SAERBERETNING FRA REVISIONSRETTEN om Faellesskabets ordning for aktiv foraedling (Bemaerkninger, artikel 206a i EOEF-traktaten)

Revisionsretten har i henhold til EOEF-traktatens artikel 206a vedtaget denne beretning paa moedet den 16. september 1982. Beretningen er den 7. april 1982 blevet sendt til Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber, hvis svar paa Rettens bemaerkninger gengives i bilaget.

NB : Denne udgave erstatter udgaven, som er offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende nr. C 286 af 4. november 1982, i hvilken der var indbyrdes afvigelser mellem de forskellige sprogudgaver.

INDLEDNING

1. Faellesskabets industrimarkeder er beskyttet af den faelles toldtarif, der anvendes ved indfoersel fra tredjelande. Hvad angaar landbrugsmarkederne sikres beskyttelsen ved en ordning for importafgifter, der i nogle tilfaelde suppleres af toldafgifter. Told og afgifter udgoer i oejeblikket ca. halvdelen af de indtaegter, der anvendes til finansiering af Faellesskabernes almindelige budget.

Som led i den saerlige politik vedroerende industrisamhandels- eller udviklingsstoette har Faellesskabet udviklet en raekke saerordninger, hvorefter omfanget af toldbeskyttelsen kan lempes - gennem nedsaettelse, fritagelse eller udsaettelse for herved at opfylde den oenskede oekonomiske eller sociale maalsaetning.

Disse saerordninger indebaerer en - om end skjult - udgift for Faellesskaberne i form af tabt eller forsinket indtaegt. Forvaltningen af ordningerne sker derfor i videst muligt omfang under hensyntagen til bestemmelserne om lovmedholdelighed og formel rigtighed samt om forsvarlig oekonomisk forvaltning.

Faellesskabets ordning for aktiv foraedling hoerer til denne art ordninger. I henhold til de regler, der gaelder for ordningen, laegges der ikke importafgifter paa visse varer, som indfoeres fra tredjelande, naar varerne skal foraedles inden for Faellesskabet og senere igen udfoeres.

Revisionsretten har under sin revision af indtaegterne undersoegt proceduren i forbindelse med denne ordning i de fleste medlemsstater. De bemaerkninger, som denne undersoegelse har givet anledning til, vil fremgaa af det foelgende.

BESKRIVELSE AF ORDNINGEN

2. Foer toldunionens oprettelse i 1968 var det saedvanlig praksis, at de enkelte lande traf saerlige foranstaltninger for at sikre, at de nationale toldskranker, der skulle beskytte de nationale markeder, virkede saaledes, at de ikke skabte vanskeligheder for landets egen eksportindustri, der ofte havde vanskeligheder med at faa visse materialer leveret fra hjemmemarkedet og var henvist til at soege leverancer fra udlandet. Det erkendtes, at eksportindustrien maatte afsaette sine produkter paa verdensmarkedet og derfor ikke burde stilles ringere end konkurrenterne i andre lande ved at skulle baere importafgifter paa raamaterialer, som den var tvunget til at indfoere. De toldbestemmeler, der skulle gaelde for denne ordning, blev kaldt »harmonisering af lovgivning om aktiv foraedling«. De nationale bestemmelser blev naturligvis udelukkende udformet under hensyntagen til nationale interesser. Saaledes ville der f. eks. i nogle lande ikke kunne gives toldindroemmelser for indfoerte materialer, naar de samme eller tilsvarende materialer kunne faas paa rimelige vilkaar fra en producent paa hjemmemarkedet.

3. Indfoerelsen af toldunionen bragte ikke automatisk disse nationale foranstaltninger i medlemsstaterne til ophoer. Da den fortsatte bestaaen af disse foranstaltninger imidlertid ikke var i overensstemmelse med formaalet med det faelles marked, blev der foretaget undersoegelser for at udvikle en faellesskabsordning, hvorved fordelene ved de nationale ordninger kunne bevares, medens faellesskabsinteresser samtidig kunne traede i stedet for nationale interesser.

4. Disse undersoegelser foerte i sidste ende til vedtagelsen af Raadets direktiv 69/73/EOEF (1), hvorved der med virkning fra 1. oktober 1969 indfoertes en ordning for aktiv foraedling inden for Faellesskabet, der skulle traede i stedet for de forskellige gaeldende nationale ordninger. Hensigten hermed var at fremme (1) EFT nr. 58 af 8.3.1969, s. 1. og skabe lettelser for Faellesskabets eksportindustri ved at tillade, at varer udefra kunne indfoeres fra tredjelande og foraedles inden for Faellesskabet, uden erlaeggelse af told eller landbrugsimportafgifter, »naar varerne er bestemt til som foraedlingsprodukter ... helt eller delvis at eksporteres fra Faellesskabet ...« (artikel 2). I denne beretning betegnes varer, (herunder lettere forarbejdede varer, der skal til videreforaedling), der er bestemt til foraedling, som materialer, medens foraedlede varer betegnes som produkter. Ved »foraedlingen« forstaas bearbejdning, montage, samling eller reparation af varer eller anvendelsen af varer som katalysatorer osv.

5. Toldlempelse kan gives paa to maader. Enten suspenderes oppeboerslen af importafgifter under foraedlingsproceduren, saaledes at oppeboersel kun finder sted, naar og hvis produkterne overgaar til fri omsaetning paa Faellesskabets marked. Den paagaeldende medlemsstat kan forlange sikkerhedsstillelse fra importoeren. Eller det kraeves, at importoeren deponerer importafgifterne ved indfoerslen, mod at de tilbagebetales ved udfoerslen af produkterne.

6. Samtlige medlemsstater har valgt at anvende suspensionsordningen, men visse medlemsstater anvender desuden deponeringsordningen efter de handlendes eget oenske (1). I Danmark er deponeringsordningen dog obligatorisk for industriprodukter. I visse andre lande, isaer i Det forenede Kongerige og Nederlandene, afviser myndighederne i nogle saertilfaelde suspensionsordningen, (f.eks. hvis de er af den opfattelse, at den handlendes regnskabssystem ikke i tilstraekkelig grad muliggoer en tilfredsstillende kontrol). I saadanne tilfaelde godkender de deponeringsordningen.

7. I henhold til direktivet kan medlemsstaternes kompetente myndigheder meddele tilladelse til at goere brug af ordningen til forarbejdningsindustrivirksomheder, der har hjemsted inden for Faellesskabet. Dette kan ske i tilfaelde, hvor tilladelsen kan medvirke til at tilvejebringe de gunstigste vilkaar for eksporten af foraedlede varer, uden at dette strider mod vaesentlige producentinteresser inden for Faellesskabet. I direktivet naevnes visse tilfaelde, hvor de oekonomiske vilkaar, der giver adgang til at benytte importerede materialer, maa anses for at vaere opfyldt.

Saadanne tilfaelde er: a) naar materialerne ikke tilhoerer den foraedlende virksomhed, men leveres til foraedlingsprocessen af eller paa vegne af en i et tredjeland hjemmehoerende person;

b) naar materialerne skal anvendes for at overholde bestemmelser om varemaerker, patentrettigheder osv.;

c) naar varer indfoeres med reparation for oeje;

d) naar materialerne ikke fremstilles inden for Faellesskabet eller ikke fremstilles i tilstraekkelig maengde eller ikke kan leveres i tide;

e) naar tilsvarende materialer, der fremstilles inden for Faellesskabet under hensyntagen til de tekniske krav fra foraedlingsvirksomhedens kunder ikke har de oenskede egenskaber, og

f) naar tilsvarende faellesskabsmaterialer viser sig at vaere saa dyre, at deres paataenkte kommercielle anvendelse bliver oekonomisk urentabel.

Bevillinger inden for kategori d), e) og f) skal behandles paa faellesskabsplan med det formaal at sikre ensartet anvendelse af de oekonomiske kriterier. Med henblik herpaa skal medlemsstaterne give Kommissionen meddelelse om alle de af dem godkendte vigtigere tilfaelde inden for disse kategorier, saaledes at Toldudvalget for Foraedlingsprocedurer, hvori repraesentanter for medlemsstaterne og Kommissionen har saede, kan afgive udtalelse herom.

Endvidere er bevillinger, der er givet af en medlemsstat paa andre betingelser end de under punkt a) til f) i overstaaende afsnit naevnte, i foerste omgang gyldige i hoejst ni maaneder. Raadet kan, paa forslag fra Kommissionen inden udloebet af den 7. maaned forbyde fornyelsen af bevillingen.

8. De kompetente myndigheder skal, inden de meddeler bevilling til en aktiv foraedlingsprocedure, bl.a. sikre sig, at de oekonomiske betingelser er opfyldt, at foraedlingsprodukter er bestemt for eksport til tredjeland, at omregningssatserne for materialer til produkter er rigtige, og at firmaets regnskabsmetoder er tilfredsstillende. I bevillingen fastsaettes bl.a., hvilke materialer der skal indfoeres, hvilken foraedlingsproces der skal anvendes, de godkendte omregningssatser, samt inden for hvilken frist processen skal vaere afsluttet og produkterne udfoert. Denne frist afhaenger af foraedlingsprocessens art og kan normalt variere mellem flere maaneder og et aar. Kontrollen foretages ved hjaelp af periodiske opgoerelser, som producenten sender til toldvaesenet, og ved undersoegelser paa stedet af producenternes regnskaber og anlaeg. (1) Mange handlende foretraekker sikkert deponeringsordningen, fordi toldmyndighederne i disse tilfaelde stiller mindre strenge krav til regnskaberne.

9. For at give mulighed for en vis smidighed under vekslende markedsforhold, og »naar omstaendighederne taler derfor«, er der i artikel 15 i grunddirektivet aabnet mulighed for, at materialer indfoert i henhold til ordningen om aktiv foraedling, eller varer foraedlet heraf kan overgaa til fri omsaetning paa Faellesskabets interne marked. Under suspensionsordningen anmeldes disse tilfaelde af omsaetning i producentens periodiske opgoerelse eller ved saerlig anmeldelse, og der bliver paa det tidspunkt erlagt told paa grundlag af de oprindelig indfoerte materialer. Hvis produkterne ikke udfoeres inden den fastsatte frist, anses de under alle omstaendigheder for at vaere omsat paa Faellesskabets marked, og de importafgifter, der vedroerer det indfoerte materiale, forfalder til betaling. For varer, der er indfoert i henhold til suspensionsordningen og omsat paa Faellesskabets marked, medfoerer disse bestemmelser, at der ud over, hvad der normalt gives importoerer, indroemmes producenter yderligere frist til betaling af indfoerselstold.

Nye forslag fra Kommissionen

10. Som led i sine generelle bestraebelser for at opnaa stoerre ensartethed og retlig sikkerhed inden for toldlovgivningen forelagde Kommissionen den 20. januar 1981 Raadet et forslag (1) om at aendre direktivet til en forordning, der umiddelbart ville gaelde i medlemsstaterne. Forordningen skal bl.a. indeholde klarere oplysninger om de pligter, der paahviler de nationale myndigheder, som forvalter ordningen, og vil herved i visse henseender formindske de skaevheder, Retten har gjort bemaerkninger om. Visse af forordningens bestemmelser behandles i det foelgende.

OEKONOMISKE RESULTATER

11. En undersoegelse af de generelle oekonomiske resultater af ordningen ligger uden for rammerne af denne beretning. Retten tog imidlertid i sin undersoegelse ikke blot hensyn til spoergsmaalene om lovligheden og den formelle rigtighed af de oekonomiske forhold, men desuden om hovedformaalene med ordningen viste sig at blive opfyldt, dvs.: a) at der tilvejebringes de mest gunstige betingelser for udfoersel af varer, der hidroerer fra foraedling af importerede materialer;

b) at Faellesskabets producenter i almindelighed faar beskyttet deres vigtigste interesser, og i saerdeleshed producenter, der fremstiller materialer af samme art som de indfoerte.

MANGLENDE HARMONISERING I DEN NUGAELDENDE ORDNING

12. Retten fandt ved gennemgangen af ordningen staerkt afvigende fremgangsmaader, som medlemsstaterne fortsat holder fast ved. Disse afvigelser har betydning ikke alene for Faellesskabernes indtaegter, men ogsaa for konkurrencevilkaarene inden for et betydeligt omraade af Faellesskabets industriaktivitet. Hvilke beloeb, det drejer sig om ved eventuelt tabt afsaetning for faellesskabsproducenter eller den potentielle risiko for egne indtaegter, fremgaar tilstraekkelig klart af den maengde varer, der indfoeres i henhold til ordningen for aktiv foraedling - 14 050 MERE i 1978,14125 MERE i 1979 og 14 936 MERE i 1980, dvs. henholdsvis 7,9 %, 6,5 % og 5,5 % af den samlede faellesskabsimport. For 1980 kan der gives foelgende specifikation pr. medlemsstat : (1) KOM(80) 916 endel. >PIC FILE= "T0035560">

OEkonomiske betingelser

13.Det er hensigten med de i pkt. 7 ovenfor omtalte oekonomiske betingelser at skabe ligevaegt mellem eksportoerernes interesser (at faa materialer paa de gunstigst mulige vilkaar og, om noedvendigt, fra tredjelande), og faellesskabsproducenternes interesser (hvor det muligt, at levere faellesskabsmaterialer til foraedlingsindustrien i stedet for indfoerte materialer). Selv om egne indtaegter ikke er direkte beroert, er en rigtig anvendelse af de oekonomiske kriterier den bedste maade til at sikre faellesskabsproducenternes interesser. De nationale myndigheder, der behandler ansoegningerne, behoever hertil paalidelige oplysninger om, hvilke faellesskabsmaterialer der er disponible. Direktivet aabner bl.a. mulighed for, at der paa faellesskabsplan kan udveksles oplysninger om de bevillinger, der bliver afslaaet eller givet til at foretage aktiv foraedling.

Toldudvalget for Foraedlingsprocedurer (jf. pkt. 7) holder jaevnligt moede for at behandle disse oplysninger. Viser det sig, at betingelserne for en bevilling til en bestemt transaktion ikke er opfyldt, fornyes tilladelsen ikke. Kommissionens tjenestemaend bemaerkede under droeftelser med Retten, at selv om denne procedure er et skridt i den rigtige retning, er den ikke tilstraekkelig vidtgaaende : medens nogle af de delegerede i udvalget deltager aktivt ved udvekslingen af oplysninger og holder sig i forbindelse med de paagaeldende industrier, bidrager andre kun i ringe grad til procedurens gennemfoerelse.

14. Kommissionen foreslaar, for at fremme tilgangen af oplysninger, at der oprettes et kartotek med de fra medlemsstaterne saavel som fra andre relevante kilder indsendte oplysninger. Kartoteket boer indeholde: a) oplysninger til medlemsstaterne om faellesskabsmaterialer, der kan anbefales producenter til anvendelse i stedet for indfoerte materialer, og

b) oplysninger til nuvaerende eller nye producenter inden for Faellesskabet om hvilke materialer, der loebende indfoeres i henhold til ordningen om lempelse for aktiv foraedling.

Sideloebende anvendelse af suspensionsordningen og deponeringsordningen

15. I sammenligning med deponeringsordningen byder suspensionsordningen paa en klar likviditetsfordel for de producenter, der er berettiget hertil. I henhold til deponeringsordningen skal producenten deponere hele importafgiften ved indfoerslen af materialer. Importafgiften refunderes, naar og hvis de foraedlede varer udfoeres. En producent, der anvender suspensionsordningen, har visse ekstraomkostninger ved af hensyn til toldvaesenet at skulle foere et detaljeret lagerregnskab, og i nogle lande i forbindelse med en sikkerhedsstillelse. Disse udgifter er imidlertid ubetydelige sammenlignet med de finansieringsomkostninger, der er forbundet med deponeringsordningen. Naar den handlende ikke har nogen valgmulighed, er det hoejst utilfredsstillende, at de to ordninger fortsat anvendes sideloebende. Det er indlysende, at deponeringsordningen ikke giver de bedste betingelser for udfoerslen af foraedlede varer.

Overgang til omsaetning paa Faellesskabets marked

16. Direktivet indeholder ingen forskrifter om, at der skal sendes statistik til Kommissionen over varer, der overgaar til omsaetning paa Faellesskabets marked, og de fleste medlemsstater samler ikke statistiske oplysninger paa nationalt plan. Retten kunne imidlertid efter droeftelser med nationale tjenestemaend og stikproeveundersoegelser af dokumenter i nogle medlemsstater danne sig et billede af forholdene, som tyder paa, at direktivets mangel paa klare retningslinjer har foert til vidt forskellige fremgangsmaader. F.eks. i Tyskland, Det forenede Kongerige, Frankrig og Italien er bevillingerne til aktiv foraedling begraenset til indfoersel af varer, der er bestemt for udfoersel som foraedlingsprodukter, og overgangen til omsaetning paa hjemmemarkedet synes at ligge under 20 %. I Nederlandene andrager dette forhold hoejst 30 %. For Luxembourgs vedkommende ser gennemsnittet ud til at ligge paa 50 %. Selv om der ikke forelaa nogen generel statistik herover, erfarede Retten, at bevillinger i Irland gives, om det er nok saa ubetydelig en del af de indfoerte varer, der skal udfoeres i form af foraedlingsprodukter. I nogle tilfaelde laa forholdet saa hoejt som paa 90 %.

17. Overgang af materialer, indfoert i henhold til ordningen om aktiv foraedling eller varer foraedlet af disse materialer, til omsaetning paa Faellesskabets interne marked skulle i henhold til direktivet vaere en undtagelsesforanstaltning i saadanne tilfaelde, hvor skiftende markedsforhold talte herfor. I henhold til suspensionsordningen bliver importafgifterne ved overgangen til omsaetning saaledes betalbare under hensyntagen til maengde eller vaerdi, tariferingen af de oprindelige materialer og de satser, der var gaeldende paa det tidspunkt, hvor de i foerste omgang blev bevilget i henhold til ordningen om aktiv foraedling. Der fastlaegges imidlertid ikke nogen kriterier eller lofter, naar der gives bevilling til overgang til omsaetning. Det kan dog naeppe have vaeret hensigten at begunstige de producenter, der afsaetter tredjelandes raamaterialer paa Faellesskabets marked ved paa Faellesskabets bekostning give dem en yderligere frist paa flere maaneder til betalingen af importafgifter. For at udelukke dette, boer der enten indfoeres strengere bestemmelser, for at overgang til omsaetning kan begraenses til et minimum, eller en rentebestemmelse, som foreslaaet i pkt. 19, boer tages op til overvejelse.

18. De i pkt. 10 naevnte kommissionsforslag vil, hvis de vedtages, forpligte medlemsstaterne til at samle statistiske oplysninger om forholdet for overgang til fri omsaetning og til regelmaessigt at give Kommissionen meddelelse herom. Der er imidlertid ikke i forslagene fastlagt faellesskabskriterier for overgangen til fri omsaetning. Revisionsretten er under disse omstaendigheder af den opfattelse, at fordrejninger af samhandlen, forsinkelser i fastlaeggelsen af egne indtaegter, forhold der haenger sammen med den nuvaerende ordning, sandsynligvis vil fortsaette.

Renter

19. I henhold til direktivets artikel 15 aabnes der mulighed for, men det goeres ikke obligatorisk, at opkraeve renter af importafgifter, der ikke blev opkraevet, da materialerne blev indfoert, men som forfaldt, da materialerne eller de deraf foraedlede varer overgik til fri omsaetning. Blandt de otte medlemsstater, hvor der blev foretaget kontrol, er det kun Italien, der anvender bestemmelsen konsekvent, men der anvendes en rentesats, der ligger klart under markedssatserne. I Frankrig kan der paalaegges renter i tilfaelde af aabenbar misligholdelse af ordningen. Retten foreslaar, at det som alternativ til indskraenking af overgangen til fri omsaetning tages i overvejelse, at der under saadanne omstaendigheder obligatorisk skal paalaegges renter til markedssatser. En bestemmelse af denne art ville udligne de likviditetsfordele, som suspensionsordningen indebaerer, og foraedlingsproducenterne ville saaledes blive ligestillet med andre fabrikanter ved afsaetning paa Faellesskabets marked, men ville ikke blive ramt ved eksport til tredjeland, en eksport, der klart er hensigten med direktivet.

Regnskabsfoering og revision

20. Ud over bestemmelsen i artikel 10 om, at producenten er undergivet alle de af toldvaesenet foreskrevne kontrolforanstaltninger, indeholder direktivet ingen bestemmelser om regnskabsfoering og revision. Retten foretog derfor en undersoegelse af de paagaeldende nationale forskrifter og instrukser og konstaterede, at de med forbehold af nedenstaaende forhold stort set var tilfredsstillende.

21. I visse medlemsstater blev der ikke jaevnligt foretaget revision paa stedet af producenternes regnskaber, idet revisorerne var tilboejelige til hovedsageligt at stoette sig til deres kendskab til de paagaeldende firmaer eller til de af producenterne forelagte detaljerede kontoudtog. Da Retten ikke har befoejelser til at foretage revision paa stedet hos de afgiftspligtige (1), var det ikke muligt direkte at efterproeve, om disse fremgangsmaader var forsvarlige.

I Irland, hvor man udelukkende anvender suspensionsordningen, viste en stikproevekontrol af toldsvaesenets registre over foraedlingsproducenter i Dublinomraadet, at der var uregelmaessigheder i betalingsmaaden, naar det drejede sig om overgang til fri omsaetning. De fleste producenter i hele omraadet drog fordel af at kunne udsaette toldberigtigelsen under overgangen til fri omsaetning og var desuden berettiget til den i Raadets direktiv 78/453/EOEF (2) hjemlede yderligere frist ved henstand med betalingen af told. Told ved overgang til fri omsaetning i maaneden N forfalder foerst til betaling den 15. i maaneden N + 1. Til trods for disse fordele var visse handlende flere uger bagud med betalingerne, og det viste sig, at toldvaesenets inkassoafdeling kun yderst sendraegtigt fulgte disse sager op. De irske myndigheder har senere overfor Retten oplyst, at der er truffet passende foranstaltninger for at bringe disse forsinkelser til ophoer.

22. I Danmark, hvor deponeringsordningen anvendes i forbindelse med industriprodukter, raader man ikke over et maskinbogholderi, hvorfra der direkte kan hentes oplysninger om told, der er forfalden til Faelleskabet ved overgangen til fri omsaetning af industriprodukter. I stedet oppebaeres det samlede tilsvar maaned for maaned. Som foelge af de metoder, der benyttes, kan Revisionsretten ikke efterproeve rigtigheden af tilsvaret paa et givet tidspunkt, og endvidere er der ikke i de paagaeldende faellesskabsbestemmelser givet hjemmel til nogen praksis med samlede beloeb. Det er Revisionsrettens indtryk, at (1) Erklaering nr. 2 til traktaten om aendring af visse finansielle bestemmelser i traktaten om oprettelse af De europaeiske Faellesskaber og traktaten om oprettelse af et faelles Raad og en faelles Kommission for De europaeiske Faellesskaber. (2) EFT nr. L 146 af 2.6.1978, s. 19. Kommissionen arbejder intensivt med dette spoergsmaal.

23. Medens det kunne forventes, naar det drejer sig om et direktiv, at behandling af de i pkt. 20-22 omhandlede spoergsmaal blev overladt til medlemsstaterne, saa mener Retten, at der med forslaget til forordning, som er en umiddelbart gaeldende retsakt, burde tilstraebes en forbedring af forholdene i denne henseende. I mangel af bestemmelser herom, enten i selve forordningen eller i gennemfoerelsesbestemmelser hertil, vil der stadig vaere afvigende nationale fremgangsmaader paa foelgende omraader: a) producenternes opgoerelser, de deri indeholdte oplysninger og den hyppighed, hvormed de fremkommer;

b) det minimum af kontrolforanstaltninger, der skal anvendes, og

c) det noejagtige tidspunkt, hvor varerne betragtes som vaerende omsat paa Faellesskabets marked.

Sikkerhedsstillelse

24. Flere medlemsstater forlanger en selvstaendig sikkerhedsstillelse fra de handlede, der anvender suspensionsordningen. I visse lande kan myndighederne frafalde kravet om sikkerhedsstillelse, naar det er godtgjort, at risikoen for misbrug er ubetydelig. Stoerrelsen af den stillede sikkerhed varierer staerkt. I Luxembourg f. eks. omfatter den 100 % af de udestaaende importafgifter, og den kan, som i Nederlandene, gaa helt ned til 25 %. I det forenede Kongerige noejes myndighederne med at forlange et skriftligt tilsagn fra den handlende om, at der betales indfoerselstold for varer, der overgaar til fri omsaetning, en fremgangsmaade der ikke synes at bidrage vaesentligt til at sikre ordningen, da den handlende paa forhaand er retligt forpligtet hertil. I Tyskland forlanges der ingen sikkerhedsstillelse, men de tyske myndigheder erklaerede, at de ikke indroemmer toldfritagelser til aktiv foraedling, naar der hersker tvivl om producentens oekonomiske soliditet. Den risiko, som manglende eller utilstraekkelig sikkerhedsstillelse udgoer for egne indtaegter, og som kan tilbagefoeres til svigagtige handlende eller konkurser, kan blive alvorlig, fordi de almindelige regler for at yde faellesskabsstoette i saadanne tilfaelde ikke fortolkes ensartet i de forskellige medlemsstater. Nogle medlemsstater fastlaegger de egne indtaegter og overdrager dem til Faellesskabet, medens andre, der anlaegger en mere liberal fortolkning af artikel 17 i forordning (EOEF, Euratom, EKSF nr. 2891/77, betragter saadanne tilfaelde som »force majeure«, hvilket fritager dem fra at foretage fastlaeggelsen. Kommissionsforslagene vil goere sikkerhedsstillelsen obligatorisk undtagen i visse tilfaelde, som skal defineres i gennemfoerelsesbestemmelser, hvor den handlendes solvens ikke kan anfaegtes.

Konklusion

25. Det i pkt. 10 omtalte forslag om at aendre direktivet til en forordning - saafremt det vedtages - vil medfoere foelgende afgoerende forbedringer: 1. Indgang af oplysninger, om der er faellesskabsmaterialer til raadighed, som kan anvendes i stedet for indfoerte materialer (pkt. 14),

2. faellesskabskontrol med varer, der overgaar til fri omsaetning paa Faelleskabets marked (pkt. 18), og

3. sikkerhedsstillelse (pkt. 24),

det maa haabes, at Kommissionens enten ved at aendre sine forslag eller gennem vedtagelsen af gennemfoerelsesbestemmelser vil soege at afhjaelpe de andre i denne beretning omtalte ulemper ved den nuvaerende ordning: 4. fordrejninger af samhandelen og misforhold, der hidroerer fra den sideloebende anvendelse af suspensionsordningen og deponeringsordningen (pkt. 15),

5. mangelen paa fyldestgoerende forskrifter om begraensninger af den fri omsaetning paa Faelleskabets marked (pkt. 16-18),

6. eller, som alternativ til 5, et eventuelt behov for en obligatorisk renteordning (pkt. 19), og

7. de mange og indbyrdes afvigende fremgangsmaaneder til fastlaeggelse og oppeboersel af egne indtaegter paa varer, der er overgaaet til fri omsaetning, samt de af producenterne trufne foranstaltninger med henblik paa regnskabsfoering og kontrol (pkt. 20-23).

Disse bemaerkninger blev vedtaget af Revisionsretten paa moedet den 16. september 1982.

Luxembourg, den 20. oktober 1982.

Paa Revisionsrettens vegne

Pierre LELONG

Formand (1) EFT nr. L 336 af 27.12.1977, s. 1.

BILAG KOMMISSIONENS SVAR paa Revisionsrettens bemaerkninger om Faellesskabets ordning for aktiv foraedling

6. For saa vidt angaar bemaerkningen om, at de af toldmyndighederne kraevede regnskabsmaessige betingelser skulle vaere mindre strenge i tilfaelde af deponering af importafgifterne, fremhaever Kommissionen, at det ikke goer nogen forskel, om man anvender den ene eller den anden af bestemmelserne i artikel 3 i direktiv 69/73/EOEF.

9. Kommissionen kan ikke acceptere, at Revisionsretten blot konstaterer, at bestemmelserne vedroerende betalingen af afgifter, for saa vidt angaar varer, der er indfoert i henhold til suspensionsordningen, og som er overgaaet til fri omsaetning, medfoerer, »at der ud over hvad der normalt gives importoerer, indroemmes producenter yderligere frist til betaling af indfoerselstold«. Den henleder Rettens opmaerksomhed paa det forhold, at selv om denne virkning kan opstaa paa det formelle plan, er den ikke det eneste element, der skal tages i betragtning, idet problemet er meget mere kompliceret, end Retten synes at mene : hvis man blot konstaterer denne virkning, risikerer man at se bort fra andre vigtige aspekter, som Kommissionen fremhaever under pkt. 19.

12. Revisionsretten fremhaever med rette den paagaeldende ordnings betydning. Imidlertid mener Kommissionen, at det for at faa et bedre indtryk af denne ordning er noedvendigt i hoejere grad at fremhaeve dens oekonomiske betydning.

Saaledes viser statistikker fra 1979 og 1980, at Faellesskabets eksport inden for rammerne af ordningen for aktiv foraedling udgoer ca. 8 % af vaerdien af den samlede eksport til alle lande. Vaerdien af denne eksport er naesten dobbelt saa stor som vaerdien af importen fra alle lande i henhold til ordningen for aktiv foraedling. Denne vaerditilvaekst omfatter blandt andet Faellesskabets arbejdskraft og faellesskabsdele, der anvendes ved forarbejdningen. I absolutte tal kan den aarlige vaerditilvaekst anslaas til 18 000 mio ERE.

Hvad angaar en vurdering af den aktive foraedlings virkelige dimensioner, bemaerker Kommissionen endvidere, at det ville vaere vildledende udelukkende at basere sig paa statistikker vedroerende alle tredjelande, da en stor del af raastoffer og halvfabrikata kan vaere indfoert toldfrit i EF i henhold til autonome eller aftalemaessige praeferencer, og naar der er fastsat en toldfritagelse.

Importoeren kan i almindelighed ikke benytte toldordningen for aktiv foraedling ved import af disse raastoffer og halvfabrikata.

Ogsaa naar det drejer sig om eksport til et land, der er knyttet til Faellesskabet ved en aftale, der indeholder gensidige toldpraeferencer, samt den saakaldte »no-drawback«- klausul, vil den faellesskabsproducent, der indfoerer raastoffer og halvfabrikata med henblik paa forarbejdning og udfoerer de derved fremkomne varer med oprindelsesstatus til dette land, ikke i alle tilfaelde benytte sig af aktiv foraedling.

Naar dette er sagt, maa man for at paavise den aktive foraedlings oekonomiske betydning, koncentrere sig om handelen med de tredjelande, hvis raastoffer og halvfabrikata er paalagt importtold : paa grundlag af statistikker fra 1979 og 1980 vedroerende visse af disse lande bemaerkes det, at Faellesskabets import i henhold til ordningen for aktiv foraedling udgoer ca. 24 % af eksporten og importen i henhold til ordningen for aktiv foraedling ca. 15 %.

Kommissionen mener paa baggrund af ovenstaaende, at man ikke udelukkende kan studere systemet med hensyn til »eventuelt tabt afsaetning for faellesskabsproducenter eller den potentielle risiko for egne indtaegter«.

13. Kommissionen tager hensyn til det forhold, at gennemgangen af de oplysninger, der tages i betragtning, naar der gives tilladelser, foregaar under ret forskellige vilkaar fra medlemsstat til medlemsstat, og den vil goere alt for at den nuvaerende procedure forbedres yderligere.

14. Kommissionen kan bekraefte, at den har til hensigt at fremme tilgangen af oplysninger.

15. Hvad angaar betingelserne for aktiv foraedling, der paa nuvaerende tidspunkt sker paa grundlag af artikel 3 i direktiv 69/73/EOEF, mener Kommissionen, at valget af en bestemmelse frem for en anden ikke kan faa betydelige foelgevirkninger, og isaer ikke give uberettigede fordele med hensyn til tilladelsen til overgang til fri omsaetning, det tidspunkt, hvor denne gives, og virksomhedens regnskabsfoerelse. Det giver sig selv, at valget af ordning boer overlades til den paagaeldende.

Kommissionen vil ved vedtagelsen af forslaget til forordning om aktiv foraedling soerge for, at denne mulighed bliver tilladt. Den henleder endvidere Rettens opmaerksomhed paa det forhold, at dette forslag overlader fastsaettelsen af gennemfoerelsesbestemmelserne til Kommissionen inden for rammerne af proceduren i artikel 18 i dette forslag.

16. Kommissionen deler ikke Revisionsrettens opfattelse af, at »direktivets mangler paa klare retningslinjer har foert til vidt forskellige fremgangsmaader«. Som Retten har bemaerket i det foelgende punkt, maa overgangen til fri omsaetning nemlig fortsat vaere en undtagelsesforanstaltning. Hvad angaar medlemsstaternes anvendelse af de paagaeldende bestemmelser, vil Kommissionen sikre, at de bliver overholdt. Den irske praksis er blevet behandlet i Toldudvalget for Fordlingsprocedurer, og Irland boer ikke laengere anvende den.

17. Det fremgaar klart af Kommissionens forslag til forordning om aktiv foraedling, at foraedlingsprodukters overgang til fri omsaetning, ligesom i medfoer af direktiv 69/73/EOEF, fortsat kun maa ske i ekstraordinaere tilfaelde. Dette fremgaar generelt af forslaget til forordning, isaer artikel 9, stk. 3, ifoelge hvilken tilladelsen til overgangen til fri omsaetning kan gives som dispensation fra den almindelige eksportpligt, saafremt omstaendighederne berettiger hertil.

Hele systemet i forordningen er baseret paa denne genudfoerselspligt og paa den ekstraordinaere karakter af overgangen til fri omsaetning.

18. Inden for rammerne af delegationen af befoejelser i henhold til traktatens ex artikel 155 vil Kommissionen i overensstemmelse med artikel 18 i forslaget til forordning (1) vedtage gennemfoerelsesbestemmelserne med henblik paa at fastslaa, hvornaar omstaendighederne berettiger til en overgang til fri omsaetning. Dette er et fremskridt i forhold til direktiv 69/73/EOEF, der ikke indeholder muligheden af at regulere dette forhold via gennemfoerelsesbestemmelser.

19. For saa vidt angaar morarenterne, fremhaever Revisionsretten med rette sammenhaengen mellem problemet vedroerende disse renter og den ekstraordinaere karakter af foraedlingsprodukternes overgang til fri omsaetning.

Disse renter er ikke fastsat i forslaget til forordning om aktiv foraedling ud fra det synspunkt, at overgangen til fri omsaetning er af ekstraordinaer karakter, og at de derfor er af mindre betydning. Da situationen i medlemsstaterne er som beskrevet i rapporten, skulle de oekonomiske virkninger af en eventuel indfoerelse af morarenter endvidere under hensyntagen til den ekstraordinaere karakter af overgangen til fri omsaetning bevirke en stigning i de samlede udgifter til foraedlingsprocessen, hvilket ville paavirke prisen paa de eksporterede produkter, der ikke i oejeblikket (bortset fra Italien) er belastet med denne afgift.

Som foelge heraf vil den aktive foraedling ved direktivets omdannelse til forordning blive mindre gunstig for eksportoererne end tidligere. Endelig tager Kommissionen ogsaa hensyn til det forhold, at overgangen til fri omsaetning, naar den er tilladt, i visse medlemsstater sker paa bestemte betingelser med hensyn til frister, hvorved man undgaar stoerre forskelsbehandling samt de administrative komplikationer, som (1) Kommissionen har allerede i andre tilfaelde ved en gennemfoerelsesforordning praeciseret de omstaendigheder, der kan tale for, at regeringsmyndighederne traeffer en beslutning, for eksempel artikel 7 i direktiv 75/349/EOEF om gennemfoerelsen af artikel 24 og 25 i direktiv 69/73/EOEF. indfoerelsen af morarenter ville medfoere for toldmyndighederne. For slet ikke at tale om den virkning, som en saadan indfoerelse ville have paa fortolkningen af den ekstraordinaere karakter af overgangen til fri omsaetning.

20. Kommissionen er ikke tilhaenger af, at Faellesskabets toldlovgivning indeholder detaljerede kontrolbestemmelser. Den mener, at de kompetente myndigheders kontrol skal vaere saaledes, at der sikres en korrekt anvendelse af ordningen.

For saa vidt angaar regnskabsfoeringen, mener Kommissionen, at de bestemmelser, der eventuelt vil blive noedvendige, boer vedtages inden for rammerne af gennemfoerelsesbestemmelserne for forordningen om aktiv foraedling, saa snart Raadet har vedtaget den.

22. Kommissionen deler Revisionsrettens opfattelse af, at det er umuligt at kontrollere rigtigheden af tilsvaret paa et givet tidspunkt inden for rammerne af systemet i Danmark. Den kan bekraefte, at problemet er under behandling.

For saa vidt angaar forskellene i fastlaeggelsesproceduren for Faellesskabets egne indtaegter i de forskellige medlemsstater, minder Kommissionen om, at i henhold til artikel 1 i forordning (EOEF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 fastlaegges de egne indtaegter af medlemsstaterne i overensstemmelse med disses administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, hvilket ikke udelukker, at Kommissionen loebende over for de nationale myndigheder arbejder for en stoerre harmonisering af disse procedurer. Kommissionen tilstillede den 24. oktober 1980 alle medlemsstater en skrivelse, hvori den klart og definitivt praeciserer sin stilling til naesten samtlige tilfaelde. Det er klart, at de problemer, som Revisionsretten har fremdraget vedroerende fastlaeggelsesprocedurerne i Faellesskabets ordning for aktiv foraedling, kan rejse saerlige spoergsmaal, der fortjener en grundig undersoegelse efter gennemgangen af de oplysninger, der er indeholdt i rapporten.

Kommissionen er ved at drage konklusionerne af en raekke kontrolforanstaltninger, der har fundet sted i alle medlemsstater, for at tage hensyn til de situationer, der eventuelt ikke kan omfattes af de i ovennaevnte skrivelse foreslaaede loesninger vedroerende ensartede fastlaeggelser. Saa snart disse konklusioner er disponible og godkendt af Kommissionen, vil Retten blive underrettet herom.

23. Kommissionen mener, at Raadets forslag til forordning om ordningen for aktiv foraedling giver Kommissionen mulighed for at vedtage de fornoedne gennemfoerelsesbestemmelser med henblik paa at begraense forekomsten af afvigende nationale fremgangsmaader.

25. Kommissionen mener, at forslaget til forordning vil kunne afskaffe naesten alle de konstaterede ulemper ved de nuvaerende bestemmelser.