(23)

Efter at proceduren var blevet udvidet, indkom der bemærkninger fra Belgien, fra Forum 187 samt fra tre koordinationscentre, hvis godkendelser var udløbet pr. 31. december 2003 eller 31. december 2004 og forlænget frem til 31. december 2005. Af disse bemærkninger fremgik det, at Belgien og koordinationscentrene mente, at der burde være en overgangsperiode indtil den 31. december 2010, med følgende begrundelse: — Domstolens dom skulle fortolkes således, at det af Domstolen omtalte overordnede lighedsprincip indebar, at alle koordinationscentre burde kunne nyde godt af den længste overgangsperiode, som noget center kunne opnå, dvs. frem til den 31. december 2010. I modsat fald ville Kommissionen skabe nye uligheder og nye konkurrencefordrejninger mellem koordinationscentre, når nogle af dem fortsat kunne være omfattet af ordningen, mens den ophørte med at gælde for andre før 2010. — Lighedsprincippet indebar også, at de belgiske koordinationscentre måtte have den samme overgangsperiode som den, Kommissionen havde indrømmet i sine beslutninger angående andre skatteordninger. Der blev navnlig peget på følgende ordninger: 1929-holdingselskaberne i Luxembourg (18), »exempt companies« i Gibraltar (19) og frizonen på Madeira (20). — Kommissionen kunne ikke lægge den dato, hvor beslutning 2003/757/EF blev meddelt, til grund som startdato for den »nye« overgangsperiode, den agtede at fastsætte. Ifølge de interesserede tredjeparter burde den nye overgangsperiode begynde at løbe enten den 30. oktober 2003, hvor beslutning 2003/757/EF blev offentliggjort i EU-Tidende, eller tidligst den 22. juni 2006, hvor Domstolen afsagde dommen. Belgien fandt, at overgangsbestemmelser normalt fastsættes for fremtiden og ikke for fortiden. Den nye overgangsperiode burde derfor begynde at løbe på den dato, hvor den nye endelige beslutning (altså nærværende beslutning) meddeles. Det var fra og med denne dato, at man burde give alle koordinationscentrene tid (mindst to år) til at tilpasse sig den nye ordning. — Efter at beslutning 2003/757/EF var blevet stillet i bero og delvis annulleret, og beslutning 2003/531/EF annulleret, havde virksomhederne på ny en berettiget forventning om, at ordningen ville blive forlænget indtil 2010. Belgien pegede desuden på de omkostninger, der var forbundet med at skulle afskedige koordinationscentrenes medarbejdere, og som gjorde det berettiget at udsætte overgangsperiodens startdato til den dato, hvor nærværende beslutning vedtages. — Den begrundelse, Kommissionen i sin beslutning om at udvide proceduren anførte for sit forslag om en overgangsperiode frem til udgangen af 2005 eller 2006, var ikke relevant. I særdeleshed gjaldt de forlængelser, Belgien havde givet de koordinationscentre, hvis godkendelser var udløbet mellem 17. februar 2003 og 31. december 2005, kun indtil 31. december 2005, som en midlertidig ordning i afventning af Domstolens dom. — Eftersom Domstolen afsagde sin dom den 22. juni 2006 havde Kommissionen ikke handlet hurtigt for at få vedtaget nye overgangsbestemmelser. Det var også en grund til, at alle koordinationscentre burde have en overgangsperiode, der begynder at løbe på den dato, hvor nærværende beslutning om overgangsforanstaltninger meddeles.