KOMMISSIONENS BESLUTNING af 17. juli 1996 om støtte i henhold til regionallov nr. 25/93 for regionen Sicilien (Kun den italienske udgave er autentisk) (97/106/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1363/95 (2), særlig artikel 31,

efter, i overensstemmelse med artikel 93, stk. 2, at have givet de berørte parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger (3), og

ud fra følgende betragtninger:

I

Ved skrivelse af 25. oktober 1993 underrettede Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union i medfør af traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen om regionallov nr. 25 af 1. september 1993 (i det følgende benævnt »lov nr. 25/93«). Da denne lov er blevet vedtaget, uden at Kommissionen har kunnet udtale sig om foreneligheden med fællesmarkedet af den støtte, der er fastsat ved loven, blev denne støtte optaget i registret over ikke-anmeldt støtte.

Som svar på Kommissionens anmodning af 5. januar og 28. juli 1994 fremlagde de italienske myndigheder ved skrivelse af 3. maj og 19. september 1994 supplerende oplysninger om de foranstaltninger vedrørende landbrug og skovbrug, der er fastsat ved nævnte lov.

Ved skrivelse af 31. juli 1995 meddelte Kommissionen Italien sin beslutning om at indlede proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til den støtte, der er fastsat i:

- artikel 44 i lov nr. 25/93

- artikel 50 i lov nr. 25/93 og artikel 21, stk. 1a, i regionallov nr. 32 af 23. maj 1991 (i det følgende benævnt »lov nr. 32/91«)

- artikel 84, stk. 4 og 5, i lov nr. 25/93 for så vidt angår støtte ydet til ikke-ugunstigt stillede områder, og

- artikel 85, 86, 88, 90, 96, 103 og 105 i lov nr. 25/93.

Ved denne skrivelse gav Kommissionen den italienske regering en frist til at fremsætte sine bemærkninger hertil; ved offentliggørelse af samme skrivelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende gav den ligeledes andre interesserede og de øvrige medlemsstater en frist til at fremsætte deres bemærkninger.

Italien fremsendte sine bemærkninger ved skrivelse af 5. oktober 1995. Der blev ligeledes fremsat bemærkninger på møder afholdt den 10. oktober 1995 og 22. januar 1996.

Ingen andre berørte parter har fremsat bemærkninger.

Denne beslutning vedrører hverken støtte, der er omhandlet i artikel 88 i den pågældende regionallov (omstrukturering af virksomheden Sanderson Agrumaria Meridionale Spa), eller støtte til omstrukturering af virksomheden Siciliana Zootecnica Spa. Denne støtte vil blive behandlet i en særskilt beslutning.

II

Artikel 44 i lov nr. 25/93

I henhold til artikel 44 i regionallov nr. 25/93 kan der ydes lån med nedsat rente til gældssanering i kriseramte frugt- og grøntsagsvirksomheder med mindre end 20 ansatte. Regionen yder mellemlange/langfristede lån (højst ti år) med en rentegodtgørelse på 7 %. Kommissionen finder, at denne støtte ikke opfylder Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (i det følgende benævnt »rammebestemmelser for kriseramte virksomheder«) (4). Da der er tale om en støtte, der hverken medvirker til at skabe udvikling inden for sektoren eller den berørte region, er det ikke muligt at indrømme undtagelser fra disse kriterier.

Italien har ikke fremsat bemærkninger, der viser, at de betingelser, som er fastsat i de nævnte rammebestemmelser, er opfyldt i det pågældende tilfælde. Kommissionen henholder sig her til de argumenter, der er anført i forbindelse med indledning af procedure efter traktatens artikel 93, stk. 2.

Artikel 50 i lov nr. 25/93

Denne artikel åbner mulighed for, at der med de i artikel 21, stk. 1, i regionallov nr. 32/91 angivne formål kan afholdes en udgift på 18 mia. lire for perioden 1993-1995. Artikel 21, stk. 1, i regionallov nr. 32/91 hjemler støtte til sanering af kooperativer eller foreninger heraf i form af et lån med nedsat rentesats (4 %) til dækning af indtil 75 % af omkostningerne ved gennemførelsen af en finansiel omstruktureringsplan for de støttemodtagende virksomheder. Lånene, der skal tilbagebetales over 15 år, kan vedrøre passiver af enhver art.

Kommissionen havde ved beslutning af 14. december 1992 (i det følgende benævnt »1992-beslutningen«) godkendt denne støtte for perioden 1991-1993, eftersom de italienske myndigheder havde angivet, at de pågældende foranstaltninger havde til formål at afhjælpe skader forårsaget af tørken i årene 1987-1990, og fordi de italienske myndigheder forpligtede sig til at opfylde de af Kommissionen anvendte fællesskabskriterier for statsstøtte til afhjælpning af skader forårsaget af ekstraordinære klimatiske forhold.

Den bestemmelse, der vedrører refinansiering af de nævnte foranstaltninger for perioden 1993-1995 (artikel 50 i regionallov nr. 25/93), fastsætter ingen sammenhæng mellem de refinansierede foranstaltninger og de ekstraordinære klimatiske forhold, der i henhold til traktatens artikel 92, stk. 2, litra b), kan betragtes som naturkatastrofer. Støtteforanstaltningen udgør derfor, som den fremgår af de gældende lovbestemmelser, en saneringsstøtte og må derfor vurderes på baggrund af de kriterier, som Kommissionen anvender ved behandlingen af denne form for støtte i henhold til traktatens artikel 92, 93 og 94. Eftersom Kommissionen ikke har sikkerhed for overholdelsen af disse betingelser, har den besluttet at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2.

I skrivelse af 5. oktober 1995 gjorde Italien som svar på indledningen af proceduren følgende gældende:

- Bestemmelsen i artikel 21 i lov nr. 32/91 blev først virksom i 1993 (efter Kommissionens beslutning og vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser). Hovedparten af det beløb, der var bevilget til gennemførelse af foranstaltningen for perioden 1991-1993, anvendtes derfor ikke og kunne efterfølgende ikke anvendes. Den her behandlede foranstaltning (refinansiering af foranstaltningerne i henhold til artikel 21 i lov nr. 32/91) har til formål at supplere den intervention, som er fastsat i den tekst, der godkendtes ved 1992-beslutningen, samt at gøre det muligt at udbetale støtte til allerede udvalgte modtagere på grundlag af betingelserne i nævnte beslutning.

- Italien meddelte i samme skrivelse Kommissionen, at det beløb, der var afsat til refinansieringsforanstaltningen, var skåret ned til 6,5 mia. lire (3 mia. for 1995 og 3,5 mia. for 1996).

For så vidt angår realiteten bestrider Italien ikke Kommissionens vurdering i forbindelse med indledningen af procedure, nemlig at foranstaltningen, således som det er fastsat i artikel 21 i regionallov nr. 32/91, går ud på støtte til sanering af kriseramte kooperativer og derfor bør vurderes efter de kriterier, der anvendes på denne type støtte (dvs. enten på grundlag af de betingelser, der er fastsat i Fællesskabets rammebestemmelser for kriseramte virksomheder, eller de kriterier, der i praksis anvendes af Kommissionen i forbindelse med støtte til sanering af landbrugsbedrifter). Den italienske regerings skrivelse indeholder ingen dokumentation for, at disse kriterier er opfyldt.

Kommissionen mener, at den vurdering, den foretog ved indledningen af procedure, stadig er fuldt ud gyldig. Refinansieringen af den foranstaltning, der er fastsat i artikel 21 i regionallov nr. 32/91, må derfor betragtes som uforenelig med fællesmarkedet.

De helt generelle vendinger, der er anvendt ved formuleringen af de grundlæggende bestemmelser (artikel 21, stk. 1 og 1a, i lov nr. 32/91), fører til den konklusion, at al refinansiering af denne støtte er uforenelig med fællesmarkedet - når der er tale om støtte, der går ud over de grænser, der er fastsat i 1992-beslutningen, hvorved finansieringen af den pågældende støtte i årene 1991 til 1993 blev godkendt i betragtning af den alvorlige situation på Sicilien som følge af tørken de foregående år og i mangel af specifikke betingelser, der gør det muligt at fastslå, om støtten ydes under overholdelse af kriterierne for støtte til kriseramte virksomheder.

Italien understreger endvidere, at formålet med refinansieringsforanstaltningen ikke var at forlænge den ordning, der er omhandlet i artikel i 21, men blot at efterkomme ansøgningerne fra potentielle støttemodtagere, som, på grund af den forsinkede anvendelse og uanset overholdelsen af betingelserne i beslutningen af 1992, ikke havde modtaget støtte.

I betragtning af det ovenfor anførte må den foranstaltning, der er fastsat i artikel 21, stk. 1 og 1a, betragtes som uforenelig med fællesmarkedet, og den skal derfor ophæves.

Da støtten blev godkendt under hensyn til de usædvanlige omstændigheder og på visse betingelser for en bestemt periode (1991-1993), og da foranstaltningen af tekniske årsager ikke kunne gennemføres fuldt ud, forekommer det berettiget at godkende en refinansiering af foranstaltningen, der er begrænset til, hvad der er strengt nødvendigt for, at foranstaltningen kan iværksættes under overholdelse af betingelserne i 1992-beslutningen vedrørende de foranstaltninger, der er fastsat i artikel 21 i lov nr. 32/91.

Da der udelukkende er tale om at sikre en operationel fortsættelse af projekter, der allerede var behandlet en gang af den regionale administration, bør finansieringen begrænses til de programmer, som nævnte administration konstaterede var i overensstemmelse med kriterierne i 1992-beslutningen inden 31. december 1993 (den frist, der er fastsat i nævnte beslutning, hvormed støtten i henhold til artikel 21 i lov nr. 32/91 godkendtes).

Da denne refinansiering, ligeledes ifølge den italienske regering, ikke kan betragtes som en videreførelse af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 21 i lov nr. 32/91, er det nødvendigt at begrænse den periode, hvori der kan foretages udbetalinger. I betragtning af, at den italienske finansieringsplan vedrører 1995 og 1996, bør fristen for udbetalinger fastsættes til 31. december 1996.

Artikel 84, stk. 4 og 5, i lov nr. 25/93

Ved artikel 84, stk. 4 og 5, er det fastsat, at støtte i henhold til regionallov nr. 13 af 25. marts 1986 (i det følgende benævnt »lov nr. 13/86«), forhøjet med 10 %, kan ydes med henblik på tilpasning af de zootekniske bedrifters strukturer til de hygiejne- og sundhedskrav, der er fastsat i de nationale bestemmelser og EF-bestemmelserne herom. Den ydede fordel svarer til den investeringsstøtte, som er omhandlet i artikel 12, stk. 5, i Rådets forordning (EØF) nr. 2328/91 af 15. juli 1991 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet (5), senest ændret ved forordning (EØF) nr. 2387/95 (6); ifølge de foreliggende oplysninger er støtteintensiteten på 65 % og kan forhøjes til 70 % af de støtteberettigede udgifter i de ugunstigt stillede områder, som defineret i Rådets direktiv 75/268/EØF af 28. april 1975 om landbrug i bjergområder og i visse ugunstigt stillede områder (7), senest ændret ved direktiv 82/786/EØF (8).

Den maksimale grænse for støtte er ifølge Kommissionens kriterier for investering i den primære produktion på 75 % i de ugunstigt stillede områder, som defineret i ovennævnte direktiv, og 35 % i andre områder. Den pågældende regionale foranstaltning overholder ikke den maksimale støtteintensitet, for så vidt angår støtte til ikke-ugunstigt stillede områder.

Italien gør følgende gældende:

- Til brug ved sin behandling af den støtte til investering i landbrugsbedrifter, der skal vurderes efter traktatens artikel 92 og 93, har Kommissionen fastsat en maksimal støtteintensitet i forhold til investeringsomkostningerne på henholdsvis 35 % og 75 % (i de ugunstigt stillede områder). Ifølge den italienske regering burde det være muligt at modulere disse støtteintensiteter, således at der opnås en sammenhæng med de støttesatser, der anvendes ved investeringer, der godkendes og medfinansieres af Kommissionen efter forordning (EØF) nr. 2328/91. En streng begrænsning af den pågældende støtteintensitet til 35 % uden for de ugunstigt stillede områder medfører ifølge de italienske myndigheder en forskelsbehandling af investeringsstøtte, der behandles af Kommissionen efter traktatens artikel 92 og 93 som følge af henvisningen i artikel 12, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 2328/91, og investeringsstøtte, der godkendes af Kommissionen efter artikel 30 i nævnte forordning.

- I medfør af artikel 30 i den pågældende EF-forordning har Kommissionen således for Sicilien godkendt en forhøjelse på 10 % af den intensitet, der er fastsat i artikel 7 i samme forordning (i kraft af denne undtagelse er den maksimale støtteintensitet i regionen for investeringsstøtte uden for ugunstigt stillede områder på 45 %).

- Kommissionen burde derfor tage hensyn til denne undtagelse og ligeledes tillade en højere støtteintensitet i forbindelse med behandling af investeringsstøttesager efter traktatens artikel 92 og 93.

- I medfør af artikel 92 og 93 godkendte Kommissionen endvidere støtte i henhold til artikel 4 i lov nr. 13/86 (støtte, der er omfattet af artikel 12, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2328/91), for hvilken støtteintensiteten er fastsat til 55 % (60 % i ugunstigt stillede områder).

Denne sidste henvisning er ikke relevant i det foreliggende tilfælde, idet det retlige grundlag for anvendelse af artikel 92, 93 og 94 på støtten ikke er artikel 12, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2328/91 (som henviser til artikel 92, 93 og 94, hvad angår vurdering af støtte til den del af investeringerne, der er omfattet af denne artikel, og som overstiger de grænser, der er fastsat i artikel 7, stk. 2, i forordningen), men derimod artikel 12, stk. 5, i samme forordning.

Med hensyn til det synspunkt, at Kommissionen bør sikre, at der er sammenhæng mellem de godkendte støttesatser i forbindelse med EF-medfinansieringen i henhold til forordning (EØF) nr. 2328/91 og satserne for den støtte, der er omhandlet i artikel 12, stk. 5, i nævnte forordning, bør den italienske regerings ræsonnement godtages, og der bør derfor tages hensyn til den undtagelse, der blev godkendt for den pågældende region ved Kommissionens beslutning af 23. november 1994 (i det følgende benævnt »1994-beslutningen«).

Ved denne beslutning og som undtagelse fra den maksimale støtteintensitet, der er fastsat i artikel 7, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 2328/91, forhøjedes de tilladte investeringsstøttesatser for Sicilien med 10 % frem til 31. december 1997. Indtil denne dato er den højeste tilladte støttesats i ikke ugunstigt stillede områder forhøjet fra 35 % til 45 %.

For at sikre, at der er sammenhæng mellem de grænser, der gælder for investeringsstøtte, som nyder godt af EF-medfinansiering i henhold til forordning (EØF) nr. 2328/91, og de grænser, der efter artikel 92 og 93 gælder for den pågældende støtte, er det derfor berettiget at udvide anvendelsesområdet for den undtagelse, der er hjemlet i 1994-beslutningen, således at den omfatter det foreliggende tilfælde.

Det ville derfor kunne godkendes, at der indtil den dato, som er anført i ovennævnte beslutning, ydes investeringsstøtte, der er omfattet af den pågældende foranstaltning (artikel 84, stk. 4 og 5, i regionallov nr. 25/93), på op til 45 % i ikke-ugunstigt stillede områder i regionen.

Foranstaltningen opfylder imidlertid ikke disse betingelser: for det første, fordi støtteintensiteten (65 %) også overstiger den grænse på 45 %, som opnås ved tilsvarende anvendelse af den undtagelse, der er fastsat i 1994-beslutningen for den pågældende region, og for det andet, fordi der i det foreliggende tilfælde ikke er fastsat nogen tidsmæssig begrænsning.

I betragtning af det ovenfor anførte bør den støtte, der er fastsat i artikel 84, stk. 4 og 5, i lov nr. 25/93, til investeringer i ikke-ugunstigt stillede regioner opfattes som uforenelig med fællesmarkedet for den del, som overstiger en støtteintensitet på 45 % set i forhold til investeringsomkostningerne.

Artikel 85 og 86 i lov nr. 25/93

I disse artikler er det fastsat, at den støtte, der er omhandlet i artikel 1 i regionallov nr. 13/88, også ydes til landbrugsbedrifter, der køber vand til overrisling fra private virksomheder. Nævnte artikel 1 foreskriver udbetaling til ENEL (Ente Nazionale per l'energia elettrica) af et beløb svarende til den prisnedsættelse på 50 %, der indrømmes landbrugsbedrifter, landbrugskooperativer, foreninger heraf og overrislingssammenslutninger ved salg til disse af den energi, der anvendes til oppumpning og distribution af vand til overrisling. Artikel 85 og 86 i regionallov nr. 25/93 ændrer den støtte, der var fastsat i lov nr. 13/88, således at foranstaltningen fremover også gælder for de mængder vand, der leveres til landbrugsbedrifter af andre selskaber end de nævnte »Consorzi de bonifica«; desuden kan støtten ydes direkte til landbrugerne på grundlag af de mængder vand, der anvendes til overrisling.

Denne støtte må betragtes som en driftsstøtte, der kunstigt nedbringer kostpriserne for de landbrugsbedrifter, der modtager støtte, og fremmer produktionen og afsætningen af deres produkter i forhold til produkterne fra de konkurrenter, der ikke modtager en tilsvarende støtte.

Kommissionen meddelte ved skrivelse af 31. juli 1995 Italien sin beslutning om at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2, med hensyn til den støtte, der er omhandlet i den nævnte artikel 85 og 86 (udvidet anvendelse af den fordel, der er hjemlet ved regionallov nr. 13/88, således at den også gælder for landbrugsbedrifter, der køber vand til overrisling fra andre virksomheder end Consorzi de bonifica), og Kommissionen har ligeledes i medfør af traktatens artikel 93, stk. 1, foreslået den italienske regering foranstaltninger med henblik på ophævelse af den støtte, der er fastsat i lov nr. 13/88 (allerede eksisterende støtteordning nr. E 7/95).

Som svar på forslaget om disse foranstaltninger fremsendte Italien ved skrivelse af 10. februar 1996 Kommissionen teksten til et udkast til en regionallov til ophævelse af den støtte, der er fastsat i regionallov nr. 13/88, fra produktionsåret 1995/96, således at der efter 31. december 1995 ikke længere ydes støtte til betaling af elregninger. I forbindelse med behandlingen af den eksisterende støtteordning meddelte Kommissionen ved skrivelse af 6. maj 1996 den italienske regering, at den planlagte ophævelse er en passende foranstaltning til at efterkomme Kommissionens forslag, samt at de forpligtelser, der følger af disse, derfor må anses for at være opfyldt, når den regionale lov om ophævelse træder i kraft.

I en tidligere skrivelse af 5. oktober 1995 understregede Italien med hensyn til de ændringer, der blev foretaget ved lov nr. 25/93, at der ikke var tale om en ny støtteforanstaltning, men tværtimod om en nødvendig udvidelse af anvendelsesområdet for den foranstaltning, der blev iværksat i 1988, til at omfatte alle de »naturlige« støttemodtagere. Den foranstaltning, der blev iværksat ved artikel 85 og 86 i lov nr. 25/93, burde derfor også betragtes som en eksisterende støtteordning efter artikel 93, stk. 1.

Kommissionen deler ikke denne opfattelse; anvendelsesområdet for den foranstaltning, der godkendtes ved Kommissionens beslutning af 23. marts 1989, er tydeligt afgrænset af bestemmelsen i artikel 3 i regionallov nr. 13/88, som udelukkende vedrører tapning af vand til overrisling fra de ovennævnte sammenslutninger. Med udvidelsen i nævnte artikel 85 og 86 af anvendelsesområdet for bestemmelserne i lov nr. 13/88, indføres der således en ny foranstaltning, der ikke er omfattet af den godkendelse, der blev givet i 1989.

For så vidt angår realiteten, har den vurdering, der blev foretaget af foranstaltningen i forbindelse med indledning af procedure og forslaget om foranstaltninger efter artikel 93, stk. 1, stadig gyldighed. Der er således tale om driftsstøtte, der må anses for at være uforenelig med fællesmarkedet.

Artikel 90 i lov nr. 25/93

Denne artikel omhandler støtte til dækning af transportomkostningerne for sicilianske landbrugsprodukter. Støttemodtagerne er: landbrugskooperativer og sammenslutninger heraf, anerkendte sammenslutninger af landbrugsproducenter og foreninger heraf samt sammenslutninger af disse virksomheder, der beskæftiger sig med forarbejdning og afsætning på dette område, og som med henblik på transport af sicilianske landbrugsprodukter indgår kontrakter om jernbanetransport, flytransport eller blandet transport med jernbaneselskabet, rederier eller luftfartsselskaber eller med de sicilianske sammenslutninger på vejtransportområdet.

Støtteintensiteten er på 50 % af de faktisk afholdte transportomkostninger (40 %, hvis transporten foregår med bil eller fly).

Denne foranstaltning må betragtes som driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet; den indebærer statsstøtte efter traktatens artikel 92, stk. 1, og forskelsbehandling til skade for de virksomheder, der forarbejder og afsætter landbrugsprodukter (i forarbejdet eller uforarbejdet stand) med oprindelse uden for regionen.

Desuden giver den bestemmelse, der i forbindelse med kontrakter om vejtransport gør støtten betinget af, at de pågældende kontrakter er indgået med »sicilianske« virksomheder, anledning til tvivl om bestemmelsens forenelighed med traktatens artikel 52.

Italien har ikke fremsat bemærkninger vedrørende denne foranstaltning. Kommissionen henholder sig her til de argumenter, der blev anført ved indledningen af proceduren.

Artikel 96 i lov nr. 25/93

Denne artikel vedrører støtte til producenter af vandmeloner, hvis bedrifter har lidt skade som følge af plantesygdomme forårsaget af usædvanlige temperaturforhold.

Reglerne for de regionale myndigheders intervention bevirkede, at det i det foreliggende tilfælde ikke var muligt at vurdere, om kriterierne for støtte, der ydes som følge af naturkatastrofer, var opfyldt. Der er navnlig ingen bestemmelse, der udelukker, at landbrugerne ved en kumulation af de to foranstaltninger (støtte og lån til lav rente) kan opnå overkompensation i forhold til den skade, der er lidt.

Som svar på indledningen af procedure efter artikel 93, stk. 2, fremlagde Italien ved skrivelse af 5. oktober 1995 oplysninger, der viste, at reglerne for ydelse af den støtte, der er omhandlet i den pågældende artikel, sikrer, at den udbetalte skadeserstatning i intet tilfælde kan overstige 46,3 % af de tab, der er lidt. Med hensyn til støttemodtagerne præciserede de italienske myndigheder, at der var tale om et totalt produktionstab for den pågældende afgrøde.

I betragtning af det ovenfor anførte bør proceduren vedrørende denne foranstaltning, som kan henføres under undtagelsen i artikel 92, stk. 2, litra b), afsluttes.

Artikel 103 i lov nr. 25/93

Denne artikel vedrører refinansiering for 1993 af den støtte, der er fastsat ved artikel 4 i regionallov nr. 23 af 7. august 1990 (i det følgende benævnt lov nr. 23/90). Denne støtte, der ydes med en støtteintensitet på 60 % af de støtteberettigede udgifter, tager sigte på markarbejder i forbindelse med dyrkning af mandler, valnødder, pistacienødder og johannesbrød i »følsomme« områder, hvor en sådan dyrkning har miljømæssig betydning. De pågældende »følsomme« områder er de ugunstigt stillede områder efter direktiv 75/268/EØF, de områder, der er omfattet af det program for bekæmpelse af fattigdom, som Kommissionen har vedtaget i henhold til Rådets afgørelse 85/8/EØF (9), ændret ved afgørelse 86/657/EØF (10), samt visse kommuner, der er omfattet af artikel 13 i lov nr. 32/91.

Der er reelt tale om en driftsstøtte, der beregnes pr. arealenhed, inden for en sektor, der er omfattet af en fælles markedsordning for de pågældende produkter.

I det foreliggende tilfælde kræves der ikke nogen forpligtelseserklæring fra de landbrugere, der modtager støtten, idet den eneste betingelse for ydelse af støtten er, at man dyrker en af de pågældende afgrøder i et af de »følsomme« områder. Det har ikke været muligt at finde noget miljømæssigt kriterium for den geografiske afgrænsning af anvendelsesområdet for denne foranstaltning. Støtten kan derfor ikke betragtes som en modydelse for miljøvenlig adfærd fra landbrugerens side. Støtten er derfor ikke i overensstemmelse med målene for Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 af 30. juni 1992 om miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget samt om naturpleje (11), hvis generelle principper anvendes ved vurdering af den nationale støtte, der er omhandlet i forordningens artikel 10.

Der er tale om en driftsstøtte, som ikke har nogen varig virkning for den sektor, der er omfattet af foranstaltningen, og hvis virkninger (indkomstsupplement) forsvinder samtidigt med støtteordningens ophør; den medfører en direkte forbedring af støttemodtagernes muligheder for afsætning af de pågældende produkter i forhold til andre erhvervsdrivende, der ikke modtager en tilsvarende støtte. Støtten ydes endvidere for produkter, der er undergivet en fælles markedsordning (forordning (EØF) nr. 1035/72); ifølge Domstolens faste retspraksis udgør bestemmelserne herom en fuldstændig og udtømmende ordning, som udelukker, at medlemsstaterne kan træffe foranstaltninger om fravigelse heraf eller i strid hermed.

Italien gør følgende gældende:

- I niende og tiende betragtning i forordning (EØF) nr. 2078/92 anerkendes dels behovet for gennem foranstaltninger, der tager sigte på at tilskynde til vedligeholdelse af landbrugsarealer, at modvirke affolkningen af visse landbrugsområder, der er truet af erosion, dels problemernes omfang, der gør det »nødvendigt, at ordningerne gælder for alle landbrugere i Fællesskabet, der forpligter sig til at producere på en sådan måde, at miljøet og naturen beskyttes, plejes eller forbedres, og at enhver ny intensivering af landbrugsproduktionen undgås«.

- Modtagerne af den støtte, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 2078/92, artikel 2, stk. 1, litra b), forpligter sig bl.a. til at opretholde en allerede indført ekstensiv produktionsmetode; opretholdelsen på Sicilien af de afgrøder, der er omfattet af støtten, opfylder de ovennævnte målsætninger.

- Det flerårige program for anvendelse af forordning (EØF) nr. 2078/92 på Sicilien, der blev godkendt af Kommissionen ved beslutning af 10. oktober 1994, omfatter en foranstaltning af samme type som den, der anfægtes efter artikel 93, stk. 2; de to foranstaltninger kan ikke kumuleres.

Det er for det første nødvendigt at gøre opmærksom på flere grundlæggende forskelle mellem den foranstaltning, der finansieres efter forordning (EØF) nr. 2078/92, og den foreliggende foranstaltning (refinansiering vedrørende artikel 4 i lov nr. 23/90).

Foranstaltning B2 i det flerårige program til gennemførelse af ovennævnte forordning på Sicilien vedrører udelukkende ekstensive afgrøder, hvilket ikke er tilfældet for foranstaltningen i artikel 4 i lov nr. 23/90.

Foranstaltning B2 omfatter endvidere en præmie til gengæld for visse forpligtelser, som støttemodtagerne påtager sig: opretholdelse af »dry farming«, forbud mod anvendelse af kemiske gødningsmidler, begrænset anvendelse af kvælstoffer, gennemførelse af nødvendige arbejder til forebyggelse af ildebrande osv.; den pågældende foranstaltning omfatter ingen specifikke forpligtelser for støttemodtagernes vedkommende.

Italien er af den opfattelse, at den blotte opretholdelse af visse afgrøder i bestemte områder er et positivt resultat for miljøet. Efter Kommissionens opfattelse er det imidlertid nødvendigt, at visse specifikke elementer, der er karakteristiske for de pågældende afgrøder og områder, gør det muligt at fastslå en årsag/virkning-sammenhæng mellem eksistensen (opretholdelsen) af afgrøderne og det miljømæssige mål. I det foreliggende tilfælde har det ikke været muligt at påvise noget element af denne art, hverken med hensyn til afgrøder eller områder.

Ifølge Italien er de fleste af de områder, der er omfattet af foranstaltningen, rent faktisk geografiske anvendelsesområder, hvor anvendelsen af mekaniske redskaber er stærkt begrænset; opgivelse eller optagning af de pågældende afgrøder i disse områder ville medføre betydelige miljøbeskadigelser. Det er imidlertid klart, at foranstaltningens geografiske anvendelsesområde ligeledes omfatter andre områder, hvor de miljømæssige virkninger af foranstaltningen i dens nuværende udformning ikke fremgår af de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af.

I betragtning af det ovenfor anførte er den støtteforanstaltning, der er fastsat i artikel 103 i lov nr. 25/93 (refinansiering under artikel 4 i lov nr. 23/90), kun delvist i overensstemmelse med principperne i forordning (EØF) nr. 2078/92. Denne refinansiering bør derfor anses for at være uforenelig med fællesmarkedet.

Artikel 105 i lov nr. 25/93

Denne artikel bemyndiger IRCAC (det regionale kreditinstitut for kooperativer) til at yde tiårige lån med en rentesats på 4 % til kooperativer, der har optaget lån (kortfristede og med nedsat rentesats) hos finansieringsinstitutter for at kunne sikre en vis forrentning af de midler, der tilføres fra medlemmerne, og som på grund af aftagernes konkurs ikke har kunnet tilbagebetale disse lån. Regionen intervenerer med andre ord ved at konsolidere kortfristede lån (driftslån til lav rente) i afventning af, at de pågældende kooperativer kan gøre deres ret gældende efter reglerne om konkurskreditorers rettigheder.

Den offentlige intervention, der er omhandlet i artikel 105, giver de støttemodtagende kooperativer to særskilte fordele: for det første en konsolidering af de kortfristede lån, som i sig selv har til formål at afvikle betalingen af kooperativets finansielle forpligtelser ratevis i afventning af resultaterne af kundernes likvidationer, og for det andet en nedsættelse af den rentesats, der skal betales for konsolideringslånet (denne rentesats er fastsat til 4 % og skal sammenholdes med en referencerentesats, der i øjeblikket er på 11,35 %). Foranstaltningen bevirker derfor ikke blot en udskydelse af betalingen af pågældende byrder, men også en nedsættelse heraf i kraft af en ny godtgørelse. De ovennævnte kriterier vedrørende den støtte, der er fastsat i artikel 50 i regionallov nr. 25/93 (Fællesskabets rammebestemmelser for kriseramte virksomheder), finder derfor anvendelse.

Italien har ikke fremlagt oplysninger, der viser, at betingelserne i de nævnte rammebestemmelser er overholdt. Kommissionen henviser her til de argumenter, der blev fremført ved procedurens indledning.

III

Italien har ved at vedtage regionallov nr. 25/93, uden at Kommissionen har haft mulighed for at udtale sig om foranstaltningerne heri, undladt at opfylde den forpligtelse, der påhviler den efter traktatens artikel 93, stk. 3.

Denne manglende opfyldelse medfører en særlig alvorlig situation, da den pågældende støtte - bortset fra den, der er fastsat i artikel 96, og, inden for de ovenfor anførte grænser, også bortset fra den, der er fastsat i artikel 50 i lov nr. 25/93 - med hensyn til realiteten og af de ovenfor anførte årsager er uforenelig med fællesmarkedet efter traktatens artikel 92.

IV

Den pågældende støtte opfylder kriterierne i traktatens artikel 92, stk. 1.

Den har en direkte og umiddelbar virkning på støttemodtagernes kostpriser; de giver derfor disse en fordel i forhold til producenter af de samme produkter, som ikke - hverken i Italien eller en anden medlemsstat - har adgang til en tilsvarende støtte.

Disse foranstaltninger kan derfor ændre samhandelsvilkårene inden for Fællesskabet for de pågældende varer, idet denne samhandel påvirkes af al støtte, der ydes til fordel for national produktion.

Støtte, der opfylder kriterierne i traktatens artikel 92, stk. 1, er principielt uforenelige med fællesmarkedet. Der er fastsat undtagelser fra denne uforenelighed i den samme artikels stk. 2 og 3.

De undtagelser, der er fastsat i artikel 92, stk. 2, kan tydeligvis ikke indrømmes i det foreliggende tilfælde med forbehold af, hvad der er anført ovenfor vedrørende støtte efter artikel 96 i lov nr. 25/93, som kan henføres under undtagelsen i stk. 2, litra b).

For så vidt angår undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3, er det en forudsætning, at der er tale om mål, der forfølges i fælles interesse, og som ikke kun er af interesse for visse sektorer inden for den nationale økonomi.

Disse undtagelser (som det er nødvendigt at fortolke strikt) kan kun indrømmes, hvis Kommissionen kan fastslå, at støtten er nødvendig for at nå et af de mål, der er anført i disse bestemmelser. At indrømme undtagelser for støtte, der ikke indebærer en sådan modydelse, ville svare til at tillade påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne samt konkurrencefordrejning, der ikke er berettiget set i forhold til den fælles interesse, og til at give uberettigede fordele til de erhvervsdrivende i visse medlemsstater.

I det foreliggende tilfælde gør betingelserne for ydelse af støtten det ikke muligt at vurdere, om der foreligger en sådan modydelse. Den italienske regering har således ikke givet og Kommissionen har ikke kunnet finde nogen begrundelse, der gør det muligt at fastslå, at den pågældende støtte opfylder betingelserne for at anvende en af de undtagelser, der er fastsat i traktatens artikel 92, stk. 3.

Det drejer sig ikke om foranstaltninger, der har til formål at fremme gennemførelsen af et projekt af fælleseuropæisk interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra b), så meget desto mere som de virkninger, de kan få for samhandelen, strider imod den fælles interesse.

Der er heller ikke tale om foranstaltninger, der har til formål at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den pågældende medlemsstats økonomi.

Med hensyn til de undtagelser, der er fastsat i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedrørende støtte til fremme af den økonomiske udvikling i visse regioner eller af visse erhvervsgrene, kan den pågældende støtte på grund af dens karakter af driftsstøtte ikke varigt forbedre betingelserne inden for den berørte sektor og region.

Støtten kan derfor ikke henføres under nogen af de undtagelser, der er omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 3.

Den pågældende støtte må derfor anses for at være uforenelig med fællesmarkedet.

Af de årsager og inden for de grænser, der er nævnt i afsnit I, kan den støtte, der er fastsat i artikel 50 i lov nr. 25/93 og artikel 21 i lov nr. 32/91, imidlertid indtil 31. december 1996 fortsat nyde godt af undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), i overensstemmelse med beslutningen af 14. december 1992.

V

Den støtte, der er fastsat i lov nr. 25/93, er ulovlig efter traktatens artikel 93, stk. 3, eftersom den er ydet, uden at Kommissionen havde mulighed for at udtale sig om dens forenelighed med fællesmarkedet.

Det skal i den forbindelse bemærkes, at på grund af den bindende karakter af procedurereglerne i traktatens artikel 93, stk. 3, hvis direkte virkning De Europæiske Fællesskabers Domstol har anerkendt i bl.a. sin dom af 19. juni 1993 i sag 77/72 (Capolongo/Maya) (12) og af 21. november 1991 i sag C-354/90 (Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires) (13), kan den pågældende støttes illegale karakter ikke afhjælpes efterfølgende.

I sin skrivelse af 23. oktober 1995 opfordrede Kommissionen den italienske regering til at oplyse, om de foranstaltninger, der er fastsat i regionallov nr. 25/93, har fundet anvendelse (eftersom regionalloven trådte i kraft, inden Kommissionen havde taget stilling til den deri fastsatte støtteordning). De italienske myndigheder underrettede ved skrivelse af 6. december 1995 Kommissionen om, at:

- den budgetmæssige forpligtelse i forbindelse med den støtte, der er fastsat i artikel 44 (20 mia. lire over ti år med henblik på sanering af gælden i private virksomheder) ikke kan realiseres, idet den pågældende bestemmelse ikke er taget i anvendelse

- budgetbevillingen til støtten i henhold til artikel 90 (20 mia. lire for 1993 til transportudgifter for landbrugsprodukter) ikke er anvendt og ikke længere kan anvendes; de regionale myndigheder skulle ikke have til hensigt at foretage en refinansiering med hensyn til denne bestemmelse.

Der nævnes i denne skrivelse intet om de andre bestemmelser i den pågældende regionallov. Medmindre der fremlægges andre oplysninger, gælder det nedenfor anførte beløb, der måtte være udbetalt under anvendelse af de anfægtede regionale bestemmelser.

Hvis støtten er uforenelig med fællesmarkedet og ulovlig efter traktatens artikel 93, stk. 3, er Kommissionen af den opfattelse, at den bør gøre brug af den mulighed, der er indrømmet den ved Domstolens dom af 12. juli 1973 i sag 70/72 (Kommissionen/Tyskland) (14), og som er bekræftet ved dommen af 24. februar 1987 i sag 310/85 (Deufil/Kommissionen) (15) og af 20. september 1990 i sag nr. C-5/89 (Kommissionen/Tyskland) (16), og påbyde medlemsstaten at sørge for, at støttemodtagerne tilbagebetaler enhver støtte, der er ydet ulovligt.

I det foreliggende tilfælde er tilbagebetalingen påkrævet for i den udstrækning, det er muligt, at retablere den tidligere situation gennem ophævelse af alle de finansielle fordele, som de virksomheder, der har modtaget ulovlig støtte, uretmæssigt har nydt godt af siden tidspunktet for udbetalingen af denne støtte.

I betragtning af det ovenfor anførte skal støtte, der er udbetalt i henhold til bestemmelserne i artikel 44, artikel 84, stk. 4 og 5 (for den del, der i ikke-ugunstigt stillede områder, jf. direktiv 75/268/EØF, overskrider den tilladte støtteintensitet), artikel 85, 86, 90 og 105 i lov nr. 25/93, derfor tilbagebetales.

Tilbagebetaling skal ske i overensstemmelse med procedurereglerne i italiensk lovgivning, idet renterne beregnes fra den dato, hvor den ulovlige støtte er blevet udbetalt. Disse renter beregnes på grundlag af markedsrenten, idet den sats, der benyttes til beregning af subventionsækvivalenten i forbindelse med regional støtte, anvendes som referencesats.

Med hensyn til den støtte, der er fastsat i artikel 103 i lov nr. 25/93, er der taget hensyn til følgende:

- En geografisk afgrænsning af den anfægtede foranstaltning, der i højere grad er tilpasset de miljømæssige mål - således som de fremgår af Kommissionens praksis med hensyn til vurdering af programmer for gennemførelse af de foranstaltninger, der er fastsat i ovennævnte forordning (EØF) nr. 2078/92 - vil ikke nødvendigvis medføre en mærkbar ændring af det geografiske anvendelsesområde for støtten.

- Hvad angår anvendelsen af støtten i henhold til artikel 4 i regionallov nr. 23/90, er det på indeværende tidspunkt ikke muligt at udskille de støttemodtagere, som ikke opfylder de nødvendige betingelser for, at støtten kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet.

Da foranstaltningen kan have haft positive virkninger for miljøet, som det er ønskeligt at bevare, har Kommissionen overvejet, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at anmode om tilbagebetaling af støtten.

En eventuel tilbagebetaling bør enten uden undtagelse omfatte alle støttemodtagere, der nyder godt af foranstaltningen, eller ske på grundlag af kriterier, der er fastlagt efterfølgende (tilhørsforhold til visse områder og overholdelse af visse forpligtelser, der skal fastlægges), og hvis anvendelse kan medføre en vis grad af forskelsbehandling. I det første tilfælde vil tilbagebetalingen kunne bringe de positive virkninger for miljøet, som foranstaltningen har haft, i fare. Afvejningen af på den ene side retableringen af den tidligere tilstand og tilbagebetalingen på den anden side og den nødvendige indsats med hensyn til beslutningstagning og administrative procedurer for at undgå den ovennævnte forskelsbehandling fører i det andet tilfælde til den konklusion, at tilbagebetaling af den støtte, der er fastsat i artikel 103 i lov nr. 25/93, i det foreliggende tilfælde ikke er hensigtsmæssig, selv om der er tale om foranstaltninger, der må anses for at være uforenelige med fællesmarkedet af de årsager, der er anført i del I.

Denne beslutning foregriber ikke de konsekvenser, som Kommissionen måtte drage med hensyn til finansieringen af den fælles landbrugspolitik gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

1. Den støtte, der er fastsat i artikel 44, 85, 86, 90, 103 og 105 i regionallov nr. 25/93, er ulovlig, fordi disse bestemmelser trådte i kraft, inden Kommissionen havde haft mulighed for at udtale sig om deres forenelighed med fællesmarkedet. De er endvidere uforenelige med fællesmarkedet efter traktatens artikel 92, stk. 1, og de opfylder ikke betingelserne for de undtagelser, der er fastsat i stk. 2 og 3 i samme artikel.

2. Den støtte, der er fastsat i artikel 96 i regionallov nr. 25/93, kan henføres under den undtagelse, der er omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 2, litra b).

3. Italien ophæver senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning den støtte, der er omhandlet i stk. 1.

4. Italien træffer senest seks måneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning de nødvendige foranstaltninger for at opnå tilbagebetaling af den støtte, der er udbetalt i henhold til de regionale bestemmelser, der er nævnt i stk. 1.

Forpligtelsen til at opnå tilbagebetaling omfatter ikke den støtte, der er fastsat i artikel 103 i regionallov nr. 25/93.

5. Tilbagebetaling skal ske i overensstemmelse med procedurereglerne i italiensk lovgivning, idet renterne beregnes fra den dato, hvor den ulovlige støtte er blevet udbetalt. Disse renter beregnes på grundlag af markedsrenten, idet den sats, der benyttes til beregning af subventionsækvivalenten i forbindelse med regional støtte, anvendes som referencesats.

Artikel 2

1. Den refinansiering af støtten, der er fastsat i artikel 21 i regionallov nr. 32/91, er ulovlig, fordi den bestemmelse, hvorved den er hjemlet (artikel 50 i regionallov nr. 25/93), trådte i kraft, inden Kommissionen havde haft mulighed for at udtale sig om dens forenelighed med fællesmarkedet.

2. Den foranstaltning, der er nævnt i stk. 1, er uforenelig med fællesmarkedet efter traktatens artikel 92, stk. 1, og den opfylder ikke betingelserne for de undtagelser, der er fastsat i stk. 2 og 3 i samme artikel, jf. dog stk. 4 i nærværende artikel.

3. Italien ophæver senest 31. december 1996 den støtte, der er omhandlet i stk. 1.

4. Forenelig med fællesmarkedet er støtte på op til 6,5 mia. lire, der er udbetalt inden den 31. december 1996 til finansiering af virksomhedssaneringsprogrammer, som de regionale myndigheder inden den 31. december 1993 havde fastslået var i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i Kommissionens beslutning af 14. december 1992.

Artikel 3

1. Den støtte, der er fastsat i artikel 84, stk. 4 og 5, i regionallov nr. 25/93, er ulovlig, fordi den trådte i kraft, inden Kommissionen havde haft mulighed for at udtale sig om dens forenelighed med fællesmarkedet.

2. Den støtte, der er omhandlet i stk. 1 og ydet i områder, der efter direktiv 75/268/EØF ikke er ugunstigt stillede, er uforenelig med fællesmarkedet efter traktatens artikel 92, stk. 1, for den dels vedkommende, der overstiger en støtteintensitet på 45 %, og den opfylder ikke betingelserne for de undtagelser, som er fastsat i samme artikels stk. 2 og 3.

3. Italien ophæver senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning den støtte, der er omhandlet i stk. 2. Hvis ophævelsen finder sted gennem en justering af de støttesatser, der er fastsat i de regionale bestemmelser om støtten, skal der indtil den dato, der er anført i Kommissionens beslutning af 23. november 1994, anvendes en sats på 45 % og efter denne dato en sats på 35 %.

4. Italien træffer senest seks måneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning de nødvendige foranstaltninger for at opnå tilbagebetaling af den del af støtten, der er nævnt i stk. 2, og som overstiger de støtteintensiteter, der er anført i stk. 3.

5. Tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med procedurereglerne i italiensk lovgivning, idet renterne beregnes fra den dato, hvor den ulovlige støtte er blevet udbetalt. Disse renter beregnes på grundlag af markedsrenten, idet den sats, der benyttes til beregning af subventionsækvivalenten i forbindelse med regional støtte, anvendes som referencesats.

Artikel 4

1. Italien holder til stadighed Kommissionen underrettet om de foranstaltninger, der vedtages for at efterkomme denne beslutning. Den første meddelelse gives senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning.

2. Senest to måneder efter udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, og artikel 3, stk. 4, forelægger Italien Kommissionen oplysninger, der gør det muligt for denne uden yderligere undersøgelser at konstatere, om forpligtelsen til at opnå tilbagebetaling er opfyldt.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 17. juli 1996.

På Kommissionens vegne

Franz FISCHLER

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 118 af 20. 5. 1972, s. 1.

(2) EFT nr. L 132 af 16. 6. 1995, s. 8.

(3) EFT nr. C 295 af 10. 11. 1995, s. 8.

(4) EFT nr. C 368 af 23. 12. 1994, s. 12.

(5) EFT nr. L 218 af 6. 8. 1991, s. 1.

(6) EFT nr. L 244 af 12. 10. 1995, s. 50.

(7) EFT nr. L 128 af 19. 5. 1975, s. 1.

(8) EFT nr. L 327 af 24. 11. 1982, s. 19.

(9) EFT nr. L 2 af 3. 1. 1985, s. 24.

(10) EFT nr. L 382 af 31. 12. 1986, s. 29.

(11) EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 85.

(12) Sml. 1973, s. 611.

(13) Sml. 1991, s. I-5505.

(14) Sml. 1973, s. 813.

(15) Sml. 1987, s. 901.

(16) Sml. 1990, s. I-3437.