RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 2022/95 af 16. august 1995 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 3283/94 af 22. december 1994 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 23, hvori det fastsættes, at Rådets forordning (EØF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (2), fortsat skal finde anvendelse på procedurer, hvorunder en undersøgelse, der var i gang pr. 1. september 1994, endnu ikke var afsluttet ved ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 3283/94,

under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter konsultation i det rådgivende udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

A. PROCEDURE

(1) I juni 1994 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3) om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen til Fællesskabet af ammoniumnitrat med oprindelse i Litauen og Rusland og iværksatte en undersøgelse.

(2) Siden maj 1994 har der efter gennemførelsen af en regional antidumpingprocedure (4) været antidumpingforanstaltninger i kraft vedrørende importen til Det Forenede Kongerige af ammoniumnitrat med oprindelse i Litauen og Rusland. Disse foranstaltninger foreligger i form af tilsagn, hvorved eksporten til Det Forenede Kongerige fra hvert af de pågældende lande begrænses til 100 000 tons pr. år.

(3) Proceduren indledtes på grundlag af en klage indgivet af EFMA (European Fertilizer Manufacturers' Association) på vegne af producenter, hvis samlede produktion af ammoniumnitrat angiveligt udgjorde en væsentlig del af produktionen i Fællesskabet.

(4) Klagen indeholdt beviser for, at der fandt dumping sted af den pågældende vare med oprindelse i Litauen og Rusland og forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde iværksættelsen af en procedure.

(5) Kommissionen underrettede officielt de producenter, eksportører og importører, som den vidste var berørt af sagen, samt repræsentanterne for eksportlandene og klageren og gav de direkte berørte parter lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt.

(6) Den litauiske eksportør, nogle russiske eksportører, visse importører og alle de klagende producenter tilkendegav deres synspunkter skriftligt. Flere parter, herunder de litauiske og russiske myndigheder, anmodede om at blive hørt; alle sådanne anmodninger blev imødekommet. EFIA (European Fertilizer Importers' Association) tilkendegav også sine synspunkter skriftligt og indrømmedes en høring.

(7) Kommissionen sendte spørgeskemaer til de parter, som den vidste var berørt af sagen, og den modtog detaljerede svar fra de klagende fællesskabsproducenter, fra den eneste producent og eksportør i Litauen og fra nogle importører i Fællesskabet. Kommissionen modtog også et detaljeret svar fra en fællesskabsproducent, som ikke var part i klagen; visse producenter i Rusland indgav ikke-fuldstændige besvarelser.

(8) Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at fastslå, om der fandt dumping sted og forvoldtes skade som følge heraf, og den aflagde kontrolbesøg hos følgende firmaer:

a) Klagende fællesskabsproducenter

- Grande Paroisse SA, Paris-La-Défense, Frankrig

- Hydro-Agri-France SA, Neuilly-sur-Seine, Frankrig

- Hydro-Agri (UK) Ltd, Immingham, Det Forenede Kongerige

- Hydro-Agri, Sluiskil BV, Nederlandene

b) Uafhængige importører i Fællesskabet

- Noortrade GmbH, Viernheim, Tyskland

- Schweizerhall Fertilizer GmbH, Hamburg, Tyskland

- Unifert France SA, Sète, Frankrig

- Conagra Resources Europe Ltd, Tiverton, Devon, Det Forenede Kongerige

c) Producent i referenceland

- Zaklady Azotawe »Pulawy«, Pulawy, Polen.

(9) Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra den 1. april 1993 til den 31. marts 1994 (»undersøgelsesperioden«).

(10) Kommissionen underrettede alle interesserede parter om resultaterne af den foreløbige undersøgelse. Flere parter fremsatte bemærkninger skriftligt; nogle anmodede om og indrømmedes en høring.

(11) Kommissionen fortsatte bestræbelserne på at indhente alle de oplysninger, den anså for nødvendige med henblik på den endelige fastlæggelse af de faktiske forhold. Parterne underrettedes om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelse af endelig antidumpingtold. Parterne indrømmedes også en frist, inden for hvilken de kunne fremsætte bemærkninger efter ovennævnte underretning.

(12) Der blev taget hensyn til parternes bemærkninger, og Kommissionen ændrede om fornødent sine konklusioner i overensstemmelse hermed.

B. DEN AF UNDERSØGELSEN OMFATTEDE VARE OG SAMME VARE

(13) Den pågældende vare er ammoniumnitrat, som er et gødningsstof, der fremstilles i pilleform eller som granulat med et indhold af nitrogenplantenæringsstof på mellem 33 og 35 %.

(14) Det ammoniumnitrat, der fremstilles af den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, er i henseende til fysiske og tekniske egenskaber samme vare som den, der eksporteres til Fællesskabet fra Rusland og Litauen, og som den, der fremstilles og sælges i Polen, der er benyttet som referenceland (jf. betragtning 22-24).

C. ERHVERVSGREN I FÆLLESSKABET

(15) De producenter, der har indgivet klagen, tegner sig for 94 % af produktionen i Fællesskabet af ammoniumnitrat, og de udgør derfor den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet i overensstemmelse med artikel 4, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 2423/88.

(16) EFIA, der repræsenterer importørerne i Fællesskabet, gjorde gældende, at Hydro Fertilizers Ltd (UK) burde holdes uden for definitionen af »erhvervsgren i Fællesskabet«, fordi dette selskab angiveligt importerede ammoniumnitrat fra Rusland og Litauen gennem Fertrachem UK, et med førstnævnte forbundet selskab. Det konstateredes imidlertid, at Fertrachem ikke havde foretaget en sådan import i undersøgelsesperioden. Det blev også gjort gældende, at BASF, en anden producent, der havde indgivet klage, burde holdes udenfor af samme årsager, idet dette selskab angiveligt importerede russisk og litauisk ammoniumnitrat til Fællesskabet gennem Kali (UK) Ltd, der var forretningsmæssigt forbundet med BASF. Det konstateredes, at Kali (UK) Ltd faktisk importerede ammoniumnitrat fra Litauen og Rusland i undersøgelsesperioden, men at selskabet ikke i den pågældende periode var forbundet med BASF, hverken direkte eller via et datterselskab, og det havde ingen aftale med noget selskab, der var forbundet med BASF, for så vidt angår køb af ammoniumnitrat.

Det er følgelig ikke begrundet at udelukke Hydro Fertilizers Ltd (UK) eller BASF fra den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.

D. DUMPING

a) Normal værdi

I) Valg af referenceland

(17) Eftersom de berørte eksportlande begge er lande uden markedsøkonomi, blev den normale værdi i overensstemmelse med artikel 2, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 2423/88 fastsat på grundlag af priser eller omkostninger i et referenceland.

A) KLAGERENS FORSLAG: UNGARN

(18) Klageren gjorde gældende, at Ungarn, der var blevet anvendt som referenceland i den regionale procedure vedrørende Det Forenede Kongerige (jf. betragtning 2), ville være et egnet referenceland med henblik på den foreliggende undersøgelse. Der blev rettet henvendelse til Nitrogenmuvek, Varpalota, Ungarn; Kommissionen var ikke i besiddelse af nærmere oplysninger om den anden producent i Ungarn. Nitrogenmuvek besvarede Kommissionens spørgeskema. Det fremgik af dette svar, at Nitrogenmuveks salg på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden var betydeligt sammenholdt med de mængder, der importeredes til Fællesskabet fra Rusland og Litauen. 80 % af hjemmemarkedssalget var i sække. Den ungarske producent benytter indenlandsk eller importeret gas, der købes til markedspriser.

(19) Nitrogenmuvek besvarede imidlertid ikke Kommissionens anmodning om at kunne aflægge kontrolbesøg. Under disse omstændigheder ansås det ikke for muligt at fastlægge en pålidelig normal værdi på grundlag af de foreliggende ungarske data. Ud over den kendsgerning, at der kun er to indenlandske producenter af ammoniumnitrat i Ungarn, begrænses importen af en importtold på 15 % og siden 1993 af et årligt importkontingent over for SNG-landene på 50 000 tons ammoniumnitrat og calciumammoniumnitrat tilsammen. Konkurrencen er følgelig ret begrænset. Ungarn er af disse grunde ikke noget velegnet referenceland.

B) ANDRE LANDE

(20) Kommissionen rettede også skriftlig henvendelse til alle kendte producenter af ammoniumnitrat i Australien, Bulgarien, Canada, Egypten, Mexico, Polen, Tyrkiet og USA. Hertil kommer, at EFIA foreslog Algeriet og Rumænien som referencelande, og Kommissionen henvendte sig skriftligt til de kendte producenter i disse lande.

Følgende producenter var rede til at samarbejde og besvarede Kommissionens spørgeskema:

- Abu Qir Fertilizers Co., Alexandria, Egypten

- Zaklady Azotawe »Pulawy«, Pulawy, Polen.

i) Egypten

(21) I undersøgelsesperioden oversteg hjemmemarkedssalget af ammoniumnitrat i Egypten den samlede import til Fællesskabet fra Rusland og Litauen. Alt salg på hjemmemarkedet fandt sted i sække ligesom den russiske og litauiske eksport.

Selv om der er tre producenter på hjemmemarkedet og ingen formelle importrestriktioner, har den gældende told på 30 % på import af ammoniumnitrat til Egypten ført til en situation, hvor der ikke er nogen import af denne vare. Der er derfor kun begrænset konkurrence på markedet.

ii) Polen

(22) I undersøgelsesperioden havde Pulawys salg af ammoniumnitrat på hjemmemarkedet næsten samme omfang som de samlede mængder, der importeredes til Fællesskabet fra Rusland og Litauen. Varen fremstilles af Pulawy i pilleform. Alt salg på hjemmemarkedet fandt sted i sække. Pulawy anvender gas, der importeres fra Rusland til markedspriser i hård valuta.

Der er fire producenter af ammoniumnitrat på hjemmemarkedet. Der var i undersøgelsesperioden ingen importrestriktioner, og importen tegnede sig for en andel af markedet på 18,2 %.

Polen ansås derfor for at være et åbent og konkurrencepræget marked for ammoniumnitrat.

C) VALG AF REFERENCELAND

(23) På baggrund af konklusionerne i betragtning 19 kan Ungarn ikke vælges som referenceland.

For så vidt angår de øvrige lande, hvis producenter var indforstået med at samarbejde med Kommissionen i fornødent omfang, skal det anføres, at selv om de pågældende producenters hjemmemarkedssalg i både Egypten og Polen er betydeligt sammenlignet med de importerede mængder fra Rusland og Litauen, og der stort set hersker samme vilkår for adgangen til råmaterialer, er det opfattelsen, at den større åbenhed, der kendetegner det polske marked, gør det til et mere egnet valg af referenceland i den foreliggende undersøgelse, og Polen valgtes derfor som referenceland.

II) Fastsættelse af den normale værdi

(24) På baggrund af de forhold, der er omhandlet i betragtning 22, kan Pulawys hjemmemarkedssalg i Polen betragtes som repræsentativt.

Det konstateredes, at den polske producents vejede gennemsnitlige pris på hjemmemarkedet ved salg til uafhængige kunder i undersøgelsesperioden var fortjenstgivende, for så vidt som den gav dækning for alle omkostninger, der påløb, som i det foreliggende tilfælde konstateredes at være repræsentative for den normale omkostningsstruktur for et selskab, der udøver virksomhed under markedsøkonomi.

(25) EFMA gjorde gældende, at den hjemmemarkedspris, der var lagt til grund for fastsættelsen af den normale værdi, var ukorrekt, eftersom den var lavere end det indberettede prisniveau på det polske marked. Endvidere påstod EFMA, at den hjemmemarkedspris, der udledes af den normale værdi, ikke kunne dække produktionsomkostningerne i Polen. EFMA fremlagde en vis dokumentation til støtte for disse påstande.

(26) Der blev taget yderligere kontakt med den pågældende polske producent for at klarlægge pris- og omkostningssituationen i Polen. De fleste af de relevante oplysninger, som det pågældende selskab havde indgivet, havde Kommissionen allerede efterprøvet.

(27) Det polske selskab klarlagde situationen og fremlagde dokumentation for, at de prisoplysninger, som EFMA henviste til, var baseret på standardpriser fra forhandler til jordbruger, og de var derfor noget højere end producentens nettopris ab fabrik til forhandlere. Med hensyn til omkostninger blev der fremlagt yderligere dokumentation som understøttede de af Kommissionen efterprøvede omkostningsdata, for at påvise, at der købes gas til priser fastsat efter almindelige forretningsmæssige principper. Kommissionen var imidlertid også i stand til at få bekræftet, at omkostninger, som normalt påløb hos dette selskab, fejlagtigt var blevet holdt uden for selskabets egen beregning af den normale værdi. Den normale værdi forhøjedes derfor for at afspejle det forhold, at denne omkostning ved beregningen af den normale værdi ikke skulle have været fradraget hjemmemarkedsprisen.

(28) Efter en gennemgang af alle de pågældende data fastslås det, at den af den polske producent angivne nettopris ab fabrik med de justeringer, der er omhandlet i betragtning 27, var korrekt, og at denne pris var fortjenstgivende, idet den gav dækning for alle omkostninger, der hos dette selskab påløb på dette trin i processen.

Den normale værdi fastsattes derfor på grundlag af Pulawys nettopris ab fabrik ved salg til kunder i Polen.

b) Eksportpris

(29) Eksportprisen for ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland og Litauen fastsattes på grundlag af den pris, der betaltes til eksportørerne af den pågældende vare ved salg til eksport til Fællesskabet. Det vil sige eksportørens fob-pris, ab grænse ved levering til agent eller importør i Fællesskabet.

c) Sammenligning

(30) Sammenligningen mellem den normale værdi og eksportprisen (begge ab grænse) fandt sted på grundlag af vejede gennemsnit og beregnet i samme handelsled. For alle transaktioner var eksportprisen lavere end den normale værdi, begge justeret med henblik på sammenligningen. Hjemmemarkedsprisen, ab fabrik forhøjedes for at tage hensyn til de normale transport- og håndteringsomkostninger mellem fabrik og polsk havn i undersøgelsesperioden. Denne forhøjelse beregnedes på grundlag af de transport- og håndteringsomkostninger, der faktisk påløb hos den pågældende polske producent, suppleret med oplysninger fra andre virksomheder i Polen vedrørende håndteringsomkostningerne for andre sækketyper.

(31) Den normale værdi og eksportprisen justeredes for at tage hensyn til visse salgsomkostninger, der er omhandlet i artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning (EØF) nr. 2423/88. Omkostningerne til de sække, der benyttedes i forbindelse med den polske producents hjemmemarkedssalg, var lavere end prisen på de sække, der anvendtes til emballering af den russiske eksport, og den normale værdi og eksportprisen nedsattes derfor for at afspejle disse emballeringsomkostninger med direkte tilknytning til salget. De normale omkostninger til sække i forbindelse med den litauiske eksport var højere end for den polske producent, men en betydelig del af den litauiske eksport til Fællesskabet i undersøgelsesperioden fandt sted uemballeret, således at der ikke påløb omkostninger til sække. Den fornødne justering blev derfor kun foretaget for en del af eksporten, der forsendtes i sække.

De russiske myndigheder gjorde gældende, at den normale værdi burde nedsættes for at tage hensyn til de lavere omkostninger i forbindelse med transport af gas til de russiske fabrikker sammenholdt med den polske fabrik. Det skal i den forbindelse anføres, at der ikke er blevet fremlagt konkrete data vedrørende de afstande, der er tale om, og at omkostninger og priser med hensyn til gas og distributionen heraf i Rusland ikke fastsættes på markedsøkonomiske vilkår. Under alle omstændigheder skal sådanne krav om nedsættelser af den normale værdi for påståede naturlige konkurrencemæssige fordele vurderes på et generelt grundlag. Selv om det blev fastslået, at de russiske producenter havde en fordel i forhold til den polske producent som følge af kortere afstande til gasforsyningerne, ville denne fordel blive opvejet af den meget større afstand til Østersøhavnene med deraf følgende højere transportomkostninger. Den ønskede justering kan derfor ikke godtages.

De russiske myndigheder gjorde også gældende, at den normale værdi burde nedsættes for at tage hensyn til de påståede mere effektive og større produktionsenheder i Rusland. Der er ikke fremlagt dokumentation for, at de fabrikker, der solgte ammoniumnitrat til Fællesskabet i undersøgelsesperioden, drives mere effektivt end den polske fabrik. Denne påstand må derfor også afvises.

d) Dumpingmargen

(32) Dumpingmargenen udtrykt i procent af prisen, cif Fællesskabets grænse, udgjorde 41,6 % for import med oprindelse i Rusland, og 27,4 % for import med oprindelse i Litauen. Udtrykt i ecu pr. ton udgjorde margenen for Rusland 31,3 og for Litauen 21.

E. SKADE

a) Markedsanalyse

(33) Undersøgelsesperioden i den foreliggende antidumpingprocedure var 1. april 1993 - 31. marts 1994. For at sikre en rimelig vurdering af udviklingen i de faktorer, der har tilknytning til spørgsmålet om skade, sammenlignes data vedrørende denne periode med den tilsvarende periode de foregående år. For at gøre det enklere anvendes følgende kortformer for de pågældende perioder:

1. april 1990 - 31. marts 1991 »1990/91«

1. april 1991 - 31. marts 1992 »1991/92«

1. april 1992 - 31. marts 1993 »1992/93«.

i) Samlet forbrug i Fællesskabet

(34) Forbruget i Fællesskabet (dvs. fællesskabsproducenternes salg i Fællesskabet plus import) faldt fra 4,76 mio. tons i 1990/91 til 4,65 mio. tons i undersøgelsesperioden, svarende til et samlet fald på 2,3 %. Forbruget i undersøgelsesperioden var imidlertid 3,1 % højere end i 1992/93, da salget af ammoniumnitrat faldt markant og nåede ned på kun 4,5 mio. tons.

ii) Dumpingimportens omfang og markedsandel

(35) Den samlede import af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland og Litauen steg fra 26 000 tons i 1990/91 til 489 000 tons i undersøgelsesperioden. Eurostat-statistikkerne indeholder ikke særskilte importtal for Rusland og Litauen for 1990/91, men kun ét tal for det tidligere Sovjetunionen. Da det imidlertid er en kendt sag, at der har fundet eksport fra begge lande i denne periode, er det den mest rimelige løsning på grundlag af de foreliggende data fra eksportørerne at fordele tallet for det tidligere Sovjetunionen med 50 % til hvert af de to lande. På dette grundlag steg importen fra Rusland fra 13 000 tons til 341 000 tons, og importen fra Litauen fra 13 000 tons til 148 000 tons. Under alle omstændigheder vil en anderledes fordeling af importen mellem Rusland og Litauen i 1990/91 ikke i væsentlig grad påvirke de konklusioner, der drages senere i denne forordning.

(36) Den samlede markedsandel for import fra Rusland og Litauen øgedes fra 0,5 % i 1990/91 til 10,5 % i undersøgelsesperioden. For importen fra Rusland steg markedsandelen fra lidt under 0,3 % til 7,3 %, og for Litauen var de tilsvarende tal en stigning fra lidt under 0,3 % til 3,2 % (5).

iii) Priserne på dumpingvarerne

(37) Den vejede gennemsnitlige salgspris for importvarerne fra Rusland og Litauen sammenlignedes med EF-producenternes vejede gennemsnitlige salgspris i Fællesskabet beregnet ab lager, men under hensyntagen til en passende forhøjelse for den importerede vare. Til alle sammenligninger benyttedes nettopriser, dvs. efter fradrag af alle rabatter og prisafslag. Der blev foretaget en justering for at tage hensyn til, at en betydelig del af EF-producenternes salg fandt sted uemballeret, især på det franske marked, medens næsten al import fandt sted i sække. EF-erhvervsgrenens pris forhøjedes derfor med henblik på sammenligningen.

Ved beregningen af den vejede gennemsnitspris for dumpingimporten blev der taget hensyn til den ringe kvalitet af en del af de russiske importvarer.

På dette grundlag konstateredes det, at i undersøgelsesperioden solgtes importvarerne fra Rusland og Litauen til priser, der var henholdsvis 14,7 og 16,2 ECU pr. ton lavere end EF-producenternes pris (svarende til 12,6 % og 13,9 % af EF-producenternes pris).

(38) Det fremgår imidlertid af undersøgelsen, at for at kunne sælges må importerede varer ifølge gældende markedsvilkår i Fællesskabet altid udbydes til en lavere pris end den i Fællesskabet fremstillede vare, også under normale konkurrencevilkår. Russisk og litauisk ammoniumnitrat opfattes af landbrugerne som værende af en ringere kvalitet end EF-varen, og denne opfattelse bestyrkes af visse EF-producenters reklamekampagner. Endvidere kan importørerne ikke tilbyde den samme forsyningssikkerhed som de indenlandske producenter og heller ikke den samme kundeservice. Endelig fremstilles det meste af det i Fællesskabet producerede ammoniumnitrat som granulat, medens den importerede vare fra Rusland og Litauen er i pilleform, og prisen er normalt højere for granulat. På grundlag af de oplysninger, der er indhentet som led i undersøgelsen, anses denne »kvalitetsforskel« for at svare til 10 ECU pr. ton. Dette er baseret på det tal på 8£ (10,4 ECU) pr. ton, der benyttedes i den regionale procedure vedrørende Det Forenede Kongerige (jf. betragtning 2), med en beskeden nedsættelse for at tage hensyn til det generelle prisfald på markedet i den foreliggende undersøgelsesperiode.

(39) Tages der derfor hensyn til den højere pris, som fællesskabsproducenterne normalt opnår i forhold til importerede varer, var priserne på den litauiske og den russiske vare henholdsvis 4,7 og 6,2 ECU pr. ton lavere end prisen på EF-varen i undersøgelsesperioden (svarende til henholdsvis 4,4 og 5,8 % lavere end fællesskabsproducenternes pris).

(40) EFIA gjorde gældende, at denne kvalitetsbetingede prisforskel på 10 ECU pr. ton mellem EF-varen og dumpingvaren var for lille, eftersom den var fastsat på grundlag af den regionale sag vedrørende Det Forenede Kongerige. I forbindelse med en procedure gældende for hele Fællesskabet burde prisforskellen på det andet vigtige marked, Frankrig, være større i betragtning af den beskyttelse, dette marked traditionelt nød godt af, og landbrugernes deraf følgende mistro til import. Påstanden var med andre ord den, at importvarerne for at vinde indpas på markedet skulle ansættes til en lavere pris end anslået af Kommissionen for at udligne de formodede kvalitetsforskelle.

Denne påstand må afvises. For det første konstateredes det, at prisen på dumpingvarerne var højere i Frankrig end i Det Forenede Kongerige, og at der var tale om mindre underbud af priserne på de i Frankrig fremstillede varer. For det andet var det absolutte prisniveau på markedet lavere i undersøgelsesperioden for fællesskabsproceduren end for den regionale procedure. Der er således i begge tilfælde ikke noget grundlag for at forhøje kvalitetsprisforskellen ud over 10 ECU, og der er ikke fremlagt anden dokumentation, der taler for en sådan forhøjelse.

iv) Kumulation af dumpingimporten

(41) Ved fastlæggelsen af dumpingimportens indvirkning på EF-erhvervsgrenen måtte der tages stilling til spørgsmålet om, hvorvidt virkningerne af dumpingimporten fra Rusland og Litauen skulle vurderes under ét.

(42) Umiddelbart synes flere faktorer at tale for kumulation.

- De importerede mængder med oprindelse i både Rusland og Litauen er betydelige. I undersøgelsesperioden var markedsandelen henholdsvis 7,3 % og 3,2 %.

- Den normale kvalitet af ammoniumnitrat fra begge lande har stort set de samme fysiske egenskaber.

- De russiske og litauiske varer konkurrerer med hinanden i Fællesskabet og med samme vare fremstillet af EF-erhvervsgrenen.

- For de russiske og litauiske varer anvendes de samme distributionskanaler i Fællesskabet, og ammoniumnitrat af god kvalitet fra de to lande sælges til stort set samme pris.

(43) I dette særlige tilfælde må der imidlertid tages hensyn til andre faktorer:

De samlede importerede mængder fra Rusland og Litauen steg i undersøgelsesperioden, men der var tale om en stigning af importen fra Rusland på 55 % i denne undersøgelsesperiode sammenholdt med 1992/93, medens importen fra Litauen faldt med 28 % i samme periode trods en generel stigning i efterspørgslen i Fællesskabet på 3 %. Ruslands markedsandel øgedes fra 4,9 til 7,3 %, medens Litauens faldt fra 4,6 til 3,2 %. Fra en situation med næsten samme mængder i 1992/93 udviklede importen fra Litauen og Rusland sig i forskellig retning i undersøgelsesperioden, således at førstnævnte kun udgjorde omkring 40 % af importen fra Rusland.

Selv om der ikke er nogen større forskel på de priser, hvortil importørerne i Fællesskabet sælger den normale kvalitet af den russiske og den litauiske vare, betales der dog en lidt højere pris for den litauiske vare. Den gennemsnitlige importpris, beregnet cif, for den litauiske vare var 89 ECU pr. ton i undersøgelsesperioden mod 75 ECU pr. ton for den russiske vare. Den gennemsnitlige eksportpris, beregnet fob, for litauisk ammoniumnitrat var også noget højere end prisen for den russiske vare. Denne forskel i gennemsnitspriserne forklares ved, at visse forsendelser af den russiske vare var af en ringere kvalitet, som betingede ekstraordinært lave priser ved ankomsten til Fællesskabet og bestyrkede opfattelsen af, at kvaliteten af den russiske vare var ringere og mindre stabil end det litauiske ammoniumnitrat, hvoraf næsten det hele ankom i god stand til Fællesskabet.

Et særligt forhold, der kendetegner den foreliggende sag, er den tidligere regionale undersøgelse i Det Forenede Kongerige, som resulterede indførelsen af foranstaltninger med det sigte at afhjælpe de skadelige virkninger på det britiske marked. Indtil 1993 var både importen fra Rusland og Litauen koncentreret i Det Forenede Kongerige. Denne stærke koncentration i Det Forenede Kongerige var ensbetydende med, at Litauens markedsandel i resten af Fællesskabet kun udgjorde 2 % mod 4 % i Det Forenede Kongerige. I modsætning hertil var det mindre end 40 % af importen fra Rusland til Fællesskabet, der gik til Det Forenede Kongerige, og den russiske markedsandel var mere ensartet på markederne i Fællesskabet end Litauens.

I den resterende del af Fællesskabet, altså eksklusive Det Forenede Kongerige, steg importen fra Rusland markant i undersøgelsesperioden, hvilket peger i retning af en ændring i udviklingstendensen bort fra det britiske marked, medens importudviklingen for den litauiske vare udviste en faldende tendens. Importen til Fællesskabet (minus Det Forenede Kongerige) fra Litauen faldt fra 33 153 tons (i det kvartal, der slutter i marts 1993) til 28 676 (i det kvartal, der slutter i marts 1994), svarende til en nedgang på 13,5 %. Eksporten fra Rusland til samme bestemmelsessted steg fra 22 768 tons til 105 830 tons, altså en stigning på 364 % i samme periode.

v) Konklusion

(44) I betragtning af den modsatrettede udviklingstendens for importen fra Rusland og Litauen i henseende til samlet mængde og markedsandel i Fællesskabet, graden af koncentration på det britiske marked og den konstaterede prisforskel fastslås det, at konkurrencevilkårene mellem de to lande ikke gør det hensigtsmæssigt at kumulere importen.

b) EF-erhvervsgrenens situation

i) Produktion

(45) EF-erhvervsgrenens produktion af ammoniumnitrat faldt fra 4,68 mio. tons i 1990/91 til 3,69 mio. tons i undersøgelsesperioden, en nedgang på 21 %. Produktionen i undersøgelsesperioden var dog 6,7 % højere end i 1992/93, da den var faldet til 3,46 mio. tons.

ii) Kapacitetsudnyttelse

(46) EF-erhvervsgrenens kapacitetsudnyttelse faldt fra 9,12 mio. tons i 1990/91 til 8,58 mio. tons i undersøgelsesperioden, en nedgang på 6 %. I samme periode faldt kapacitetsudnyttelsesgraden fra 51 til 43 %.

iii) Lagerbeholdninger

(47) EF-erhvervsgrenens lagerbeholdninger faldt fra 363 000 tons i 1990/91 til 201 000 tons ved udgangen af undersøgelsesperioden.

iv) Salg i Fællesskabet

(48) Mellem 1990/91 og 1992/93 faldt EF-erhvervsgrenens salg i Fællesskabet fra 3,85 til 3,16 mio. tons. Selv om salget igen steg og nåede op på 3,40 mio. tons i undersøgelsesperioden, var det dog stadig 12 % lavere end i 1990/91.

v) Markedsandel

(49) EF-erhvervsgrenens markedsandel i Fællesskabet faldt fra 81 % i 1990/91 til 69 % i 1992/93, hvorefter den steg igen og nåede op på 73 % i undersøgelsesperioden.

vi) Priser

(50) EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige salgspris, netto, faldt fra 145,4 ECU pr. ton i 1990/91 til 117,1 ECU pr. ton i 1992/93 og yderligere til 106,9 ECU pr. ton i undersøgelsesperioden. Priserne i undersøgelsesperioden var således 26,5 % lavere end i 1990/91.

vii) Rentabilitet

(51) Beregnet som et vejet gennemsnit opnåede EF-erhvervsgrenen en fortjeneste på 15,6 % på salget i 1990/91. I 1992/93 blev det til et tab på 2,7 % og i undersøgelsesperioden forøgedes tabet til 6,8 %.

viii) Beskæftigelse

(52) Antallet af arbejdstagere, der direkte var beskæftiget i EF-erhvervsgrenens ammoniumnitratsektor faldt fra 2 444 i 1990/91 til 1 810 i undersøgelsesperioden, dvs. et tab på 634 arbejdspladser, svarende til 26 %. Beskæftigelsen faldt i takt med nedgangen i produktionen, som faldt med lidt over 21 %.

c) Konklusion

(53) Det står klart, at EF-erhvervsgrenens situation forværredes mellem 1990/91 og udgangen af undersøgelsesperioden. Udviklingen i de fleste af nøgleindikatorerne var negativ.

I den pågældende periode faldt produktion, kapacitetsudnyttelse, markedsandel og salg på EF-markedet, priserne faldt med 26 %, og den pågældende erhvervsgrens finansielle resultater svingede fra en tilfredsstillende fortjeneste i 1990/91 til et alvorligt tab i undersøgelsesperioden.

EF-erhvervsgrenens produktion og salg udviste ganske vist en bedring i undersøgelsesperioden sammenholdt med 1992/93, men dette afspejlede i højere grad en generel forøgelse af den samlede efterspørgsel end en forbedring af markedspositionen, eftersom EF-erhvervsgrenens markedsandel kun steg 4 procentpoint, medens salget steg med næsten 8 %. Samtidig måtte EF-erhvervsgrenen sænke priserne yderligere i undersøgelsesperioden, og den led større tab end i 1992/93.

Den samlede virkning af det faldende salg og nedgangen i prisniveauet førte til en nedgang i EF-erhvervsgrenens omsætning af ammoniumnitrat i undersøgelsesperioden, så den kun svarede til 65 % af omsætningen i 1990/91.

(54) På baggrund af ovenstående fastslås det, at der er påført EF-erhvervsgrenen væsentlig skade.

F. ÅRSAGSSAMMENHÆNG

a) Skade forårsaget af dumpingimport med oprindelse i Rusland

i) Salg

(55) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden faldt EF-erhvervsgrenens salg med 452 000 tons, medens importen fra Rusland steg med 328 000 tons. Om end en mindre del af importen fra Rusland var varer af ringe kvalitet, som måtte sælges billigt, står det klart, at hovedparten af nedgangen i EF-erhvervsgrenens salg i Fællesskabet kan tilskrives dumpingimporten fra Rusland, som erstattede dette salg.

ii) Markedsandel

(56) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden steg markedsandelen for dumpingimporten fra Rusland fra 0,3 til 7,3 %. I samme periode faldt EF-erhvervsgrenens markedsandel med otte procentpoint fra 81 til 73 %.

(57) EF-erhvervsgrenen øgede faktisk sin markedsandel fra 69 % til 73 % mellem 1992/93 og undersøgelsesperioden, men denne forøgelse opnåedes på bekostning af import fra andre leverandørlande (herunder Litauen), som faldt med syv procentpoint tilbage til samme niveau som i 1990/91. Markedsandelen for importen fra Rusland steg fortsat mellem 1992/93 og undersøgelsesperioden. Under disse omstændigheder står det klart, at nedgangen i EF-erhvervsgrenens markedsandel mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden hovedsagelig skyldes forøgelsen af dumpingimporten fra Rusland.

iii) Produktion

(58) Produktionen af ammoniumnitrat faldt med næsten 1 mio. tons mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden. Stigningen i dumpingimporten fra Rusland på 328 000 tons bidrog i væsentlig grad til denne nedgang i produktionen og til en tilsvarende nedgang i kapacitetsudnyttelsen, selv når der tages hensyn til den andel af ringe kvalitet, der er nævnt i betragtning 56.

iv) Priser og rentabilitet

(59) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden faldt EF-erhvervsgrenens gennemsnitlige salgspris, netto, fra 145 til 107 ECU pr. ton. Samtidig steg dumpingimporten fra Rusland med 328 000 tons og erstattede en tilsvarende mængde af EF-producenternes salg. Siden 1990/91 blev de importerede dumpingvarer konstant udbudt til priser, som, selv når der tages hensyn til kvalitetsforskelle mellem EF-varen og den importerede vare, var betydeligt lavere end EF-erhvervsgrenens produktionsomkostninger.

Af dokumentation, der er fremlagt som led i undersøgelsen, fremgår det, at mange kunder er gået over til den russiske vare på bekostning af EF-varen alene på grundlag af prisen.

(60) Det fastslås derfor, at EF-producenterne som følge af lavprisimporten fra Rusland har måttet nedsætte deres priser til noget under omkostningerne for at fastholde salget på et vist niveau. De beskedne prisunderbud på de russiske dumpingvarer i undersøgelsesperioden, som omhandlet i betragtning 39, og som fastsat efter justering for kvalitetsforskelle, afspejler derfor blot i hvor høj grad EF-erhvervsgrenen har måttet sænke sine egne priser for at konkurrere, således af priserne til sidst var næsten 7 % lavere end omkostningerne.

Dumpingimporten har derfor øjensynligt været en væsentlig årsag til nedgangen i EF-erhvervsgrenens priser og har følgelig spillet en vigtig rolle i nævnte udvikling fra fortjeneste til betydelige tab.

b) Skade forårsaget af dumpingimport med oprindelse i Litauen

i) Salg

(61) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden faldt EF-erhvervsgrenens salg med 452 000 tons, medens importen fra Litauen steg med 135 000 tons. En del af nedgangen i EF-erhvervsgrenens salg i Fællesskabet må derfor have forbindelse med dumpingimporten fra Litauen, selv om EF-erhvervsgrenens salg i undersøgelsesperioden steg med 287 000 tons sammenholdt med 1992/93, medens importen af den pågældende vare fra Litauen faldt med 58 000 tons. Følgelig må den samlede virkning af importen fra Litauen have været ret begrænset.

ii) Markedsandel

(62) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden steg markedsandelen for dumpingimporten fra Litauen fra 0,3 til 3,2 %. I samme periode faldt EF-erhvervsgrenens markedsandel som tidligere nævnt med otte procentpoint fra 81 til 73 %.

(63) Under disse omstændigheder står det klart, at nedgangen i EF-erhvervsgrenens markedsandel mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden delvis har forbindelse med forøgelsen af dumpingimporten fra Litauen. Det skal imidlertid erindres, at mellem 1992/93 og undersøgelsesperioden faldt markedsandelen for importen fra Litauen fra 4,6 % til 3,2 %. Det konkluderes derfor, at Litauen kun i mindre omfang har bidraget til nedgangen i EF-erhvervsgrenens markedsandel.

iii) Produktion

(64) Produktionen af ammoniumnitrat faldt med næsten 1 mio. tons mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden. Stigningen i dumpingimporten fra Litauen på 135 000 tons anses kun for at have spillet en meget beskeden rolle i denne nedgang i produktion og kapacitetsudnyttelse. I undersøgelsesperioden steg produktionen i Fællesskabet med 232 000 tons, medens importen fra Litauen faldt med 58 000 tons.

iv) Priser og rentabilitet

(65) Prisen for den litauiske importvare er højere end prisen på den russiske vare, og kun en begrænset del af fællesskabsproduktionen synes at være blevet erstattet af import fra Litauen. Desuden faldt EF-producenternes pris med 9 % i undersøgelsesperioden, medens importen af den litauiske vare i samme periode faldt med 28 % og cif-prisen steg med 9 %.

(66) I betragtning af ovenstående konkluderes det, at importen fra Litauen ikke har haft nogen væsentlig indvirkning på EF-producenternes priser og rentabilitet.

c) Skade forårsaget af andre faktorer

i) Import fra andre leverandørlande

(67) Mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden faldt importen fra andre lande end Rusland og Litauen fra 629 000 til 537 000 tons, en nedgang på 92 000 tons, svarende til 15 %. I denne periode faldt markedsandelen for denne import, som hovedsagelig kom fra Østeuropa og Nordafrika, fra 13,2 til 11,6 %. Selv om priserne for disse importerede varer var lavere end EF-producenternes priser, solgtes de konsekvent til priser, der var højere end priserne på de varer, der importeredes fra Rusland og Litauen.

(68) Det konkluderes under disse omstændigheder, at importen fra andre lande ikke i væsentlig grad bidrog til den skade, som påførtes EF-erhvervsgrenen i undersøgelsesperioden.

ii) Nedgang i den samlede efterspørgsel

(69) Det samlede forbrug i Fællesskabet af ammoniumnitrat faldt med 109 000 tons mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden. I samme periode faldt EF-erhvervsgrenens salg med 452 000 tons, medens importen fra Rusland og Litauen steg med 463 000 tons. I betragtning af ovenstående fastslås det, at nedgangen i den samlede efterspørgsel i Fællesskabet kun spillede en ubetydelig rolle i nedgangen i EF-erhvervsgrenens salg.

iii) EF-producenternes strategi

(70) Eftersom EF-erhvervsgrenens produktion faldt med 1 mio. tons mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden, medens dumpingimporten steg med 463 000 tons, er det klart, at andre faktorer må have spillet en rolle i produktionstilbagegangen og den deraf følgende nedgang i kapacitetsudnyttelse og beskæftigelse. Det er på grundlag af undersøgelsen fastslået, at den resterende del af produktionstilbagegangen kunne tilskrives to faktorer:

i) en nedbringelse af EF-erhvervsgrenens lagerbeholdninger (jf. betragtning 47)

ii) en nedgang i mængden af ammoniumnitrat, som EF-producenterne anvender til internt forbrug, især til fremstilling af blandingsgødning.

Det står klart, at disse to faktorer har spillet en væsentlig rolle i nedgangen i EF-erhvervsgrenens produktion.

(71) Det fremgik endvidere af undersøgelsen, at EF-erhvervsgrenen opretholdt en produktionskapacitet, der oversteg efterspørgslen på markedet mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden. Det erkendes, at en del af den angivne kapacitet til fremstilling af ammoniumnitrat i nogle fabrikker også kan anvendes til fremstilling af andre nitrogenholdige produkter, og at den samlede kapacitet er blevet reduceret med 6 %, men det står klart, at EF-erhvervsgrenens kapacitet stadig er så stor, at den sagtens kan klare efterspørgslen på EF-markedet, også hvis der ikke forelå dumpingimport fra Rusland og Litauen. Denne situation må anses for at have bidraget til at opretholde større faste omkostninger for denne vare end nødvendigt.

d) Konklusion

(72) De andre faktorer, der er omhandlet ovenfor (betragtning 67-71) har spillet en rolle i henseende til nedgangen i EF-erhvervsgrenens produktion, kapacitetsudnyttelse og beskæftigelse, og opretholdelsen af en for stor kapacitet kan have medvirket til, at produktionsomkostningerne er højere end nødvendigt med en deraf følgende negativ indvirkning på fortjenesten. Imidlertid skal det bemærkes, at EF-erhvervsgrenen mellem 1990/91 og undersøgelsesperioden var i stand til at nedbringe de gennemsnitlige produktionsomkostninger fra 126 til 115 ECU pr. ton, men trods disse bestræbelser var den stadig ikke i stand til at konkurrere med dumpingimporten.

(73) Dumpingimporten fra Litauen har haft en vis indvirkning på EF-erhvervsgrenens salg og markedsandel, og den spillede en mindre rolle i nedgangen i produktion og kapacitetsudnyttelse (jf. betragtning 61-66). I betragtning af den beskedne størrelse af importen fra Litauen og det betydelige fald i denne import i undersøgelsesperioden må den anses for kun i ubetydeligt omfang at have bidraget til den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen som helhed. Som tidligere nævnt har importen fra Litauen kun i væsentligt omfang vundet indpas på markedet i Det Forenede Kongerige, hvor regionale antidumpingforanstaltninger mod litauisk ammoniumnitrat forbliver i kraft.

(74) Den øvrige skade, som kan tilskrives dumpingimporten fra Rusland, vedrører hovedparten af nedgangen i salg og markedsandel og langt størstedelen af faldet i EF-erhvervsgrenens priser og fortjeneste. Importen fra Rusland havde også væsentlig indflydelse på produktion og kapacitetsudnyttelse samt beskæftigelse (jf. betragtning 55-60). Importen fra Rusland påvirkede EF-erhvervsgrenen som helhed, eftersom denne import tegnede sig for en betydelig og stigende markedsandel i hele Fællesskabet.

(75) Det konkluderes, at en vis del af den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, kan tilskrives andre faktorer end dumpingimporten. Den ubetydelige skade, der kan tilskrives dumpingimporten fra Litauen, kan ikke anses for væsentlig. I betragtning af den alvorlige skade, der generelt er forvoldt i denne sag, må det fastslås, at den resterende skade, som skyldes dumpingimporten fra Rusland, særskilt betragtet må anses for væsentlig.

G. FÆLLESSKABETS INTERESSER

1. Generelle bemærkninger

(76) Ved undersøgelsen af, om det er i Fællesskabets interesse at træffe antidumpingforanstaltninger, tages der særligt hensyn til nødvendigheden af at afhjælpe den fordrejning af handelen, der skyldes dumping, og at genskabe en situation med effektiv konkurrence.

2. Følgevirkninger for EF-erhvervsgrenen

(77) Uden foranstaltninger til afhjælpning af følgevirkningerne af dumpingimporten vil en eller flere producenter i Fællesskabet måske være nødsaget til at lukke produktionsanlæg og måske ophøre helt og holdent, navnlig i betragtning af den meget store overskydende kapacitet i Rusland og den dumpingpraksis, der er konstateret i undersøgelsesperioden. Dette ville føre til et betydeligt tab af arbejdspladser i Fællesskabet og ville begrænse konkurrencen på markedet.

(78) EFIA påstod, at der ikke findes en betydelig overskydende kapacitet for fremstilling af ammoniumnitrat i Rusland. Denne påstand er imidlertid i modstrid med de svar, der er indgivet af de samarbejdende eksportører, der tilsammen opviste en uudnyttet kapacitet på over 1 mio. tons i undersøgelsesperioden, som desuden kun udgør en mindre del af ammoniumnitratproduktionen i Rusland. I en uafhængig undersøgelse, der blev offentliggjort i januar 1995, konkluderes det, at der var en overskydende produktionskapacitet for ammoniumnitrat på over 5 mio. tons i Rusland.

3. Følgevirkninger for brugerne

(79) Det er korrekt, at landbrugerne i Fællesskabet på kort sigt har draget fordel af lavprisimporten. Det skal imidlertid også tages i betragtning, at gødningsstoffer kun tegner sig for ca. 12 % af landbrugernes samlede produktionsomkostninger i Fællesskabet, idet prisen på gødningsstoffer er faldet betydeligt gennem de senere år.

En eventuel justering af priserne som følge af antidumpingforanstaltninger vil således næppe have nogen væsentlig betydning for landbrugernes budget, og alt taget i betragtning er dette hensyn derfor ikke en tilstrækkelig begrundelse for ikke at yde fællesskabsproducenterne en retmæssig beskyttelse.

4. Følgevirkninger for samhandelen med Rusland

(80) Ved vurderingen af Fællesskabets interesser og udarbejdelsen af forslag i den foreliggende sag må der tages behørigt hensyn til Fællesskabets erklærede ønske om at fremme samhandelen med Rusland for at lette overgangen til markedsøkonomi. Dette er dog ikke ensbetydende med, at der ikke om nødvendigt bør træffes antidumpingforanstaltninger; men det betyder, at det med den løsning, der foreslås, bør tilstræbes at minimere en eventuel uoverensstemmelse mellem nødvendigheden af at afhjælpe skade, der påføres den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, og behovet for at fremme samhandelen med Rusland.

5. Konklusion

(81) Det konkluderes, at det er i Fællesskabets interesse at indføre antidumpingforanstaltninger i denne sag; ved fastlæggelsen af de foranstaltninger, der skal træffes, bør der imidlertid tages behørigt hensyn til bemærkningerne i betragtning 80.

H. KONKLUSION

1. Afslutning af fællesskabsproceduren vedrørende Litauen

(82) I betragtning af, at det er fastslået, at importen fra Litauen ikke har forvoldt væsentlig skade for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, afsluttes proceduren vedrørende Litauen ved Kommissionens afgørelse 95/344/EF (6).

2. Gældende foranstaltninger vedrørende markedet i Det Forenede Kongerige

(83) På grundlag af den foreliggende undersøgelse for Fællesskabet som helhed vedrørende ammoniumnitrat fra Litauen og Rusland er det fastslået, at det for Ruslands vedkommende er påkrævet at indføre antidumpingforanstaltninger på fællesskabsplan. Det skal samtidig bemærkes, at siden maj 1994 har der i henhold til den regionale procedure, der er omhandlet i betragtning 2, været antidumpingforanstaltninger i kraft vedrørende importen af russisk og litauisk ammoniumnitrat til Det Forenede Kongerige.

Disse foranstaltninger indførtes i form af kvantitative tilsagn, hvorved importen til Det Forenede Kongerige fra Litauen og Rusland begrænsedes til 100 000 tons årligt fra hvert land.

(84) Hvad angår importen fra Rusland yder den regionale foranstaltning ikke EF-erhvervsgrenen som helhed tilstrækkelig beskyttelse, eftersom 60 % af Fællesskabets import af ammoniumnitrat fra Rusland i undersøgelsesperioden gik til andre medlemsstater end Det Forenede Kongerige. Målt i mængde var der tale om over 200 000 tons med en kraftig stigning i forhold til 1992/93.

Det skal endvidere bemærkes, at i nævnte periode tegnede de øvrige medlemsstater, altså minus Det Forenede Kongerige, sig for 55 % af produktionen i Fællesskabet og 60 % af efterspørgslen, og at de pågældende producenter måtte registrere en større nedgang i priser og rentabilitet end producenterne i Det Forenede Kongerige.

3. Endelige foranstaltninger på fællesskabsplan mod importen fra Rusland

(85) Det er derfor berettiget at indføre antidumpingforanstaltninger på fællesskabsplan mod importen fra Rusland. Det står således klart, at de regionale foranstaltninger vedrørende importen til Det Forenede Kongerige må ophæves, idet der ellers vil være to særskilte beskyttelsesforanstaltninger i kraft samtidig for det britiske marked.

Den regionale procedure vedrørende importen til Det Forenede Kongerige af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland afsluttes derfor ved Kommissionens afgørelse 95/345/EF (7).

(86) Flere parter gjorde gældende, at priserne på ammoniumnitrat i Fællesskabet er steget siden undersøgelsesperioden, og dermed er der sket en forbedring af EF-producenternes situation. De påstår, at denne forbedring gør beskyttelsesforanstaltninger unødvendige, og der bør tages hensyn hertil.

Selv om dette spørgsmål ikke indgår i en formel undersøgelse, ser det faktisk ud til, at ammoniumnitratmarkedet i lighed med markedet for nitrogenholdige gødningsstoffer som helhed har rettet sig siden udgangen af undersøgelsesperioden. Dette er dog ikke ensbetydende med, at det ikke er nødvendigt at afhjælpe skadevoldende dumping, om end der ved udarbejdelsen af forslag til foranstaltninger bør tages hensyn hertil.

4. Foranstaltningernes form

(87) Det konkluderes, at der bør indføres endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland i form af en variabel told. En sådan told vil have den fordel, at eksportpriserne hæves til et sådant niveau, at dumpingimportens skadelige virkninger afhjælpes, samtidig med at der ikke pålægges eksportørerne en ekstra byrde, hvis de har forhøjet deres eksportpriser til eller ud over et ikke-skadevoldende niveau.

Denne fremgangsmåde forener bedst nødvendigheden af at afhjælpe dumpingimportens skadelige virkninger med de hensyn, der er omhandlet i betragtning 80 og 86.

(88) EFIA udtrykte bekymring for, at told i form af en mindstepris kunne gøre det vanskeligt for eksportørerne at sælge i Fællesskabet i tilfælde af et fald i markedspriserne eller en ændring af vekselkursen for US $. For at udelukke denne mulighed i hvert enkelt tilfælde fastslår Rådet, at Kommissionen vil være rede til omgående at iværksætte en fornyet undersøgelse af foranstaltningerne, hvis der fremlægges tilstrækkelig dokumentation for ovennævnte, også mindre end et år efter indførelsen af foranstaltningerne.

5. Toldsats

a) Indikativpris for EF-erhvervsgrenen

(89) For at fastsætte den prisforhøjelse for dumpingvarerne, som er nødvendig for at afhjælpe den skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, beregnedes EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger pr. ton for ammoniumnitrat i sække, og hertil blev lagt en fortjeneste på 5 % for at nå frem til en indikativpris, der er tilstrækkelig til at afhjælpe skaden.

I de nylige antidumpingsager vedrørende urinstof og opløsninger af urinstof og ammoniumnitrat (UAN) er der anvendt en fortjenstmargen på 5 % af omkostningerne, som derfor også ansås for at være en rimelig fortjenstmargen for nitrogenholdige gødningsstoffer.

(90) EFMA gjorde gældende, at den fortjenstmargen på 10 % af omkostningerne, som benyttedes i den regionale sag vedrørende Det Forenede Kongerige, ville være en mere passende fortjenstmargen.

(91) Den fortjenstmargen, der benyttedes i nævnte regionale procedure, beregnedes ikke på grundlag af den britiske erhvervsgrens faktiske produktionsomkostninger, men på grundlag af omkostningerne efter justering for virkningerne af andre faktorer end dumpingimporten. Under alle omstændigheder tegner den britiske erhvervsgren sig kun for en mindre del af fællesskabsproduktionen af ammoniumnitrat og har lavere omkostninger end de øvrige EF-producenter. Den britiske erhvervsgrens omkostningsstruktur må derfor anses for at indebære en rimelig forventning om en højere fortjeneste under normale markedsvilkår, end det er tilfældet for EF-erhvervsgrenen som helhed. Endvidere er det fastslået, at EF-erhvervsgrenens faste omkostninger er lidt højere end nødvendigt som følge af opretholdelsen af overkapacitet (jf. betragtning 71). EFMA gjorde også gældende, at det var mere passende at anvende en højere fortjenstmargen på grund af visse omkostninger i forbindelse med fremstillingen af ammoniumnitrat, som ikke påløber ved fremstillingen af urinstof eller UAN-opløsninger. EFMA fremlagde imidlertid ikke tilstrækkelig dokumentation for denne påstand. På baggrund af disse faktorer og efter en omhyggelig vurdering af dette spørgsmål fastslås det, at 5 % på de faktiske omkostninger fortsat er en rimelig fortjenstmargen.

(92) Ved anvendelse af en fortjenstmargen på 5 % og under hensyntagen til den »kvalitetsforskel« svarende til 10 ECU, der er fastlagt i betragtning 38, er den prisforhøjelse på dumpingvarerne, som er nødvendig for at afhjælpe skaden, 20,4 ECU pr. ton for import fra Rusland.

b) Told på grundlag af skadestærsklen

(93) Dumpingmargenen vedrørende ammoniumnitrat fra Rusland er fastsat til 31,3 ECU pr. ton.

Da dumpingmargenen er højere end den prisforhøjelse, der er nødvendig for at afhjælpe skaden (»skadestærsklen«), skal tolden fastsættes på grundlag af skadestærsklen på 20,4 ECU pr. ton.

c) Beregning af mindstepris med henblik på fastsættelse af en variabel told

(94) Mindsteprisen beregnes med udgangspunkt i eksportprisen (ab grænse), hvortil lægges skadestærsklen plus fragtomkostninger, forsikring og forhandlermargen for at nå frem til prisen, cif Fællesskabets grænse, ufortoldet. Der opkræves alene antidumpingtold, hvis cif-importprisen falder til under dette niveau.

(95) For at kunne beregne de omkostninger, der påløber mellem eksport og import, er det ikke tilstrækkeligt at beregne forskellen mellem eksportprisen, ab russisk grænse og cif-prisen ifølge Eurostat, eftersom gennemsnitsprisen, beregnet cif, for de russiske importvarer er for lav på grund af indregningen af priserne på ikke-standardvarer, medens eksportprisen alene er fastsat for en god kvalitet af ammoniumnitrat. Ved ovenstående sammenligning undervurderes de omkostninger, der påløber, og dette resulterer i en mindstepris, der ikke fuldt ud afhjælper den forvoldte skade.

I mangel af et fyldestgørende samarbejde fra importører og eksportører af russisk ammoniumnitrat vil det være den rimeligste metode at tage udgangspunkt i de omkostninger, der påløb mellem eksport og indførsel i Fællesskabet af den litauiske vare, idet disse omkostninger blev fastlagt i undersøgelsen på grundlag af efterprøvede data. Der er tale om en ensartet vare af god kvalitet, som forsendes over stort set samme afstand og under samme vilkår, som russisk ammoniumnitrat.

Det russiske ministerium for udenlandske økonomiske forbindelser gjorde gældende, at det tal på 24,7 ECU pr. ton, der fremkom som resultat af beregningen efter denne metode, var for højt. De fremlagde visse data fra eksportørerne, som viste lavere fragtrater.

Disse data kan ikke godtages, da de blev indgivet på et meget sent tidspunkt under proceduren og ikke blev efterprøvet, de vedrørte kun en lille del af den samlede eksport, og de omfattede ikke omkostninger, der påløb mellem fob russisk havn og cif EF-bestemmelsessted hos forhandlere eller andre mellemhandlere, der køber og sælger varen. Dette er den normale afsætningsrute for russisk ammoniumnitrat ifølge de oplysninger, der er fremlagt i forbindelse med kontrolbesøg.

Anvendes ovennævnte på russisk ammoniumnitrat bliver resultatet følgende:

>TABELPOSITION>

(96) Mindsteprisen for russisk ammoniumnitrat i sække bør derfor være 102,9 ECU pr. ton.

(97) EFIA gjorde gældende, at mindsteprisen burde nedsættes, hvis ammoniumnitrat importeres uemballeret. Hvad angår dette spørgsmål er det opfattelsen, at en lavere mindstepris for uemballerede varer uundgåeligt vil åbne mulighed for at undgå antidumpingtolden for opsækkede varer gennem kompensationsaftaler vedrørende omkostningerne til sække.

Det fastslås derfor, at for at sikre foranstaltningernes effektivitet må den samme mindstepris på 102,9 ECU pr. ton gælde for både opsækkede og uemballerede varer.

6. Tilsagn

(98) Det russiske ministerium for udenlandske økonomiske forbindelser har tilbudt at begrænse eksporten til Fællesskabet til 300 000 tons årligt og kun at udstede licenser for varer, der sælges til eller over en indikativpris, som skal afspejle »markedsprisen« i Fællesskabet. Dette tilsagn kan ikke godtages i betragtning af, at det loft på 100 00 tons, der indgår i det kvantitative tilsagn for markedet i Det Forenede Kongerige, som blev godtaget ved afgørelse 94/293/EF, allerede var overskredet i februar 1995 på trods af, at de russiske myndigheder havde forpligtet sig til at begrænse eksporten til 100 000 tons i den tolvmåneders periode, som slutter den 21. maj 1995.

På baggrund af disse omstændigheder må det fastslås, at de russiske myndigheder ikke har påvist, at de er i stand til at overholde tilsynsbestemmelserne i tilsagnet vedrørende eksporten af ammoniumnitrat.

Hertil kommer følgende:

(99) 300 000 tons er for stor en mængde. Den udgør blot en nedsættelse på 27 % af den mængde, der importeredes i undersøgelsesperioden, selv når de 70 000 tons russisk ammoniumnitrat, der importeredes til Østrig, Finland og Sverige medregnes. Dette er ikke tilstrækkeligt til at afhjælpe den skade, der påføres EF-erhvervsgrenen.

(100) Under alle omstændigheder fastslås det, at eftersom et loft på 100 000 tons stadig gælder for importen fra Litauen til Det Forenede Kongerige, ville godtagelsen af et højere tal for import fra Rusland til hele Fællesskabet give Rusland mulighed for at eksportere mere end 100 000 tons til Det Forenede Kongerige, hvilket ville være ensbetydende med en belønning af de russiske eksportører, der tidligere havde forvoldt skade, navnlig i betragtning af at de har overskredet ovennævnte loft i det regionale tilsagn.

(101) »Indikativprisen« vil, om end den afspejler de højeste priser, hvortil varen udbydes, ikke altid være lig med eller overstige den mindstepris, der afhjælper den skadevoldende dumping, og de russiske myndigheder anmoder derfor om en markedsrelateret fleksibilitet. Disse myndigheder vil imidlertid ikke i praksis være i stand til at kontrollere den faktiske pris, der er betalt.

7. Konklusion

(102) Det konkluderes, at ovennævnte tilsagn ikke bør godtages; den variable antidumpingtold bør derfor indføres -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af ammoniumnitrat med oprindelse i Rusland og henhørende under KN-kode 3102 30 90 og 3102 40 90.

2. Antidumpingtolden fastsættes til forskellen mellem 102,9 ECU pr. ton, netto, for den pågældende vare og nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, i alle tilfælde, hvor sidstnævnte er lavest.

3. Gældende bestemmelser for told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.

Artikel 2

Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den 16. august 1995.

På Rådets vegne

J. SOLANA

Formand

(1) EFT nr. L 349 af 31. 12. 1994, s. 1. Forordningen er ændret ved forordning (EF) nr. 1251/95 (EFT nr. L 122 af 2. 6. 1995, s. 1).

(2) EFT nr. L 209 af 2. 8. 1988, s. 1. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 355/95 (EFT nr. L 41 af 23. 2. 1995, s. 2).

(3) EFT nr. C 158 af 9. 6. 1994, s. 3.

(4) Kommissionens afgørelse 94/293/EF af 13. april 1994 (EFT nr. L 129 af 21. 5. 1994, s. 24).

(5) Som følge af afrunding stemmer sammenlægningen af tallene i teksten ikke altid.

(6) Se side 27 i denne Tidende.

(7) Se side 29 i denne Tidende.