Kommissionens beslutning

af 10. maj 2000

om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81

(Sag IV/32.150 - Eurovision)

(meddelt under nummer K(2000) 1171)

(Kun den engelske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2000/400/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 53,

under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/1999(2), særlig artikel 6 og 8,

under henvisning til den anmeldelse med begæring om negativattest, subsidiært fritagelse, der i overensstemmelse med artikel 2 og 4 i forordning nr. 17 blev indgivet den 3. april 1989 og suppleret den 27. august 1996,

efter offentliggørelse af begæringens og anmeldelsens hovedindhold(3) i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17,

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

1. INDLEDNING

(1) Den 3. april 1989 anmodede Den Europæiske Radiounion ("EBU") om negativattest, subsidiært fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3, med hensyn til sine interne regler for erhvervelse af tv-rettigheder til sportsbegivenheder, udveksling af sportsprogrammer inden for rammerne af Eurovision og tredjeparters kontraktmæssige adgang til sådanne programmer.

(2) Den 11. juni 1993 vedtog Kommissionen beslutning 93/403/EØF(4) efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3, om en betinget fritagelse indtil den 25. februar 1998 for de anmeldte EBU-regler. Fritagelsen var betinget af en underlicensordning, hvorefter EBU giver tredjemand adgang til de i fællesskab erhvervede tv-rettigheder til sportsbegivenheder, og en forpligtelse til at underrette Kommissionen om eventuelle ændringer i de anmeldte regler, om alle voldgiftssager i forbindelse med ordningen for ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisions sportsprogrammer(5) og om alle beslutninger om ansøgninger om medlemskab.

(3) Den 11. juli 1996 annullerede Førsteinstansretten Kommissionens beslutning, efter at en række europæiske tv-kanaler havde anlagt sag mod den(6).

(4) EBU indbragte Førsteinstansrettens afgørelse for Domstolen. Kommissionen støtter EBU's appel. Appellen verserer stadig for Domstolen.

(5) Den 27. august 1996 indsendte EBU et sæt "retningslinjer for fortolkning af kriterierne for aktivt medlemskab af EBU" (dateret den 12. august 1992). Reglerne for medlemskab og fortolkningskriterierne blev ændret af EBU den 3. april 1998.

(6) Kommissionen har offentliggjort et resume af de anmeldte aftaler i artikel 19, stk. 3-meddelelser af 5. oktober 1990 samt 1. september 1999.

2. DEN EUROPÆISKE RADIOUNION(7)

(7) EBU er en sammenslutning af radio- og tv-selskaber, som blev oprettet i 1950 med hovedkvarter i Genève. Den har ikke noget kommercielt sigte. For at nå sine mål kan den imidlertid udøve aktiviteter af kommerciel karakter. EBU's hovedformål er at varetage sine medlemmers interesser på programområdet, det juridiske område, det tekniske område og andre områder. EBU skal navnlig koordinere og støtte udveksling af tv-programmer mellem sine aktive medlemmer inden for rammerne af Eurovision og skal fremme fælles produktioner og enhver anden form for samarbejde mellem medlemmerne indbyrdes og med andre radio- og tv-organisationer eller grupper af sådanne organisationer. EBU bistår sine aktive medlemmer i forbindelse med forhandlinger af enhver art og kan om ønsket forhandle på deres vegne. Solidaritet er EBU's ledende princip.

(8) Der er to kategorier af EBU-medlemmer: aktive medlemmer og associerede medlemmer. Kun aktive medlemmer kan være "Eurovisionsmedlemmer". Associerede medlemmer er selskaber fra lande uden for det europæiske radio- og tv-område. Associerede medlemmer er ikke med i Eurovision og har derfor ikke adgang til Eurovisionsportsrettigheder på anden måde end via den kontraktmæssige adgang, som ikke-medlemmer kan opnå. De deltager dog i EBU's aktiviteter som radio- og tv-organisation.

A. EBU's betingelser for aktivt medlemskab

(9) Betingelserne for aktivt medlemskab af EBU findes i § 3, stk. 3, i EBU's vedtægter, der fortolkes som angivet i EBU's retningslinjer for fortolkning af kriterierne for aktivt medlemskab. Både § 3, stk. 3, i vedtægterne og retningslinjerne blev af EBU ændret den 3. april 1998. Der er adgang til aktivt medlemskab af EBU for radio- og tv-selskaber eller grupper af sådanne selskaber, der i et land inden for det europæiske transmissionsområde varetager en tjeneste af national karakter og af national betydning. De skal også dække stort set alle radio- og/eller tv-husstande i landet, og de skal endvidere være forpligtet til at tilbyde og også faktisk tilbyde et varieret og alsidigt programudbud for alle dele af befolkningen. Endelig skal de selv producere en betydelig del af de programmer, de sender. EBU anvender i henhold til § 3, stk. 3, i EBU's vedtægter følgende kriterier til at vurdere ansøgninger om medlemskab:

a) "Teknisk dækning": 98 % af de nationale radio- og/eller tv-husstande skal være i stand til og teknisk udstyret til at modtage hele deres vigtigste radio- og tv-programudbud i tilfredsstillende teknisk kvalitet.

b) "Programforpligtelser": et varieret og alsidigt programudbud for alle dele af befolkningen inden for tv-sportsprogrammer betyder som et minimum:

- at programudbuddet mellem kl. 07.00 og kl. 01.00, plus eventuel direkte dækning mellem kl. 01.00 og kl. 07.00, skal omfatte mindst 200 timers sportsprogrammer om året

- at sportsprogrammerne skal omfatte mindst 12 forskellige sportsgrene, hvoraf mindst otte skal have en samlet årlig sendetid på over tre timer.

c) "Egen produktion": EBU-medlemmernes produktion for egen regning og med selvstændig redigering af en væsentlig del af de programmer, der udsendes, skal omfatte en selvstændig produktion på mindst 30 % af det samlede programudbud.

(10) Desuden er der i sidste afsnit i § 3, stk. 6, fastsat en udtrykkelig forpligtelse, hvorefter EBU's administrationsråd skal sikre, at reglerne for medlemskab overholdes. Administrationsrådet skal til enhver tid sikre, at deltagelse i den fælles erhvervelse og deling af sportsrettigheder inden for rammerne af Eurovision forbliver strengt begrænset til de organisationer, der fuldt ud opfylder betingelserne i § 3, stk. 3, i EBU-vedtægterne og retningslinjerne for deres fortolkning.

(11) Endelig er der ved § 3, stk. 15, indført en ny mulighed for ansøgeres adgang til voldgift. En organisation, hvis ansøgning om aktivt medlemskab ikke er blevet godkendt, skal have mulighed for at få sagen afgjort ved voldgift i Genève i overensstemmelse med de schweiziske voldgiftsregler. Samme ret til voldgift gælder, når et ikke-medlem, hvis ansøgning om medlemskab ikke er blevet accepteret, betvivler administrationsrådets vurdering af, at et bestemt medlem fra samme land er berettiget til deltagelse i den fælles erhvervelse og deling af sportsrettigheder.

(12) EBU har siden 1998 haft et regelsæt for tidligere Eurovisionsmedlemmers fortsatte deltagelse i eksisterende sportsprogrammer(8). Ifølge disse regler vil alle rettighederne blive tilbudt på markedet i det tidligere medlemsland og på samme finansielle vilkår som for det tidligere medlem, først til et andet nuværende Eurovisionsmedlem, og - såfremt dette ikke lykkes - til ikke-medlemmer (herunder i sidste ende det tidligere Eurovisionsmedlem). De nye indehavere af rettighederne vil være bundet af EBU-ordningen fra 1993 for ikke-medlemmers adgang til Eurovisionssportsprogrammer (se nedenfor). De nye rettighedshavere er derfor omfattet af underlicensforpligtelserne, og tredjemands adgang til de i fællesskab erhvervede sportsrettigheder er ligeledes garanteret.

(13) EBU har 68 aktive medlemmer i 49 lande beliggende i det europæiske radio- og tv-område og 50 associerede medlemmer i 30 lande uden for området.

3. DE ANMELDTE AFTALER: EUROVISIONSSYSTEMET

(14) De anmeldte aftaler er det såkaldte "Eurovisionssystem", det vil sige de regler, der gælder inden for EBU og Eurovision/Sportssystemet om: (1) fælles erhvervelse af tv-rettighederne til sportsarrangementer, (2) deling af de i fællesskab erhvervede tv-rettigheder til sportsarrangementer, (3) udveksling af signalet til sportsbegivenheder, (4) ordningen for ikke-EBU-medlemmers adgang til sportsrettigheder under Eurovision og (5) regler for underlicenser på Eurovisionsrettigheder til betalings-tv.

(15) Anmeldelsen omfatter ikke radiospørgsmål.

(16) Eurovision er et udvekslingssystem for tv-programmer, som organiseres og koordineres af EBU, og som fungerer ud fra den forudsætning, at medlemmerne tilbyder hinanden nyhedsdækning af vigtige begivenheder og dækning af løbende begivenheder og sportsbegivenheder og kulturelle begivenheder, der foregår i deres lande, og som er af potentiel interesse for de øvrige medlemmer, hvorved de sætter hinanden i stand til at yde deres respektive nationale publikum en service af høj kvalitet på disse områder. Inden for rammerne af Eurovision deltager de aktive EBU-medlemmer desuden i den fælles erhvervelse og deling af sportsrettigheder.

A. Fælles erhvervelse af tv-rettigheder til sportsbegivenheder

(17) Tv-rettigheder til internationale sportsarrangementer erhverves normalt af alle de interesserede medlemmer i fællesskab og som eksklusivrettigheder.

(18) Den fælles rettighedserhvervelse sker normalt kun for internationale sportsarrangementer og ikke nationale begivenheder som f.eks. nationale fodboldkampe, hvor EBU-medlemmerne køber tv-rettighederne på markedet hver for sig, hvilket betyder, at de i nogle lande konkurrerer med hinanden.

(19) Når EBU-medlemmer fra to eller flere lande er interesserede i et bestemt sportsarrangement, anmoder de EBU om at koordinere forhandlingerne. Herefter er det enten et EBU-medlem i det land, hvor sportsbegivenheden finder sted - undertiden bistået af EBU - eller EBU selv, der forhandler på vegne af alle de interesserede medlemmer. Når først forhandlingerne om Eurovisions-rettigheder er påbegyndt, og indtil de formelt er blevet erklæret resultatløse, må medlemmerne ikke indlede separate forhandlinger om nationale rettigheder. Medlemmerne må kun forhandle separat, hvis de fælles forhandlinger er strandet.

B. Deling af de kollektivt erhvervede sports-tv-rettigheder

(20) Eurovisionsrettighederne erhverves på vegne af de medlemmer, der deltager i kontrakten for deres respektive lande. Når først de eksklusive rettigheder er erhvervet, deles alle de deltagende medlemmer om rettighederne og har ret til at udnytte dem fuldt ud, uanset hvor stort et område de dækker, og hvordan de rent teknisk transmitterer. Medlemmer, der konkurrerer om det samme nationale publikum (når der er flere medlemmer i samme land, eller når et medlem sender til et andet medlems land på samme sprog), er nødt til at enes om, hvem af dem der skal have førsteretten.

(21) Når der er flere medlemmer i samme land, enes de normalt om at dele rettighederne, f.eks. ved at transmittere skiftevis. Kan de ikke enes om en sådan ordning, får de hver især ikke-eksklusive rettigheder for det eller de pågældende lande. De medlemmer, der står for dækningen af et arrangement (dvs. producerer signalet) har, medmindre andet er aftalt, fortrinsret frem for udenlandske medlemmer, der sender til samme nationale publikum.

C. Udveksling af signalet

(22) For arrangementer, der finder sted inden for Eurovisionsområdet, er det normalt et medlem i det pågældende land, der står for dækningen (dvs. producerer tv-signalet bestående af basis-billedmaterialet og internationalt lydmateriale), og alle de andre medlemmer har adgang via Eurovisions programudvekslingssystem. Eurovisions programudvekslingssystem er baseret på gensidighed når et medlem dækker et sportsarrangement, som finder sted på dets eget nationale område og kan være af interesse for andre Eurovisionsmedlemmer, tilbyder det det gratis til alle de andre medlemmer mod til gengæld at få dækningen af arrangementer i de andre medlemmers lande tilbudt på samme måde. Værtsselskabet stiller også de fornødne faciliteter til rådighed for andre interesserede medlemmer, såsom kommentatorbokse.

(23) Da der i hvert land er mindst ét EBU-medlem, der tilbyder og producerer sportsprogrammer, kan det anses for givet, at stort set alle arrangementer, der kan være af interesse ud over landenes egne grænser, vil blive dækket (forudsat at medlemmerne har været i stand til at erhverve rettighederne) og vil være til rådighed for medlemmerne i hele Eurovisionsområdet. I dette gensidighedssystem tages der ikke hensyn til de enkelte medlemmers faktiske bidrag og udbytte. Der er i alt væsentligt tale om et solidarisk system, hvor de mere kapitalstærke selskaber i store lande støtter selskaber i mindre lande med det formål at sikre et bredt udbud af sportsprogrammer til alle dele af Eurovisionsområdet.

(24) For arrangementer, der foregår uden for Eurovisionsområdet, og som derfor dækkes af et selskab, der står uden for EBU, skal de medlemmer, der er med i en Eurovisionsaftale, normalt betale en afgift for at benytte dette tv-selskabs signal, og denne afgift deler de mellem sig. Der findes imidlertid gensidighedsaftaler med tilsvarende organisationer inden for andre områder, og i henhold til disse aftaler stilles signalet i nogle tilfælde gratis til rådighed for EBU-medlemmer.

(25) Fremførslen af signalet fra oprindelsesstedet til transmissionsstedet i de enkelte lande, hvor arrangementet skal transmitteres, foregår via et net, der forbinder alle Eurovisionsmedlemmerne med hinanden. Nettet består af permanent lejede jordbaserede forbindelser (suppleret med lejlighedsvist lejede jordforbindelser) samt en række jordbaserede forbindelser, der ejes af de enkelte medlemmer. Desuden lejer EBU nogle satellitforbindelser på et permanent grundlag og andre på et lejlighedsvist grundlag.

(26) Eurovisionssystemet omfatter også administrativ og teknisk koordinering. Den administrative koordinering, herunder programkoordineringen, varetages af EBU's hovedkvarter i Genève eller - f.eks. i forbindelse med De Olympiske Lege - af særlige grupper, der har til opgave at koordinere de forskellige medlemmers særlige behov og sikre en optimal dækning af det størst mulige antal konkurrencer. Det omfatter bl.a. planlægning af sendetider under hensyn til eventuelle tidsforskelle mellem det sted, hvor arrangementet afholdes, og medlemmernes lande, udvælgelse af konkurrencer, når der foregår flere samtidig. Den tekniske koordinering varetages af EBU's tekniske center, der bl.a. tager sig af den tekniske planlægning, overvågning og kvalitetskontrol med hensyn til selve signalet.

(27) Parterne har foretaget visse ændringer i de anmeldte aftaler. Disse ændringer, der indgår i det anmeldte Eurovisionssystem, består i adgangsordningerne for ikke-medlemmer af 1993 og 1999.

D. Ordningen for ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisionssportsrettigheder (1993)

(28) Den ordning, der blev anmeldt til Kommissionen den 26. februar 1993, går ud på, at EBU og EBU's medlemmer forpligter sig til at give tv-selskaber, der ikke er medlemmer af EBU, udstrakt adgang til sportsprogrammer, som der er erhvervet eksklusive rettigheder til gennem kollektive forhandlinger. Under 1993-ordningen kan tredjeparter få adgang til direkte og forskudt transmission af Eurovisionssportsrettigheder, der er erhvervet i fællesskab. I særdeleshed har tv-selskaber, der ikke er medlemmer af EBU, udbredt adgang til uudnyttede rettigheder, dvs. til at transmittere sportsbegivenheder, som ikke eller kun delvis transmitteres af et EBU-medlem. Vilkårene herfor forhandles frit mellem EBU (for tværnationale kanaler) eller EBU-medlemmet eller -medlemmerne i det pågældende land (for nationale kanaler) og det pågældende udenforstående tv-selskab. EBU og EBU's medlemmer vil dog under ingen omstændigheder give adgang på mindre gunstige vilkår end anført i betragtning 29-33.

(29) Der gives adgang til direkte transmission, hvis begivenheden ikke sendes direkte af EBU-medlemmet eller -medlemmerne i det eller de pågældende lande, dog ikke til de dele eller konkurrencer (særlige discipliner, individuelle kampe, runder osv.), som medlemmet eller medlemmerne har reserveret sig til deres egen direkte transmission.

(30) Hvis et arrangement (eller en konkurrencedag, hvis arrangementet strækker sig over flere dage) sendes direkte af det pågældende lands EBU-medlem/-medlemmer - dvs. hvis størstedelen af de vigtigste konkurrencer i arrangementet sendes direkte - gives der adgang til forskudt transmission, der ikke må starte før tidligst en time efter arrangementets afslutning eller dagens sidste konkurrence og ikke før efter kl. 22.30 lokal tid (London-tid for fælleseuropæiske kanaler).

(31) Medmindre andet gælder i henhold til national ret, giver EBU og EBU's medlemmer adgang til to nyhedsindslag, der hver må vare op til 90 sekunder om dagen for hver begivenhed eller konkurrencedag, med mulighed for at genudsende sådanne indslag senere samme dag. Disse indslag skal indgå i regelmæssigt programsatte nyhedsudsendelser eller generelle sportsnyhedsudsendelser på de rene sportskanaler inden for 24 timer.

(32) Gebyret (for adgangen til tv-rettighederne og tv-signalet) fastsættes ved forhandlinger. Selskaber, der ikke er medlemmer af EBU, kan selv arrangere routing af signalet, eller de kan anmode EBU om at route det via Eurovisionsnettet. I så fald opstiller EBU et overslag over omkostningerne herved.

(33) Opstår der uenighed om adgangsgebyret, efter at alle andre adgangsbetingelser er fastlagt, kan det pågældende udenforstående selskab anmode om at få sagen afgjort ved voldgift. Til dette formål udpeges en eller flere eksperter af parterne i fællesskab. Kan der ikke nås til enighed herom, udpeges voldgiftsmændene af præsidenten for den kompetente appeldomstol, når der er tale om national voldgift (adgang for nationale kanaler) eller af præsidenten for Det Internationale Handelskammer, når der er tale om international voldgift (adgang for fælleseuropæiske kanaler). Adgangsgebyret fastsættes derefter af de udpegede voldgiftsmænd. Deres afgørelse er endelig og bindende.

(34) Ordningens fulde tekst kan rekvireres hos EBU eller de nationale medlemmer. Den er desuden offentliggjort af EBU på Internet: http://www.ebu.ch og gengivet i bilag I til denne beslutning.

E. Regler for underlicenser på Eurovisionsrettigheder til betalings-tv (1999)

(35) Som en tilføjelse til de generelle regler om ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisionssportsprogrammer, der blev vedtaget den 24. februar 1993, har EBU vedtaget og den 26. marts 1999 forelagt Kommissionen et sæt underlicensregler angående udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-tv-kanaler.

(36) I henhold til 1999-regelsættet gælder der følgende, når et EBU-medlem transmitterer en del af en sportsbegivenhed på sin almene nationale programkanal og en del på sin betalings-tv-kanal:

- et ikke-EBU-medlem har alle de rettigheder, der følger af 1993-reglerne, til at sende på sin free-to-air eller betalings-tv-kanal, direkte eller forskudt

- et ikke-EBU-medlem har desuden ret til på sin betalings-tv-kanal at transmittere konkurrencer, der er identiske med eller svarer til dem, der præsenteres på EBU-medlemmernes betalings-tv-kanal.

(37) Den fulde tekst til disse regler er offentliggjort af EBU på Internet: http://www.ebu.ch, og gengivet i bilag II til denne beslutning.

4. DET RELEVANTE MARKED

4.1. Produktmarkedet

(38) EBU mener, at det relevante marked i denne sag er markedet for erhvervelse af tv-rettighederne til vigtige sportsbegivenheder inden for alle sportsgrene uanset begivenhedens nationale eller internationale karakter. EBU er udelukkende aktiv inden for erhvervelse af tv-rettigheder til sportsarrangementer af fælleseuropæisk interesse(9).

(39) Kommissionen er enig med EBU i, at sportsprogrammer har særlige karakteristika - de kan opnå høje seertal og når ud til et identificerbart publikum, der udgør en særlig målgruppe for mange store annoncører.

(40) I modsætning til, hvad EBU fremfører, er der dog forskel på, hvor attraktive sportsprogrammerne er og dermed også, hvor meget der konkurreres om tv-rettighederne, alt efter hvilken sportsgren eller hvilket arrangement der er tale om. Store populære sportsgrene som fodbold, tennis eller motorløb tiltrækker normalt et stort antal seere, selv om det kan variere fra det ene land til det andet. Smalle sportsgrene opnår derimod meget lave seertal. Internationale begivenheder har tendens til at være mere attraktive i et givet land end nationale begivenheder, forudsat at der deltager et nationalt hold eller en national mester, medens internationale arrangementer uden deltagelse af nogen national mester eller noget nationalt hold ofte ikke vækker så stor interesse. I de seneste ti år, der har været præget af en øget konkurrence på tv-markederne, er priserne på tv-rettigheder til sportsbegivenheder steget kraftigt (se betragtning 50-58), og det gælder især de store internationale arrangementer som f.eks. VM i fodbold eller De Olympiske Lege.

(41) Det er seernes præferencer, der dikterer, hvilken værdi et program har for annoncørerne og betalings-tv-selskaberne)(10). For de typer tv, der frit kan modtages, kan man ikke direkte aflæse seernes reaktioner på ændringer i priserne på udsendelser, og man kan derfor ikke direkte se, hvor priselastisk efterspørgslen er. Det samme gælder også for betalings-tv, eftersom betalings-tv-abonnementer normalt er baseret på månedlig eller årlig betaling for kanalbundter, men ikke for de enkelte programmer. Men hvis det viser sig, at sportsudsendelser har det samme eller næsten det samme seertal, uanset om de konkurrerer med andre sportsprogrammer, der sendes samtidigt, vil det være nærliggende at antage, at disse udsendelser kan have afgørende indflydelse på abonnenternes eller annoncørernes valg af et bestemt tv-selskab.

(42) Der foreligger data om seeradfærd i relation til store sportsarrangementer, der viser, at i det mindste for nogle sportsarrangementer, der er blevet analyseret, som f.eks. De Olympiske Sommerlege, De Olympiske Vinterlege, Wimbledon-finaler og VM i fodbold, ser seeradfærden ikke ud til at blive påvirket af, om der samtidig eller næsten samtidig sendes andre store sportsbegivenheder. Det vil sige, at seertallene for de store sportsbegivenheder ser ud til i vid udstrækning at være upåvirket af, hvilke andre store sportsbegivenheder der sendes nogenlunde samtidig(11). Sådanne sportsprogrammer kan derfor påvirke abonnenterne eller annoncørerne så meget, at tv-selskabet vil være rede til at betale langt mere for dem.

(43) Af Kommissionens undersøgelser kan det således konkluderes, at den markedsdefinition, EBU har fremført, er for bred, og at der er stor sandsynlighed for, at der findes særskilte markeder for erhvervelse af rettighederne til nogle af de store sportsarrangementer, hvoraf de fleste er internationale.

(44) I denne sag er det dog ikke nødvendigt at foretage en nøjagtig afgrænsning af de relevante produktmarkeder. Under hensyn til den nuværende markedsstruktur og reglerne for underlicenser på Eurovisionssportsprogrammer til ikke-EBUmedlemmer rejser disse aftaler ingen konkurrenceproblemer, heller ikke selv om markederne for erhvervelse af tv-rettigheder afgrænses til bestemte sportsarrangementer som f.eks. De Olympiske Sommerlege.

(45) Som beskrevet i betragtning 41, har erhvervelse af eksklusivrettigheder til bestemte store sportsbegivenheder stor betydning på de efterfølgende TV markeder, hvor sportsprogrammerne sendes som en del af tv-selskabets tilbud til seerne og/eller abonnenterne.

4.2. Det geografiske marked

(46) Nogle sportsrettigheder erhverves som eksklusivrettigheder for hele Europa med henblik på - uanset de tekniske transmissionsmetoder - derefter at blive videresolgt for hvert land, medens andre erhverves på et nationalt grundlag. Den type rettigheder til vigtige sportsarrangementer, som EBU byder på, og som har en fælleseuropæisk interesse set ud fra seernes synspunkt, som f.eks. De Olympiske Lege, falder normalt ind under den førstnævnte kategori.

(47) Som anført i betragtning 38-45, gælder imidlertid, at uanset hvor stort et område disse rettigheder dækker, kan seernes præferencer variere betydeligt fra det ene land til det andet, alt efter hvilken sportsgren og hvilket arrangement der er tale om, og derfor kan konkurrencevilkårene for tv-rettighederne også variere.

(48) På de markeder i efterfølgende led, der berøres af de anmeldte aftaler, må markederne for licens- og reklamefinansieret tv og betalings-tv af hovedsagelig sproglige, kulturelle, lovgivningsmæssige og copyright-betonede grunde anses for normalt at være nationale markeder eller markeder omfattende et enkelt sprogområde.

(49) I denne sag er det imidlertid ikke nødvendigt at afgrænse det relevante geografiske marked nøjagtigt. Under hensyn til markedets nuværende struktur og reglerne for underlicenser på Eurovisionssportsprogrammer til ikke-EBUmedlemmer rejser disse aftaler ingen konkurrenceproblemer, heller ikke selv om markederne for erhvervelse af sportsrettigheder og de efterfølgende markeder for licens- og reklamefinansieret tv og betalings-tv antages at være nationale markeder.

5. MARKEDETS STRUKTUR

(50) Inden for EF er konkurrencen mellem tv-selskaber, hvis transmission er jordbaseret, blevet skærpet overalt, og der er igennem de seneste ti år kommet et stort antal nye kabel-tv- og satellit-tv-selskaber til. Antallet af tv-selskaber og tv-kanaler på de fem største tv-markeder inden for EF (Tyskland, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Italien og Spanien) er blevet fordoblet eller tredoblet i årene fra 1982 til 1997. De nye nationale licens- og reklamefinansierede tv-selskaber er tydeligvis indstillet på at ofre store summer på attraktive sportsprogrammer for at skabe øget prestige omkring deres kanaler. Desuden har betalings-tv-selskaber i navnlig Frankrig, Det Forenede Kongerige og Spanien opdaget, at det at have attraktive sportsprogrammer har enorm betydning, når det drejer sig om at skaffe nye abonnenter, navnlig unge mænd med gode indkomster. Den sendetid, der afsættes til sportsprogrammer, er derfor blevet øget drastisk i de seneste år, og denne vækst er hovedsagelig kommet fra tv-selskaber, der ikke er medlemmer af EBU(12).

(51) Tv-rettighederne til sportsarrangementer sælges normalt for et bestemt område, normalt på et eksklusivt grundlag. Eksklusiviteten omfatter normalt alle tekniske transmissionsformer (satellit, kabel, jordbaseret transmission). Eksklusivitet anses af tv-selskaberne for at være nødvendig som garanti for et givet sportsprograms værdi i relation til seertal og reklameindtægter. Rettighederne udbydes ofte i pakker omfattende alle kampe, runder eller konkurrencer, der indgår i et arrangement (mesterskab, turnering, pokalkampe, ligakampe).

(52) Tv-rettighederne indehaves normalt af sportsbegivenhedens arrangør, der kan kontrollere adgangen til de steder, hvor arrangementet finder sted. For at kunne kontrollere tv-transmissionen af arrangementet og garantere for eksklusiviteten giver arrangøren normalt kun ét tv-selskab (det såkaldte værtsselskab, dvs. et tv-selskab i det land, hvor arrangementet finder sted) eller i hvert fald kun et begrænset antal tv-selskaber lov til at producere tv-signalet. Ifølge tv-selskabets, kontrakt med arrangøren må det ikke stille sit signal til rådighed for en tredjepart, der ikke har erhvervet de relevante tv-rettigheder. Arrangørerne af de meget populære sportsarrangementer er ofte ret magtfulde nationale eller internationale forbund, der står meget stærkt som indehaverne af tv-rettighederne til bestemte begivenheder eller sportsgrene, da der normalt kun findes en national eller international organisation inden for hver sportsgren.

(53) De mange nytilkomne tv-selskaber og den øgede sendetid, der afsættes til sportsudsendelser, har resulteret i en hård kamp om at opnå de værdifulde sports-tv-rettigheder. Virkningen heraf ser ud til at have været, at profitten er blevet kanaliseret bort fra tv-selskaberne og over til rettighedsindehaverne(13). Priserne på tv-rettigheder til sportsarrangementer er derfor steget kraftigt.

(54) I den sammenhæng har EBU tabt store markedsandele på de relevante markeder igennem de seneste ti år.

(55) Med hensyn til erhvervelse af eksklusive tv-rettigheder til visse store sportsarrangementer har EBU mistet terræn til de store europæiske mediekoncerner(14), navnlig de af dem, der har interesser både inden for almene tv-kanaler og betalingskanaler, og de internationale agenteres(15). Det bedste eksempel på denne tendens er, at det ikke lykkedes for EBU at købe rettighederne til VM i fodbold i 2002 og 2006. I 1987 betalte EBU 215 mio. GBP for at kunne vise foldbold-VM i 1990, 1994 og 1998. I 1997 betalte Kirch-gruppen 1,37 mia. GBP for verdensrettighederne til de tre næste VM-arrangementer - hvilket svarer til seks gange så meget. EBU's bud lå på 78 % af det vindende bud på disse verdensomspændende rettigheder(16). EBU har heller ikke opnået eller har mistet rettighederne til et meget stort antal vigtige sportsbegivenheder i de seneste år på grund af højere bud fra konkurrenter, bl.a. Formel 1-motorløb, Grand Prix-VM for motorcykler fra 1998, atletik-Grand Prix (Golden Four), VM i gymnastik, World Cup-skiløbene i Italien, Norge, Frankrig, Slovenien, Spanien, Sverige, USA og Canada, basketball-VM og EM fra 1999, tenniskampene i Wimbledon (siden 1988), US Open (siden 1985), Masters (siden 1987), Grand Slam Cup (siden 1990) og Davis Cup-finalen, World Cup-turneringen i rugby, motorløbet Paris-Dakar osv.

(56) EBU står dog stadigvæk stærkt på markedet for erhvervelse af rettighederne til de store internationale sportsarrangementer med meget stærk appel til europæiske seere, som rettighedsindehaverne stadig insisterer på ikke må sendes på betalingskanaler. Desuden har EBU fortsat en enestående position som garant til arrangørerne for, at deres arrangement når ud til det bredest mulige publikum i Europa. EBU har således rettighederne til De Olympiske Sommerlege i Sydney (2000), Athen (2004) og i år 2008, De Olympiske Vinterlege i Salt Lake City (2002) og i år 2006, DEFA Cup-finalerne (1998-2000), tenniskampene i Roland Garros-turneringen (1998-1999) og Australian Open (1998-2000) samt VM i alpint og nordisk skiløb (1999-2005). EBU har også kontrakt på VM og EM i andre sportsgrene som atletik, basketball, skiskydning, boksning, cykelløb, ridning, fægtning, gymnastik, judo, roning, skøjteløb, svømning, bordtennis, volleyball, vægtløftning og brydning.

(57) Det er værd at bemærke, at de europæiske tv-rettigheder til De Olympiske Lege altid er blevet solgt til EBU. Det er dog også værd at hæfte sig ved, at EBU i den sidste forhandlingsrunde købte rettighederne til alle Olympiske Lege mellem 2000 og 2008 for i alt 1,44 mia. USD. News Corporation havde budt 2 mia. USD for de samme rettigheder. Det er udslag af, at IOC principielt ønsker at holde de vigtigste arrangementer uden for betalingskanalerne, men den tendens, der skyldtes tilsynekomsten af store nye aktører på markedet og virkningen for EBU's position på markedet, bekræftes af det højere bud, News Corporation afgav på rettighederne til de Olympiske Lege mellem 2000-2008.

(58) EBU-medlemmernes position på markedet for gratis-tv i deres respektive lande er uden tvivl også gået tilbage som følge af den kraftige stigning i antallet af nye tvselskaber på markedet. EBU-medlemmerne er nu på vej ind på markedet for betalings-tv, normalt via et endnu meget begrænset antal temakanaler. Veletablerede betalings-tv-selskaber som bl.a. Canal+, BSkyB og Kirch står meget stærkt på markedet i nogle europæiske lande og har meget værdifulde sportsrettigheder.

6. BEMÆRKNINGER FRA TREDJEPARTER

(59) I sin meddelelse af 5. oktober 1990 i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 tilkendegav Kommissionen, at den havde til hensigt at indrømme fritagelse efter artikel 81, stk. 3. Der indkom reaktioner fra flere tredjeparter med kritiske bemærkninger til de anmeldte aftaler, navnlig med hensyn til EBU's underlicensregler. Som følge heraf afholdt Kommissionen den 18.-19. december 1990 en høring med deltagelse af alle interesserede tredjeparter, hvor man indgående drøftede disse underlicensregler, som blev fundet for restriktive.

(60) Efter disse bemærkninger fra tredjeparter og på Kommissionens foranledning fremsendte EBU den 26. februar 1993 et nyt sæt regler angående kontraktlig adgang for ikke-medlemmer.

(61) Den 1. september 1999 indrykkede Kommissionen en ny meddelelse i EF-Tidende i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 og modtog derefter flere bemærkninger fra interesserede tredjeparter. De vigtigste indsigelser gik ud på, at:

a) EBU's regler for aktivt medlemskab som fastsat i § 3 i EBU's vedtægter er ikke tilstrækkeligt objektive og gennemsigtige, jf. Førsteinstansrettens dom af 11. juli 1996(17). Disse regler for medlemskab og EBU's fælles rettighedserhvervelse falder ind under artikel 81, stk. 1, i EF-traktaten, og kan ikke fritages efter artikel 81, stk. 3, i EF-traktaten

b) EBU's produktmarkedsdefinition(18) er for bred.

(62) Kommissionen gennemgik nøje alle bemærkninger fra tredjeparter og drog den konklusion, at de indsigelser, der blev rejst, er blevet imødekommet under anmeldelsesproceduren. Specielt gælder følgende:

a) Med hensyn til EBU's regler for medlemskab og fælles erhvervelse af sportsrettigheder har Kommissionen taget hensyn til indsigelserne fra tredjeparter i den nedenstående vurdering.

b) Med hensyn til spørgsmålet om definition af produktmarkedet har Kommissionen taget hensyn til disse indsigelser i betragtning 38-49.

II. RETLIG VURDERING

(63) Kommissionen har draget den konklusion, at de anmeldte aftaler falder ind under EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, men at de opfylder betingelserne i EF-traktatens artikel 81, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, under forudsætning af, at de betingelser og påbud, der fastsættes i denne beslutnings artikel 2, opfyldes, og med de ændringer, der blev foretaget som følge af Kommissionens indgreb.

1. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 1

A. Aftaler mellem virksomheder, eller vedtagelser inden for en virksomhedssammeslutning

(64) EBU-medlemmerne er virksomheder efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. EF-Domstolen har navnlig i sag 155/73, Sacchi(19) statueret, at offentlige tv-selskaber er "virksomheder" efter artikel 81, stk. 1, for så vidt som de udøver aktiviteter af økonomisk karakter. Erhvervelse af tv-rettighederne til sportsbegivenheder og meddelelse af underlicenser på sådanne programmer er helt klart økonomiske aktiviteter, der er omfattet af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(65) EBU's anmeldte interne regler og vedtægter angående Eurovisionssystemet er vedtagelser inden for en virksomhedssammenslutning efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

B. EBU's regler for medlemskab

(66) Ved dom af 11. juli 1996 annullerede Førsteinstansretten Kommissionens beslutning 93/403/EØF. Retten tog stilling til, om reglerne for medlemskab var objektive og tilstrækkeligt afgrænsede til, at de kunne anvendes ensartet og uden forskelsbehandling på alle potentielle aktive medlemmer. Retten fandt, at Kommissionen havde undladt at foretage en sådan vurdering, da den indrømmede fritagelse for disse regler. Den udtalte sig ikke om, hvorvidt reglerne for medlemskab var konkurrencebegrænsende.

(67) Kommissionen erkender, at beslutning 93/403/EØF på grund af dens uklare formulering gav Retten grund til at anlægge den fortolkning, at Kommissionen havde fundet EBU's regler for medlemsskab konkurrencebegrænsende og indrømmet fritagelse for dem, hvilket rent faktisk ikke var tilfældet(20). For reglerne for optagelse i EBU som aktivt medlem i vedtægternes § 3, stk. 3, var ikke engang blevet anmeldt til Kommissionen af EBU, det var kun Eurovisionssystemet, der blev anmeldt.

(68) Kommissionen finder fortsat, at en tv-organisations regler for medlemskab ikke i sig selv kan være konkurrencebegrænsende efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1. Man må erindre, at mange andre organisationer og sammenslutninger i Europa med økonomiske aktiviteter på markedet har interne regler, der indeholder betingelser for medlemskab svarende til EBU's(21). Sådanne organisationer kan ikke efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, have pligt til at optage medlemmer mod deres ønske. Det gælder ikke mindst for organisationer som EBU, hvis markedsposition ikke giver dem mulighed for at udelukke konkurrencen (se betragtning 100-103). Det står alle andre frit for selv at etablere tilsvarende organisationer.

(69) Kommissionen finder, at spørgsmålet om, hvorvidt der kan have været aftalt konkurrencebegrænsninger inden for sådanne sammenslutninger, er et helt andet spørgsmål. Disse mulige konkurrencebegrænsninger vurderes særskilt under betragtning 71-80.

(70) Kommissionen hæfter sig desuden ved, at de EBU-regler for medlemskab, der var i kraft på det tidspunkt, hvor den af Førsteinstansretten annullerede beslutning 93/403/EØF blev vedtaget, er blevet ændret på væsentlige punkter. EBU sendte den 27. august 1996 Kommissionen et sæt retningslinjer for fortolkning af betingelserne for aktivt medlemskab af EBU, der blev vedtaget den 12. august 1992. 1992-retningslinjerne indeholdt allerede et kvantitativt kriterium for betingelsen angående befolkningsdækningen og en detaljeret forklaring på de betingelser, der drejede sig om programmer og egenproduktion. Reglerne for medlemskab og fortolkningsretningslinjerne blev ændret igen af EBU den 3. april 1998(22). Resultatet heraf var, at den kvantitative karakter af betingelserne for medlemsskab blev yderligere forstærket(23).

C. Konkurrencebegrænsninger mellem EBU-medlemmerne som følge af de anmeldte aftaler

(71) EBU-reglerne for fælles erhvervelse og deling af tv-rettigheder til sportsbegivenheder og brug af Eurovisionssignalet har til formål og til følge at begrænse konkurrencen mellem medlemmerne.

C.1. Den fælles rettighedserhvervelse.

(72) EBU's regler for fælles erhvervelse af tv-rettighederne til sportsbegivenheder på et eksklusivt grundlag har til formål og til følge at begrænse konkurrencen mellem medlemmerne.

(73) I henhold til EBU's vedtægter (§ 13, stk. 4) og som følge af Eurovisionssystemets solidariske karakter binder EBU-medlemmerne sig til at erhverve tv-rettigheder til sportsarrangementer i fællesskab. Den kollektive rettighedserhvervelse inden for Eurovisions rammer begrænser og udelukker i mange tilfælde konkurrencen mellem de tv-selskaber, der deltager i Eurovisionssystemet. I stedet for at byde mod hinanden går medlemmerne sammen om fælles forhandlinger og aftaler indbyrdes de finansielle og andre betingelser for rettighedserhvervelsen. Der er således tale om en konkurrencebegrænsning, til trods for at EBU's interne regler for forhandling om og erhvervelse af rettighederne kun er henstillinger, som ikke er juridisk bindende. Som allerede nævnt følger det af såvel EBU's vedtægter (§ 13, stk. 4) og Eurovisionssystemets solidariske karakter, at medlemmerne forpligter sig til at varetage den fælles interesse og overholde de interne regler, der er fastlagt ud fra denne fælles interesse. Der ligger derfor et pres på de enkelte medlemmer til at deltage i fælles forhandlinger. Medlemmer, der er interesserede i at erhverve rettighederne, deltager rent faktisk i de fælles forhandlinger og indleder kun særskilte forhandlinger, hvis disse fælles forhandlinger officielt er blevet erklæret resultatløse. Disse tilfælde er meget sjældne.

(74) Uden denne fælles rettighedserhvervelse inden for Eurovisions rammer ville EBU-medlemmerne i princippet have konkurreret indbyrdes om at erhverve tv-rettigheder til sportsbegivenheder. I særdeleshed findes der medlemsstater med to eller flere EBU-medlemmer, som normalt ville konkurrere med hinanden om tv-rettigheder til internationale sportsarrangementer med henblik på transmission på nationalt plan(24). Der er desuden EBU-medlemmer, der sender via satellit eller kabel til andre medlemmers lande og derfor normalt skulle have erhvervet rettighederne for disse lande i konkurrence med de nationale medlemmer(25).

(75) Med hensyn til EBU-medlemmernes pligt til at erhverve rettigheder i fællesskab må man også tage med i betragtning, at disse rettigheder normalt sælges på et eksklusivt grundlag (se betragtning 50-58) i afsnittet om markedets struktur). Under disse omstændigheder kan EBU-medlemmernes forpligtelse til at erhverve rettigheder i fællesskab virke særlig skadelig på markedet. For tv-selskaber uden for EBU ville i princippet ikke have adgang til disse rettigheder overhovedet. Det er baggrunden for de underlicensregler, EBU indsendte i 1993 og 1999 efter Kommissionens indgreb.

C.2. Delingen af Eurovisionsrettigheder

(76) De EBU-medlemmer, der deltager i den fælles erhvervelse af rettighederne til et bestemt sportsarrangement, deles om disse rettigheder. Alle de medlemmer, der er med i kontrakten, har ret til at udnytte disse rettigheder i fuldt omfang, uanset hvilken territorial udstrækning deres aktiviteter har, og uanset den tekniske transmissionsform. Medlemmer, der konkurrerer om de samme nationale seere (når der er flere EBU-medlemmer i samme land, eller når et medlem sender til et andet medlems land på samme sprog), er nødt til at enes om, hvordan man skal afgøre, hvem af dem der skal have førsteret.

(77) Når der er flere medlemmer i samme land, skal de i henhold til det anmeldte Eurovisionssystem enes om at dele rettighederne, f.eks. ved at transmittere arrangementet skiftevis. Kan de ikke enes om en sådan ordning, er der teoretisk mulighed for, at alle de berørte medlemmer får ret til at sende arrangementet uden hensyn til de andres programlægning. Det solidaritetsprincip, der ligger til grund for Eurovisionssystemet, giver imidlertid medlemmerne et stærkt incitament til at enes om at dele rettighederne. I praksis deles de da også næsten altid om dem. Endelig har medlemmer, der står for dækningen af et arrangement (dvs. producerer signalet), medmindre andet er aftalt, en forret frem for udenlandske medlemmer, der sender til det samme land.

(78) Disse regler om deling af rettighederne begrænser følgelig konkurrencen, fordi EBU-medlemmerne er nødt til at enes om, hvordan de skal deles om dem. Uden disse regler ville EBU-medlemmerne, navnlig når der er mere end et medlem i samme land, konkurrere om de samme seere inden for det pågældende land.

C.3. Udvekslingen af Eurovisionssignalet

(79) For arrangementer, der finder sted inden for Eurovisionsområdet varetages dækningen (produktion af tv-signalet bestående af grundlæggende billedmateriale og internationalt lydmateriale) af et medlem i det pågældende land og stilles til rådighed for alle andre medlemmer via Eurovisions programudvekslingssystem. Eurovisions programudvekslingssystem er baseret på gensidighed - hver gang et af de deltagende medlemmer dækker en begivenhed, navnlig en sportsbegivenhed, der finder sted på dets eget nationale område og kan være af interesse for andre Eurovisionsmedlemmer, tilbyder det sin dækning gratis til alle de andre Eurovisionsmedlemmer, i forventning om selv til gengæld at ville modtage tilsvarende tilbud fra alle de andre medlemmer på arrangementer, der finder sted i deres respektive lande. Værtsselskabet stiller også den nødvendige infrastruktur til rådighed for andre interesserede medlemmer, f.eks. kommentatorbokse.

(80) Disse regler om udveksling af Eurovisionssignalet begrænser følgelig konkurrencen, fordi de indebærer, at et medlem er forpligtet til at tilbyde transmissionssignalet gratis til et andet EBU-medlem.

D. Påvirkning af handelen mellem medlemsstater

(81) Eurovisionssystemet går ud på tværnational erhvervelse og udnyttelse af tv-rettigheder inden for Fællesskabet. Det omfatter navnlig fælles erhvervelse af rettighederne mellem medlemmer fra forskellige medlemstater. De anmeldte aftaler påvirker følgelig handelen mellem medlemsstater.

E. Konkurrencebegrænsningernes mærkbarhed og påvirkning af handelen mellem medlemsstater

(82) Mange af de internationale sportsbegivenheder, som Eurovisionssystemet dækker, bl.a. De Olympiske Lege, har en så bred appel og en så stor økonomisk betydning, at enhver begrænsning i adgangen til at erhverve eller dele tv-rettighederne hertil eller udveksle Eurovisionssignalet blandt de europæiske tv-selskaber må anses at være mærkbar i relation til EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(83) Som det bedste eksempel på den økonomiske betydning og dermed mærkbarheden af EBU's fælles rettighedserhvervelse kan nævnes det seneste udbud af rettighederne til De Olympiske Lege mellem 2000 og 2008, som EBU købte for i alt 1,44 mia. USD. News Corporation havde budt 2 mia. USD for de samme rettigheder. Den appel, et sådant sportsarrangement har for de europæiske seere, er hævet over enhver tvivl.

2. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 3, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 3

A. Forbedring af produktionen eller fordelingen af varerne og fremme af den tekniske og økonomiske udvikling

A.1. Den fælles rettighedserhvervelse

(84) Den fælles rettighedserhvervelse inden for Eurovisionssystemet forbedrer fordelingen af tv-tjenester og fremmer den tekniske og økonomiske udvikling.

(85) Uden den fælles rettighedserhvervelse ville EBU-medlemmerne og navnlig de små selskaber blandt dem have vanskeligere ved at få adgang til de relevante tv-rettigheder til sportsbegivenheder.

(86) Den fælles rettighedserhvervelse resulterer i, at transaktionsomkostningerne bliver lavere, end hvis forhandlingerne foregik separat, samt at der opnås bedre købsbetingelser. Desuden sikres det, at forhandlingerne føres af den mest kompetente forhandler. Det vil sige enten det nationale medlem i det land, hvor arrangementet finder sted, som kender de lokale forhold, eller EBU selv, der har specialiseret personale med erfaring i at forhandle på internationalt niveau. Dette er navnlig en fordel for de små EBU-medlemmer, der ikke selv har et sådant specialiseret personale, men som i kraft af medlemsskabet kan erhverve rettigheder til vigtige internationale begivenheder. Inden for rammerne af de fælles forhandlinger om rettighedserhvervelse kan deltagernes særlige interesser og behov tilgodeses. Ved separate forhandlinger ville medlemmerne, navnlig medlemmer fra små lande, have vanskeligere ved at forhandle sig frem til aftaler, der opfylder deres særlige behov.

(87) Denne fælles rettighedserhvervelse betyder derfor, at flere tv-selskaber sender flere sportsprogrammer. Denne bedre dækning af sportsbegivenheder forbedrer fordelingen af tv.

A.2. Delingen af Eurovisionsrettigheder

(88) Uden Eurovisionsreglerne, der indebærer, at de deltagende medlemmer deles om rettighederne til og skiftevis transmitterer et arrangement, ville dækningen af det pågældende arrangement have været ringere. Når medlemmer, der sender til det samme publikum, dvs. når der er to eller flere medlemmer i samme land, eller når et medlem sender fra sit land til et andet medlems land på samme sprog, deltager i den fælles rettighedserhvervelse, vil de normalt bagefter skiftes til at transmittere det pågældende arrangement. Denne deling betyder, at de pågældende medlemmer kan garantere en noget nær permanent dækning af dette arrangement, f.eks. De Olympiske Lege.

(89) EBU's interne regler om deling af Eurovisionsrettigheder fører derfor til en forbedring af fordelingen.

A.3. Udvekslingen Eurovisionssignalet

(90) Det gensidigheds- og solidaritetsprincip, som Eurovisionssystemet bygger på, og som er nedfældet i EBU's vedtægter, indebærer, at alle EBU-medlemmer har pligt til gratis at producere tv-signalet for begivenheder, der finder sted i deres land, også selv om de måske ikke selv er interesseret i det, således at andre interesserede EBU-medlemmer bliver i stand til at sende det. Dette resulterer i, at der produceres og sendes flere sportsprogrammer. Dermed opnås en bedre fordeling af tv.

B. Fordele for forbrugerne

B.1. Den fælles rettighedserhvervelse

(91) Den fælles rettighedserhvervelse bevirker, at deltagerne i Eurovisionssystemet kan sende flere og bedre sportsprogrammer - både om sportsgrene, der appellerer til det store flertal og mindre populære sportsgrene - til de europæiske tv-seere. I særdeleshed bliver de deltagende tv-selskaber fra små lande i stand til at sikre deres seere et bredt udbud af internationale sportsprogrammer med kommentarer på deres eget sprog og tilpasset efter deres særlige nationale interesser.

B.2. Delingen Eurovisionsrettigheder

(92) Delingen af Eurovisionsrettigheder gavner de europæiske tv-seere, fordi den som beskrevet i betragtning 88 indebærer, at når flere medlemmer har rettigheder til at sende til samme land (når der er mere end et medlem i det pågældende land, eller når et medlem sender fra sit eget land til et andet medlems land på det samme sprog), vil der normalt være en noget nær permanent dækning af det pågældende sportsarrangement.

B.3. Udvekslingen af Eurovisionssignalet

(93) Eftersom der i hvert land er mindst ét EBU-medlem, der dækker og producerer sportsprogrammer, må det anses for givet, at praktisk taget alle arrangementer, der kan være af interesse ud over de nationale grænser, vil blive dækket og være til rådighed for medlemmer og deres seere i hele Eurovisionsområdet. Dette er til fordel for forbrugerne.

C. Konkurrencebegrænsningernes nødvendighed

(94) Eurovisionsreglerne for fælles erhvervelse og deling af rettigheder og udveksling af signalet står i både teknisk og økonomisk henseende i en meget snæver indbyrdes sammenhæng og er baseret på princippet om solidaritet mellem Eurovisionsdeltagerne. Hvis EBU-medlemmerne blev tvunget til at forhandle separat om tv-rettigheder, ikke enedes om at dele rettighederne eller ikke havde pligt til at stille signalet gratis til rådighed, ville det bringe solidariteten og dermed fordelene i henseende til forbedring af fordelingen og fordele for forbrugerne i fare.

C.1. Den fælles rettighedserhvervelse

(95) Eurovisionsdeltagernes fælles rettighedserhvervelse er nødvendig for at opnå forbedringerne.

(96) Det er nødvendigt, at medlemsstaterne skal afstå fra separate forhandlinger, når der er indledt fælles forhandlinger. Disse risikerer at strande, hvis de enkelte medlemmer, og navnlig de store, samtidig indledte separate forhandlinger om nationale eller tværnationale rettigheder. Det må understreges, at EBU-medlemmerne frit kan indlede separate forhandlinger, i samme øjeblik de kollektive er erklæret resultatløse.

(97) Inden for Eurovisionssystemet er det nødvendigt, at alle de medlemmer, der ønsker at erhverve rettigheder, er med i de fælles forhandlinger. Ellers ville Eurovision ikke få plads ved forhandlingsbordet, når der forhandles om rettighederne til de vigtigste sportsarrangementer, og fordelene med hensyn til fordelingen kunne ikke opnås.

C.2. Delingen af Eurovisionsrettigheder

(98) Aftalerne om deling af Eurovisionsrettighederne mellem deltagerne i den fælles rettighedserhvervelse indeholder ingen begrænsninger, der ikke er nødvendige for at opnå fordelene. Navnlig i de situationer, hvor flere tv-selskaber henvender sig til det samme nationale publikum (når flere medlemmer i samme land skiftes til at transmittere det pågældende sportsarrangement, eller hvor et medlem sender fra sit land til et andet medlems land på samme sprog), er disse aftaler om nødvendig deling for at sikre den størst mulige dækning af sportsbegivenheder til gavn for de europæiske seere.

C.3. Udvekslingen, af Eurovisionssignalet

(99) Aftalerne om udveksling af Eurovisionssignalet indeholder ingen begrænsninger, der ikke er nødvendige for at opnå fordelene. Den gratis udveksling af Eurovisionssignalet mellem medlemmerne er udtryk for de gensidigheds- og solidaritetsprincipper, som Eurovisionssystemet bygger på, og som sikrer en bedre dækning af sportsarrangementer til gavn for de europæiske seere. Det er navnlig nødvendigt for de små medlemmer, der ikke altid har råd til selv at producere signalet eller betale for at bruge andre tv-selskabers signal.

D. Ingen udelukkelse af konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer

D.1. Den fælles rettighedserhvervelse

(100) Den fælles rettighedserhvervelse inden for Eurovisionssystemet udelukker ikke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende rettigheder.

(101) Det skal for det første huskes, at EBU i princippet kun erhverver rettigheder til internationale arrangementer og ikke til de nationale arrangementer, der udgør størsteparten af sportsprogrammerne i tv, for det andet, at der er stigende konkurrence fra mediekoncerner og agenter uden for Eurovisionssystemet, og for det tredje, at EBU's position på markedet har været i tilbagegang igennem de seneste ti år(26). I dette perspektiv kan den fælles rettighedserhvervelse i Eurovision næppe udelukke konkurrencen i nævneværdigt omfang.

(102) Kommissionen har imidlertid været opmærksom på, at nogle af de i fællesskab erhvervede rettigheder vedrører sportsbegivenheder, f.eks. Olympiske Lege, af særlig økonomisk betydning og med en særlig appel, som kunne udgøre et marked for sig, og som udelukkende indehaves af Eurovisionsmedlemmerne.

(103) For at imødekomme disse betænkeligheder har EBU ændret de anmeldte aftaler ved at indføje et sæt underlicensregler, der skaber sikkerhed for, at ikke-EBU-medlemmer kan få udstrakt adgang til Eurovisions sportsrettigheder. Disse ændringer opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger af den fælles erhvervelse af sportsrettigheder. Reglerne vil sikre tv-selskaber uden for EBU udstrakt adgang til direkte og forskudt transmission på rimelige vilkår.

D.2. Delingen af Eurovisionsrettighederne

(104) Den konkurrencebegrænsning, der beror på delingen af Eurovisionsrettighederne, kan ikke udelukke konkurrencen i betragtning af markedets strukturer samt den omstændighed, at ikke-EBU-medlemmer efter EBU's underlicensregler får mulighed for at deltage i transmissionen af de pågældende sportsarrangementer.

D.3. Udvekslingen af Eurovisionssignalet

(105) Den konkurrencebegrænsning, der følger af udvekslingen af Eurovisionssignalet, kan ikke udelukke konkurrencen i betragtning af de nuværende strukturer på markedet. Det økonomiske handicap, ikke-EBU-medlemmerne har ved ikke at have adgang til det signal, der udveksles gratis inden for Eurovisionssystemet, har kun begrænset økonomisk betydning og kan ikke udelukke konkurrencen mellem tv-selskaber.

E. Adgangsordningen for ikke-EBU-medlemmer

(106) Denne ordning omfatter et sæt almindelige regler af 2. februar 1993 om ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisionssportsprogrammer og et sæt regler af 26. marts 1999 om udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-tv-kanaler(27). De to regelsæt skal læses sammen, idet 1999-ordningen repræsenterer en supplerende forpligtelse set i forhold til 1993-ordningen.

i) Underlicensreglerne fra 1993

(107) EBU og EBU's medlemmer har under den ordning, Kommissionen fik anmeldt den 26. februar 1993, forpligtet sig til at give tv-selskaber, der ikke er medlemmer af EBU, udstrakt adgang til de Eurovisionssportsprogrammer, hvortil rettighederne er erhvervet gennem kollektive forhandlinger. 1993-ordningen giver tredjeparter adgang til direkte og forskudt transmission i forbindelse med kollektivt erhvervede Eurovisionssportsrettigheder. Disse regler var tilpasset i en markedssituation, hvor EBU-medlemmerne ikke gik ind i betalings-tv via temakanaler. 1993-ordningen var således tilstrækkelig til at sikre ikke-EBUmedlemmer en udstrakt adgang i en kontekst, hvor EBU-medlemmernes aktiviteter med hensyn til transmission af sportsudsendelser udelukkende fandt sted via almene kanaler, der frit kunne modtages

ii) Underlicensreglerne fra 1999

(108) Som en introduktion til disse regler er det værd at pege på den udvikling på det europæiske tv-marked, der fik EBU-medlemmerne til at gå ind på markedet for temakanaler. I alle de europæiske lande startede tv-transmission med et nationalt public service-selskab med en enkelt kanal. Denne kanal opererede med en almen programlægning. Derefter blev der indført en kanal mere, normalt, men ikke altid af samme tv-selskab. Disse nye kanaler var også almene kanaler, men forsøgte at skille sig ud fra den første kanal - programmer med appel til den brede befolkning (nyheder, sport, underholdning osv.) var normalt koncentreret på den første kanal, medens den anden satsede mere på programmer af interesse for et smallere publikum. I slutningen af 1980'erne dukkede det kommercielle tv så op. Også her var der normalt en eller to almene kanaler med appel til det store flertal og andre kommercielle kanaler, der henvendte sig mere til et niche-publikum. Derefter kom kanalerne med tværnationale programmer til (f.eks. TV5, Eurosport, Euronews, NBC). I logisk fortsættelse heraf blev der herefter lanceret specialiserede (tema-) kanaler, navnlig inden for nyheds-, sports-, musik-, film- og børneprogrammer. Disse kanaler kan være fælleseuropæiske (som f.eks. MTV, Eurosport, Euronews) eller nationale (for et sprogområde) (som f.eks. Kinderkanal). Medens nogle af disse kanaler stadig i alt væsentligt finansieres af reklamer, tilbydes andre som betalingskanaler, og nogle fungerer endog som pay-per-view-tv. Digitalteknologien har skabt det tekniske potentiale for stadig flere sådanne kanaler, og langt de fleste (om ikke alle) af sådanne nye kanaler vil givetvis både være temakanaler (hvad programsætningen angår) og betalingskanaler (hvad finansieringen angår). I slutningen af 1990'erne, hvor man oplevede en eksplosion i de tekniske muligheder, der resulterede i et væld af, forskellige kanaler og en stadig større spredning blandt seerne, var EBU-medlemmerne nødt til at tilpasse sig og diversificere deres programudbud i overensstemmelse hermed ved også at udbyde temakanaler. På denne baggrund blev de nye adgangsregler fra 1999 nødvendige for at sikre, at den omstændighed, at EBU-medlemmernes rettigheder erhverves i fællesskab, ikke på unfair vis placerede deres betalings-tv-konkurrenter i en ugunstig situation.

(109) 1999-ordningen blev af EBU fremsendt som en tilføjelse til de anmeldte aftaler for at afspejle ændringerne på betalings-tv-markedet og sikre, at konkurrencen på dette område ikke ville blive udelukket. 1999-ordningen for betalings-tv pålægger EBU en strengere underlicensordning. EBU's regler fra 1999 indebærer for i konkurrerende betalingskanaler, at et ikke-EBU-medlem har ret til på sin betalingskanal at sende sportsarrangementer, der er identiske eller sammenlignelige med dem, der sendes på EBU-medlemmets betalingskanal ved brug af Eurovisionsrettigheder. Ikke-EBU-medlemmet placeres dermed på lige fod med EBU-medlemmerne med hensyn til de kollektivt erhvervede sportsrettigheder, der bruges inden for betalings-tv.

(110) Endelig må det understreges, at EBU-medlemmerne frit kan give udenforstående selskaber kontraktlig adgang med hensyn til deres nationale områder på mere gunstige vilkår, hvis de ønsker det. Med hensyn til de finansielle vilkår herfor bemærkes desuden, at enhver tvist skal afgøres ved voldgift, således at der skabes sikkerhed for rimelige priser.

3. FRITAGELSENS VARIGHED SAMT BETINGELSER OG PÅBUD

3.1. Fritagelsens begyndelse

(111) Ifølge artikel 8 i forordning nr. 17 skal en beslutning i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 3, træffes for et bestemt tidsrum, og der kan knyttes betingelser og påbud til den. Ifølge til artikel 6 i forordning nr. 17 kan en sådan beslutning ikke have virkning fra et tidspunkt, der ligger forud for anmeldelsesdagen.

(112) I denne sag må beslutningen have virkning fra den 26. februar 1993, som er den dato, hvor EBU indsendte ordningen for ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisionssportsrettigheder, og hvor alle fire betingelser i EF-traktatens artikel 81, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, således var opfyldt. Siden da har markedsforholdene ændret sig, og i 1999 blev det nødvendigt at indføre supplerende underlicensregler, der afspejlede disse ændringer på markedet. I årene 1993-1999 var underlicensreglerne fra 1993 imidlertid tilstrækkelige til at tilgodese markedsforholdene. Aftalerne bør følgelig fritages med virkning fra 26. februar 1993.

3.2. Fritagelsens varighed

(113) Kommissionen har ovenfor redegjort for strukturerne og udviklingen på det relevante marked, der helt klart har resulteret i en tilbagegang i EBU's markedsposition. På den anden side finder Kommissionen det nødvendigt at sikre, at den fælles erhvervelse af rettighederne til særlig vigtige sportsarrangementer foregår under betingelser, der overholder de gældende konkurrenceregler og giver ikke-EBU-medlemmer tilstrækkelig adgang. Blandt disse særlig vigtige sportsarrangementer er det mest relevante utvivlsomt De Olympiske Lege og navnlig sommerlegene. Det er derfor rimeligt at lægge det tidspunkt, hvor rettigheder til De Olympiske Sommerlege næste gang udbydes på markedet, til grund ved fastsættelsen af fritagelsens varighed, således at Kommissionen bliver i stand til at vurdere konkurrencesituationen på det tidspunkt og sikre sig, at EBU ikke vil kunne udelukke konkurrencen i tilfælde af en ændring i markedsstrukturerne. EBU har allerede erhvervet rettighederne til De Olympiske Sommerlege i 2008. Forhandlingerne om rettighederne i 2012 vil ifølge den hidtidige praksis finde sted seks år forinden, dvs. i 2006. Denne fritagelse bør derfor gælde indtil den 31. december 2005.

(114) I betragtning af strukturerne og udviklingen på det relevante marked og de anmeldte reglers virkning herpå, indrømmes der følgelig i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 17 fritagelse fra den 26. februar 1993 til den 31. december 2005. Hvad EØS-aftalen angår, får fritagelsen efter aftalens artikel 53, stk. 3, virkning fra den 1. januar 1994, som er datoen for denne aftales ikrafttrædelse.

3.3. Betingelser og påbud

3.3.1. Betingelser

(115) For at sikre tredjeparter kontraktlig adgang til de tv-rettigheder til sportsarrangementer, der erhverves inden for Eurovisions rammer, må aftaler indgået med rettighedsindehaverne (sportsorganisationer eller rettighedsagenter) åbne mulighed herfor. Til fritagelsen knyttes derfor den betingelse, at EBU og EBU's medlemmer kun indgår aftaler, der giver EBU og EBU's medlemmer mulighed for at give tredjeparter adgang i overensstemmelse med ordningen for ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisionssportsrettigheder og underlicensreglerne vedrørende udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-tv eller, såfremt det godkendes af EBU, på mere gunstige vilkår.

3.3.2. Påbud

(116) For at Kommissionen under fritagelsesperioden kan kontrollere, om reglerne for ikke-EBU-medlemmers kontraktlige adgang til Eurovisions sportsunderlicensrettigheder og reglerne vedrørende udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-tv anvendes på en hensigtsmæssig, rimelig og ikke-diskriminerende måde, bør EBU have påbud om at underrette Kommissionen om alle ændringer af og tilføjelser til adgangsreglerne og om enhver voldtgiftssag angående adgangsordningerne(28) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

I henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, og på de i denne beslutnings artikel 2 fastsatte betingelser erklæres bestemmelserne i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, uanvendelige fra den 26. februar 1993 til den 31. december 2005, og bestemmelserne i EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, erklæres uanvendelige fra den 1. januar 1994 til den 31. december 2005 på de anmeldte aftaler om:

a) fælles erhvervelse af tv-rettigheder til sportsarrangementer

b) deling af de kollektivt erhvervede sports-tv-rettigheder

c) udveksling af tv-signalet til sportsarrangementer

d) regler for ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisionssportsrettigheder og

e) underlicensregler vedrørende udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-tv-kanaler.

Artikel 2

Til fritagelsen efter artikel 1 knyttes følgende betingelse og påbud:

a) Betingelse:

EBU og EBU's medlemmer må kun kollektivt erhverve tv-rettigheder til sportsarrangementer ved aftaler, der tillader EBU og EBU's medlemmer at give tredjeparter adgang i overensstemmelse med ordningen af 24. februar 1993 for ikke-EBU-medlemmers adgang til at udnytte Eurovisions sportsrettigheder og underlicensreglerne af 26. marts 1999 vedrørende udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-tv-kanaler eller med forbehold af EBU's godkendelse på vilkår, der er mere gunstige for den pågældende tredjepart.

b) Påbud:

EBU skal underrette Kommissionen om enhver ændring af og tilføjelse til ordningen af 24. februar 1993 for ikke-EBU-medlemmers adgang til at udnytte Eurovisions sportsrettigheder, og underlicensreglerne af 26. marts 1999 vedrørende udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-tv-kanaler. EBU skal desuden underrette Kommissionen, om alle voldgiftssager angående ordningen af 24. februar 1993 for ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisions sportsrettigheder og underlicensreglerne af 26. marts 1999 vedrørende udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-tv-kanaler.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til: European Broadcasting Union Ancienne Route 17A CH - 1218 Grand-Saconnex ( Genève )

Udfærdiget i Bruxelles, den 10. maj 2000.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT 13 af 21.2.1962, s. 204/62.

(2) EFT L 148 af 15.6.1999, s. 5.

(3) EFT C 251 af 5.10.1990, s. 2, og

EFT C 248 af 1.9.1999, s. 4.

(4) EFT L 179 af 22.7.1993, s. 23.

(5) Se bilag I.

(6) Metropole télévision SA, Reti Televisive Italiane SpA, Gestevisión Telecinco SA og Antena 3 de Televisión mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, forenede sager T-528/93, T-542/93, T-543/93 og T-546/93, sml. 1996 II, s. 649.

(7) En detaljeret beskrivelse af EBU's organisation er givet i punkt 2-5 i artikel 19, stk. 3-meddelelsen af 5. oktober 1990 og punkt 7-13 i artikel 19, stk. 3-meddelelsen af 1. september 1999.

(8) Kommissionen blev underrettet om disse regler den 7.12.1998. Reglerne blev først anvendt på Canal+. Den 3.4.1998 ændrede EBU medlemskabsreglerne med det resultat, at Canal+ ikke længere kan deltage i Eurovision/Sportssystemet. Den fulde ordlyd af disse regler er offentliggjort af EBU på Internettet: http://www.ebu.ch.

(9) Sportsarrangementer af fælleseuropæisk interesse omfatter f.eks. De Olympiske Lege, VM og EM i fodbold, VM og EM i atletik, Wimbledon, US Open og French Open i tennis, NBA i basketball.

(10) På samme måde er muligheden for substitution blandt kunderne en afgørende faktor på markedet for tjenesteudbyderes salg af digitale interaktive tv-tjenester til programudbydere, således som det blev fastslået af Kommissionen i beslutning 1999/781/EF i sag IV/36.539 - British Interactive Broadcasting/Open (EFT L 312 af 6.12.1999, s. 1).

(11) Når den vigtige sportsbegivenhed A sendes samtidig med den anden vigtige sportsbegivenhed B, opnår A (gennemsnitligt) samme seertal, som hvis der ikke var adgang til at se B. F.eks. har det vist sig, at efterspørgslen i Det Forenede Kongerige efter Wimbledon-finalerne i forhold til VM i fodbold er lidet elastisk, med en elasticitet på omkring 0. De, der ser VM i fodbold, forekommer ikke at se Wimbledon-finaler, heller ikke selv om de ikke kan se VM-fodbold. Det samme kan siges med hensyn til BSkyB's transmissioner af Premier League-fodbold i forhold til de 30-40 mest sete sportsprogrammer, der sendes af de kanaler, der frit kan modtages i Det Forenede Kongerige. Analysen tyder på, at de seere, der ser Premier League-kampe, ikke skifter over til andre store sportsbegivenheder, når de sendes den samme dag. Kilde: "Market definition in European Sports Broadcasting and Competition for Sports Broadcasting Rights", analyse foretaget af Market Analysis LTD for Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence, oktober 1999.

(12) Et diagram over udviklingen siden 1990 findes i bilag III.

(13) Se tabellen i bilag IV, der viser, hvad det kostede EBU at erhverve de europæiske rettigheder til De Olympiske Lege i årene fra 1984 til 2008. Kilde: Market Analysis, analyse fra oktober 1999.

(14) Kirch, Mediaset, Bertelsmann, BSkyB, Canal+ osv.

(15) ISL, IMG, ISPR, Team eller UFA.

(16) Kilde: Market Analysis, oktober 1999.

(17) Se fodnote 6.

(18) Markedet for vigtige sportsbegivenheder inden for alle sportsgrene, uanset begivenhedens nationale eller internationale karakter.

(19) Sml. 1974, s. 409.

(20) Se især betragtning 50 og påbuddet til EBU i artikel 2 i beslutning 93/403/EØF.

(21) Et eksempel på en organisation, der tilrettelægger messer, er behandlet i Kommissionens beslutning 77/722/EØF i "BPICA" (EFT L 299 af 23.11.1977, s. 18).

(22) Den ændrede § 3 i EBU's vedtægter og de ændrede retningslinjer for fortolkningen af denne paragraf er offentliggjort af EBU på Internet: http://www.ebu.ch. Se også betragtning 9-13 angående EBU's organisation.

(23) Se præmis 95 og 97 i Førsteinstansrettens dom.

(24) Frankrig, Danmark, Tyskland, Det Forenede Kongerige, Finland.

(25) Ifølge EBU-reglerne herom har alle medlemmer, der deltager i den fælles rettighedserhvervelse under Eurovision, ret til at udnytte rettighederne fuldt ud, uanset hvilken territorial udstrækning deres aktiviteter har.

(26) Se bilag III.

(27) Se bilag II og III.

(28) Se bilag I og II.

BILAG I

IKKE-EBU-MEDLEMMERS ADGANG TIL EUROVISIONS SPORTSPROGRAMMER

I. Princip

EBU og EBU's medlemmer forpligter sig til på de nedenfor angivne vilkår og på et ikke-diskriminerende grundlag at give tv-selskaber, der ikke er medlemmer af EBU, udstrakt adgang til Eurovisionssportsprogrammer, hvortil rettighederne er erhvervet ved kollektive forhandlinger.

II. Anmodninger om adgang

TV-selskaber, der driver fælleseuropæiske kanaler, skal indgive deres anmodning til EBU.

Alle andre tv-selskaber skal indgive deres anmodning til EBU's medlem eller medlemmer i det land, hvorfra de sender.

III. Adgangens omfang

Der kan gives adgang for hele det geografiske område, som Eurovisionsaftalen omfatter.

Adgangen gives i princippet på et ikke-eksklusivt grundlag, men kan også gives på et eksklusivt grundlag i forhold til andre ikke-Eurovisionsmedlemmer.

De aftaler, der indgås med ikke-medlemmer, fastsætter, hvor mange transmissioner der gives adgang til og i hvilken periode. Et ikke-medlem kan også pålægges pligt til at nævne den adgangsgivende organisation på skærmen.

IV. Betingelser for adgang

De nærmere betingelser for adgang forhandles frit mellem EBU eller EBU's medlem/medlemmer i det pågældende land og ikke-medlemmet. EBU og EBU's medlemmer vil dog under ingen omstændigheder give adgang på mindre gunstige vilkår end de nedenfor angivne.

1. Direkte transmission

1.1. Tværnationale kanaler

Hvis et arrangement ikke transmitteres direkte af noget Eurovisionsmedlem til nogen af de lande, som den tværnationale kanal normalt sender til, har denne adgang til at transmittere det direkte, dog med undtagelse af de dele af arrangementet, som et Eurovisionsmedlem måtte have forbeholdt sig ret til selv at transmittere direkte.

1.2. Nationale kanaler

Hvis et arrangement ikke transmitteres direkte af et EBU-medlem i et givet land, har et ikke-medlem i dette land adgang til at transmittere det direkte, dog med undtagelse af de dele af arrangementet, som EBU-medlemmet har forbeholdt sig ret til selv at transmittere direkte.

1.3. Definition af direkte transmission

Et arrangement anses at blive transmitteret direkte, hvis størstedelen af de vigtigste konkurrencer, der indgår i det, transmitteres direkte.

Er der til et givet arrangement adgang til to eller flere tv-signaler samtidigt, anses transmissionen for at være direkte, hvis Eurovisionsmedlemmet transmitterer direkte i størstedelen af det tidsrum, hvor de vigtigste konkurrencer finder sted.

2. Forskudt transmission

2.1. Har et ikke-medlem i henhold til det ovenstående ikke adgang til at transmittere direkte, kan det transmittere hele arrangementet, en konkurrencedag eller et sammendrag forskudt, dog ikke før en time efter, at arrangementet eller dagens sidste konkurrence er afsluttet, og transmissionen må ikke starte før kl. 22.30 lokal tid (London-tid for fælleseuropæiske kanaler).

Har et ikke-medlem ikke gjort brug af sin adgang til at transmittere direkte, må det dog ikke påbegynde en forskudt transmission, før det eller de pågældende EBU-medlemmers transmission af et sammendrag er afsluttet.

2.2. Medmindre andet gælder i henhold til punkt 2.1 og 3.1, kan rene sportskanaler genudsende arrangementet et ubegrænset antal gange, som helhed eller i sammendrag, dog ikke efter udløbet af 90 dage efter arrangementets start.

3. Økonomiske vilkår

3.1. Det samlede gebyr for adgangen til Eurovisionsprogrammet forhandles med EBU eller med det eller de pågældende nationale medlemmer. Adgangsgebyret skal fastsættes under hensyn til, at programmet henvender sig til de samme seere. Ved vurdering af programmets samlede kommercielle værdi skal der tages hensyn til alle relevante faktorer i det konkrete tilfælde (specielt til, hvad EBU eller de pågældende medlemmer har betalt for rettighederne, omkostningerne ved at producere signalet, eventuelle yderligere omkostninger for EBU-medlemmerne (f.eks. til Eurovisions koordinering, særlige EBU-team osv.), som også kommer ikke-medlemmet til gode, hvor mange husstande programmet når ud til, hvilke sprog der sendes på, hvilken særlig interesse programmet har for målgruppeseerne, hvornår, hvor mange gange og hvor længe der sendes osv.).

3.2. Ikke-medlemmet kan frit selv arrangere routingen af signalet. Ikke-medlemmet kan anmode EBU om at varetage routingen via sit eget net. I sådanne tilfælde fremlægger EBU et overslag over omkostningerne ved at route signalet til ikke-medlemmet samt omkostningerne ved koordinering af transmissionen og overvågning.

4. Adgang til nyhedsdækning

Medmindre andet er fastsat i den nationale lovgivning, gælder følgende regler:

For hvert arrangement eller hver konkurrencedag har ikke-medlemmet ret til at transmittere op til to nyhedsindslag på hver op til 90 sekunder med mulighed for én genudsendelse. Disse nyhedsindslag skal inden for en 24-timers periode indgå i regelmæssigt programsatte nyhedsudsendelser eller regelmæssigt programsatte generelle sportsprogrammer på rene sportskanaler.

Ikke-medlemmer betaler et gebyr herfor beregnet på grundlag af antallet af minutter, hvor der transmitteres. For hvert land aftales der takster mellem medlemmet og ikke-medlemmet for adgangen til nyhedsdækning af sportsarrangementer.

For fælleseuropæiske kanaler beregnes gebyret på grundlag af den gennemsnitstakst, der anvendes for landene i Det Europæiske Fællesskab.

5. Voldgift

5.1. Opstår der uenighed om adgangsgebyret i tilfælde, hvor alle andre adgangsvilkår er aftalt, kan sagen på ikke-medlemmets anmodning forelægges en uafhængig voldgiftsmand eller, såfremt begge parter samtykker heri, tre voldgiftsmænd. Skal transmissionen foregå før voldgiften, skal gebyret betales før transmissionen, men vil kunne ændres ved voldgiftskendelsen.

5.2. Voldgiftsmanden udpeges af parterne i fællesskab. Er der tale om flere voldgiftsmænd, udpeger parterne hver en, og de to udpegede voldgiftsmænd udpeger i fællesskab en tredje. Kan der ikke opnås enighed herom, foretages udpegelsen i tilfælde af national voldgift af præsidenten for den kompetente appelret, i tilfælde af international voldgift af præsidenten for Det Internationale Handelskammer.

5.3. Voldgiften foregår i den by, hvor den adgangsgivende organisation har sit hovedkvarter. Medmindre andet er aftalt mellem parterne, anvendes loven og sproget i voldgiftslandet. Har EBU givet adgang til et selskab, der driver en fælleseuropæisk kanal med hovedkontor i et EU-land, anvendes dog sidstnævnte lands lov og sprog.

5.4. Voldgiftsmanden eller voldgiftsmændene er ikke bundet af nogen procedureregler. Parterne skal dog sikres adgang til at fremsætte såvel mundtlige som skriftlige udtalelser til dem.

5.5. Voldgiftsmanden eller voldgiftsmændene fastsætter adgangsgebyret i overensstemmelse med kriterierne i punkt 3.1. Kendelsen er endelig og bindende, og den skal gælde som en tilføjelse til parternes aftale.

5.6. Parterne bærer selv deres egne omkostninger og deler voldgiftsomkostningerne ligeligt mellem sig.

6. Gensidighed

For alle sportsprogrammer, som et ikke-medlem i henhold til kontrakt kan give andre tv-selskaber adgang til, forventes ikke-medlemmet at give interesserede EBU-medlemmer adgang på betingelser svarende til de ovenfor fastsatte.

BILAG II

Regler for meddelelse af underlicens til udnyttelse af Eurovisionsrettigheder på betalings-TV-kanaler

Som en yderligere forpligtelse ud over de almindelige regler om ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisionssportsprogrammer, som blev vedtaget den 24. februar 1993, gælder følgende regler, når kollektivt erhvervede rettigheder skal udnyttes på et medlems egen betalings-tv-kanal.

i) Hvis et Eurovisionsmedlem har til hensigt at benytte Eurovisions sportsprogrammer på sin egen betalings-tv-kanal (betaling pr. set udsendelse, betaling pr. kanal eller, med forbehold af nr. v) nedenfor, en kanal, som er en del af en digital pakke eller en kabel-tv-grundpakke), skal medlemmet tilbyde konkurrerende betalings-tv-kanaler i den samme betalings-tv-kategori og i samme land mulighed for at gøre det samme.

"At gøre det samme" betyder:

- nøjagtig samme eventuelle embargo som for medlemmets egen betalings-tv-kanal

- nøjagtig samme konkurrencer som dem, der sendes på medlemmets egen betalings-tv-kanal (f.eks.kvalifikationsrunder, mixed-double turnering, alt op til kvartfinalerne osv.). Hvis medlemmet viser en kombination af konkurrencer, som finder sted samtidig eller i det mindste overlapper hinanden delvis i tid, kan ikke-medlemmet vælge at vise sin egen kombination, medmindre vedkommende foretrækker at vise et bestemt sportsarrangement i sin helhed

eller

- konkurrencer, der kan sammenlignes med eller svarer til dem, der vises på medlemmets egen betalings-tv-kanal (f.eks.vil medlemmet ud af ti kampe, der kan vises på betalings-tv, måske vælge at vise fem på sin egen kanal og tilbyde fem tilsvarende kampe til den konkurrerende betalings-tv-kanal). Hvis ikke-medlemmet ikke finder, at det har fået tilbudt "tilsvarende konkurrence", har vedkommende ret til at kræve adgang til nøjagtig samme konkurrencer

- nøjagtig samme sendetid som den, der tilbydes på medlemmets egen betalings-tv-kanal (f.eks.højst to timer om dagen).

ii) Medlemmet kan frit tilbyde ikke-medlemmet mere favorable vilkår.

iii) Det gebyr, der skal betales af ikke-medlemmet, skal på rimelig måde afspejle de betingelser, hvorpå rettighederne blev opnået af Eurovisionsmedlemmet, især under hensyntagen til rettighedernes komplementære karakter, udsendelsens omfang og sendetid, og i hvilke(n) af de tre under nr. i) ovenfor nævnte betalings-tv-kategorier kanalen opererer samt antallet af dens abonnenter, den månedlige abonnementafgift eller afgiften pr. set udsendelse.

Samme princip gælder, hvis et medlem indrømmer et ikke-medlem retten til betalings-tv-dækning uden selv at udøve retten.

Opstår der uenighed om gebyret, afgøres sagen ved voldgift i overensstemmelse med punkt 5 i de almindelige regler om ikke-EBU-medlemmers adgang til Eurovisions sportsprogrammer.

iv) Medlemmet skal i overensstemmelse med de foregående afsnit gøre ikke-medlemmer opmærksomme på enhver mulighed for sendetid til deres betalings-tv-kanaler i tilstrækkelig god tid forud for arrangementet og under ingen omstændigheder senere end

- tre måneder før De Olympiske Lege, VM og EM i fodbold samt VM i atletik

og

- to måneder før ethvert andet sportsarrangement.

v) Kanaler, som ikke indgår i en digitalpakke (grundpakke) eller kabel-tv-grund-pakke, er ikke omfattet af ovenstående regler, hvis det samme programudbud samtidig sendes analogt eller digitalt til fri modtagelse i det samme land.

For fælleseuropæiske sportskanaler gælder det samme, hvis programmerne sendes med mindst én speakerkommentar på et af de større europæiske sprog til fri modtagelse i hele den europæiske radiofonizone, og hvis de samme programmer af hensyn til den respektive lokale seerkreds samtidig stilles til rådighed som led i en digital pakke eller en kabel-tv-grundpakke med lokal speakerkommentar.

BILAG III

Sendetid for sportsprogrammer i Europa (i timer)

>PIC FILE= "L_2000151DA.004002.EPS">

BILAG IV

Priser for europæiske rettigheder til De Olympiske Lege købt af EBU

>TABELPOSITION>