Meddelelse fra Kommissionen om virkemaaden af Raadets direktiv 73/23/EOEF (1) af 19. februar 1973 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel, bestemt til anvendelse inden for visse spaendingsgraenser - lavspaendingsdirektivet

INDLEDNING

Denne meddelelse skal ses som led i bestraebelserne paa at beskytte og styrke, hvad Faellesskabet hidtil har udrettet paa omraadet frie varebevaegelser mellem medlemsstaterne.

Saaledes som Kommissionen har understreget det i andre anledninger, er en fri samhandel grundlaeggende for en harmonisk udvikling af de oekonomiske aktiviteter inden for Faellesskabet og genoprettelse eller bevarelse af industrisektorernes konkurrenceevne ; den er afgoerende noedvendig for at overvinde den nuvaerende oekonomiske krise.

Den elektrotekniske sektor optager inden for Faellesskabets industri en betydelig plads. Vaerdien af sektorens aarsproduktion anslaas saaledes til 80 milliarder ECU, mens omfanget af samhandelen inden for Faellesskabet med dette materiel ligger i stoerrelsesordenen 35 milliarder ECU om aaret.

Inden for denne sektor reguleres denne fri samhandel, ligesom i oevrigt enhver markedsfoering af elmateriel, af Raadets direktiv af 19. februar 1973 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spaendingsgraenser. Den andel af naevnte produkter, som omfattes af direktivet, anslaas til 70 % af omsaetningen inden for den elektrotekniske sektor.

Under hensyntagen til det store udvalg af produkter, der daekkes, og omfanget af samhandelen beroerer dette direktiv ikke alene industrien og handelen, men ogsaa direkte enhver forbruger inden for Faellesskabet.

Hvis den ordning, der er indfoert med lavspaendingsdirektivet, skal fungere rigtigt, kraever dette i oevrigt i hoejere grad end andre faellesskabsregler inden for frie varebevaegelser, at alle beroerte kredse - det vaere sig offentlige eller private - medvirker hertil.

Har anvendelsen af dette direktiv tidligere givet problemer, goer De europaeiske Faellesskabers Domstols retspraksis, navnlig i sag 815/79 - Cremonini-Vrankovich (2), det nu muligt tydeligt at definere enhvers forpligtelser og rettigheder.

Derfor har Kommissionen anset det for noedvendigt i denne meddelelse henvendt til alle beroerte parter at goere rede for de vigtigste regler for virkemaaden af lavspaendingsdirektivet.

Kommissionen haaber paa denne maade bedre at bibringe de oekonomiske kredse den virkelige raekkevidde af dette direktiv samt de faciliteter, det byder dem med henblik paa at udbygge den interne samhandel i Faellesskabet med elektriske apparater og materiel.

Kommissionen vil for sit vedkommende i overensstemmelse med den opgave, der er paalagt den i medfoer af EOEF-traktatens artikel 155, noeje overvaage, at bestemmelserne i lavspaendingsdirektivet gennemfoeres af medlemsstaterne i overensstemmelse med naervaerende meddelelse for at sikre, at en korrekt og ensartet anvendelse bevirker, at de forhindringer og vanskeligheder, som producenter, importoerer og saelgere er stoedt paa i de sidste aar, ophoerer. (1) EFT nr. L 77 af 26.3.1973. (2) Domstolens samlig 1980, s. 3583.

Kommissionen oensker i oevrigt mere generelt at understrege de fordele, som en juridisk ordning, der er baseret paa henvisninger til standarder, saaledes som fastsat i lavspaendingsdirektivet, byder paa baade med henblik paa at virkeliggoere frie varebevaegelser inden for Faellesskabet og med henblik paa at fremme virksomhedernes innovationsaktivitet.

I dette direktiv fastslaas saaledes alene de grundlaeggende maalsaetninger med hensyn til sikkerhed, og der henvises med henblik paa virkeliggoerelse af disse maal til harmoniserede ikke-bindende tekniske normer, der er udarbejdet af standardiseringsorganisationer.

LAVSPAENDINGSDIREKTIVETS VIRKEMAADE

1. Indledende bemaerkninger

Med sin dom af 2. december 1980 i sag om praejudiciel afgoerelse nr. 815/79, Cremonini-Vrankovich (Pretura Penale di Como) har De europaeiske Faellesskabers Domstol kraftigt stoettet Raadets direktiv 73/23/EOEF af 19. februar 1973 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel, bestemt til anvendelse inden for visse spaendingsgraenser, i daglig tale kaldet lavspaendingsdirektivet.

I denne dom giver Domstolen en eksplicit forklaring af raekkevidden af direktivets vigtigste bestemmelser og fjerner saaledes de usikkerhedsmomenter, som en fortolkning af dem kunne indeholde.

Under hensyntagen til denne retspraksis mener Kommissionen, at det er nyttigt nedenfor at resumere den juridiske ramme, der er givet i direktivet, samt dettes virkemaade af hensyn til alle beroerte, navnlig - fabrikanter,

- certificerings- og standardiseringsinstitutioner inden for det elektrotekniske omraade,

- importoerer, handlende og brugere,

- medlemsstaterne.

2. Lavspaendingsdirektivets juridiske ramme

2.1. Maalsaetning

Direktivets maal er at muliggoere fri omsaetning af elmateriel inden for Faellesskabet paa betingelse af, at sikkerhedsmaalsaetningerne som fastsat i direktivet overholdes. Da det drejer sig om et direktiv til »fuldstaendig harmonisering«, traeder de deri indeholdte bestemmelser i stedet for de nationale bestemmelser om samme emne.

2.2. Anvendelsesomraade

Direktivets anvendelsesomraade omfatter - med undtagelse af det materiel, som er naevnt i dets bilag II - ethvert elmateriel bestemt til at anvendes ved en maerkespaending paa mellem 50 og 1 000 V vekselspaending og 75 og 1 500 V jaevnspaending.

Generelt omfatter det i hovedsagen forbrugsvarer og udstyr, der er bestemt til at fungere inden for disse spaendingsgraenser, og det omfatter navnlig husholdningsapparater, haandvaerktoej, belysningsgenstande, ledninger, kabler og kanalsystemer samt montagegenstande.

Direktivet vedroerer alle dette materiels sikkerhedsaspekter og herunder beskyttelse mod farer af mekanisk art.

2.3. Betingelser for markedsfoering og fri omsaetning 2.3.1. I direktivet fastsaettes 11 »sikkerhedsmaal« (artikel 2 og bilag I).

Det drejer sig om de eneste ufravigelige bestemmelser, som disse varer skal overholde for at kunne markedsfoeres og nyde godt af fri bevaegelse inden for Faellesskabet (artikel 2 og 3).

Disse varer formodes at vaere i overensstemmelse med naevnte »maalsaetninger«, naar materiellet er fremstillet i overensstemmelse med de tekniske normer, som i den raekkefoelge, der er fastsat i direktivet, er: - harmoniserede normer, der er udarbejdet i henhold til artikel 5 af de af medlemsstaterne anmeldte organer;

- for saa vidt harmoniserede normer i henhold til artikel 5 i direktivet endnu ikke er blevet udarbejdet og offentliggjort, internationale bestemmelser, som stammer fra de to internationale institutioner ; for saa vidt harmoniserede normer i henhold til artikel 5 i direktivet endnu ikke er blevet udarbejdet og offentliggjort, internationale bestemmelser, som stammer fra de to internationale institutioner : International kommission for godkendelsesregler for elektrisk Materiel (CEE-él) og International elektroteknisk Komité (IEC) (artikel 6, stk. 1), og for hvilke den i stk. 2 og 3 fastsatte offentliggoerelsesprocedure er iagttaget;

- for saa vidt harmoniserede normer i henhold til artikel 5 eller internationale normer i henhold til artikel 6 endnu ikke eksisterer, fabrikationsmedlemsstatens nationale normer (artikel 7).

Desuden kan materiel, som ikke er i overensstemmelse med de i artikel 5, 6 og 7 omhandlede normer, alligevel mrkedsfoeres, for saa vidt det opfylder de sikkerhedsmaalsaetninger, der er omhandlet i artikel 2 og naermere beskrevet i bilag I (artikel 8, stk. 1).

2.3.2. Formodningen om varernes overensstemmelse med de tekniske standarder attesteres ved »overensstemmelsesmaerke« eller »overensstemmelsescertifikat«, der udstedes af de autoriserede nationale institutioner, eller ogsaa af en »overensstemmelseserklaering«, som afgives af fabrikanten (artikel 10).

Overensstemmelsesmaerker, -certifikater og -erklaeringer anerkendes af alle medlemsstater og giver ret til markedsfoering og fri omsaetning af varerne (artikel 3 og 10). Ud over henvisning til de tekniske normer kan overensstemmelsen med sikkerhedsmaalsaetningen sandsynliggoeres gennem en »overensstemmelsesrapport« som fastsat i artikel 8, stk. 2.

2.3.3. Medlemsstaterne kan kun traeffe begraensningsforanstaltninger med hensyn til markedsfoering eller fri omsaetning inden for rammerne af faellesskabsproceduren i forbindelse med beskyttelsesklausulen : overholdelse af denne procedure er en betingelse for gyldigheden af nationale foranstaltninger, som goer indgreb i retten til markedsfoering og fri omsaetning af varerne (artikel 9).

3. Bemaerkninger rettet til fabrikanterne

3.1. Artikel 2 i forbindelse med artikel 5, 6 og 7

Kun varer, der opfylder de 11 »sikkerhedsmaalsaetninger« (artikel 2 og bilag I), kan markedsfoeres. Det drejer sig om de eneste bindende juridiske regler. De tekniske normer, som omhandles i artikel 5, 6 og 7, som i oevrigt kun giver en overensstemmelsesformodning for det materiel, der er fremstillet under overholdelse af normerne, kan ikke goeres bindende.

Det samme gaelder de nationale lovmaessige eller administrative bestemmelser, som gjorde overholdelse af bestemte tekniske forskrifter bindende. I den ordning, som indfoeres med direktivet, har saadanne bestemmelser nu kun vaerdi af en en simpel formodning. De er saaledes ikke laengere bindende.

Deraf foelger, at fabrikanterne ikke laengere kan vaere bundet af at skulle overholde bindende nationale forskrifter, som ikke laengere kan goeres gaeldende over for et materiel, som opfylder »sikkerhedsmaalsaetningerne«. Fabrikanterne kan selvfoelgelig frit vaelge at overholde saadanne forskrifter for at kunne nyde godt - saa laenge der ikke findes tekniske normer som naevnt i artikel 5 eller 6 - af en overensstemmelsesformodning med hensyn til »sikkerhedsmaalsaetningerne«.

At saadanne bestemmelser ikke kan goeres gaeldende, bekraeftes af Domstolens retspraksis, ifoelge hvilken de nationale forvaltninger samt de nationale dommere er forpligtet til ikke at anvende de nationale bestemmelser, der i modstrid med faellesskabsbestemmelserne (1).

3.2. Artikel 7

Saafremt der ikke findes tekniske normer, som beskrevet i artikel 5 og 6, er overholdelse af nationale normer som omtalt i artikel 7 tilstraekkelig til at udelukke enhver forhindring af markedsfoering og fri omsaetning af varerne paa den betingelse, at disse normer tilgodeser sikkerhedsmaalsaetningerne.

Saaledes som bestemmelserne i artikel 2 og 8 viser det, kan man ikke paa en medlemsstats omraade kraeve andet end overholdelsen af de sikkerhedskrav, der svarer til de i artikel 2 og bilag I omhandlede sikkerhedsmaalsaetninger.

Derfor kan hverken medlemsstaterne eller fabrikanterne paaberaabe sig nationale tekniske normer, som ikke svarer til Faellesskabets sikkerhedsmaalsaetninger.

Dette kriterium kraever derfor en streng udvaelgelse blandt de nationale normer ; nationale normer, som afviger fra disse maalsaetninger, kan ikke bringes i anvendelse.

Saetningsleddet i slutningen af artikel 7 (»saafremt der herved ydes en sikkerhed svarende til den, der kraeves paa deres eget omraade«) giver ikke medlemsstaterne tilladelse til at kraeve overholdelse af andre sikkerhedsniveauer end dem, som foelger af »sikkerhedsmaalsaetningerne«.

Dog kan overholdelse af disse sikkerhedsmaalsaetninger - som fra nu af er identiske for hele Faellesskabet - i visse tilfaelde medfoere overholdelse af krav, der er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat for at tage hensyn til objektivt forskellige situationer, f. eks. krav, der tager udgangspunkt i (1) Simmenthal-dommen i sag 106/77 (Samling af Domstolens Afgoerelser 1978, side 645) og Ratti-dommen i sag 148/78 (Samling af Domstolens Afgoerelser 1979, side 1646). distributionsnet, som er forskellige fra omraade til omraade inden for Faellesskabet (f.eks. 110 V, 125 V, 220 V, 240 V).

I saadanne tilfaelde kan der gennemfoeres begraensningsforanstaltninger med hensyn til den frie omsaetning (naturligvis inden for rammerne af den i artikel 9 fastsatte procedure i forbindelse med beskyttelsesklausulen).

3.3. Artikel 8

Den vigtigste funktion i forbindelse med artikel 8 er beskyttelse af industriel ejendom og kravet om at sikre de bedst egnede betingelser af hensyn til fremskridt og dynamik inden for den elektrotekniske industri.

Den goer det muligt at sikre markedsfoeringen af teknologisk avanceret elektrisk udstyr, som af samme grund ikke kan nyde godt af stoette i nogle tekniske normer, idet saadanne som oftest udarbejdes efter faerdigudviklingen af tekniske nyskabelser.

I henhold til artikel 8 har fabrikanter og importoerer rettigheder med hensyn til markedsfoering og fri omsaetning af materiel, for saa vidt overholdelse af sikkerhedsmaalsaetningerne attesteres ved hjaelp af den dertil i stk. 2 omtalte overensstemmelsesrapport. Det er derfor i deres interesse forud at anmode om udarbejdelse af en saadan rapport af en institution, som er anmeldt i overensstemmelse med den i artikel 11 fastsatte procedure, idet en saadan forholdsregel vil goere deres arbejde lettere i tilfaelde af indsigelse fra myndighederne (administrative eller retslige) i en medlemsstat.

3.4. Artikel 10

Anbringelse paa elmateriel af et overensstemmelsesmaerke eller udstedelse af et overensstemmelsescertifikat af de institutioner i medlemsstaterne, som er autoriseret dertil, skal anerkendes af alle medlemsstater som en formodning om overensstemmelse med de tekniske normer, som omtales i artikel 5, 6 og 7 og dermed med de sikkerhedsmaalsaetninger, som er fastsat i direktivet.

Saadanne overensstemmelsesmaerker eller -certifikater giver derfor ret til markedsfoering og fri omsaetning under forbehold af den i artikel 9 omtalte beskyttelsesprocedure (jf. pkt. 6.5 nedenfor). Samme bemaerkning gaelder overensstemmelseserklaeringen fra fabrikanten, som er taenkt navnlig med henblik paa elmateriel bestemt til industrien.

Overensstemmelsesmaerker eller -certifikater kan opnaas hos de dertil af medlemsstaterne i overensstemmelse med artiklerne 10 og 11 (1) autoriserede institutioner.

Saafremt et materiel er konstrueret i overensstemmelse med en national norm som naevnt i artikel 7, kan overensstemmelsesmaerket eller -certifikatet opnaas i en anden medlemsstat end den, hvori materiellet er fremstillet, paa betingelse af, at det paagaeldende materiel er fremstillet i overensstemmelse med den norm, som gaelder i denne anden medlemsstat.

Eftersom maerkerne eller certifikaterne fra de autoriserede institutioner er ligevaerdige, er opnaaelse af ét enkelt af dem tilstraekkelig til markedsfoering i hele Faellesskabet.

4. Bemaerkninger rettet til de af medlemsstaterne anmeldte institutioner

4.1. Certificeringsinstitutioner 4.1.1. Artikel 2 og 8 viser, at der ikke kan kraeves andet paa hver medlemsstats omraade end overholdelse af de sikkerhedskrav, der er hjemlet i de i artikel 2 og i bilag I (jf. pkt. 3.2 ovenfor) beskrevne sikkerhedsmaalsaetninger.

Direktivets rigtige virkemaade forudsaetter, at certificeringsinstitutionerne kun udsteder overensstemmelsesmaerker eller -certifikater for materiel, som fremstilles i overensstemmelse med tekniske normer, som opfylder de 11 sikkerhedsmaalsaetninger, som omhandles i artikel 2 og i bilag I.

4.1.2. I betragtning af den ikke bindende karakter af saadanne tekniske normer er institutionerne forpligtet til paa fabrikantens eller importoerens begaering at udarbejde overensstemmelsesrapporter for varer, som ikke er i overensstemmelse med normerne, men som opfylder de i artikel 2 og i bilag I (artikel 8, stk. 2) beskrevne sikkerhedsmaalsaetninger.

4.2. Standardiseringsorganisationer 4.2.1. Det tilfalder de af medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 5 og 11 anmeldte institutioner at foretage udarbejdelse af harmoniserede normer i overensstemmelse med artikel 5.

Den stemmeflertalsprocedure, som enstemmigt blev vedtaget af de institutioner, som er samlet for CENELEC (Den europaeiske Komité for elektroteknisk Standardisering), synes at vaere i fuld overensstemmelse med artikel 5, ifoelge hvilken udarbejdelse af normer sker efter »faelles aftale«.

4.2.2. Eksistensen af lovmaessige eller administrative nationale forskrifter kan ikke forhindre udarbejdelsen af harmoniserede normer i overensstemmelse med artikel 5. (1) En fortegnelse over de autoriserede institutioner og modeller for overensstemmelsesmaerker er offentliggjort i EFT nr. C 184 af 23.7.1979.

Saadanne forskrifter kan heller ikke paatvinges ud over eller som erstatning for tekniske forskrifter indeholdt i harmoniserede normer, idet de har mistet deres bindende karakter (jf. pkt. 3.1 ovenfor).

Anfoerelsen af saadanne forskrifter under betegnelsen »fravigelse af type A« i »harmoniseringsdokumenter« eller i »europaeiske normer« er derfor meningsloes.

Hidtil er der udarbejdet omkring 100 harmoniserede normer.

4.2.3. De harmoniserede normer i henhold til artikel 5 spiller en afgoerende rolle for direktivets virkemaade. De er bestemt til endeligt at traede i stedet for andre kategorier af tekniske normer, som er omtalt i direktivet, og sikrer alle beroerte parter, det vaere sig inden for produktion, markedsfoering og udnyttelse af el-materiel samt de administrative kontrolmyndigheder, i alle de tilfaelde, som ikke omfattes af artikel 8, et faelles og klart erkendeligt grundlag for hele Faellesskabet.

Kommission opfordrer CENELEC til aktivt at fortsaette sit arbejde med henblik paa, at der hurtigt tilvejebringes harmoniserede normer for alle varer, som falder inden for direktivets anvendelsesomraade. Den understreger desuden, hvilken betydning det har for direktivets rigtige virkemaade, at de harmoniserede normer ajourfoeres i overensstemmelse med den teknologiske og den sikkerhedstekniske udvikling.

5. Bemaerkninger rettet til importoerer, handlende og brugere

5.1. Lavspaendingsdirektivets rigtige virkemaade kraever, at alle beroerte medvirker hertil. Man kan nemlig kun saelge varer, som opfylder de i direktivet fastsatte sikkerhedsmaalsaetninger.

Enhver importoer eller handlende maa saaledes vaere interesseret i at sikre sig, at produkterne er i overensstemmelse med naevnte maalsaetninger. Uden at vaere bindende er de overensstemmelsesmaerker, -certifikater eller -erklaeringer, som omtales i artikel 10, og de rapporter, som omtales i artikel 8, stk. 2, i denne forbindelse en betydelig garanti, idet de giver ret til fri omsaetning og markedsfoering under forbehold af artikel 9.

Et enkelt overensstemmelsesmaerke eller -certifikat er tilstraekkeligt med henblik paa markedsfoering i hele Faellesskabet (jf. pkt. 3.4 ovenfor). Derfor behoever man ikke opnaa overensstemmelsesmaerket i den medlemsstat, hvor varen skal markedsfoeres ; maerket fra en anden medlemsstat har samme funktion.

Denne ligevaerdighed af overensstemmelsesmaerker og -certifikater skal ligeledes godtages af el-distributionsselskaberne, som tydeligt skal angive dette i deres tilslutningsbetingelser (se pkt. 6.4 nedenfor).

I tilfaelde af materiel, som ikke er i overensstemmelse med de tekniske normer, som omhandles i artikel 5, 6 eller 7, er det i fabrikanternes eller importoerernes interesse i god tid at anmode om udarbejdelse af en rapport, som omtalt i artikel 8, stk. 2, af en institution, som er anmeldt i overensstemmelse med den i artikel 11 fastsatte procedure ; denne forholdsregel vil goere deres arbejde lettere i tilfaelde af indsigelse fra myndigheder (administrative eller retslige) i en medlemsstat.

5.2. Naar en vare, som formodes at vaere i overensstemmelse med sikkerhedsmaalsaetningerne, trods alt bliver gjort til genstand for et forbud mod markedsfoering eller en anden indskraenkende foranstaltning i henhold til artikel 9, paahviler bevisbyrden for ikkeoverensstemmelse under alle omstaendigheder den medlemsstat, som paastaar den, under de betingelser, der er fastsat i pkt. 6.5.2 nedenfor.

Uanset denne procedure giver faellesskabsretten en meget bred retsbeskyttelse for forsvaret af rettigheder hjemlet i direktivet og dette gennem muligheden for praejudiciel afgoerelse fra De europaeiske Faellesskabers Domstol i henhold til traktatens artikel 177.

Dette retsmiddel forudsaetter, at man har indbragt den paagaeldende nationale foranstaltning for retsinstanserne i den paagaeldende stat.

Desuden kan der rettes klager til Kommissionen, som eventuelt kan planlaegge igangsaettelsen af en overtraedelsesprocedure mod den paagaeldende medlemsstat i henhold til traktatens artikel 169.

6. Bemaerkninger rettet til medlemsstaterne

6.1. Artikel 5

I henhold til artikel 5, stk. 2, skal de normer, der udarbejdes efter faelles aftale af de anmeldte institutioner betragtes som harmoniserede, saa snart de er offentliggjort inden for rammerne af de nationale procedurer.

Selv om direktivet ikke fastsaetter nogen tidsfrist for en saadan offentliggoerelse, kraever virkeliggoerelsen af maalsaetningerne og direktivets rigtige virkemaade, at der fastsaettes en saadan.

I henhold til traktatens artikel 5 skal medlemsstaterne nemlig lette virkeliggoerelsen af disse maalsaetninger og derfor opfylde deres forpligtelse til offentliggoerelse hurtigst muligt.

Kommissionen for sit vedkommende offentliggoer til orientering i De Europaeiske Faellesskabers Tidende de normer, som udarbejdes efter faelles aftale af de anmeldte institutioner, saa snart de meddeles den af Cenelec (1).

Ud fra erfaringen paa dette omraade anser Kommissionen en tidsfrist paa seks maaneder som rimelig mellem offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende og offentliggoerelse inden for rammerne af de nationale procedurer.

Kommissionen forbeholder sig ret til at anvende proceduren i traktatens artikel 169 mod medlemsstater, som ikke har offentliggjort saadanne normer efter udloebet af denne tidsfrist, samt mod medlemsstater, som forbyder markedsfoering og fri omsaetning af materiel fremstillet i overensstemmelse med disse normer under henvisning til, at sidstnaevnte endnu ikke er offentliggjorte inden for rammerne af deres nationale procedure.

6.2.1. »Afvigelser af type A«

De nationale lovbestemmelser udviser forskelle i forhold til de harmoniserede normer, som betegnes som »afvigelser af type A«, og som nu omfattes af ordningen i artikel 7. De er derfor ikke laengere bindende og har kun vaerdi af simpel formodning. De kan kun anvendes i denne egenskab, og dette indtil de bliver ophaevet ved offentliggoerelse af harmoniserede eller internationale normer. Opretholdelse af dem i medlemsstaternes retssystem i form af bindende bestemmelser ville betyde en ikke-overholdelse af direktivet og udsaette de paagaeldende medlemsstater for proceduren i traktatens artikel 169.

Denne konklusion stoettes af Domstolens retspraksis (jf. pkt. 3.1 ovenfor).

6.3. Artikel 7

Medlemsstaterne kan ikke udstede bindende tekniske forskrifter for el-materiels kvalitet eller funktion.

Direktivets formaal er nemlig bl.a. at muliggoere den fri omsaetning af el-materiel, som opfylder de i direktivet fastsatte sikkerhedsmaalsaetninger.

Dette kan ikke naas, hvis medlemsstaterne kan underkaste markedsfoering af de paagaeldende produkter andre vilkaar, saasom overholdelse af visse kvalitetsnormer, funktionskrav eller lignende.

6.4. Artikel 4

Gensidig anerkendelse af overensstemmelsesmaerker og -certifikater er ligeledes bindende for el-distributionsselskaberne i henhold til artikel 4. Disse kan derfor ikke betinge tilslutning til nettet og levering af elektricitet til forbrugerne med, at el-materiellet forsynes med et bestemt overensstemmelsesmaerke (f. eks. det nationale). De skal som ligevaerdige anse de maerker, der udstedes af de institutioner, der anerkendes i alle medlemsstater, samt de overensstemmelseserklaeringer og -rapporter, der omtales i artikel 8, stk. 2, og artikel 10. Deres generelle abonnementsbetingelser skal tydeligt indeholde meddelelse herom. En korrekt opfyldelse af denne forpligtelse, som medlemsstaterne skal drage omsorg for, fratager ligeledes visse forsikringsselskabers praksis gaaende ud paa af forsikringstageren at kraeve anvendelse af materiel med bestemt overensstemmelsesmaerke enhver betydning.

6.5. Artikel 9

6.5.1. Enhver foranstaltning til begraensning af den fri markedsfoering eller den fri omsaetning, der rammer el-materiel, der ledsages af overensstemmelsesmaerker, -certifikater, -rapporter eller -erklaeringer i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, og artikel 10, kan kun traeffes af medlemsstaterne inden for rammerne af faellesskabsproceduren i forbindelse med beskyttelsesklausulen som omtalt i artikel 9. Overholdelsen af denne procedure er en forudsaetning for gyldigheden af nationale foranstaltninger, som goer indgreb i retten til markedsfoering og fri omsaetning.

Kun en administrativ myndighed, der er ansvarlig i medlemsstatens navn og kompetent til at deltage i afviklingen af denne procedure, kan traeffe saadanne begraensningsforanstaltninger. Domstolen har nemlig udtrykkelig udelukket de retlige myndigheder undtagen i tilfaelde af anvendelse af artikel 8, naar en overensstemmelsesrapport endnu ikke er blevet fremlagt. Kun i saadanne tilfaelde kan en retlig myndighed ligeledes vedtage en begraensende foranstaltning.

6.5.2. Artikel 9 indebaerer for den medlemsstat, som anvender proceduren, at den er forpligtet til umiddelbart og med anfoerelse af begrundelsen for sin (1) Tre oversigter over normer af denne kategori er hidtil blevet offentliggjort : EFT nr. C 184 af 23.7.1979 ; EFT nr. C 107 af 30.4.1980 og EFT nr. C 199 af 5.8.1980. beslutning og materiellets ikke-overensstemmelse at underrette de oevrige medlemsstater samt Kommissionen, som da giver denne administrative procedure den i naevnte artikel foreskrevne opfoelgning.

Bevisbyrden for ikke-overensstemmelse paahviler den medlemsstat, som paastaar denne. De foranstaltninger, som meldes til Kommissionen, skal derfor ledsages af en meget detaljeret begrundelse, hvori navnlig angives grundene til, at de i artikel 2 omtalte sikkerhedsmaalsaetninger ikke overholdes af det paagaeldende materiel. Det er derfor ikke tilstraekkeligt at angive, at materiellet ikke opfylder en given national norm i det land, som anvender beskyttelsesklausulen.

6.5.3. Naar foranstaltninger paa grund af manglende eller utilstraekkelig begrundelse forekommer aabenbart at vaere uberettigede, forbeholder Kommissionen sig ret til at anvende proceduren i traktatens artikel 169. Den sikrer de procedurer, som indledes i henhold til denne, en passende offentlig omtale. I oevrigt har Kommissionen til hensigt i De Europaeiske Faellesskabers Tidende at offentliggoere de henstillinger og udtalelser den fremsaetter efter afslutningen af proceduren i artikel 9.