KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 8. juli 1999

om Tysklands foranstaltning til fordel for Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH i. K.

(meddelt under nummer K(1999) 2269)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(1999/658/EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 4, litra c),

under henvisning til aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a), sammenholdt med protokol 14,

under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF af 18. december 1996 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien(1),

efter opfordring til de interesserede parter om at fremsætte deres bemærkninger i henhold til nævnte bestemmelser(2) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I. Procedure

(1) Ved brev af 5. maj 1998 underrettede Tyskland Kommissionen om, at delstaten Bayern havde planer om at gennemføre to foranstaltninger til fordel for Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH (i det følgende benævnt "NMH"):

a) udbetaling af et beløb på 697700 DEM til NMH til godtgørelse af de omkostninger, som NMH havde i 1994 til sikring af et slaggebjerg på sit industriområde mod et delvist skred

b) fritagelse af NMH for omkostningerne til yderligere sikringsforanstaltninger ved slaggebjerget på 2213274 DEM.

Som det fremgår af betragtning 7-12, er Tyskland af den opfattelse, at disse foranstaltninger ikke udgør støtte. Anmeldelsen blev indgivet i henhold til EKSF-traktatens artikel 86 sammenholdt med artikel 6, stk. 2, i beslutning nr. 2496/96/EKSF, som forpligter medlemsstaterne til at anmelde alle finansielle interventioner på grundlag af statsmidler, uafhængig af, om der er tale om støtte eller ej.

(2) Ved brev af 30. juni, 13. august, 15. oktober og 1. december 1998 fremsendte Tyskland yderligere oplysninger til Kommissionen. Ved brev af 1. februar 1999 meddelte Kommissionen Tyskland, at den havde besluttet at indlede proceduren efter artikel 6, stk. 5, i beslutning nr. 2496/96/EKSF med hensyn til ovennævnte foranstaltninger.

(3) Beslutningen om procedurens indledning blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(3). Heri opfordrede Kommissionen de interesserede parter til at fremkomme med deres bemærkninger. De bemærkninger, som Kommissionen modtog, blev videresendt til Tyskland, således at de tyske myndigheder kunne tage stilling hertil.

II. Detaljeret beskrivelse af foranstaltningerne

(4) I henhold til en aftale af 4. november 1987 mellem delstaten Bayern og virksomhederne Thyssen Edelstahlwerke AG, Thyssen Stahl AG, Lech-Stahlwerke GmbH, Saarstahl Völklingen GmbH, Krupp Stahl AG, Klöckner Stahl GmbH og Mannesmann Rührenwerke AG (i det følgende benævnt "aftalen") blev driften af Eisenwerkgesellschaft Maximilianshütte mbH Sulzbach-Rosenberg, som var gået konkurs, videreført under det nyetablerede NMH.

(5) Aftalen indeholder bl.a. følgende bestemmelse: "5.5. Anlæggene overtages uden gammel miljøforurening (Altlasten). Såfremt det ikke er muligt at overtage anlæggene uden gammel miljøforurening, sikrer delstaten Bayern, at MHN (Maxhütte Neu, altså NMH) ikke berøres af de økonomiske forpligtelser, der stammer derfra."

(6) Der er i forbindelse med denne bestemmelse tale om en undtagelse fra de almindelige bestemmelser i tysk ret, hvorefter ejeren er ansvarlig for sin virksomheds område.

(7) I 1994 blev der konstateret omfattende revner i jorden og forskydninger på den sydlige skråning af slaggebjerget på NMH's område. Ifølge en undersøgelse gennemført af Geotechnisches Büro Prof. Dr. Schuler und Dr.-Ing. Gödecke var der risiko for, at disse ændringer ville medføre delvise skred. Derfor blev der som en midlertidig sikringsforanstaltning etableret en støttevold af stålværksslagge ved deponiets sydlige skråning. Disse foranstaltninger, der blev gennemført af NMH i 1994, beløb sig til i alt 697700 DEM.

(8) I 1996 opstod der nye revner på sydsiden, som ifølge en undersøgelse fra samme Geotechnisches Büro Prof. Dr. Schuler und Dr.-Ing. Gödecke fra 23. september 1997 kunne udløse nye skred. Ifølge undersøgelsen var det nødvendigt at udbygge og forstærke den støttevold, der blev etableret i 1994, for at stabilisere slaggebjerget.

(9) Derfor opfordrede delstaten Bayern i september 1997 NMH til at gennemføre de nødvendige foranstaltninger. NMH nægtede at gøre dette, da delstaten Bayern efter virksomhedens opfattelse var forpligtet til dette på grundlag af aftalens punkt 5.5. På grundlag af de gældende bestemmelser, hvorefter staten i tilfælde af fare selv kan gennemføre sådanne foranstaltninger for ejerens regning, besluttede delstaten Bayern derpå at gennemføre de pågældende foranstaltninger ("stedfortræderudførelse").

(10) I denne forbindelse overlod delstaten Bayern i marts tilsynet til Geotechnisches Biiro Prof. Dr. Schuler und Dr.-Ing. Gödecke og bygge- og anlægsarbejdet til MH Dienstleistungen GmbH & Co KG. De samlede omkostninger i forbindelse med arbejdet, der blev færdiggjort i november 1998, udgjorde 2213274 DEM.

Tyskland har dokumenteret, at regningen fra entreprenøren var lavere end oprindeligt budgetteret. Regningen blev godkendt af Geotechnisches Büro.

(11) Ifølge anmeldelsen blev slaggebjerget benyttet som deponi allerede inden Maximilianshüttes konkurs. Risikoen for skred var derfor udelukkende begrundet heri, og skaden skulle derfor betragtes som et resultat af tidligere tiders miljøforurening. Selv om NMH havde anvendt 500 tons slagge til anlæggelse af en vej på sydsiden for at kunne holde det farlige område under observation, havde dette ikke haft nogen indvirkning på den ændring i slaggebjerget, som havde nødvendiggjort stabiliseringsforanstaltningerne(4). Tyskland bekræftede i øvrigt, at udnyttelsen af slaggebjerget ikke havde medført økonomiske fordele for NMH, da de omtalte 500 tons slagge til anlæggelse af vejen ellers ville være blevet solgt af NMH.

(12) De tyske myndigheder anser derfor NMH's krav på grundlag af punkt 5.5 i aftalen samt kravets omfang for at være berettiget. De minder Kommissionen om, at den godkendte aftalen i sin beslutning af 27. juni 1989 (ikke offentliggjort) og i sin beslutning 95/422/EKSF af 4. april 1995(5) om den planlagte støtte til NMH bekræftede, at denne bestemmelse ikke udgjorde støtte. Dette underbygges i øvrigt af punkt 3.2.2 i fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse(6). Tyskland er derfor af den opfattelse, at foranstaltningerne ikke udgør statsstøtte, og har til hensigt

a) at godtgøre NMH 697700 DEM for de første sikringsforanstaltninger

b) at fritage NMH for omkostningerne i forbindelse med de senere sikringsforanstaltninger på i mellemtiden 2213274 DEM.

(13) I følgebrevet til anmeldelsen erkendte de tyske myndigheder imidlertid, at store dele af slaggebjerget blev benyttet til deponering af slagge og affald samt til genvindingsaktiviteter (forberedelse af slagge til vejanlæg). Ifølge de tyske myndigheder fandt disse aktiviteter dog sted på den anden siden af slaggebjerget, og sydskråningen var ikke berørt heraf. Derfor skyldtes risikoen for skred på sydskråningen udelukkende gammel miljøforurening.

(14) Kommissionen indledte den 9. december 1998 proceduren efter artikel 6, stk. 5, i beslutning nr. 2496/96/EKSF af følgende grunde:

1. Den betvivlede rigtigheden af påstanden om, at der ikke blev deponeret slagge på sydskråningen.

2. Den frygtede, at aktiviteter andre steder på slaggebjerget havde indvirkninger på sydskråningen.

3. Den var af den opfattelse, at NMH benyttede slaggebjerget, som skulle betragtes som et enkelt areal, og opnåede en økonomisk fordel ved denne benyttelse. Foranstaltningerne blev finansieret med henblik på at bevare og videreføre et deponi, som NMH benyttede. Denne finansiering var i strid med forureneren betalerprincippet.

(15) Kommissionen var derfor af den opfattelse, at foranstaltningerne indebar statsstøtte i medfør af artikel 1 i beslutning nr. 2496/96/EKSF.

III. Bemærkninger fra interesserede parter

(16) Kommissionen modtog følgende bemærkninger fra interesserede parter:

1. Zager fra miljøbeskyttelsesgruppen "B.I.Rosenberg" erklærer, at NMH benytter slaggebjerget til deponering og genvindingsaktiviteter, men kan ikke bekræfte, at NMH benytter eller har benyttet sydskråningen.

2. Den britiske stålsammenslutning (UK Steel Association) er af den opfattelse, at der ikke bør ydes støtte til aktiviteter, hvor NMH bærer ansvaret og risikoen.

3. Federazione Imprese Siderurgiche Italiane (Federacciai) er af den opfattelse, at der ikke bør foretages nye kapitaltilførsler til NMH i betragtning af, at det har været umuligt at inddrive uforenelig støtte på 74 mio. DEM fra NMH.

IV. Tysklands bemærkninger

(17) Tyskland har på ny erklæret, at NMH ikke har deponeret slagge på slaggebjergets sydskråning.

(18) På grundlag af dokumentationsmaterialet i form af kort og fotografier, som viser, at deponiet rent faktisk omfatter et areal på 21 ha, hævder Tyskland, at de dele, som NMH har anvendt til deponering og genvindingsaktiviteter, ligger langt fra sydskråningen. Disse aktiviteter ville derfor ikke kunne have nogen indvirkning på sydskråningen. De tyske myndigheder erklærer endvidere, at de eksperter, som har undersøgt virkningerne af anvendelsen af slagge til anlæggelsen af vejen, havde kendskab til disse aktiviteter, uden at dette havde påvirket undersøgelsesresultaterne.

(19) Tyskland tilbageviser derfor Kommissionens antagelse af, at der i forbindelse med slaggebjerget er tale om et enkelt udeleligt areal. Trods benyttelsen af den ene del finder punkt 5.5 i aftalen således stadig anvendelse, for så vidt angår den anden del.

V. Vurdering af foranstaltningen

(20) NMH er omfattet af artikel 80 i EKSF-traktaten, da virksomheden fremstiller produkter, der er anført i bilag I til EKSF-traktaten, og i henhold til artikel 49 i EKSF-traktaten er afgiftspligtig, således at EKSF-traktatens bestemmelser og beslutning nr. 2496/96/EKSF finder anvendelse.

(21) I henhold til artikel 3 i beslutning nr. 2496/96/EKSF kan støtte til miljøbeskyttelse betragtes som forenelig med fællesmarkedet, hvis den ydes i overensstemmelse med fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse i overensstemmelse med de kriterier for deres anvendelse på EKSF's jern- og stålindustri, som er angivet i bilaget til beslutning nr. 2496/96/EKSF.

(22) Det hedder i punkt 3.2.2 i fællesskabsrammebestemmelserne: "Reglerne for investeringsstøtte generelt gælder også for støtte til investeringer i udbedring af gamle miljøskader, f.eks. rensning af forurenede industrigrunde. I de tilfælde, hvor det ikke har været muligt at udpege den ansvarlige for forureningen eller at drage vedkommende til ansvar, vil støtte til rensning af sådanne områder ikke falde ind under EF-traktatens artikel 92, stk. 1. En sådan støtte giver ikke en given virksomhed eller industri en økonomisk fordel. Sådanne sager skal behandles efter sagens beskaffenhed."

(23) Gennem denne bestemmelse skal det undgås, at industrigrunde opgives, hvis potentielle købere ikke beskyttes mod krav, som stammer fra en tidligere benyttelse (af en del) af det pågældende areal.

Som anført i beslutningen om procedurens indledning har Kommissionen godkendt aftalen i sin beslutning af 27. juni 1989 (ikke offentliggjort). Medens denne beslutning ikke indeholder en specifik vurdering af punkt 5.5, er dette klart sket i beslutning 95/422/EKSF(7). I denne beslutning har Kommissionen bekræftet, at foranstaltninger på grundlag af punkt 5.5. ikke udgør støtte. Kommissionen har set nærmere på den meget store og uberegnelige risiko for at blive gjort ansvarlig for miljøskader, der er indtruffet tidligere under en anden ledelse. Uden en sådan aftale ville det derfor ikke være muligt at sælge sådanne grunde, med det resultat, at mange industriområder for altid ville ligge brak. Ved at overtage den økonomiske risiko i forbindelse med kontaminering, som har fundet sted på et tidligere tidspunkt, handler staten udelukkende i offentlighedens interesse uden at give køberen en økonomisk fordel. Da punkt 5.5 i aftalen vedrører kontaminering af jord og anlæg, der har fundet sted på et tidligere tidspunkt, udgør dette ikke støtte.

(24) Ifølge fællesskabsrammebestemmelserne skal denne bestemmelse imidlertid anvendes efter sagens beskaffenhed. Det skal påvises, om de betingelser, der er nævnt i punkt 3.2.2, er opfyldt, dvs. (a) om NMH selv har forårsaget forureningen eller skaden, og (b) om foranstaltningerne ikke giver NMH en økonomisk fordel.

(25) På grundlag af de oplysninger, som Tyskland har forelagt, og bemærkningerne fra andre interesserede parter kan det afslutningsvis bemærkes, at NMH ikke har deponeret slagge på slaggebjergets sydskråning. Der foreligger ingen beviser for påstanden om, at anvendelsen af slagge til anlæggelse af vejen havde indvirkninger på arealets sydlige del. På grundlag af de oplysninger, som de tyske myndigheder har forelagt, kan det heller ikke konkluderes, at aktiviteterne i andre dele af slaggebjerget har indvirket negativt på sydskråningens tilstand. De dele, som er blevet benyttet til deponering og genvinding, ligger flere hundrede meter væk fra det truede område, og der kan ikke drages nogen forbindelse mellem disse aktiviteter og arealets ændrede tilstand.

(26) Tyskland har påvist, at anvendelsen af 500 tons slagge til anlæggelse af en vej, NMH's eneste aktivitet ved sydskråningen, ikke har givet virksomheden en økonomisk fordel. Disse slagger havde NMH ellers solgt til vejbygningsfirmaer, og denne anvendelse har derfor ikke givet virksomheden en økonomisk fordel.

(27) På grundlag af det materiale, som de tyske myndigheder har fremlagt, er det påvist, at arealet på 21 ha er stort, og at de enkelte aktiviteter gennemføres adskilt fra hinanden.

På grundlag heraf når Kommissionen frem til den konklusion, at slaggebjerget ikke er udeleligt.

Trods de økonomiske fordele, som NMH får ved at benytte slaggebjerget (deponeringsplads, indtægter fra genanvendt affald), finder fællesskabsrammebestemmelsernes punkt 3.2.2 anvendelse. Den omstændighed, at en del af en industrigrund udnyttes økonomisk og derfor ikke er omfattet af punkt 5.5 i aftalen, betyder ikke, at denne bestemmelse heller ikke gælder for de øvrige dele af virksomhedens område. En anden konklusion ville være overdreven og i strid med målsætningen for en sådan bestemmelse og Fællesskabets politik.

VI. Konklusion

(28) Kommissionen når frem til den konklusion, at de foranstaltninger, som Tyskland har planlagt at gennemføre til fordel for Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH i. K., dvs.

a) udbetaling af et beløb på 697700 DEM til NMH til godtgørelse af de omkostninger, som NMH havde i 1994 til sikring af et slaggebjerg på sit industriområde mod et delvist skred

b) fritagelse af NMH for omkostningerne til yderligere sikringsforanstaltninger ved slaggebjerget på 2213274 DEM,

vedrører gamle miljøskader. Ifølge artikel 3 i beslutning nr. 2496/96/EKSF og punkt 3.2.2 i fællesskabsrammebestemmelserne og på grundlag af tidligere præcedenser er Kommissionen derfor af den opfattelse, at de pågældende foranstaltninger ikke udgør støtte -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den foranstaltning på 2911274 DEM (1488190 EUR), som Tyskland agter at gennemføre til fordel for Neue Maxhütte Stahlwerke GmbH i. K., udgør ikke støtte som omhandlet i EKSF-traktatens artikel 4, stk. c).

Foranstaltningen må derfor gennemføres.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 8. juli 1999.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 338 af 28.12.1996, s. 42.

(2) EFT C 108 af 17.4.1999, s. 9.

(3) Jf. fodnote 2.

(4) Dette blev bekræftet i en rapport udarbejdet af Dr.-Ing. Gödecke fra Geotechnisches Büro Prof. Dr. Schuler und Dr.-Ing. Gödecke den 23. September 1997 i bilaget til anmeldelsen.

(5) EFT L 253 af 21.10.1995, s. 22.

(6) EFT C 72 af 10.3.1994, s. 3.

(7) Betragtning 12 ovenfor; jf. betragtning 9 i beslutningen.