KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 13. december 1985

om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85

(IV/30.017 Foraedlerret til roser)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(85/561/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Graekenlands tiltraedelse, saerlig artikel 2, 3

og 4,under henvisning til den klage, som René Royon indgav til Kommissionen den 31. januar 1980 i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17,under henvisning til Kommissionens beslutning af 9. december 1983 om at indlede en procedure,under henvisning til den begaering om negativattest og den anmeldelse, som Alain Meilland indgav den 27. april 1985 i henhold til artikel 4 i forordning nr. 17,efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 17 (2),efter hoering af Det raadgivende udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, ogud fra foelgende betragtninger:I. SAGSFREMSTILLINGA. Parterne(1)Parterne i denne sag driver hovedsagelig virksomhed inden for omraadet prydplanter, og de har specialiseret sig i arten »rose«, som udgoer et selvstaendigt marked.(2)Interessentskabet Meilland et Cie, Antibes, varetager paa internationalt plan udnyttelsen af de rosensorter, der fremstilles og saelges under navnet Selection Meilland.

Interessenterne er:Alain Meilland,Marie-Louise Paolino, enke efter Francis Meilland,Raymond Richardier.Denne virksomhed frembringer nye rosensorter ved foraedling, producerer stiklinger, udnytter disse stiklinger (udnyttelse »til havebrug«) eller blomsterne (udnyttelse som »afskaarne blomster«) og varetager engros- og detailsalget deraf gennem et internationalt net af licenstagere og underlicenstagere.Anpartsselskabet Universal Plants, Cannet des Maures, er isaer specialiseret i produktion af naevnte rosenstiklinger. Selskabet beskaeftiger sig desuden med foraedling af en raekke sorter eller er indehaver af rettighederne til udnyttelsen deraf.Deltagerne er:Alain Meilland,Raymond Richardier,

og foernaevnte Marie-Louise Paolino, som er direktoer.Disse to virksomheder optraeder under navnet Universal Rose Selection Meilland (URS M, i det foelgende benaevnt »Meilland«).Meillands forskellige sorter, der udbydes til salg i mange lande, isaer paa de to betydeligste markeder for prydplanter, Nordamerika og Europa, er, saavel kvantitativt som kvalitativt, af stor oekonomisk betydning, og Meilland har saaledes i de sidste 30 aar hoert til blandt verdens stoerste foraedlere og producenter af roser. Virksomheden har i oejeblikket en omsaetning paa ca. 10 mio ECU, hvoraf ²/3 er salg i EF. Omsaetningen hidroerer dels fra salg af egne produkter, dels fra afgifter for andres udnyttelse af Meillands sorter.(3)I Frankrig har Meilland overdraget den kommercielle udnyttelse af disse sorter til aegteparret Francisque Richardier (i det foelgende benaevnt »Richardier«), der er i familie med Raymond Richardier. I henhold til en aftale, som disse indgik med Meilland den 30. september 1968, har de i Frankrig eneret til selv eller gennem andre at producere og saelge planter og afskaarne blomster af rosensorterne Selection Meilland. De handler i denne forbindelse som hoved-

licenstager under navnet Universal Rose Selection France (URS F), Tassin la Demi-Lune, og meddeler underlicenser til franske planteskoler og gartnere, der oensker at udnytte naevnte sorter.(4)R. Royon blev i 1971, medens han var ansat hos Meilland som direktoer med ansvar for drift og administration og isaer for den internationale udbredelse af sorterne Selection Meilland, parallelt hermed og uafhaengigt heraf, samt i forstaaelse med Meilland, en af Richardiers underlicenstagere. I denne egenskab producerede han i drivhus i sin virksomhed »Les Roses du Capitou«, Antibes, afskaarne blomster af rosensorterne Selection Meilland, herunder sorten Sonia. I 1983 ophoerte R. Royon hermed og solgte sine anlaeg.B. Produkterne og distributionen(5)De i den aftale, som er genstand for denne procedure, omhandlede produkter er rosenplanter og afskaarne roser af Selection Meilland-sorterne Sweet Promise-Sonia Meilland og Pitica/Kyria. Sidstnaevnte er en naturlig mutation af foerstnaevnte og blev opdaget i

R. Royons drivhuse i 1971. Selection Meilland-sorterne er normalt bestemt for professionelle gartnere, som er specialiserede i produktion af afskaarne blomster, der saelges som saadanne til forbrugerne, samt for liebhavere, der anvender dem til havebrug. Praktisk talt alle disse sorter er beskyttede, normalt meddeles beskyttelsen ved et beskyttelsesbrev, hvilket er tilfaeldet i samtlige medlemsstater (undtagen Graekenland og Luxembourg) og i visse tredjelande, men undertiden ved et patent. Desuden saelges hver enkelt sort under et opdigtet navn, der er indregistreret paa internationalt plan. I januar 1980, hvor klagen blev indgivet, blev der udnyttet ca. 150 Selection Meilland-sorter, hvoraf der blev produceret over 1 000 planter. Heraf blev 24 solgt som afskaarne blomster, bl.a. sorten Sonia, i hele faellesmarkedet og i 25 andre lande i verden. Sideloebende hermed udnytter Meilland i begraenset omfang en lang raekke andre sorter som foraedlingsmateriale.(6)a)

Det skoennes, at der hvert aar i Europa saelges omkring 150 mio roser til privat havebrug. Af disse er omkring 20 mio beskyttede arter, som repraesenterer en samlet detailomsaetning paa ca. 30 mio ECU, og som for ²/3 vedkommende leveres af fire store foraedlere, to tyske, Kordes og Tantau, og to franske, Meilland og Delbard, til deres licenstagere i de forskellige EF-lande.b)

Omkring 90 % af handelen med afskaarne blomster foregaar med beskyttede sorter. Det skoennes, at der aarligt dyrkes 200 mio roser af gartnere i hele verden, heraf ²/3 i Europa, hvor de daekker 3 000 hektar drivhus, og hvoraf der hvert aar i gennemsnit fornys omkring 20 mio af disse roser, svarende til ca. 25 mio ECU. Der saelges aarligt henved 5 mia

afskaarne roser, inklusive roser importeret fra tredjelande, til aftagere i Faellesskabet, hvoraf i al vaesentligt halvdelen er sorter, som er beskyttede i fire foraedleres navne, Meilland og Kordes, med lige mange hver om aaret, den amerikanske foraedler Hill og den hollandske De Ruiter.(7)Normalt er de udnyttede sorter »frembringelser« i den forstand, at de er fremkommet ved forskningsarbejde paa grundlag af mindst to eksisterende sorter og ved mere eller mindre systematisk krydsning som led i foraedling. Som det er tilfaeldet i naturen kan der ogsaa i foraedlernes anlaeg ske en usystematisk krydsning ved hjaelp af naturlige faktorer, saasom vind eller insekter. Visse sorter fremkommer imidlertid ved mutation. Man skelner mellem »naturlig mutation«, der sker spontant, og »kunstig mutation«, der foregaar ved hjaelp af videnskabelige metoder, der er mere eller mindre vilkaarlige.Mutation foregaar rent konkret ved, at der paa en plante af en eksisterende sort, den saakaldte »modersort«, fremkommer en kvist, der almindeligvis betegnes »mutation« eller »sport«. Ved stiklinger fra denne oprindelige kvist kan man formere den i det uendelige ved podning og samtidig bevare dens karakteristiske egenskaber. Naturlig mutation, som kommercielt er af betydelig interesse, forekommer forholdsvis sjaeldent og vil normalt kun kunne iagttages af en kender paa det paagaeldende omraade. For at en mutation kan vaere retsbeskyttet som »plantenyhed« i Frankrig og i de lande, der har indfoert en beskyttelsesordning paa grundlag af »UPOV-konventionen« (international konvention om beskyttelse af plantenyheder, der blev undertegnet i Paris den 2. december 1961), skal den som alle plantenyheder afproeves paa forhaand, saaledes at det kan fastslaas, at den har de lovfaestede karakteristiske egenskaber. I forbindelse med saavel mutationer som sorter, der er fremkommet ved foraedling, sker dette ved en raekke undersoegelser, der straekker sig over flere vaekstcykler, og hvis resultater foerst foreligger senere og er ret usikre; hvorvidt det vil vaere hensigtsmaessigt at afholde udgifterne dertil, beror saaledes paa en vurdering, der forudsaetter erfaringer og viden, bl.a. med hensyn til det potentielle marked.(8)I det enkelte konkrete tilfaelde, hvor tredjemand opdager en naturlig mutation paa en plante af en modersort, der i forvejen er beskyttet i den oprindelige foraedlers navn, saaledes som det er tilfaeldet med sorten Pitica/Kyria, maa det fastslaas, hvilke eventuelle lovfaestede rettigheder tredjemand, som har opdaget mutationen, og den oprindelige foraedler hver isaer har til den nye sort, der er opstaaet ved denne mutation. Inden for plantearter er dette principielle spoergsmaal af stor oekonomisk betydning, navnlig naar det drejer sig om planter til havebrug samt afskaarne blomster, hvor nye sorter hvad enten der er tale om en mutation eller en frembringelse fra den ene dag til den anden kan opnaa en saa betydelig succes og markedsandel, som det i sin tid var tilfaeldet med rosen Baccara og endnu i dag med rosen Sonia.

Forholdet mellem paa den ene side foraedleren af den modersort, der har gennemgaaet en naturlig mutation, eller af den sort, der er blevet anvendt som udgangsmateriale ved foraedling, og paa den anden side den tredjemand, der har opdaget eller frembragt den nye sort, som stammer fra foerstnaevnte, er reguleret ved foelgende bestemmelser i den franske lov nr. 70 489 af 11. juni 1970 om beskyttelse af plantenyheder:a)

artikel 1, stk. 1:»Ved plantenyhed forstaas i denne lov den nye sort, der er frembragt eller opdaget.«;b)

artikel 3, stk. 1:»Plantenyheder kan beskyttes ved et »beskyttelsesbrev«, der giver indehaveren eneret til i det omraade, hvor denne lov finder anvendelse, at producere, indfoere, saelge eller udbyde planten eller dele deraf eller alt materiale til koennet eller ukoennet formering af den paagaeldende sort og af de sorter, der er opstaaet ved krydsning, naar formeringen forudsaetter gentagen anvendelse af den oprindelige sort.«;c)

artikel 23, stk. 2:»Med forbehold af bestemmelserne i artikel 3 vil anvendelse af den beskyttede sort som udgangsmateriale ved foraedling med henblik paa at frem-

bringe en plantenyhed ikke indebaere en kraenkelse af de rettigheder, der tilkommer indehaveren af et beskyttelsesbrev.«.Den franske lov er afledt af UPOV-konventionen, hvor der i artikel 5, stk. 3, er fastsat foelgende:»Foraedlerens tilladelse er ikke noedvendig til brug af plantenyheden som udgangsmateriale ved foraedling med henblik paa frembringelse af andre plantenyheder, ej heller til erhvervsmaessig omsaetning af disse«.En saadan tilladelse kraeves kun:»naar gentagen brug af plantenyheden er noedvendig ved erhvervsmaessig fremstilling af en anden sort«.For saa vidt angaar naervaerende sag kan man noejes med at fastslaa, at artikel 1, stk. 1, i den franske lov ikke sondrer mellem, om den sort, hvor man har fundet en mutation, allerede var beskyttet i foraedlerens navn eller ej; retten til den plantemaessige beskyttelse for den nye sort Pitica/Kyria, som blev opdaget af Royon, tilkom saaledes ham om ikke alene saa dog i det vaesentlige inden for rammerne af en lovmaessig fordeling af rettighederne i forbindelse med denne plantenyhed. Med henvisning til naevnte lov paastod Meilland sig under sagen indehaver, ikke af en eksklusiv ret, men medindehaver af sorten Pitica/Kyria.

(9)Richardier, der har faaet overdraget udnyttelsen af sorterne Selection Meilland i Frankrig, meddeler i denne forbindelse alle gartnere, der anmoder derom, nedenstaaende tre former for ikke-eksklusiv underlicens, eventuelt kommultativt, paa hver sort, som disse gartnere oensker at udnytte:a)

aftale vedroerende »afskaarne blomster«, hvorved der meddeles underlicens udelukkende paa produktion af afskaarne blomster samt paa engros- og detailsalg deraf;b)

aftale vedroerende »planter til produktion af afskaarne blomster«, hvorved der meddeles underlicens udelukkende paa produktion og salg af rosenplanter, der er bestemt til engrossalg til gartnere, som producerer afskaarne blomster (og som har indgaaet en aftale vedroerende »afskaarne blomster«);c)

aftale vedroerende »havebrug«, hvorved der meddeles underlicens udelukkende paa produktion af rosenplanter samt paa engros- og detailsalg deraf til private liebhavere.Da Meilland-nettet er omfattende, og da der indgaas en aftale for hver sort, hvorpaa der meddeles licens, er der i Frankrig med ca. 900 af Richardiers underlicenstagere indgaaet i tusindvis af saadanne aftaler med samme indhold.C. Aftalerne(10)Den i denne sag omhandlede aftale er underlicensaftalen vedroerende »afskaarne blomster«, som URSF Richardier og R. Royon indgik den 28. oktober 1971, og som indeholdt foelgende bestemmelse vedroerende mutationer:Artikel X: »Licenstageren forpligter sig til at underrette licensgiveren eller dennes befuldmaegtigede inden to uger om mutationer paa de rosenplanter af den i denne aftale omhandlede sort, som han udnytter til afskaarne blomster. Saadanne mutationer forbliver Universal Rose Selection Meillands ejendom og skal af licenstageren udleveres til dette selskab, der saaledes undersoeger og bedoemmer, om de kan omsaettes kommercielt. I bekraeftende fald betaler Universal Rose Selection Meilland licenstageren et beloeb, der staar i forhold til den nye sorts egenskaber«.I 1974 blev denne bestemmelse erstattet af foelgende:Ny artikel XII: »MUTATIONER: Licenstageren forpligter sig til at underrette licensgiveren eller dennes befuldmaegtigede inden to uger om mutationer paa de rosenplanter af den i artikel 17 omhandlede sort, som han udnytter til afskaarne blomster. Licenstageren maa kun udlevere denne mutation til licensgiveren, saaledes at denne kan undersoege og bedoemme, om den kan goeres til genstand for et beskyttelsesbrev og omsaettes kommercielt.Licensgiveren forpligter sig til at meddele licenstageren sin beslutning inden tre aar fra udleveringen af mutationen. I denne periode maa licenstageren ikke

formere denne sort i kommercielt oejemed. Hvis licensgiveren beslutter sig til at udnytte mutationen, skal han underrette licenstageren derom. Hvis der ikke kan opnaas enighed, vil det beloeb, licenstageren skal have udbetalt, blive fastsat til 15 % af bruttoafgifterne i hele den periode, hvor den nye sort udnyttes. Samtlige udgifter til forsoeg, beskyttelse og salg paahviler licensgiveren. Saafremt licensgiveren ikke har meddelt licenstageren sin beslutning inden tre aar, anses han for at have givet afkald paa sin ret til mutationen og skal levere denne tilbage til licenstageren«.I 1974 blev der desuden i denne aftale indfoejet en artikel VIII benaevnt GARANTI, med foelgende ordlyd:Artikel VIII: GARANTI: »Licensgiveren garanterer kun, at patentet, ansoegningen om beskyttelsesbrev eller selve beskyttelsesbrevet eksisterer rent materielt. Licenstageren maa ikke anfaegte disse dokumenters gyldighed. Saafremt ansoegningen om beskyttelsesbrev afslaas, eller det udstedte patent eller beskyttelsesbrev annulleres efter anmodning fra tredjemand, ophaeves aftalen fra den dato, hvor disse afgoerelser faar rets-

kraft, og der udbetales ingen erstatning til nogen af parterne. De afgifter, der er udbetalt til licensgiveren, betragtes som endeligt erhvervede, og de skyldige afgifter indtil tidspunktet for den endelige afgoerelse skal erlaegges. Fra dette tidspunkt at regne skal licenstageren ikke laengere erlaegge nogen afgifter«.(11)De i aftalen mellem Richardier og R. Royon indeholdte bestemmelser om mutationer var oprindeligt blevet fastsat paa grundlag af en hovedlicensaftale, som URS-M (Meilland) og URS-F (Richardier) indgik den 30. september 1968, og som indeholdt foelgende bestemmelse:Artikel IV, stk. 5: »AEgteparret Richardier underretter URS-Meilland om alle mutationer, der danner grundlag for nye rosensorter, og som fremkommer paa de rosenplanter, der udnyttes af dem selv eller af tredjemand, som de har overdraget udnyttelsen. Disse mutationer forbliver URS-Meillands ejendom,

og dette selskab alene vurderer, om det vil vaere hensigtsmaessigt at omsaette dem kommercielt«.Til denne aftale af 30. september 1968 blev der dog den 30. oktober 1972 udarbejdet en tillaegsaftale, hvorved ovennaevnte ordlyd blev erstattet af foelgende:Ny artikel IV, stk. 5: »AEgteparret Richardier underretter URS-Meilland om alle mutationer, der danner grundlag for nye rosensorter, og som fremkommer paa de rosenplanter, der udnyttes af dem selv eller af deres licenstagere«.Denne aendring af hovedlicensaftalen blev ikke, hvad mutationer angaar, fulgt op af en tilsvarende aendring af den aftale, som Richardier og R. Royon havde indgaaet den 28. oktober 1971.(12)I de oevrige medlemsstater varetages udnyttelsen af Selection Meilland-sorterne enten af Meillands

licenstagere, der har faaet eksklusivlicens, eller

af selskabets agenter, der meddeler underlicenser, hvoraf der er meddelt ca. 2 000. Bortset fra Tyskland er licenstagerne i andre lande forpligtede til ikke at angribe foraedlerens beskyttelse og ligeledes til at overdrage ejendomsretten til mutationer. Hvad angaar Forbundsrepublikken Tyskland er nedenstaaende nye bestemmelse vedroerende mutationer blevet indfoejet i samtlige aftaler, som Meilland og selskabets tyske licenstager Strobel & Co. siden 1972 har indgaaet med underlicenstagere:»1)

hvis licenstageren i forbindelse med den ukoennede formering af de sorter, som denne aftale vedroerer, maatte opdage mutationer (sports), er han forpligtet til at oplyse agenten derom. Sidstnaevnte eller en befuldmaegtiget kan komme for at bese mutationen i licenstagerens virksomhed samt undersoege den, uden dog at kunne faa indflydelse paa den fremtidige udnyttelse af den.Licenstageren kan som ophavsmand til denne mutation forbeholde sig ret til den plantenyhed, der er opstaaet derved, medmindre andet er fastslaaet ved en retsafgoerelse, jf. paragraf 12, stk. 2, i lov om beskyttelsesbreve. Saafremt licenstageren paataenker af afhaenge sin ret til mutation i henhold til stk. 1 og 2, eller meddele licens paa mutationen, har agenten optionsret.«(13)Tusindvis af aftaler svarende til den her omhandlede er indgaaet enten med Meilland eller med de andre store foraedlere af roser i Faellesskabet. Det er i denne oekonomiske sammenhaeng, denne aftale skal ses.(14)Meilland indgav den 27. april 1985, dvs. over ni maaneder efter den mundtlige hoering af 4. juli 1984, begaering om negativattest med hensyn til 1974-versionen af den standardaftale vedroerende »afskaarne blomster«, som R. Royon havde undertegnet (ny artikel XII vedroerende mutationer, og artikel VIII, benaevnt GARANTI, vedroerende forbud mod at anfaegte beskyttelsesbrevets gyldighed (se ovenfor).D. Anvendelse af artikel X i aftalen mellem URS-F (Richardier) og R. Royon i forbindelse med Pitica/Kyria(15)Rosen Baccara, for hvilken beskyttelsesperioden udloeb i 1974, efter at der var fremstillet 25 mio planter af den, distanceres nu af rosen Sonia, som med ca. 40 mio planter plantet i 15 lande, siden den blev frembragt i 1960, er blevet den stoerste salgssucces i verden, og som langt overgaar alle andre roser, ogsaa rosen Visa, der har leveret ca. 15 mio planter. I 1984 blev ca. 40 Selection Meilland-sorter udnyttet som »afskaarne blomster«. Foruden ovennaevnte sorter havde ti sorter leveret mellem en og fem mio planter i alt i hele deres udnyttelsesperiode, og de oevrige havde leveret under en mio, herunder Pitica/Kyria-sorten, der havde leveret ca. 500 000 planter. Disse sorter omfat-

tede, Pitica medregnet, seks naturlige mutationer, som tredjemand havde opdaget i sine egne anlaeg, og som gav i alt ca. fire mio planter til brug som »afskaarne blomster« i en halv snes lande.(16)I 1971 gjorde R. Royon opmaerksom paa opdagelsen af flere naturlige mutationer paa sorten Sonia i sit anlaeg »Les Roses du Capitou«, Antibes. Som anfoert i artikel X (se ovenfor) i den aftale, som han den 28. oktober 1971 havde indgaaet med Richardier, sendte Royon straks Meilland nogle podekviste, saaledes at sidstnaevnte kunne undersoege disse mutationer. Da Royon ikke ved udgangen af 1973 havde hoert naermere, indgav han for en sikkerheds skyld den 10. december 1973 en ansoegning om beskyttelsesbrev for en af disse mutationer under betegnelsen Pitica og gav Meilland meddelelse derom; ved skrivelse af 7. marts 1974 bekraeftede han sine interesser i denne nye sort. Meilland gav derefter meddelelse om, at selskabet agtede at goere sine rettigheder gaeldende, hvilket bl.a. fremgaar af selskabets skrivelse af 10. april 1974 til R. Royon:»Med hensyn til denne mutation, som De har omtalt som »RR7«, og som er blevet opdaget i Deres planter af sorten »Sweet Promise/Sonia Meilland«, der er omfattet af den licensaftale nr. 1442-2, som De den 28. oktober 1971 indgik med Universal Rose Sélection France (Francisque Richardier), kan vi gaa ind paa foelgende:1)

Saafremt vi vedtager en positiv beslutning, og senest den 31. marts 1975, vil der med hensyn til udnyttelse af den paagaeldende sort gaelde foelgende:De overdrager os det beskyttelsesbrev, som De allerede nu for en sikkerheds skyld har fundet det noedvendigt at ansoege om;vi betaler Dem hvert aar inden den 31. december 15 % af de bruttoafgifter, der opkraeves i hele udnyttelsesperioden for den paagaeldende sort i samtlige lande og territorier;alle udgifter til forsoeg, beskyttelse (bl.a. de udgifter, De allerede har afholdt) og distribution afholdes af os.2)

Saafremt vi vedtager en negativ beslutning senest den 31. marts 1975 med hensyn til udnyttelsen af den paagaeldende sort, giver vi afkald paa vore rettigheder til denne mutation.«(17)Dette blev indledningen til en periode med tovtraekkeri, hvor R. Royon gav udtryk for, at han ikke ville noejes med det af Meilland foreslaaede beloeb, og at han selv oenskede at sikre sig beskyttelsen og udnyttelsen af rosen Pitica i samtlige lande, hvor Meilland maatte give afkald paa sine rettigheder til den. Den 18. november 1974, dvs. mindre end en maaned foer udloebet af den etaarige frist at regne fra ansoegningen om beskyttelsesbrev af 10. december 1973 til at indlede beskyttelsesformaliteterne i de oevrige lande, meddelte Meilland formelt, at selskabet:

ville beskytte sorten i alle de lande, hvor det var muligt;i disse lande ville ansoege om beskyttelse dels for udnyttelsen som »afskaarne blomster«, dels for udnyttelsen »til havebrug«;ikke ville forhoeje det beloeb, der skulle betales til

R. Royon i henhold til underlicensaftalen af

28. oktober 1971, som aendret i 1974.Paa grundlag heraf blev der den 23. november 1974 indgaaet en aftale om overdragelse, hvis vigtigste bestemmelser var foelgende:a)

R. Royon overdrager ved et saerskilt dokument Meilland (i dette tilfaelde Universal Plants Sarl)

sin ansoegning nr. 00730 om beskyttelsesbrev i Frankrig vedroerende sorten Pitica, samt sine prioriterede rettigheder i de oevrige lande og generelt alle sine ophavsrettigheder;b)

Meilland refunderer R. Royon alle de udgifter, som sidstnaevnte har afholdt i forbindelse med beskyttelsen af Pitica, og soeger at opnaa beskyttelse i samtlige lande, hvor dette er muligt (bl.a. EF's medlemsstater, Spanien, USA, Sverige, Marokko, Ungarn) (artikel 2, 3, 4); de beskyttelsesbreve, som Meilland senere maatte give afkald paa, vil blive overdraget R. Royon uden vederlag (artikel 5); Meilland vil give Pitica en kommerciel betegnelse, der er beskyttet i samtlige lande som varemaerke, og som R. Royon frit kan benytte (artikel 6);

R. Royon vil til gengaeld for overdragelsen af alle sine rettigheder faa udbetalt et beloeb paa 15 % af de bruttoafgifter, foer rabatter, der betales af licenstagerne for Pitica (artikel 7); R. Royon kan fortsat frit producere afskaarne blomster af sorten Pitica i sit anlaeg »Les Roses du Capitou«, og de licenser paa formering, han allerede har meddelt blomstergartnere, vil blive bekraeftet; andre former for udnyttelse vil dog blive forbeholdt Meilland (artikel 8, 9, 10); Meilland forpligter sig til at sikre den stoerst mulige udbredelse af Pitica, men traeffer alene beslutninger om den kommercielle omsaetning; selskabet forpligter sig desuden til at udbyde denne sort til salg paa samme maade som de oevrige sorter, med hensyn til hvilke Universal Plants har eneret til produktion og salg (artikel 11, 12); Meilland forpligter sig til at foretage forsoeg med henblik paa udnyttelsen af Pitica »til havebrug«, at underrette R. Royon om resultaterne deraf og i givet fald at anvende denne aftales bestemmelser paa udnyttelsen »til havebrug« (artikel 13).(18)I juli 1977 erklaerede Meilland rosen Pitica uegnet til udnyttelse som plante »til havebrug« paa grundlag af de undersoegelser, der var foretaget af selskabet selv eller

af dets agenter eller licenstagere i Nederlandene, Forbundsrepublikken Tyskland, USA og Israel. I august 1977 blev beskyttelsesrettighederne til sorten i Ungarn og Marokko overdraget til R. Royon uden vederlag, og beskyttelsen i Sverige og Danmark blev slet og ret opgivet af mangel paa interesse. Den kommercielle omsaetning af sorten som »afskaarne blomster« blev paabegyndt i 1978, og paa dette tids-

punkt anvendtes maerket Kyria, der var blevet indregistreret paa internationalt plan i Meillands navn. Der var paa davaerende tidspunkt 50 000 planter af sorten Pitica/Kyria fordelt i tre lande; ved udgangen af 1980 var der tilsammen 265 000 planter i flere lande (i Frankrig, Japan, USA, Latinamerika og, omend i beskedent omfang, i Italien og Schweiz). De 500 000 planter, man var naaet op paa ved udgangen af 1984, var ensbetydende med en tyvendeplads sammenholdt med de oevrige tres Meillandsorter, som blev dyrket med henblik paa salg som afskaarne blomster. De oevrige mutationer, der er opdaget af tredjemand, er blevet produceret i henholdsvis fem (Privé), fire (Carinella) og tre (Carlita) lande, og har hver isaer givet mellem 500 000 og 1 000 000 planter, afhaengigt af saavel licenstagernes som kundernes interesse derfor. Gene-

relt er det meget vanskeligt at forudse, hvor mange og hvor betydelige faktorer der fremmer eller modvirker en sorts succes paa et marked, og de har ikke altid direkte relation til de beslutninger, foraedleren eller dennes agenter traeffer, eller de midler, de anvender. Desuden, og dette gaelder isaer Pitica, hvis lysrosa farve indgaar i samme farveskala som modersorten Sonia, der ligeledes er rosa, maa udnyttelsen af hver enkelt sort i en gruppe af sorter noedvendigvis opfylde de samme krav som udnyttelsen af gruppen som helhed.E. R. Royons klage og Meillands argumenter(19)R. Royon indgav den 28. januar 1980 en klage over artikel X i den aftale, som han den 28. oktober 1971 havde indgaaet med Richardier, idet han mente, at der var tale om en overtraedelse af EOEF-traktatens konkurrenceregler. Han finder, at denne bestemmelse har tvunget ham til at overdrage Meilland sine rettigheder til sorten Pitica ved aftalen af 23. november 1974, hvis principper og indhold, bl.a. med hensyn til det beloeb, han skulle have udbetalt, er blevet paatvunget ham, uden at det har vaeret muligt at droefte spoergsmaalet. Endvidere mener han at Meilland, til trods for selskabets verdensomspaendende produktions- og salgsnet, ikke har gjort, hvad der var muligt for at fremme afsaetningen af denne sort. Han mener, at den anfaegtede artikel X og dens generelle anvendelse paa samtlige underlicenstagere, der udnytter Selection Meilland-roserne, forhindrer disse i at etablere sig som internationale forhandlere af de nye roser, de opdager, og at der i denne forbindelse anvendes betingelser, der begraenser konkurrencen inden for faellesmarkedet som omhandlet i artikel 85, stk. 1.

Den procedure, der som foelge af naevnte klage blev indledt den 9. december 1983, blev af Kommissionen

udvidet til at omfatte den bestemmelse der var fastsat i URS-F Richardiers standardlicensaftale (jf. nr. 10,

1 in fine: artikel VIII, benaevnt GARANTI), og som forbyder underlicenstageren at anfaegte gyldigheden af de beskyttelsesbreve, der er udstedt til Meilland.(20)Meilland fremsatte foelgende hovedargumenter til sit forsvar:a)

Artikel X, som klagen vedroerer, er ikke blevet anvendt over for R. Royon, da det var i sin egenskab af direktoer hos Meilland indtil februar maaned 1972, at han overdrog sin arbejdsgiver de mutationer af Sonia, han havde opdaget i 1971. Af samme grund kunne han ikke frit udoeve erhvervet som foraedler paa det paagaeldende tidspunkt. Endelig havde han selv handlet uden for rammerne af den paaklagede aftale, idet han for det foerste, den 10. december 1973, indgav en ansoegning om beskyttelsesbrev for en sort, som Meilland ikke havde godkendt, og for det andet ikke udtrykkeligt gjorde aftalens artikel X gaeldende under de efterfoelgende forhandlinger. Meilland har i oevrigt aldrig gjort artikel X gaeldende over for sine licenstagere eller underlicenstagere; desuden har det siden 1974 ved aftalernes nye artikel XII vaeret anerkendt, at den, der har opdaget mutationerne, har rettighederne dertil, og at Meilland blot har forkoebsret, hvilket selskabet anser for fuldstaendig berettiget. Meilland mener i denne forbindelse, at spoergsmaalet om udstedelse af et beskyttelsesbrev for en mutation, der der opstaaet paa en plante af en modersort, som i forvejen er beskyttet i den oprindelige foraedlers navn, er fundamentalt forskelligt fra spoergsmaalet om udstedelse af et patent paa forbedring af en beskyttet industriel opfindelse; forbedringspatentet ville nemlig forudsaette anvendelse af basispatentet, hvilket i sig selv indebaerer en »skabende indsats«, og der er slet ikke tale om en saadan indsats i forbindelse med en tilfaeldig opdagelse af en mutation. I det foreliggende tilfaelde ville der ikke vaere nogen grund til at give

R. Royon nogen form for forbedringspatent; for det foerste ligger »mutationsevnen« nemlig i forvejen i modersortens genetiske egenskaber, som udelukkende kan tilskrives den person, der har frembragt denne; for det andet er den kvist, som er det konkrete resultat af en roses naturlige mutation, idet rosen er en art med ukoennet formering, i sig selv en plantenyhed, der opfylder betingelserne for retsbeskyttelse, fordi dens egenskaber er naturbestemte og saaledes opfylder de lovfaestede krav med hensyn til saerlige kendetegn, ensartethed og stabilitet, uden at de paa nogen maade kan tilskrives den person, der har opdaget mutationen.Meilland mener heller ikke, at spoergsmaalet om rettighederne til mutationen er udtrykkeligt omhandlet i naevnte franske lov vedroerende beskyttelse af plantenyheder, og selskabet anser det for normalt, at parterne i en licensaftale om plantenyheder selv afgoer dette spoergsmaal efter

faelles overenskomst, naar det ikke er fastsat ved lov. Generelt mener Meilland, at selskabet inden for de krav, koncernens forvaltning stiller, havde gjort den samme indsats for at fremme afsaetningen af sorten Pitica som for at fremme afsaetningen af de oevrige sorter, ogsaa selv om man ved foerste undersoegelse i 1971 i virkeligheden havde overset den nye sorts vaesentlige egenskaber. Under alle omstaendigheder har den licenstager, der opdager en mutation, sjaeldent raad eller lyst til at paabegynde en udnyttelse af mutationen, og vil normalt langt foretraekke, eventuelt oejeblikkeligt, at overdrage den til Meilland, i det mindste for at kunne

drage fordel af selskabets verdensomspaendende

salgsnet.b)

Hvad angaar bestemmelsen om, at licenstageren ikke maa anfaegte gyldigheden af de beskyttelsesbreve, som Meilland har faaet udstedt, bemaerker Meilland, at ingen er tvunget til at indgaa aftale; naar der foerst er indgaaet en aftale, skal alle dens bestemmelser derimod overholdes af parterne i god tro, saafremt disse frit har givet deres samtykke; en licenstager maa ikke baade kunne soege at opnaa

de forventede fordele af en licens paa en ophavsret

og samtidig forbeholde sig muligheden af at anfaegte denne ret som saadan. For det foerste vil en

licenstager isaer naar der er tale om en person som

R. Royon, der tidligere har vaeret ansat og derfor kender saavel koncernen som dens produkter og metoder indefra gennem en licensaftale vaere i besiddelse af oplysninger, der i saerlig grad saetter ham i stand til at skabe eller udnytte situationer, som giver anledning til at anfaegte de paagaeldende dokumenter. For det andet ville ophaevelsen af denne bestemmelse generelt vaere en beloenning til en daarlig betaler, der saaledes lovligt kunne fortsaette med at udnytte licensen, og samtidig undlade at betale afgifterne, alene af den grund, at han anfaegter beskyttelsesbrevets gyldighed og dette ville paa en vis maade ske med stoette fra domstolene. Endelig vil det i praksis blive umuligt at indgaa forlig i forbindelse med sagsanlaeg for efterligning, da disse i de fleste tilfaelde er baseret paa efterlignerens forpligtelse til at traekke sin anmodning om, at sagsoegerens dokumenter erklaeres ugyldige, tilbage, hvilket naturligvis indebaerer, at han ikke mere vil indgive en saadan anmodning.Paa laengere sigt vil alt hvad der fratager licensgiveren ovennaevnte positive virkninger af denne bestemmelse, uvaegerligt mindske anvendelsen af en aaben licenspolitik som den af Meilland anvendte. De makrooekonomiske fordele, der er forbundet med en saadan politik, ogsaa paa det konkurrencemaessige plan, ville herved forsvinde.c)

Meillands anmeldelse af 27. april 1985 indeholder ingen nye elementer med hensyn til sagens realitet i forhold til de argumenter og oplysninger, der allerede var blevet fremsat under proceduren og navnlig under den mundtlige hoering den 4. juli 1984.

II. RETLIG VURDERINGA. Artikel 85, stk. 1(21)I traktatens artikel 85, stk. 1, er det fastsat, at alle aftaler mellem virksomheder og alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrence inden for faellesmarkedet, er uforenelige med faellesmarkedet og er forbudt.(22)De beroerte parter er virksomheder efter artikel 85, idet de paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder udoevede deres hovedvirksomhed inden for sektoren for prydblomster, og de paagaeldende aftaler er aftaler mellem virksomheder i denne artikels forstand.(23)Foelgende to bestemmelser i disse aftaler har til formaal og til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet:a)

Artikel X i den her omhandlede aftale, som URS-F (Richardier) og underlicenstageren R. Royon indgik den 28. oktober 1971, og hvorved sidstnaevnte forpligtedes til at overdrage Meilland de mutationer, han maatte opdage paa sine rosenplanter af sorten Sonia, hvorpaa han havde faaet licens:denne bestemmelse har en konkurrencebegraensende karakter, idet den forpligter licens-

tageren til helt at give afkald paa de rettigheder til opdagelsen, som han kunne paaberaabe sig i henhold til naevnte franske lov. Aftalen, som fratager R. Royon alle rettigheder til plantenyheder og henviser ham til blot at oppebaere en afgift, har til foelge fuldstaendigt at hindre licenstageren i potentielt at udbyde mutationen nationalt saavel som i andre medlemsstater. Denne bestemmelses restriktive karakter blev ikke paavirket vaesentligt af de aendringer, der blev foretaget i de paagaeldende standardaftaler i 1974 (ny artikel XII), og hvorved Meillands frist til at kraeve denne forpligtelse overholdt af samtlige licenstagere eller underlicenstagere blev begraenset til tre aar. I det foreliggende tilfaelde blev der i Meillands skrivelse af 10. april 1974 til R. Royon udtrykkeligt henvist til foerstnaevntes ret til mutationen Pitica, som fremkom i 1971, og det var saaledes i henhold til denne tidligere aftalemaessige forpligtelse, at der den 28. oktober 1971 blev indgaaet en aftale mellem Universal Plant Sarl og R. Royon med

det formaal at fastsaette de naermere betingel-

ser for R. Royons overdragelse af sine rettigheder.De af Meilland fremfoerte argumenter for, at

R. Royon slet ikke havde nogen ejendomsret til mutationen paa modersorten Sonia, er ikke holdbare. For det foerste skal alle de mutationer, der maatte vaere opdaget i R. Royons drivhuse som led i udnyttelsen i henhold til den produktions- og salgslicens, som han havde faaet af Richardier, betragtes som vaerende uden forbindelse med det administrative arbejde, han udfoerte i Meilland-koncernen. Ved den licensaftale, som denne procedure vedroerer, bekraeftes det, at R. Royon, til trods for sin stilling som direktoer i Meilland-koncernen, sideloebende hermed samt med Meillands samtykke selvstaendigt drev sin virksomhed »Les Roses du Capitou«, hvilket heller ikke benaegtes af parterne. Den omstaendighed, som i oevrigt er blevet fremfoert af Meilland, at rosen er en art med ukoennet formering, og at dens mutationer er naturbestemte med hensyn til de homogene og stabile egenskaber, der kraeves, for at der kan opnaas retsbeskyttelse, udelukker i sig selv, at R. Royon skulle have udfoert foraedlingsarbejde, som ikke var foreneligt med hans forpligtelser over for sin davaerende arbejdsgiver. For det andet indebaerer det forhold, at der i lovens forstand var tale om en »plantenyhed« (sorten Pitica), i sig selv en skabende aktivitet, der er kommet til udtryk i denne plantenyhed, hvis eksistens og egenskaber ikke kan bestrides. Selv om der eventuelt ikke var tale om en »skabende indsats«, som fremfoert af Meilland, er det forhold, at den skabende aktivitet er ufrivillig eller uventet, ikke i sig selv tilstraekkeligt til at bevirke, at der ikke kan udstedes et beskyttelsesbrev. Det skal i denne forbindelse bemaerkes, at saavel den franske lov (navnlig naevnte artikel 1, stk. 1) som de oevrige medlemsstaters love og endelig UPOV-konventionen (se ovenfor), der danner grundlag for de enkelte landes lovgivning paa dette omraade, udtrykkeligt foreskriver, at der kan udstedes et beskyttelsesbrev saavel for en plantenyhed, man har opdaget, som for en plantenyhed, der er frembragt ved foraedling. Desuden skyldtes R. Royons evne til korrekt at paavise en naturlig mutation og dennes egenskaber, i hvert fald indirekte, en forudgaaende skabende indsats, og dette fremgaar klart af, at Meillands oprindelige undersoegelse af samme mutation med negativt resultat i virkeligheden viste sig at vaere ukorrekt.b)

Licenstagerens forpligtelse i henhold til samme aftales artikel VIII, benaevnt GARANTI, til ikke at anfaegte gyldigheden af beskyttelsesbrevene vedroerende den sort, hvorpaa der er meddelt licens:

Denne bestemmelse er konkurrencebegraensende, fordi licenstageren herved fratages muligheden for gennem et annuallationssoegmaal at fjerne en hindring for sin erhvervsmaessige virksomhed, hvilken mulighed er aaben for enhver tredjemand. Begraensningen er af vaesentlig omfang paa trods af de undersoegelser og officielle afproevninger, der foretages, foer der udstedes et beskyttelsesbrev for en plantenyhed. Ved disse undersoegelser kan det nemlig ikke helt sikres, at en rettighed ikke tildeles uretsmaessigt, ligesom undersoegelserne ikke indebaerer, at virksomheder paa forhaand skal give afkald paa enhver indsigelse eller ethvert soegsmaal for efterligning, som de maatte have interesse i. Selv naar en licenstager kun kan anfaegte et ophavsretsbevis paa grundlag af de oplysninger, han har modtaget af licensgiveren, vil det generelt vaere i offentlighedens interesse, at den frie konkurrence bestaar, og at en eneret, der er tildelt uretsmaessigt, eventuelt erklaeres ugyldig; dette overstiger ethvert hensyn til de priviligerede forbindelser mellem parterne i en licensaftale.(24)De begraensninger, som disse to bestemmelser indebaerer, er af maerkbar karakter.a)

De har maerkbar indvirkning paa EF-markedet for de paagaeldende produkter, idet de saakaldte Selection Meilland-sorter har stor kvantitativ og kvalitativ betydning paa dette marked, isaer da en enkelt sort, eventuelt en mutation opdaget af en licenstager, kan faa en vaesentlig endog dominerende stilling paa faellesmarkedet og maaske paa verdensmarkedet. I overensstemmelse med EF-domstolens retspraksis, isaer Domstolens dom af 12. december 1967 i sag 23/67, Brasserie de Haecht (1), foelger den maerkbare karakter af de paagaeldende konkurrencebegraensninger endvidere af den kumulative virkning, som den samtidige eksistens i Frankrig og i de andre medlemsstater af tusindvis af ligelydende aftaler har. Efter disse aftaler er licenstageren og underlicenstagere forpligtede til at overdrage licensgiver de mutationer, de maatte opdage, og til ikke at anfaegte gyldigheden af de beskyttelsesbreve, paa hvilke de har faaet licens. Dette bevirker, at disse begraensninger som helhed faar en endnu stoerre oekonomisk betydning. Begraensningerne medfoerer, at licensgiveren alene kommer til at raade over alle de sorter, der opdages af hundredvis af licenstagere.b)

Disse begraensninger paavirker ligeledes handelen mellem medlemsstater maerkbart, isaer paa grund af den ovenfor naevnte kumulative virkning. For det foerste gaelder R. Royons forpligtelse til ikke at

anfaegte gyldigheden af de beskyttelsesbreve, paa

hvilke han har faaet licens, for alle licenstagere og underlicenstagere i hele Faellesskabet. Den gaelder ogsaa for Meillands rettigheder i de andre medlemsstater og styrker derved Meillands konkurrencemaessige stilling paa hele faellesmarkedet. For det andet gaelder R. Royons forpligtelse til at give afkald paa alle sine eventuelle rettigheder til mutationerne for alle licenstagere og underlicenstagere i Faellesskabet, med undtagelse af Tyskland. For-

pligtelsen omfatter tillige R. Royons rettigheder i saavel Frankrig som de oevrige medlemsstater og forhindrer R. Royon, og generelt set alle Meillands licenstagere, i paa internationalt plan at udbyde denne slags plantenyheder i hele verden og isaer i hele Faellesskabet.(25)

Betingelserne for anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 1, er derfor opfyldt.B. Artikel 85, stk. 3(26)I henhold til artikel 85, stk. 3, kan bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, erklaeres uanvendelige paa enhver aftale, som bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller oekonomiske udvikling, samtidig med at den sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved, og uden at der:apaalaegges de paagaeldende virksomheder begraensninger, som ikke er noedvendige for at naa disse maal;bgives disse virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer.(27)Med hensyn til licenstagerens forpligtelse til helt at give afkald paa sine eventuelle rettigheder til fremtidige mutationer, maa foelgende bemaerkes:i det foreliggende tilfaelde vedroerte denne forpligtelse ikke R. Royons produktion, formering eller salg af sorten Sonia, som han havde faaet licens paa, eller de afskaarne blomster, der er det endelige produkt. Den var tvaertimod helt uden relation til de egentlige betingelser for produktion eller salg af dette produkt og havde hverken til formaal eller til foelge, heller ikke indirekte, at fremme den tekniske eller oekonomiske udvikling.den eneste forbindelse, der i denne sag kan fastslaas mellem licenstagerens ovennaevnte forpligtelse og produktionen, distributionen eller fremme af den tekniske eller oekonomiske udvikling, er en nega-

tiv forbindelse i den forstand, at den anfaegtede bestemmelse ganske enkelt havde til foelge paa forhaand at fratage R. Royon den nye sort Pitica, som han kunne have soegt at forbedre. Ved helt at fjerne denne mulighed har bestemmelsen kun til foelge at mindske licenstagerens interesse for de mutationers egenskaber, som han maatte iagttage;det kan heller ikke fastslaas, at den i artikel 85,

stk. 3, omhandlede forbedring af produktionen eller fordelingen af varerne automatisk vil vaere sikret, da den naevnte forpligtelse medfoerer, at ansvaret for ethvert initiativ med hensyn til produktion og salg af den nye sort Pitica overdrages Meilland-koncernen, der i saa henseende disponerer over flere midler end licenstageren R. Royon. Udnyttelsen af saavel den modersort, der er meddelt licens paa, som dens mutation skal nemlig indgaa som led i Meillands samlede forvaltning af alle selskabets sorter og skal saaledes tilpasses efter de generelle forvaltningsmaessige krav. Mutationen behandles derfor ikke med den saerlige omhu, som R. Royon kunne have sikret den, idet han kunne have koncentreret alle sine midler, sit arbejde og sit indgaaende kendskab til verdensmarkedet om at naa frem til et godt resultat. Denne vurdering styrkes af, at der til trods for R. Royons ihaerdighed gik fem aar (1971 1976), fra den nye sort Pitica blev opdaget, indtil Meilland paabegyndte den kommercielle omsaetning deraf.Der er saaledes ikke tale om en forpligtelse, der kan opfylde foerste betingelse i artikel 85, stk. 3, hvilket i sig selv udelukker, at forbrugerne opnaar en fordel herved, som omhandlet i denne artikel. Endelig var denne forpligtelse ikke noedvendig for en tilfredsstillende udnyttelse af sorten Sonia, som han havde faaet licens paa.(28)Hvad angaar licenstagerens forpligtelse til ikke at anfaegte gyldigheden af de beskyttelsesbreve, paa hvilke han har faaet licens, skal foelgende bemaerkes:forpligtelsen til ikke at anfaegte en foraedlerret forhindrer licenstageren og enhver tredjemand, der maatte vaere interesseret i at udnytte den samme sort paa licens, i at handle frit med hensyn til beskrivelser og krav vedroerende denne sort, hvilket udgoer en hindring for den tekniske udvikling;hvis det antages, at Meilland uretmaessigt havde faaet tildelt en foraedlerret, ville selskabets licenstager ikke desto mindre vaere forpligtet til at betale afgifter eller at koebe rosenplanterne for at udnytte den paagaeldende sort, og ville saaledes heller ikke frit kunne saelge denne, hvor han oenskede det, bl.a. i andre lande, hvor den ikke var beskyttet.

Der er saaledes heller ikke i dette tilfaelde tale om en forpligtelse, der kan opfylde foerste betingelse i arti-

kel 85, stk. 3, hvilket i sig selv udelukker, at forbrugerne opnaar en rimelig andel af fordelen herved; det er derfor unoedvendigt at foretage en undersoegelse med hensyn til de sidste to betingelser i denne artikel.(29)Af ovenstaaende aarsager opfylder den paagaeldende aftale ikke samtlige betingelser for at kunne fritages i henhold til artikel 85, stk. 3. Det er derfor ikke noedvendigt at undersoege, hverken om den sene anmeldelse den 27. april 1985 ville kunne daekke den omhandlede aftale, som udloeb i 1983, eller om aftalen hoerer til en af de kategorier af aftaler, som efter arti-

kel 4, stk. 2, i forordning nr. 17 ikke behoever at blive anmeldt.III. ARTIKEL 3 I FORORDNING NR. 17(30)Konstaterer Kommissionen, at der foreligger en overtraedelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 eller artikel 86, kan den i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 paalaegge de deltagende virksomheder at bringe de konstaterede overtraedelser til ophoer. I det foreliggende tilfaelde er der ingen grund til at paalaegge parterne at bringe de konstaterede overtraedelser til ophoer, eftersom den paagaeldende aftale, som R. Royon havde indgaaet med Richardier den 28. oktober 1971, blev ophaevet, da foerstnaevnte indstillede sine aktiviteter og solgte sine anlaeg »Les Roses du Capitou« i 1983.Der er dog grund til at paavise overtraedelser, der tidligere er blevet begaaet, ligesom det er noedvendigt over for offentligheden at klarlaegge Kommissionens holdning, isaer efter artikel 85, stk. 3, med hensyn til de to omhandlede konkurrencebegraensninger. Desuden har den part, der indgav klagen, en indlysende interesse deri VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Foelgende bestemmelser i den licensaftale, som URS-F (Richardier) og R. Royon indgik den 28. oktober 1971 om udnyttelse af rosensorten Sonia Meilland (aftale vedroerende »afskaarne blomster«), og som blev aendret i 1974, indebar overtraedelser af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1:

1Den forpligtelse, der efter artikel X paahvilede licenstageren R. Royon til at overdrage Meilland alle de mutationer, han maatte opdage paa rosenplanter af den sort, hvorpaa der var meddelt licens, saaledes at Meilland fortsat havde ejendomsretten dertil og ensidigt kunne traeffe afgoerelse om deres kommercielle udnyttelse.2Den forpligtelse, der i denne forbindelse blev paalagt licenstageren ved aendringen af 1974 (ny artikel XII), og som sikrede foraedleren Meilland en frist paa tre aar at regne fra det tidspunkt, hvor licenstageren overdrog mutationen til ensidigt at traeffe afgoerelse om den kommercielle udnyttelse af denne.3Den forpligtelse, der i henhold til 1974-udgaven af aftalen (ny artikel VIII, benaevnt GARANTI) paahvilede licenstageren til ikke at anfaegte gyldigheden af ansoegninger om beskyttelsesbreve eller af de beskyttelsesbreve, som han fik licens paa.

Artikel 2

Anmodningen om fritagelse i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, for de i artikel 1 omhandlede bestemmelser afslaas.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til:1SNC Meilland & Cie, 134 Bld. Francis Meilland, F-06600 Antibes.2Universal Plant Sarl, 134 Bld. Francis Meilland, F-06600 Antibes.3Universal Rose Sélection-France (M. et Mme Francisque Richardier), F-69160 Tassin-la-Demi-Lune.4M. René Royon, 128 les Bois de Font Merle, F-06250 Mougins.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 13. december 1985.Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(1) Sml. 1965-1968, s. 421.