KOMMISSIONENS BESLUTNING af 12. februar 1997 om, hvorvidt Tysklands planer om at udvide ordningen med særlige afskrivninger og ordningen med skattemæssige investeringspræmier til at omfatte Vestberlin, i det omfang ordningen ikke vedrører forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, er forenelig med fællesmarkedet (Kun den tyske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (97/551/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første punktum,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1,

efter at have givet alle interesserede parter lejlighed til at udtale sig, og

ud fra følgende betragtninger:

I. INDLEDNING

I.1. SKATTEMÆSSIG INVESTERINGSPRÆMIE

1. Ved beslutning af december 1995 (1), ændret i marts 1996, godkendte Kommissionen, at den skattemæssige investeringspræmie med en intensitet på 10 % (brutto, udelukkende til anskaffelses- eller produktionsomkostninger ved anlægsaktiver) blev forlænget med to år til udgangen af 1998. Efter denne beslutning kan den skattemæssige investeringspræmie på 10 % ydes til anskaffelse/produktion af anlægsaktiver, påbegyndt efter den 30. juni 1994 og afsluttet inden den 1. januar 1999, i forbindelse med investeringsprojekter (herunder genanskaffelsesinvesteringer), der gennemføres af retligt uafhængige virksomheder i fremstillings- og håndværkssektoren i det tidligere DDR med op til 250 ansatte. Denne skattemæssige investeringspræmie på 10 % er underlagt et investeringsloft på 5 mio. DM pr. år pr. virksomhed.

2. Ved brev af 26. juli 1995 anmeldte Tyskland den ordning, der pr. 1. januar 1996 skulle udvide den skattemæssige investeringspræmie til at omfatte Vestberlin. Ordningen blev senere vedtaget som led i skatteloven »Jahressteuergesetz 1996«. Ved brev af 8. december 1995 ændrede Tyskland sin oprindelige anmeldelse og begrænsede tildelingen af den skattemæssige investeringspræmie på 10 % i de dele af Vestberlin, der ikke er omfattet af forbundsregeringens og delstaternes fælles program til fordeling af den regionale økonomiske struktur (Gemeinschaftsaufgabe - Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur), til virksomheder med indtil 50 ansatte. Denne ændring blev vedtaget som del af tillægsskatteloven »Jahressteuer-Ergänzungsgesetz« og trådte i kraft den 1. januar 1996.

3. Udvidelsen af den skattemæssige investeringspræmie på 10 % til Vestberlin omfatter investeringer (=anskaffelse/produktion af aktiver) påbegyndt inden udgangen af 1995 og afsluttet inden 1999.

3.1. Da der er tale om støtte i form af skattebegunstigelser, der ydes i 1997-1999 til anskaffelses- og produktionsomkostninger i driftsøjemed fra 1996-1998, vil de budgetmæssige virkninger (tab af skatteprovenu, dvs. det berørte støttebudget) i vid udstrækning afhænge af udviklingen i de økonomiske aktiviteter og omfanget af de faktiske investeringer. De tyske myndigheder venter følgende tab i skatteprovenuet (i mio. DM):

>TABELPOSITION>

Med udvidelsen af ordningen vil der skønsmæssigt blive stillet yderligere ca. 285 mio. DM (ca. 150 mio. ECU) til rådighed for virksomhederne i Vestberlin.

3.2. Ordningen med den skattemæssige investeringspræmie på 10 % for Vestberlin kan udnyttes af retligt uafhængige virksomheder i fremstillings- og håndværkssektoren med op til:

- 250 ansatte i de områder, der er omfattet af fællesprogrammet

- 50 ansatte i andre dele af Vestberlin.

3.3. De virksomheder, der opfylder de objektive udvælgelseskriterier, har uden videre ret til den skattemæssige investeringspræmie.

3.4. Den skattemæssige investeringspræmie på 10 % kan kumuleres med andre støtteformer (ordninger og ad hoc-støtte) og især med de særlige afskrivninger samt i de dele af Vestberlin, der er omfattet af fællesprogrammet, med denne ordnings investeringstilskud.

De skattemyndigheder, der er ansvarlige for forvaltningen af ordningen med skattemæssig investeringspræmie, har ingen kontrolmekanisme, der tillader dem selv at kontrollere, om den skattemæssige investeringspræmie kumuleres med andre støtteformer. Af skattetekniske grunde har skattemyndighederne nemlig udelukkende indblik i de anskaffelser af økonomiske goder til (forskellige) investeringsprojekter, som virksomheden foretager i det pågældende år, men hvis gennemførelse ofte strækker sig over flere år. Dermed har myndighederne intet samlet overblik over hele det investeringsprojekt, kumuleringen omfatter.

I alle de tilfælde, hvor den skattemæssige præmie kumuleres med investeringstilskuddet fra fællesprogrammet, sikrer fællesprogrammets kontrolmekanisme derimod, at de regionale lofter for de enkelte investeringsprojekter overholdes.

I forbindelse med ad hoc-støtte, der skal godkendes individuelt af Kommissionen, indgår spørgsmålet om kumulering i anmeldelsen.

Det skal i forbindelse med kumulering med andre ordninger understreges, at også disse andre ordninger indeholder kumuleringsregler, som de tyske myndigheder skal overholde.

Når den skattemæssige investeringspræmie kumuleres med særlige afskrivninger, findes der ingen kontrolmekanisme til sikring af, at kumuleringsreglerne overholdes.

3.5. Den skattemæssige præmie kan ydes til genanskaffelsesinvesteringer og indeholder dermed et element af driftsstøtte. Visse grove overslag giver grund til at formode, at omkring en tredjedel af de støtteberettigede investeringer går til genanskaffelser.

3.6. Hvis den skattemæssige præmie udelukkende ydes til nyinvesteringer, vil nettostøtteintensiteten for ordningen med den skattemæssige præmie være 6,5 %, idet præmien kun ydes til faste investeringer, og udstyrs andel af den typiske investering er fastsat til 65 % (jf. repræsentanter for medlemsstaternes regeringer forsamlet i Rådet i Rådets resolution af 20. oktober 1971 om almindelige støttesystemer med egnsudviklingsmæssig målsætning (2)). I de tilfælde, hvor investeringen er begrænset til udstyr, kan nettostøtteintensiteten (=brutto i enkelttilfælde) i forhold til den konkrete investering nå op på 10 %.

I.2. SÆRLIGE AFSKRIVNINGER

4. Ved beslutning af marts 1996 (3) godkendte Kommissionen forlængelsen/ændringen af ordningen med særlige afskrivninger i forbindelse med investeringer i de nye tyske delstater.

4.1. I henhold til den oprindelige ordning, som Kommissionen godkendte ved brev af 30. juli 1993, kan der foretages særlige afskrivninger for støtteberettigede investeringer, der gennemføres i de nye delstater inden den 1. januar 1997, herunder genanskaffelsesinvesteringer (anskaffelse og produktion af udstyr og bygninger) (den støttemodtagende virksomheds delvise produktionsomkostninger og acontobetalinger foretaget inden denne dato er ligeledes støtteberettigede). De særlige afskrivninger (50 % af investeringsomkostningerne) kan udnyttes i det år, investeringen foretages, eller inden for de fire efterfølgende år. Dermed kan de særlige afskrivninger udnyttes for sidste gang i år 2000.

4.2. Den forlængelse/ændring, der blev godkendt ved den i betragtning 4 nævnte beslutning, omfatter følgende ændringer:

- Forlængelse af ordningen med to år til udgangen af 1998: ifølge de nye bestemmelser gælder de særlige afskrivninger for støtteberettigede investeringer, der foretages i de nye delstater inden den 1. januar 1999. De særlige afskrivninger kan udnyttes i det år, investeringen foretages, eller inden for de fire efterfølgende år. Dermed kan de særlige afskrivninger udnyttes for sidste gang i 2002.

- Reduktion af støtteintensiteten: efter den 1. januar 1997 kan de særlige afskrivninger kun udnyttes med 40 % af de støtteberettigede investeringsomkostninger.

- Afvigelse fra støtteintensiteten: efter den 1. januar 1997 kan de støttemodtagende virksomheder, der ikke tilhører fremstillingsindustrien, kun udnytte de særlige afskrivninger med 20 % af de støtteberettigede investeringsomkostninger; dette gælder også for bygninger, virksomhederne i fremstillingssektoren anvender til andre formål end virksomhedens drift (f.eks. til udlejning).

5. Ved brev af 26. juli 1995 anmeldte Tyskland udvidelsen af ordningen med særlige afskrivninger til Vestberlin, men begrænsede udvidelsen til virksomheder med op til 250 ansatte. Denne udvidelse blev senere vedtaget som del af »Jahressteuergesetz 1996«. Ved brev af 8. december 1995 ændrede Tyskland sin oprindelige anmeldelse ved at begrænse muligheden for at udnytte de særlige afskrivninger i de dele af Vestberlin, der ikke er omfattet af forbundsregeringens og delstaternes fælles program til forbedring af den regionale økonomiske struktur, til virksomheder med op til 50 ansatte. Denne ændring blev vedtaget som del af tillægsskatteloven »Jahressteuer-Ergänzungsgesetz« og trådte i kraft den 1. januar 1996.

Det skal i den forbindelse anføres, at udvidelsen af ordningen med særlige afskrivninger udelukkende gælder investeringer, der er foretaget før den 1. januar 1997, for så vidt angår de af ordningens bestemmelser, der beskrives under betragtning 4.1, medens den gælder for perioden efter den under betragtning 4.2 nævnte dato, for så vidt angår de bestemmelser, der beskrives dér.

6. Der var allerede tale om særlige afskrivninger i forbindelse med §3 i »Fördergebietsgesetz« mellem juli 1991 og udgangen af 1994 i Vestberlin. Kommissionen godkendte i 1991 indførelsen heraf for den pågældende periode i forbindelse med en aftale mellem den tyske regering og Kommissionen om afskaffelse af særlig støtte til Vestberlin. De særlige afskrivninger skulle i en overgangsperiode erstatte det frem til udgangen af juni 1991 gældende system med fremskyndet afskrivning, der i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 92, stk. 2, litra c), indgik i loven om styrkelse af Berlin (der opererede med en højere støtteintensitet); anvendelsen af ordningen med særlige afskrivninger i Vestberlin blev afskaffet ved udgangen af 1994 (sidste støtteberettigede investeringer: investeringer i 1994) i overensstemmelse med den tidsplan, de tyske myndigheder og Kommissionen aftalte i 1991.

I forbindelse med ordningen med særlige afskrivninger i Vestberlin, som Tyskland genindførte i 1995, kan de særlige afskrivninger udnyttes i investeringsåret, første gang i 1996 og sidste gang i 2002; de særlige afskrivninger kan således udnyttes til investeringer afsluttet inden 1996, navnlig til investeringer fra 1995, der ikke var støtteberettigede under den ordning, der gjaldt mellem juni 1991 og udgangen af 1994.

6.1. Eftersom der er tale om skattelettelser, der indrømmes for investeringsomkostninger fra årene 1995-1998 (investeringer fra perioden mellem juli 1991 og udgangen af 1994 er støtteberettigede under den oprindeligt godkendte ordning), vil skatteprovenutabet i vid udstrækning afhænge af udviklingen i de økonomiske aktiviteter og de faktiske investeringer. Tyskland venter følgende tab i skatteprovenuet i den periode, hvor de særlige afskrivninger kan udnyttes (i mio. DM):

>TABELPOSITION>

I alt vil udvidelsen af ordningen medføre tab af skatteprovenu på ca. 120 mio. ECU i den periode, hvor de særlige afskrivninger kan udnyttes. Dette tab opvejes i de senere år af yderligere skatteprovenu på grund af, at afskrivningerne er lavere i denne periode. Ordningens støttemængde beregnes som den aktualiserede værdi af det samlede tab og det samlede yderligere skatteprovenu og beløber sig til omkring 10 mio. ECU.

6.2. Ordningen med særlige afskrivninger i Vestberlin kan udnyttes af virksomheder, som opfylder kriterierne i henholdsvis betragtning 4.1 og 4.2, og som har op til:

- 250 ansatte i de støtteområder, der er omfattet af fællesprogrammet

- 50 ansatte i andre dele af Vestberlin.

6.3. De virksomheder, der opfylder de objektive udvælgelseskriterier, har uden videre ret til de særlige afskrivninger.

6.4. De særlige afskrivninger kan kumuleres med andre støtteformer (ordninger og ad hoc-støtte) og især med den skattemæssige investeringspræmie samt i de dele af Vestberlin, der er omfattet af fællesprogrammet, med ordningens investeringstilskud.

De skattemyndigheder, der er ansvarlige for forvaltningen af ordningen med særlige afskrivninger, har ingen kontrolmekanisme, der tillader dem selv at kontrollere, om de særlige afskrivninger kumuleres med andre støtteformer. Af skattetekniske grunde har skattemyndighederne nemlig udelukkende indblik i de anskaffelser af økonomiske goder til (forskellige) investeringsprojekter, som virksomheden foretager i det pågældende år, men hvis gennemførelse ofte strækker sig over flere år. Dermed har myndighederne intet samlet overblik over hele det investeringsprojekt, kumuleringen omfatter.

I alle de tilfælde, hvor de særlige afskrivninger kumuleres med investeringstilskuddet fra fællesprogrammet, sikrer fællesprogrammets kontrolmekanisme derimod, at de regionale lofter for de enkelte investeringsprojekter overholdes.

I tilfælde af ad hoc-støtte, der skal godkendes individuelt af Kommissionen, indgår spørgsmålet om kumulering i anmeldelsen.

Det skal i forbindelse med kumulering med andre ordninger understreges, at også disse andre ordninger indeholder kumuleringsregler, som de tyske myndigheder skal overholde.

Når den skattemæssige investeringspræmie kumuleres med særlige afskrivninger, findes der ingen kontrolmekanisme til sikring af, at kumuleringsreglerne overholdes.

6.5. De særlige afskrivninger kan indrømmes for genanskaffelsesinvesteringer og indeholder dermed et element af driftsstøtte. Visse grove overslag giver grund til at formode, at omkring en tredjedel af de støtteberettigede investeringer går til genanskaffelser.

6.6. Hvis de særlige afskrivninger kun indrømmes for nyinvesteringer, vil nettostøtteintensiteten være 2 % (brutto = netto) for 1996 og 1,6 % for de andre år (0,8 % for virksomheder og anlæg, der kan benytte taksten på 20 %). Det skal i øvrigt bemærkes, at metoden til beregning af støtteintensiteten af de særlige afskrivninger, hvis resultat i høj grad afhænger af den referencesats, der anvendes, volder flere problemer. Kommissionen og Tyskland har flere gange drøftet disse problemer og er i den forbindelse blevet enige om at søge metoden ændret.

I.3. VESTBERLINS REGIONALSTØTTESTATUS

7. Ved beslutning af april 1994 (4) godkendte Kommissionen kortet over støtteberettigede tyske regioner i det tidligere DDR og Vestberlin for perioden 1994-1996. Ifølge denne beslutning er en del af Vestberlin berettiget til støtte med regionalt sigte som omhandlet i artikel 92, stk. 3, litra c).

Ved beslutning af december 1996 (5) godkendte Kommissionen kortet over støtteberettigede tyske regioner for perioden 1997-1999. Den godkendte i den forbindelse at hele Vestberlin lægges ind under støttetildelingen, jf. artikel 92, stk. 3, litra c).

I.4. INDLEDNING AF PROCEDUREN OG BEGRÆNSNING AF DENNE BESLUTNING

8. Kommissionen besluttede den 17. juli 1996 at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2, i forbindelse med Tysklands ønske om at udvide ordningen med særlige afskrivninger og ordningen med skattemæssige investeringspræmier til Vestberlin.

Proceduren blev indledt af følgende grunde:

a) Begge ordninger indeholder elementer af driftsstøtte, som Kommissionen i reglen kun godkender for de i artikel 92, stk. 3, litra a), nævnte områder.

b) Uden for Vestberlins område er de to ordninger ikke forenelige med EF's rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (6) (i det følgende benævnt SMV-bestemmelserne), idet

- det ikke er udelukket, at der ydes støtte til virksomheder, der ikke falder ind under definitionen af små og mellemstore virksomheder i SMV-bestemmelserne

- det ikke kan udelukkes at støtteintensiteten ved kumulering af de to støtteformer når op over 7,5 % for mellemstore virksomheder.

c) Ordningen med særlige afskrivninger gør det muligt at udnytte særlige afskrivninger for investeringer, der er foretaget før begyndelsen af 1996; i disse tilfælde er støtten ikke »nødvendig«.

d) Der hersker tvivl om, hvorvidt bestemmelserne i de to ordninger er forenelige med de gældende regler for støtte til forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter.

8.1. Med hensyn til anvendelsen af de to ordninger på Vestberlin inden for sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, jf. definitionen i rammebestemmelserne for statsstøtte til investeringer i sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (7), skal det erindres, at Kommissionen den 12. juni 1996 indledte procedure i henhold til artikel 93, stk. 2, over for den statsstøtte, som Tyskland har ydet til investeringer i sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (8). Denne procedure vedrører udtrykkeligt også de særlige afskrivninger, der indrømmes inden for rammerne af loven om støtteberettigede områder (Fördergebietsgesetz), og de skattebegunstigelser, der indrømmes inden for rammerne af loven om skattemæssig investeringspræmie. I proceduren sondres der ikke mellem de forskellige dele af regioner, hvor de to nuværende ordninger kan anvendes. Den indledte procedure vedrører derfor anvendelsen af de to ordninger i både det tidligere DDR og i Vestberlin.

Kommissionen anser det for formålstjenligt at opdele beslutningen vedrørende Tysklands planer og først på et senere tidspunkt at træffe beslutning om, hvorvidt udvidelsen af de to ordninger til Vestberlin er forenelig med gældende bestemmelser, når det drejer sig om sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter. Derfor vedrører denne beslutning udelukkende planerne uden nævnte sektor.

9. Ved brev af 1. august 1996 meddelte Kommissionen Tyskland, at der blev indledt procedure i henhold til artikel 93, stk. 2. De andre medlemsstater og andre interesserede parter blev underrettet herom ved offentliggørelsen af nævnte brev i De Europæiske Fællesskabers Tidende (9). Ved brevet samt ved offentliggørelsen af meddelelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende blev Tyskland, de andre medlemsstater og andre interesserede parter opfordret til at fremsætte eventuelle bemærkninger inden for en måned.

II. BEMÆRKNINGER INDEN FOR PROCEDUREN

II.1. TYSKLANDS BEMÆRKNINGER

10. Tyskland fremsendte sine bemærkninger sent ved brev af 5. november 1996. Sagen blev drøftet den 26. september og 18. oktober 1996 mellem Tyskland og Kommissionen.

Ved brev af 13. januar 1997 fremsendte Tyskland visse oplysninger om, at anvendelsen af de to ordninger vedrørende udvidelsen af den skattemæssige investeringspræmie og de særlige afskrivninger var udsat.

I brev af 5. november 1996 henviser Tyskland til byen Berlins vanskelige økonomiske situation, der bestyrker Tyskland i opfattelsen af, at begge ordninger nu som før er nødvendige for, at virksomhederne i Berlin kan tilpasse sig de ændrede økonomiske rammebetingelser.

Ifølge Tysklands opfattelse af de retlige forhold er den planlagte støtte forenelig med fællesmarkedet på baggrund af artikel 92, stk. 2, litra c). Da Tyskland imidlertid er interesseret i at nå en hurtig afgørelse til fordel for Berlins erhvervsliv, insisterer Tyskland ikke på at få afklaret dette juridiske spørgsmål endeligt i nærværende godkendelsesprocedure.

Hvis Kommissionen fortsætter med at undersøge, om de planlagte foranstaltninger er i overensstemmelse med fællesmarkedet på grundlag af artikel 92, stk. 3, må udvidelsen af ordningen med skattemæssig investeringspræmie til at omfatte virksomheder i Berlins vestlige områder efter Tysklands opfattelse i det mindste også kunne godkendes i overensstemmelse med artikel 92, stk. 3. I den forbindelse anføres følgende grunde:

10.1. Med hensyn til den skattemæssige investeringspræmie ville det - selv om det ganske vist ville være forbundet med administrative problemer og i givet fald få konsekvenser for retsgrundlaget - være muligt i støtteansøgningsproceduren at sikre, at det kun er virksomheder, der i fuldt omfang falder ind under den gældende definition i SMV-bestemmelserne (små virksomheder uden for - mellemstore virksomheder inden for det nationale støtteområde), der kan udnytte en sådan støtte. Virksomhederne skulle i så fald ved indgivelsen af støtteansøgningen erklære, at de også er omfattet af den gældende SMV-definition for så vidt angår balance- eller omsætningskriterierne samt uafhængighedskriteriet.

En sådan fremgangsmåde ville ikke kunne anvendes i forbindelse med de særlige afskrivninger.

10.2. Tyskland bekræfter, at inddragelsen af genanskaffelsesinvesteringer er grundlæggende for begge ordninger. I den sammenhæng henviser Tyskland imidlertid til, at der i forbindelse med den skattemæssige investeringspræmie er fastsat et maksimalt beregningsgrundlag på 5 mio. DM pr. virksomhed pr. år.

Efter Tysklands opfattelse kan man derfor i de enkelte støttetilfælde gå ud fra, at den overvejende del af støtten vil vedrøre nyinvesteringer inden for det maksimale beregningsgrundlag. I lyset af støttens relativt begrænsede intensitet reduceres den absolutte del af den støtte pr. virksomhed, der anvendes til genskaffelsesinvesteringer, dermed til et meget lavt niveau.

Generelt fremhæver Tyskland, at begrebet genanskaffelsesinvesteringer mister betydningen i lyset af de konstant korte innovationscykler. Den stadigt hurtigere løbende tekniske udvikling, specielt med hensyn til tekniske anlæg, medfører, at anvendelsen af nye maskiner regelmæssigt også medfører nye produktionsmetoder, der må betragtes som nyinvesteringer.

Dermed begrænses efter Tysklands opfattelse i dag anvendelsen af begrebet genanskaffelsesinvesteringer primært til bygninger. Disse er imidlertid i meget stor udstrækning udelukket fra støtte i form af skattemæssig investeringspræmie (de såkaldte driftsanlæg, f.eks. tankstationstag, udgør en undtagelse).

I den sammenhæng erindrer Tyskland om, at erhvervsfremmeordninger til fordel for virksomheder i Berlins vestlige områder i perioden før genforeningen havde som mål, at byen i videst mulige omfang skulle være selvforsynende. Dette har som resultat skabt en særlig struktur i Berlins erhvervsliv, hvis produkter har vist sig at være mindre konkurrencedygtige, end det måtte antages for blot få år siden.

I forbindelse med Berlins erhvervslivs tilpasning til de ændrede rammebetingelser må virksomhedernes produktsortiment fornys grundlæggende. I lyset af genanskaffelsesinvesteringernes svindende betydning kan det ikke antages, at der foretages genanskaffelsesinvesteringer i nævneværdigt omfang i netop Berlin.

10.3. I forbindelse med det problem vedrørende kredsen af støtteberettigede virksomheder uden for de regionale støtteberettigede områder, som Kommissionen har taget op, henviser Tyskland til brev af 20. december 1995. I henhold til dette brev var der blot fem virksomheder med under 50 ansatte - som ikke på nuværende tidspunkt ligger inden for det gældende støtteberettigede område i henhold til fællesprogrammet til forbedring af den regionale økonomiske struktur - der opnåede en omsætning på mere end 10 mio. DM.

Desuden henviser Tyskland til, at det nye kort over støtteberettigede tyske regioner for perioden fra 1997-1999 inddrager hele byområdet Berlin i støtteordningen.

10.4. Tyskland bekræfter, at virksomheder, der er aktive inden for sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, kan udnytte støtte fra fællesprogrammet til forbedring af den regionale økonomiske struktur og fællesprogrammet til forbedring af landbrugsstrukturen og kystbeskyttelse (Gemeinschaftsaufgabe - Verbesserung der Agrarstruktur und des Küstenschutzes). I forbindelse med støttetildelingen sikres det, at støttelofterne overholdes.

Tyskland gør tillige opmærksom på, at denne sektors betydning er mindre i Berlin end i landområder, og at antallet af støttetilfælde i de senere år har været meget lille (under 10).

Det skal præciseres, at disse forklaringer ikke er relevante for nærværende beslutning.

10.5. Tyskland gør opmærksom på, at de støttelofter, der i henhold til SMV-bestemmelserne kan godkendes ved støtte til små og mellemstore virksomheder uden for de regionale støtteberettigede områder, ikke nås alene via den skattemæssige investeringspræmie. Hvis Kommissionen udelukkende godkender den skattemæssige investeringspræmie, bortfalder ifølge Tyskland således risikoen for, at de tilladte støttelofter for støtte til små og mellemstore virksomheder uden for regionale støtteområder eventuelt overskrides, hvis skattemæssige investeringspræmier og særlige afskrivninger kumuleres.

10.6. Ved brev af 13. januar 1997 meddelte Tyskland Kommissionen, at forbundsfinansministeriet ved brev af 2. januar 1996 (10) havde udsat anvendelsen af de to ordninger, indtil de var godkendt af Kommissionen. I forbindelse med indledningen af proceduren henviste Tyskland på ny til denne instruks ved brev af 14. august 1996. Førstnævnte brev refererer udtrykkeligt til ordningen vedrørende udvidelsen af den skattemæssige investeringspræmie og de særlige afskrivninger og er affattet som følger:

»Ordninger, der i henhold til EF-traktatens artikel 92 må kategoriseres som støtte, må først gennemføres, når Europa-Kommissionen har godkendt dem (jf. EF-traktatens artikel 93, stk. 3, tredje punktum). Dette gælder uanset, om de pågældende bestemmelser er trådt i kraft i henhold til tysk ret.«

II.2. BEMÆRKNINGER FRA ANDRE MEDLEMSSTATER OG INTERESSEREDE PARTER

11. De øvrige medlemsstater og andre interesserede parter har ikke fremsat bemærkninger.

III. RETLIG VURDERING

III.1. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 92, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 61, STK. 1

12. Begge støtteordninger indeholder statsstøtte som omhandlet i EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Begge støtteordninger

- indeholder statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler (skattebegunstigelse, der er finansieret ved hjælp af skatteindtægter fra selskabsbeskatning eller indkomstbeskatning eller ved hjælp af provenutab fra særlige afskrivninger)

- er til fordel for bestemte virksomheder (navnlig virksomheder, der foretager investeringer i Vestberlin og er af en bestemt størrelse), idet de øger afkastet ved det begunstigede investeringsprojekt og dermed giver de begunstigede virksomheder større spillerum end konkurrenterne, hvorved de fordrejer konkurrencen eller truer med at fordreje konkurrencen

- påvirker handelen mellem medlemsstater for så vidt, at støtten også kan tildeles virksomheder, der eksporterer deres produkter til andre medlemsstater, eller hvis produkter konkurrerer med andre medlemsstaters produkter på det tyske marked. I begge tilfælde kan støtten give den begunstigede virksomhed mulighed for at udvide sin markedsandel på det pågældende marked og dermed bidrage til at øge eksporten til andre medlemsstater og reducere importen fra andre medlemsstater.

13. Virkningerne af de to støtteordninger, der kan kumuleres med andre støtteformer, er mærkbare:

- som anført under betragtning 3.6 kan støtteintensiteten (brutto = netto) i de tilfælde, hvor investeringen er begrænset til udstyr, nå op på 10 % i forhold til den konkrete investering, hvis den skattemæssige investeringspræmie udelukkende ydes til nyinvesteringer

- som anført under betragtning 6.6 er støtteintensiteten 2 % (brutto = netto) for 1996 og 1,6 % for de andre år (0,8 % for virksomheder og anlæg, hvor taksten på 20 % gælder), hvis de særlige afskrivninger udelukkende ydes til nyinvesteringer.

Omfanget af de midler, der er til rådighed under de to ordninger i Vestberlin, er betydeligt (sammenlign betragtning 3.1 og 6.1).

III.2. ARTIKEL 92, STK. 2 OG 3

14. De pågældende støtteordninger der finansieres via forbundsstatens budget, kan imidlertid udelukkende udnyttes i en del af Tyskland, nemlig det tidligere DDR og Vestberlin. Der er derfor tale om regionalstøtte, hvis forenelighed med fællesmarkedet først skal undersøges

- for det første med hensyn til, om undtagelsen finder anvendelse på bestemte økonomiske regioner i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) og c), og om denne støtte er forenelig med Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for anvendelse af artikel 92, stk. 3, litra a) og c), på regionalstøtte (11) (i det følgende benævnt 1988-metoden), som ændret ved Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for anvendelse af artikel 92, stk. 3, litra a), på regionalstøtte (12) fra 1990 (se afsnit III.2.A)

- for det andet - i forbindelse med den støtte til investeringer, der er foretaget uden for de støtteberettigede områder i 1996 - med hensyn til, om undtagelsen finder anvendelse på bestemte erhvervsgrene i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), og de her undersøgte støtteordninger er forenelige med SMV-bestemmelserne (se afsnit III.2.B)

- for det tredje med hensyn til, om de øvrige undtagelsesbestemmelser i artikel 92, stk. 2 og 3, finder anvendelse (se afsnit III.2.C).

I et derpå følgende afsnit behandles spørgsmålet, om støtten med hensyn til ordningen med særlige afskrivninger er nødvendige (se afsnit III.2.D).

Et sidste afsnit (III.2.E) indeholder konklusionerne med hensyn til spørgsmålet, om ordningerne i deres nuværende form er forenelige med fællesmarkedet.

III.2.A. Artikel 92, stk. 3, litra a) og c)

15. En støtteordning kan i henhold til en af de nævnte bestemmelser kun betragtes som forenelig med fællesmarkedet, hvis den begunstigede region er støtteberettiget efter en af de to bestemmelser. En støtteordning kan desuden kun betragtes som forenelig med fællesmarkedet, hvis den opfylder ganske bestemte forudsætninger (f.eks. støttens art, maksimale intensitet).

16. Vestberlins behov for regionalstøtte efter undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c).

16.1. Artikel 92, stk. 3, litra a)

I henhold til 1988-metoden kan en region kun falde ind under denne undtagelse i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a), hvis den NUTS-II-region, som NUTS-III-regionen ligger i, i en periode på mindst tre år har været kendetegnet ved et BNP pr. indbygger, som målt i købekraftstandard svarer til eller ligger under 75 % af EF-gennemsnittet.

Vestberlin er en del af NUTS-III-regionen Berlin, der er identisk med NUTS-II-regionen. Som Kommissionen har konstateret i forbindelse med sin beslutning fra december 1996 vedrørende kortet over støtteberettigede tyske regioner, overstiger BNP pr. indbygger for Berlin (beregnet i købekraftstandard) langt tærsklen på 75 % af fællesskabsgennemsnittet.

Som følge heraf kan Berlin langt fra opfylde forudsætningerne i artikel 92, stk. 3, litra a). De to støtteordninger kan derfor ikke godkendes efter nævnte bestemmelse.

16.2. Artikel 92, stk. 3, litra c)

16.2.1. Investeringer for 1996

Som anført under betragtning 7 har Kommissionen på grundlag af 1988-metoden ved beslutning fra april 1994 godkendt kortet over støtteberettigede tyske områder for det tidligere DDR og Vestberlin for perioden 1994-1996. Dermed kommer en del af Vestberlin i 1996 på tale med hensyn til regionalstøtte i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c). Den del af Berlin, der ikke er omfattet af kortet, har Tyskland ikke stillet forslag om i forbindelse med anmeldelsen af de tyske støtteberettigede områder for perioden 1994-1996, hvorfor de ikke kan falde ind under artikel 92, stk. 3, litra c), for investeringer i 1996.

Det skal i den forbindelse understreges, at Kommissionen i sin beslutning fra juni 1996 (13) om forhøjelse af støtteintensiteten for støtteberettigede områder i Vestberlin for en del af 1995 og for 1996 har godkendt et regional- og kumuleringsloft på 35 % brutto for store virksomheder og på 45 % brutto (højst 30 % netto) for små og mellemstore virksomheder.

16.2.2. Investeringer i 1997

Kommissionen har i overensstemmelse med 1988-metoden ved beslutning fra december 1996 godkendt kortet over støtteberettigede tyske områder for perioden 1997-1999. Med denne beslutning har Kommissionen godkendt, at hele Vestberlins byområde inddrages i støttetildelingen efter artikel 92, stk. 3, litra c).

Kommissionen har i den forbindelse godkendt et regional- og kumuleringsloft på 28 % brutto for store virksomheder og på 43 % brutto for små og mellemstore virksomheder, som i undtagelsestilfælde kan forhøjes til det regional- og kumuleringsloft, der gjaldt i den foregående periode, nemlig 35 % brutto for store virksomheder og 45 % brutto (højst 30 % netto) for små og mellemstore virksomheder.

16.2.3. Det synes ikke nødvendigt inden for rammerne af denne beslutning at foretage en fornyet undersøgelse af, hvorvidt Vestberlin er støtteberettiget efter artikel 92, stk. 3, litra c).

17. De to ordningers forenelighed med Kommissionens fremgangsmåde i forbindelse med regionalstøtte

17.1. Fremstillingen i betragtning 17.2-17.4.2.2 vedrører udelukkende anvendelsen af de to ordninger inden for de støtteberettigede områder i Berlin. Anvendelsen uden for de støtteberettigede områder behandles i afsnit III.2.B og III.2.C.

17.2. Udvidelsen af de to ordninger til Vestberlin vedrører anskaffelsen af aktiver til investeringsprojekter, uden at der sondres mellem nyinvesteringer efter de koordineringsprincipper, der anføres i Kommissionens meddelelse om støtteordninger med regionalt sigte (14), og anskaffelsesinvesteringer.

I denne forbindelse skal der henvises til, at udtrykket nyinvesteringer defineres som følger i nævnte meddelelse (bilagets punkt 18 i):

»Nyinvestering forstås som investering i anlægsaktiver i forbindelse med oprettelse af en ny virksomhed, udvidelse af en bestående virksomhed eller igangsættelse af en aktivitet, der medfører en gennemgribende ændring i en bestående virksomheds produkt eller produktionsproces (i form af rationalisering, omstrukturering eller modernisering). Investering i anlægsaktiver i form af overtagelse af en virksomhed, der er lukket, eller som ville være lukket, såfremt en sådan overtagelse ikke havde fundet sted, kan også anses for at være nyinvestering.«

Investeringer, der ikke falder ind under denne definition, er genanskaffelsesinvesteringer. Støtte til genanskaffelsesinvesteringer indeholder driftsstøtte, som Kommissionen har fastslået i sine beslutninger fra 1995 og 1996 om forlængelsen af ordningerne med særlige afskrivninger og skattemæssig investeringspræmie til fordel for de nye delstater samt i forbindelse med indledningen af denne procedure i henhold til artikel 93, stk. 2.

17.3. Nyinvesteringer i støtteberettigede områder efter artikel 92, stk. 3, litra c)

Det er Kommissionens faste praksis at betragte støtteordninger til fordel for nyinvesteringer i støtteberettigede områder efter artikel 92, stk. 3, litra c), som forenelige med fællesmarkedet, såfremt

- støtteintensiteten ikke overstiger det loft, der er godkendt for henholdsvis store virksomheder og små og mellemstore virksomheder

- det sikres, at kumuleringslofterne overholdes ved kumulering.

17.3.1. Med hensyn til de to ordningers støtteintensitet er førstnævnte forudsætning opfyldt (se betragtning 3.6 og 6.6).

17.3.2. Der skal ved en kumulering af en af de to ordninger med andre ordninger eller ad hoc-støtte (se betragtning 3.4 og 6.4) tages hensyn til følgende:

De skattemyndigheder, der er ansvarlige for forvaltningen af de to undersøgte ordninger, har ingen kontrolmekanisme, der tillader dem selv at kontrollere, om den skattemæssige investeringspræmie eller de særlige afskrivninger kumuleres med anden støtte. Af skattetekniske grunde har skattemyndighederne nemlig udelukkende indblik i de anskaffelser af økonomiske goder til (forskellige) investeringsprojekter, som virksomheden foretager i et pågældende år, men hvis gennemførelse ofte strækker sig over flere år. Dermed har myndighederne intet samlet overblik over hele det investeringsprojekt, kumuleringen omfatter.

I alle de tilfælde, hvor den skattemæssige investeringspræmie kumuleres med investeringstilskud fra fællesprogrammet, sikrer fællesprogrammets kontrolmekanisme derimod, at de regionale lofter for de enkelte investeringsprojekter overholdes.

I forbindelse med ad hoc-støtte, der skal godkendes individuelt af Kommissionen, indgår spørgsmålet om kumulering i anmeldelsen.

Det skal i forbindelse med kumulering med andre ordninger understreges, at også disse andre ordninger indeholder kumuleringsregler, som de tyske myndigheder skal overholde.

Når den skattemæssige investeringspræmie kumuleres med særlige afskrivninger, findes der ingen kontrolmekanisme til sikring af, at kumuleringsreglerne overholdes. I stedet er det som følge af de to ordningers lave intensitet udelukket, at der finder en overskridelse af kumuleringslofterne sted.

17.3.3. Som følge heraf er også den anden forudsætning opfyldt.

17.3.4. I lyset af ovennævnte kan udvidelsen af ordningerne til de støtteberettigede områder i Vestberlin i overensstemmelse med den undtagelse, der gælder for bestemte økonomiske regioner efter artikel 92, stk. 3, litra c), betragtes som forenelige med fællesmarkedet, hvis støtten udelukkende vedrører nyinvesteringer.

17.4. Genanskaffelsesinvesteringer i de støtteberettigede områder

17.4.1. Kommissionens holdning i sine beslutninger om godkendelse af de pågældende to ordninger vedrørende investeringer i det tidligere DDR er, at støtte til genanskaffelsesinvesteringer udgør driftsstøtte. I overensstemmelse med fast praksis godkender Kommissionen kun driftsstøtte i regioner, der falder ind under artikel 92, stk. 3, litra a). Som det fremgår af 1988-metoden, er driftsstøtte (når der ses bort fra eventuel driftsstøtte i de regioner, der tidligere faldt ind under artikel 92, stk. 3, litra a), og som har mistet denne status i løbet af en overgangsperiode efter forbedring af deres socioøkonomiske situation) nemlig, såfremt den har et regionalt sigte, forbeholdt regioner, hvor der eksisterer særlige vanskeligheder, og som kan gøre denne undtagelsesbestemmelse gældende.

17.4.2. Følgelig kan der i henhold til Kommissionens gældende praksis ikke ydes driftsstøtte med regionalt sigte til Vestberlin, da Vestberlin ikke hører til de tyske regioner, der kan gøre nævnte bestemmelse gældende (se betragtning 16.1).

Kommissionen mener således, at udvidelsen af de to ordninger til Vestberlin ikke er forenelig med fællesmarkedet efter artikel 92, stk. 3, litra c), hvis det muliggør støtte til genanskaffelsesinvesteringer.

Kommissionen har i sin vurdering taget hensyn til Tysklands bemærkninger som gengivet under betragtning 10.2. Den indtager i den forbindelse følgende holdning:

17.4.2.1. Ordningen med særlige afskrivninger: Som Tyskland selv indrømmer i sine bemærkninger, giver ordningen med særlige afskrivninger mulighed for at yde genanskaffelsesstøtte til investeringer i udstyr og bygninger, ligesom den omfatter driftsstøtte. Der findes ingen maksimal beregningsgrænse for støtteberettigede omkostninger (i det konkrete tilfælde udstyr og bygninger). Desuden får genanskaffelsesinvesteringerne stadig større betydning i forbindelse med investeringer, der resulterer i nye produktionsmetoder, således at det ikke kan udelukkes, at der som driftsstøtte ydes beløb, der er meget højere end de minimis-tærsklen.

17.4.2.2. Ordningen med skattemæssig investeringspræmie: Der skal i den forbindelse først gøres opmærksom på, at de støtteberettigede omkostninger under ordningen er fastsat til maksimalt 5 mio. DM pr. år og virksomhed, dvs. til en støtte (10 %) på 500 000 DM pr. virksomhed årligt. Da der i ordningen ikke sondres mellem nyinvesteringer og genanskaffelsesinvesteringer, kan der således i yderste fald ydes en driftsstøtte på maksimalt 500 000 DM pr. virksomhed årligt.

Det skal imidlertid bemærkes, at Tyskland anfører, at størstedelen af støtten vedrører investeringer (se betragtning 10.2). I henhold til disse bemærkninger begrænser begrebet genskaffelsesinvesteringer sig for indeværende frem for alt til bygninger, ligesom det i lyset af konstant kortere innovationscykler mister betydning, for så vidt det drejer sig om udstyrsinvesteringer.

Kommissionen kan på trods af de tyske myndigheders bemærkninger ikke udelukke, at den skattemæssige investeringspræmie fremmer genanskaffelsesinvesteringer. Tyskland kunne ikke dokumentere sin hypotese med statistiske data. Kommissionen tager i den forbindelse til efterretning, at den skattemæssige investeringspræmie vedrører anskaffelse/produktion af de aktiver, der er nødvendige for investeringsprojekterne, og ikke investeringsprojekterne som sådan. Selv hvis Vestberlins industrisektor på nuværende tidspunkt primært foretager nyinvesteringer, der forudsætter en gennemgribende ændring i et produkt eller en produktionsproces, synes det således helt umuligt at udelukke, at der foretages en nødvendig rutinemæssig genanskaffelse af bestemt udstyr i en eksisterende produktion, og at den pågældende støtte anvendes hertil.

III.2.B. Undtagelsen gældende for bestemte erhvervsgrene i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), med hensyn til investeringer i 1996 uden for de støtteberettigede områder

18. Denne betragtning vedrører spørgsmålet, om de pågældende støtteordninger for investeringer i 1996 uden for de støtteberettigede områder er forenelig med gældende bestemmelser. I denne forbindelse skal der ved vurdering ligeledes sondres mellem nyinvesteringer og genanskaffelsesinvesteringer.

18.1. Nyinvesteringer

18.1.1. Der skal gøres opmærksom på, at det i overensstemmelse med SMV-bestemmelserne og Kommissionens faste praksis ved beslutninger kun er de små og mellemstore virksomheder som defineret i SMV-rammebestemmelserne (betragtning 3.2), der uden for de støtteberettigede områder kan få støtte til produktive investeringer - op til en støtteintensitet på 7,5 % (brutto) for mellemstore virksomheder og 15 % (brutto) for små virksomheder (se betragtning 4.2.1). De samme lofter gælder ved kumulering.

18.1.2. Foreneligheden af de to ordningers definition af beneficiant med SMV-bestemmelsernes definition af SMV

Det må i den forbindelse konstateres, at begge ordninger kan udnyttes uden for de støtteberettigede områder af retligt uafhængige virksomheder i den forarbejdende industri eller håndværkersektoren, når disse virksomheder har under 50 ansatte; disse virksomheder har et automatisk krav på den skattemæssige investeringspræmie og de særlige afskrivninger. Denne begrænsning er ikke forenelig med SMV-bestemmelsernes definition af små og mellemstore virksomheder, selv om kriteriet »antal medarbejdere« (under 250 ansatte) faktisk er opfyldt, idet kriterierne »omsætning« (ikke over 40 mio. ECU) og »balance« (27 mio. ECU), men frem for alt kriteriet »uafhængighed« ikke er opfyldt (som uafhængig virksomhed anses principielt alle virksomheder, hvor højst 25 % af kapitalen og stemmerettighederne ejes af én virksomhed eller i fællesskab af flere virksomheder, der ikke falder ind under definitionen af små og mellemstore virksomheder).

Da SMV-bestemmelsernes tre definitionskriterier, nemlig antal medarbejdere, omsætning eller balance samt uafhængighedskriteriet, er kumulative, er definitionen af beneficianterne i de to ordninger ikke forenelig med SMV-bestemmelserne. Det betyder, at det ikke-regionale aspekt i artikel 92, stk. 3, litra c), ikke kan gøres gældende for begge ordningers vedkommende. Tysklands meddelelse om, at kun fem af de støtteberettigede virksomheder har en omsætning på mere end 10 mio. DM, kan ikke ændre ved denne vurdering, især da der ikke foreligger statistiske oplysninger vedrørende uafhængighedskriteriet.

Med henblik på en betinget beslutning må det imidlertid tages til efterretning, at Tyskland erklærer at kunne sikre, at EF-definitionen overholdes i forbindelse med den skattemæssige investeringspræmie. Det skal dog understreges, at denne begrænsning i henhold til de tyske myndigheder ikke kan foretages i forbindelse med ordningen med særlige afskrivninger.

18.1.3. Foreneligheden af støtteintensiteten i de to ordninger med SMV-bestemmelsernes maksimumsgrænser for støtteintensitet

18.1.3.1. Med hensyn til den skattemæssige investeringspræmie skal opmærksomheden henledes på følgende:

Hvis den skattemæssige investeringspræmie udelukkende ydes til nyinvesteringer, vil nettostøtteintensiteten af den 10 % skattemæssige investeringspræmie, idet den skattemæssige investeringspræmie udelukkende fremmer investeringer i udstyr, og udstyrets andel af den typiske investering er fastsat til 65 % i beregningsgrundlaget for en investering, være 6,5 %. I de tilfælde, hvor investeringen er begrænset blot til udstyr, kan nettostøtteintensiteten (=brutto i enkelttilfælde) naturligvis udgøre indtil 10 % i forhold til den konkrete investering.

Hvis støtteintensiteten i enkelttilfælde udgør mere end 7,5 % (brutto) af det konkrete investeringsprojekt (fuldstændigt beregningsgrundlag), kan en sådan overskridelse (højst 375 000 DM = 200 000 ECU over tre år) kun godkendes i følgende tre tilfælde:

- overholdelse af de minimis-kriterierne

- den virksomhed, der modtager støtte, er ikke involveret i handel mellem medlemsstater, hvilket vil skulle dokumenteres i forbindelse med anmeldelsen af de enkelte tilfælde, og

- støtten ydes udelukkende til små virksomheder.

Overskridelsesbeløbet (højst 200 000 ECU over tre år) kan imidlertid overstige de minimis-beløbet på 100 000 ECU. Det fastsættes desuden i ordningen om skattemæssig investeringspræmie, at en overskridelse af loftet på 7,5 % i givet fald kun godkendes, hvis de de minimis-regler, der senest er defineret i Kommissionens meddelelse om de minimis-støtte (15), overholdes i fuldt omfang.

Desuden indeholder ordningen ikke noget krav om individuel anmeldelse i de særlige tilfælde, hvor en virksomhed ikke er involveret i handel mellem medlemsstater.

Endelig er ordningen ikke begrænset til små virksomheder, da den kan udnyttes af virksomheder med mere end 49 medarbejdere, en omsætning på over 7 mio. ECU eller en balance på over 5 mio. ECU, som ikke opfylder uafhængighedskriteriet. Da de tre definitionskriterier i SMV-bestemmelserne, nemlig antal medarbejdere, omsætning eller balance samt uafhængighed, er kumulative, er ordningens definition af beneficianterne ikke forenelig med SMV-bestemmelsernes definition af små og mellemstore virksomheder.

Da maksimumsgrænsen overskrides for virksomheder, der ikke falder ind under definitionen af små virksomheder, kan den ikke-regionale undtagelse for bestemte erhvervsgrene i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), således ikke gøres gældende for ordningen i dens nuværende udformning.

Med henblik på en betinget beslutning må Tysklands meddelelse om, at EF's definition af små virksomheder kan sikres overholdt i forbindelse med den skattemæssige investeringspræmie, tages til efterretning.

18.1.3.2. Med hensyn til de særlige afskrivninger skal opmærksomheden henledes på følgende:

Som anført under betragtning 6.6 er støtteintensiteten i forbindelse med de særlige afskrivninger 2 % (brutto=netto) for 1996 og 1,6 % for de andre år (0,8 % for virksomheder og anlæg, hvor taksten på 20 % gælder), hvis de særlige afskrivninger udelukkende ydes til nyinvesteringer.

18.1.3.3. Som følge heraf ligger støtteintensiteten i ordningerne ikke over SMV-bestemmelsernes maksimumsgrænser.

18.1.4. Foreneligheden af kumuleringsreglerne i de to ordninger med SMV-bestemmelsernes maksimumsgrænser ved kumulering

SMV-bestemmelsernes intensitetslofter udgør kumuleringslofter. Følgelig er det muligt at godkende en kumulering af støtte til produktive investeringer uden for de støtteberettigede områder i Berlin med en intensitet på indtil 15 % (brutto) for små virksomheder og 7,5 % for mellemstore virksomheder.

Det skal i den forbindelse bemærkes, at de to ordninger kan kumuleres med anden støtte (ordninger og ad hoc-støtte) og frem for alt med hinanden.

Som allerede nævnt har de skattemyndigheder, der har ansvaret for at administrere ordningen med skattemæssig investeringspræmie, ingen kontrolmekanismer, der tillader dem selv at kontrollere, om den skattemæssige investeringspræmie eller de særlige afskrivninger kumuleres med anden støtte.

I tilfælde af ad hoc-støtte, der skal godkendes individuelt af Kommissionen, indgår spørgsmålet om kumulering i anmeldelsen.

Det skal i forbindelse med en kumulering med andre ordninger understreges, at også disse andre ordninger indeholder kumuleringsregler, som de tyske myndigheder skal overholde.

Når den skattemæssige investeringspræmie kumuleres med særlige afskrivninger, findes der ingen kontrolmekanisme til sikring af, at kumuleringsreglerne overholdes.

Som følge heraf gælder den analyse, der i betragtning 18.1.3.1 er foretaget for støtteintensiteten for den skattemæssige investeringspræmie, tilsvarende for kumulering.

Da kumuleringsloftet overskrides for virksomheder, der ikke falder ind under definitionen af små virksomheder, kan den ikke-regionale undtagelse for bestemte erhvervsgrene i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), således ikke gøres gældende for ordningen i dens nuværende udformning (der hverken udelukker store virksomheder eller mellemstore virksomheder).

Med henblik på en betinget beslutning må Tysklands meddelelse om, at EF's definition af små virksomheder kan sikres overholdt i forbindelse med den skattemæssige investeringspræmie, tages til efterretning.

Det kan derfor konstateres, at den skattemæssige investeringspræmie fuldt ud vil være i overensstemmelse med SMV-bestemmelserne, hvis Kommissionen træffer en betinget beslutning, der forbyder anvendelsen af ordninger med særlige afskrivninger uden for de regionale støtteberettigede områder, og hvis den skattemæssige investeringspræmie begrænses til små virksomheder i de regionale støtteområder. Dette skyldes, at den skattemæssige investeringspræmie ville overholde støttelofterne og kumuleringslofterne på 15 % brutto for små virksomheder som fastsat i SMV-bestemmelserne.

18.2. Genanskaffelsesinvesteringer

I betragtning 17.4 analyseres foreneligheden af den støtte til genanskaffelsesinvesteringer i de støtteberettigede områder, der ikke falder ind under undtagelsen for visse økonomiske regioner i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c). Denne analyse gælder tilsvarende for de områder, der ikke falder ind under undtagelserne for bestemte økonomiske områder i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) eller c).

Kommissionen har i SMV-bestemmelserne desuden gjort opmærksom på, at driftsstøtten i de regioner, der falder ind under artikel 92, stk. 3, litra a), skal være af usædvanlig karakter, og fastlagt, at undtagelsen for visse erhvervsgrene i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), ikke kan gøres gældende, hvis der er tale om støtte, der kun vil »føre til en vedvarende eller periodisk reduktion af de omkostninger, som virksomheden normalt skal afholde, samtidig med at status quo opretholdes, således som det er tilfældet med driftsstøtte. . .«.

Som følge heraf mener Kommissionen, at inkorporering af de dele af Vestberlin, der ikke er opført som støtteberettigede områder, i de to ordninger, for så vidt de vedrører støtte til genanskaffelsesinvesteringer, ikke er forenelig med fællesmarkedet på grundlag af undtagelsen for visse erhvervsgrene i artikel 92, stk. 3, litra c).

III.2.C. De andre undtagelser i henhold til artikel 92, stk. 2 og 3

19. Artikel 92, stk. 2, litra a) og b), samt stk. 3, litra b) og d)

Ingen af de anførte undtagelsesbestemmelser kan gøres gældende i forbindelse med udvidelsen af de to ordninger, idet

- de ikke omfatter støtte af social karakter, jf. artikel 92, stk. 2, litra a)

- de har ikke til formål at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller andre usædvanlige begivenheder, jf. artikel 92, stk. 2, litra b)

- de har ikke til formål at fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælles europæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi, jf. artikel 92, stk. 3, libra b); Vestberlins situation, der blev undersøgt meget indgående, da forhøjelsen af støtteintensiteten for Vestberlin blev godkendt, kan ikke betegnes som en alvorlig forstyrrelse i Tysklands økonomi

- de er ikke beregnet til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven, jf. artikel 92, stk. 3, litra d).

Følgelig kan en mulig godkendelse ikke baseres på en af de anførte fire undtagelsesbestemmelser.

20. Artikel 92, stk. 2, litra c)

I henhold til artikel 92, stk. 2, litra c), er følgende foranstaltninger forenelige med fællesmarkedet:

»støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling, i det omfang de er nødvendige for at opveje de økonomiske ulemper, som denne deling har forårsaget«.

Kommissionen tager til efterretning, at den pågældende støtte efter Tysklands mening er forenelig med fællesmarkedet på grundlag af artikel 92, stk. 2, litra c). Den tager desuden til efterretning, at Tyskland ikke insisterer på at få dette juridiske spørgsmål afklaret endeligt i den foreliggende godkendelsesprocedure.

Kommissionen mener, at Tyskland har nævnt artikel 92, stk. 2, litra c), uden dog udtrykkeligt at påberåbe sig denne bestemmelse. Desuden har Tyskland ikke givet Kommissionen tilstrækkelige oplysninger, som kunne give denne mulighed for at konstatere, om forudsætningen for anvendelsen af artikel 92, stk. 2, litra c), er opfyldt, nemlig om Vestberlin (stadig) er påvirket af Tysklands deling, om de aktuelle økonomiske ulemper er forårsaget af delingen, og om den pågældende statsstøtte er nødvendig for at opveje sådanne eventuelle økonomiske ulemper. Kommissionen henleder i den forbindelse opmærksomheden på, at EF-Domstolen i sin dom af 28. april 1993 i sag C-364/90 (Italien mod Kommissionen) (16) fastslog, at »den medlemsstat, der anmoder om at kunne bevilges støtte under fravigelse af traktatens regler, har en samarbejdspligt over for Kommissionen, hvorefter det bl.a. påhviler medlemsstaten at forelægge alle oplysninger, der gør det muligt for denne institution at kontrollere, at betingelserne for den ansøgte fravigelse er opfyldt«.

Kommissionen mener, at de problemer, som Vestberlin nu står over for, ikke har nogen årsagssammenhæng med Tysklands deling efter 1945.

21. Kommissionen mener derfor, at ingen af de undtagelsesbestemmelser, der er behandlet i denne betragtning, kan finde anvendelse.

III.2.D. Støttens nødvendighed i forbindelse med de særlige afskrivninger for 1995

22.1. I forbindelse med ordningen med særlige afskrivninger i Vestberlin, som Tyskland genindførte i 1995, kan de særlige afskrivninger som allerede anført under betragtning 6 udnyttes i investeringsåret, for første gang i 1996 og for sidste gang i år 2002. De særlige afskrivninger kan således udnyttes til investeringer afsluttet inden 1996, navnlig med hensyn til investeringer fra 1995, der ikke var støtteberettiget under den ordning, der gjaldt mellem juli 1991 og udgangen af 1994.

22.2. De særlige afskrivninger, der er godkendt på grundlag af udvidelsen af ordningen, kan ikke virke som incitament for investeringer i året 1995. Som følge heraf er de særlige afskrivninger for investeringer i 1995 ikke nødvendige for at nå det tilstræbte mål, dvs. et øget investeringsniveau, og har ingen årsagssammenhæng med nyinvesteringer. De medfører udelukkende en forbedring af virksomhedens finansielle situation og må dermed sidestilles med driftsstøtte.

Som allerede nævnt (betragtning 17.4) godkender Kommissionen udelukkende driftsstøtte undtagelsesvist og på bestemte betingelser i regioner, der falder ind under artikel 92, stk. 3, litra a). Vestberlin har ikke krav på at opnå denne status, hvorfor de særlige afskrivninger og investeringer i 1995 ikke kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet, ej heller hvis de anvendes til nyinvesteringer.

22.3. Det skal endelig anføres, at det tilsyneladende er teknisk muligt at ændre ordningen, således at de særlige afskrivninger for investeringer i 1995 udelukkes.

III.2.E. Foreneligheden af ordningerne i deres nuværende form med fællesmarkedet

23. Det må på baggrund af ovennævnte konkluderes, at en udvidelse af de to ordninger til Vestberlin i den form, som Tyskland påtænker, ikke kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet. Ingen af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92 finder anvendelse.

De to ordninger omfatter frem for alt driftsstøtte, der efter Kommissionens opfattelse ikke er forenelig med fællesmarkedet uden for de støtteberettigede områder, jf. artikel 92, stk. 3, litra a). Disse ordninger giver desuden mulighed for, at der uden for de støtteberettigede områder kan ydes støtte til store virksomheders investeringer, som Kommissionen betragter som uforenelige med fællesmarkedet i områder, som ikke falder ind under artikel 92, stk. 3, litra a) eller c). Selv hvis støtten uden for de støtteberettigede områder begrænses til små og mellemstore virksomheder, kan den maksimale intensitet, der fastsættes i SMV-bestemmelserne for mellemstore virksomheder, overskrides i forbindelse med den skattemæssige investeringspræmie. Desuden kan det kumuleringsloft, der er fastsat for mellemstore virksomheder i SMV-bestemmelserne, blive overskredet ved kumulering af støtte.

IV. MULIGHEDEN FOR AT GØRE DE PLANLAGTE FORANSTALTNINGER FORENELIGE MED FÆLLESMARKEDET

24. Det skal undersøges, om udvidelsen af de to ordninger kan gøres forenelige med fællesmarkedet ved hjælp af en betinget beslutning. I den sammenhæng skal der tages hensyn til følgende:

24.1. Der er ingen mulighed for at gøre ordningen med særlige afskrivninger inden for og uden for de støtteberettigede områder for investeringer i 1995 forenelig med fællesmarkedet. Som følge heraf skal investeringerne for 1995 udelukkes fra ordningen. Dette forekommer teknisk muligt.

24.2. For så vidt der kan ydes støtte til nyinvesteringer, er anvendelsen af de to ordninger inden for og uden for de støtteberettigede områder i Vestberlin uforenelig med fællesmarkedet. Derfor skal anvendelsen af støtten begrænses til nyinvesteringer, og støtte til genanskaffelsesinvesteringer udelukkes. Kommissionen mener, at en sådan udelukkelse ikke er teknisk umulig, men medgiver samtidig, at dette kan give administrative problemer i forbindelse med skattestøtte, der administreres af skattemyndighederne. Kommissionen mener i den forbindelse, at de administrative vanskeligheder, der opstår, når myndighederne i en medlemsstat træffer en bevidst afgørelse med hensyn til betingelserne for at yde støtte sammenlignet med den normale behandling af støtte under andre administrative omstændigheder, ikke må resultere i en præferencebehandling af den pågældende støtte.

24.3. Det er uforeneligt med fællesmarkedet at anvende de to ordninger på investeringer, som store virksomheder har foretaget i 1996 uden for de støtteberettigede områder. Følgelig skal anvendelsen af de to ordninger på investeringer i 1996 uden for de støtteberettigede områder begrænses til små og mellemstore virksomheders investeringer. Det betyder primært, at store virksomheder i årene efter 1996 ikke må udnytte særlige afskrivninger på basis af denne ordning for investeringer, de har foretaget i 1996.

Kommissionen tager til efterretning, at den skattemæssige investeringspræmie, som er begrænset til fordel for SMV, efter Tysklands opfattelse er mulig, hvilket dog ikke gælder for ordningen med særlige afskrivninger.

Dette betyder, at udvidelsen af de særlige afskrivninger til de dele af Vestberlin, der ikke er opført som støtteberettigede områder, må erklæres for uforenelig med fællesmarkedet.

24.4. Det er uforeneligt med fællesmarkedet at anvende den skattemæssige investeringspræmie på investeringer, som mellemstore virksomheder har foretaget i 1996 uden for de støtteberettigede områder, for så vidt de kan udnytte en støtteintensitet (inklusive kumulering) på over 7,5 % (brutto). Kommissionen tager til efterretning, at skattemyndighederne ikke er i stand til at sikre overholdelsen af denne tærskelværdi på 7,5 % (brutto), idet den skattemæssige investeringspræmie på 10 % (på udstyr) i bestemte tilfælde kan nå op på en støtteintensitet på 10 %. Som følge heraf skal anvendelsen af den skattemæssige investeringspræmie på investeringer i 1996 uden for de støtteberettigede områder begrænses til investeringer foretaget af små virksomheder i henhold til SMV-bestemmelserne, hvor støtteintensiteten (også ved kumulering) ikke må overstige 15 %.

Kommissionen tager til efterretning, at det i forbindelse med den skattemæssige investeringspræmie efter Tysklands opfattelse er muligt at begrænse støtten til små virksomheder.

24.5. Når ordningen med særlige afskrivninger forbydes, kan anvendelsen af den skattemæssige investeringspræmie uden for de støtteberettigede områder følgelig bringes i overensstemmelse med fællesmarkedet.

25. Således kan følgende erklæres foreneligt med fællesmarkedet:

a) med hensyn til investeringer, der er påbegyndt efter den 31. december 1995 i et område, der på investeringstidspunktet var et støtteberettiget område

- anvendelse af den skattemæssige investeringspræmie på anskaffelse/produktion af udstyr for nyinvesteringer

- anvendelse af de særlige afskrivninger på anskaffelse/produktion af udstyr og bygninger for påbegyndte nyinvesteringer

b) med hensyn til investeringer, der er påbegyndt efter den 31. december 1995 i et område, der på investeringstidspunktet ikke var et støtteberettiget område:

- anvendelsen af den skattemæssige investeringspræmie på anskaffelse/produktion af udstyr for små virksomheders nyinvesteringer.

26. De to ordninger kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet, hvis de almindelige kumulerings- og sektorregler overholdes.

I den forbindelse gør Kommissionen opmærksom på, at bestemmelserne om kumulering af statsstøtte skal anvendes på begge ordninger, uanset om kumuleringen vedrører statsstøtte til forskellige formål (17) eller samme formål under ordninger på samme eller forskellige niveauer (centralt niveau, regionalt og/eller kommunalt niveau).

Kommissionen har forvisset sig om, at støtten i tilfælde af kumulering hverken overstiger intensiteten på 15 % brutto for investeringer uden for støtteberettigede områder eller den for regional støtte i Vestberlin gældende maksimale intensitet på 35 % brutto for store virksomheder og 45 % brutto (ikke over 30 % netto) for små og mellemstore virksomheder inden for de støtteberettigede områder.

Kommissionen henleder også opmærksomheden på, at EF-bestemmelser, der gælder for bestemte erhvervssektorer, f.eks. de sektorer, der falder ind under EKSF-traktaten, transport, fiskeri og landbrug, skal overholdes ved anvendelsen af denne ordning.

V. YDERLIGERE ASPEKTER

27. Tilbagebetaling af ulovlig støtte

Som anført under betragtning 10.6 har Tyskland ved forbundsfinansministeriets brev af 2. januar 1996 udsat anvendelsen af de to pågældende ordninger.

Som følge heraf kan det tilsyneladende - medmindre der foreligger en administrativ fejl - udelukkes, at der allerede er udbetalt støtte på grundlag af ordningerne.

Hvis der allerede er udbetalt støtte, der i henhold til denne beslutning er uforenelig med fællesmarkedet, anser Kommissionen tilbagebetaling af denne støtte for passende.

Kommissionen kræver normalt - undtagen i tilstrækkeligt begrundede undtagelsestilfælde - at uretmæssigt modtaget støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, skal tilbagebetales. Kommissionen er ikke bekendt med forhold, der kan begrunde en anden fremgangsmåde i denne sag.

28. Fra hvornår skal nærværende beslutning få virkning?

De foreliggende støtteordninger trådte i kraft 1. januar 1996. Anvendelsen af dem blev udsat ved cirkulære af 2. januar 1996. Som det altid har været praksis ved beslutninger, skal Kommissionen sikre, at støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, ikke kan få virkning, eller at de fordele, der muligvis er opstået som følge heraf, neutraliseres i fuldt omfang.

Det betyder, at de pågældende støtteordninger kun kan erklæres forenelige med fællesmarkedet, hvis de betingelser, der er forbundet med denne beslutning, får virkning fra den dag, hvor de to udvidelsesordninger trådte i kraft, altså den 1. januar 1996.

Ved en betinget beslutning skal Kommissionen give medlemsstaten en rimelig frist til at gøre den pågældende støtte forenelig med fællesmarkedet. Denne frist skal være længere ved en støtteordning end ved individuel støtte, da det ofte er nødvendigt at ændre nationale bestemmelser. I det foreliggende tilfælde anser Kommissionen en frist på seks måneder som tilstrækkelig med henblik herpå.

Kommissionen mener også, at de her behandlede udvidelsesordninger skal annulleres inden for samme frist, hvis de ikke kan bringes i overensstemmelse med denne beslutning -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

1. Udvidelsen af ordningen vedrørende skattemæssig investeringspræmie til Vestberlin samt udvidelsen af ordningen vedrørende særlige afskrivninger til Vestberlin udgør ulovlig statsstøtte, idet den blev indført i strid med bestemmelserne i artikel 93, stk. 3.

2. Udvidelsen af ordningen vedrørende skattemæssig investeringspræmie til Vestberlin samt udvidelsen af ordningen vedrørende særlige afskrivninger til Vestberlin er, for så vidt sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter ikke berøres af disse ordninger, forenelige med fællesmarkedet på følgende betingelser:

a) Den skattemæssige investeringspræmie begrænses til udstyr for nyinvesteringer, der er påbegyndt efter den 31. december 1995.

b) Den skattemæssige investeringspræmie begrænses til små virksomheder som defineret i EF's rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, når de pågældende investeringer foretages i en region, der på det tidspunkt, hvor investeringen påbegyndes, ikke er et støtteberettiget område.

c) De særlige afskrivninger begrænses til udstyr og bygninger for nyinvesteringer, der er påbegyndt efter den 31. december 1995.

d) De særlige afskrivninger begrænses til investeringer, der foretages i en region, der på det tidspunkt, hvor investeringen påbegyndes, er et støtteberettiget område.

e) Anvendelsen af disse ordninger er underlagt bestemmelserne om kumulering af statsstøtte, det være sig kumulering af støtte til forskellige formål eller kumulering af støtte til samme formål under ordninger, der enten er vedtaget på samme eller forskellige niveauer (centralt, regionalt og/eller kommunalt niveau). Ved kumulering må støtten hverken overstige en intensitet på 15 % brutto for investeringer uden for støtteberettigede områder eller den højst tilladte intensitet for regionalstøtte i Vestberlin på 35 % brutto for store virksomheder og 45 % brutto (højst 30 % netto) for små og mellemstore virksomheder inden for støtteområder.

f) Ved anvendelsen af støtteordningerne skal EF-reglerne for bestemte erhvervssektorer overholdes, f.eks. de sektorer, der hører under EKSF-traktaten, transport, fiskeri og landbrug.

g) Tyskland forelægger årligt en rapport om anvendelsen af ordningerne for Kommissionen.

Artikel 2

1. Tyskland ændrer senest seks måneder efter offentliggørelsen af denne beslutning ordningerne vedrørende udvidelse af den skattemæssige investeringspræmie og særlige afskrivninger til Vestberlin, såfremt de ikke vedrører sektoren for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, således, at de bringes i overensstemmelse med denne beslutning med virkning fra 1. januar 1996.

2. Hvis Tyskland ikke er i stand til at ændre ordningerne vedrørende udvidelse af den skattemæssige investeringspræmie og de særlige afskrivninger til Vestberlin således, at de med virkning fra 1. januar 1996 bringes i overensstemmelse med denne beslutning, ophæver Tyskland disse ordninger med virkning fra 1. januar 1996.

Artikel 3

Hvis, for så vidt forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter ikke berøres, skattepligtige personer under de to pågældende udvidelsesordninger har fået en midlertidig eller endelig skattefordel på betingelser, der ikke er forenelige med fællesmarkedet, da de ikke er i overensstemmelse med artikel 1 eller 2 i denne beslutning, sikrer Tyskland, at de udsendte skattebilletter annulleres senest otte måneder efter offentliggørelsen af denne beslutning, og at eventuelle fordele, som de har givet anledning til, herunder også forrentningen heraf, mister deres virkning.

Artikel 4

Tyskland underretter senest to måneder efter offentliggørelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, der skal træffes med henblik på at efterkomme denne beslutning.

Tyskland underretter senest otte måneder efter offentliggørelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet med henblik på at efterkomme denne beslutning.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 12. februar 1997.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. C 194 af 5. 7. 1996, s. 10.

(2) EFT nr. C 111 af 4. 11. 1971, s. 1.

(3) EFT nr. C 150 af 24. 5. 1996, s. 11.

(4) EFT nr. C 373 af 29. 12. 1994, s. 3.

(5) Støttesag (N 613/96), endnu ikke offentliggjort.

(6) EFT nr. C 213 af 23. 7. 1996, s. 4.

(7) EFT nr. C 29 af 2. 2. 1996, s. 4.

(8) Statsstøttesag C 25/96, endnu ikke offentliggjort.

(9) EFT nr. C 293 af 5. 10. 1996, s. 4.

(10) Bundessteuerblatt (BStBl) 1996, Del I, nr. 1, s. 2.

(11) EFT nr. C 212 af 12. 8. 1988, s. 2.

(12) EFT nr. C 163 af 4. 7. 1990, s. 6.

(13) EFT nr. C 291 af 4. 10. 1996, s. 4.

(14) EFT nr. C 31 af 3. 2. 1979, s. 9.

(15) EFT nr. C 68 af 6. 3. 1996, s. 9.

(16) Sml. 1993, s. I-2097.

(17) EFT nr. C 3 af 5. 1. 1985, s. 2.