*****

KOMMISSIONENS HENSTILLING

af 15. januar 1985

vedroerende konventionen af 19. juni 1980 om, hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser (kontraktkonventionen)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(85/111/EOEF)

I

Konventionen om, hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser (kontraktkonventionen), blev forelagt til undertegnelse i Rom den 19. juni 1980 og er blevet undertegnet af alle Faellesskabets ti medlemsstater, nemlig den 19. juni 1980 af Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Irland, Italien, Luxembourg og Nederlandene, den 10. marts 1981 af Danmark, den 7. december 1981 af Det forenede Kongerige, ligesom repraesentanter for medlemsstaternes regering den 10. april 1984 undertegnede overenskomsten om Graekenlands tiltraedelse af kontraktkonventionen.

Kontraktkonventionen er det foerste skridt paa vejen til harmonisering og kodifikation af de almindelige lovvalgsregler paa det privatretlige omraade inden for Faellesskabet. Formaalet med denne harmonisering er at goere det lettere at fastlaegge, hvilken lov der skal finde anvendelse, og at oege retssikkerheden. Den skal desuden sikre, at alle retsinstanser inden for Faellesskabet altid anvender samme materielle ret, naar tvistens genstand er den samme mellem de samme parter. Saafremt parterne kan vaelge mellem domstole i forskellige medlemsstater, maa dette valg ikke have indflydelse paa, hvilken materiel ret der skal anvendes paa retstvisten. Formaalet er altsaa at undgaa den saakaldte »forum shopping«. Kontraktkonventionen er dermed en logisk viderefoerelse af den harmonisering, der blev indledt med konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager (domskonventionen).

II

Med kontraktkonventionen er der skabt ensartede lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser inden for Faellesskabet. Konventionens bestemmelser har karakter af enhedslovgivning. Dette fremgaar af praeamblen, hvori medlemsstaterne udtaler oensket, om »inden for den internationale privatrets omraade at fortsaette det lovharmoniseringsarbejde, som allerede er gjort inden for Faellesskabet, saerlig vedroerende retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgoerelser« og »indfoere ensartede regler om, hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser«.

Kontraktkonventionens afsnit II baerer logisk nok overskriften »Ensartede regler«. Konventionens artikel 25 indeholder bestemmelser om konsultationer mellem de stater, der har undertegnet konventionen, naar en kontraherende stat er af den opfattelse, at »den ved konventionen opnaaede harmonisering vil blive beroert ved indgaaelsen af andre overenskomster. . .«. Endelig hedder det i faelleserklaeringen af 19. juni 1980 vedroerende kontraktkonventionen, at forskellige fortolkninger af konventionen ikke maa skade dens enhedskarakter. Heraf kan udledes, at alle kontraherende stater har pligt til at gennemfoere kontraktkonventionen i deres nationale lovgivning paa en maade, der er i overensstemmelse med konventionens karakter af enhedslovgivning.

En ensartet fortolkning er kun mulig, naar de kontraherende staters domstole erkender, at konventionen indeholder bestemmelser, der er faelles for alle kontraherende stater, og anvender disse i overensstemmelse hermed. Efter Kommissionens opfattelse er de kontraherende stater forpligtet til at gennemfoere kontraktkonventionen paa en maade, der muliggoer dette. Hvis kontraktkonventionen kun kunne anvendes indirekte i fortolkningsoejemed, naar der opstaar tvivl om fortolkningen af de bestemmelser, der er vedtaget til gennemfoerelse heraf, ville dette vaere i strid med kontraktkonventionens enhedskarakter.

Den paataenkte gennemfoerelse af kontraktkonventionen i Forbundsrepublikken Tyskland ville, hvis den finder sted i henhold til artikel 1, stk. 2, i forslaget til lov om kontraktkonventionen (EGBGB-E/Bundestagsdrucksache 10/503), udelukke en umiddelbar anvendelse af bestemmelser, der er indeholdt i kontraktkonventionens artikel 1-21. Hvis der ved konventionens inkorporering i ikrafttraedelsesloven til BGB (EGBGB-E) blev foretaget aendringer, udeladelser og tilpasninger af disse europaeiske bestemmelser med det formaal at bringe dem i overensstemmelse med tyske ikrafttraedelsesloves systematik, ville det desuden indebaere, at konventionens bestemmelser mistede deres karakter af en enhedslovgivning, der er faelles retskilde for alle Faellesskabets medlemsstater. I henhold til artikel 36 i EGBGB-E skal de tyske domstole tage hensyn til den internationale karakter af de bestemmelser, der er vedtaget i henhold til kontraktkonventionen. Denne bestemmelse, der er taget fra kontraktkonventionens artikel 18, lyder saaledes:

»Artikel 36

Ensartet fortolkning

Ved fortolkningen og anvendelsen af de bestemmelser i dette afsnit, der gaelder for kontraktlige forpligtelser, skal der tages hensyn til bestemmelsernes internationale karakter og til det oenskelige i, at der opnaas ensartethed ved fortolkningen og anvendelsen af disse bestemmelser i de lande, der har undertegnet konventionen af 19. juni 1980, om hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser (BGBL. . . . II, s. . . .)«.

Artikel 36 aabner ikke mulighed for opfyldelse af de forpligtelser, der foelger af kontraktkonventionens artikel 1-21, hvis umiddelbare anvendelse udelukkes i artikel 1, stk. 2, i forslaget til samtykkelov.

Andre bestemmelser i kontraktkonventionen, der er indeholdt i artikel 1-21, inkorporeres ikke i EGBGB-E; dette er f.eks. tilfaeldet med artikel 1, stk. 1, og stk. 2, litra a), b), d), g) og h) (anvendelsesomraade), artikel 20 (faellesskabsrettens forrang) og artikel 21 (forholdet til andre konventioner).

I EGBGB-E foretages en raekke, dels redaktionelle, dels materielle, aendringer af kontraktkonventionens bestemmelser. Dette gaelder navnlig artikel 13 »Subrogation« (artikel 33, stk. 3, EGBGB-E), artikel 15 (»Udelukkelse af renvoi og af Weiterverweisung« - artikel 3 og 4 i EGBGB-E), artikel 16 (»Ordre public« - artikel 6 i EGBGB-E) og artikel 19 (»Stater med mere end ét retssystem« - artikel 4, stk. 3, i EGBGB-E).

Generelt vanskeliggoeres forstaaelsen og fortolkningen af kontraktkonventionens bestemmelser af, at de i EGBGB-E er opdelt i forskellige afsnit.

Selv om artikel 36 i EGBGB-E anvendes noeje efter bogstaven, ville der ikke dermed vaere skabt en enhedsret, der foerer til den tilstraebte klarhed og restssikkerhed. Tvaertimod ville det vanskeliggoere arbejdet for domstolene, fordi de ville vaere noedsaget til at sammenligne tekster, der baade formelt og reelt er indbyrdes afvigende, og traeffe afgoerelse om, hvilke bestemmelser i den nationale ret der svarer til kontraktkonventionen, naar de eventuelt anmoder EF-Domstolen om en fortolkning heraf.

Den systematisering, der var formaalet med at transformere kontraktkonventionen i EGBGB, ville i denne form ikke blot foere til en formel aendring af den enhedslovgivning, der er faelles for alle Faellesskabets medlemsstater, men ogsaa til en reel og materiel omdannelse af selve enhedslovgivningen.

Den forudsete form for transformation ville endvidere goere en kompetence for De europaeiske Faellesskabers Domstol i forhold til Forbundsrepublikken virkningsloes i praksis. Dette strider mod den forpligtelse som ogsaa Forbundsrepublikken har paataget sig i Faelleserklaeringen til kontraktkonventionen til »at undersoege muligheden for at tillaegge De europaeiske Faellesskabers Domstol kompetence paa visse omraader, og i paakommende tilfaelde indlede forhandlinger om en aftale med henblik herpaa.«

Da samtlige Faellesskabets medlemsstater med undertegnelsen af kontraktkonventionen har vedtaget at harmonisere et vigtigt omraade inden for international privatret, maa ogsaa bestraebelser paa at kodificere, systematisere og formulere en national lovgivning noedvendigvis udfoldes inden for de rammer, denne harmonisering noedvendigvis afstikker. Den enkelte medlemsstat maa undlade at traeffe nogen foranstaltninger, der kan bringe virkeliggoerelsen af de i konventionen fastlagte maal i fare, og boer kun traeffe dem, der er bedst egnet til opfyldelsen af disse maal.

III

Med hjemmel i traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 155, andet led, retter Kommissionen ud fra ovennaevnte betragtninger foelgende henstilling:

1. Kommissionen henstiller til Forbundsrepublikken Tyskland at udnytte alle de forfatningsmaessige muligheder for at sikre:

a) at dens domstole umiddelbart kan henholde sig til kontraktkonventionens ordlyd, og

b) at aendringer i indhold, formulering og raekkefoelge samt udeladelser og tilpasninger af bestemmelserne i kontraktkonventionen undgaas, naar den gennemfoeres i den nationale lovgivning.

2. Denne henstilling er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 15. januar 1985.

Paa Kommissionens vegne

COCKFIELD

Medlem af Kommissionen