Som bilag XVII indsættes følgende:

»BILAG XVII

Aktivitetsspecifikke retningslinjer for bestemmelse af drivhusgasemissioner fra CO2-transport via rørledninger til geologisk lagring på en lagringslokalitet, som er godkendt i henhold til direktiv 2009/31/EF

1. AFGRÆNSNING OG FULDSTÆNDIGHED

Afgrænsningen for overvågning og rapportering om udledning fra CO2-transport via rørledninger er fastlagt i transportnettets tilladelse til drivhusgasudledning, herunder alle de anlæg, der funktionelt er forbundet til transportnettet, inklusive boosterstationer og varmeapparater. Hvert transportnet har som minimum et startpunkt og et slutpunkt, som hver især er forbundet til andre anlæg, der udfører en eller flere af aktiviteterne opsamling, transport eller geologisk lagring af CO2. Start- og slutpunkter kan være bifurkationer af transportnettet og nationale grænser. Start- og slutpunkter samt de anlæg, de er forbundet til, skal være angivet i tilladelsen til drivhusgasudledning.

2. KVANTIFICERING AF CO2-UDLEDNING

Under transporten af CO2 via rørledninger kan potentielle CO2-udledningskilder være:

— forbrænding og andre processer på anlæg, der funktionelt er forbundet til transportnettet, f.eks. boosterstationer

— fugitive udledninger fra transportnettet

— udluftningsudledninger fra transportnettet

— udledninger fra udsivningsuheld fra transportnettet.

Transportnet, der anvender metode B neden for, skal ikke tilføje CO2 modtaget fra et andet ETS-anlæg til sit beregnede udledningsniveau og skal ikke fratrække CO2, der er overført til et andet ETS-anlæg, fra sit beregnede udledningsniveau.

2.1. KVANTIFICERINGSTILGANGE

Driftsledere af transportnet kan vælge en af følgende tilgange:

METODE A

Udledninger fra transportnettet bestemmes ved hjælp af en massebalancemetode i overensstemmelse med følgende formel:

hvor

udledning = samlet CO2-udledning fra transportnettet [t CO2] Eegenaktivitet = udledning fra transportnettets egenaktivitet (dvs., som ikke stammer fra den transporterede CO2), f.eks. brændselsanvendelse i boosterstationer, der overvåges i overensstemmelse med de relevante bilag i disse retningslinjer TIND,i = mængde CO2 overført til transportnettet ved indgangsstedet i, bestemt i overensstemmelse med bilag XII og punkt 5.7 i bilag I TUD,i = mængde CO2 ført ud af transportnettet ved udgangsstedet i, bestemt i overensstemmelse med bilag XII og punkt 5.7 i bilag I.

METODE B

Udledningerne beregnes ved at tage højde for de potentielle CO2-udledninger fra alle udledningsrelevante processer på anlægget og den mængde CO2, der er opsamlet og overført til transportfaciliteten, ved hjælp af følgende formel:

udledning [t CO2]= CO2 fugitiv + CO2 udluftet + CO2 udsivningsuheld + CO2 anlæg

hvor

udledning = samlet CO2-udledning fra transportnettet [t CO2] CO2 fugitiv = mængde fugitive udledninger [t CO2] fra CO2 transporteret i transportnettet, herunder fra pakninger, ventiler, mellemliggende kompressorstationer og mellemliggende lagringslokaliteter CO2 udluftet = mængde udluftningsudledninger [t CO2] fra CO2 transporteret i transportnettet CO2 udsivningsuheld = mængde CO2 [t CO2] transporteret i transportnettet, som udledes som følge af svigt i en eller flere af transportnettets komponenter CO2 anlæg = mængde CO2 [t CO2], som udledes fra forbrænding eller andre processer, der funktionelt er forbundet til rørledningstransporten i transportnettet, overvåget i overensstemmelse med de relevante bilag i disse retningslinjer.

2.2. KVANTIFICERINGSKRAV

Driftslederen skal ved valget mellem metode A eller B over for den kompetente myndighed godtgøre, at den valgte metode vil medføre mere pålidelige resultater med lavere usikkerhed for den samlede udledning ved at anvende den bedste tilgængelige teknologi og viden på tidspunktet for ansøgning om tilladelse til drivhusgasudledning, uden at det medfører urimelige omkostninger. Hvis driftslederen vælger metode B, skal han over for den kompetente myndighed godtgøre, at den samlede usikkerhed for det årlige udledningsniveau af drivhusgasser for hans transportnet ikke overskrider 7,5 %.

2.2.1. SÆRLIGE KRAV VED METODE A

Mængden af CO2 overført fra og til transportnettet bestemmes i overensstemmelse med punkt 5.7 i bilag I ved hjælp af systemer til kontinuerlig udledningsmåling i overensstemmelse med bilag XII. Som minimum anvendes metodetrin 4, jf. bilag XII. Kun hvis det kan godtgøres over for den kompetente myndighed, at det er teknisk umuligt at anvende dette metodetrin, må et lavere trin anvendes for den pågældende udledningskilde.

2.2.2. SÆRLIGE KRAV VED METODE B

2.2.2.1. Forbrændingsudledninger

Potentielle forbrændingsudledninger fra brændsel skal overvåges i overensstemmelse med bilag II.

2.2.2.2. Fugitive udledninger fra transportnettet

Fugitive udledninger omfatter udledninger fra følgende type udstyr:

— pakninger

— måleanordninger

— ventiler

— mellemliggende kompressorstationer

— mellemliggende lagringsanlæg.

De gennemsnitlige emissionsfaktorer (EF) (udtrykt som g CO2/tidsenhed) pr. udstyrsdel/forekomst, hvor fugitive udledninger kan forventes, bestemmes af driftslederen ved driftens start og senest ved udgangen af det første rapporteringsår, hvor transportnettet er i drift. Disse faktorer skal revurderes af driftslederen mindst hvert femte år under anvendelse af de bedste foreliggende teknikker på området.

Den samlede udledning beregnes ved at multiplicere antallet af udstyrsdele i hver kategori med emissionsfaktoren og indregne resultaterne for de enkelte kategorier, som vist i ligningen nedenfor:

Antallet af forekomster er antallet af dele af det pågældende udstyr pr. kategori multipliceret med antal tidsenheder pr. år.

2.2.2.3. Udledning som følge af udsivningsuheld

Driftslederen af transportnettet skal dokumentere nettets integritet ved hjælp af repræsentative (rum- og tidsrelaterede) temperatur- og trykdata. Hvis dataene indikerer, at en udsivning har fundet sted, skal driftslederen beregne mængden af udsivet CO2 ved hjælp af en passende metode, som er dokumenteret i overvågningsplanen og baseret på industriens retningslinjer for bedste praksis, f.eks. ved at sammenholde forskellene mellem temperatur- og trykdata med de integritetsrelaterede gennemsnitlige tryk- og temperaturværdier.

2.2.2.4. Udluftningsudledninger

Driftslederen skal i overvågningsplanen fremlægge en analyse af potentielle situationer, hvor der forekommer udledning i forbindelse med udluftning, bl.a. i forbindelse med vedligeholdelse eller nødsituationer, og en hensigtsmæssig og dokumenteret metode til beregning af mængden af udluftet CO2, som er baseret på industriens retningslinjer for bedste praksis.

2.2.2.5. Validering af resultatet af beregningen i forbindelse med fugitiv udledning og udsivningsudledning

Eftersom overvågning af CO2 overført til og fra et transportnet under alle omstændigheder vil blive foretaget af kommercielle årsager, skal driftslederen af transportnettet mindst én gang om året anvende metode A til at validere resultaterne for metode B. I den forbindelse kan de i bilag XII definerede lavere metodetrin anvendes ved måling af overført CO2.«