KOMMISSIONENS BESLUTNING af 9. juli 1997 om de foranstaltninger, Portugal har truffet til fordel for EPAC - Empresa Para a Agroalimentação e Cereais, SA (Kun den portugisiske udgave er autentisk) (97/762/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for korn (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 923/96 (2), særlig artikel 19,

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte bemærkninger (3) i henhold til artikel 93, stk. 2, første afsnit, og

ud fra følgende betragtninger;

I

(1) Den 15. oktober 1996 modtog Kommissionen en klage over eventuel statsstøtte til den offentlige virksomhed EPAC (Empresa Para a Agroalimentação e Cereais, SA) vedrørende en statsgaranti på 30 mia. esc. samt et supplerende lån på særlige vilkår på 20 mia. esc.

Da Kommissionen ikke havde modtaget anmeldelse i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, fra de portugisiske myndigheder, sendte den dem den 31. oktober 1996 et brev med anmodning om at bekræfte eksistensen af en sådan støtte. I tilfælde af et bekræftende svar anmodede Kommissionen endvidere de portugisiske myndigheder om at anmelde den pågældende støtte, for at den kunne begynde sin undersøgelse af overensstemmelsen med traktatens artikel 92 og 93.

Portugals Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union bekræftede ved brev af 26. november 1996, indgået den 29. november 1996, eksistensen af en statsgaranti til fordel for EPAC. Der blev dog ikke sendt en støtteanmeldelse til Kommissionen i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3. Støtten blev derfor indført i registret for uanmeldt støtte under NN 13/97.

(2) Inden Portugals tiltrædelse af Det Europæiske Fællesskab var afsætningen af korn i Portugal en sektor, hvor det offentlige havde monopol. EPAC (på daværende tidspunkt »Empresa Pública de Abastecimento de Cereais«) var den offentlige virksomhed, der havde ansvaret for markedets forvaltning. Statsmonopolet blev efter tiltrædelsen afviklet gradvis, og EPAC, der blev omdannet til et aktieselskab med offentlig kapital, var herefter kun én af aktørerne på dette marked, der blev liberaliseret fra 1991.

Ved en fælles beslutning, som statssekretæren for finansielle anliggender og statssekretæren for landbrug og levnedsmiddelkvalitet traf den 26. juli 1996 blev EPAC's bestyrelse bemyndiget til at indlede forhandlinger om betingelserne for et lån på markedsvilkår på maksimalt 50 mia. esc., hvoraf 30 mia. esc. skal nyde godt af en statsgaranti i en periode på højst syv år.

Ved finansministeriel beslutning nr. 430/96-XIII af 30. september 1996 (4) stillede staten ovennævnte garanti for et lån, som EPAC havde opnået hos et bankkonsortium. Lånebeløbet svarer til EPAC's samlede gæld, der pr. 30. juni 1996 var på 48,7 mia. esc.

Lånet skal anvendes til at omlægge EPAC's kortfristede bankgæld til mellemfristet gæld. Løbetiden er syv år ved 6-måneders Lisbor-rente for den garanterede del af lånet, og 6-måneders Lisbor-rente +1,2 % for den ikke-garanterede del. Tilbagebetaling sker halvårligt og forskudsvis. Tilbagebetaling foregår således: Det ikke-garanterede beløb tilbagebetales i ti rater à 1,87 mia. esc. fra det femte halvår; det garanterede beløb tilbagebetales, efter at den ikke-garanterede del er blevet tilbagebetalt og senest efter syv år.

(3) Den 28. januar 1997 anmodede klageren Kommissionen om at vedtage hastende midlertidige foranstaltninger med henblik på at suspendere statsgarantien til EPAC. Anmodningen blev indgivet under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 145/97 af 27. januar 1997 om åbning af en licitation over nedsættelsen af importtolden for majs til Portugal fra tredjelande (5) og tilhørende licitationsbekendtgørelse (6). Den indebærer, at importtolden nedsættes for 350 000 tons majs.

II

(4) Ved brev SG(97) D/1550 af 27. februar 1997 meddelte Kommissionen de portugisiske myndigheder, at den har besluttet at indlede proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, angående støtten til EPAC.

I brevet anfører Kommissionen, at statsgarantien ikke overholder bestemmelserne i Kommissionens brev (SG(89) D/4328 af 5. april 1989) til medlemsstaterne angående særlige forpligtelser for statsgarantier. Den finder endvidere, at rentesatserne for lånene, der ligger væsentlig under referencesatsen, indeholder et støtteelement, fordi en virksomhed i finansiel krise som EPAC under normale markedsvilkår ikke vil kunne opnå lån på vilkår, som er gunstigere end vilkårene for virksomheder i finansiel ligevægt. Kommissionen har taget hensyn til, at konsolideringen af EPAC's passiver synes at udgøre en støtte, som får svære følger for en anden virksomhed (SILOPOR). Endelig har Kommissionen skønnet, at statsgarantien til fordel for EPAC ikke opfylder betingelserne for at være forenelig med fællesmarkedet i forhold til EF-kriterierne for støtte til omstrukturering af virksomheder i krise.

Kommissionen meddelte derfor de portugisiske myndigheder, at der efter dens opfattelse er tale om en støttetype, der i sagens natur ikke fremmer udviklingen af sektoren eller den pågældende region, og som synes at udgøre driftsstøtte, der er i strid med Kommissionens faste praksis for anvendelse af traktatens artikel 92, 93 og 94. Kommissionen skønner endvidere, at sådanne foranstaltninger medfører en direkte forbedring af vilkårene for produktion og afsætning af produkter i forhold til andre virksomheder i EF, som ikke nyder godt af tilsvarende støtte. Under hensyn til ovenstående falder den pågældende støtte under anvendelsesområdet for traktatens artikel 92, stk. 1, uden dog ifølge de oplysninger, som Kommissionen for øjeblikket råder over, at kunne henføres under undtagelserne i samme artikels stk. 2 og 3.

Kommissionen opfordrede som led i proceduren de portugisiske myndigheder til at fremsætte bemærkninger. Kommissionen opfordrede også de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte bemærkninger.

(5) I samme brev anmodede Kommissionen de portugisiske myndigheder om at tage de fornødne skridt til med øjeblikkelig virkning at suspendere virkningen af denne garanti for alle EPAC's fremtidige forretningsaktiviteter på kornmarkedet. De portugisiske myndigheder skulle endvidere senest 15 dage efter denne meddelelse underrette Kommissionen om de foranstaltninger, de har truffet for at efterkomme den. De portugisiske myndigheder blev endvidere mindet om, at i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse SG(91) D/4577 af 4. marts 1991 til medlemsstaterne vedrørende de nærmere bestemmelser for underretning af støtte og procedurereglerne i forbindelse med støtteforanstaltninger iværksat i strid med traktatens artikel 93, stk. 3, forbeholder Kommissionen i henhold til Domstolens dom af 14. februar 1990 i sag C-301/87 (Boussac), Den Franske Republik mod Kommissionen (7) sig ret til at træffe en foreløbig beslutning, der pålægger medlemsstaten omgående at suspendere den pågældende støtte for fremtidige foranstaltningers vedkommende.

I brev af 21. marts 1997 anførte de portugisiske myndigheder, at det offentlige ikke har deltaget i forhandlingerne om de lån, som bankerne har ydet EPAC med henblik på at finansiere kommercielle aktiviteter, og de meddelte oplysninger om visse af disse lån. De portugisiske myndigheder omtalte ikke foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme kravet om at suspendere virkningen af statsgarantien.

Den 30. april 1997 vedtog Kommissionen beslutning 97/433/EF (8), der pålægger Portugal med øjeblikkelig virkning at suspendere den statsgaranti til fordel for virksomheden EPAC, der blev fastsat ved finansministeriel beslutning nr. 430/96-XIII af 30. september 1996 i strid med traktatens artikel 93, stk. 3, og inden 15 dage underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger det har truffet for at efterkomme beslutningen. Kommissionens beslutning blev sendt til Portugal i brev SG(97) D/3395 af 30. april 1997.

III

(6) Ved brev af 8. april 1997 meddelte de portugisiske myndigheder Kommissionen deres bemærkninger til de foranstaltninger, der er beskrevet ovenfor.

EPAC (Empresa Para a Agroalimentação e Cereais, SA) er et rent offentligt aktieselskab der blev oprettet i 1991. Virksomheden har sin oprindelse i EPAC (Empresa Pública de Abastecimento de Cereais), der blev oprettet i 1977 ved sammenlægning af nitten virksomheder, der beskæftigede sig med beskyttelse og udvikling af produktionen og handelen med korn. Mellem 1977 og 1985 fungerede EPAC som offentligt interventionsorgan. I årene svarende til den »første etape« efter tiltrædelsen udøvede EPAC ovennævnte funktioner i forbindelse med den gradvise liberalisering af kornhandelen (1986-1989) og statsstøtten til direkte markedsføring af den nationale kornproduktion (1987-1990). Der skal også tages hensyn til oprettelsen af SILOPOR (Empresa de Silos Portuários SA) i 1987 og den fuldstændige liberalisering af handelen med den nationale kornproduktion (juni 1991).

I denne sammenhæng skal vurderingen af EPAC's øjeblikkelige situation tage højde for de fortidsbetingede begrænsninger, som har gjort sig gældende for virksomheden, nemlig:

a) EPAC er kendetegnet ved en skæv formuesituation med overskud af faste aktiver og utilstrækkelig egenkapital til at kunne finansiere handelsaktiviteterne. Da EPAC har skullet fungere som offentligt interventionsorgan, har den under løbende driftsvilkår skullet opretholde omfattende anlæg til oplagring, sortering og tørring af korn fordelt over hele landet.

Opretholdelsen af dette netværk af anlæg har medført store årlige udgifter til investeringer og vedligeholdelse og til personale, der svarede til virksomhedens store størrelse og arbejdsområde. Fra 1991 viste disse omkostninger sammen med den normale nedgang i virksomhedens markedsandel sig at være utilstrækkelig til at dække behovet for at skabe afkast og bevare konkurrenceevnen.

b) Den alt for store arbejdsstyrke som følge af behovet for at drive hundredvis af anlæg over hele Portugal og det forhold, at EPAC har samlet et stort antal funktionærer fra de virksomheder, som blev slået sammen til EPAC.

EPAC startede sin virksomhed med 2 027 arbejdstagere. Foruden antallet var deres gennemsnitsalder høj og deres kvalifikationer ringe. I forbindelse med liberaliseringen blev der i 1988 oprettet en pensionsfond og gennemført førtidspensionering af arbejdstagere på over 55 år. Mellem 1990 og 1993 opsagde virksomheden 362 arbejdskontrakter og 169 pensionstillæg.

c) Oprettelsen af SILOPOR, et rent offentligt kapitalselskab, der blev oprettet ved lovdekret nr. 293-A/86 af 12. 9. 1986 gennem udskillelse af EPAC's aktiver, passiver og kapital.

Havnesiloerne (med tilhørende faciliteter, anlæg og materiel), der tidligere tilhørte EPAC, blev overdraget SILOPOR. Al gæld efter finansieringen af opførelsen af disse siloer blev også overdraget SILOPOR. Finansieringsbeløbet var langt lavere end de samlede bygningsudgifter, idet størstedelen af de fornødne midler til investeringerne stammede refinansieringen af lånetransaktioner for indførslen af korn, men den yderligere gæld blev pålagt EPAC. Den samlede startaktiekapital for SILOPOR (3,5 mia. esc.) blev udskilt fra EPAC's aktiekapital.

Værdien af SILOPOR's gæld til EPAC blev i 1989 opgjort til 7,596 mia. esc. På den dato blev det også fastslået, at SILOPOR ikke var i stand til med egne midler at indfri denne gæld, og at EPAC nødvendigvis måtte medregne renter fra SILOPOR i den forsinkede betaling af gælden.

SILOPOR har ikke kunnet indfri sin gæld på grund af den skæve kapitalstruktur, som ikke rettidigt er blevet rettet op. Den 30. juni 1996 var SILOPOR's samlede rentegæld til EPAC på 21,5 mia. esc. Den seneste opgørelse, som stammer fra februar 1997, viser, at startgælden og renter tilsammen udgør 31,22 mia. esc.

d) Foruden disse nævnte strukturelle faktorer fremhæver de portugisiske myndigheder også det forhold, at den portugisiske stat i den periode, hvor virksomheden tilpassede sig de af liberaliseringen krævede vilkår, ydede støtte til kooperativers opførelse af siloer med det formål at gøre deres forsøg på udvidelse af deres aktiviteter til kornhandelen bæredygtigt.

I maj/juni 1995 skal EPAC i betragtning af den begrænsede adgang til nye lån have besluttet sig for at kanalisere de eksisterende få ressourcer til kunder i landbrugssektoren. Ifølge de portugisiske myndigheder rummer denne sektor velkendte risici, og en afbrydelse af virksomhedens aktiviteter i begyndelsen af et kornhøstår ville have medført forstyrrelser, som er vanskelige at overskue. Virksomhedens holdning sammen med dens interventionistiske traditioner medførte ifølge de portugisiske myndigheder næsten en lammelse af afsætningen af produkter til industrien, der tegner sig for en betydelig andel af virksomhedens omsætning.

De portugisiske myndigheder peger også på, at denne holdning har medført vanskeligheder, fordi virksomheden ikke har kunnet udnytte afsætningsmuligheder på grund af manglende finansielle ressourcer.

(7) De portugisiske myndigheder hævder, at det på grund af gældens størrelse og betalingen af finansielle ydelser er blevet umuligt for EPAC at varetage sine forpligtelser med egne midler. Siden april 1996 har EPAC ikke mere betalt et flertal af sine finansielle byrder. Stillet over for en situation, hvor en virksomhed, der ejes 100 % af den portugisiske stat, ikke mere kan overholde sine forpligtelser, besluttede staten at træffe ekstraordinære og midlertidige foranstaltninger, som skulle gøre det muligt at overvinde problemerne, indtil der kan findes en samlet løsning.

Ifølge de portugisiske myndigheder har disse foranstaltninger midlertidigt mindsket visse virkninger af den tidligere situation, men den har på ingen måde bidraget til en varig løsning af virksomhedens problemer med den pengestrøm, der er nødvendig for de løbende forretninger og de fornødne investeringer med henblik på at omstrukturere virksomheden og for de afskedigelsesgodtgørelser, der skal udbetales til arbejdstagerne. For at kunne finansiere de løbende forretninger har virksomheden måttet optage lån på markedsvilkår hos bankerne.

(8) Efter den utilstrækkelige omstrukturerings- og saneringsplan, der blev fremlagt af den tidligere administration for EPAC, udarbejdede den nye administration (der indtrådte den 25. november 1996) ifølge de portugisiske myndigheder den nødvendige løsning på de nuværende problemer: den overdimensionerede størrelse, for høje driftsomkostninger, manglende effektivitet af de kommercielle kredsløb og processer. Den igangværende nedskæring af personalet (i januar og februar blev 66 ansættelseskontrakter opsagt) og driftsomkostningerne skulle ifølge de portugisiske myndigheder give forbedrede resultater allerede i 1997.

Endelig har de portugisiske myndigheder oplyst, at privatiseringen af EPAC og SILOPOR indgår i det program for privatiseringer i 1998/99, som de portugisiske myndigheder godkendte den 26. marts 1997. Den finansielle omstrukturering skulle begynde i slutningen af første halvdel af 1997. Efter omstruktureringen vil statsgarantien blive annulleret.

(9) Ved brev af 21. maj 1997 sendte de portugisiske myndigheder deres svar på beslutning 97/433/EF, der opfordrede Portugal til straks at suspendere statsgarantien til fordel for EPAC. I svaret tilføjede de portugisiske myndigheder foruden spørgsmålene vedrørende suspension af garantien følgende bemærkninger:

a) Det drejer sig om en garanti, der dækker EPAC's forpligtelser i forbindelse med den kontrakt om gældsomstrukturering, der er indgået med kreditorbankkonsortiet. De finansielle bidrag stammer udelukkende fra denne kontrakt, som staten ikke er kontraherende part i.

Staten er selv ansvarlig for behovet for den pågældende låntagning, som ikke giver virksomheden en fordel i forhold til andre virksomheder, men snarere mindsker den skade, som staten har påført virksomheden på eget initiativ i forbindelse med oprettelsen af SILOPOR.

De portugisiske myndigheder oplyser, at låntagningen på normale markedsvilkår er afpasset efter såvel EPAC's størrelse som dens status som virksomhed, der ejes 100 % af staten, den gældspost, som SILOPOR har i forhold til EPAC, og foranstaltningens art.

b) Ifølge de portugisiske myndigheder udgør garantien til fordel for EPAC ikke en finansiel driftsstøtte til virksomheden, og den har derfor ikke fordrejet konkurrencebetingelserne. Garantien er kun et middel til at regulere en fortidsbetinget situation, idet det er målet at anbringe EPAC i den situation, den ville befinde sig i, hvis den største debitor SILOPOR havde betalt en offentligt anerkendt gæld. Garantien dækker i øvrigt kun den del af EPAC's passiver, der skyldes statens vilje og ansvar.

c) Ifølge de portugisiske myndigheder er det ikke påvist, hvordan og i hvilket omfang statsgarantien til fordel for EPAC vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, hvilket er en væsentlig forudsætning for at anvende konkurrenceretten.

d) Hvad angår de manglende foranstaltninger til at suspendere virkningerne af statsgarantien, hævder de portugisiske myndigheder, at finansieringen af virksomhedens løbende forretninger ikke er omfattet af statsgarantien. Staten har ikke grebet og vil ikke gribe ind i forhandlingerne om de banklån, som EPAC har indgået hos pengeinstitutterne som led i de løbende forretninger.

(10) Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra andre medlemsstater eller andre interesserede parter.

IV

(11) Ifølge artikel 19 i forordning (EØF) nr. 1766/92 anvendes traktatens artikel 92 til 94 på produktion af og handel med de produkter, der er nævnt i forordningens artikel 1, medmindre andet fastsættes i nævnte forordning.

Ifølge traktatens artikel 92, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

De portugisiske myndigheder anfører i deres brev af 21. maj 1997, at det ikke er påvist, hvordan statsgarantien til EPAC påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, hvilket er en væsentlig forudsætning for at anvende Fællesskabets konkurrencebestemmelser.

Kornproduktionen i EF er på 173,9 mio. tons. Kornproduktionen i Portugal er på 1,52 mio. tons. Der er en betydelig samhandel mellem Fællesskabet og Portugal, idet Portugal har kornunderskud og hvert år fra medlemsstaterne må indføre en kornmængde, der er større end landets egen produktion (1,83 mio. tons), og udfører 32 530 tons korn til de øvrige medlemsstater. I 1996 (9) var værdien af udførslen fra Portugal på ca. 5,8 mio. ECU og af indførslen til Portugal på 310 mio. ECU.

Foranstaltningerne vil derfor kunne tænkes at påvirke samhandelen med korn mellem medlemsstaterne, da denne samhandel påvirkes, når der ydes støtte til en virksomhed, der driver samhandel med Fællesskabet og tredjelande, i forhold til andre virksomheder. Foranstaltningerne har haft direkte og umiddelbar indvirkning på virksomhedens kostpris. De har derfor givet en økonomisk fordel i forhold til sektorens øvrige virksomheder, som hverken i Portugal eller i de øvrige medlemsstater har haft adgang til tilsvarende støtte. De fordrejer eller truer derfor med at fordreje konkurrencen.

Under hensyn til ovenstående skal støtten betragtes som statsstøtte, der opfylder kriterierne i traktatens artikel 92, stk. 1.

V

(12) Ifølge traktatens artikel 92, stk. 1, er støtte der opfylder de deri nævnte kriterier, i princippet uforenelig med fællesmarkedet.

De i artikel 92, stk. 2, fastsatte undtagelser kommer åbenlyst ikke i betragtning for den pågældende støtte. De portugisiske myndigheder har da heller ikke påberåbt sig dem.

For så vidt angår undtagelserne i artikel 92, stk. 3, præciseres det, at de mål, der ønskes opfyldt skal være i Fællesskabets interesse og ikke kun af interesse for særlige sektorer af en medlemsstats økonomi. Disse undtagelser (som skal fortolkes snævert) kan kun lægges til grund i de tilfælde, hvor Kommissionen kan fastslå, at støtten er nødvendig for at virkeliggøre et af de mål, der er fastsat i bestemmelserne. Indrømmes der sådanne undtagelser for støtte, hvor en sådan modydelse ikke foreligger, er det ensbetydende med at tillade indgreb i samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejning af konkurrencen, der er ubegrundet i forhold til de fælles interesser og dermed medfører uberettigede fordele for virksomheder i andre medlemsstater.

I det foreliggende tilfælde giver ydelsen af den pågældende støtte ikke mulighed for at konstatere, at der foreligger en sådan modydelse. De portugisiske myndigheder har ikke meddelt og Kommissionen har ikke konstateret nogen begrundelse for at fastslå, at støtten opfylder betingelserne for at anvende en af undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3.

Det drejer sig ikke om foranstaltninger, der skal fremme virkeliggørelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra b), da støtten ikke fremmer de fælleseuropæiske interesser på grund af de virkninger, den kan have på samhandelen.

Det drejer sig heller ikke om foranstaltninger, der skal afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i medlemsstatens økonomi, jf. samme bestemmelse.

(13) Hvad angår de argumenter, der er fremført af de portugisiske myndigheder, kan Kommissionen oplyse følgende:

a) Beskrivelsen af EPAC's historiske udvikling og de deraf følgende virkninger for virksomhedens aktiviteter, herunder den skæve formuesituation, det åbenlyst for store personale, oprettelsen af SILOPOR og andre faktorer, er nyttig til at forklare EPAC's vanskelige finansielle situation og grundene til denne situation. Den kan dog ikke bevæge Kommissionen til at skifte standpunkt med hensyn til åbningen af proceduren i artikel 93, stk. 2, i traktaten.

b) I forbindelse med åbningen af proceduren har Kommissionen analyseret, om støtten til EPAC er forskriftsmæssig i forhold til meddelelsen om »Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder« (10). Meddelelsen indeholder bestemmelser om hvorvidt rednings- og omstruktureringsstøtte er forskriftsmæssig.

I forbindelse med åbningen af proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, er Kommissionen gået ud fra, at kriterierne for redningsstøtte til virksomheder, der blot skal sikre virksomhedens fortsatte aktiviteter i en kort periode, indtil der kan foretages evaluering af udsigterne for virksomhedens fortsatte eksistens, ikke er anvendelige i det foreliggende tilfælde, fordi de portugisiske myndigheder har omtalt en omstrukturerings- og saneringsplan for EPAC. Kommissionen har derfor undersøgt støtten i forhold til kriterierne for omstruktureringsstøtte.

På grundlag af oplysningerne fra de portugisiske myndigheder konstaterer Kommissionen nu, at disse anser denne omstrukturerings- og saneringsplan for EPAC (som ikke er blevet meddelt Kommissionen) for at være utilstrækkelig til at kunne løse de nuværende problemer. Som de portugisiske myndigheder understreger, har gældsbyrden og betalingen af de dermed forbundne finansielle ydelser nået et så højt niveau, at det er blevet umuligt for EPAC fortsat at varetage denne opgave med egne midler. Statsgarantien var derfor en ekstraordinær og midlertidig foranstaltning, der skal sikre virksomhedens fortsatte aktiviteter, indtil der kan findes en samlet løsning. Ud fra disse oplysninger må Kommissionen konstatere, at det drejer sig om redningsstøtte til en kriseramt virksomhed som omhandlet i nævnte rammebestemmelser.

Under alle omstændigheder må Kommissionen understrege, at statsgarantien til EPAC ikke opfylder meddelelsens kriterier for, at redningsstøtten kan anses for forenelig med fællesmarkedet. Redningsstøtten:

- skal bestå at kontant støtte i form af lånegarantier eller lån til normal markedsrente

- skal være begrænset til, hvad der er strengt nødvendigt for at sikre virksomhedens drift (f.eks. lønudgifter, rutinemæssige leverancer osv.)

- må kun ydes i det tidsrum, der er nødvendigt for at få fastlagt de fornødne og gennemførlige saneringsforanstaltninger (normalt ikke over seks måneder)

- skal være begrundet i alvorlige sociale vanskeligheder og ikke have uacceptable virkninger for industrien i andre medlemsstater.

Statsgarantien til EPAC opfylder klart ikke disse kriterier. Rentesatsen for de lån, der er indrømmet EPAC, forbedres ved hjælp af garantien, låneperioden er på syv år (og overstiger dermed langt den normale periode på seks måneder). Det er endvidere vanskeligt at begrunde, at en statsgaranti af et så stort finansielt omfang skulle udgøre det beløb, der er strengt nødvendigt for at sikre virksomhedens fortsatte drift. Endelig har de portugisiske myndigheder ikke anført og Kommissionen har ikke konstateret alvorlige sociale vanskeligheder, som medfører, at der skal ydes støtte for at sikre virksomhedens fortsatte drift.

Under hensyn til ovenstående er de i nævnte rammebestemmelser anførte EF-kriterier for omstruktureringsstøtte til kriseramte virksomheder ikke anvendelige i det foreliggende tilfælde.

c) De portugisiske myndigheder betragter oprettelsen af SILOPOR og denne virksomheds udbetalte gæld til EPAC som en fortidsbetinget begrænsning i EPAC's nuværende finansielle situation. De hævder også, at der ikke er tale om driftsstøtte til EPAC, men om et middel til at regulere en fortidsbetinget situation og at mindske den skade, som staten har forvoldt EPAC på eget initiativ, og at garantien kun dækker den del af EPAC's gæld, som skyldes oprettelsen af SILOPOR.

Kommissionen kan ikke acceptere disse argumenter, som efter dens opfattelse kun tager hensyn til støttens virkninger for EPAC og ser bort fra støttens virkninger for SILOPOR. Allerede i forbindelse med åbningen af proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, understregede Kommissionen, at konsolideringsordningen for EPAC's passiver synes at udgøre en støtte med svære følger til fordel for SILOPOR. De portugisiske myndigheder oplyser nu, at SILOPOR på grund af skæve kapitalstrukturer hverken kan afvikle sin gæld til EPAC eller betale de dermed forbundne renter, der ifølge den seneste evaluering andrager 31,2 mia. esc.

Kommissionen må derfor konkludere, at statsgarantien til fordel for EPAC også udgør statsstøtte til SILOPOR, som er direkte afledt af EPAC. Den portugisiske stat, der er eneaktionær i begge virksomheder, giver gennem sin statsgaranti til EPAC denne mulighed for ikke at inddrive sine fordringer, hvilket udgør en indirekte støtte til SILOPOR. I betragtning af EPAC's finansielle krise, som delvis skyldes, at SILOPOR ikke har betalt sin gæld, træder staten i stedet for SILOPOR og garanterer gældsbeløbet.

d) De portugisiske myndigheder understreger, at vilkårene for den af staten garanterede låntagning på normale markedsvilkår er afpasset efter EPAC's størrelse, dens status som rent offentlig virksomhed, gældens størrelse og foranstaltningens karakter.

Kommissionen kan ikke acceptere disse argumenter. Kommissionens politik med hensyn til beregning af støtteelementet af statsgarantier svarer til forskellen mellem den rentesats, som en låntager skal betale på det frie marked og den rentesats, der faktisk er opnået ved hjælp af garantien, netto enhver præmie, der er betalt for garantien (11). Fællesskabets referencerentesats var den dag, da lånet blev ydet, på 12,51 %, hvilket i det foreliggende tilfælde kan betragtes som en minimumssats, da EPAC på grund af sin vanskelige finansielle situation ikke ville kunne have opnået et lån på mere fordelagtige vilkår end dem, der gjaldt for virksomheder i en afbalanceret finansiel situation. Lånenes rentesats er desuden indekseret efter Lisbor-renten for 6 måneder for garanti-andelen og Lisbor-renten for 6 måneder +1,2 % for den ikke-garanterede andel. Lisbor-renten 6 måneder var den dag, da lånet blev ydet, på 6,75 % (12). Præmien for garantien er på 0,2 % p.a. Støtteelementet svarer derfor mindst til forskellen mellem Fællesskabets referencesats og de faktisk anvendte rentesatser, i givet fald nedsat med garantipræmien.

e) Kommissionen oplyste i sit brev SG(89) D/4328 af 5. april 1989, at kun de statsgarantier, hvis tilvejebringelse kontraktligt er underlagt specifikke forpligtelser, der kan række så vidt som til en obligatorisk konkurserklæring af modtagervirksomheden, eller en lignende procedure, vil blive anset for at være forenelige med fællesmarkedet. I forbindelse med åbningen af proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, fandt Kommissionen, at den foreliggende statsgaranti ikke opfylder dette minimumskriterium. Kommissionen noterer sig, at de portugisiske myndigheder ikke bestrider denne påstand.

Med hensyn til undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), om støtte til fremme af den økonomiske udvikling i visse områder eller af visse aktiviteter konkluderer Kommissionen ud fra ovenstående analyse og på grundlag af gældende fællesskabsregler, at støtten, fordi den er driftsstøtte, ikke kan medføre en varig forbedring af vilkårene i sektoren og den pågældende region (13).

Støtten kan derfor ikke omfattes af undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3.

(14) Støtten er følgelig uforenelig med fællesmarkedet.

VI

(15) Portugal har ikke overholdt den forpligtelse, der påhviler landet i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, for det første ved ikke at anmelde udkastet til de i afsnit I nævnte foranstaltninger, der er truffet til fordel for EPAC, og for det andet ved at gennemføre foranstaltningerne, uden at Kommissionen har kunnet udtale sig om dem. Foranstaltningerne var derfor fra gennemførselsestidspunktet ulovlige efter fællesskabsretten fordi de blev gennemført i strid med traktatens artikel 93, stk. 3. Denne manglende overholdelse medfører en særligt alvorlig situation, fordi støtten materielt og af de ovenfor beskrevne grunde er uforenelig med fællesmarkedet, jf. traktatens artikel 92. Det drejer sig om foranstaltninger, som i kraft af deres karakter vil være særligt egnede til at medføre direkte og umiddelbar skadelige virkninger på kornmarkedet.

I den forbindelse erindres der om, at støttens ulovlige karakter ikke kan afhjælpes efterfølgende som følge af den bindende karakter af proceduren i traktatens artikel 93, stk. 3, hvis direkte virkning Domstolen har anerkendt i (bl.a.) dom af 19. juni 1973 i sag 77/72 Carmina Capolongo mod »Azienda Agricola Maya« (14) og dom af 21. november 1991 i sag 354/90 Fédération Nationale du Commerce extérieur des produits alimentaires et autres mod Frankrig (15).

Endvidere kan Kommissionen i tilfælde, hvor støtte er uforenelig med fællesmarkedet, bruge den mulighed, der er tildelt den i Domstolens dom af 12. juli 1973 i sag 70/72 Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland (16), og bekræftet ved dom af 24. februar 1987 i sag 310/85 Denzel mod Kommissionen (17) og dom af 20. september 1990 i sag C-5/89 Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland (18), og forpligte medlemsstaten til at kræve, at modtagerne tilbagebetaler enhver uretmæssigt udbetalt støtte.

Under hensyn til ovenstående skal den støtte, som de portugisiske myndigheder har ydet til fordel for EPAC, tilbagebetales.

Da der er tale om støtte i form af statsgaranti, der giver en forbedring af rentesatsen, svarer den uretmæssigt ydede finansielle fordel til forskellen mellem finansieringsomkostningerne for banklån på markedsvilkår (repræsenteret ved referencesatsen) og de af EPAC faktisk betalte finansieringsomkostninger (inklusive omkostningerne ved garantien). Da rentesatsen er indekseret til Lisbor-renten for 6 måneder, og renterne skal betales halvårligt, skal forskellen også beregnes halvårligt.

Tilbagebetaling skal ske efter procedurerne og bestemmelserne i den portugisiske lovgivning, og renter beregnes fra den dato, hvor den ulovlige støtte blev ydet (19). Den rentesats, der skal anvendes, er den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten i forbindelse med regional støtte (20).

Denne beslutning foregriber dog ikke de følger, som Kommissionen i givet fald vil drage med hensyn til finansieringen af den fælles landbrugspolitik gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den støtte, som de portugisiske myndigheder har ydet til fordel for EPAC, er ulovlig fordi den er iværksat i strid med procedurereglerne i traktatens artikel 93, stk. 3. Den er også uforenelig med fællesmarkedet, jf. traktatens artikel 92, stk. 1, og den opfylder ikke betingelserne for de undtagelser, der er fastsat i samme artikels stk. 2 og 3.

Artikel 2

1. Portugal skal afvikle den i artikel 1 nævnte støtte senest 15 dage efter den dato, hvor denne beslutning meddeles.

2. Senest to måneder efter den dato, hvor denne beslutning meddeles, skal Portugal træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for, at støtten tilbagebetales.

3. Tilbagebetaling sker efter procedurerne i den portugisiske lovgivning, og renter beregnes fra den dato, hvor støtten blev udbetalt. Den rentesats, der skal anvendes, er den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten for regional støtte.

Artikel 3

1. Portugal holder Kommissionen løbende underrettet om de foranstaltninger, der vedtages for at efterkomme denne beslutning. Den første meddelelse fremsendes senest en måned efter meddelelse af denne beslutning.

2. Senest to måneder efter udløbet af fristen i artikel 2, stk. 2, meddeler Portugal Kommissionen oplysninger, som uden yderligere undersøgelse sætter denne i stand til at kontrollere, at forpligtelsen til at kræve tilbagebetaling er blevet opfyldt.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Den Portugisiske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 1997.

På Kommissionens vegne

Franz FISCHLER

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 181 af 1. 7. 1992, s. 21.

(2) EFT L 126 af 24. 5. 1996, s. 37.

(3) EFT C 140 af 7. 5. 1997, s. 16.

(4) Offentliggjort i den portugisiske statstidende, II. serie, nr. 237 af 12. oktober 1996.

(5) EFT L 25 af 28. 1. 1997, s. 17.

(6) EFT C 27 af 28. 1. 1997, s. 12.

(7) Sml. 1990, s. I-307.

(8) EFT L 186 af 16. 7. 1997, s. 25.

(9) Kilde: Eurostat.

(10) EFT C 368 af 23. 12. 1994, s. 12.

(11) Se Kommissionens meddelelse om anvendelse af traktatens artikel 92 og 93 og artikel 5 i Kommissionens direktiv 80/723/EØF om offentlige virksomheder i fremstillingssektoren (EFT C 307 af 13. 11. 1993, s. 3) og Kommissionens meddelelse om de minimis-støtteordninger (EFT C 68 af 6. 3. 1996, s. 9).

(12) Ifølge statistiske oplysninger fra Portugals nationalbank - januar 1997.

(13) Dom afsagt den 8. juni 1995 af Domstolen i Første Instans i sag T-459/93, Siemens SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Sml. 1995, s. II-1675.

(14) Sml. 1973, s. 611.

(15) Sml. 1991, s. 5505.

(16) Sml. 1973, s. 813.

(17) Sml. 1987, s. 901.

(18) Sml. 1990, s. I-3437.

(19) Kommissionens brev til medlemsstaterne, SG (91) D/4577 af 4. 3. 1991.

(20) EFT C 232 af 10. 8. 1996, s. 10.