Kommissionens beslutning

af 27. november 2002

om Spaniens støtteforanstaltninger til fordel for Refractarios Especiales SA

(meddelt under nummer K(2002) 4486)

(Kun den spanske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2003/283/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler(1), under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) Ved brev af 20. april 2001 modtog Kommissionen en klage over en formodet statsstøtte til Refractarios Especiales SA. Klagen gjaldt en række finansielle foranstaltninger til fordel for denne virksomhed, som ville fordreje konkurrencen på det relevante marked.

(2) Ved breve af 3. maj (D/51821), 17. juli (D/52905) og 4. oktober 2001 (D/54067) anmodede Kommissionen Spanien om oplysninger om de forskellige foranstaltninger. Der blev fremsendt påmindelser ved breve af 20. juni (D/52500) og 7. november 2001 (D/54592). Ved brev af 23. juli 2001 (registreret under A/35988 den 25. juli 2001) anmodede Spanien om en længere svarfrist, hvilket bevilgedes ved brev af 20. august 2001 (D/53447). Ved brev af 19. juni (registreret under A/34832 den 20. juni), 13. september (registreret under A/37203 den 17. september) og 27. november 2001 (registreret under A/39427 den 30. november) fremsendte Spanien de ønskede oplysninger.

(3) Den 15. januar 2002 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende ovennævnte foranstaltninger. Ved brev af 17. januar 2002 (D/228167) underrettede den Spanien om denne beslutning. Kommissionen opfordrede på ny Spanien til at fremsætte bemærkninger til beslutningen og anmodede om yderligere oplysninger ved brev af 11. marts 2002. Spanien svarede på beslutningen om at indlede proceduren ved brev af 13. marts 2002 (registreret under A/31982 den 14. marts 2002) og besvarede spørgsmålene i påmindelsen ved brev af 2. maj 2002 (registreret under A/33339 den 6. maj 2002).

(4) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte. Spanien videresendte først den 18. marts 2002 en kopi af Kommissionens beslutning til modtageren, Refractarios Especiales SA (i det følgende benævnt "Refractarios"). Ved brev af 20. marts 2002 (registreret den 21. marts 2002 under A/32170) anmodede Refractarios om en længere frist til at svare på indledningen af proceduren, som Kommissionen indrømmede den. Ved brev af 22. marts 2002 (D/51295) modtog Kommissionen bemærkninger fra tre interesserede parter, herunder Refractarios. Ved brev af henholdsvis 5. april (D/51501) og 29. april 2002 (D/52067) anmodedes Spanien om kommentarer til ovennævnte bemærkninger. Ved brev af henholdsvis 21. maj (D/52462) og 3. september 2002 (D/54883) fremsendte Kommissionen supplerende spørgsmål. Det sidste af disse breve indeholdt en kopi af aftalen mellem finansministeriet og Refractarios, som Kommissionen havde modtaget fra den interesserede part, som havde indsendt klagen (brev af 18. juli 2002, registreret den 25. juli 2002 under A/35709). Kommissionen mindede Spanien om sine spørgsmål ved brev af henholdsvis 27. juni 2002 (D/53342) og 7. oktober 2002 (D/55591). Spanien fremsendte svar på de supplerende spørgsmål ved brev af 2. juli (registreret den 5. juli under A/34994) og 9. oktober 2002 (registreret samme dag under A/37400).

2. DETALJERET BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGERNE

2.1. Refractarios Especiales SA

(5) Refractarios, der er beliggende i Valencia (Spanien), fremstiller specielt varmeresistent porcelæn (ildfaste materialer). Virksomheden sælger overvejende sine produkter til virksomheder inden for jern og metal, cement og keramik. Den har i øjeblikket ca. 89 ansatte og en årlig omsætning på ca. 8 mio. EUR. Ved udgangen af 2000 var den samlede balanceførte værdi på 11400000 EUR. Virksomheden hører ind under kategorien SMV som defineret i Kommissionens henstilling 96/280/EF af 3. april 1996 vedrørende definitionen af små og mellemstore virksomheder(3).

(6) Nedenstående tabel viser virksomhedens resultater i perioden 1996-2001.

>TABELPOSITION>

Krisen i jern- og stålindustrien i begyndelsen af 1990'erne betød også krise i sektoren for ildfaste materialer og dermed for Refractarios. Virksomheden lukkede sine anlæg i Asturias, som producerede til jern- og stålindustrien, og opretholdt anlæggene i Valencia. Den relative forbedring siden 1997 skyldes udviklingen af nye produkter, der primært sælges til cementindustrien. Bortset fra salg på hjemmemarkedet eksporteres produkterne til andre lande i Europa og nogle lande i Afrika og Latinamerika. Der forventes ligeledes at komme gang i eksporten til asiatiske lande. Værdien af salget, især af innovative produkter, steg 8,7 % mellem 2000 og 2001. For 2002 forventer virksomheden en stigning på 14 %.

2.2. Spaniens foranstaltninger

(7) Refractarios har haft tilbagevendende vanskeligheder med at afvikle sin gæld, navnlig hos finansforvaltningen hos socialsikringen (i det følgende benævnt "den sociale sikring"), delegationen for finansministeriets skatteforvaltning i Valencia (i det følgende benævnt "finansministeriet") og lønmodtagernes garantifond (i det følgende benævnt "Fogasa").

2.2.1. Betalingsstandsning i 1990-1992

(8) I marts 1992 afsluttedes en betalingsstandsning med indgåelsen af følgende aftaler af 12. september 1991:

- Den sociale sikring: omlægning af en gæld på 459786309 ESP (2763371 EUR) over ti år med en afdragsfri periode på to år og uden rente på de omlagte beløb(4). Gælden var garanteret med et pant i Refractarios' grunde, bygninger, maskiner og installationer. De skyldige socialsikringsbidrags aktuelle nettoværdi beregnet på grundlag af en referencesats på 18,24 % svarer til 36 % af den oprindelige værdi(5).

- Finansministeriet: På samme betingelser som hos den sociale sikring omlagdes en gæld på 71701058 ESP (430932 EUR) over ti år med en afdragsfri periode på to år, uden rente på de omlagte beløb og med sikkerhed i det samme pant.

- De almindelige kreditorer indvilgede i at eftergive 81,5 % af gælden ud af en samlet gæld på 1080 mio. ESP (6490931 EUR).

(9) Pantet til den sociale sikring og finansministeriet bestod i et pant i den faste ejendom, der dækkede et maksimumsbeløb på 531487366 ESP (3194303 EUR svarende til den udestående gæld) plus 106000000 ESP (637073 EUR) til transaktionsudgifter. Det samlede beløb, 637487366 ESP (3817377 EUR), udgjorde mellem 81 og 85 % af ejendommens anslåede værdi(6). Der var ikke andre panter i ejendommen i forbindelse med andre lån.

(10) Afskedigelsen af arbejdstagere i Asturias skabte en gæld på 90685363 ESP (545030,01 EUR) hos Fogasa(7). Ved aftale af 19. november 1992 blev denne gæld omlagt over otte år med en afdragsfri periode på seks måneder. De kvartårlige afdrag steg gradvis fra ca. 2 mio. ESP til over 8 mio. ESP. I alt ville der blive tilbagebetalt 133171960 ESP (800380 EUR) med en rentesats på 10 %, hvilket svarede til den lovbestemte rente på daværende tidspunkt. Ifølge aftalen skulle Fogasa have sikkerhed for lånet.

2.2.2. Bestræbelserne på at inddrive den udestående gæld frem til 2000

(11) I tiden frem til 2000 tegner der sig et ujævnt billede af virksomhedens resultater. I nogle perioder havde Refractarios vanskeligheder med at betale sin gæld. Ud over finansielle problemer var der et stadig større miljøproblem som følge af virksomhedens beliggenhed i centrum af Quart de Poblet (Valencia). På den anden side drøftede man en ændring af generalplanen for byplanlægning (PGOU), som ville betyde en væsentlig forøgelse af Refractarios' ejendoms værdi.

(12) I perioden fra december 1991 til marts 1995 akkumulerede Refractarios ny gæld hos den sociale sikring, som traf forskellige foranstaltninger til at inddrive gælden. Den anmodede således om flere udlæg i den belånte ejendom til en samlet værdi af 194905984 ESP (1165398 EUR). Den 28. februar 1995 blev der endvidere gjort udlæg i to andre jordlodder, den første på 427 m2 og vurderet til 13944650 ESP (83809 EUR), den anden på 680,9 m2. Den 7. juni 1995 indledtes en procedure med henblik på salg af de belånte jordlodder ved offentlig auktion, men proceduren blev indstillet på grund af et sagsanlæg. I forlængelse af en aftale fra 1995 blev der den 10. maj 1996 optaget endnu et pant i den samme ejendom til dækning af hele den nye gæld, 252575951 ESP (1518012 EUR) samt morarenter og tillæg op til et maksimumsbeløb på 384 mio. ESP (2307887 EUR), inkl. 64 mio. ESP (384648 EUR) til dækning af transaktionsudgifter. Gælden til den sociale sikring androg på daværende tidspunkt 712362259 ESP (4281383 EUR). Sammenlagt med gælden hos finansministeriet (se nedenfor) androg den gæld, der var sikret ved pant, 4712315 EUR. Pantet i ejendommen dækkede et maksimumsbeløb på 932187366 ESP (5602559 EUR). Ud over det tidligere pant og den sociale sikrings udlæg var der endnu et udlæg i ejendommen til fordel for en anden kreditor på 6916233 ESP (41567 EUR).

(13) I anden halvdel af 1990'erne kompliceredes situationen - krisen i sektoren var overstået, og Refractarios gik med en vis succes ind i mere rentable markedssegmenter. Samtidig accentueredes miljøproblemerne som følge af virksomhedens beliggenhed i bycentrum, mens det fortsat var usikkert, om ændringen af PGOU ville blive en realitet, hvilket havde en negativ indvirkning på grundens teoretiske værdi. Forhandlingerne om ændringen af PGOU var stadig resultatløse, og værdien af den faste ejendom, bygningerne og installationerne var fortsat usikker. Ved en vurdering af 16. marts 1998, som var bestilt af den sociale sikring, ansloges værdien, hvis ændringen af PGOU blev en realitet, at ligge en smule under 3207820 EUR(8). Refractarios angiver meget forskellige værdier for 2000: Ved en vurdering foretaget på tidspunktet for indgåelsen af aftalen med byggevirksomheden blev grundenes værdi vurderet til omkring 6 mio. EUR, mens prisen i aftalen om salg af grundene og bygningerne (af 6. juni 2002) var fastsat til 7747046 EUR.

(14) Mellem september 1997 og oktober 1998 akkumulerede Refractarios ny gæld hos den sociale sikring. Siden 1999 har virksomheden løbende indbetalt sine bidrag. Den sociale sikring reagerede med at nægte flere afdragsordninger og anmode om udlæg. Nogle af disse foranstaltninger var imidlertid frugtesløse, og i sidste instans blev der kun tilbagebetalt 33721558 ESP (202670,65 EUR) til den sociale sikring. Denne krævede ikke salg ved offentlig auktion af den belånte grund. Ved indledningen af den anden betalingsstandsning androg gælden 978750620 ESP (5882414,16 EUR), hvoraf 4700000 EUR var garanteret af pantet.

(15) Over for finansministeriet opstod der nogle små gældsposter i 1996 (ét bidrag) og 1997 (to bidrag). I 1998 havde virksomheden store vanskeligheder, og i 1999 undlod den at betale to bidrag. Endvidere opstod der problemer med betalingen af de aftalte afdrag på den gamle gæld i 1998. Finansministeriet gjorde flere udlæg i maskiner for at dække sin gæld. Siden 1999 har Refractarios opfyldt sine skatteforpligtelser fuldt ud. Den samlede gæld ved indledningen af den nye betalingsstandsning beløb sig til 129217530 ESP (776613 EUR), hvortil kommer renter til en værdi af 70 mio. ESP (420709 EUR) samt en række skyldige ydelser ved indledningen af betalingsstandsningen til en værdi af 17874651 ESP (107429 EUR). Det samlede beløb androg således 1304751 EUR.

(16) Refractarios betalte ikke nogen af de aftalte afdrag til Fogasa. Virksomheden stillede heller ingen sikkerhed for gælden til Fogasa. Med dette brud på aftalen havde Fogasa ret til at kræve øjeblikkelig tilbagebetaling af hele beløbet, men det krævede ingen betaling af Refractarios og tilskrev heller ikke morarenter. I juli 1997 anmodede Refractarios om en genforhandling af gælden, som Fogasa imidlertid afslog. I 2001 fastslog domstolen for arbejdsretlige og sociale sager(9), at dette afslag ikke kunne henregnes til de formelle kriterier, der skulle være opfyldt for at afbryde forældelsesfristen. Trods gentagne anmodninger fra Kommissionen har Spanien ikke fremlagt bevis for, at Fogasa tog skridt til at inddrive de aftalte afdrag eller hele beløbet før den nye betalingsstandsning. Det vides ikke med sikkerhed, om Fogasa simpelthen glemte gælden eller forsætligt undlod at inddrive de skyldige beløb.

2.2.3. Betalingsstandsning i 2000-2002

(17) Den 24. januar 2000 anmeldte Refractarios en ny betalingsstandsning med henblik på at afvikle den akkumulerede gæld. Betalingsstandsningen ophørte den 17. juni 2002 baseret på følgende aftaler:

- Den 6. juni 2000 indgik Refractarios og en byggevirksomhed en aftale om, at den sidstnævnte skulle overtage førstnævntes ejendom. På grund af panterne i ejendommen var aftalen betinget af andre aftaler om gælden mellem Refractarios og den sociale sikring og finansministeriet. Salgsprovenuet (1289 mio. ESP eller 7747046 EUR) skulle anvendes til at købe nye grunde, opføre en ny fabrik - hvilket samme byggevirksomhed skulle forestå - gennemføre flytningen og afvikle en del af den udestående gæld. 527 mio. ESP (3167333 EUR) skulle betales direkte til den sociale sikring og finansministeriet. I rapporten fra tilsynsudvalget i forbindelse med betalingsstandsningen var aftalen og salgsprovenuet omtalt, men de offentlige myndigheder kendte hverken klausuler eller betingelser.

- I februar 2002 indgik Refractarios en aftale med de almindelige kreditorer om eftergivelse af 75 % af sin gæld, der beløb sig til i alt 434383557 ESP (2610698 EUR).

- Den 26. marts 2002 indgik Refractarios og den sociale sikring en aftale om omlægning og nedsættelse af gælden. Af det samlede gældsbeløb, 5882414,16 EUR, skulle Refractarios betale 2763371,37 EUR umiddelbart efter gennemførelsen af handelen med byggevirksomheden. Andre 1309748,27 EUR (22 %) skulle omlægges over ti år med en rente på 3,5 % pro anno, og de skulle fortsat være garanteret af et pant i Refractarios' installationer og maskiner. Den resterende gæld, 1809294,52 EUR, blev eftergivet. Nutidsværdien, i procent af den oprindelige gæld, er 68,4 %. Det var en udtrykkelig betingelse for aftalen, at Refractarios betalte afdragene og de løbende bidrag til den sociale sikring til tiden.

- Den 22. maj 2002 indgik Refractarios og finansministeriet en aftale om omlægning og nedsættelse af gælden. Af en samlet gæld på 1275705,87 EUR (212259597 ESP) skulle Refractarios betale 621944,88 EUR (49 %). Resten (51 %) blev eftergivet. I lighed med aftalen med den sociale sikring var det en udtrykkelig betingelse, at Refractarios betalte afdragene og de løbende bidrag til tiden.

(18) Ved brev af 13. marts 2000 anmodede Fogasa om, at dens fordringer blev omfattet af betalingsstandsningen. Tilsynsudvalget fastslog imidlertid, at lånet var forfaldet. Ved brev af 9. februar 2001 gjorde Fogasa over for Refractarios krav på betaling af gælden (133171960 ESP eller 800380 EUR). Samtidig anmodede den igen om, at gælden blev omfattet af betalingsstandsningen. Fogasa anlagde sag til prøvelse af tilsynsudvalgets beslutning, men fik ikke medhold(10).

(19) Hvad angår PGOU skal det understreges, at det regionale ministerium for offentlige arbejder, byplanlægning og transport i foråret 2002 behandlede en overgangsbyplanlægningsplan for kommunen Quart de Poblet, som omfattede den ændring, der var af betydning for Refractarios' ejendom. I sit brev af 2. juli 2002 skriver Spanien, at planen kunne forventes endelig vedtaget inden for to måneder.

2.2.4. Ny investeringsstøtte

(20) Refractarios har på det seneste anmodet om eller påtænker at anmode om et lån på 3 mio. EUR og et kapitaltilskud på 300000 EUR hos Instituto Valenciano de Finanzas og et investeringstilskud på 20 % (1 mio. EUR) hos det regionale økonomiministerium. Finansieringskapitlet i Refractarios' omstruktureringsplan tager hensyn til denne støtte. Spanien har imidlertid bekræftet, at hverken lånet eller tilskuddet er blevet bevilget endnu.

3. GRUNDE TIL AT INDLEDE PROCEDUREN EFTER ARTIKEL 88, STK. 2

(21) I sin beslutning om at indlede proceduren efter artikel 88, stk. 2(11), udtrykte Kommissionen tvivl om, at de spanske myndigheder havde handlet, som en kreditor under markedsøkonomiske vilkår ville have gjort. Denne tvivl gjaldt især det forhold, at Fogasa ikke anmodede om sikkerhed for den omlagte gæld i 1992 og heller ikke tog skridt til at sikre betalingen af gælden. Kommissionen nærede endvidere tvivl med hensyn til aftalen fra 1992 mellem Refractarios og finansministeriet og den sociale sikring, idet disse kreditorer i lang tid syntes at acceptere forsinkelser i Refractarios' betalinger i anden halvdel af 1990, og med hensyn til, om en ny aftale om gældsomlægning indeholdt statsstøtte. Da Kommissionen manglede oplysninger om eksistensen af en omstruktureringsplan, kunne den ikke vide, om den eventuelle støtte opfyldte kriterierne i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (i det følgende benævnt "rammebestemmelser for redning og omstrukturering"(12)).

4. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

(22) Efter offentliggørelsen af beslutningen om at indlede proceduren(13) modtog Kommissionen bemærkninger fra CERAME-UNIE (en europæisk sammenslutning inden for keramikindustrien), fra en konkurrerende virksomhed, RHI, og fra den støttemodtagende virksomhed, Refractarios. Et resumé af sidstnævntes bemærkninger sammen med Spaniens kommentarer findes i afsnit 5.

(23) CERAME-UNIE og RHI tilslutter sig fuldt ud Kommissionens tvivl. Den påpeger, at der er overkapacitet inden for sektoren for ildfaste materialer, og at enhver støtte vil have skadelige virkninger for konkurrenterne og for samhandelen inden for det indre marked. CERAME-UNIE har fremsendt en række artikler og dokumenter om sektoren.

(24) CERAME-UNIE har fremsendt en kopi af aftalen mellem finansministeriet og Refractarios og henledt opmærksomheden på, at det udtrykkeligt hedder i aftalen, at finansministeriet ikke alene har taget hensyn til den økonomiske situation og virksomhedens rentabilitet, men også til den almene og samfundsmæssige interesse i at bevare arbejdspladser. Endvidere har CERAME-UNIE bemærket, at der i kreditoraftalen ikke henvises til rentabiliteten på længere sigt eller til en omstruktureringsplan, og at bestemmelserne om nedsættelse af gælden ikke er tilstrækkelig begrundet. Efter dens mening opfylder støtten ikke kriterierne i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering.

5. KOMMENTARER FRA SPANIEN OG REFRACTARIOS

(25) Spanien og Refractarios hævder, at den sociale sikring, finansministeriet og Fogasa i hele den periode, der er omfattet af undersøgelsen, handlede, som en privat kreditor ville have gjort. Efter deres mening udgør ingen af foranstaltningerne statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(26) Spanien og Refractarios har understøttet deres argumentation med detaljerede beskrivelser af den finansielle situation, som den sociale sikring og finansministeriet ville have befundet sig i, hvis de var gået så langt som til at begære konkurs. I betragtning af grundenes lave værdi, indtil der eventuelt blev gennemført en ændring af PGOU, og den privilegerede status, som arbejdstagernes tilgodehavender nyder, ville en konkurs have været mindre interessant fra et finansielt synspunkt end den fulgte procedure.

(27) Med hensyn til aftalen fra 1991 gør Refractarios gældende, at de betingelser, som de offentlige kreditorer havde accepteret, med fordel kunne sammenlignes med de betingelser, som en privat privilegeret kreditor, i det konkrete tilfælde Banesto-leasing, havde accepteret. Denne virksomhed krævede ikke de leasede maskiner tilbageleveret, men tilsluttede sig tværtimod aftalen mellem Refractarios og dens almindelige kreditorer på samme betingelser som disse. Også af denne grund må det afvises, at aftalerne med de offentlige myndigheder indeholdt statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(28) Med hensyn til henvisningen til den "almene og samfundsmæssige interesse i at bevare arbejdspladser" i aftalen mellem finansministeriet og Refractarios bemærkede Spanien, at dette udtryk kunne være en nødvendig formel, da det drejede sig om en handling, der lå uden for den slagne vej for inkassoprocedurer, men som under alle omstændigheder holdt sig inden for gældende lovgivning. Udtrykket skulle formodentlig fortolkes som en generel henvisning til, at administrationen i alle sine handlinger lader sig lede af hensynet til almenvellet.

(29) Vedrørende Fogasa anfører Spanien, at denne fond finansieres af virksomhedsbidrag, som ikke udgør statsmidler. Spanien gør gældende, at dette organ havde truffet alle de foranstaltninger, der lå inden for dets rækkevidde, for at få indfriet sine fordringer. Efter de spanske myndigheders opfattelse fremgik dette af den afsagte dom i den appelsag, som Fogasa havde anlagt med krav om, at dens fordring blev omfattet af betalingsstandsningen i 2000. Refractarios anfører for sin del, at omlægningen af gælden hos Fogasa var en fordelagtig løsning sammenlignet med det resultat, andre kreditorer havde opnået.

(30) Refractarios har gjort gældende, at de eventuelle fordele, den måtte have opnået, ikke påvirkede handelen mellem medlemsstater, da dens produktion udgjorde mindre end 0,2 % af den samlede produktion i Den Europæiske Union. Endvidere var sektoren karakteriseret ved en oligopolistisk struktur. Heller ikke af disse grunde kunne der være tale om statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(31) Refractarios anfører, at såfremt Kommissionen konkluderer, at der foreligger statsstøtte, vil en sådan støtte være forenelig med fællesmarkedet. På det tidspunkt, hvor aftalerne i 1991 blev indgået, var virksomheden kriseramt, og støtten var tæt forbundet med en omstruktureringsplan og begrænset til det nødvendige minimum. Ethvert eventuelt støtteelement i de aftaler, der blev indgået med de offentlige myndigheder i 2002, vil opfylde kriterierne i rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering. Refractarios har forelagt en omstruktureringsplan med detaljerede oplysninger om genopretningen af rentabiliteten og alle de påtænkte foranstaltninger og gør gældende, at hele støtten vil være begrænset til det nødvendige minimum.

(32) Refractarios gør endvidere gældende, at enhver støtte i tilknytning til de aftaler, der blev indgået med kreditorerne i 1991, og disses efterfølgende adfærd i relation til kreditoraftalen vil være forældet i medfør af bestemmelserne i artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93(14).

(33) Hvad angår markedet anfører Refractarios, at der i de seneste år er sket en afmatning i efterspørgslen efter ildfaste produkter af lavere kvalitet i de industrialiserede lande, men at dette udlignes af en stigende efterspørgsel fra industrialiseringslandene. Hertil kommer, at Refractarios i de sidste ti år har specialiseret sig i fremstilling af dyrere ildfaste materialer af bedre kvalitet og med større holdbarhed, som udgør et markedssegment i fremgang.

(34) Endelig hævder virksomheden, at hvis der skulle foreligge statsstøtte, vil den være forenelig med fællesmarkedet i henhold til EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse(15), da formålet med planen er at flytte aktiviteterne uden for et byområde i overensstemmelse med bestemmelserne i punkt 39 i disse rammebestemmelser.

5.1. Kommentarer til bemærkningerne fra interesserede parter

(35) Spanien har ikke fremsat kommentarer til de interesserede parters bemærkninger.

6. OMSTRUKTURERINGSPLAN

(36) Refractarios' nuværende omstruktureringsplan består af tre hovedelementer: 1) flytning af virksomheden, 2) større fokus på højkvalitetssegmentet, 3) finansiel omstrukturering baseret på omfattende gældseftergivelse.

(37) Flytningen af virksomheden løser klart nok miljøproblemerne. De samlede investeringsomkostninger beløber sig til 7300000 EUR, hvoraf den største post er installationer (3900000 EUR).

(38) Den nye fabrik får en kapacitet på 10200 tons årligt, hvoraf 8000 tons skal anvendes til fremstilling af skræddersyede ildfaste materialer og 2200 tons til standardmaterialer. Dette indebærer næsten en fordobling af den nuværende kapacitet og anvendelse af en betydelig større del af kapaciteten til fremstilling af produkter med større værditilvækst og højere bruttoavancer.

(39)

>TABELPOSITION>

(40) Omstruktureringsplanen indeholder skøn for de forventede årsresultater for perioden 2002-2006 ved forskellige scenarier. Selv ved det dårligst tænkelige scenario vil virksomheden fortsat være rentabel i alle årene inden for denne periode.

7. VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE

7.1. Generelle betragtninger

(41) EF-traktatens artikel 87, stk. 1, fastslår det princip, at bortset fra de i traktaten hjemlede undtagelser er enhver statsstøtte, som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

(42) Domstolen har i sin retspraksis fastslået, at når en finansiel støtte, som ydes af en stat eller ved hjælp af statsmidler, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten(16). De af Refractarios markedsførte produkter er genstand for samhandel mellem medlemsstaterne, og der er konkurrence mellem producenterne. En eventuel statsstøtte kan styrke Refractarios' stilling på disse markeder. Hverken dens beskedne omsætning sammenlignet med (nogle) konkurrenters, dens beskedne markedskvote eller markedets oligopolistiske struktur udelukker ikke, at foranstaltningen kan påvirke samhandelen mellem medlemsstater. Påvirkningen af samhandelen inden for Fællesskabet bekræftes desuden af, at Refractarios eksporterer en del af sin produktion til andre medlemsstater.

(43) For at afgøre, om Refractarios har nydt godt af en selektiv fordel, skal Kommissionen vurdere de foranstaltninger, der blev vedtaget af de offentlige kreditorer, samt deres aftaler med Refractarios. Hvis disse foranstaltninger og aftaler svarer til den adfærd, en privat kreditor under normale markedsvilkår ville have udvist, vil de ikke udgøre statsstøtte.

7.2. Aftalerne fra 1991 med den sociale sikring og finansministeriet

(44) De betingelser, hvorunder den sociale sikring og finansministeriet gik med til omlægningen af gælden, er givetvis gunstig for dem sammenlignet med de betalinger, der er modtaget af almindelige kreditorer, som gik med til en eftergivelse af 81,5 % af gælden. En sammenligning med almindelige kreditorer er imidlertid ikke tilstrækkelig til at bevise, at der ikke foreligger statsstøtte, eftersom de offentlige kreditorer havde privilegerede fordringer og derfor befandt sig i en anden situation.

(45) Betingelserne var også gunstige sammenlignet med situationen for den eneste private privilegerede kreditor, Banesto Leasing SA. Kommissionen mener imidlertid ikke, at situationen for Banesto Leasing SA og de offentlige privilegerede kreditorer kan sammenlignes, og argumentet er ikke tilstrækkeligt til at bevise, at der ikke indgår statsstøtte i aftalerne mellem Refractarios og de offentlige kreditorer. For det første androg Refractarios' gæld til denne virksomhed 8919299 ESP (53606 EUR), hvilket er et langt mindre beløb end den offentlige gæld. For det andet ville de relative omkostninger for Banesto ved at søge et større beløb inddrevet have været større end enhver eventuel gevinst. Endvidere ville maskinernes reelle værdi givetvis have været yderst beskeden, hvis de skulle have været solgt på grund af udsigten til konkurs under betalingsstandsningen i 1990-1992.

(46) Spanien har gjort gældende, at undladelsen af at pålægge renter var en passende kompensation for den stillede sikkerhed i form af pantet. I henhold til almindelig lov om social sikring skal den lovpligtige rentesats anvendes, når der indrømmes ekstraordinære afdragsordninger, men denne forpligtelse gælder ifølge de spanske myndigheder ikke, hvis den sociale sikring accepterer at omlægge gælden for en virksomhed i betalingsstandsning. Kommissionen påpeger imidlertid, at dette ikke udelukker, at de offentlige myndigheder ved at stille krav om omgående indfrielse af gælden og en efterfølgende konkurs ville have været endnu bedre stillet. Den omstændighed, at den sociale sikring og finansministeriet ikke gik med til at eftergive gælden, men kun til at omlægge denne, ændrer ikke noget ved denne konklusion.

(47) For at afgøre, om de offentlige kreditorer handlede i overensstemmelse med det "private kreditorprincip", finder Kommissionen det nødvendigt at foretage en vurdering af, hvilke maksimumbeløb de to organer kunne have inddrevet, hvis der ikke var blevet indgået en aftale, og en konkurs således var blevet en realitet.

(48) I henhold til artikel 32, stk. 1, i arbejdstagervedtægten er løntilgodehavender for de seneste 30 arbejdsdage og vedrørende et beløb, som ikke må være højere end det dobbelte af mindstelønnen, privilegerede frem for enhver anden fordring. Disse fordringer er privilegerede i forhold til fordringer, der er garanterede af pant. I artikel 32, stk. 2 og 3, i samme vedtægt er der fastsat flere privilegier for løntilgodehavender. Eftersom sager vedrørende honorering af arbejdstagernes krav behandles særskilt og ikke suspenderes i forbindelse med en betalingsstandsning, er fratrædelsesgodtgørelser reelt "superprivilegerede". Den samlede værdi af disse betalinger i 1991 blev anslået til 3700000 EUR. Det kan således ikke udelukkes, at der reelt kunne forhandles endnu højere godtgørelser.

(49) Ifølge den "statusrapport" af 29. oktober 1990, som blev udarbejdet af tilsynsudvalget i forbindelse med betalingsstandsningsproceduren ("rapporten"), havde virksomhedens samlede aktiver en værdi af 15486722 EUR, heraf 6974048 EUR for grunde, 2344763 EUR for bygninger, 2191455 EUR for andre materielle anlægsaktiver, 2540 EUR for immaterielle aktiver, 2980058 EUR for varelager, 1001991 EUR for kreditorer og 27464 EUR i likvide midler. I tilfælde af konkurs anslås realiseringsværdien at være meget lavere. Ved den sociale sikrings vurdering af 3. juli 1990 anslås værdien af fabrikkens grund i Valencia at være 3200000 EUR. Installationerne på denne grund vurderedes til 1300000 EUR. Jordlodderne i Asturias vurderedes til 1 mio. EUR og andre jordlodder i Valencia til 300000 EUR. Andre aktiver, som vanskeligt ville kunne realiseres i tilfælde af konkurs, er de immaterielle aktiver og varelageret, idet næsten halvdelen af varelageret udgjordes af færdige produkter, og sektoren som sådan var kriseramt. Det skal understreges, at der meget vel kan være sket ændringer i varelagerets værdi, især for så vidt angår posterne "kreditorer" og "likvide midler" i løbet af det år, der gik mellem udarbejdelsen af rapporten og indgåelsen af kreditoraftalerne, bl.a. som følge af tab i denne periode. Endvidere tager Kommissionen i betragtning, at det meget vel kan være, at statusrapporten er udarbejdet på et tidspunkt, hvor virksomhedens balance udviste en positiv og stigende tendens, eftersom en betalingsstandsning kun kan iværksættes, når aktivernes værdi overstiger passivernes. På baggrund af ovenstående betragtninger og i overensstemmelse med det private kreditorprincip kan værdien af aktiverne i tilfælde af konkurs i 1991 formodes at ligge tæt på den værdi af grunden, bygningerne og installationerne, som man var nået frem til ved andre vurderinger end den i rapporten omhandlede. Den samlede værdi vil således være 6 mio. EUR.

(50) Når betalingerne til arbejdstagerne trækkes fra aktivernes samlede værdi, er der 2200000 EUR tilbage til at fyldestgøre de privilegerede kreditorer, hvilket svarer til 69 % af den samlede gæld på 3200000 EUR(17).

(51) Dette er imidlertid en teoretisk beregning, som ikke tager hensyn til andre faktorer, som kunne have en negativ indvirkning på det faktiske beløb, som de offentlige kreditorer ville opnå i tilfælde af konkurs. Når et salg af grunde og installationer skyldes konkurs, kan de faktiske indtægter være meget lavere. Desuden tager denne beregning ikke hensyn til omkostningerne i forbindelse med konkursproceduren eller til omkostningerne i forbindelse med grundsalg. Endvidere ville de offentlige kreditorer have fået deres betaling med betydelig forsinkelse, som det plejer at ske i denne sammenhæng. En bekræftelse af forventningerne om en lavere værdi i tilfælde af konkurs kan ses i den omstændighed, at også de øvrige kreditorer accepterede en meget betydelig gældseftergivelse. Den faktiske betaling som fastsat i aftalerne ville naturligvis være afhængig af virksomhedens fremtidige rentabilitet, og set i bakspejlet står det klart, at de finansielle problemer ikke var løst. Pantet skal imidlertid netop stille sikkerhed for denne uvished, og risikoen for yderligere forsinkelser med betalingen af de aftalte afdrag er i et vist omfang dækket af de normale rentetilskrivninger og tillæg, der udløses i sådanne tilfælde. Det skal ligeledes understreges, at den rentesats, der skal anvendes ved forsinket indbetaling, svarer til den lovpligtige rentesats, som på daværende tidspunkt var omkring 10 %, hvilket under alle omstændigheder indebærer en nedsættelse af gældens aktuelle nettoværdi.

(52) Under hensyn til ovenstående var der for den sociale sikring og navnlig for finansministeriet ikke den store forskel på, hvad de kunne forvente at få inddrevet ved den indgåede aftale og ved en konkurs(18). Kommissionen mener derfor, at de betalingsvilkår, der blev aftalt med den sociale sikring og finansministeriet, svarer til de vilkår, en kreditor under normale markedsvilkår ville have accepteret i den omhandlede situation. Den konkluderer derfor, at den aftale, der blev indgået med disse organer i 1991, er i overensstemmelse med det private kreditorprincip og ikke udgør statsstøtte til fordel for Refractarios.

7.3. Foranstaltninger truffet af den sociale sikring og finansministeriet for at inddrive deres tilgodehavende for perioden forud for betalingsstandsningen i 2000

(53) Kommissionen tager til efterretning, at den sociale sikring mellem december 1991 og juni 1995 ikke forholdt sig passiv. Den pålagde renter og tillæg på den nye gæld og anmeldte forskellige udlæg. Og i juni 1995 indledte den proceduren for salg af den belånte ejendom ved auktion. På daværende tidspunkt androg den samlede gæld 4712315 EUR, hvoraf kun en del var garanteret af pantet. Dette beløb er kun en smule lavere end ejendommens værdi, der i 1990 var vurderet til mellem 4516293 og 4755917 EUR. Årsregnskaberne henviser imidlertid - i hvert fald siden 1994 - til en eventuel værdiforøgelse, såfremt ændringen af PGOU gennemføres. På baggrund af disse foranstaltninger konkluderer Kommissionen, at den sociale sikrings tiltag er i overensstemmelse med det private kreditorprincip, da de ikke er væsentligt forskellige fra dem, en privat kreditor ville have iværksat i samme situation. Også aftalens accept af at suspendere auktionen og optage et nyt pant som aftalt i 1995 kan retfærdiggøres af forventningerne om en stigning i grundens værdi, såfremt ændringen af PGOU gennemføres, og af den omstændighed, at Refractarios ikke havde akkumuleret yderligere gæld siden april 1995. Kommissionen konkluderer derfor, at den sociale sikrings foranstaltninger i denne periode og aftalen om det nye pant ikke udgør statsstøtte til Refractarios.

(54) Kommissionen kan ikke forklare det overraskende lave resultat, der fremgår af den vurdering, som den sociale sikring bestilte i 1998. Dette resultat står i skærende kontrast til den vurdering, Refractarios bestilte i 2000, og indtægten fra det salg, der var aftalt med byggevirksomheden. Under alle omstændigheder står det klart, at med ændringen af PGOU ville realværdien være steget. Gælden hos den sociale sikring og finansministeriet blev i perioden 1996-1998 forøget med henholdsvis 1200000 og 860000 EUR. Den samlede forøgelse af gælden overstiger den forventede værdistigning ifølge vurderingen fra 1998, men er mindre end den værdistigning, der faktisk fandt sted. Endvidere akkumuleredes den nye gæld inden for en relativt kort periode, hovedsagelig i 1998. Selv hvis de havde benyttet sig af tvungen betaling, ville den sociale sikring og finansministeriet ikke have kunnet undgå en akkumulering af gælden.

(55) På baggrund af dette ujævne billede, der tegner sig, konkluderer Kommissionen, at i en situation karakteriseret ved en ujævn forøgelse af gælden, forventninger om forbedring af den økonomiske situation og en eventuel ændring af PGOU optimerede den sociale sikring og finansministeriet ved at begrænse sig til at anmelde udlæg og true med indløsning af pantet, uden at gå så langt som til en konkursbegæring (se punkt 2.2.2), forventningerne om indfrielse af deres fordringer på Refractarios. Kommissionen mener derfor ikke, at deres adfærd udgør statsstøtte til fordel for Refractarios.

7.4. Aftalerne fra 2002

(56) Der forelå ingen aftaler med privilegerede private kreditorer i forbindelse med betalingsstandsningen, som giver mulighed for en sammenligning med de aftaler, som Refractarios indgik med de offentlige kreditorer. Henvisningen i aftalen mellem finansministeriet og Refractarios til "den almene og samfundsmæssige interesse i at bevare arbejdspladser" er ikke et tilstrækkeligt bevis på, at der foreligger statsstøtte, og udgør heller ikke et bevis på, at der ikke er foretaget en udtrykkelig vurdering af virksomhedens fremtidige rentabilitet eller på manglende begrundelse for aftalen. Kommissionen finder det derfor nødvendigt at foretage en vurdering af, hvor stort et beløb finansministeriet og den sociale sikring kunne have fået dækket, hvis der ikke var indgået en aftale, og virksomheden følgelig var gået i konkurs.

(57) Ifølge de spanske myndigheder androg løntilgodehavender og fratrædelsesgodtgørelser, som var "superprivilegerede" (de facto og de jure) 1577031,80 EUR. Som tidligere anført kan det ikke udelukkes, at der i praksis kunne være forhandlet endnu højere godtgørelser. Løntilgodehavenderne kunne også være steget på grund af den lange tid, der ville gå mellem tidspunktet for konkurserklæringen og arbejdsmarkedsmyndighedens godkendelse af afskedigelserne. Ifølge de spanske myndigheder kunne der gå op fem måneder, hvilket ville indebære et yderligere beløb på 892013 EUR.

(58) Konkursaktiverne bestod hovedsagelig af grunden og bygningerne. Den fastsatte pris i aftalen om salg af disse var 1289759146 ESP (7751609 EUR). Denne pris indgik imidlertid i en mere omfattende aftale om køb af en ny grund og opførelse af en ny fabrik, som blev forhandlet inden for rammerne af en tvist mellem de to parter. Salgsaftalen var desuden omfattet af klausuler og betingelser, som de offentlige myndigheder ikke havde kendskab til. Det er logisk, at disse forventede, at handelen var betinget af, at ændringen af PGOU blev gennemført. Derfor finder de spanske myndigheder det "noget risikabelt" at basere sine forventninger på den pris, der var fastsat i salgsaftalen. Som Spanien har anført, skal der i forbindelse med auktion ved den første licitation tages udgangspunkt i vurderingen fra 1998, dvs. 3200000 EUR. Hvis der er behov for en anden og tredje licitation, bliver auktionsværdien nedsat med henholdsvis 25 og 50 %. De offentlige myndigheder kunne derfor i lighed med en rationel privat kreditor have taget udgangspunkt i et mere forsigtigt tal. Kommissionen mener, at en auktion før ændringen af PGOU ville indebære en betydelig risiko, og at værdien i salgsaftalen ikke er et tilstrækkeligt grundlag for en hensigtsmæssig vurdering. Imidlertid burde man også af salgsaftalen klart have udledt, at vurderingen fra 1998 var uforholdsmæssig lav. Den faktiske værdi ville således ligge mellem de to yderpunkter afhængigt af den potentielle købers aversion mod at løbe en risiko(19).

(59) I den rapport om virksomhedens situation før betalingsstandsningen, der blev udarbejdet af tilsynsudvalget i forbindelse med betalingsstandsningen ("rapporten"), angives et beløb på 3090859 EUR for posterne fast ejendom, øvrige anlægsaktiver, varelager, kreditorer og likvide midler/bankindeståender. Hvis man tager udgangspunkt i forsigtige og pessimistiske forventninger, ville det realiserede beløb ved en konkursbehandling muligvis være blevet lavere. F.eks. ville den faste ejendom være meget vanskelig at realisere under en konkurs, og de "øvrige anlægsaktiver" kunne vise sig at være af ringe værdi, hvis de ikke længere anvendes og skal realiseres ved tvangssalg. Det skal desuden bemærkes, at beløbene vedrørende varelager og især posterne for kreditorer og likvide midler/bankindeståender udmærket kunne ændre sig i tiden mellem udarbejdelsen af rapporten og indgåelsen af aftalerne(20).

(60) Finansministeriet accepterede en umiddelbar betaling uden betingelser i tilknytning til Refractarios' finansielle fremtid. Den reelle værdi af aftalen med den sociale sikring er derimod delvis betinget af virksomhedens fremtidige finansielle situation. Aftalerne henviser ikke direkte til omstruktureringsplanen eller til virksomhedens fremtidige rentabilitet, men de offentlige myndigheder vidste, at underskuddet fra slutningen af 1990'erne blev mindre og blev til et beskedent overskud i 2000. Refractarios opfyldte desuden sine nye forpligtelser. Det er muligt, at myndighederne havde kendskab til de seneste begivenheder, som f.eks. det stigende salg, navnlig inden for innovative produkter. I mellemtiden har de aktuelle begivenheder bekræftet denne betydelige stigning i 2001, og den forventede omsætning i 2002 viser igen en markant stigning

(61) I rapporten fra det tilsynsudvalg, der blev udpeget i 2000, henvises der til IVF-lånet, kapitaludvidelse og investeringsstøtte som en vigtig kilde til finansiering af flytningen. At disse foranstaltninger ikke er blevet besluttet, rejser tvivl om virksomhedens rentabilitet efter gældsomlægningen. Det er imidlertid heller ikke bekræftet, at de nævnte foranstaltninger vil blive afvist. Såvel den sociale sikring som finansministeriet indføjede endvidere en klausul om, at aftalen var betinget af, at Refractarios betaler sine løbende bidrag. Og endelig opnåede den sociale sikring, at Refractarios garanterede de aftalte afdrag med et pant i den nye ejendom.

(62) Under hensyntagen til alle de nævnte faktorer og betragtet ud fra et forsigtigt og pessimistisk synspunkt i overensstemmelse med princippet om den private kreditor kan det samlede disponible beløb til betaling af gæld skønnes at være af næsten samme størrelsesorden som den aktuelle nettoværdi af de beløb, der faktisk indbetales i henhold til aftalerne med den sociale sikring og finansministeriet. Den aktuelle nettoværdi for finansministeriets vedkommende, angivet som en procentdel af den oprindelige gæld, er langt lavere end for den sociale sikrings vedkommende. Det kan være udtryk for en intelligent forhandlingsstrategi fra Refractarios' side, bestående i at lægge maksimalt pres på den relativt mindre kreditor. Under alle omstændigheder skal Kommissionen imidlertid først og fremmest lægge de faktiske omstændigheder til grund for sin beslutning.

(63) Det skal påpeges, at i tilfælde af konkurs ville de offentlige myndigheder få sine fordringer dækket med stor forsinkelse. Forskellen mellem den forventede dækning og det faktisk aftalte beløb er endvidere beskedent i absolutte tal. I betragtning af usikkerheden, forsinkelsen og omkostningerne i forbindelse med en konkurs konkluderer Kommissionen, at aftalerne mellem Refractarios og den sociale sikring og finansministeriet er i overensstemmelse med princippet om den private kreditor.

(64) Kommissionen mener følgelig ikke, at de indgåede aftaler mellem den sociale sikring og finansministeriet og på den anden side Refractarios udgør statsstøtte.

7.5. Yderligere investeringsstøtte

(65) Spanien har bekræftet, at der ikke er ydet investeringsstøtte, og der foreligger ingen modbeviser herpå. Kommissionen kan derfor ikke foretage en vurdering af en sådan støtte. Det forhold, at Refractarios har bebudet at ville anmode om en sådan støtte, og at den var omtalt i rentabilitetsplanen, ændrer ikke noget ved denne konklusion. Kommissionen bemærker imidlertid, at en betydelig del af investeringen, måske hele investeringen, muligvis ikke udgør en initialinvestering som omhandlet i punkt 4.4 i retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte, da flytningen ikke synes at indebære en fundamental ændring af produktet eller produktionsmetoden(21). Kommissionen bemærker ligeledes, at rentabilitetsplanen kun kalkulerer med en yderst beskeden privat kapitalindsprøjtning (300500 EUR), hvormed det vil være yderst tvivlsomt, om en eventuel offentlig kapitalindsprøjtning (såsom det omtalte IVF-lån på 3005000 EUR) vil være i overensstemmelse med princippet om den private investor. Kommissionen vil derfor anmode Spanien om at blive underrettet om enhver investeringsstøtte, som måtte blive ydet til Refractarios i tilknytning til flytningen, samt om enhver offentlig kapitalindsprøjtning i løbet af de næste tre år.

7.6. Fogasa

(66) Kommissionen bemærker, at Fogasa er et uafhængigt organ, der er oprettet af de spanske myndigheder og underlagt spansk lovgivning. Det hører under arbejds- og socialministeriet, som udpeger formanden og fire af de 14 medlemmer af styringsudvalget samt generalsekretæren, der er ansvarlig for fondens forvaltning. Udbetalingen af midler og disses bestemmelse er lovfastsat. Domstolen har i flere domme fastslået, at brugen af skattelignende afgifter kan udgøre statsstøtte(22). Ved flere lejligheder har Kommissionen understreget, at Fogasas anvendelse af midler kan udgøre statsstøtte, hvilket Domstolen har bekræftet(23).

(67) Fogasa yder ikke lån til virksomheder under konkurs eller i vanskeligheder, men opfylder alle lovlige krav fra arbejdstagerne med egne midler, som senere opkræves hos virksomheden. Kommissionen gør ikke indsigelse mod, at Fogasa betalte løntilgodehavender og fratrædelsesgodtgørelser til nogle af Refractarios' ansatte, der blev afskediget i begyndelsen af 1990'erne. I denne henseende indeholder aftalen ingen statsstøtteelementer. Sådanne foranstaltninger, der har til formål at beskytte arbejdstagernes rettigheder, er i overensstemmelse med direktiv 80/987/EØF(24). Disse betalinger indgår imidlertid i de normale omkostninger, der er forbundet med erhvervsvirksomhed, og når en virksomhed viderefører sine aktiviteter efter en betalingsstandsning, skal den heraf resulterende gæld til Fogasa indfries i overensstemmelse med princippet om en kreditor under normale markedsvilkår.

(68) Kommissionen kan ikke afvise, at klausulerne i aftalen om gældsomlægning mellem Fogasa og Refractarios var berettigede på grund af det forhold, at forventningerne om indfrielse ville være langt mindre i tilfælde af konkurs, en situation, som ville have resulteret i mindre favorable omlægningsbetingelser. Selv om datoen for indgåelsen af denne aftale ligger mere end et halvt år efter datoen for betalingsstandsningens ophør, var Refractarios' økonomiske situation stadig skrøbelig, og krisen i sektoren var ikke overvundet. Den gennemsnitlige rentesats, som de private banker anvendte ved lån af over tre års varighed, var 17,28 %(25), dvs. langt højere end den simple rente på 10 %, der er fastsat i aftalen. I henhold til spansk lovgivning kan en kreditor imidlertid ikke kræve, at forsinkede betalinger tilskrives en højere rente end den lovbestemte sats, og det er således sidstnævnte sats, Kommissionen skal tage i betragtning(26). Kommissionen mener derfor ikke, at aftalen udgør statsstøtte.

(69) Den omstændighed, at Fogasa ikke pålagde en tillægsrente, da de aftalte afdrag ikke blev betalt, at den ikke krævede en garanti for den omlagte gæld, at den først tog skridt til at få dækket sit tilgodehavende i forbindelse med betalingsstandsningen i 2000, og at den heller ikke gjorde noget for at imødegå risikoen for, at gælden blev forældet, kan ikke retfærdiggøres ud fra princippet om en kreditor, der handler under markedsøkonomiske vilkår. En sådan forsømmelighed er afgjort ikke i overensstemmelse med den adfærd, en privat kreditor under markedsvilkår ville udvise. En rationel privat kreditor ville ikke have glemt sin kredit og ville utvivlsomt i lyset af tilsidesættelserne af aftalen have taget skridt til at opnå større sikkerhed og have krævet et rentetillæg for restancer. Den omstændighed, at den sociale sikring i 1995 var i stand til at opnå et nyt pant, viser, at dette var en mulig løsning, også selv om værdien af et sådant pant måske var usikker i lyset af ejendommens reelle værdi. Det må herefter konkluderes, at manglen på initiativer fra Fogasas side udgjorde statsstøtte.

(70) Manglen på en garanti og den manglende indbetaling af de aftalte afdrag gav Fogasa mulighed for at kræve øjeblikkelig indfrielse af den oprindelige gæld. Det er muligt, at en privat kreditor ikke ville have benyttet sig af denne "sidste udvej" ved den første lejlighed, men på et givet tidspunkt og i hvert fald et godt stykke tid før udløbet af forældelsesfristen ville han have tvangsinddrevet gældsbeløbet. Kommissionen mener, at gælden senest skulle have været tvangsinddrevet i juni 1995. På daværende tidspunkt androg restancen omkring 100000 EUR. Desuden traf den sociale sikring den 7. juni 1995 foranstaltninger til at få indløst Refractarios' akkumulerede restancer ved at indlede proceduren for salg af de belånte ejendomme ved auktion. Spanien har gjort gældende, at Fogasas adfærd svarer til en privat kreditors. Restancerne hos Fogasa var langt mindre end restancerne hos den sociale sikring, men tilbage står, at Fogasa endnu ikke havde fået sikkerhed for gældsbeløbet i modsætning til den sociale sikring og finansministeriet. Det burde derfor have handlet før den sociale sikring og ikke efter. Kommissionen mener følgelig, at det samlede gældsbeløb udgør statsstøtte, i hvert fald fra juni 1995.

(71) Støtten er ulovlig, fordi den ikke blev anmeldt til Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3, før den blev ydet.

7.7. Foreneligheden af den støtte, der er ydet af Fogasa

(72) Kommissionen har undersøgt, om undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, kan anvendes i det foreliggende tilfælde. Undtagelserne i stk. 2 kunne eventuelt lægges til grund for at anse støtten for forenelig med fællesmarkedet. Foranstaltningen a) udgør imidlertid hverken støtte af social karakter til enkelte forbrugere, b) støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, eller c) støtte, der har til formål at opveje de økonomiske ulemper, som Tysklands deling har forårsaget. Undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), b) og c), finder heller ikke anvendelse, eftersom støtten ikke har til formål at fremme den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse, eller at fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse og udgør heller ikke støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven.

(73) Spanien har heller ikke påberåbt sig disse undtagelser som begrundelse for støtten.

(74) Hvad angår første del af undtagelsen i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), nemlig støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, bemærker Kommissionen, at støtten ikke havde sådanne formål som F& U-aktiviteter eller investeringer i SMV. Den havde heller ikke miljøbeskyttelsesformål. Miljøproblemerne som følge af Refractarios' beliggenhed opstod især i efterfølgende år, og der er ingen direkte forbindelse mellem støtten og nogen form for foranstaltninger med sigte på at afhjælpe disse problemer. Det forekommer også lidet sandsynligt, at støtten skulle have til formål at redde og omstrukturere Refractarios. Den omstændighed, at Fogasa søgte at opkræve sit tilgodehavende, viser, at støtten ikke havde et sådant formål. Formålet var sandsynligvis at undgå en umiddelbar finansiel krise for virksomheden. I så fald ville støtten kunne klassificeres som redningsstøtte. Støtten var imidlertid ikke ledsaget af betingelser, som ville være tilstrækkelige til at opfylde de krav, som Kommissionen plejer at anvende i forbindelse med sådanne støtteforanstaltninger, navnlig kravet om fremlæggelse af en (ny) omstruktureringsplan inden for en bestemt frist. Støtten kan derfor ikke kvalificeres som forenelig med fællesmarkedet på dette grundlag.

(75) Refractarios har gjort gældende, at enhver støtte, der måtte være indeholdt i de aftaler, der blev indgået med kreditorerne i 1991, vil være forenelig med fællesmarkedet som omstruktureringsstøtte til en kriseramt virksomhed. Denne kvalificering kan imidlertid ikke anvendes på den støtte, der er ydet af Fogasa, idet støtten ikke hidrører fra aftalen med Fogasa, men derimod fra manglen på initiativer fra Fogasas side med hensyn til at sikre overholdelsen af aftalen fra 1992. Som anført ovenfor blev denne støtte ydet i det mindste fra juni 1995. Støtten er ikke relateret til gennemførelsen af omstruktureringen. Denne adfærd indebærer, at der ikke var fastsat betingelser vedrørende genoprettelse af rentabiliteten, og støtten kan afgjort heller ikke siges at være begrænset til det nødvendige minimum i en situation som den foreliggende. På baggrund af disse og alle de øvrige fremførte argumenter konkluderer Kommissionen, at støtten er uforenelig med fællesmarkedet.

(76) Kommissionen er ikke enig med Refractarios, når den hævder, at enhver støtte i tilknytning til gældsomlægningen vil være forældet, og at forældelsesfristen på ti år, hvorefter Kommissionen ikke har mulighed for at kræve støtten tilbagebetalt, er udløbet. Det skal påpeges, at Kommissionens første initiativ i denne sag bestod i at fremsende anmodningen om oplysninger den 3. maj 2001, dvs. mindre end ti år efter, at aftalen mellem Refractarios og Fogasa blev indgået. I henhold til fast retspraksis(27) indebærer dette brev, at Kommissionen på daværende tidspunkt havde iværksat den indledende undersøgelse med henblik på at vurdere foranstaltningerne. Endvidere er støtten et resultat af manglen på initiativer fra Fogasas side med henblik på at opnå dækning for sit tilgodehavende, i det mindste siden juni 1995. Der er følgelig ikke tale om forældelse som omhandlet i artikel 15 i forordning (EF) nr. 659/1999, og den uforenelige støtte skal kræves tilbagebetalt af modtageren.

8. KONKLUSIONER

(77) Kommissionen mener, at de aftaler om gældsomlægning, der blev indgået med finansministeriet og den sociale sikring i forbindelse med betalingsstandsningen i 1990-1992, er i overensstemmelse med princippet om den private kreditor. Den konkluderer derfor, at disse aftaler ikke udgør statsstøtte til fordel for Refractarios.

(78) Kommissionen konkluderer, at de bestræbelser, som den sociale sikring og finansministeriet udfoldede i tidsrummet mellem 1992 og 2000 med henblik på tilbagebetaling af Refractarios' gæld, er i overensstemmelse med princippet om den private kreditor. Kommissionen konkluderer derfor, at disse aftaler ikke udgør statsstøtte til fordel for Refractarios.

(79) Kommissionen konkluderer, at aftalerne om gældsomlægning, som finansministeriet og den sociale sikring indvilgede i at indgå i forbindelse med betalingsstandsningen i 2000-2002, er i overensstemmelse med princippet om den private kreditor. Den konkluderer derfor, at disse aftaler ikke udgør statsstøtte til fordel for Refractarios.

(80) Manglen på initiativer fra Fogasas side, i det mindste siden juni 1995, med henblik på at få tilbagebetalt Refractarios' gæld eller i det mindste at få sikkerhed herfor udgør statsstøtte. Denne støtte er uforenelig med fællesmarkedet og skal tilbagesøges hos modtageren. Med henblik på at genetablere den økonomiske situation, som virksomheden ville have befundet sig i, hvis den uforenelige støtte ikke var blevet ydet, pålægges det beløb, der skal tilbagebetales, renter fra det tidspunkt, hvor støtten blev udbetalt til modtageren, og indtil den er blevet tilbagebetalt. Renterne beregnes på basis af den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten for regionalstøtte -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

De aftaler, der blev indgået i 1991 mellem på den ene side finansforvaltningen hos socialsikringen og finansministeriets skatteforvaltning og på den anden side Refractarios Especiales SA, de foranstaltninger, der blev truffet af disse organer med henblik på at opnå dækning for deres tilgodehavender i 1990'erne, og den aftale, der blev indgået i 2002 mellem finansforvaltningen for den sociale sikring og Refractarios Especiales SA, indeholder ikke statsstøtteelementer til fordel for Refractarios Especiales SA efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

Artikel 2

Manglen på initiativer fra lønmodtagernes garantifonds side med henblik på inddrive Refractarios Especiales SA's gæld, i det mindste siden juni 1995, udgør statsstøtte til fordel for sidstnævnte i henhold til bestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

Artikel 3

Den i artikel 2 omhandlede statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet.

Artikel 4

1. Spanien træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 2 omhandlede støtte, som allerede ulovligt er udbetalt til støttemodtageren.

2. Tilbagesøgningen skal ske uophørligt og i overensstemmelse med national lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme beslutningen hurtigt og effektivt. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter fra det tidspunkt, den blev udbetalt til støttemodtageren, og indtil den er blevet tilbagebetalt. Renterne beregnes på basis af den referencesats, der anvendes til at beregne subventionsækvivalenten for regionalstøtte.

Artikel 5

Spanien underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 6

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien.

Udfærdiget i Bruxelles, den 27. november 2002.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 55 af 2.3.2002, s. 33.

(2) Se fodnote 1.

(3) EFT L 107 af 30.4.1996, s. 4.

(4) Ved manglende betaling af de aftalte afdrag pålagdes den dertil svarende rente.

(5) Generelt når Kommissionen skal tage stilling til, om en rentesats svarer til markedsvilkårene, foretager den en sammenligning med den referencerente, den pågældende medlemsstat havde fastsat på daværende tidspunkt. Denne rentesats er imidlertid endnu ikke fastsat for Spaniens vedkommende. I henhold til første resolution af 20. oktober 1971 vedtaget af repræsentanterne for medlemmernes regeringer, forsamlet i Rådet, vedrørende de almindelige støtteordninger med egnsudviklingsmæssig målsætning (EFT C 111 af 4.11.1971, s. 1) skal Kommissionen derfor foretage en sammenligning mellem den gennemsnitlige rente på det pågældende marked, der i dette tilfælde er den gennemsnitlige rente i private banker i Spanien for lån over en periode på mere end tre år. Ifølge statistiske oplysninger fra Banco de España var denne rente i 1991 18,24 %. Kommissionen har anvendt denne sats ved flere tidligere lejligheder (se f.eks. beslutning 91/1/EØF (EFT L 5 af 8.1.1991, s. 18) og beslutning 96/655/EF (EFT L 298 af 22.11.1996, s. 14)).

(6) Ifølge en beregning foretaget den 3.7.1990 af Unidad de Recaudación Ejecutiva de la Seguridad Social (den sociale sikrings inkassoafdeling) androg værdien af de to jordlodder og de installationer, der efterfølgende blev optaget pant i, 448908000 og 82290000 ESP (sammenlagt 3192564 ESP). I virksomhedens rentabilitetsplan omtales en anden vurdering af 16.5.1990 af den anden ejendom, hvor værdien anslås til 122160000 ESP, hvormed den samlede værdi ville være 3432187 EUR. Værdien af maskinerne og installationerne vurderes til 220250000 ESP (1323729 EUR), hvormed den samlede anslåede værdi ville være 751448000-791318000 ESP (4516293-4755917 EUR).

(7) I tilfælde af virksomhedens insolvens eller konkurs betaler Fogasa fratrædelsesgodtgørelse til afskedigede arbejdstagere og indtræder i lønmodtagernes rettigheder, men kun for så vidt angår de lovfastsatte beløb. Ovenstående er fastsat i kongeligt dekret 505/1985 af 6. marts 1985 om Fogasas organisation og virke (BOE 92 af 17.4.1985, s. 10203), hvorved Spanien gennemfører Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283 af 28.10.1980, s. 23). I henhold til artikel 32 i det kongelige dekret er Fogasa bemyndiget til at indgå aftaler om tilbagebetaling med de pågældende virksomheder. De nærmere bestemmelser og vilkår vedrørende tilbagebetaling er fastsat i bekendtgørelsen af 20. august 1985 (BOE 206 af 28.8.1985, s. 27071).

(8) Ifølge vurderingen af 16.3.1998, der ligeledes var bestilt af den sociale sikring, vil værdien af grunde og bygninger ligge på 1528776 EUR, såfremt PGOU ikke ændres, og på 3207820 EUR, såfremt planen ændres.

(9) Se betragtning 18.

(10) Dom af 2. juli 2001 afsagt af Juzgado de lo Social nr. 3, Oviedo, stævning 525/2001, dom 503/2001. Dommen bekræfter, at Fogasa ikke gjorde noget for at afbryde forældelsesfristen.

(11) Se fodnote 1.

(12) EFT C 288 af 9.10.1999, s. 2.

(13) Se fodnote 1.

(14) EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1.

(15) EFT C 37 af 3.2.2001, s. 3.

(16) Domstolens dom af 17. september 1980 i sag 730/79, Philip Morris mod Kommissionen, Sml. 1980, s. 2671, præmis 11, og Førsteinstansrettens dom af 30. april 1998 i sag T-214/95, Vlaams Gewest mod Kommissionen, Sml. 1998 II, s. 717, præmis 50.

(17) Refractarios (brev af 15.4.2002, s. 45) har hævdet, at i tilfælde af konkurs ville kun 17 % af gælden være blevet betalt, men denne beregning er udelukkende baseret på værdien af de grunde og installationer, der senere blev optaget pant i.

(18) Spanien har desuden fremført det argument, at hvis de offentlige myndigheder havde insisteret på et bedre resultat, ville der have været færre disponible midler tilbage til de almindelige kreditorer, og disse ville være mindre tilbøjelige til at acceptere en nedsættelse af gælden. Dette argument er imidlertid kun gyldigt, hvis det antages, at de offentlige myndigheder ville forsøge at opnå mere, end de med rimelighed kunne forvente i en konkurssituation.

(19) Refractarios anfører, at de offentlige myndigheder baserede deres forventninger om dækning på den oprindelige vurdering fra 1990, hvorefter værdien androg 4516293 EUR.

(20) Rapporten er dateret 12.9.2000. Refractarios opnåede i 2000 og 2001 et overskud på henholdsvis 104000 og 768402 EUR. Årsregnskaberne blev først godkendt den 27.6.2002, og den sociale sikring og finansministeriet havde således ikke kendskab til disse tal på det tidspunkt, hvor de indgik aftalerne med Refractarios. Formodentlig ville en privat kreditor have haft adgang til tallene i årsresultaterne.

(21) EFT C 74 af 10.3.1998, s. 9.

(22) Se f.eks. Domstolens dom af 22. marts 1977 i sag 78/76, Steinike og Weinlig mod Tyskland, Sml. 1977, s. 595.

(23) Se f.eks. Magefesa-sagen, Kommissionens beslutning 91/1/EØF (nævnt i fodnote 6) og 1999/509/EF (EFT L 198 af 30.7.1999, s. 15) (bekræftet af Domstolen ved dom af 2. juli 2002 i sag C-499/99, Kommissionen mod Spanien, Sml. 2000 I, s. 6031), sagen La Seda Barcelona SA, Kommissionens beslutning 96/655/EF (nævnt i fodnote 6), og Tubacex-sagen, Kommissionens beslutning 97/21/EKSF, EF (EFT L 8 af 11.1.1997, s. 14) og 2001/142/EF (EFT L 52 af 22.2.2001, s. 26), samt Domstolens dom af 29. april 1999 i sag C-342/96, Spanien mod Kommissionen, Sml. 1999 I, s. 2459.

(24) Se fodnote 8.

(25) Se fodnote 6.

(26) Se navnlig Domstolens dom i Tubacex-sagen, jf. fodnote 24.

(27) Førsteinstansrettens dom af 15. september 1998 i sag T-95/96, Gestevisión Telecinco mod Kommissionen, Sml. 1998 II, s. 3407.