KOMMISSIONENS BESLUTNING af 22. juli 1993 om de spanske myndigheders stoette i forbindelse med CENEMESA/CADEMESA/CONELEC's salg af visse udvalgte aktiver til Asea-Brown Boveri (Kun den spanske udgave er autentisk) (93/627/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger i overensstemmelse med naevnte artikel 93, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Den saakaldte CENEMESA-gruppe (»CCC«) blev dannet af foelgende tre privatejede virksomheder med henblik paa produktion af tungt elektrisk udstyr:

- Constructora Nacional de Maquinaria Eléctrica, SA (»CENEMESA«)

- Catalana de Maquinaria Eléctrica, SA (»CADEMESA«) og

- Constructora Nacional de Equipos Eléctricos, SA (»CONELEC«).

Disse tre virksomheder drev otte fabrikker i seks forskellige autonome samfund i Spanien:

Virksomhed

Fabrikker i

Autonome samfund

CENEMESA

Córdoba

Erándio (Vizcaya)

Reinosa

Madrid

Valladolid

Andalusien

Baskerlandet

Kantabrien

Madrid

Kastilien-León

CADEMESA

Sabadell (Barcelona)

Katalonien

CONELEC

Galindo (Vizcaya)

Trápaga (Vizcaya)

Baskerlandet

Baskerlandet

Ovennaevnte fabrikker ejes og drives i dag af en raekke datterselskaber af den internationale koncern Asea-Brown Boveri, i det foelgende benaevnt ABB (se nedenfor).

I slutningen af 1988 tegnede ovennaevnte fabrikker sig for 50 % af den spanske produktionskapacitet inden for elektrisk udstyr. De beskaeftigede 5 102 personer svarende til 47 % af sektorens samlede arbejdsstyrke. Hovedprodukterne omfattede transformatorer, generatorer, industri- og banemotorer og fordelingsanlaeg.

CCC-gruppen blev dannet i midten af 1980'erne, da flere internationale virksomheder besluttede at opgive deres industrielle aktiviteter i Spanien som foelge af den langvarige, verdensomspaendende krise inden for produktionsmiddelsektoren:

I oktober 1983 indgav Westinghouse Española, SA (et spansk datterselskab af den internationale koncern Westinghouse Electric) som foelge af finansielle problemer en begaering om betalingsstandsning. Samtidig indledte repraesentanter for den internationale koncern forhandlinger med de spanske myndigheder om salg af det spanske datterselskab, som ellers ville vaere blevet likvideret.

Som et resultat af disse forhandlinger indvilligede Westinghouse Electric i at saelge sin aktiepost paa 98 % i det spanske datterselskab til den symbolske pris af 1 pta. pr. aktie til Arbobyl Ltd, et privatejet britisk selskab specialiseret i overtagelse af kriseramte virksomheder. Efter denne transaktion aendrede Westinghouse Española, SA sit navn til CENEMESA.

I december 1985 solgte den internationale koncern Brown Boveri sin aktiepost paa 100 % i sit spanske datterselskab Brown Bovery de España, SA til CENEMESA for 450 mio. pta. Brown Bovery de España aendrede senere navn til CADEMESA.

Og i december 1986 overtog CENEMESA 50,1 % af aktiekapitalen i CONELEC fra forskellige aktionaerer. Det skal bemaerkes, at CONELEC var det nye navn, som General Eléctrica Española, SA fik efter sin betalingsstandsning i 1984, og efter at virksomhedens moderselskab - den internationale koncern General Electric - havde udvandet sin kontrollerende kapitalandel ved at konvertere udestaaende kreditorgaeld til kapital.

Som foelge af ovennaevnte transaktioner havde det private selskab Arbobyl direkte eller indirekte overtaget kontrollen med CENEMESA, CADEMESA og CONELEC ved udgangen af 1986.

Under sin nye hovedaktionaers ansvar forelagde CCC-gruppen det spanske industriministerium en raekke omstruktureringsplaner med henblik paa at opnaa offentlig stoette til gennemfoerelsen af planerne. I mellemtiden fortsatte forvaerringen af CCC's oekonomiske situation. I tidsrummet 1986-1988 paadrog CCC sig et samlet tab paa 14,984 mia. pta., medens gruppens omsaetning bevaegede sig fra 17,475 mia. pta. i 1986 til 18,143 mia. pta. i 1988.

II

Foranlediget af en klage fra en konkurrent til CCC anmodede Kommissionen ved skrivelse af 3. april 1987 de spanske myndigheder om oplysninger om enhver stoette, som de indtil da havde ydet til virksomhederne i CCC-gruppen. De spanske myndigheder blev ogsaa anmodet om at oplyse, om de havde givet tilsagn om anden fremtidig stoette til CCC. De spanske myndigheder svarede ved skrivelser af 7. juli og 6. oktober 1987. De meddelte Kommissionen, at regeringerne i adskillige autonome samfund havde ydet begraenset stoette til CCC, enten forud for Spaniens tiltraedelse af EF eller i henhold til ordninger, som var blevet anmeldt til Kommissionen efter tiltraedelsen. De spanske myndigheder kunne ogsaa oplyse, at centralregeringen ikke havde ydet nogen form for stoette til gruppen efter tiltraedelsen.

Naesten et aar efter at have indgivet sin klage henledte den samme konkurrent Kommissionens opmaerksomhed paa forskellige stoettebeloeb anslaaet til 25 mia. pta., som den spanske centralregering og regeringerne i flere autonome samfund efter sigende havde ydet til daekning af udgifterne forbundet med en vaesentlig nedskaering af CCC's arbejdsstyrke. Ved skrivelse af 1. marts 1988 anmodede Kommissionen derfor de spanske myndigheder om alle relevante oplysninger vedroerende disse paastaaede offentlige interventioner.

Ved telex af 25. maj 1988 meddelte de spanske myndigheder Kommissionen, at siden deres sidste meddelelse af 6. oktober 1987 havde hverken centralregeringen eller regeringerne i de autonome samfund ydet stoette til CCC. De spanske myndigheder bemaerkede ogsaa, at de var i faerd med at udforme bestemte stoetteforanstaltninger af social og arbejdsmarkedsmaessig karakter. De naermere vilkaar for disse stoetteforanstaltninger var dog endnu ikke blevet fastlagt.

Ved skrivelse af 26. december 1989 til Kommissionen insisterede den samme klagende virksomhed paa, at der var hold i forlydenderne om de interventioner, virksomheden havde angivet i sin tidligere klage.

Flere dage senere under et moede den 3. januar 1990 mellem repraesentanter for det spanske industriministerium og kabinettet for kommissaeren med ansvar for konkurrencepolitik rejste foerstnaevnte en bestemt sag, i hvilken de efter eget udsagn soegte Kommissionens raad. Mere specifikt redegjorde de spanske repraesentanter kort for hovedlinjerne i visse forhandlinger, som den spanske stat havde indledt i forbindelse med CCC-gruppen. De bemaerkede, at efter de spanske myndigheders opfattelse indeholdt gennemfoerelsen af resultaterne af disse forhandlinger ikke noget element af statsstoette. De fortalte ogsaa, at de spanske myndigheder var villige til at fremlaegge alle noedvendige oplysninger. Det skal bemaerkes, at de spanske repraesentanter ikke fremlagde noget skriftligt dokument om de mundtligt fremstillede forhold.

Ved skrivelse af 12. januar 1990 anmodede Kommissionen de spanske myndigheder om at tilsende den alle relevante oplysninger.

De spanske myndigheder indsendte de foerste oplysninger ved skrivelser af 14. februar, 28. februar og 5. april 1990 (se kapitel III). Det skal ogsaa bemaerkes, at der den 23. februar 1990 blev afholdt et teknisk moede mellem repraesentanter for de spanske myndigheder og Kommissionen.

Senere, nemlig paa to moeder afholdt den 10. og 28. maj 1990, droeftede den spanske industriminister og kommissaeren med ansvar for konkurrencepolitikken CCC-sagen. I betragtning af sagens komplicerede karakter blev de paa det sidste af disse to moeder enige om, at de spanske myndigheder skulle anmodes om at fremlaegge yderligere oplysninger for at kaste lys over visse uklare punkter vedroerende de offentlige interventioner, saaledes at Kommissionen kunne vurdere dem ordentligt. Parterne blev ogsaa enige om, at Kommissionen ville analysere svaret op paa dette grundlag beslutte, hvad der efterfoelgende skulle ske.

Uventet og i strid med ovennaevnte aftalte procedure for den videre behandling af denne sag henholdt de spanske myndigheder sig i en kort skrivelse af 15. juni 1990 til EF-Domstolens dom i sag 120/73 (Lorenz (1)) og meddelte Kommissionen, at de nu ville gennemfoere gaeldssaneringsaftalen for CCC-gruppen (se kapitel III i denne beslutning).

Som svar paa de spanske myndigheders meddelelse underrettede Kommissionen straks, ved skrivelse af 20. juni 1990 underskrevet af kommissaeren med ansvar for konkurrencepolitikken, den spanske industriminister om, at den spanske regering ikke burde praesentere Kommissionen for et »fait accompli«, som var i strid med den aftalte procedure for vurderingen af interventionerne. I samme skrivelse anmodede Kommissionen ogsaa om yderligere oplysninger, jf. den tidligere indgaaede aftale.

Ved skrivelse af 24. juli 1990 naegtede den spanske industriminister at imoedekomme Kommissionens begaering om oplysninger. I sin skrivelse erkendte industriministeren, at han havde aftalt med kommissaeren, at foer der blev taget endelig stilling til sagen, skulle Kommissionen fremsaette en begaering om supplerende oplysninger til brug for en fuldstaendig undersoegelse af interventionerne. Han begrundede imidlertid gennemfoerelsen af de offentlige interventioner med den tvingende noedvendighed af at goere en ende paa den uholdbare situation for virksomhederne i CCC-gruppen.

Over for denne situation besluttede Kommissionen den 25. juli 1990 at indlede proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, over for de spanske myndigheders interventioner til fordel for CENEMESA, CONELEC og CADEMESA i forbindelse med salget af deres aktiver til ABB. Kommissionen var af den opfattelse, at disse interventioner oejensynligt indeholdt statsstoetteelementer som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, og at disse stoetteelementer ikke kunne henfoeres under en af de undtagelser fra reglen om statsstoettes uforenelighed med faellesmarkedet, som er angivet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 2 og 3.

Den 11. december 1990 anlagde Spanien en sag ved EF-Domstolen med nedlaeggelse af paastand om annullation af Kommissionens beslutning om at indlede den i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure (sag C-312/90, Kongeriget Spanien mod Kommissionen (2)).

III

Som ovenfor naevnt i kapitel II havde de spanske myndigheder fremlagt visse oplysninger ved skrivelser af 14. og 28. februar samt 5. april 1990, inden Kommissionen besluttede at indlede proceduren.

Ved deres skrivelse af 14. februar 1990 meddelte de spanske myndigheder Kommissionen, at selv om CCC-gruppen ikke havde vaeret i stand til praesentere det spanske industriministerium for et acceptabelt omstruktureringsprogram (se kapital I i denne beslutning), havde den spanske centralregering den 27. december 1987 ydet CCC ekstraordinaer stoette til daekning af udgifterne forbundet med en nedskaering paa 1 612 ansatte af gruppens samlede arbejdsstyrke. Retsgrundlaget for stoetten var den stoetteordning, der var blevet indfoert ved lov nr. 27/1984 af 26. juli 1984 om industriel omlaegning og reindustrialisering. De spanske myndigheder meddelte ogsaa, at selv om stoetteforanstaltningerne allerede var blevet vedtaget, var de opmaerksomme paa, at afskedigelserne alene ikke ville kunne sikre CCC's overlevelse. For at redde gruppen var det efter deres opfattelse ogsaa noedvendigt at finde en ny aktionaer, der kunne bidrage med de fornoedne finansielle ressourcer og sikre den fornoedne teknologioverfoersel.

Det skal bemaerkes, at disse oplysninger stod i skaerende modsaetning til den meddelelse, som de spanske myndigheder tidligere havde tilsendt Kommissionen ved telex af 25. maj 1988 (se kapitel II), hvoraf det fremgik, at de spanske myndigheder endnu ikke havde ydet CCC nogen form for stoette, og at de stadig var i faerd med at undersoege visse endnu ikke definerede stoetteforanstaltninger.

I skrivelsen af 14. februar 1990 blev det ogsaa forklaret, at med henblik paa at finde en nye aktionaer havde det spanske industriministerium (selv om staten ikke var ejer af gruppen) siden september 1988 henvendt sig til adskillige multinationale selskaber, som kunne vaere interesseret i at overtage CCC, nemlig Alsthom, ABB, Mitsubishi og Siemens. I henhold til oplysninger afgivet efter forhandlinger i august 1989 havde de spanske myndigheder endelig accepteret et tilbud fra ABB om at overtage CCC paa foelgende vilkaar:

- afvikling af CCC

- salg af alle gruppens aktiver: ABB ville koebe de »industrielle aktiver« for 7 mia. pta., medens resten - fri for arbejdsmaessige udgifter - ville blive tilkendt de offentlige kreditorer

- gennemfoerelse af en omstruktureringsplan forhandlet paa plads med fagforeningerne

- reduktion af gruppens produktionskapacitet gennem lukning af fabrikkerne i Erándio og Valladolid.

Med hensyn til planen for omlaegning af arbejdsstyrken udtalte de spanske myndigheder, at der var blevet indgaaet en aftale med fagforeningerne og ABB indeholdende foelgende punkter:

- ABB ville genansaette 2 915 af CCC-gruppens 5 102 ansatte

- staten skulle anvende den allerede i december 1987 godkendte stoette til at daekke omkostningerne forbundet med foertidspensionering af 1 666 ansatte

- der skulle oprettes en pensionsfond for afskedigede medarbejdere

- ABB skulle finansiere saerlige ordninger for at sikre nedlaeggelsen af yderligere 521 stillinger, der ikke var omfattet af foernaevnte foertidspensioneringsordning.

De spanske myndigheder forklarede, at denne aftale med ABB ville goere det muligt at opfylde to maalsaetninger, nemlig paa den ene side at sikre den fremtidige overlevelse af CCC-gruppens industrielle aktiviteter og paa den anden side at skaffe daekning for saa stor en del af de offentlige kreditorers tilgodehavender som muligt. Med hensyn til sidstnaevnte blev det meddelt Kommissionen, at CCC pr. 31. december 1989 skyldte staten 35,91 mia. pta. fordelt saaledes: 19,02 mia. pta. til de nationale socialsikringsmyndigheder, 9,102 mia. pta. til skattemyndighederne i autonome samfund, 2,463 mia. pta. til de nationale skattemyndigheder og 5,325 mia. pta. til en statsejet bank (»Banco de Crédito Industrial«).

Ved skrivelse af 28. februar 1990 fortalte de spanske myndigheder, at de 7 mia. pta. som ABB tilboed, var mere end en fordobling af de tilbud, som andre multinationale selskaber havde fremsat. De spanske myndigheder gav imidlertid ingen andre oplysninger om de tilbud, de oejensynligt havde afvist. De praeciserede ogsaa, at de aktiver, som ABB ikke overtog, ville blive afhaendet, og indtaegterne herfra ville tilfalde de offentlige kreditorer. De spanske myndigheder skoennede, at salget ville indbringe omkring 7 mia. pta. Paa den anden side forklarede de, at fagforeningerne havde accepteret aftalen med ABB, fordi de foertidspensionerede ansatte ville drage fordel af den stoette, som den spanske centralregering havde godkendt allerede i 1987 i medfoer af lov 27/1984. De meddelte ogsaa, at statens udgifter til stoette ydet i henhold til denne lov ville andrage 15,019 mia. pta., som ville blive udbetalt i perioden 1990 til 2000.

De spanske myndigheder understregede, at denne stoette tjente sociale formaal, og at den ville blive udbetalt direkte til de ansatte uden at gaa gennem virksomhedernes regnskaber. De meddelte ogsaa, at ABB-transaktionen ville blive behandlet efter den generelle skattelovgivning. Det bemaerkes endelig, at i modstrid med oplysningerne i den foregaaende meddelelse tilkendegav de spanske myndigheder nu, at kun fabrikken i Erándio ville blive lukket.

Ved skrivelse af 5. april 1990 tilsendte de spanske myndigheder Kommissionen en kopi af et dokumentudkast med titlen »Aftale om likvidation og tilkendelse af CCC-gruppens aktiver som erstatning for gruppens gaeld til offentlige kreditorer«. Parterne til dette udkast til en kompromisaftale var CCC, ABB og staten. Ifoelge aftalevilkaarene paatog ABB og den spanske stat sig foelgende forpligtelser:

- CCC's forskellige offentlige kreditorer ville

- opgive deres krav paa 35,91 mia. pta. fra CCC og

- ensidigt give afkald paa deres pant i CCC's aktiver,

hvis

- ABB

- overtog visse udvalgte anlaegsaktiver fra CCC - fri for arbejdsmarkedsmaessige udgifter - og CCC's omsaetningsaktiver og kortfristede gaeld for 7 mia. pta.

- genansatte 2 915 af CCC's ansatte

- overfoerte teknologi til de industrielle aktiviteter paa fabrikkerne og

- investerede 5,6 mia. pta. i de efterfoelgende fire aar i overensstemmelse med den industriplan, som ABB havde forelagt de spanske myndigheder.

Ifoelge dette aftaleudkast skulle ABB beholde de erhvervede aktiver i mindst tre aar. Paa den anden side syntes en obskurt affattet bestemmelse i dette dokument at antyde, at de 7 mia. pta., som ABB skulle betale for de udvalgte aktiver, ikke ville gaa til daekning af de offentlige kreditorers tilgodehavender, men til daekning af forpligtelser af arbejdsmarkedsmaessig karakter.

I modsaetning til den foregaaende skrivelse fra de spanske myndigheder fremgik det igen af denne meddelelse, at to af CCC's fabrikker, nemlig fabrikkerne i Erándio og Valladolid, ville blive lukket ved udmoentningen af den indgaaede aftale.

Det skal endelig bemaerkes, at visse dele af aftaleudkastet syntes at antyde, at CCC-virksomhedernes interesser ville blive varetaget af et operativt datterselskab af ABB oprettet til dette formaal.

IV

Kommissionens beslutning om at indlede proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, blev meddelt den spanske regering ved skrivelse af 3. august 1990. I denne skrivelse blev den spanske regering opfordret til at fremsaette sine bemaerkninger til sagen og i oevrigt tilsende Kommissionen alle de oplysninger, der var noedvendige for at kunne foretage en komplet vurdering af, om stoetteelementerne i de spanske myndigheders interventioner var forenelige med faellesmarkedet.

I saerdeleshed gentog Kommissionen sin anmodning til den spanske regering om at besvare de spoergsmaal, den tidligere havde stillet i en skrivelse af 20. juni 1990. Disse spoergsmaal vedroerte bestemte vigtige aspekter af de offentlige interventioner, som de spanske myndigheder enten ikke havde givet oplysninger om, eller som endnu ikke var tilstraekkeligt afklaret til, at der kunne tages ordentlig stilling til interventionerne.

Kommissionen havde i den paagaeldende skrivelse bl.a. anmodet om foelgende oplysninger: oplysninger om enhver stoette, som de autonome eller lokale myndigheder allerede havde ydet eller agtede at yde; en kopi af korrespondancen med byderne paa CCC og af aftalememorandummet med ABB; navnene paa og oplysninger om kontrollende andele og ejerforhold i de selskaber, der havde deltaget i forhandlingerne om overtagelse af CCC, samt oplysninger om den rolle, disse selskaber havde spillet; oplysninger om eventuelle tilsagn indgaaet af forhandlingsparterne, dvs. staten, ejerne, koeberne, fagforeningerne; oplysninger om koebernes fremtidige omstruktureringsplaner og industriplaner med angivelse af CCC-fabrikkernes aktuelle produktionskapacitet og forventede produktionskapacitet i de efterfoelgende fem aar osv. Det skal bemaerkes, at som ved alle andre tilfaelde af stoette til kriseramte virksomheder var dette sidste spoergsmaal af altafgoerende betydning for vurderingen af, om de offentlige interventioner var forenelige med faellesmarkedet.

De oevrige medlemsstater og andre interesserede parter blev underrettet om Kommissionens beslutning gennem offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 31. oktober 1990 af skrivelsen til den spanske regering.

De spanske regering fremsatte sine bemaerkninger i skrivelse af 4. oktober 1990. For det foerste udtalte den spanske regering, at den kun fremsatte sine bemaerkninger i medfoer af den generelle forpligtelse til at samarbejde med EF-institutionerne, eftersom den ikke kunne acceptere gyldigheden af den indledte procedure. Den spanske regering bestred gyldigheden ved at haevde, at interventionerne var blevet anmeldt som paakraevet, og at Kommissionen ikke havde truffet beslutning senest to maaneder efter at have modtaget de sidste oplysninger.

Af oplysningerne fra den spanske regering fremgik det ogsaa, at de forskellige offentlige interventioner, som var omfattet af denne sag, skulle betragtes som én enkelt transaktion gennemfoert som udenretslig aftale, i henhold til hvilken en debitorvirksomheds aktiver blev afhaendet for at betale dens gaeld. Det eneste saerlige aspekt ved denne aftale var, at eftersom der var offentlige institutioner involveret, kraevede den spanske lovgivning bestemte proceduremaessige krav opfyldt, nemlig en afgoerelse fra det spanske statsraad og en godkendelse ved kongeligt dekret.

Hvad angik de supplerende oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om, understregede den spanske regering, at de enten allerede var blevet tilsendt Kommissionen eller var irrelevante for behandlingen af sagen. Ikke desto mindre afgav den spanske regering enkelte supplerende oplysninger.

Den spanske meddelelse indeholdt bl.a. en kopi af kongeligt dekret nr. 810/1990 af 15. juni 1990, ved hvilket den spanske regering havde godkendt aftalen mellem CCC, ABB og staten, samt en kopi af den aftale, som parterne faktisk havde undertegnet den 3. juli 1990. Den indeholdt ogsaa kopier af visse dokumenter, som Kommissionen tidligere havde anmodet om, men ikke modtaget, herunder teksten til aftalen af 29. december 1989 mellem ABB, fagforeningerne og staten vedroerende den indbyrdes fordeling af udgifterne til omlaegningen af CCC's arbejdstyrke og en kopi af et dokument benaevnt »Industriplan« fra ABB til de spanske myndigheder.

Disse oplysninger skabte klarhed om visse vigtige aspekter af de offentlige interventioner, som var uklare og tvetydige foer indledningen af proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2.

Saaledes viste de nye oplysninger, at interventionerne foretaget af alle de parter, der var involveret i salget af CCC's aktiver, var led i en tidligere aftalt strategi mellem de spanske myndigheder og ABB, som tog sigte paa at redde disse virksomheders industrielle aktiviteter, idet man samtidig forsoegte at bryde de juridiske bindinger mellem koeberne af CCC's aktiver for paa den maade at hindre, at der paa papir kunne opstaa noget ansvar i fremtiden. I det foelgende redegoeres der for det historiske forloeb af den praktiske udmoentning af denne strategi:

1. ABB stifter ESENE Uno SA, der skal varetage forhandlingerne og overtage kontrollen med CCC med henblik paa transaktionen

I strid med tidligere oplysninger meddelte den spanske regering nu, at blandt de selskaber, som havde faaet tilbud om at overtage CCC, var det kun ABB, der havde afgivet et fast tilbud, eftersom alle de oevrige potentielle bydere havde trukket sig ud af forhandlingerne.

Efter at den spanske regering i august 1989 havde accepteret ABB's tilbud om at overtage CCC's industrielle aktiviteter, stiftede ABB et 100 % ejet datterselskab ved navn ESENE Uno SA ESENE Uno blev derefter af CCC befoejet til at varetage CCC-virksomhedernes interesser i forbindelse med forhandlingerne med forhandlingerne om formaliseringen og gennemfoerelsen af kompromisaftalen (se nr. 3). Ifoelge de spanske myndigheder havde ESENE Uno SA en option paa koeb af CCC-aktier til den symbolske pris af 1 pta.

Det skal paa dette sted bemaerkes, at selv om ABB altsaa ikke havde koebt aktierne i CCC, kontrollerede ABB reelt CCC gennem sit datterselskab ESENE Uno, som repraesenterede baade CCC og ABB under forhandlingerne med de spanske myndigheder.

Det er ogsaa vigtigt at laegge maerke til det helt usaedvanlige ved ovennaevnte situation, som med al tydelighed viser, at det var en bevidst strategi, som de spanske myndigheder og ABB havde udtaenkt: CCC's interesser i forbindelse med forhandlingerne om salg af gruppens industrielle aktiver blev i sidste ende varetaget af et datterselskab af ABB, dvs. det selskab, der skulle overtage dem. Dette personsammenfald mellem saelget og koeber er endnu mere aabenlyst i henseende til stoetten til omlaegning af arbejdsstyrken (se nr. 2) og viser, i hvor hoej grad ABB har deltaget i denne transaktion.

2. Aftalen med fagforeningerne

Overbemandingen af CCC-gruppens forskellige virksomheder udgjorde en vaesentlig trussel mod overlevelsesmulighederne for gruppens industrielle aktiviteter. For at tackle dette problem indledte ESENE Uno paa vegne af ABB og de centrale myndigheder og uden indblanding fra CCC eneforhandlinger med fagforeningerne for at tilvejebringe en stoerre nedskaering af CCC's arbejdsstyrke. Som et resultat af disse forhandlinger undertegnede de den 29. december 1989 en aftale om foelgende:

- CCC's ansatte ville ikke modsaette sig ABB's planer om at overtage CCC's industrielle aktiviteter,

hvis

- ABB

- genansatte 2 915 personer ud af CCC's samlede arbejdsstyrke paa 5 102 personer

- finansierede afskedigelsesgodtgoerelser til 521 ansatte, som ikke var berettiget til stoette fra stoetteordningen i lov 27/1984 (jf. de spanske myndigheders skrivelse af 14. februar 1990 som omtalt i kapitel III i denne beslutning), og

- deltog, sammen med staten, i finansieringen af en pensionsfond for de afskedigede fra CCC,

og hvis

- staten

- gennemfoerte regeringens beslutning af 27. december 1987 (se kapitel III) om finansiering af udgifterne forbundet med afskedigelse af 1 666 ansatte

- garanterede fuld arbejdsloeshedsunderstoettelse i to aar for yderligere 521 ansatte, som skulle afskediges ved hjaelp af saerlige incitamenter, uanset deres understoettelsesrettigheder i henhold til den generelle spanske lovgivning, og

- deltog i finansieringen af ovennaevnte pensionsfond for de afskedigede.

Det skal paa dette sted endnu en gang understreges, at CCC ikke deltog i forhandlingerne om nedskaeringen af arbejdsstyrken paa de paagaeldende fabrikker.

3) Kompromisaftale

Selv med overbemandingsproblemet loest var der stadig en anden faktor, som truede CCC's eksistens. Gruppen ville gaa fallit, hvis den skulle tilbagebetale sin gaeld. Hvad dette problem angik meddelte de spanske myndigheder, at pr. 31. december 1988 udviste gruppens konsoliderede finansielle stilling et minus paa 19,161 mia. pta. med staten som hovedkreditor med ovennaevnte tilgodehavender paa 35,91 mia. pta. Der var skabt sikkerhed for denne gaeld ved hjaelp af pant eller praeventiv registrering (anotación preventiva de embargo) i CCC's aktiver.

For at loese dette problem indgik ESENE Uno SA (ABB's datterselskab) paa vegne af CCC, ABB og staten et kompromis om afvikling af CCC's gaeld paa de vilkaar, der er redegjort for i kapitel III i denne beslutning.

Det skal bemaerkes, at ordlyden af den faktisk indgaaede aftale (som Kommissionen modtog fra den spanske regering efter indledningen af proceduren) for foerste gang gjorde det klart, at de 7 mia. pta. som ABB tilboed for de udvalgte aktiver, ikke var gaaet til staten/de offentlige kreditorer, men til CCC. Dette beloeb udgjorde oejensynligt det maksimumsbeloeb, som ABB var villig til at bidrage med til finansieringen af sine forpligtelser i henhold til aftalen indgaaet med fagforeningerne (dvs. nedlaeggelse af 521 arbejdspladser ved hjaelp af incitamenter, deltagelse i finansieringen af pensionsfonden). Derfor vil i hvert fald en del af de 7 mia. pta., som CCC modtog, blive anvendt til at opfylde de tilsagn, som ABB har indgaaet over for de ansatte, jf. aftalen med fagforeningerne (se nr. 2).

Det fremgaar ogsaa af aftalen, at de udvalgte CCC-aktiver (bestaaende af samtlige anlaegsaktiver med undtagelse af marginale grunde og bygninger) blev koebt af over 20 forskellige datterselskaber af ABB i Spanien oprettet til formaalet, herunder ABB Energía SA, ABB Generación SA, ABB Metrón SA, ABB Industria SA, ABB Motores SA, ABB Nortem SA, ABB Sabadell SA, ABB Galindo SA, ABB Trafodis SA, ABB Subestaciones SA, ABB Trafo SA, ABB Trafonor SA, ABB Trafosur SA, ABB Tracción SA, ABB Service SA, ABB Imasde SA, ABB Uno SA, ABB Dos SA, ABB Tres SA, ABB Cuatro SA, ABB Cinco SA, ABB Seis SA og ABB Siete SA.

I henhold til aftalen ville CCC kun beholde de marginale grunde og bygninger, som ABB ikke havde valgt. Det skal i denne forbindelse bemaerkes, at i henhold til aftalen ville de aktiver, som ABB ikke valgte, imidlertid gradvist blive afhaendet under tilsyn af ESENE Uno. Dette forhold er endnu et bevis for ABB's effektive kontrol over CCC. Overskuddet fra denne afhaendelse ville i sidste ende tilfalde staten/de offentlige kreditorer.

Efter afslutningen af alle disse transaktioner ville CCC til sidst staa som en raekke tomme selskaber i likvidationsoejemed.

4) Industriplan

Som tidligere naevnt indeholdt bemaerkningerne fra den spanske regering ogsaa en kopi af en saakaldt »Industriplan«, som ABB havde forelagt de spanske myndigheder, der havde godkendt planen. Foruden en beskrivelse af ovennaevnte strategi for overtagelsen af CCC's industrielle aktiviteter gav den for foerste gang ogsaa oplysninger om visse industrielle initiativer, som ABB ville traeffe i fremtiden. Det fremgik bl.a. af planen, at de ABB-datterselskaber, der havde overtaget CCC's aktiver, forpligtede sig til at investere 5,6 mia. pta. i loebet af de efterfoelgende fire aar. Foruden dette tal omtalte industriplanen i mere generelle vendinger ogsaa nogle af de maal, som investeringerne skulle tjene til at opnaa (se kongeligt dekret nr. 810/1990, »Boletin Oficial del Estado« nr. 148 af 21. juni 1990).

Trods en tidligere anmodning herom fra Kommissionen indeholdt den saakaldte industriplan og bemaerkningerne fra de spanske myndigheder ingen oplysninger om den faktiske udmoentning af investeringerne paa 5,6 mia. pta., om investeringernes fremtidige indflydelse paa produktionskapaciteten og selve produktionen eller om finansielle og driftsmaessige indikatorer for fabrikkerne.

Eftersom de spanske myndigheder kun delvis havde besvaret de spoergsmaal, som Kommissionen havde stillet i sin skrivelse af 20. juni 1990, anmodede Kommissionen ved skrivelse af 6. november 1990 de spanske myndigheder om et mere fyldestgoerende svar og om yderligere forklaringer til de indsendte bemaerkninger. De spanske myndigheder havde navnlig ikke indsendt foelgende materiale: kopier af alle koebstilbud paa CCC og af korrespondancen med byderne; kopier af korrespondancen med koeberne under forhandlingerne; bilagene til den indgaaede aftale; detaljerede oplysninger om koebernes omstruktureringsplaner og industrielle planer. I samme skrivelse paapegede Kommissionen, at de spanske myndigheder ikke hidtil havde fremlagt materiale, som Kommissionen kunne bruge til at vurdere, om den stoette, der indgik i de paagaeldende offentlige interventioner, var forenelig med faellesmarkedet. Kommissionen understregede desangaaende, at detaljerede omstruktureringsprogrammer for CCC's industrielle aktiviteter spillede en afgoerende rolle for denne vurdering.

Det skal bemaerkes, at Kommissionen paa ingen maade kan foretage denne vurdering af foreneligheden af stoette til redning og omlaegning af industrielle aktiviteter, medmindre den fra den beroerte medlemsstat modtager detaljerede og kvantificerede oplysninger om de foreslaaede omstruktureringsforanstaltninger og deres virkninger. Uden disse oplysninger, som de spanske myndigheder undlod at fremlaegge, kan Kommissionen ikke vurdere noedvendigheden og proportionaliteten af stoetten eller dens konkurrencefordrejende virkninger.

Ved skrivelse af 28. december 1990 svarede de spanske myndigheder, at de efter deres opfattelse havde givet fyldestgoerende svar paa alle Kommissionens spoergsmaal, og derfor skulle deres tidligere svar betragtes som et komplet svar. De gentog ogsaa, at de offentlige myndigheders interventioner i forbindelse med CCC ikke indeholdt statsstoetteelementer.

Med hensyn til gaeldssaneringsaftalen forklarede de spanske myndigheder, at der var tale om en kompliceret raekke af gensidige indroemmelser, med hvilke offentlige myndigheder - paa samme maade som en privat kreditor ville have gjort - soegte at inddrive saa stor en del af deres tilgodehavender som muligt. De konkluderede derfor, at gaeldssaneringsaftalen ikke kunne ligestilles med eftergivelse af gaeld. De spanske myndigheder paapegede desuden, at kompromisaftalen udgjorde en generel foranstaltning med ensartet gyldighed i hele Spanien, og at den ikke tjente til at begunstige bestemte virksomheder. Derfor burde den ikke henfoeres under EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1. De understregede ogsaa, at det var kommerciel praksis at anbefale udenretslig gaeldssanering for at undgaa en konkursprocedure, der ville medfoere likvidation af aktiverne og nedlaeggelse af den insolvente debitors forretningsvirksomhed.

De spanske myndigheder henledte ogsaa Kommissionens opmaerksomhed paa lighedspunkterne mellem fremgangsmaaden i forbindelse med salget af CCC's aktiver og bestemmelserne i den franske lov 85/98 af 25. januar om judicielle konkursprocedurer. Af artikel 1 i denne lov fremgaar det, at disse procedurer tjener til dels at beskytte virksomhederne, deres aktiviteter og beskaeftigelsen, dels at afvikle deres forpligtelser. Efter de spanske myndigheders opfattelse havde de haft samme maal for oeje med gaeldssaneringsaftalen for CCC. I denne henseende paapegede de ogsaa, at Kommissionen i sin beslutning i statsstoettesagen vedroerende den franske virksomhed MFL ikke havde fundet, at den stoette, der var blevet ydet til daekning af udgifterne forbundet med afskedigelser efter salget af virksomhedens aktiver i henhold til en judiciel konkursprocedure, udgjorde stoette til koeberne af virksomhedens aktiver.

Endelig anfoerte de spanske myndigheder, at Kommissionen ikke havde anset kapitalgevinsterne fra salget af aktiverne som led i judicielle konkursprocedurer i hverken ovennaevnte MFL-sag eller sagen vedroerende Isoroy-Pinault for at udgoere stoette. Derfor var de spanske myndigheder naaet til den konklusion, at det ville vaere juridisk uacceptabelt at behandle CCC-sagen anderledes end de to franske sager blot paa grund af forskelle mellem den retlige form af CCC-gaeldssaneringsaftalen og procedurerne under den franske lov 85/98.

Hvad angik omstruktureringen af CCC's industrielle aktiviteter, anfoerte de spanske myndigheder, at de allerede havde givet Kommissionen alle disponible oplysninger om ABB's fremtidige investeringer. De meddelte, at selv om aftalen med ABB ikke indeholdt noget direkte tilsagn med hensyn til den fremtidige produktionskapacitet, viste nedskaeringen af arbejdsstyrken fra 5 102 til 2 915 ansatte indirekte, at der ville finde en vaesentlig tilpasning af produktionskapaciteten sted. Efter deres opfattelse ville produktionskapaciteten selvsagt ogsaa blive reduceret som foelge af lukningen af fabrikken i Erándio, der efter deres beregninger tegnede sig for omkring 30 % af den samlede produktion af generatorer i Spanien. De spanske myndigheder naevnte ogsaa, at den eneste betingelse, som var blevet paalagt ABB, var, at selskabet skulle gennemfoere de industrielle foranstaltninger, der var fastlagt i gaeldssaneringsaftalen.

Det skal endelig naevnes, at blandt de dokumenter, som Kommissionen modtog sammen med skrivelsen af 28. december 1990, var der en kopi af en skrivelse dateret den 20. juli 1989 fra ABB til det spanske industriministerium. Heri bekraeftede ABB de vilkaar, paa hvilke selskabet ville acceptere at overtage aktiverne forbundet med CCC's industrielle aktiviteter, herunder foelgende: staten skulle daekke alle de godtgoerelser, udgifter til pensionsfonde og supplerende sociale forpligtelser, som afskedigelserne medfoerte; i mellemtiden maatte CCC's offentlige kreditorer ikke overtage det pant, de havde i CCC-aktiver; endelig skulle de offentlige kreditorer give afkald paa deres ret til inddrivelse af udestaaende tilgodehavender hos baade CCC og de datterselskaber, som ABB ville stifte med henblik paa opkoebet af CCC's aktiver. Af dette dokument fremgik ogsaa den bogfoerte vaerdi af CCC's aktiver pr. 22. juni 1989. De aktiver, som ABB koebte fra CCC for 7 mia. pta, havde en bogfoert vaerdi paa 19,143 mia. pta. De aktiver, som CCC ville beholde med henblik paa senere afhaendelse til daekning af gaeld til offentlige kreditorer, havde en bogfoert vaerdi paa 4,874 mia. pta, og ABB anslog deres markedsvaerdi til 6,964 mia. pta. Af dokumentet fremgik ogsaa, at fabrikken i Erándio (som naevnt af de spanske myndigheder) ville blive lukket, men ikke desto mindre viste det ogsaa, at fabrikkens maskiner og andet udstyr oejensynligt var blevet overtaget af ABB.

Som svar paa en raekke specifikke spoergsmaal fra Kommissionen meddelte de spanske myndigheder, at ABB ikke ville blive begunstiget i skattemaessig henseende i forbindelse med overtagelsen af CCC's aktiver. Med hensyn til en klausul i gaeldssaneringsaftalen, hvoraf det fremgik, at koeberne af CCC's aktiver skulle friholdes for eventuelle konsekvenser af udestaaende gaeldsposter fra fortiden, anfoerte de paa den anden side, at saafremt Kommissionen udstedte et tilbagesoegningspaabud, ville EF-lovgivningen finde anvendelse, eftersom konventionelle aftaler saasom den udenretslige aftale i denne sag ikke kunne hindre dette.

Med hensyn til Kommissionens bemaerkninger vedroerende anvendelsen af undtagelsesbestemmelserne i EOEF-traktaten udtalte de spanske myndigheder, at de paastaaede stoetteforanstaltninger i sidste ende kunne erklaeres forenelige med faellesmarkedet paa grundlag af bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c). De understregede, at nedskaeringen af CCC's arbejdsstyrke hovedsagelig ville finde sted paa fabrikkerne i Andalusien og Baskerlandet, som var henholdsvis en af de mindst udviklede regioner i Spanien og en region ramt af en alvorlig industriel krise. Desuden fremhaevede de, at de fleste af CCC's fabrikker laa i regionalstoetteberettigede omraader: fabrikkerne i Córdoba og Valladolid i omraader berettiget til stoette under EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), og fabrikkerne i Trápaga, Galindo og Reinosa i omraader berettiget til stoette under EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Efter de spanske myndigheders opfattelse betoed disse omstaendigheder, sammenholdt med principperne om oekonomiske og social samhoerighed i EOEF-traktatens artikel 130 A og i protokol nr. 12 til akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, at der maatte vaere mulighed for at anvende ovennaevnte undtagelsesbestemmelser.

Efter senere kontakter med de spanske myndigheder sendte ABB ved skrivelser af 12. juni, 8. juli, 16. og 23. november 1992, 27. januar og 10. februar 1993 Kommissionen en raekke detaljerede oplysninger om omstruktureringsprogrammet for de tidligere CCC-virksomheder, der i dag ejes af adskillige ABB-datterselskaber i Spanien (se kapitel VIII i denne beslutning).

V

De spanske myndigheder har som led i proceduren efter EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, haevdet, at de offentlige interventioner i forbindelse med salget af CCC's aktiver, herunder navnlig betingelserne i aftalen om afviklingen af CCC-virksomhedernes udestaaende gaeld, skulle betragtes som normale tilfaelde af anvendelse af generelle foranstaltninger med ensartet gyldighed i hele Spanien, hvorfor de ikke burde falde ind under EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1.

I modsaetning hertil mener Kommissionen, at baade eftergivelsen af gaeld og den ektraordinaere overtagelse af udgifterne til omlaegning af arbejdstyrken sandsynligvis indeholder statsstoetteelementer som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1.

Disse offentlige interventioner afgiver fra det, som baade en privat kreditor (jf. kapitel VI) og en offentlig kreditor normalt ville goere under omstaendigheder svarende til dem, der goer sig gaeldende i CCC-sagen. Desuden falder de ikke inden for rammerne af generelle foranstaltninger med ensartet gyldighed i hele Spanien.

Med hensyn til eftergivelsen af gaeld skal det bemaerkes, at ifoelge spansk ret har statslige institutioner i princippet ikke ret til at eftergive eller nedskrive skyldnervirksomheders gaeld. Artikel 39 i den spanske budgetlov som aendret ved lov nr. 37 af 29. september 1988 har foelgende ordlyd: »staten maa ikke eftergive skattekrav som foelge af retslige eller udenretslige aftaler, og den maa heller ikke henvise disse sager til en voldgift, medmindre regeringen har godkendt dette efter hoering af statsraadet«. Derfor er offentlige kreditorer i Spanien i princippet forpligtet til at gaa saa vidt som til at kraeve, at en skyldner skal erklaeres konkurs for at sikre betalingen af udestaaende gaeld, hvilket enhver privat kreditor i princippet ogsaa ville goere. For at lette inddrivelsen af denne gaeld indeholder den spanske lovgivning bestemmelser om saerlige opkraevningsprocedurer for offentlige institutioner, hvor de rangeres som prioriterede kreditorer. I strid med denne generelle fremgangsmaade har de spanske myndigheder meddelt Kommissionen, at de bevidst undlod at kraeve CCC's udestaaende gaeld indbetalt for ikke at tvinge CCC ud i en konkurs.

Desuden skal det bemaerkes, at under alle omstaendigheder har de offentlige kreditorer - ved at vaelge en gaeldssaneringsaftale paa de med ABB aftalte betingelser - givet afkald paa at inddrive en stoerre del af tilgodehavenderne end dem, der rent faktisk blev inddrevet (se kapitel VI).

Disse forhold viser med al tydelighed, at der var tale om helt usaedvanlige interventioner, og at de spanske myndigheder bevidst soegte at rede CCC's industrielle aktiviteter ved at paatage sig en del af udgifterne forbundet med omstruktureringen af gruppen.

Det skal ogsaa bemaerkes, at i modsaetning til de spanske myndigheders opfattelse er der ikke med ovennaevnte artikel i den spanske budgetlov skabt en ny kategori af konkurssager. Den bemyndiger blot staten til at eftergive skattegaeld i ekstraordinaere situationer, forudsat at visse proceduremaessige regler overholdes for at sikre, at denne ekstraordinaere fremgangsmaade ikke strider mod almenhedens interesser. Det betyder, at hvis den spanske stat efter hoering af statsraadet eftergiver et skattekrav, foretager staten i princippet en lovlig handling i henhold til den spanske lovgivning (det er klart, at en stat principielt skal overholde principperne i sin egen lovgivning). Men set i forhold til EF-retten kan en medlemsstats eftergivelse af gaeld under de i det foregaaende beskrevne omstaendigheder udgoere statsstoette som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, da en privat kreditor, der opererer under normale markedsoekonomiske forhold, naeppe ville handle saaledes.

Endelig skal det naevnes, at ovennaevnte artikel 39 under ingen omstaendigheder giver staten befoejelse til at eftergive kreditter ydet af statsejede banker eller til at eftergive gaeld til socialsikringsmyndighederne (henholdsvis 5,325 mia. pta., og 19,02 mia. pta., i CCC-sagen; se kapitel III).

Med hensyn til overtagelsen af udgifter til afskedigelser er det klart, at staten - som kreditor - i princippet ikke var noedsaget til at betale for nogle af disse afskedigelser. Denne intervention blev besluttet paa grundlag af lov 27/1984, der af de spanske myndigheder anerkendes som vaerende en stoetteordning.

Vurderet samlet er statens adfaerd, som strider mod en privat kreditors normale adfaerd, saa meget mere bemaerkelsesvaerdig, som staten ikke blot gav afkald paa tilgodehavender, men gik saa vidt som til at overtage finansieringen af omlaegninger af arbejdsstyrken for at holde de industrielle aktiviteter i gang.

Foelgelig maa det fastslaas, at de offentlige interventioner, der vurderes her, har medfoert finansielle omkostninger for staten og ikke kan betragtes som generelle foranstaltninger. Som der vil blive redegjort for i kapitel VI, har baade eftergivelsen af udestaaende gaeld i henhold til gaeldssaneringsaftalen, som i sidste ende er baseret paa princippet om kontraktslig frihed i den spanske civillovbog, og overtagelsen af afskedigelsesudgifter i henhold til en anerkedt stoetteordning reddet CCC's industrielle aktiviteter og bevidst gjort det muligt at viderefoere dem i ABB's regi.

VI

Som led i sin gennemgang af de spanske myndigheders interventioner har Kommissionen undersoegt, i hvilket omfang interventionerne indeholder statsstoetteelementer som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1.

I sin beslutning af 25. juli 1990 om at indlede undersoegelsesproceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, tilkendegav Kommissionen, at foelgende interventioner formentlig indeholdt statsstoettelementer:

a) Eftergivelsen af udestaaende gaeldsposter paa 35,91 mia. pta.

Set ud fra en rationel privat investors synspunkt giver det kun mening at eftergive en debitors gaeld, hvis eftergivelsen sammenlignet med andre alternativer sikrer kreditoren tilbagebetaling af den stoerst mulige del af sine tilgodehavender.

I betragtning af, at de offentlige myndigheder var priviligerede kreditorer hos CCC-gruppen med deres tilgodehavender sikret ved hjaelp af pant i virksomhedernes anlaegsaktiver (se kapitel IV, nr. 3), ogsaa selv om CCC-gruppen var insolvent, kunne de offentlige myndigheder i det mindste have sikret sig et beloeb svarende til overskuddet fra det stykvise salg af disse pantsatte aktiver minus salgsomkostninger, hvis de havde udnyttet deres rettigheder.

I henhold til gaeldssaneringsaftalen (se kapitel III og IV, nr. 3) har CCC's offentlige kreditorer eftergivet gaeldsposter paa i alt 35,91 mia. pta. og vil modtage overskuddet fra afhaendelsen af de aktiver, som ABB ikke valgte. Disse aktiver, der pr. 22. juni 1989 havde en nedskrevet bogfoert vaerdi paa 4,874 mia. pta. ville indbringe 7 mia. pta., jf. de spanske myndigheders egne beregninger. Som kontrast til denne inddrivelsesprocedure og trods ovennaevnte sikkerhed i de tilbagevaerende aktiver vil de offentlige kreditorer imidlertid ikke modtage noget beloeb fra ABB's overtagelse af de oevrige aktiver, der pr. 22. juni 1989 havde en nedskrevet bogfoert vaerdi paa 19,143 mia. pta.

De faktiske omstaendigheder viser, at trods de spanske myndigheders paastand om det modsatte synes de offentlige kreditorers adfaerd paa grundlag af gaeldssaneringsaftalen (med nul gaeldsinddrivelse i forbindelse med de af ABB udvalgte aktiver og en ekstraordinaer overtagelse af udgifterne forbundet med omlaegningen af arbejdsstyrken (se litra b)) ikke at have haft til formaal at maksimere de offentlige kreditorers gaeldsinddrivelse, saaledes som en privat kreditor ville have gjort det - uanset alle sociale, regionalpolitiske og industripolitiske hensyn. Tvaertimod har de offentlige myndigheder bevidst soegt at redde CCC's industrielle aktiviteter ved at hindre deres konkurs. Det skal i denne forbindelse bemaerkes, at de spanske myndigheder i deres bemaerkninger har bekraeftet, at CCC ville vaere gaaet konkurs, og deres industrielle aktiviteter ville sandsynligvis vaere forsvundet, hvis de offentlige kreditorer havde haandhaevet deres krav paa virksomhedernes aktiver (se kapitel IV, anden del).

I lyset af ovenstaaende betragtninger maa Kommissionen konkludere, at de offentlige myndigheders eftergivelse af CCC's udestaaende gaeld paa 35,91 mia. pta. minus overskuddet fra afhaendelsen af de aktiver, som ABB ikke valgte at overtage, udgoer stoette til CCC's udestaaende gaeld paa 35,91 mia. pta. minus overskuddet fra afhaendelsen af de aktiver, som ABB ikke valgte at overtage, udgoer stoette til CCC's viderefoerte industrielle aktiviteter. Ved at afstaa fra at inddrive et beloeb svarende til ovennaevnte nettoeftergivelse har de offentlige myndigheder, der har underskrevet gaeldssaneringsaftalen, reddet CCC's industrielle aktiviteter fra at forsvinde og gjort det muligt at viderefoere dem i ABB's regi. Det skal bemaerkes, at disse industrielle aktiviteter i dag drives af de ABB-datterselskaber, der er naevnt i kapitel IV, nr. 3. Med stoetten fra de spanske myndigheder har disse selskaber bevidst efterfulgt CCC-gruppen som ejere af gruppens industrielle aktiver uden at overtage gruppens akkumulerede gaeld.

At interventionerne til fordel for de paagaeldende ABB-datterselskaber har karakter af stoette bevidnes med al tydelighed af den omstaendighed, at de gaeldsposter, der blev eftergivet, var sikret ved hjaelp af pant og praeventiv registrering i CCC's anlaegsaktiver. Hvis staten saaledes ikke havde eftergivet CCC's gaeld og ikke samtidig havde frasagt sig sine rettigheder til aktiver stillet som garanti for tilbagebetalingen, ville de paagaeldende ABB-datterselskaber have vaeret noedsaget til at indfri disse gaeldsposter som ejere af de pantsatte aktiver.

b) Daekningen af omkostninger forbundet med tilpasningen af arbejdsstyrken, som anslaas at have kostet staten 15 til 30 mia. pta.

Efter at fagforeningerne, ABB og staten i december 1989 efter langvarige forhandlinger var naaet til enighed om, at ABB skulle genansaette 2 915 personer ud af CCC-gruppens samlede arbejdsstyrke paa 5 102 mand (se kapitel III), fortsatte ABB og staten forhandlingerne om den indbyrdes fordeling af omkostningerne forbundet med den indskraenkning paa 2 187 mand, der implicit laa i aftalen. De naaede til sidst frem til et kompromis, hvorefter ABB hoejst skulle betale 7 mia. pta. af disse omkostninger, medens staten ville daekke de resterende omkostninger gennem stoetteordningen indfoert ved lov nr. 27/1984.

ABB's tilsagn som led i ovennaevnte kompromis blev fastlagt i en af bestemmelserne i gaeldssaneringsaftalen af 3. juli 1990, i henhold til hvilken ABB skulle betale 7 mia. pta. (inkl. moms) til CCC for de udvalgte aktiver. Ifoelger den paagaeldende bestemmelse forpligtede CCC sig til at afsaette de 7 mia. pta. til at finansiere de tilsagn, som ABB havde afgivet som led i aftalen med fagforeningerne. I praksis betoed det, at de 7 mia. pta. delvis ville blive anvendt til at daekke omkostningerne i forbindelse med afskedigelsen af de 521 ansatte, der ikke var berettiget til bistand i henhold til stoetteordningerne i lov nr. 27/1984.

For at muliggoere afskedigelsen af de tilbagevaerende 1 666 ansatte uden at paadrage ABB yderligere omkostninger accepterede staten at gennemfoere de stoetteforanstaltninger, som den spanske regering allerede havde godkendt i december 1987 som led i stoetteordningen i lov nr. 27/1984 (se kapitel III). I kraft af denne intervention finansierer staten omkostningerne forbundet med foertidspensioneringen af ovennaevnte 1 666 CCC-ansatte. Det skal bemaerkes, at det med stoetteordningen i lov nr. 27/1984 blev gjort muligt at yde foertidspension sammen med saerlige ydelser til arbejdstagere over 55 aar fra virksomheder, der i henhold til den paagaeldende lov erklaeredes at vaere under omstrukturering. De spanske myndigheder har meddelt, at centralregeringen har afsat et budget paa 15,019 mia. pta. til foertidspensioneringen af de 1 666 ansatte.

Ovennaevnte oplysninger bekraefter, at den her omdiskuterede offentlige intervention har spillet en central rolle for redningen af CCC's industrielle aktiviteter, da den har gjort det muligt at naa til enighed med de ansatte om at undgaa retssager, som ville have tvunget CCC ud i en retslig konkursbehandling (det bemaerkes, at CCC var ude af stand til selv at finansiere fratraedelsesgodtgoerelserne), og interventionen har i praksis gjort det muligt at viderefoere de industrielle aktiviteter med en meget mindre arbejdstyrke. Som de spanske myndigheder har erkendt (se kapitel III), ville CCC's ansatte ikke have accepteret aftalen med ABB uden en foertidspensioneringsordning, da ABB ikke var indstillet paa at betale personaleindskraenkningsomkostninger paa mere end de 7 mia. pta., som selskabet reelt betalte i forbindelse med afskedigelsen af 521 ansatte.

Det skal igen understreges, af aftalen med de ansatte blev forhandlet paa plads af staten og ABB uden indblanding fra CCC. Dette forhold vidner om, i hvor hoej grad ABB var involveret i transaktionen.

De 15,019 mia. pta. repraesenterer imidlertid ikke vaerdien af den stoette, som baade CCC's fortsatte aktiviteter og ABB har draget fordel af takket vaere den foertidspensioneringsordning, der blev gennemfoert for at reducere arbejdsstyrken med 1 666 personer.

Ovennaevnte beloeb repraesenterer faktisk baade statens omkostninger i forbindelse med foertidspensioneringsordningen og udbetalingerne til de ansatte som led i interventionen. Denne del af interventionen - dvs. den del, der har relation til de ansatte - synes ikke at indeholde statsstoette som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, der vedroerer stoette til visse virksomheder eller visse produktioner.

For at kunne fastslaa omfanget af den stoette, som de paagaeldende industrielle aktiviteter reelt har modtaget, er det noedvendigt at tage hensyn til foelgende overvejelser: under normale omstaendigheder skulle de 1 666 ansatte ved afskedigelse have haft udbetalt mindst den minimumsfratraedelsesgodtgoerelse, som de var berettiget til i henhold til den generelle spanske lovgivning. Ifoelge artikel 51, stk. 10, i lov nr. 8/1980 af 10. marts 1980 (»Estatuto de los Trabajadores«) har enhver arbejdstager, der afskediges af teknologiske eller oekonomiske aarsager eller som foelge af force majeure, ret til en godtgoerelse paa mindst 20 dagloenninger for hvert aar, vedkommende har beklaedt sin stilling, dog med et maksimum paa tolv maaneders loen.

Statens daekning af omkostningerne forbundet med foertidspensioneringen af 1 666 af CCC's ansatte over 55 aar indeholder derfor et stoetteelement svarende til hele vaerdien af ovennaevnte mindstegodtgoerelse, som i henhold til loven skulle udbetales til de paagaeldende arbejdstagere, hvis den her omhandlede statslige intervention ikke var blevet gennemfoert.

Med hensyn til identifikationen af modtagerne af den ovenfor beregnede stoette er det klart, at den oplagte stoettemodtager er de af CCC-gruppens industrielle aktiviteter, der er blevet foert videre i ABB's regi. Disse industrielle aktiviteters konkurrencedygtighed er i vidt omfang blevet styrket efter at vaere blevet frigjort for en betydelig finansiel byrde i form af overfloedige arbejdstagere. Paa den anden side har Kommissionen paa basis af de foreliggende oplysninger noteret sig, at den paagaeldende offentlige intervention blev planlagt og aftalt paa forhaand af staten og ABB uden CCC's indblanding for at lette ABB's overtagelse af de industrielle aktiviteter, der modtog stoette fra staten.

Derfor maa Kommissionen konkludere, at statens daekning af omkostningerne forbundet med foertidspensioneringen af de 1 666 CCC-ansatte paa over 55 aar indeholdt et element af stoette til ABB svarende til overskridelsen af den mindstegodtgoerelse, som de i henhold til loven havde ret til ved afskedigelse, hvis den statslige intervention ikke var blevet gennemfoert.

Det skal bemaerkes, at uden statens intervention, og hvis CCC's konkurs skulle forhindres, kunne kun ABB havde betalt denne godtgoerelse til de 1 666 CCC-ansatte, eftersom CCC var insolvent. Som tidligere forklaret indvilligede ABB faktisk i at betale endnu hoejere fratraedelsesgodtgoerelser til 521 CCC-ansatte paa under 55 aar, som paa grund af deres alder ikke havde ret til bistand fra staten i henhold til stoetteordningen indfoert ved lov nr. 27/1984. Endelig skal det bemaerkes, at dette stoetteelement er en foelge af en aftale mellem staten og ABB uden CCC's deltagelse, ifoelge hivlken de to parter besluttede at dele udgifterne forbundet med personaleindskraenkningerne paa de fabrikker, som ABB nu driver videre.

c) Andre potentielle statsstoetteelementer i forbindelse med afhaendelsen af CCC's aktiver (reduceret salgspris, skattefordele, tilsagn om ordrer fra det offentlige)

I deres meddelelser til Kommissionen har de spanske myndigheder officielt tilkendegivet, at de generelle spanske skatteregler vil blive anvendt paa transaktionerne forbundet med salget af CCC's aktiver, og at koeberne af disse aktiver ikke vil blive begunstiget af skattenedsaettelser eller skattefritagelser.

Paa den anden side har de spanske myndigheder ogsaa tilkendegivet, at staten ikke har aftalt andre tilsagn eller forpligtelser med ABB end dem, der fremgaar af gaeldssaneringsaftalen. I denne henseende har Kommissionen verificeret, at aftalen ikke indeholder forpligtelser vedroerende placering af fremtidige offentlige ordrer hos ABB's virksomheder.

Endelig kan det paa basis af oplysningerne fra de spanske myndigheder klart fastslaas, at salget af CCC's aktiver fandt sted mellem privatejede virksomheder - CCC og ABB - eftersom disse aktiver aldrig har vaeret i statens eje. Derfor er der i denne sag i princippet ikke mulighed for stoette i form af en reduceret salgspris paa aktiver tilhoerende staten. Og selv om den i sidste ende fastsatte pris for overdragelsen af CCC's aktiver mellem private selskaber maatte have aendret sig under indflydelse af stoette ydet af staten til deltagerne i denne transaktion, jf. litra a) og b), vil denne prisaendring ikke vaere at betragte som et nyt stoetteelement, men som en logisk konsekvens af de tidligere identificerede stoetteelementer.

Hvad angaar de spanske myndigheders bemaerkninger om lighedspunkterne mellem denne statsstoettesag og to andre sager, som Kommissionen tidligere har taget stilling til, nemlig sagerne vedroerende de franske virksomheder MFL og Isoroy-Pinault, skal det bemaerkes, at i CCC-sagen har Kommissionen fastslaaet, at de spanske myndigheder skoensmaessigt i det specielle tilfaelde har eftergivet disse virksomheders gaeld, hvorimod den i de to andre sager ikke fik kendskab til nogen beslutning fra de franske myndigheder om at eftergive gaeldsposter. Under disse omstaendigheder kunne Kommissionen ikke modsaette sig interventioner af denne art fra den franske regerings side til fordel for de paagaeldende virksomheder.

Kommissionen kan heller ikke medgive, at der er lighedspunkter mellem godtgoerelserne udbetalt til de ansatte i henholdsvis MFL-sagen og CCC-sagen. I MFL-sagen traf den franske regering beslutning om stoetten, efter at den for konkursbehandlingen ansvarlige dommer havde accepteret overtagelsestilbuddet fra de udvalgte bydere, som indebar nedlaegning af et vist antal arbejdspladser. Under alle omstaendigheder var koeberen i princippet ikke forpligtet til at indgaa (og indgik da heller ikke) reelle forhandlinger med MFL's ansatte, eftersom vedkommende blot forelagde dommeren et tilbud. Derfor frigjorde stoetten til de ansatte i MFL-sagen ikke koeberen for nogen direkte eller indirekte forpligtelse i relation til de ansatte. I CCC-sagen besluttede staten derimod meget tidligt, nemlig i 1987, at yde stoette til de ansatte med det formaal at lette afhaendelsen af CCC-gruppen. De spanske myndigheder har udtrykkeligt erkendt dette. Ydermere indledte ABB - og ikke CCC - faktisk forhandlinger med de ansatte og paatog sig at betale en fratraedelsesgodtgoerelse til de ansatte, der ikke var stoetteberettigede i henhold til stoetteordningen i lov nr. 27/1984. ABB ville ogsaa have vaeret noedsaget til at yde kompensation til de paa statens regning foertidspensionerede arbejdstagere for at faa deres godkendelse af transaktionen uden om en retslig konkursbehandling, hvis ikke staten havde interveneret. Den offentlige intervention til fordel for CCC's ansatte er derfor tydeligvis blevet gennemfoert for at muliggoere ABB's viderefoerelse af CCC's industrielle aktiviteter med en betydeligt mindre arbejdsstyrke. Paa den anden side har den paagaeldende intervention friholdt ABB fra de omkostninger, selskabet ville have vaeret tvunget til at betale for at opnaa denne personalenedskaering som foelge af selskabets forpligtelse til at forhandle med de ansatte for at faa deres godkendelse af den planlagte overtagelse uden om en konkursbehandling. Der erindres i denne forbindelse om, at overtagelsen indebar overfoersel af alle CCC's industrielle aktiver til andre virksomheder. Set i lyset af alle disse betragtninger var det i sidste ende ABB, der drog fordel af interventionen.

Som kontrast til de franske sager, hvor virksomhederne laa i haenderne paa juridiske administratorer, og hvor virksomhedernes aktiver blev afhaendet af en dommer til fordel for kreditorerne i overensstemmelse med den franske konkurslov, forholder det sig endelig saaledes, at CCC-gruppens virksomheder ikke blev henfoert under den tilsvarende spanske konkurslov (fordi de spanske myndigheder foretrak ikke at tvinge CCC ud i en konkurs), og deres aktiver blev solgt i overensstemmelse med en privat aftale mellem CCC og ABB, i henhold til hvilken staten ikke ville faa godtgjort tilgodehavender via indtaegterne fra de aktiver, som ABB udvalgte. De spanske myndigheder har erkendt dette i deres bemaerkninger til Kommissionen.

Kommissionen kan derfor ikke tilslutte sig den paastaaede parallel mellem ovennaevnte franske sager og CCC-sagen.

Efter noeje at have gennemgaaet de indsendte oplysninger og bemaerkninger maa Kommissionen derfor konkludere, at de spanske myndigheders interventioner i forbindelse med salget af CCC's aktiver indeholder to stoetteelementer som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, til fordel for de ABB-datterselskaber, der i dag varetager CCC-virksomhedernes industrielle aktiviteter og har overtaget deres aktiver. Vaerdien af disse stoetteelementer er beregnet til:

- eftergivelsen af gaeldsposter paa 35,91 mia. pta. minus det udbytte, som CCC's offentlige kreditorer opnaar fra salget af de aktiver, som ABB ikke har udvalgt, og

- vaerdien af den minimumsfratraedelsesgodtgoerelse, som de 1 666 ansatte, der blev foertidspensioneret paa statens regning, var berettiget til efter loven. Ifoelge artikel 51, stk. 10, i lov nr. 8/1980 (»Estatuto de los Trabajadores«) andrager minimumsgodtgoerelsen pr. arbejdstager 20 dagloenninger pr. aars anciennitet med et maksimum paa tolv maaneders loen.

Ovennaevnte stoetteelementer paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1.

Naar staten styrker eller bidrager til at bevare bestemte virksomheders eller oekonomiske aktiviteters stilling paa markedet i forhold til deres konkurrenter i Faellesskabet, maa det anses at vaere til skade for disse andre virksomheder eller oekonomiske aktiviteter.

Det skal i denne forbindelse paapeges, at konkurrencen og samhandelen inden for sektoren for elektrisk udstyr i Faellesskabet er saerdeles intens. I begyndelsen af 1980'erne oplevede el-udstyrsindustrien et sammenbrud i efterspoergslen, som foerte til en eskalering af konkurrencen og en alvorlig overskudskapacitet. Dette pressede priserne og overskuddene i bund. Skoent produktionskapaciteten siden er blevet nedsat, har den gradvise opbygning af det indre marked ikke mindsket, men snarere skaerpet konkurrencen. Svaekkelsen af handelshindringer, mere aabne licitationsprocedurer og indfoerelsen af faelles standarder tvinger virksomhederne til at vaere mere opmaerksomme paa deres konkurrenter. Som foelge heraf befinder branchen sig i en omstruktureringsfase, hvor den koncentrerer sig om de mest rentable produktioner og soeger at rationalisere beskaeftigelsen. Branchen oplever ogsaa et stigende antal fusioner og virksomhedsovertagelser, som tager sigte paa ikke blot at opnaa stordriftsfordele, men ogsaa at erhverve markedsandele paa udenlandske markeder.

Handelen inden for EF med produkter fra elektroindustrien (NACE-kode 34, ekskl. elektronik) steg betydeligt i 1980'erne. Den fordobledes mellem 1982 og 1988, hvor den androg en vaerdi af 26 mia. ECU. Dette skal sammenholdes med eksporten til lande uden for EF, som androg 20 mia. ECU i 1988. Globalt set tegnede elektroindustrien sig for 5 % af den samlede handel inden for EF i 1988 (sammenlignet med 3,9 % i 1982), og den er den syvende stoerste industrigren. De segmenter af markedet, der omfatter basisprodukterne fra de tidligere CCC-fabrikker (som i dag ejes af ABB), er ogsaa kendetegnet ved en betydelig handel inden for EF. Handelen inden for EF med elektriske motorer og generatorer (NIMEXE-statistikken, kode 8501 og 8504) androg 2,519 mia. ECU i 1988. Handelen inden for EF med hoejspaendingsfordelingsanlaeg androg 262 mio. ECU i 1989. Handelen inden for EF med transformatorer beloeb sig i 1988 til 249 mio. ECU. Dette sidste segment af markedet er praeget af et udbud, der er noget stoerre end efterspoergslen, og kan derfor ikke holde alle producenterne fuldt beskaeftigede. Kampen om markederne er derfor meget haard, og det vil den fortsaette med at vaere i aarene fremover (se »Panorama of the EC Industry 1991-1992«, kapitel 11, udgivet af Kontoret for De Europaeiske Faellesskabers Officielle Publikationer, 1991).

Kommissionen maa understrege, at selv om CCC-gruppen oejensynligt ikke har deltaget naevnevaerdigt i det spanske eksportmarked, har gruppens industrielle anlaeg indtaget og vil fortsat (i ABB's regi) indtage en vigtig stilling paa det spanske marked med ca. 50 % af den indenlanske beskaeftigelse og produktionskapacitet inden for denne industrigren, hvilket de spanske myndigheder selv har erkendt i deres meddelelser til Kommissionen. Enhver stoette, der ydes til disse anlaeg, vil derfor styrke deres konkurrenceevne og saette dem i stand til at bevare en kunstigt hoej markedsandel i Spanien til skade for konkurrenter fra andre medlemsstater, der ikke modtager stoette, og som forsoeger at traenge ind paa det spanske marked (jf. EF-Domstolens dom af 13. juli 1988 i sag 102/87 (3)).

Det skal endelig bemaerkes, at ABB-koncernen, der i dag ejer CCC's tidligere anlaeg, er verdens stoerste producent inden for elektroindustrien med et samlet salg i 1989 paa ca. 12 mia. ECU, dvs. naesten dobbelt saa meget som branchens naeststoerste producent.

For saa vidt angaar den konkurrencefordrejende virkning af de paagaeldende stoetteelementer skal det til sidst bemaerkes, at Kommissionen under proceduren har opdaget, at i en resolution af 20. december 1988, som blev stadfaestet under plenarmoede den 13. april 1989 og offentliggjort i henholdsvis ICE-Bulletin for 10.-16. juli 1989 og ICE-Bulletin for 12.-18. juni 1989, har den spanske domstol for beskyttelse af konkurrencen fastslaaet, at baade stoetten til omlaegningen af CCC-gruppens arbejdsstyrke og undladelsen af at inddrive gruppens gaeld kunne fordreje konkurrencen inden for den spanske eludstyrsindustri. Derfor henstillede naevnte domstol, at hvis de paagaeldende stoetteforanstaltninger blev gennemfoert af sociale eller industrielle aarsager, burde den spanske regering begraense stoettens intensitet til det absolutte minimum for at minimere konsekvenserne heraf for konkurrenterne i saavel en national som international kontekst.

Med hensyn til de stoettebegunstigede virksomheder - dvs. de ABB-datterselskaber, der overtog CCC's aktiver - maa Kommissionen udtale, at den er opmaerksom paa og i denne beslutning har taget hensyn til, at de spanske myndigheder og ABB saedvanemaessigt havde aftalt, at disse selskaber ikke skulle baere ansvaret for CCC's tidligere gaeld. For af forhindre dette i at ske enedes de to parter om, at ABB-datterselskaberne skulle overtage CCC's aktiver, og det blev i aftalen fastslaaet, at foranstaltningerne omfattet af aftalen paa ingen maade skulle betragtes som en virksomhedssuccession.

Trods denne omstaendighed maa Kommissionen konkludere, at i modsaetning til hvad der er tilfaeldet i andre statsstoettesager (se f.eks. Kommissionens beslutning 89/661/EOEF, Fiat/Alfa Romeo), har den stoettebegunstigede i CCC-sagen, nemlig ABB (de relevante datterselskaber), ikke vaeret en tredjepart uden andel i de begivenheder, der fandt sted, foer ABB's datterselskaber overtog aktiverne, men koncernen har derimod spillet en aktiv rolle ved tidligere at have forhandlet med staten om de betingelser, som Kommissionen nu har fastslaaet indeholder statsstoetteelementer.

Som tidligere beskrevet i de relevante kapitler af denne beslutning eksisterer der utvivlsomt en forbindelse mellem de offentlige interventioner og ABB's endelige beslutning om at overtage kontrollen med CCC. Dette er tydeligt for saa vidt angaar baade eftergivelsen af gaeldsposter og tilbagekaldelsen af sikkerhedsstillelsen for disse gaeldsposter og den ekstraordinaere overtagelse af udgifterne forbundet med de personaleomlaegninger, der blev forhandlet paa plads af staten og ABB, efter at ABB's overtagelsesplaner var blevet accepteret.

Kommissionen har kunnet fastslaa, at de oekonomiske aktiviteter forbundet med CCC's aktiver er blevet stoettet af staten, idet staten - i medfoer af de med ABB aftalte betingelser for overtagelsen - ikke blot har givet afkald paa at inddrive tilgodehavender, men ogsaa har anvendt store summer paa at forhindre disse oekonomiske aktiviteter i at forsvinde. Desuden viser de saerlige omstaendigheder i denne sag, at hele transaktionen udgoer en gennemtaenkt plan, der skal goere det muligt for ABB at viderefoere CCC's industrielle aktiviteter, uden dog samtidig at skulle overtage en betydelig del af de finansielle forpligtelser, som ABB burde have paataget sig for at overtage kontrollen med disse aktiviteter, foer de ville vaere gaaet konkurs.

VII

Hvad angaar den retlige status efter EF-retten af foernaevnte stoetteforanstaltninger til fordel for de relevante datterselskaber af ABB (se listen i kapitel IV, nr. 3), er baade eftergivelsen af gaeld og daekningen af omkostningerne til personaleomlaegninger ulovlig, da stoetteforanstaltningerne blev godkendt af den spanske regering i strid med EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3.

Godkendelsen i december 1987 af stoetten til CCC's ansatte som led i den ved lov nr. 27/1984 indfoerte stoetteordning var kun mulig, fordi varigheden af visse dele af stoetteordningen blev forlaenget ulovligt med et aar indtil udgangen af 1987. Denne forlaengelse blev godkendt af den spanske regering den 24. december 1986 i strid med dens forpligtelse til i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, at anmelde forlaengelsen til Kommissionen og anmode om dennes forhaandsgodkendelse. Derfor er forlaengelsen af den paagaeldende stoetteordning og udbetalingen af stoette som led heri uden forudgaaende anmeldelse til Kommissionen ulovlig i henhold til EF-retten.

Med hensyn til eftergivelsen af gaeld har de spanske myndigheder i deres oplysninger til Kommissionen indroemmet, at de i august 1989 formelt havde accepteret et tilbud fra ABB om at overtage den private CCC-gruppes industrielle aktiviteter (se kapitel III). Ifoelge ordlyden af skrivelsen fra ABB til det spanske industriministerium af 20. juli 1989 (se kapitel IV) stod dette tilbud kun ved magt, hvis staten accepterede at eftergive virksomhedernes udestaaende gaeldsposter. Dette viser, at de spanske myndigheder havde givet ABB et fast tilsagn om denne stoette i august 1989 uden at anmelde det til Kommissionen.

Med hensyn til den procedure, der efter spansk lov blev fulgt med henblik paa gennemfoerelsen af stoetten, skal det bemaerkes, at efter vedtagelsen af en resolution i det spanske parlament den 22. marts 1988 indledte den spanske regering den administrative procedure ved at forelaegge sine stoetteplaner for »Comisión Delegada del Gobierno para Asuntos Económicos«, som ydede stoetten i juli 1989. Det spanske statsraad blev ogsaa konsulteret. Dette blev ikke paa forhaand anmeldt til Kommissionen efter EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, trods de praecise principper om, at stoette er ulovlig og skal anmeldes. Kommissionen har tidligere underrettet medlemsstaterne herom.

I sin skrivelse til medlemsstaterne af 27. april 1989, hvori den erindrede medlemsstaterne om deres forpligtelser efter EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, paapegede den nemlig, at en medlemsstat tilsidesaetter sine anmeldelsesforpligtelser, hvis proceduren for gennemfoerelse af stoetten er blevet indledt. Udtrykket »gennemfoerelse« betyder ikke handlingen at bevilge stoetten til modtagerne, men derimod den forudgaaende handling at indfoere stoetten eller saette den i kraft ad lovgivningsvejen i henhold til den paagaeldende medlemsstats forfatningsmaessige bestemmelser. En stoetteforanstaltning betragtes saaledes som vaerende gennemfoert, saa snart den lovgivningsmekanisme, der giver mulighed for at bevilge stoetten, er blevet indledt.

I denne sag er det tydeligt, at stoetten blev bevilget uden forudgaaende anmeldelse til Kommissionen efter EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, og laenge foer de spanske myndigheder sendte Kommissionen de foerste oplysninger i februar og april 1990. Paa det tidspunkt forelaa der allerede et fast stoettetilsagn i kraft af en raekke beslutninger truffet af forskellige administrative myndigheder, som aldrig var blevet anmeldt til Kommissionen.

Endelig skal det bemaerkes, at den beslutning, der i december 1987 blev truffet om at yde stoette i henhold til lov nr. 27/1984, skabte visse rettigheder for de paagaeldende virksomheders ansatte og visse forpligtelser for det offentlige.

De spanske myndigheder, som benaegter, at interventionerne har karakter af stoette, kan ikke vaere uvidende om, at den spanske domstol for beskyttelse af konkurrencen allerede den 22. december 1988 fastslog, at baade de sociale foranstaltninger i henhold til lov nr. 27/1984 og eftergivelsen af gaeld (navnlig de ikke-indbetalte socialsikringsbidrag) ville vaere at betragte som konkurrencefordrejende stoette. Til trods for alt dette blev planerne ikke anmeldt til Kommissionen.

Kommissionen maa derfor konkludere, at stoetteforanstaltningerne til fordel for ABB (jf. kapitel IV) er ulovlige, da den spanske regering undlod at respektere bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3.

Den situation, der er opstaaet som foelge af dette brud paa traktatens bestemmelser, er saerlig alvorlig, da de offentlige interventioner, der har givet anledning til stoetten, allerede er blevet gennemfoert. Der erindres om den ufravigelige karakter af procedurereglerne i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, som ogsaa er vigtige for saa vidt angaar det offentliges politik, og hvis direkte virkning Domstolen har stadfaestet i sin dom af 19. juni 1973 i sag nr. 77/72 (Capolongo (4)), og ulovligheden af de i denne sag omhandlede stoetteforanstaltninger kan derfor ikke afhjaelpes efterfoelgende.

Ikke desto mindre er Kommissionen forpligtet til at gennemfoere de relevante procedurer i relation til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, jf. Domstolens dom af 14. februar 1990 i sag C-301/87 (Frankrig mod Kommissionen (5)).

VIII

Ifoelge EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, er stoette, der opfylder de deri fastlagte kriterier, i princippet uforenelig med faellesmarkedet.

Undtagelsesbestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 2, kan ikke anvendes i denne sag paa grund af stoetteforanstaltningernes art, idet de ikke tager sigte paa at opfylde de deri omtalte formaal.

I EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, er naevnt de former for stoette, der kan betragtes som forenelige med faellesmarkedet. Foreneligheden med traktaten skal vurderes i en EF-kontekst og ikke i relation til en enkelt medlemsstat. For at sikre faellesmarkedets korrekte funktion og under henvisning til princippet i artikel 3, litra f), skal undtagelserne i artikel 92, stk. 3, fortolkes snaevert, naar en stoetteordning eller en individuel stoetteforanstaltning analyseres. Isaer gaelder det, at de kun kan goeres gaeldende, hvis Kommissionen foeler sig overbevist om, at det uden stoetten ikke vil vaere muligt for markedskraefterne alene at faa stoettemodtagerne til at udvise en adfaerd, der vil kunne tjene en af maalsaetningerne med naevnte undtagelsesbestemmelser.

Hvis undtagelsesbestemmelserne bringes i anvendelse i sager, der ikke tager sigte paa at opfylde saadanne maalsaetninger, eller hvor stoetten ikke er noedvendig i dette oejemed, vil industrien eller virksomhederne i bestemte medlemsstater blive tilkendt uretmaessige fordele, idet deres finansielle stilling vil blive styrket paa kunstig vis, og dermed vil samhandelen mellem medlemsstaterne blive fordrejet uden belaeg i den faelles interesse som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3.

Med hensyn til anvendeligheden af undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), for stoette til fremme af udviklingen i visse omraader skal det - som paapeget af de spanske myndigheder - bemaerkes, at CCC's tidligere fabrikker i Córdoba og Valladolid ligger i omraader, der er berettiget til regionalstoette i medfoer af artikel 92, stk. 3, litra a), at fabrikkerne i Trápaga, Galindo og Reinosa ligger i omraader, der er berettiget til stoette i medfoer af artikel 92, stk. 3, litra c), og at fabrikkerne i Sabadell og Madrid ligger i omraader, der ikke er stoetteberettigede.

Fabrikkerne i Trápaga, Galindo, Reinosa, Sabadell og Madrid ligger saaledes ikke i omraader, hvor levestandarden er usaedvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskaeftigelse, jf. artikel 92, stk. 3, litra a), og derfor kan den i denne artikel omhandlede undtagelse fra uforenelighedsprincippet ikke anvendes paa stoetten til disse fabrikker. Skoent fabrikkerne i Córdoba og Valladolid ligger i omraader omfattet af artikel 92, stk. 3, litra a), og skoent de oevrige fabrikker med undtagelse af fabrikkerne i Madrid og Sabadell ligger i omraader omfattet af artikel 92, stk. 3, litra c), kan ingen af disse to undtagelsesbestemmelser, der er baseret paa regionale hensyn, goeres gaeldende i forbindelse med de her omhandlede stoetteforanstaltninger, da stoette, der tager sigte paa at redde eller omstrukturere kriseramte virksomheder (som det er tilfaeldet i denne sag), kun kan henfoeres under en af disse undtagelsesbestemmelser, hvis den ydes paa snaevert afgraensede og kontrollerede betingelser (se »Ottende Beretning om Konkurrencepolitikken«, punkt 228), der af sektorbestemte aarsager kan berettige anvendelsen af undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c) (se nedenfor). Blandt andre betingelser gaelder det isaer, at stoetten skal vaere betinget af, at de stoettebegunstigede virksomheder traeffer omstruktureringsforanstaltninger, som reelt kan goere dem levedygtige, dog uden at disse foranstaltninger medfoerer uacceptable konsekvenser for samhandelsvilkaarene inden for Faellesskabet.

Foruden ovennaevnte aarsager til uanvendeligheden i denne sag af de i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), naevnte undtagelser baseret paa regionale hensyn skal det ogsaa bemaerkes, at de paagaeldende stoetteforanstaltninger ikke indgaar som led i udnyttelsen af de regionalstoetteordninger, der gaelder for de relevante omraader, men snarere har karakter af ad hoc-interventioner fra den spanske regerings side med det sigte at viderefoere CCC's industrielle aktiviteter.

Med hensyn til undtagelsesbestemmelsen i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra b), er der intet i denne sag, der giver grundlag for at antage, at de paagaeldende stoetteforanstaltninger tog sigte paa at fremme virkeliggoerelsen af et projekt af faelleseuropaeisk interesse eller afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den spanske oekonomi. De spanske myndigheder har da heller ikke fremsat argumenter af denne art for at berettige stoetteforanstaltningerne.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelsen i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c, der gaelder for stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner, forudsat at den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse, skal det for det foerste bemaerkes, at hjaelpen fra det offentlige i forbindelse med salget af CCC's aktiver falder ind under den stoettekategori, der omfatter stoette til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, eftersom gruppens finansielle stilling altid havde vaeret kritisk. Og som de spanske myndigheder selv har oplyst, befandt gruppen sig paa fallittens rand, da staten greb ind.

Stoette til kriseramte virksomheder indebaerer den stoerste risiko for overfoersel af arbejdsloeshed og industrielle problemer fra en medlemsstat til en anden. Denne form for stoette bidrager til at bevare status quo ved at hindre de normale konsekvenser af de markedsoekonomiske kraefters spil, nemlig lukning af virksomheder, der ikke evner at tilpasse sig forandringer i konkurrencemoenstret. Derfor indtager Kommissionen altid en streng holdning, naar den skal vurdere, om stoette til redning eller omstrukturering af kriseramte virksomheder er forenelig med faellesmarkedet. Navnlig kraever Kommissionen, at denne form for offentlig stoette ubetinget skal ledsages af et krav om, at den stoettebegunstigede virksomhed gennemfoerer en fornuftig omstrukturerings- eller omstillingsplan, der kan genskabe dens levedygtighed paa lang sigt. Samme plan skal indeholde en kompensation for stoetten i form af et bidrag (der ligger ud over det normale spil for de af stoetten aendrede markedskraefter) fra den stoettebegunstigede virksomhed til opfyldelsen af EF-maalsaetninger som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 3. I praksis betyder det, at Kommissionen noeje maa undersoege, om omstruktureringsprogrammerne for de virksomheder, der reddes af staten, er acceptable i forhold til den faelles interesse.

I CCC-sagen er Kommissionen noedsaget til at undersoege de omstruktureringsprogrammer, som koeberne af CCC's aktiver potentielt kunne have udarbejdet for de paagaeldende industrianlaeg, eftersom virksomhederne i CCC-gruppen ikke laengere er ansvarlige for deres industrielle aktiviteter.

Det skal bemaerkes, at EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, tjener til at hindre konkurrencefordrejning som foelge af statsstoette, »der begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner«, i sidstnaevnte tilfaelde uanset hvilken retlig enhed der varetager denne produktion.

At forhindre Kommissionen i at kontrollere stoettede planer for redning og omstrukturering af industrielle aktiviteter, hvor industrianlaeggene forbundet med disse aktiviteter overdrages af de beroerte oekonomiske beslutningstagere til en anden retlig enhed, ville vaere det samme som at toemme artikel 92 til 94 for deres indhold i visse situationer og dermed skabe et smuthul, som kunne benyttes til at undgaa EOEF-traktatens bestemmelser. Dette ville vaere tilfaeldet, hvis virksomhederne fik lov til at unddrage sig Kommissionens kontrol ved i forbindelse med omstruktureringen af deres industrielle aktiviteter at overfoere deres aktiver til en anden retlig enhed. Ved saadanne lejligheder maa EOEF-traktatens princip om, at konkurrencen inden for faellesmarkedet ikke maa fordrejes paa en maade, der strider mod den faelles interesse, jf. artikel 3, litra f) - et princip, som Kommissionen har ansvaret for at haandhaeve - have forrang over enhver juridisk form eller daekning, der kunne hindre det i at blive haandhaevet effektivt.

I denne sag modtog Kommissionen indledningsvis intet bevis fra de spanske myndigheder for, at stoetteelementerne indeholdt i deres interventioner var forbundet med et acceptabelt omstruktureringsprogram for de industrianlaeg, som ABB's datterselskaber overtog (se kapitel IV).

Kommissionen henvendte sig efterfoelgende til de spanske myndigheder i april, maj og juli 1991 og i marts 1992 for at indhente baade detaljerede oplysninger, der gjorde det muligt at saette praecist tal paa den paaviste stoette til ABB, og en noejagtig beskrivelse af ABB's paataenkte omstruktureringsforanstaltninger for CCC's tidligere industrianlaeg.

Trods disse henvendelser kom der desvaerre intet ud af Kommissionens forsoeg paa forfoelge droeftelserne yderligere efter de foreslaaede linjer, idet de spanske myndigheder insisterede paa, at de paagaeldende interventioner ikke indeholdt statsstoetteelementer.

Under disse omstaendigheder maatte Kommissionen fortsaette sin undersoegelse af sagen uden de spanske myndigheders samarbejde i forbindelse med ovennaevnte vigtige punkter, som den havde foreslaaet de spanske myndigheder. Det skal ogsaa bemaerkes, at Kommissionen samtidig forelagde EF-Domstolen sine bemaerkninger som led i den sag, som den spanske regering havde anlagt for at faa annulleret Kommissionens beslutning af 25. juli 1990 om indledning af proceduren i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3.

Ved skrivelse af 12. juni 1992 anmodede et advokatfirma, der optraadte paa vegne af ABB Asea Brown Boveri Ltd (Zuerich, Schweiz), om tilladelse til at praesentere Kommissionen for visse bemaerkninger vedroerende den beslutning, som Kommissionen var i faerd med at droefte.

ABB indsendte sine foerste bemaerkninger ved skrivelse af 8. juli 1992.

Ved skrivelse af 16. november 1992 modtog Kommissionen fra ABB en rapport med titlen »Rapport om rimeligheden af den pris, som ABB's datterselskaber betalte for overtagelsen af nogle af CCC's aktiver i Spanien den 3. juli 1990«. Denne rapport, som Price Waterhouse havde udfaerdiget, konkluderede, at den pris, som ABB havde betalt for CCC's nettoaktiver, laa over den beregnede pris i den hoejere ende af en fair markedsvaerdiskala.

Ved skrivelse af 23. november 1992 indsendte ABB oplysninger om det omstruktureringsprogram, som var blevet gennemfoert i relation til CCC-gruppens tidligere virksomhed. ABB indsendte supplerende oplysninger ved skrivelser af 27. januar og 10. februar 1993.

ABB afgav disse oplysninger »med det udtrykkelige forbehold, at ABB ikke kan godtage paastanden om, at der blev ydet statsstoette i forbindelse med erhvervelsen af CCC's aktiver, og at ABB giver den spanske regering medhold i, at Kommissionen ikke har ret til at foretage den igangvaerende undersoegelse«.

Oplysningerne fra ABB viser, at koncernen har gennemfoert et meget stramt omstruktureringsprogram efter erhvervelsen af visse aktiver, som tidligere tilhoerte CCC-gruppens virksomheder. Som led i dette omstruktureringsprogram har ABB reduceret produktionskapaciteten og rationaliseret produktionen, overfoert teknologi og gennemfoert et omfattende investeringsprogram.

Det skal bemaerkes, at ABB bekraeftede, at »der herskede en betydelig overskudskapacitet inden for sektoren for tungt elektrisk udstyr forud for erhvervelsen af CCC-aktiverne og gennemfoerelsen af ABB's omstruktureringsprogram«. Ifoelge ABB »var denne overskudskapacitet saa meget mere byrdefuld for sektoren som at importen til det spanske marked efter Spaniens tiltraedelse af EF foroegedes. Dette lagde et ekstra konkurrencepres paa de beroerte virksomheder«.

Der er taget forskellige midler i brug for at mindske produktionskapaciteten: lukning af en hel fabrik; indskraenkning af parallelle produktionslinjer fra to eller tre linjer pr. produkt til blot en linje pr. produkt; indskraenkning af produktionsomraader gennem lukning af fabriksbygninger; afhaendelse af produktionsudstyr, dvs. maskiner og andre installationer; personaleindskraenkninger.

Fabrikken i Erándio er blevet lukket helt. Utidssvarende udstyr fra Erándio-fabrikken er blevet skrottet. En del af udstyret - navnlig produktionsmaskiner af nyere dato - er blevet flyttet til fabrikken i Galindo som erstatning for denne fabriks gamle maskiner, der til gengaeld er blevet skrottet. Kun i meget faa tilfaelde er maskinerne fra Erándio blevet benyttet til at supplere det eksisterende udstyr i Galindo for dermed at opbygge de faciliteter, der er noedvendige for at sikre en levedygtig produktion som led i det nye produktionsprogram.

Desuden er produktionen af industri- og banemotorer og transformere paa fabrikken i Sabadell blevet nedlagt gradvist.

En stor del af de resterende maskiner og andet udstyr fra CCC-virksomhederne er blevet fjernet, skrottet eller oedelagt for at reducere produktionskapaciteten til et rentabelt niveau.

Som led i omstruktureringsprogrammet har ABB omlagt det tidligere produktionsmoenster. Dette har bl.a. medfoert, at aktiviteterne er blevet koncentreret, saaledes at ikke mere end én virksomhed forestaar produktionen af et bestemt produkt. ABB har ogsaa reduceret antallet af de oprindelige produktionslinjer og koncentreret produktionen af de forskellige produkter omkring en enkelt produktionslinje, saaledes at dobbeltarbejde undgaas.

Resultaterne af de forskellige foranstaltninger fremstaar tydeligt ved en gennemgang af produktionskapacitetstallene foer og efter omstruktureringen. ABB's oplysninger om nedskaeringerne i produktionskapaciteten er sammenfattet i de foelgende tabeller (6):

TABEL A

Produkt

Kapacitet foer overtagelsen

Direkte timer

MW

Kapacitet efter omstruktureringen

Direkte timer

MW

Generatorer

Industrimotorer

Traktion (inkl. motorer)

Transformere (7)

Hoejsspaendingsfordelingsanlaeg (8)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

TABEL B Kapacitetsnedskaering

Produkt

Direkte timer

%

MW

%

Generatorer

Industrimotorer

Traktion (inkl. motorer)

Transformere

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

63,4 % fald

60,7 % fald

42,4 % fald

51,7 % fald

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

63,3 % fald

60,0 % fald

36,3 % fald

53,3 % fald

51,5 % fald

(gennemsnit) 55,7 % fald

(gennemsnit) (9)

Disse oplysninger kan ogsaa sammenholdes med oplysningerne om den samlede efterspoergsel og produktionskapacitet i Spanien.

TABEL C

Produkt

MW

Efterspoergsel

Kapacitet i alt

Spanien 1990

Kapacitet

CCC 1990

Kapacitet CCC

efter omstrukturering

Generatorer

Industrimotorer

Traktion (inkl. motorer)

Transformere

2 000

450

700

3 500

4 107

880

518

7 500

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

(. . .)

Som en vigtig del af omstruktureringsprogrammet har ABB taget adskillige skridt til at rationalisere produktionen for at hoejne produktiviteten og sikre rentabiliteten.

Rationaliseringsforanstaltningerne omfatter foelgende: »process-flow«-indretning af fabrikkerne, nye planlaegningsmetoder (f.eks. just-in-time leverancer og ingen mellemliggende lagre), forbedring af produktkvaliteten, indskraenkning af fabriksarealer, forbedret service.

Ovenstaaende foranstaltninger udgoer kun en lille del af et kompliceret rationaliseringsprogram, som endnu ikke er bragt til ende. De har imidlertid allerede givet bemaerkelsesvaerdige resultater: arbejdsproduktiviteten er steget med over (. . .) %, produktionstiden paa fabrikkerne er faldet med (. . .) %, fabrikkernes varelager er blevet reduceret med (. . .) %, fejlniveauet ved afproevning er faldet fra tidligere (. . .) % til nu blot (. . .) %, leveringer til tiden er blevet foroeget fra (. . .) % til (. . .) %, og fabriksarealet er blevet reduceret med (. . .) % (10).

Den samlede vaerdi af den teknologi, der er blevet overfoert til de aktiviteter, der er ved at blive omstruktureret ved hjaelp aktiverne erhvervet fra CCC, andrager paa normale vilkaar over 250 mio. US $.

Med hensyn til investeringsprogrammet indebar den oprindelige plan og det tilsagn, som udgjorde en integrerende del af den transaktion, hvorved ABB erhvervede visse aktiver fra CCC, investeringer paa omkring 5,6 mia. pta., men den reviderede investeringsplan, som er ved at blive foert ud i livet, omfatter investeringer paa i alt 10,523 mia. pta.

De oplysninger, som Kommissionen modtog fra ABB, blev ved skrivelser af 18. december 1992 og 9. marts 1993 videregivet til de spanske myndigheder, som blev anmodet om at kommentere dem.

Ved skrivelser af 18. januar og 20. april 1993 understregede de spanske myndigheder igen, at de af undersoegelsen omfattede interventioner efter deres opfattelse ikke indeholdt statsstoetteelementer, men samtidig meddelte de Kommissionen, at de kunne tilslutte sig ABB's omstruktureringsprogram med henblik paa en eventuel anvendelse af undtagelsesbestemmelsen i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

Paa baggrund af oplysninger fra ABB og de spanske myndigheders tilslutning hertil er Kommissionen naaet til foelgende konklusioner:

Hvad angaar rapporten om rimeligheden af den pris, som ABB betalte for visse CCC-aktiver, maa Kommissionen paapege, at den omstaendighed, at ABB overtog CCC for en pris, der afspejlede en fair markedsvaerdi - saaledes som den paagaeldende rapport soeger at paavise - ikke er tilstraekkelig til at kunne konkludere, at de spanske myndigheders interventioner i forbindelse med redningen af CCC-gruppens aktiviteter ikke indeholdt statsstoetteelementer overhovedet.

Det faktum, at en koeber betaler en rimelig pris for en virksomhed - dvs. en pris baseret paa rimelige forventninger om genindtjening af investeringen med et rimeligt afkast inden for en rimelig tidshorisont - vidner kun om, at koeberen har opfoert sig som en fornuftig privat investor, der opererer paa markedsoekonomiske vilkaar. Men denne koeber-adfaerd udelukker ikke muligheden for, at staten yder stoette, hvis den ikke opfoerer sig som en markedsoekonomisk investor over for deltagerne i transaktionen (koeber og saelger). I CCC-sagen kan det ikke siges, at statens adfaerd har svaret til den adfaerd, som en markedsoekonomisk investor ville have udvist i samme stilling og under lignende omstaendigheder (se kapitel VI).

I denne sag skal det nok engang bemaerkes, at det maa antages at vaere klart bevist, at der blev ydet stoette til ABB, idet staten ikke - trods sit pant - inddrev noget beloeb fra salget af CCC-aktiverne til ABB, og idet ABB deltog aktivt i forhandlingerne forud for og efter overtagelsen paa den betingelse, at staten paatog sig betydelige omstruktureringsomkostninger, for hvilke den som en af virksomhedernes kreditorer ikke havde ansvaret for overhovedet.

Men selv om de spanske myndigheders interventioner har indeholdt statsstoetteelementer som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, kan Kommissionen erklaere stoetten forenelig med faellesmarkedet paa basis af EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), hvis den som tidligere naevnt er betinget af, at der gennemfoeres et omstruktureringsprogram for de stoettede aktiviteter, som skal vaere acceptabelt ud fra en EF-synsvinkel.

Som Kommissionen gentagne gange har paapeget over for de spanske myndigheder skal analysen af sagen derfor fokusere paa, om der ydes tilstraekkelig kompensation for den konkurrencefordrejning, stoetten foraarsager.

Eftersom den paagaeldende stoette blev ydet til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, er Kommissionen forpligtet til at kontrollere, at stoetten er gjort betinget af, at de stoettebegunstigede gennemfoerer et omstruktureringsprogram, der kan genskabe deres levedygtighed uden at aendre konkurrencevilkaarene i EF. I sidstnaevnte henseende forventer Kommissionen saedvanligvis, at stoettemodtagerne nedlaegger urentable produktionslinjer og/eller reducerer produktionskapaciteten.

Efter henvendelsen fra ABB som led i proceduren har Kommissionen for foerste gang faaet detaljerede oplysninger om ABB's omstruktureringsforanstaltninger.

Disse oplysninger viser, at ABB's omstruktureringsprogram for de stoettede aktiviteter vil reducere produktionskapaciteten paa tvaers af alle virksomhederne med i gennemsnit 51,5 % maalt i direkte timer eller 55,7 % i MW (se tabel B). Disse foranstaltninger har fjernet overskudskapaciteten paa det spanske marked og de konkurrencemaessige spaendinger inden for denne sektor paa EF-plan. De goer det ogsaa muligt for konkurrenter at erhverve markedsandele paa de relevante delmarkeder.

Omstruktureringen synes endvidere at tage sigte paa at skabe produktive, rentable og levedygtige aktiviteter, der kan integreres i ABB-koncernens struktur i Spanien. Til denne ende har ABB ydet store summer og overfoert megen knowhow til de tidligere CCC-virksomheder for at sikre deres overlevelse.

Kommissionen skal ogsaa tage hensyn til, at omstruktureringsprogrammet vil sikre arbejdspladser i omraader med saerlige underbeskaeftigelsesproblemer og industriel tilbagegang. Det skal i denne henseende bemaerkes, at 63 % af CCC's arbejdsstyrke befandt sig i regionalstoetteberettigede omraader (20 % i omraader omfattet af artikel 92, stk. 3, litra a)).

I lyset af ovenstaaende betragtninger kan Kommissionen derfor konkludere, at CCC's tidligere industrielle aktiviteter, der i dag ejes og drives af ABB, vil blive omstruktureret i overensstemmelse med en plan, der kan betragtes som acceptabel ud fra en EF-synsvinkel.

Statsstoetteelementerne indeholdt i de spanske myndigheders interventioner i forbindelse med CCC's salg af visse udvalgte aktiver til datterselskaber af ABB kan derfor henfoeres under uforenelighedsundtagelsen i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), da de ikke synes at fordreje konkurrencevilkaarene inden for EF paa en maade, der strider mod den faelless interesse -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:$e$

Artikel 1

De spanske myndigheders interventioner bestaaende af

- eftergivelse af de offentlige kreditorers krav over for CENEMESA/CADEMESA/CONELEC (CCC) paa 35,91 mia. pta. minus deres udbytte fra salget af visse aktiver og

- anvendelse af stoetteordningen indfoert ved lov nr. 27/1984 om industriel omlaegning og reindustrialisering til finansiering af en foertidspensioneringsordning for CCC's ansatte

som blev besluttet i forbindelse med CCC's salg af visse udvalgte aktiver til foelgende datterselskaber af Asea-Brown Boveri (ABB): ABB Energía SA, ABB Generación SA, ABB Metrón SA, ABB Industria SA, ABB Motores SA, ABB Nortem SA, ABB Sabadell SA, ABB Galindo SA, ABB Trafodis SA, ABB Subestaciones SA, ABB Trafo SA, ABB Trafonor SA, ABB Trafosur SA, ABB Tracción SA, ABB Service SA, ABB Imasde SA, ABB Uno SA, ABB Dos SA, ABB Tres SA, ABB Cuatro SA, ABB Cinco SA, ABB Seis SA og ABB Siete SA, udgoer statsstoette efter EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1.

Den paagaeldende stoette er ulovlig i henhold til EF-lovgivningen, idet den blev ydet af den spanske regering i strid med bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3.

Stoetten kan dog betragtes som forenelig med faellesmarket i medfoer af EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

Artikel 2

Den spanske regering indsender aarligt indtil 1995 en rapport til Kommissionen om gennemfoerelsen af omstruktureringsprogrammet for de virksomheder, som tidligere blev drevet af CCC, og som i dag drives af ABB.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien.

$f$Udfaerdigt i Bruxelles, den 22. juli 1993.

Paa Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Naestformand

(1) Sml. 1973, s. 1471.(2) Endnu ikke offentliggjort.

(3) Sml. 1988, s. 4067.

(4) Sml. 1973, s. 611.

(5) Sml. 1990, s. I-307.

(6) Af fortrolighedshensyn udelades henvisninger til absolutte tal for produktionskapaciteten i den meddelelse, der offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.(7) Tallene for transformere er angivet i MVA i stedet for MW.

(8) Analysen omfatter ikke produktionen af hoejspaendingsfordelingsanlaeg, idet omstruktureringsprogrammnet har medfoert en aendring af det lokale indhold og produktintegrationen, hvilket har umuliggjort enhver sammenligning.

(9) Beregningen af det samlede gennemsnit i MW giver ikke det helt korrekte billede, da transformernes kapacitet angives i MVA.

(10) Af fortrolighedshensyn udelades tallene i meddelelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.