SAERBERETNING Nr. 5/90 om gennemfoerelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 om ekstraordinaer oekonomisk stoette til Graekenland paa det sociale omraade med Kommissionens svar (90/C 331/01)

(Bemaerkninger, EOEF-Traktatens artikel 206a, stk. 4)

>TABELPOSITION>

Indledning

1.1. Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 om ekstraordinaer oekonomiske stoette til Graekenland paa det sociale omraade

blev vedtaget den 26. marts 1984. Forud herfor havde Graekenland den 29. marts 1982 forelagt et memorandum om dets forbindelser med Faellesskabet. Kommissionen forelagde sit svar paa dette memorandum den 19. marts 1983 og anerkendte heri den graeske oekonomis saerlige karakter, for saa vidt angik baade udviklingstrin og struktur sammenlignet med de oevrige EF-medlemsstater.

1.2. I medfoer af denne forordning skulle der i perioden fra 1. januar 1984 til 31. december 1988 ydes ekstraordinaer faellesskabsstoette paa i alt 120 mio. ECU. Stoetten skulle i det vaesentlige daekke 55 % af de offentlige udgifter til opfoerelse og indretning af samt udstyr til erhvervsuddannelsescentre og til centre til revalidering af sindslidende og psykisk udviklingshaemmede med henblik paa deres erhvervsmaessige integration i samfundet. Erhvervsuddannelsescentrene skulle vaere placeret i Athens byomraade, og den samlede stoette paa 120 mio. ECU blev fordelt ligeligt mellem erhvervsuddannelsescentre og revalideringscentre.

1.3. Denne forordning afviger faktisk fra principperne for Den Europaeiske Fond for Regionaludviklings (EFRU) deltagelse i finansiering af projekter, i henhold til hvilke EFRU ikke deltager i finansieringen af hospitaler og hertil hoerende faciliteter. Retten bemaerker endvidere, at de regioner eller omraader, hvor EFRU kunne intervenere, paa det tidspunkt ikke omfattede Athens byomraade.

1.4. Bestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 er senere blevet aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 4130/88 af 16. december 1988

, hvorved fristen for gennemfoerelse af programmerne er blevet forlaenget med tre aar til den 31. december 1991, og de refusionsberettigede udgifter er udvidet til ogsaa at omfatte udgifter til erhvervelse af private byggegrunde eller bygninger med henblik paa bebyggelse, udvidelse og/eller indretning af centre. Endelig omfattede aendringerne bestemmelser om strengere opfoelgningsmetoder i forbindelse med programmer og projekter.

2. Den finansielle gennemfoerelse

2.1. Kommissionen har som vist i tabel 1 for regnskabsaarene 1984-1989 truffet syv beslutninger om stoette svarende til en samlet forpligtelse paa 96,4 mio. ECU.

2.2. Betalingerne androg pr. 31. december 1989 i alt 32,5 mio. ECU fordelt med ca. 18,3 mio. ECU paa erhvervsuddannelsescentre og 14,2 mio. ECU paa revalideringscentre. Nedenfor gives der en oversigt over betalingerne i 1984-1989 (i mio. ECU):

>TABELPOSITION>

Stoerstedelen af betalingerne er forskud. I henhold til de gaeldende bestemmelser kan 60 % af den bevilgede oekonomiske stoette udbetales som forskud til den paagaeldende medlemsstat, saa snart medlemsstaten har attesteret, at projektet er paabegyndt.

2.3. Pr. 31. december 1988, der oprindeligt var fastsat som frist for gennemfoerelsen af programmerne, var der imidlertid kun indgaaet forpligtelser for 84,5 mio. ECU eller ca. 70 % af den samlede tildeling, mens betalingerne androg 28 mio. ECU eller ca. 23 % af den samlede tildeling.

>TABELPOSITION>

2.4. Pr. 31. december 1989 var der indgaaet forpligtelser for 80 % og afholdt betalinger for 27 % af den samlede tildeling. Uanset at nye udgiftskategorier i henhold til forordning (EOEF) nr. 4130/88 kunne godkendes som refusionsberettigede i forbindelse med revalideringscentrene, er tempoet for den samlede finansielle gennemfoerelse ikke blevet oeget i 1989, hvor forpligtelser og betalinger var lavere end gennemsnittene for de foregaaende regnskabsaar.

3. Programmerne

3.1. I artikel 2 i forordning (EOEF) nr. 815/84 anfoeres en raekke oplysninger, som skal angives i de omhandlede programmer, bl.a. antallet og den geografiske placering af centrene og udgifterne til det enkelte center samt finansieringsformen og varigheden af det projekterede arbejde for det enkelte center. I forbindelse med de to programmer vedroerende erhvervsuddannelsescentre og revalideringscentre, som medlemsstaten forelagde Kommissionen i 1984, var disse betingelser imidlertid stort set ikke opfyldt.

3.2. Programmet vedroerende erhvervsuddannelsescentrene indeholdt i det vaesentlige kun et overslag over, hvorledes stoetten skulle fordeles paa 14 modtagerorganer med en samlet opgoerelse for hvert enkelt organ over den planlagte gennemfoerelse (udgifter, varigheden af arbejdet, virksomhedsomraade, m.m.). Det var ikke praeciseret, om hvert enkelt modtagerorgan skulle omfattes af et eller flere projekter, og finansieringskilden til den del, som ikke blev finansieret af Faellesskabet, var ikke oplyst. I virkeligheden var den geografiske placering i de fleste tilfaelde ikke endeligt fastlagt, og der var endnu ikke gennemfoert forudgaaende undersoegelser.

3.3. Programmet vedroerende revalideringscentre var endnu vagere formuleret. Det bestod nemlig af en raekke hovedretningslinjer for en sundhedspolitik for sindslidende og psykisk udviklingshaemmede, og udgifterne var kun fordelt skoensmaessigt paa de tilbudte tjenesteydelser (eksisterende centre, nye centre, afdelinger for korttidsbehandling, etc.). Der var saaledes ikke opstillet overslag opdelt paa centre, stoettemodtagere eller geografisk placering, og der var hverken praecise oplysninger om arten af de planlagte foranstaltninger eller oplysninger om finansieringsmuligheder. En revideret udgave af programmet fra 1987 har vist sig at vaere ligesaa mangelfuld.

3.4. Programmerne bar praeg af manglende planlaegning, og de forestaaende investeringer var ikke omhyggeligt forberedt. Kommissionen har ganske vist paa det stadium i proceduren, hvor stoetten blev bevilget, bestraebt sig paa saa vidt muligt at forelaegge en kort beskrivelse af de planlagte projekter. Men som det fremgaar af det foelgende, har betingelserne for at loese denne opgave ikke vaeret til stede. Programmerne har ikke udgjort den noedvendige, gyldige referenceramme, og netop dette forhold har vaeret en af de vaesentlige svagheder ved gennemfoerelsen af programmerne.

3.5. Det er endvidere beklageligt, at der ikke i hoejere grad er draget nytte af Kommissionens store erfaring med og omfattende kendskab til finansiering af infrastrukturprogrammer. Var den praksis blevet fulgt, der normalt foelges i forbindelse med forvaltningen af midler til finansiering af infrastrukturer, var der under behandlingen af programmerne uden tvivl blevet lagt mere vaegt paa, at den tekniske forberedelse af projekterne skulle vaere tilfredsstillende, at de paagaeldende byggegrunde skulle vaere til raadighed, at de noedvendige byggetilladelser skulle foreligge, og at absolut noedvendige finansielle midler skulle vaere til raadighed.

4. Finansieringen af projekter

4.1. Kommissionen har for regnskabsaarene 1984-1989 truffet beslutning om finansiering af 290 projekter, fordelt paa 93 vedroerende erhvervsuddannelsescentre og 197 vedroerende revalideringscentre. Kommissionen har endvidere truffet yderligere 251 beslutninger, som indeholdt aendringer til foerstnaevnte beslutninger. 50 af disse aendringer vedroerte den del af programmet, som omfattede erhvervsuddannelsescentre, og gik ud paa at forlaenge frister, mens de resterende 201 vedroerte revalideringscentre og i 129 tilfaelde gik ud paa at forlaenge frister, i 19 tilfaelde at forhoeje stoettebeloeb og i 53 tilfaelde baade forlaengelse af frister og forhoejelse af stoettebeloeb.

4.2. I tabel 2 vises fordelingen af antal finansierede projekter paa regnskabsaar.

>TABELPOSITION>

4.3. Antallet af beslutninger og disse beslutningers fordeling paa nye beslutninger og aendringer af allerede vedtagne beslutninger har imidlertid ikke vaesentlig betydning, da de projekter, der er omfattet af de senere vedtagne beslutninger, ofte kun gaar ud paa supplerende foranstaltninger til allerede godkendte aktioner, viderefoerelse af saadanne eller tildeling af supplerende tranncher. Forvaltningen synes paa dette omraade at blive unoedvendigt kompliceret, fordi der ikke er fastlagt klare klassificeringskriterier, og fordi det ikke altid er muligt at efterproeve, om hvert udbetalt stoettebeloeb ogsaa svarer til et arbejdsforloeb, der kan identificeres og kontrolleres.

4.4. Finansieringerne spredes over mange beloeb. Den tildelte stoette for de 290 projekter andrager bortset fra efterfoelgende aendringer gennemsnitlig 330 000 ECU pr. projekt. Retten har bemaerket 20 tilfaelde, hvor Faellesskabets stoette har andraget mere end 1 mio. ECU. I 81 tilfaelde har stoetten vaeret paa under 110 000 ECU, hvilket svarer til en samlet finansiering paa 200 000 ECU. Retten skal henvise til, at det i artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 understreges, at den oekonomiske stoette fra Faellesskabet »kun ydes til et begraenset antal skoler og centre.«

4.5. I henhold til samme artikel kunne stoetteberettigede udgifter i forbindelse med revalideringscentre ogsaa omfatte stoette til udgifter til pilotprojekter, der havde til formaal at udvikle mere effektive metoder til gennemfoerelse af det omhandlede program, og til praktiske kurser for tilpasning af de faglige kvalifikationer for laeger og terapeuter samt for det paramedicinske personale og socialraadgivere.

4.6. Mange revalideringsprojekter har foelgelig helt eller delvis omfattet driften af centrene og ikke infrastrukturarbejder. Det fremgaar af Rettens revision, at disse aktioner i visse tilfaelde har skabt mulighed for at forbedre det stedlige personales loenninger eller har daekket disse loenninger, men at de i realiteten ikke har bibragt centrene ny ekspertise eller medfoert vaesentlige aendringer af behandlingsformerne.

5. Projektgennemfoerelsen

Erhvervsuddannelsescentre

5.1. Retten konstaterede ved stedlig kontrol af gennemfoerelsen af projekter, at den tekniske forberedelse af projekterne vedroerende erhvervsuddannelsescentre ikke er fyldestgoerende, og at projekterne gennemfoeres med forsinkelse. Visse projekter, som var godkendt i 1984 og planlagt afsluttet i loebet af tre eller fire aar, var endnu i 1989 under teknisk forberedelse. I andre tilfaelde var en supplerende forpligtelse efterfoelgende blevet fulgt op af en frigoerelse af de paagaeldende bevillinger.

5.2. En raekke stoettemodtagere havde for at begraense de uheldige virkninger af forsinkelser erhvervet udstyr, som de midlertidigt anvendte i lejede lokaler. En af hovedaarsagerne til forsinkelserne er, at det er vanskeligt at finde byggegrunde, eller at de valgte grunde ikke er egnede til formaalet. Inflationen medfoerer ogsaa problemer, for selv om stoetten bevilges i ecu, opstilles overslagene over projektudgifter i drakmer, og drakmens vaesentlige depreciering har i forbindelse med forsinkede projektgennemfoerelser til foelge, at omkostningsberegningerne maa justeres gentagne gange.

5.3. Retten har ved kontrol paa stedet endvidere konstateret, at det er vanskeligt at efterproeve, om afholdte udgifter faktisk er stoetteberettigede, fordi der ikke foeres saerskilte regnskaber for hvert enkelt projekt, og ogsaa fordi der til tider ikke foreligger bilagsmateriale, paa grundlag af hvilket det kan efterproeves, om de paagaeldende udgifter ogsaa er afholdt inden for stoetteperioden.

5.4. Nogle centres kapacitet overstiger vaesentligt behovet for intern undervisning af personalet i de stoettemodtagende virksomheder, uden at der er truffet foranstaltninger til at udnytte denne overskudskapacitet. I nogle centre er kurserne tilsyneladende ikke tilrettelagt under hensyntagen til arbejdsmarkedets krav; de vedroerer aktiviteter, inden for hvilke der allerede er overskud af arbejdskraft.

Revalideringscentre

5.5. Situationen er endnu alvorligere for revalideringscentrene, som ud over ovennaevnte problemer har yderligere vanskeligheder. Paa regionalt plan er der ikke oprettet et organ, der skal sikre gennemfoerelsen af bestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84, og den centrale forvaltning er ikke tilstraekkeligt effektiv. Koordinationen mellem centrene og de nationale sundhedsmyndigheder fungerer stadig ikke effektivt.

5.6. Seks aar efter programmets godkendelse er der risiko for, at de grundlaeggende retningslinjer ikke anvendes efter hensigten. I programmet blev der lagt vaegt paa, at behandlingen af psykisk syge i mindre omfang skulle omfatte indlaeggelse og behandling paa psykiatriske centre, og at der i hoejere grad skulle anvendes behandlingsmetoder, som var baseret paa patienternes integrering i samfundet. Der bestaar dog en risiko for, at de projekter, der er paabegyndt (udbygning af eksisterende strukturer, arbejder i eksisterende centre for psykisk syge), snarere foerer til en befaestelse af de tidligere anvendte behandlingsmetoder. Forholdene paa oeen Leros, som beskrives i det foelgende, og som ganske vist maa betegnes som usaedvanlige, illustrerer disse vanskeligheder.

Hospitalet paa Leros

5.7. I 1957 blev der paa oeen Leros, én af De Dodekanesiske OEer, oprettet et psykiatrisk hospital. Valget faldt sandsynligvis paa Leros, fordi der allerede forefandtes barakker og disponible anlaeg, som tilhoerte flaaden. Hele omraadet tilhoerer stadig flaaden.

5.8. Det maksimale antal patienter har vaeret oppe paa 2 700. Tilgangen af nye patienter er ganske vist faldet betydeligt siden 1982, og kun tidligere patienter og personer hjemmehoerende paa De Dodekanesiske OEer har haft mulighed for indlaeggelse, men ved udgangen af 1989 var der stadig 1 127 patienter paa Leros, og de kom fra alle egne af Graekenland.

5.9. Personalestaben er paa ca. 900 personer, hvoraf halvdelen er beskaeftiget med tilsyn eller vedligeholdelse. Den er naesten udelukkende sammensat af indbyggere paa oeen uden faglige kvalifikationer. OEen har ca. 7 000 indbyggere, og hospitalet er dens stoerste virksomhed.

5.10. Patienternes situation er almindeligt kendt. De faar ingen behandling, bliver ikke stimuleret og har ingen kontakt til familie eller samfund; deres fysiske tilstand er meget daarlig, og de udviser fuldstaendig passivitet.

5.11. Kommissionen har fordelt stoetten i medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 paa fem projekter, der foerst og fremmest tog sigte paa at aendre patienternes vilkaar og forberede deres revalidering gennem forsoeg med oprettelse af smaa enheder. Endvidere tog projekterne sigte paa at forbedre personalets uddannelse og skabe forstaaelse hos den lokale befolkning for de nye metoder til social og erhvervsmaessig integrering af sindslidende.

5.12. De fem godkendte projekter omfattede kort beskrevet foelgende:

a)Nr. 27 fra 1984: Opfoerelse af og udstyr til to bygninger hver med plads til 10 personer. Ombygning af og udstyr til otte bygninger, der hver skulle have plads til 10 personer. Et pilotforsoeg omfattende revalidering af sindslidende, personaleuddannelse og overflytning af patienter til de nye bygninger. Gennemfoerelsesperioden for dette projekt, som ifoelge planen skulle afsluttes inden for en 18-maaneders periode fra oktober 1984 at regne, er blevet forlaenget foerst til den 31. december 1988 og senere til den 31. december 1989. Omkostningerne i forbindelse med projektet var anslaaet til 97 mio. DRA, hvoraf 53,35 mio. DRA eller 602 608 ECU skal finansieres af Faellesskabet.

b)Nr. 1 fra 1986: Oprettelse og drift af en enhed paa 20 personer. Oplysningskampagne om de nye metoder og familiepleje af 20 patienter. Gennemfoerelsen af dette projekt var beregnet til at vare 24 maaneder fra den 1. december 1986 at regne og de dermed forbundne omkostninger anslaaet til 36,8 mio. DRA, hvoraf Faellesskabet skulle afholde 20,2 mio. DRA eller 146 258 ECU.

c)Nr. 39 fra 1986: Ombygning af og udstyr til et center, hvor der skulle indrettes et vaerksted til ca. 40 sindslidende og psykisk udviklingshaemmede med henblik paa erhvervsuddannelse af disse. Anslaaede omkostninger: 290 mio. DRA, hvoraf Faellesskabets andel udgjorde 159,5 mio. DRA eller 1,04 mio. ECU. Projektet var oprindeligt planlagt gennemfoert inden for perioden juni 1986-juni 1988, men gennemfoerelsesperioden blev forlaenget til juni 1989. I december 1989 var dette projekt, som er det mest omfattende af dem alle (60 % af den samlede investering paa Leros), endnu ikke paabegyndt.

d)Nr. 47 fra 1986: Opfoerelse af og udstyr til to enheder, der hver skulle have plads til 8-10 personer. Forventet gennemfoerelsesperiode: juli 1986-december 1987. Anslaaede omkostninger: 33 mio. DRA, hvoraf Faellesskabet skulle finansiere 18,2 mio. DRA eller 131 123 ECU. Uanset at det i artikel 8, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 fastsaettes, at forskud foerst kan udbetales, naar myndighederne har attesteret, at projektet er paabegyndt, blev der den 31. december 1986 udbetalt et forskud paa 78 674 ECU til hospitalet. I december 1989 var arbejderne imidlertid endnu ikke paabegyndt.

e)Nr. 48 fra 1986: Indretning af og udstyr til en bygning med plads til 15 personer. Gennemfoerelsesperioden var oprindeligt fastsat til perioden juni 1986-december 1986, men den blev senere forlaenget til december 1988. Omkostningerne var beregnet til 20 mio. DRA og Faellesskabets andel til 11 mio. DRA eller 79 468 ECU, men den forhoejedes senere med 18 641 ECU. De samlede omkostninger var da naaet op paa 30 mio. DRA.

5.13. I tabel 3 vises den finansielle gennemfoerelse af de fem projekter pr. 31. oktober 1989.

5.14. De faa foranstaltninger, der er gennemfoert, har hovedsagelig omfattet ombygning og indretning af eksisterende bygninger. Patienternes behandlingsvilkaar er stort set ikke aendret. Den nedgang i antallet af indlagte patienter, der har kunnet registreres i de senere aar, skyldes doedsfald blandt patienterne og ikke indfoerelse af nye behandlingsmetoder.

De nye bestemmelser fra 1988 og situationen i 1989

5.15. Den gaeldende forordning blev som naevnt under pkt. 1.4 aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 4130/88. AEndringerne gik i korthed ud paa foelgende:

a)Faellesskabets finansielle stoette kunne oprindeligt ydes i perioden fra 1. januar 1984 til 31. december 1988. Denne periode blev forlaenget til den 31. december 1991.

b)I tilfaelde af, at passende offentlige grunde eller bygninger ikke er til raadighed, ydes der undtagelsesvis finansiel stoette, naar det drejer sig om udgifter til erhvervelse af private byggegrunde eller bygninger med henblik paa bebyggelse, udvidelse og/eller indretning. Naar det drejer sig om udgifter til aktiviteter i form af teknisk bistand, evaluering og overvaagning i forbindelse med projekter, til hvilke der ydes faellesskabsstoette, kan faellesskabsstoetten til disse aktiviteter udgoere op til 100 % af de stoetteberettigede udgifter, forudsat at det samlede beloeb ikke overstiger 2 % af det i medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 fastsatte loft over Faellesskabets samlede finansielle stoette.

c)Den paagaeldende medlemsstat skal inden den 1. februar 1989 og efter faelles aftale med Kommissionen nedsaette et udvalg, der skal sikre overvaagningen af de ivaerksatte programmer, og hvori Kommissionen er repraesenteret. Udvalget skal mindst tre gange om aaret aflaegge rapport til Kommissionen om gennemfoerelsen af programmerne.

d)Inden den 1. april 1989 skal den paagaeldende medlemsstat i samraad med Kommissionen etablere et overvaagningssystem baseret paa en harmoniseret mekanisme til indsamling og udbredelse af oplysninger om programmernes gennemfoerelse.

5.16. Udvalget til overvaagning af programmerne blev nedsat den 1. juni 1989. Det holdt moede i juni og oktober 1989, og det har i loebet af regnskabsaaret 1989 aflagt to rapporter til Kommissionen. I disse rapporter behandles imidlertid kun gennemfoerelsen af programmet vedroerende erhvervsuddannelsescentrene, og udvalget har ikke aflagt rapport om gennemfoerelsen af programmet vedroerende revalideringscentrene.

5.17. Udvalget har nedsat en ad hoc-arbejdsgruppe for erhvervsuddannelsescentre, men det har endnu ikke vaeret muligt at nedsaette en tilsvarende arbejdsgruppe for revalideringscentre. Overvaagningssystemet baseret paa en harmoniseret mekanisme til indsamling og udbredelse af oplysninger er endnu ikke etableret.

5.18. Som allerede anfoert under pkt. 2.4 er tempoet i den finansielle gennemfoerelse af forordningens bestemmelser faldet i loebet af 1989. Medlemsstaten havde for regnskabsaaret 1989 indgivet stoetteansoegninger, der i alt androg 10,3 mio. ECU fordelt paa 7,3 mio. ECU til erhvervsuddannelsescentre og 3,1 mio. ECU til revalidering.

5.19. Kommissionen har ved beslutning af 26. januar 1990

bevilget ekstraordinaer stoette paa i alt 11,9 mio. ECU, der udelukkende skal anvendes til erhvervsuddannelsescentre. Kommissionen har dermed bevilget et stoerre beloeb til denne del af programmet, end der er ansoegt om, og endog stoerre end det samlede ansoegte stoettebeloeb. Kommissionens beslutning indeholder ikke nogen begrundelse for denne overskridelse, som sandsynligvis snarere kan henfoeres til oensket om under de nuvaerende forhold ikke at give supplerende stoette til rehabiliteringsprojekter end til fremtidsudsigterne for erhvervsuddannelsescentrene.

6. Konklusioner

6.1. Gennemfoerelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 kunne i det mindste delvis have givet mindre skuffende resultater, hvis den paagaeldende medlemsstat og Kommissionen fra starten havde bestraebt sig paa at identificere og afhjaelpe svagheder og vanskeligheder i forbindelse med foranstaltningen. Var der blevet taget hoejde for hindringerne for foranstaltningernes gennemfoerelse, var overslagene blevet mere realistiske, og der ville have vaeret sikret en mere effektiv styring af projekterne.

>TABELPOSITION>

6.2. Gennemfoerelsen af de finansielle forpligtelser i forbindelse med erhvervsuddannelsescentrene og den endelige afslutning af projekterne gaar stadig langsomt. Der boer goeres en betydelig indsats for at sikre, at investeringerne gennemfoeres og udnyttes effektivt fremover.

6.3. En viderefoerelse af programmet vedroerende revalideringscentre synes i dag umulig. En raekke foranstaltninger gennemfoeres med forsinkelser, eller de gennemfoeres slet ikke; hertil kommer, at der er risiko for, at projekter anvendes til formaal, der er i strid med programmets maal, og at dette kan foere til, at behandlingsmetoder, som egentlig skulle opgives, befaestes.

6.4. De aendringer, der blev vedtaget ved den nye forordning i 1988, er foerst blevet taget i anvendelse i 1989, og kun i forbindelse med erhvervsuddannelsescentre. Ved udgangen af 1989 var der endnu ikke vedtaget bestemmelser, der sikrede en bedre opfoelgning af revalideringsprojekterne.

6.5. Det psykiatriske hospital paa Leros er et eksempel paa alle de risici og problemer, der foelger saavel af en utilstraekkelig planlaegning af projekter og uklare bestemmelser om projekternes gennemfoerelse som en utilstraekkelig maalopfyldelsesgrad.

6.6. Skal det sikres, at faellesskabsstoetten alene anvendes til de fastsatte formaal, navnlig for saa vidt angaar hospitalet paa Leros, boer de i henhold til programmet fastlagte maal for behandlingsmetoder utvetydigt bekraeftes, og det boer sikres, at de indgaaede forpligtelser afvikles i overensstemmelse med disse maal.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg paa moedet den 6. december 1990.

Paa Revisionsrettens vegne Aldo ANGIOI Formand

KOMMISSIONENS SVAR

I. Indledning

1.I sit svar af 29. marts 1983 paa de spoergsmaal, der rejstes i den graeske regerings memorandum af 19. marts 1982 om Graekenlands forbindelser med Faellesskabet, anerkendte Kommissionen, at den graeske oekonomi indtager en saerstilling i Faellesskabet baade for saa vidt den angaar dens udvikling og struktur. Forordning (EOEF) nr. 815/84 af 26. marts 1984 er en af de foranstaltninger, der er truffet af Faellesskabet for at afboede Graekenlands strukturelle vanskeligheder dels a) paa erhvervsuddannelsesomraadet i Athen-regionen, der paa det paagaeldende tidspunkt var det eneste omraade, der ikke omfattedes af EFRU, og dels b) med hensyn til medicinsk, social og erhvervsmaessig revalidering af sindslidende og mentalt handicappede i hele landet.

2.Forordning (EOEF) nr. 815/84 bestaar saaledes af to dele, der drejer sig om to meget forskellige omraader:

- afsnit a), der handler om finansiel stoette til udvikling og forbedring af uddannelsesstrukturerne i Athen-regionen

- afsnit b), der drejer sig om at oprette de noedvendige infrastrukturer i forbindelse med indfoerelsen af et psykiatrisk revalideringssystem, som adskiller sig helt fra indlaeggelse paa de store psykiatriske hospitaler, der foer 1984 var den eneste behandlingsmulighed i Graekenland.

3.De to programmer i forordningen er saaledes meget forskellige: i det foerste griber Faellesskabet ind paa et mere eller mindre avanceret stadium af igangvaerende aktiviteter, der boer styrkes og moderniseres. Derimod er det andet program begyndelsen til en radikal reform, og det kvalitative aspekt ved Faellesskabets intervention er af mindst lige saa stor betydning som det kvantitative (en ren foroegelse af den samlede aktivitetsmaengde). Derfor omfatter de aktiviteter, hvortil der kan ydes tilskud under afsnit b) i forordningen, udgifter, der er af afgoerende betydning for indfoerelsen af det nye system (pilotprojekter og praktikmuligheder for personalet), hvorimod der til aktiviteter under afsnit a) kun er behov for finansiering af infrastrukturudgifter (opfoerelse og udstyr).

4.Revisionsretten haevder, at en af de fundamentale svagheder ved hele foranstaltningen er den manglende referenceramme.

Kommissionen har allerede fra starten vedtaget en klar strategi med hensyn til forordning (EOEF) nr. 815/84. I stedet for at insistere paa forelaeggelse af meget teknisk udarbejdede programmer, hvilket ville have foert til, at igangsaettelsen af de graeske programmer blev udskudt flere maaneder eller endog flere aar, har Kommissionen foretrukket at give tilladelse til at igangsaette programmerne og til gengaeld hjaelpe de graeske myndigheder med at forbedre dem under afviklingen af foranstaltningerne.

5.Kommissionen har saaledes ydet Graekenland teknisk bistand paa flere omraader i hele perioden for gennemfoerelsen af programmerne saavel under udformningen (forbedring af planlaegningen) som i forbindelse med den praktiske gennemfoerelse af foranstaltningerne. Den tekniske bistand, der er oeget i henhold til de nye bestemmelser i forordning (EOEF) nr. 4130/88, har siden 1983 vaeret af meget stort omfang, isaer hvis man betaenker, at evalueringsmekanismer og teknisk bistand er noget helt nyt inden for strukturfondene.

Der er som bilag vedlagt mere praecise angivelser af, hvilken form for teknisk bistand, Kommissionen har ydet i henhold til forordning (EOEF) nr. 815/84.

II. Den finansielle gennemfoerelse

2.4. Gennemfoerelsen af program a) foregaar nu i et rimeligt tempo, og det er normalt, at de disponible midler udnyttes i hoejere grad, efterhaanden som man i tilstraekkeligt omfang raader over bygninger og udstyr. Det kommer til udtryk i forpligtelsesbevillingernes udnyttelsesgrad: i perioden 1984-1988 anvendtes gennemsnitligt 11 % af den samlede bevilling om aaret, hvorimod der alene i 1989 (det foerste aar efter forlaengelsen af forordningen) er anvendt 20 % af den samlede finansielle bevilling.

Det kommer endnu tydeligere til udtryk for saa vidt angaar betalingsbevillingerne: i perioden 1984-1989 udgjorde de aarlige udbetalinger i gennemsnit 5 % af den samlede bevilling, hvorimod der i loebet af foerste halvdel af 1990 anvendtes 15 % af det samlede beloeb til betalingsbevillinger.

Program b) maa ses separat. I betragtning af hvilke vanskeligheder der har vaeret i forbindelse med gennemfoerelsen af den psykiatriske reform (se stk. 5.15 - 5.19 nedenfor), har Kommissionen standset godkendelsen af nye projekter i 1989 med den virkning, at nye disponible forpligtelsesbevillinger ikke er anvendt.

I oevrigt har man konstateret, at gennemfoerelsen af flere af de af Kommissionen godkendte projekter i perioden 1984-1988 var vaesentligt forsinket. De projekter, som stadig ikke var igangsat den 1. december 1990, er blevet annulleret, og forpligtelsesbevillingerne til disse vil blive frigjort.

III. Programmerne

3.1. Programmerne er i meget hoej grad blevet forbedret som foelge af Kommissionens tekniske bistand. Rapporten fra 29. marts 1984 om »Den psykiatriske reform i Graekenland«, som Kommissionen har faaet en gruppe uafhaengige eksperter til at udarbejde, blev vedtaget i sin helhed af den graeske regering og blev anset for en integreret del af program b), der blev forelagt for Kommissionen den 1. juni 1984.

Program a), der ifoelge sagens natur var langt mere praecist med hensyn til angivelse af antal, geografisk placering, omkostninger og gennemfoerelsesfrist for de nye centre, blev herefter forbedret med undersoegelse nr. 3 af 4. marts 1985 (se bilag).

3.2. Det var en aftale, at den graeske stat skulle bidrage med op til 45 % af de samlede omkostninger til projekterne for den del, der ikke skulle finansieres af Faellesskabet.

Det faktum, at samtlige stoettemodtagere hoerte under den offentlige sektor, var en yderligere garanti for finansieringen. De praecise oplysninger i programmet, der angav noejagtigt, hvor mange kvadratmeter samlet areal der skulle bebygges, vurderedes baade af Kommissionen og af det i henhold til forordningen nedsatte udvalg at vaere tilstraekkelige.

3.3. Der er allerede i de generelle bemaerkninger refereret til de saerlige omstaendigheder ved det psykiatriske reformprogram. Med undtagelse af spoergsmaalet om finansiel daekning, som ikke skulle volde saerlige problemer, eftersom den graeske stat forpligtede sig til at udbygge den psykiatriske revalidering, var det umuligt i 1984 at opstille overslag opdelt paa centre, stoettemodtagere og geografisk placering i betragtning af, at der skulle oprettes en lang raekke nye afdelinger. Tvaertimod viser det faktum, at det reviderede program fra 1987 indeholdt en lang raekke oplysninger for de enkelte regioner, uden at det foerte til et andet resultat, at problemet ligger et andet sted.

En af de vaesentligste svagheder ved reformen ligger i, at programmet er blevet mangelfuldt administreret paa centralt, regionalt og lokalt plan.

Kommissionen har gentagne gange over for de graeske myndigheder insisteret paa, at den administrative struktur under sundhedsministeriet, der skulle sikre gennemfoerelsen af programmet, blev udbygget og omorganiseret. At der for nylig er blevet oprettet et nyt direktorat (psykiske sygdomme, mentale handicap) er efter Kommissionens opfattelse et skridt i den rigtige retning.

3.5. Under overvejelserne af hvorledes forordning (EOEF) nr. 815/84 skulle gennemfoeres, har Kommissionen taget hensyn til, hvilke procedurer der anvendtes paa det paagaeldende tidspunkt af de forskellige faellesskabsinstrumenter, herunder EFRU. Den procedure, der valgtes, var efter Kommissionens opfattelse den, der bedst imoedekom de specifikke behov i forordningen.

IV. Finansieringen af projekterne

Kommissionen har valgt to forskellige finansieringsordninger for projekterne, idet de to programmer er vaesensforskellige:

- Med hensyn til programmet i afsnit a), som omfattede et relativt begraenset antal centre af en vis stoerrelse, som skulle startes naesten samtidig, har Kommissionen bedt de graeske myndigheder om at forlaegge projekterne i trancher, efterhaanden som arbejdet skred frem, saaledes at der for hver tranche indsendtes en specifik stoetteansoegning. Afhaengigt af hvornaar de godkendte bevillinger blev anvendt, indsendte ministeriet en ny ansoegning om stoette for den paagaeldende tranche i opfoerelsesprojektet. Denne ansoegning godkendtes, efter at Kommissionen havde behandlet den.

- Med hensyn til programmet i afsnit b), der drejer sig om et stort antal revalideringscentre af mere begraenset stoerrelse, som skulle udbygges gradvis, har de graeske myndigheder hvert aar forelagt ansoegninger om finansiel stoette svarende til et fuldstaendigt projekt for opfoerelse, udstyr og andet, som i de enkelte tilfaelde er blevet godkendt af Kommissionen, ligesom der er indgaaet forpligtelser for de paagaeldende bevillinger for den samlede projektgennemfoerelsesperiode.

Naar det har vist sigt noedvendigt navnlig som foelge af de forsinkelser, der er opstaaet i forbindelse med gennemfoerelsen af projekterne, at yde supplerende bevillinger og/eller at forlaenge den oprindeligt fastsaette gennemfoerelsesperiode, har Kommissionen aendret sin tidligere beslutning.

4.3. Da der ikke i henhold til forordningen har vaeret tale om et finansieringssystem for hvert enkelt program, har man med ovennaevnte forvaltning af projekterne soegt at sikre fleksibilitet og effektivitet.

4.4. Formaalet med de to programmer, som i oevrigt er blevet anbefalet af uafhaengige eksperter, har vaeret helt klart, fra forordningen blev udarbejdet: der var tale om at oprette uddannelses- og revalideringsstrukturer, der i saa hoej grad som muligt svarede til lokalbefolkningens behov.

4.6. Afsnit b) i forordningen drejede sig om finansiering af:

a)infrastrukturprojekter (opfoerelse af og udstyr til nye centre, indretning og udvidelse af eksisterende bygninger) samt

b)driftsprojekter (pilotforsoeg og praktik for laeger, paramedicinsk personale og plejepersonale).

Der er udarbejdet rapporter til evaluering af de pilotforsoeg, der er afsluttet paa nuvaerende tidspunkt med henblik paa at fastslaa, i hvilket omfang disse har gjort det muligt at indfoere nye revalideringsmetoder. Den samlede evaluering af det igangvaerende program vil goere det muligt mere praecist at fastslaa, om projekternes maal er naaet.

V. Projektgennemfoerelsen

Erhvervsuddannelsescentrene

5.1 5.3. Retten goer opmaerksom paa, at flere projekter til oprettelse af nye centre er blevet vaesentligt forsinkede bl.a. som foelge af vanskelighederne med at finde egnede byggegrunde. Det er ligeledes korrekt at naevne manglerne ved stoettemodtagernes regnskabsfoering, som i oevrigt ikke er noget specifikt for de projekter, der modtager stoette i henhold til forordning (EOEF) nr. 815/84. Kommissionen har adskillige gange anfoert over for de graeske myndigheder, at deres regnskabs- og tilsynsordning boer forbedres.

5.4. Centrene henvender sig ikke udelukkende til stoettemodtagernes personale, men ligeledes til befolkningen generelt (beskaeftigede eller ledige), der har behov for erhvervsuddannelse. Ser man paa efterspoergslen efter uddannelse og manglen paa infrastruktur i Athen-regionen, er det helt klart, at de nye centre vil blive udnyttet fuldt ud. De kvalifikationer, der kan opnaas i de nye centre, er ikke helt defineret. De vil blive gradvis tilpasset efter behovene paa arbejdsmarkedet.

Revalideringscentrene

5.5. Revisionsrettens beskrivelse af situationen er korrekt, og Kommissionen har siden 1984 over for de graeske myndigheder fremsat adskillige forslag og ydet teknisk raadgivning paa dette omraade.

5.6. Flere centre uden for hospitalerne fungerer allerede eller er ved at vaere faerdige, saaledes at revalideringen af de syge foregaar uden for de psykiatriske hospitaler. De tilsyns- og evalueringsmekanismer, der nu er indfoert, skulle goere det muligt helt at opgive de tidligere behandlingsmetoder.

Hospitalet paa Leros

5.7 5.14. Den beskrivelse, Revisionsretten giver af situationen paa Leros, er korrekt. Det forholder sig saaledes, at:

a)projekt nr. 27 fra 1984 og projekt nr. 48 fra 1986 er under gennemfoerelse. Det foerste projekt, hvis gennemfoerelsesfrist er blevet forlaenget indtil 31. december 1989, er endnu ikke afsluttet

b)projekterne nr. 1 og nr. 39, som er godkendt i 1986, er endnu ikke paabegyndt til trods for de af Kommissionen godkendte forlaengelser af tidsfristerne. Der er nu foretaget en frigoerelse af de paagaeldende bevillinger

c)Kommissionens tjenestegrene har den 30. november 1989 kraevet tilbagebetaling af det forskud, der er udbetalt til projekt nr. 4 fra 1986 paa grundlag af medlemsstatens attestering af, at arbejdet var paabegyndt. Inddrivelsen af de paagaeldende midler er sat i gang. Desuden har Kommissionen den 7. marts 1990 frigjort bevillingerne til den samlede stoette til dette projekt (131 123 ECU).

Kommissionen har altid vaeret af den opfattelse, at en delforanstaltning, der ikke indgaar i en samlet strategi med de noedvendige midler til gennemfoerelse, ikke kan vaere en effektiv loesning paa problemerne. Adskillige tilbud om teknisk bistand har hidtil ikke givet naevnevaerdige resultater.

Kommissionen er ved at undersoege et nyt projekt for Leros, som er forelagt af de graeske myndigheder den 31. juli 1990.

Det boer understreges, at Kommissionens rolle bestaar i at yde stoette, raadgivning og teknisk bistand, hvorimod ansvaret for de syges levevilkaar og laegebehandling paahviler den graeske stat.

De nye bestemmelser fra 1988 og situationen i 1989

5.15 5.19. Til trods for gentagne anmodninger og tilbud om teknisk bistand har de graeske myndigheder, der er ansvarlige for program b), rent faktisk ikke overholdt de nye bestemmelser i forordning (EOEF) nr. 4130/88 om indfoerelse af en tilsyns- og evalueringsordning samt nedsaettelse af et udvalg, der kan foere tilsyn med og evaluere programmet. Kommissionens tjenestegrene har saaledes foretaget adskillige kontrolbesoeg. I 1989 er der foretaget kontrol paa stedet af 135 projekter af de 178 projekter, der var blevet godkendt af Kommissionen, og som ikke var trukket tilbage af de graeske myndigheder.

Det blev efterhaanden klart, at det reviderede program fra 31. december 1987 er yderst mangelfuldt gennemfoert, og at de nye foranstaltninger, der skulle afhjaelpe de tidligere vanskeligheder, stadig ikke er vedtaget. Situationen i visse psykiatriske hospitaler, bl.a. Leros, som er et ekstremt tilfaelde, er stadig yderst utilfredsstillende.

Konfronteret med denne situation besluttede Kommissionen i 1989 at udskyde godkendelsen af nye psykiatriske projekter, og den stillede tre betingelser for at genoptage faellesskabsfinansieringen:

a)en revision af programmet og udarbejdelse af konkrete og realistiske foranstaltninger med henblik paa at gennemfoere reformen og med en ny gennemfoerelsesfrist

b)indfoerelse af et kontrol- og evalueringssystem

c)maerkbar forbedring af vilkaarene for de syge paa Leros.

De graeske myndigheder har nu gjort en reel indsats med stoette fra Kommissionen med henblik paa at afhjaelpe de hidtidige mangler.

5.19. De nationale myndigheder, der er ansvarlige for program a), forelagde i marts 1989 ansoegninger om finansiel stoette for et samlet beloeb paa 8 mio. ECU, idet det var noedvendigt at anvende resten af de disponible forpligtelsesbevillinger til program b).

Da det i oktober 1989 viste sig, at Kommissionen ikke kunne godkende projekterne i afsnit b), koncentrerede de graeske myndigheder de finansielle midler om afsnit a). Foroegelsen af det oprindeligt ansoegte beloeb blev af Kommissionen og af udvalget for forordningen anset for rimeligt sammenholdt med en tilsvarende foroegelse af de planlagte aktiviteter.

VI. Konklusioner

Kommissionen oensker at nuancere Revisionsrettens generelle konklusioner, idet de mindre heldige sider ikke boer skygge for visse positive resultater.

a. Infrastrukturen paa erhvervsuddannelsesomraadet i Athen

Kommissionen er ikke af samme opfattelse som Revisionsretten for saa vidt angaar erhvervsuddannelsescentrene (6.2). Stoersteparten af erhvervsuddannelsescentrene er ved at blive opfoert i et tilfredsstillende tempo. Kun en lille del af disse (ca. 15 %) opfoeres i et langsommere tempo end det oprindeligt planlagte. Faellesskabets stoette til programmet for opfoerelse af erhvervsuddannelsescentre i Athen vil resultere i, at der oprettes mere end 12 300

nye uddannelsespladser.

Den nye infrastruktur bevirker en foroegelse paa 61,5 % af den eksisterende erhvervsuddannelseskapacitet i hele landet, der anslaas til 20 000

pladser. En saadan vaesentlig udbygning af det graeske erhvervsuddannelsespotentiale og muligheden for at tilbyde nye erhvervsuddannelser i overensstemmelse med europaeiske normer (avancerede CAD-systemer, anvendelse af ny teknologi inden for banksektoren, fornyelser inden for telekommunikationsindustrien mv.), som daekker behovene inden for store dele af det graeske erhvervsliv, er enestaaende, saerlig i betragtning af, at det hele er sket paa faa aar. Af de 37 nye erhvervsuddannelsescentre, der i alt skal oprettes, er 16 centre allerede faerdige (opfoert og/eller udstyret) og fungerer, 6 centre vil vaere faerdige inden udgangen af 1990, og 15 centre vil vaere faerdige i de kommende aar. For oejeblikket er der allerede oprettet 4 610 erhvervsuddannelsespladser (37,5 % af det planlagte antal).

Forordning (EOEF) nr. 815/84 har ligeledes givet mulighed for at sikre bedre koordinering af de forskellige stoettemodtagere paa erhvervsuddannelsesomraadet, at motivere til udveksling af erfaringer og overfoersel af knowhow fra de hoejst udviklede lande i Faellesskabet samt at udarbejde forvaltningsplaner for centrene, inden de nye strukturer er faerdige.

b. Den psykiatriske reform

Med hensyn til »revalideringen« (6.3) oensker Kommissionen at understrege foelgende:

Faellesskabets finansiering inden for rammerne af programmet for den psykiatriske reform udgoer i henhold til visse skoen kun ca. 3 % af de samlede offentlige udgifter paa det psykiatriske omraade i den periode, forordningen gaelder. Programets katalysatorvirkning boer foerst og fremmest vurderes i forhold tiil,, hvvilkken beettyddniingg dett harr haaft foor en raekke forhold, der ikke omfattes af selve forordningen.

Reformen har i flere tilfaelde haft positive resultater. I andre tilfaelde kan der konstateres fremskridt, og endelig i tilfaeldet Leros er der tale om en reel fiasko, hvilket dog ikke boer generaliseres.

Afsnit b) i forordning (EOEF) nr. 815/84 indeholdt bestemmelser om oprettelse af en ny infrastruktur for medicinsk, social og erhvervsmaessig revalidering. Udgifter til rene forbedringer af de psykiatriske hospitaler omfattedes udtrykkeligt ikke af forordningens anvendelsesomraade. Uden at undervurdere det meget store behov for at forbedre de kronisk syges levevilkaar og behandling foretrak Kommissionen at koncentrere de begraensede budgetmaessige midler om indfoerelsen af et nyt system med to hovedmaal:

a)at sikre social og erhvervsmaessig integrering af det stoerst mulige antal syge, som ofte i aarevis har opholdt sig paa hospitalerne

b)at yde laegehjaelp og lette den sociale og erhvervsmaessige revalidering for personer, der i det gamle system risikerede at blive kronisk syge.

I loebet af nogle faa aar har der kunnet oprettes flere nye faciliteter: psykiatriske afdelinger paa de almindelige hospitaler, centre for psykiatrisk behandling, faciliteter til erhvervsmaessig revalidering, pensioner til sindslidende i byerne mv., hvoraf de foerste resultater er meget overbevisende. Som eksempel kan det naevnes, at hvor opholdet paa et graesk psykiatrisk hospital gennemsnitligt varede 260 dage i perioden 1990-1993, varer det nu kun 87 dage. Der er gjort en indsats for at oege de syges muligheder for at benytte sig af et net af forskellige faciliteter, som er oprettet i henhold til forordning (EOEF) nr. 815/84 med det formaal at forhindre, at de indlaegges paa et psykiatrisk hospital. Det boer naevnes, at saadanne muligheder stort set ikke eksisterede foer 1984.

Til gengaeld konstaterer Kommissionen, at opfoerelsen af flere nye centre stadig er meget forsinket, at de nye faciliteter ofte er daarligt koordinerede og stoeder paa store vanskeligheder med hensyn til ansaettelse af det noedvendige personale. Endelig er visse sindsygehospitaler (navnlig Leros og Dafni) slet ikke blevet forbedret eller kun i meget ringe grad.

Afhaengigt af resultaterne af den evaluering, der gennemfoeres af uafhaengige eksperter, og som forventes faerdig i begyndelsen af 1991, vil Kommissionen tage situationen op til fornyet vurdering og vedtage de noedvendige foranstaltninger.

Raadets forordning (EOEF) nr. 815/84 af 26. marts 1984 om ekstraordinaer oekonomisk stoette til Graekenland paa det sociale omraade, EFT L 88 af 31.3.1984, s. 1.

Raadets forordning (EOEF) nr. 4130/88 af 16. december 1988 om aendring af forordning (EOEF) nr. 815/84 om ekstraordinaer oekonomisk stoette til Graekenland paa det sociale omraade, EFT L 362 af 30.12.1988, s. 1.

Kommissionens beslutning af 26. januar 1990 om ekstraordinaer stoette fra De Europaeiske Faellesskaber til Graekenland paa det sociale omraade, paa grundlag af ansoegninger indgivet af Graekenland (1989), EFT L 35 af 7.2.1990, s. 24.

4th monitoring report - juli 1990 af L. Owens, s. 4.

Study of Programme for development of training infrastructure in Athens area, 4. marts 1985, s. 14.

BILAG

FAGLIG BISTAND FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD TIL FORORDNING (EOEF) NR. 815/84

Projekter, som der er afgivet rapport om

1.»La réhabilitation et la formation des handicapés en Grèce«, Bruxelles, 23. juli 1983, V/1510/83 (EN, F, D, GR).

2.»Réforme du secteur public de la santé mentale en Grèce«, Bruxelles, 29. marts 1984, V/1147/84 (EN, F, D, GR).

3.»Etude sur le programme pour le développement de l'infrastructure de formation professionnelle à Athènes«, Bruxelles, 4. marts 1985, (EN, F, GR).

4.»Report on a workshop in Athens to review progress on planning and development of training centres«, Bruxelles, 14.-18. april 1986 (EN).

5.»Rapport intérimaire sur le programme quinquennal relatif au développement de la formation professionnelle à Athènes«, Bruxelles, 1. oktober 1986, V/1536/86 (EN, F, GR) i samarbejde med Direktoratet for Erhvervsuddannelse, Koebenhavn.

6.»Evaluation du programme quinquennal sur le développement de la formation professionnelle à Athènes«, Bruxelles, 1. marts 1987, V/1219/87 (EN, F, D, GR).

7.»Observations on the state of implementation of programme of psychiatric reform in Greece«, Bruxelles, 31. december 1987 (EN, GR).

8.»Technical assistance for the Greek programme for the setting-up of vocational rehabilitation centres for the disabled«, Koebenhavn, august 1986 (EN).

9.»Technical assistance for Greece in the field of vocational rehabilitation: report on the activities from September 1987 to February 1988, including individual reports on 6 rehabilitation centres«, co-ordination: SAHVA-fonden, Koebenhavn, februar 1988 (EN).

10.»Proposals for the design of a monitoring system for the Greek programme of development of training infrastructure in the Greater Athens Area«, Dublin, november 1988 (EN).

11.»Study of a monitoring system for psychiatric reform programme under EEC Regulation 815/84«, Athen, december 1988 (EN, GR).

12.»Report on study visits involving 7 beneficiaries of programme (a) of EEC Regulation 815/84: Ireland, United Kingdom, France, Belgium, Germany«, Arbejdsministeriet, Athen, december 1988 (GR).

13.»Four monitoring reports of programme »A« of EEC Regulation 815/84« Athen-Dublin, februar 1989 - juli 1990 (EN).

14.»De-institutionalisation in Greece: report on 1987 Leros seminar« Athen, december 1989 (EN).

15.»Révision du programme de réforme psychiatrique. Section A: gestion sectorisation, personnel (Section B: hôpitaux psychiatriques, réhabilitation, Section C: législation«, undersoegelse paabegyndt den 1. marts 1990, endelig rapport ventes at foreligge den 30. september 1990, Athen (GR).

16.»Rapport de suivi de la réforme psychiatrique/règlement 815/84«, udkast til endelig rapport af 1. august 1990, Athen (EN, GR).

17.»Evaluation de la réforme psychiatrique grecque«, Northampton, UK, AArhus, DK, Groeningen, NL, udkast til endelig rapport ventes at foreligge den 31. december 1990 (EN, GR).