liter mælk. Den samlede udgift var på 29 mia. lire.

Disse foranstaltninger er driftsstøtte, der ikke vil have varig virkning for de pågældende sektorer, da virkningerne (indkomstsupplement) forsvinder samtidig med de pågældende foranstaltningers bortfald. De er endvidere i strid med de regler, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 804/68 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, særlig artikel 24, der forbyder al støtte, hvis størrelse fastsættes i forhold til prisen på eller mængden af mælk og mejeriprodukter.

Artikel 7 i lov nr. 17/92 og artikel 8 i lov nr. 17/92

a) Artikel 7 i lov nr. 17/92

Den nationale administration afsætter 900 mio. lire til dækning af producentsammenslutningernes driftsudgifter i årene 1990 og 1991 (artikel 7 i lov nr. 17/92). Bestemmelsens formulering gør det ikke muligt at fastslå de nærmere regler for foranstaltningens anvendelse.

b) Artikel 8 i lov nr. 17/92

Denne artikel fastsætter oprettelsen af en hensættelsesfond for mælkekonsortiet COLVAS (Consorzio latte vaccino sardo) med henblik på udgifter, som er et resultat af konsortiets vedtægtsmæssige aktiviteter.

Kommissionen finder, at også denne støtte udgør driftsstøtte, der ikke vil have nogen varig virkning for de pågældende sektorer, fordi midlerne til hensættelsesfonden kan anvendes ikke blot til finansiering af investeringer, men også ». . . til ethvert administrationsbehov. . .«.

II

1. Kommissionen har ved skrivelse SG(94) D/3934 af 22. marts 1994 meddelt den italienske regering, at den havde besluttet at indlede proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2, over for den støtte, der er fastsat i artikel 1, 3, 4, 6, 7 og 8 i regionallov nr. 17/92 for regionen Sardinien, samt over for den støtte, der er fastsat i artikel 40 i regionallov nr. 14/81, i artikel 57 i regionallov nr. 44/86 og i artikel 11 i regionallov nr. 6/92.

2. Ved ovennævnte skrivelse har Kommissionen meddelt de italienske myndigheder, at den anså denne støtte for at være driftsstøtte i modstrid med Kommissionens faste holdning til anvendelse af traktatens artikel 92, 93 og 94.

Følgelig er støtten af en sådan karakter, at den kan fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, og den falder derfor ind under traktatens artikel 92, stk. 1, uden at kunne henføres under undtagelserne i artikel 92, stk. 2 og 3.

Endvidere er den foranstaltning, der er fastsat i artikel 4 i lov nr. 17/92 og i artikel 11 i lov nr. 6/92, i strid med forordning (EØF) nr. 804/68 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, særlig artikel 24, der forbyder al støtte, hvis størrelse fastsættes i forhold til prisen på eller mængden af mælk og mejeriprodukter.

3. Kommissionen har som led i denne procedure opfordret den italienske regering til at fremsætte sine bemærkninger.

Kommissionen har ligeledes opfordret de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger.

III

1. Den italienske regering har ved telex af 5. og 31. januar 1995 og ved telefax af 11. januar 1995 fremsat sine bemærkninger til de ovenfor beskrevne foranstaltninger.

i) Hvad angår artikel 1 i regionallov nr. 17/92, meddeler de italienske myndigheder Kommissionen, at de fastsatte foranstaltninger ikke er blevet anvendt, og at de er rede til at ændre den pågældende lov. De hævder endvidere, at den generelle formulering af nævnte artikel (hvilket i øvrigt også gælder for artikel 8) ikke i sig selv strider mod fællesskabsreglerne for statsstøtte; der ville i givet fald være en konkret overtrædelse, hvis foranstaltningerne blev anvendt til finansiering af de støttemodtagende virksomheders administrationsomkostninger.

ii) Hvad angår artikel 40 i regionallov nr. 14/81 og artikel 57 i regionallov nr. 44/86, gentager de italienske myndigheder de ovenfor under nr. i) nævnte betragtninger vedrørende bestemmelsens generelle karakter og deres vilje til at gennemføre en lovændring. De gør endvidere opmærksom på følgende:

- Midlerne fra den fond, der blev oprettet i medfør af artikel 40 i regionallov nr. 14/81, anvendes herefter også til finansiering af støtte, der er fastsat i artikel 57 i regionallov nr. 44/86.

- Som følge af de bemærkninger, som Kommissionen fremsatte ved procedurens indledning, har regionalregeringen vedtaget beslutning (delibera della Guinta) nr. 18/15 af 21. juni 1994 om at begrænse anvendelsen af den pågældende fond til kun at gælde for nedbringelsen af gælden for de kooperativer, der på eget initiativ indstiller deres virksomhed, og ydelsen af lån til nedsat rente til landbrugskooperativer til »refinansiering af disses udgifter - uden offentlig finansiering - til gennemførelsen af arbejder og/eller køb af maskiner og værktøj inden for rammerne af de af EF godkendte intensitetslofter« eller »til at modvirke de økonomiske/finansielle vanskeligheder, der kan tilskrives naturkatastrofer eller ekstraordinære klimatiske forhold«.

iii) Derfor meddeler de italienske myndigheder med hensyn til artikel 57 i regionallov nr. 44/86 Kommissionen, at fusioner gennem kooperativoptagelse som følge af Kommissionens bemærkninger ikke kan opnå saneringsstøtte til fordel for optagne kooperativer; myndighederne er rede at ophæve bestemmelsen.

iv) Hvad angår artikel 3 og 6 i regionallov nr. 17/92, præciserer de italienske myndigheder, at de pågældende foranstaltninger er blevet vedtaget efter krisesituationer, der blev fremkaldt af en lang tørkeperiode eller af insolvens hos visse kooperativers kunder.

v) Hvad angår artikel 4 i regionallov nr. 17/92 og artikel 11 i regionallov nr. 6/92, meddeler den italienske regering Kommissionen, at støtten er blevet suspenderet efter Kommissionens indledning af proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2. Endvidere ønsker den italienske regering at præcisere, at den pågældende foranstaltning er vedtaget for at afhjælpe den krisesituation, der opstod i fåre- og gedesektoren efter en lang periode med tørke.

vi) Hvad angår støtten efter artikel 7 i regionallov nr. 17/92 (støtte til producentsammenslutninger), præciserer den italienske regering, at selv om det ikke fremgår af teksten i ovennævnte artikel 7, ydes støtten i henhold til regionallov nr. 15/83, der gennemfører forordning (EØF) nr. 1360/78, og udbetales på grundlag af forordning (EØF) nr. 2083/80 og (EØF) nr. 2084/80.

2. CONFINDUSTRIA - Associazione dell'Industria della Sardegna (herefter benævnt »CONFINDUSTRIA«) har fremsat bemærkninger.

3. CONFINDUSTRIA's bemærkninger indeholder følgende oplysninger:

- De i regionallov nr. 17/92 fastsatte støtteforanstaltninger er udtryk for regionen Sardiniens faste politik over for landbrugskooperativer; denne politik er hinsides enhver økonomisk logik, idet der sker en finansiering af konkursramte virksomheders fortsatte markedseksistens. Et sådant tiltag har negative virkninger på dels selve den kooperative sektor, der »stimuleres« gennem regelmæssige, offentlige kapitalindsprøjtninger, dels på de økonomiske beslutningstagere, der ikke er tilsluttet kooperativer, og som derfor stilles over for konkurrencevilkår, der er fordrejet af den offentlige intervention.

- Den pågældende støttes eneste målsætning er at dække kooperativernes passiver for at holde kooperativerne i live: den offentlige intervention er ikke knyttet til gennemførelsen af investeringer eller til andre betingelser for ydelsen.

IV

1. Hvad angår støtten efter artikel 7 i regionallov nr. 17/92 (refinansiering af den støtte til producentsammenslutninger, der er fastsat i regionallov nr. 15/83, som gennemfører forordning (EØF) nr. 1360/78), bliver den procedure, som Kommissionen har indledt i henhold til artikel 93, stk. 2, over for refinansieringsforanstaltningen, uden genstand, da de i lov nr. 15/83 fastsatte foranstaltninger ikke kan gøres til genstand for en vurdering på grundlag af traktatens artikel 92, 93 og 94.

2. De øvrige bestemmelser, som omhandles i Kommissionens beslutning om at indlede den i traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure, nemlig artikel 1, 3, 4, 6 og 8 i regionallov nr. 17/92, artikel 40 i regionallov nr. 14/81, artikel 57 i regionallov nr. 44/86 og artikel 11 i regionallov nr. 6/92, giver anledning til følgende betragtninger:

Den italienske regering har undladt at opfylde sine forpligtelser efter traktatens artikel 93, stk. 3, for det første ved ikke at have anmeldt de pågældende støtteforanstaltninger i form af udkast, for det andet ved at gennemføre dem uden at give Kommissionen lejlighed til at tage stilling til dem.

Disse undladelser medfører en særlig alvorlig situation, idet Kommissionen under sin undersøgelse har kunnet konstatere, at visse bestemmelser i lov nr. 17/92 kun indebærer anvendelsen af andre, tidligere vedtagne lovbestemmelser, som aldrig er blevet anmeldt i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3.

Endvidere er støtten i de pågældende bestemmelser med hensyn til indholdet og af de grunde, der er nævnt nedenfor, uforenelig med fællesmarkedet, jf. traktatens artikel 92.

3. Hvad angår de af den italienske regering fremførte argumenter, skal Kommissionen præcisere følgende:

i) Over for den italienske regerings argument om, at en national støttebestemmelses helt generelle formulering først vil gøre det muligt eventuelt at anse støtten for uforenelig med traktatens bestemmelser om statsstøtte på selve tidspunktet for foranstaltningernes gennemførelse, er det nok at minde om, at den ved EF-traktaten indførte kontrolordning vedrørende national støtte, er baseret på medlemsstaternes pligt til at underrette Kommissionen om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger så betids, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil. Kommissionen har allerede i sin skrivelse til medlemsstaterne SG(89) D/5521 af 27. april 1989 anført: »Det er Kommissionens opfattelse, at medlemsstaterne ikke overholder deres pligt til at underrette Kommissionen, når gennemførelsen af en støtteforanstaltning er indledt. Ved gennemførelse forstår Kommissionen ikke handlingen at bevilge støtten til modtagerne, men derimod den forudgående handling: at indføre støtten eller sætte den i kraft ad lovgivningens vej i henhold til den pågældende medlemsstats forfatningsmæssige bestemmelser. En støtteforanstaltning betragtes således som værende gennemført, så snart den lovgivningsmekanisme, der giver mulighed for, at støtten bevilges, et indledt uden andre formaliteter.«

ii) Den begrænsning i anvendelsen af saneringsstøtten, der er fastsat i artikel 57 i regionallov nr. 44/86 (finansieret af den fond, der blev oprettet ved artikel 40 i regionallov nr. 14/81), i de tilfælde, der er angivet i regionalregeringens beslutning nr. 18/15 af 21. juni 1994, kan ikke hindre, at den pågældende støtte er uforenelig med fællesmarkedet.

De forholder sig nemlig således:

- at regionalregeringens beslutning først blev vedtaget den 21. juni 1994; dvs. tidsmæssigt kan den heri fastsatte begrænsning alene ikke ændre vurderingen af den pågældende støtte i perioden fra de omstridte bestemmelsers ikrafttræden og indtil beslutningens vedtagelse

- og hvad indholdet angår, kan den indførte ændring/begrænsning ikke sikre, at den således ændrede støtte er forenelig med fællesmarkedet:

- idet der ikke er vedtaget nogen ændring vedrørende støtten til kooperativer, der på eget initiativ indstiller deres virksomhed, og

- idet betingelserne for ydelsen af støtten (der således fortsat anvendes) i de øvrige tilfælde er blevet mere restriktive; de svarer dog stadig ikke til dem, Kommissionen kræver som led i undersøgelsen af national støtte af denne type (betingelserne findes i den skrivelse, hvorved Kommissionen meddelte den italienske regering sin beslutning om at indlede den i traktatens artikel 93, stk. 2 (5), fastsatte procedure).

iii) De italienske myndigheder har fremført det argument, at den støtte, der var ydet efter en naturkatastrofe, muligvis allerede var godkendt i den korrespondance, de havde haft med Kommissionen, inden der blev truffet beslutning om procedurens indledning.

Kommissionen har derfor mindet de italienske myndigheder om de kriterer, Kommissionen lægger til grund for vurderingen af støtte af denne type, og anmodet om oplysninger om den pågældende støtte, som ville gøre det muligt at efterprøve, om disse kriterier var overholdt (Kommissionens telex af 27. maj 1993), dvs. om det ville være muligt at anse støtten for at være forenelig med fællesmarkedet, jf. undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 2, litra b), som godtgørelse for tab, der er forårsaget af skader, som en ekstraordinær klimatisk begivenhed har påført opdrætterne.

Kommissionen minder om, at den som fast praksis kun sidestiller usædvanlige klimatiske begivenheder, såsom tørke, med naturkatastrofer, jf. traktatens artikel 92, stk. 2, litra b), under visse betingelser, der bl.a. skal sikre, at kun landbrugere, der har lidt større skader end dem, en landbrugsvirksomhed normalt har risiko for at lide, kan nyde godt af støtte/godtgørelser. Derfor kræves det, at hver landbruger har lidt et tab, der ligger over en vis minimumstærskel (30 % af hans normale bruttoproduktion - 20 % i ugunstigt stillede regioner).

Den italienske regering har ikke fremført noget element (som heller ikke Kommissionen har kunnet finde), der tyder på, at disse betingelser skulle være opfyldt i det pågældende tilfælde.

På denne baggrund kan Kommissionen ikke godtage den italienske regerings dokumentation.

Kommissionen konstaterer, at den italienske regering har udtrykt vilje til at ændre den pågældende regionale lovgivning, og er rede til i fornødent omfang at bistå med gennemførelsen af artikel 2 i de dispositive bestemmelser.

V

Den pågældende støtte har som driftsstøtte til landbrugsvirksomhederne den virkning, at de støttemodtagende landbrugsvirksomheders kostpriser nedsættes, og derved fremmes afsætningen af de varer, de fremstiller og/eller forhandler.

Derfor forbedrer støtten de pågældende virksomheders økonomiske situation sammenholdt med deres konkurrenter, der ikke modtager denne bistand.

Ifølge traktatens artikel 92, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

Da de pågældende foranstaltninger er horisontale, for så vidt som de ikke tager sigte på én enkelt landbrugsproduktionssektor, kan alle landbrugsprodukter blive berørt af den pågældende støtte.

Disse foranstaltninger kan derfor påvirke samhandelen med landbrugsprodukter mellem medlemsstaterne (for Italiens vedkommende drejede det sig i 1993 (6) om import til en værdi af ca. 13 800 mio. ECU og eksport til ca. 6 800 mio. ECU), idet samhandelen påvirkes, når støtten fremmer den nationale produktion til skade for importen fra andre medlemsstater.

Følgelig må den pågældende støtte betragtes som statsstøtte, der falder ind under traktatens artikel 92, stk. 1.

VI

Støtte, der opfylder kriterierne i traktatens artikel 92, stk. 1, er principielt uforenelig med fællesmarkedet.

De undtagelser fra denne uforenelighed med fællesmarkedet, der er fastsat i artikel 92, stk. 2, kan tydeligvis ikke anvendes for den pågældende støtte.

I undtagelserne i nævnte artikels stk. 3 præciseres det, at støtten skal være i Fællesskabets interesse og ikke blot til gavn for en enkelt sektor i den nationale økonomi.

Disse undtagelser (som det er nødvendigt at fortolke snævert) kan kun anvendes i det tilfælde, hvor Kommisisonen kan fastslå, at støtten er nødvendig for at nå en af disse bestemmelsers målsætninger. Anvendes disse undtagelser på støtteforanstaltninger uden en sådan modydelse, vil samhandelen mellem medlemsstaterne kunne blive påvirket og konkurrencevilkårene fordrejet, uden at det er begrundet i Fællesskabets interesse, og der vil tilsvarende blive uberettigede fordele for de erhvervsdrivende i visse medlemsstater.

I det pågældende tilfælde gør betingelserne for ydelse af støtten det ikke muligt at konstatere eksistensen af en sådan modydelse. Den italienske regering har ikke givet - og Kommissionen har ikke kunnet finde - nogen begrundelse for, at den pågældende støtte skulle opfylde de betingelser, der kræves for at anvende en af undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3.

Der er ikke tale om foranstaltninger, der har til formål at fremme et projekt af fælleseuropæisk interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra b), så meget desto mere som støtten gennem de virkninger, den kan have på samhandelen, strider mod den fælles interesse.

Der er ej heller tale om foranstaltninger, der skal afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den pågældende medlemsstats økonomi, jf. samme bestemmelse.

Hvad angår undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), om støtte til fremme af den økonomiske udvikling i visse områder eller af visse erhvervsgrene, bør der gøres opmærksom på, at den pågældende støtte har karakter af driftsstøtte og derfor ikke på varig vis forbedrer modtagernes vilkår. Med andre ord har støtten ingen virkning på modtagernes strukturelle forhold, da støttens virkninger ophører samtidig med dens bortfald.

Derfor kan støtten ikke henføres under nogen af undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3.

Hvad angår den planlagte støtte til fåre- og gedemælksproducenter (artikel 4 i regionallov nr. 17/92 og artikel 11 i regionallov nr. 6/92), må det fastslås, at denne støtte vedrører et produkt, der er underlagt en fælles markedsordning, og at der eksisterer begrænsninger i medlemsstaternes beføjelser til at gribe ind i en sådan ordning, der bl.a. omfatter et fælles prissystem, som hører under EF's enekompetence, og det udtrykkelige forbud mod enhver støtte, der ydes på grundlag af producerede mængder.

De fælles markedsordninger skal betragtes som komplette og udtømmende ordninger, der udelukker, at medlemsstaterne har beføjelse til at afvige fra eller tilsidesætte dem.

Den pågældende støtte må derfor anses for at være i strid med fællesskabsbestemmelserne. Derfor kan den ikke henføres under nogen af undtagelserne i artikel 92, stk. 3.

Den pågældende støtte er således uforenelig med fællesmarkedet.

VII

De regionale foranstaltninger, der er nævnt i afsnit I (undtagen dem, der er fastat i artikel 7 i regionallov nr. 17/92), skulle have været anmeldt til Kommissionen i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3. Da den italienske regering har undladt dette, har Kommissionen ikke kunnet tage stilling til den planlagte støtte før dens iværksættelse. Derfor er støtten ulovlig i medfør af fællesskabsretten fra det tidspunkt, hvor den er ydet, idet bestemmelserne i traktatens artikel 3, stk. 3, ikke er overholdt.

Det bør i den forbindelse erindres, at da procedurereglerne i traktatens artikel 93, stk. 3, er præceptive og umiddelbart anvendelige, jf. Domstolens domme (bl.a.) af 19. juni 1973 i sag 77/72 (7) og af 21. november 1991 i sag 354/90 (8), kan den pågældende ulovlige støtte ikke senere lovliggøres.

Endvidere kan Kommissionen, når støtten er uforenelig med fællesmarkedet, gøre brug af den mulighed, den har fået som følge af Domstolens dom af 12. juli 1973 i sag 70/72 (9), som blev opretholdt ved dom af 24. februar 1987 i sag C-310//85 (10) og dom af 20. september 1990 i sag C-5/89 (11), dvs. forlange af medlemsstaten, at den hos modtagerne inddriver enhver ulovligt udbetalt støtte.

VIII

Som anført i afsnit VII kan Kommissionen forlange af medlemsstaterne, at de pålægger modtagere af ulovligt udbetalt støtte at tilbagebetale støtten.

På baggrund af ovenstående skal der ske en tilbagebetaling af den støtte, som regionen Sardinien har ydet i henhold til de i afsnit I nævnte bestemmelser (undtagen den støtte, der er fastsat i artikel 7 i regionallov nr. 17/92).

Tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med de i den italienske lovgivning fastsatte procedurer og bestemmelser, herunder navnlig dem, der vedrører betaling af morarente for gæld til staten, idet disse renter beregnes med virkning fra datoen for ydelse af den ulovlige støtte (Kommissionens skrivelse til medlemsstaterne SG(91) D/4571).

Denne tilbagebetaling er nødvendig for at genoprette den tidligere situation og for at ophæve alle de økonomiske fordele, som de virksomheder, der har modtaget ulovlig støtte, uberettiget har nydt godt af siden datoen for støttens udbetaling.

Denne beslutning foregriber ikke de konsekvenser, som Kommissionen i givet fald vil drage med hensyn til finansieringen af den fælles landbrugspolitik gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den støtte, der er fastsat i artikel 1, 3, 4, 6 og 8 i regionallov nr. 17/92 for regionen Sardinien, i artikel 40 i regionallov nr. 14/81, i artikel 57 i regionallov nr. 44/86 og i artikel 11 i regionallov nr. 6/92, er ulovlig, da den er indført i strid med proceduren i traktatens artikel 93, stk. 3. Endvidere er den uforenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 92, stk. 1, da den ikke falder ind under de i artikel 92, stk. 2 og 3, fastsatte undtagelsesbestemmelser.

Artikel 2

Italien ophæver de i artikel 1 omhandlede bestemmelser eller ændrer dem for at bringe dem i overensstemmelse med fællesmarkedet senest to måneder fra meddelelsen af nærværende beslutning.

Artikel 3

1. Inden for en frist på to måneder, at regne fra meddelelsen af nærværende beslutning, skal Italien ved inddrivelse kræve tilbagebetaling af:

- den støtte, der i henhold til artikel 3, stk. 4, i regionallov (Sardinien) nr. 17/92 er udbetalt til APOAC - S. Sperate, Cantina sociale di Mogoro, Cantina sociale di Santadi, Cantina sociale di Villacidro, Consorzio caseario del Gerrei, Consorzio sardo caseario - S. Gavino, Cooperativa allevatori fonnesi (Nuoro), Cooperativa »L'asparago« - Sanluri, Cooperativa pastori S. Giovanni, Latteria sociale cooperativa - Meana sardo, Latteria sociale - Santadi, Oleificio cooperativo - Sassari, Organizzazione ortofrutticola oristanese

- den støtte, der er udbetalt til »Associazione produttori ovi-caprini« og til »Associazione nuorese produttori« i henhold til artikel 3, stk. 5, i regionallov (Sardinien) nr. 17/92

- den støtte, der er udbetalt til CON.SAR.CO.RI i henhold til artikel 6 i regionallov (Sardinien) nr. 17/92

- den støtte, der er udbetalt til COLVAS i henhold til artikel 8 i regionallov (Sardinien) nr. 17/92

- den støtte, der er udbetalt i henhold til artikel 40 i regionallov nr. 14/81, artikel 57 i regionallov nr. 44/86, artikel 11 i regionallov nr. 6/92 og artikel 4 i regionallov nr. 17/92.

2. Da den i artikel 3, stk. 3, i regionallov nr. 17/92 fastsatte støtte er ydet i form af afkald på tilbagebetaling af lån fra administrationen, sker inddrivelsen gennem indkassering af nævnte lån.

3. Inddrivelsen sker i overensstemmelse med de i italiensk lovgivning fastsatte procedurer og bestemmelser, herunder navnlig dem, der vedrører betaling af morarente for gæld til staten. De beløb, der skal inddrives, er rentebærende fra den dato, hvor den pågældende ulovlige støtte er ydet, og for så vidt angår støtten i henhold til artikel 3, stk. 3, i regionallov nr. 17/92, fra den dato, hvor lånene fra administrationen forfalder.

Artikel 4

Italien meddeler senest to måneder at regne fra meddelelsen af nærværende beslutning Kommissionen, hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 14. marts 1995.

På Kommissionens vegne

Franz FISCHLER

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 148 af 28. 6. 1968, s. 13.

(2) EFT nr. L 349 af 31. 12. 1994, s. 105.

(3) EFT nr. C 159 af 10. 6. 1994, s. 9.

(4) EFT nr. C 159 af 10. 6. 1994.

(5) EFT nr. C 159 af 10. 6. 1994.

(6) Kilde: Eurostat.

(7) Sml. 1973, s. 611.

(8) Sml. 1991, s. 5505.

(9) Sml. 1973, s. 813.

(10) Sml. 1987, s. 901.

(11) Sml. 1990, s. I-3437.