*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 14. februar 1990

om et udkast til spansk ministeriel bekendtgoerelse om logistisk assistance til fiskerflaaden i 1988

(Kun den spanske udgave er autentisk)

(90/554/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter i overensstemmelse med bestemmelserne i Traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, at have opfordret de beroerte parter til at fremsaette deres bemaerkninger, og under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. Baggrund og redegoerelse - Procedure

Ved skrivelse af 29. september 1988 og 30. januar 1989 fra Spaniens Faste Repraesentation ved De Europaeiske Faellesskaber, som indgik til Kommissionen henholdsvis den 4. oktober 1988 og den 1. februar 1989, anmeldte den spanske regering i overensstemmelse med Traktatens artikel 93, stk. 3, et udkast til ministeriel bekendtgoerelse til Kommissionen om logistisk assistance til den spanske fiskerflaade i 1988 og indgav visse supplerende oplysninger, som Kommissionen havde udbedt sig den 25. oktober 1988.

Stoette til logistisk assistance til fiskerflaaden

For at lette provianteringen af den del af den spanske fiskerflaade, der opererer i fjerntliggende omraader, og som af den grund har vanskeligt ved at opnaa forsyninger, har den spanske regering afsat et budget paa ca. 750 000 ECU til stoette til logistisk assistance til fiskerfartoejer ved hjaelp af forsyningsskibe (proviant, olieprodukter osv.). Udkastet til bekendtgoerelse indeholder en redegoerelse for proceduren for behandling af denne stoette.

Stoetten anvendes til daekning af indtil 75 % af omkostningerne ved forsyningsskibene, og ydes i foerste raekke i forbindelse med proviantering af fiskerfartoejer, som opererer permanent i fiskerizoner, hvor de ikke har mulighed for at proviantere i EF-havne, og som paa grund af vanskeligheder med at opnaa forsyninger i udenlandske havne er noedt til at goere brug af forsyningsskibe.

Redere, som driver hoejsoefiskeri, og som tilhoerer en af Spanien anerkendt producentorganisation, kan indgive en ansoegning om stoette ledsaget af en dokumentation, hvoraf det fremgaar, at der er behov for proviantering fra et forsyningsskib. Antages ansoegningen, refunderer de spanske myndigheder en del af det benyttede forsyningsskibs befragtningsomkostninger.

Den i stoetteprojektet omhandlede stoette henvender sig i foerste raekke til notfartoejer og trawlere med fryseanlaeg (tunfiskerfartoejer og fartoejer, der fisker efter kulmule, bloeddyr og krebsdyr). Projektet vedroerer proviantering af fiskerfartoejer ved hjaelp af forsyningsskibe under normale forhold, og der er ikke tale om noedstilfaelde.

Kommissionens sagsbehandling

Efter en foerste gennemgang af stoetteprojektet skoennede Kommissionen, at stoetten til den logistiske bistand til fiskerflaaden udgjorde en driftsstoette uden nogen faktisk modydelse fra de begunstigedes side, som ville bevirke en nedsaettelse af produktionsomkostningerne. En saadan stoette ville kunne paavirke konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstater direkte og maerkbart. Den blev derfor anset for at vaere uforenelig med faellesmarkedet efter EOEF-Traktatens artikel 92.

Kommissionen besluttede derfor at indlede proceduren i Traktatens artikel 93, stk. 3, med hensyn til denne stoette og opfordrede ved skrivelse af 31. marts 1989 den spanske regering til at fremsaette sine bemaerkninger hertil.

Bemaerkninger fra andre interesserede parter

Alene en spansk producentorganisation fremsatte sine bemaerkninger til Kommissionen. Den gav udtryk for beklagelse med hensyn til den tid, der var forloebet mellem den foerste anmeldelse og Kommissionens beslutning om at indlede proceduren i Traktatens artikel 92, stk. 2. Den pegede paa de ekstraordinaere omstaendigheder ved provianteringen ved hjaelp af forsyningsskibe i tilfaelde, hvor fjerntliggende havne ikke boed paa mulighed for proviantering, eller hvor en saadan proviantering var forbundet med overdrevne omkostninger, og den skoennede, at det anmeldte stoetteprojekt kunne sidestilles med stoette til teknisk bistand paa havet som omhandlet i punkt II.B.5 i retningslinjerne for gennemgangen af national stoette til fiskerisektoren (1).

II. Bemaerkninger fra den spanske regering

Ved skrivelse af 10. maj 1989, som svar paa Kommissionens aabningsskrivelse af 31. marts 1989, fremsatte den spanske regering en raekke bemaerkninger med hensyn til det materielle indhold og hensigtsmaessigheden af stoetteprojektet.

Den spanske regering skoennede, at der var tale om stoette til proviantering af fiskerfartoejer, der kun tog sigte paa umiddelbare behov, som fiskerfartoejerne ikke selv normalt var i stand til at daekke med deres forhaandenvaerende udstyr og proviantering. Saadan stoette fordrejer ikke eller truer ikke med at fordreje konkurrencen mellem medlemsstater og paavirker under ingen omstaendigheder samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse. Stoetten kan derfor betragtes som stoette til teknisk bistand paa havet som omhandlet i punkt II.B.5 i ovennaevnte retningslinjer.

I denne forbindelse mener den spanske regering, at der bestaar en sproglig uoverensstemmelse mellem Kommissionens skrivelse af 31. marts 1989 og den franske og spanske udgave af retningslinjerne. Denne uoverensstemmelse vedroerer ordene »aux cas d'urgence«, som i den spanske udgave af retningslinjerne er oversat til »a las necesidades inmediatas«, og i skrivelsen ved »una situación de emergencia«.

Hvad angaar hensigtsmaessigheden af stoetten, fremfoerte den spanske regering foelgende argumenter:

- fjernfiskerflaadens redere er ringere stillet end redere, som provianterer i EF-havne, hvad angaar afstanden til provianteringshavne og priserne i disse havne

- fjernfiskerflaaden befinder sig i en relativ ugunstig konkurrencesituation paa faellesmarkedet i forhold til Faellesskabets kystfiskerflaade og hoejsoefiskerflaade (friske substitutionsprodukter), i forhold til den fiskerflaade, der opererer i naerheden af de saedvanlige fiskerizoner, der i foerste raekke ligger op til Faellesskabets kyster, og i forhold til statshandelslandes fiskerflaader, som er staerkt subventionerede, og som i deres fiskeriaktiviteter har samme muligheder for adgang til de traditionelle fiskerizoner.

III. Retlig vurdering

Redere, som driver fjernfiskeri, og som er medlem af en anerkendt producentorganisation, kan opnaa refusion af en del af befragtningsomkostningerne ved det forsyningsskib, der benyttes til proviantering af et fiskerfartoej, som omhandlet i det anmeldte udkast til bekendtgoerelse. I overensstemmelse med artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 105/76 af 19. januar 1976 om anerkendelse af fiskeriets producentorganisationer (2) er medlemsstaten kompetent med hensyn til anerkendelse af de producentorganisationer, der er omhandlet i artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3796/81 af 29. december 1981 om den faelles markedsordning for fiskerivarer (3).

Denne refusion gaelder i princippet kun redere, som driver fjernfiskeri, og som benytter et fartoej, der yder logistisk assistance til proviantering af deres fiskerfartoejer. Ansoegninger i forbindelse med proviantering af fiskerfartoejer, som permanent opererer i fiskerizoner, hvor de ikke har mulighed for at proviantere i EF-havne, og som paa grund af vanskeligheder med at opnaa forsyninger i udenlandske havne er noedt til at goere brug af et fartoej, der yder logistisk assistance, gives fortrinsstilling.

Der er tale om provianteringstransaktioner, der er naert forbundet med det paagaeldende fiskerfartoejs fiskeriaktiviteter, og som ikke udelukkende tilskrives noedsituationer eller uforudsete omstaendigheder.

Den logistiske assistance spiller generelt en vigtig rolle i fjernfiskerfartoejers fiskeriaktiviteter. Ejere af saadanne fartoejer boer soege at skabe en balance dels mellem en maksimering af fartoejets fiskedage for saaledes at oege udbyttet af fartoejets fiskeriaktiviteter, og dels en minimering af det antal dage, hvor rederen ikke kan drive fiskeri, fordi han skal proviantere, udskifte besaetning, transportere fangster og vedligeholde fartoej og fangstredskaber; i denne sammenhaeng maa rederen vaelge mellem de faciliteter, som kyststaterne tilbyder, og benyttelse af et forsyningsskib.

Under disse omstaendigheder vil en refusion af en del af befragtningsomkostningerne ved det forsyningsskib, som benyttes til provianteringen af rederens fartoej, kunne bevirke en nedsaettelse af rederens produktionsomkostninger og forbedre hans indkomst.

Formaalet med udkastet til bekendtgoerelsen er at give fjernfiskerflaaden mulighed for at proviantere til nogenlunde samme priser, som anvendes i havne i Faellesskabet. I betragtning af denne maalsaetning og de i det anmeldte udkast til bekendtgoerelse fastsatte gennemfoerelsesbestemmelser skoenner Kommissionen, at refusionen af en del af befragtningsomkostningerne ved det forsyningsskib, der benyttes til proviantering af fiskerfartoejer, udgoer en driftsstoette uden nogen reel modydelse fra de paagaeldendes side.

Denne stoette, der kan opnaas af den spanske fjernfiskerflaade, som bestaar af notfartoejer og trawlere med fryseanlaeg (tunfiskerfartoejer og fartoejer til fiskeri efter kulmule, bloeddyr og krebsdyr), vil kunne styrke de spanske rederes konkurrencestilling, saerlig i forhold til ejere af fiskerfartoejer i de andre medlemsstater, som driver fjernfiskeri, f.eks. i Italien og Frankrig. Den spanske fjernfiskerflaade er med hensyn til produktion og antal fartoejer den stoerste blandt flaaderne af denne type, som driver fiskeri under en medlemsstats flag, og den tegnede sig i 1988 for en produktion paa ca. 185 000 tons frosset tun, 60 000 tons bloeddyr og krebsdyr og 120 000 tons frosset kulmule. Set i forhold til de samlede fangster af disse produkter, som landes af EF-fiskerflaaden, lander fiskerflaaden under spansk flag over 60 %, og for visse produkter, saasom frosset kulmule, kan denne procentsats endog anslaas til 80 %. Stoetten fordrejer derfor konkurrencen i fiskerisektoren.

Samhandelen inden for Faellesskabet med de paagaeldende produkter er betydelig. Spanien importerede og eksporterede i 1988 i samkvemmet med de oevrige medlemsstater henholdsvis 9 800 tons og 54 000 tons tun, 154 000 tons og 48 000 tons bloeddyr og krebsdyr og 74 000 tons og 19 700 tons kulmule. Stoetten paavirker derfor samhandelen mellem medlemsstaterne.

Stoetten paavirker saaledes samhandelen mellem medlemsstater og fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen i forholdet til redere i de oevrige medlemsstater, som driver fjernfiskeri, og som befinder sig i en lignende situation som de spanske redere. Stoetten kan derfor ikke betragtes som forenelig med faellesmarkedet til trods for de ulemper, som den spanske regering har paapeget, og henvisningen til oversaettelsen af visse ord, der vedroerer en stoettekategori, som den paagaeldende stoette slet ikke indgaar i.

IV

Da der er tale om stoetteforanstaltninger, der finansieres ved hjaelp af statsmidler, og som styrker visse spanske rederes konkurrencestilling over for redere i andre medlemsstater, er den i det anmeldte udkast til bekendtgoerelse fastsatte stoette omfattet af Traktatens artikel 92, stk. 1, som fastsaetter, at stoette, der opfylder de deri anfoerte kriterier er uforenelig med faellesmarkedet.

Undtagelserne i Traktatens artikel 92, stk. 2, fra dette princip kan ikke bringes i anvendelse i dette tilfaelde i betragtning af den planlagte stoettes art og formaal, og den spanske regering har heller ikke henvist til dem.

Undtagelserne i Traktatens artikel 92, stk. 3, vedroerer maal, som forfoelges i Faellesskabets interesse, og ikke blot for at tilgodese saerlige sektorer i en national oekonomi. Disse undtagelser boer fortolkes strengt i forbindelse med undersoegelsen af ethvert program med regionalt eller sektoralt sigte. De kan kun bringes i anvendelse, naar Kommissionen finder det godtgjort, at stoetten er noedvendig for at virkeliggoere et af de i disse bestemmelser naevnte maal.

At indroemme disse undtagelser for stoette, som ikke er forbundet med nogen modydelse, ville vaere ensbetydende med at godtage, at samhandelen paavirkes, og at konkurrencen fordrejes uden nogen berettigelse i hensynet til den faelles interesse.

Det har i den foreliggende sag ikke kunnet konstateres, at der foreligger nogen modydelse, og den spanske regering har ikke kunnet give, og Kommissionen har ikke kunnet finde nogen anden begrundelse for stoetten, end at hele fjernfiskeriflaaden, som er udsat for provianteringsvanskeligheder, indroemmes en finansiel fordel. Dette giver ikke anledning til at fastslaa, at den paagaeldende stoette opfylder de fornoedne betingelser for anvendelse af undtagelserne i Traktatens artikel 92, stk. 3.

Hvad angaar undtagelsen for stoette til at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene, vil den i det anmeldte udkast til bekendtgoerelse fastsatte stoette sandsynligvis ikke befordre den oekonomiske udvikling som omhandlet i Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Desuden er samhandelen mellem medlemsstaterne med fiskerivarer saa omfattende, at det maa antages, at samhandelsvilkaarene paavirkes paa en maade, der strider mod den faelles interesse.

Der er i naervaerende tilfaelde ikke tale om driftsstoette, der er direkte forbundet med en med faellesmarkedet forenelig omstruktureringsplan.

Fordi stoetten er af saa generel karakter, kan den ikke betragtes som stoette til teknisk bistand paa havet, som er forenelig med faellesmarkedet i det omfang, den kun ydes i noedstilfaelde, som fiskerfartoejerne ikke selv normalt vil kunne imoedegaa med deres forhaandenvaerende udstyr og proviantering, jf. punkt II.B.5 i retningslinjerne. Den i dette punkt omhandlede stoette til havfiskeri sigter snarere paa teknisk bistand paa havet under virkeligt ekstraordinaere omstaendigheder. Foelgelig opfylder den i det anmeldte udkast til bekendtgoerelse fastsatte stoette ikke de fornoedne betingelser for anvendelse af en af undtagelserne i Traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, og den er derfor uforenelig med faellesmarkedet -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette til proviantering af fjernfiskerflaaden ved hjaelp af fartoejer, der ydes logistisk assistance, som er fastsat i det udkast til spansk ministeriel bekendtgoerelse om logistisk assistance til fiskerflaaden i 1988, der blev anmeldt den 29. september 1988, er uforenelig med faellesmarkedet efter Traktatens artikel 92, i det omfang den ikke ydes til teknisk bistand paa havet alene i noedstilfaelde, som fiskerfartoejerne ikke selv normalt er i stand til at imoedegaa med deres forhaandenvaerende udstyr og proviantering som omhandlet i retningslinjerne for gennemgangen af national stoette til fiskerisektoren. Stoetten maa derfor ikke ivaerksaettes og maa ikke ydes.

Artikel 2

Spanien meddeler senest to maaneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning Kommissionen, hvilke foranstaltninger Spanien har truffet for at efterkomme den.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 14. februar 1990.

Paa Kommissionens vegne

Manuel MARÍN

Naestformand

(1) EFT nr. C 313 af 8. 12. 1988, s. 21.

(2) EFT nr. L 20 af 28. 1. 1976, s. 39.

(3) EFT nr. L 379 af 31. 12. 1981, s. 1.