KOMMISSIONENS HENSTILLING

af 3. marts 1999

om et samordnet program for kontrol i 1999 for at sikre overholdelse af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester i og på korn og vegetabilske produkter, herunder frugt og grønt

(meddelt under nummer K(1999) 478)

(EØS-relevant tekst)

(1999/333/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

som henviser til Rådets direktiv 86/362/EØF af 24. juli 1986 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på korn(1), senest ændret ved direktiv 97/71/EF(2), særlig artikel 7, stk. 2, litra b),

som henviser til Rådets direktiv 90/642/EØF af 27. november 1990 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grønsager(3), senest ændret direktiv 97/71/EF, særlig artikel 4, stk. 2, litra b), og

som tager følgende i betragtning:

I henhold til artikel 7, stk. 2, litra b), i direktiv 86/362/EØF og artikel 4, stk. 2, litra b), i direktiv 90/642/EØF skal Kommissionen hvert år inden den 30. september forelægge Den Stående Komité for Plantesundhed en henstilling om tilrettelæggelse af et samordnet EF-overvågningsprogram for at sikre overholdelse af de maksimalgrænseværdier for pesticidrester, der er opført i bilag II til nævnte direktiver;

Kommissionen bør hvert år rette henstilling om et overvågningsprogram; Kommissionens og medlemsstaternes erfaring med at udarbejde, gennemføre og skrive rapport om de tre tidligere årlige samordnede overvågningsprogrammer viser, at flerårige programmer er mest effektive og praktiske; i denne henstilling bør der lægges en rammeplan for fremtidige programmer;

Kommissionen bør gradvis arbejde hen imod et system, der gør det muligt at anslå den faktiske eksponering for pesticider gennem føden som anført i artikel 7, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 86/362/EØF og artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 90/642/EØF; for at gøre det lettere at undersøge, om det kan lade sig gøre at foretage sådanne skøn, bør der fremskaffes data om overvågning af pesticidrester i den række fødevarer, der udgør væsentlige bestanddele i kosten i EF; på grundlag af de ressourcer, der er til rådighed i medlemsstaterne til overvågning af pesticidrester, kan medlemsstaterne kun analysere prøver af fire produkter hvert år i forbindelse med et koordineret overvågningsprogram; hvert pesticid bør generelt overvåges i 20 fødevarer i en række fem-års cyklusser.

på grundlag af den anbefalede overvågning af restkoncentrationer i 1999 og 2000 vil det kunne undersøges, om det kan lade sig gøre at anvende data om pesticiderne acephat, benomylgruppen, chlorpyriphos, iprodion og methamidophos, til at anslå den faktiske eksponering gennem føden, da disse forbindelser (identificeret som gruppe A i bilag IA) allerede er blevet overvåget i perioden fra 1996 til 1998;

på grundlag af den anbefalede overvågning af restkoncentrationer i 1999, 2000 og 2001 vil det kunne undersøges, om det kan lade sig gøre at anvende data om pesticiderne diazinon, metalaxyl, methidathion, thiabendazol og triazophos, til at anslå den faktiske eksponering gennem føden, da disse forbindelser (identificeret som gruppe B i bilag IA) allerede er blevet overvåget i perioden fra 1997 til 1998;

på grundlag af den anbefalede overvågning af restkoncentrationer i 1999, 2000, 201 og 2002 vil det kunne undersøges, om det kan lade sig gøre at anvende data om pesticiderne chlorpyriphos-methyl, deltamethrin, endosulfan, imazalil, lambda-cyhalotrhin, maneb-gruppen, mecarbam, permethrin, pirimiphos-methyl og vinclozolin, til an anslå den faktiske eksponering gennem føden, da disse forbindelser (identificeret som gruppe C i bilag IA) allerede er blevet overvåget i 1998;

det er nødvendigt at anvende en systematisk statistisk metode til at fastsætte antallet af prøver, der skal tages i forbindelse med den særlige samordnede foranstaltning; en sådan metode er beskrevet af Codex Alimentarius-kommissionen(4) på grundlag af en binomial sandsynlighedsfordeling kan det beregnes, at undersøgelse af et samlet prøveantal på 459 giver 99 % sikkerhed for at opdage en prøve, der indeholder pesticidrester over detektionsgrænsen, hvis 1 % af de vegetabilske produkter indeholder restkoncentrationer over detektionsgrænsen; det samlede antal prøver, som hver medlemsstat skal tage, bør fordeles på grundlag af befolkningens størrelse og antallet af forbrugere, idet der mindst skal tages tolv prøver pr. produkt om året, jf. bilag IB.

eksperter fra medlemsstaterne drøftede udkast til retningslinjer for kvalitetskontrolprocedurer for analyse af pesticidrester, jf. bilag II(5), i Oeiras i Portugal den 15.-16. september 1997, og de blev drøftet og taget ad notam i undergruppen vedrørende pesticidrester under arbejdsgruppen vedrørende plantesundhed den 20.-21. november 1997; der er enighed om, at udkastet til retningslinjer så vidt muligt bør gennemføres af medlemsstaternes analyselaboratorier og revideres i lyset af erfaringen;

i henhold til artikel 4, stk. 2, litra a), i direktiv 90/642/EØF skal medlemsstaterne angive, hvilke kriterier de har lagt til grund for udarbejdelsen af de nationale overvågningsprogrammer, når de sender Kommissionen oplysninger om det foregående års gennemførelse af dem; det bør også oplyses, hvilke kriterier der er lagt til grund for fastsættelsen af antallet af prøver og analyser, hvilke indberetningsniveauer der anvendes, og efter hvilke kriterier de er fastsat; der bør gives nærmere oplysninger om godkendelse af analyselaboratorier i henhold til Rådets direktiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler(6);

oplysninger om overvågningsprogrammernes resultater er yderst velegnede til elektronisk databehandling, -lagring og -transmission; Kommissionen kan sende medlemsstaterne disketter med den ønskede formatering; medlemsstaterne skulle derfor kunne sende deres rapporter til Kommissionen i standardformat; det er mest effektivt, hvis Kommissionen udarbejder retningslinjer for videre udvikling af en sådan standardformatering;

de i denne henstilling fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Plantesundhed -

HENSTILLER TIL MEDLEMSSTATERNE:

1. at tage stikprøver og foretage analyser af de produkt/pesticid-kombinationer, der er fastsat i bilag IA, på grundlag af det antal stikprøver, som hver medlemsstat har fået tildelt for hvert produkt, jf. bilag IB, idet der eventuelt tages hensyn til den andel, som medlemsstaten selv, EF og tredjelande har af det nationale marked; for mindst et pesticid, der eventuelt udgør en akut risiko, udføres der for et af produkterne en individuel analyse af emnerne i den sammensatte prøve: der udtages to prøver af et passende antal emner, fortrinsvis fra den samme producent; hvis der i den første sammensatte prøve påvises indhold af pesticid, skal den anden prøve analyseres individuelt; i 1999 undersøges kombinationen peberfrugter og methamidophos;

2. senest den 31. august 2000 at indberette resultaterne for den del af den særlige foranstaltning, der er fordelt for 1999 i bilag IA, tillige med oplysning om, hvilke analysemetoder der er anvendt, og hvilke indberetningsniveauer der er fastsat, i henhold til kvalitetskontrolprocedurerne i bilag II, i et format som vist i bilag III(7);

3. senest den 31. august 1999 at sende Kommissionen og de øvrige medlemsstater alle de oplysninger, der kræves i artikel 7, stk. 3, i direktiv 86/362/EØF om 1998-overvågningen for i hvert fald ved stikprøvekontrol at sikre overholdelse af maksimalgrænseværdierne, herunder:

3.1. resultaterne af deres nationale programmer for pesticider, der står i bilag II til direktiv 86/362/EØF og direktiv 90/642/EØF, i forhold til harmoniserede værdier, og hvis der endnu ikke er fastsat nogen på EF-niveau, i forhold til de nationale værdier;

3.2. oplysninger om deres laboratoriers kvalitetskontrolprocedurer og især oplysninger om aspekter ved retningslinjerne for kvalitetskontrolprocedurer for analyse af pesticidrester (bilag II), som de ikke har kunnet anvende eller har haft vanskeligt ved at anvende;

3.3. oplysninger om godkendelse af anaIyselaboratorierne i henhold til artikel 3 i direktiv 93/99/EØF (herunder godkendelsestype, godkendelsesorgan og kopi af godkendelsen).

Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i Bruxelles, den 3. marts 1999.

På Kommissionens vegne

Franz FISCHLER

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 221 af 7.8.1986, s. 37.

(2) EFT L 347 af 18.12.1997, s. 42.

(3) EFT L 350 af 14.12.1990, s. 71.

(4) Codex Alimentarius, Pesticide Residues in Foodstuffs, Rom 1994, ISBN 92-5-203271-1; bind 2, side 372.

(5) Tidligere offentliggjort i Kommissionens dokument VI/7826/97.

(6) EFT L 290 af 24.11.1993, s. 14.

(7) Tidligere offentliggjort i Kommissionens dokument VI/1609/97.

BILAG IA

Pesticid/produkt-kombinationer, der skal overvåges i forbindelse med den særlige foranstaltning, der er nævnt i punkt 1 i henstillingen

>TABELPOSITION>

BILAG IB

Antal prøver, som hver medlemsstat skal tage af hvert produkt på årsbasis i det samordnede EF-overvågningsprogram for 1999

>TABELPOSITION>

BILAG II

Kvalitetskontrolprocedurer for analyse af pesticidrester

Indledning

1. Data om pesticidrester kan benyttes til kontrol af, om maksimalgrænseværdier er overholdt, til støtte for håndhævelse og til vurdering af forbrugernes udsættelse for pesticider. Analyse af restkoncentrationer er vanskelig, og der kræves tilfredsstillende kvalitetskontrolprocedurer til at påvise, at der opnås korrekte resultater uden unødvendige omkostninger. Pesticidrester skal identificeres korrekt, inden de kan bestemmes kvantitativt. Når det er vigtigt at kende mængden af den påviste pesticidrest, skal det strengeste af kravene i dette dokument være overholdt. Der er anført mindre strenge alternativer, hvis den nøjagtige mængde af pesticidet har mindre betydning, f.eks. hvis det er tilstrækkeligt at vide, at restkoncentrationerne ligger under maksimalgrænseværdierne. Der er vedlagt en ordliste.

Arbejdsprincipper

2. Laboratoriearbejdet skal opfylde kravene i en anerkendt akkrediteringsordning, som er i overensstemmelse med EN45001 eller god laboratoriepraksis (GLP).

3. Laboratoriet skal deltage i en ordning for egnethedsprøvning (proficiency testing scheme), såsom dem, Europa-Kommissionen har oprettet, FAPAS eller CHEK. Hvis z-scoren er uacceptabel, må problemet løses, inden der udføres flere analyser af de pågældende pesticider.

4. Ved kvantitative analyser skal udstyr til kritiske vægt- og volumenmålinger have en nøjagtighed inden for +- 2 %, helst inden for +- 1 %. Apparatur til måling af vægt og rumfang skal kalibreres, vedligeholdes og bruges i overensstemmelse med fabrikantens anvisninger. Der benyttes tilsvarende principper for spektrometriudstyr, der kræver kalibrering af bølgelængde, masse/ladning-forhold mv. I det omfang, det er praktisk muligt, skal analyser omfatte alle komponenter, som definitionen af maksimalgrænseværdien omfatter.

Udtagning, transport, behandling og opbevaring af prøver

Prøveudtagning

5. Prøveudtagning skal finde sted i overensstemmelse med Rådets direktiv 79/700/EØF(1) eller lovgivning, der træder i stedet herfor. Hvis det ikke i praksis er muligt at udtage primærprøver tilfældigt fra et parti, anføres det, hvilken prøveudtagningsmetode der er benyttet.

Transport af prøver

6. Prøver transporteres til laboratoriet i rene beholdere og solidt emballeret. Til de fleste prøver er polyethylenposer, eventuelt ventilerede, acceptable, men til prøver, der skal analyseres for rygemidler, må der benyttes poser med lav permeabilitet (f.eks. nylonfolie). Prøver af varer i detailsalgspakninger udtages ikke af den oprindelige emballage før transporten. Meget sarte og let fordærvelige produkter (f.eks. modne hindbær) kan kræve frysning, så de ikke beskadiges, og dernæst transporteres i tøris eller tilsvarende for at undgå optøning. På tilsvarende måde skal produkter, der er frosne på prøveudtagningstidspunktet, transporteres uden at tø op. Prøver, der kan blive ødelagt ved køling (f.eks. bananer), skal beskyttes mod både høje og lave temperaturer. Prøverne skal mærkes tydeligt og holdbart med etiketter, der ikke kan fjernes utilsigtet. Der bør ikke anvendes filtpenne med organiske opløsningsmidler til mærkning af poser med prøver, der skal analyseres for rygemiddelrester. For de fleste prøver er hurtig transport til laboratoriet, helst inden for et døgn, af største betydning. Let fordærvelige, sarte og tunge prøver, hvor der er risiko for kvalitetstab og/eller beskadigelse under transporten, kræver særlig omhyggelig emballering. Når prøverne ankommer til laboratoriet, skal de være i en tilstand, der vil være tilfredsstillende for en kræsen køber, ellers skal de normalt anses for uegnede til analyse.

Behandling af prøver til analyse

7. Laboratoriet tildeler hver prøve sine egen referencekode ved modtagelsen.

8. Behandling af prøven og opdeling i delprøver skal ske, inden den udviser synlige tegn på kvalitetstab. Prøver af dåsekonserves, tørrede produkter og tilsvarende behandlede produkter skal analyseres inden for holdbarhedstiden, medmindre de opbevares dybfrosne.

9. Det skal godtgøres, at metoder til behandling og opbevaring af prøver ikke signifikant påvirker det målte restindhold. Prøver skal homogeniseres, findeles og/eller blandes, inden der udtages prøveportioner til analyse. Prøver kan findeles i frossen tilstand (dvs. sammen med tøris eller tilsvarende), hvis labile reststoffer ellers kunne gå tabt ved processen. Analyseportionen kan bestå af hele enheder af varen eller af udsnit af hele enheder, hvis findeling el. lign. vides at indvirke på restindholdet (f.eks. af dithiocarbamater eller rygemidler), og der ikke findes andre praktisk brugbare metoder. Når analyseportionen består af sådanne få enheder eller udsnit, vil den sandsynligvis ikke være repræsentativ for prøven, og hele bestemmelsen må gentages, så gennemsnitsværdier bliver bestemt med større nøjagtighed. Alle analyser må foretages hurtigst muligt, så prøverne opbevares kortest muligt. Det kan være nødvendigt at analysere for restkoncentrationer af meget labile eller flygtige pesticider allerede samme dag, som prøven modtages.

Pesticidstandarder, kalibreringsopløsninger mv.

Standarders identitet og renhed

10. Renheden af referencestandarder (både af pesticider og af deres metabolitter, derivat og nedbrydningsprodukter) og interne standarder skal så vidt muligt være kendt. De skal ved modtagelsen mærkes med dato, entydig reference og udløbsdato. Udløbsdatoen kan være en anden end den, leverandøren af en referencestandard har angivet, hvis den vides at være forsvarlig for pesticidet under de gældende opbevaringsforhold. Certificerede standarder bør kontrolleres for identitet og (omtrentlig) renhed ved chromatografi, IR-spektrofotometri, massespektrometri (MS) eller kernemagnetisk resonansspektrometri (NMR). Ikke certificerede standarder skal ubetinget underkastes en sådan kontrol. Så vidt det er praktisk muligt skal referencespektret til dette formål rationaliseres eller være rationaliseret som overensstemmende med analysandens kemiske struktur. Referencestandarder kan gemmes selv efter udløbsdatoen, hvis det godtgøres at renheden stadig er acceptabel, men der fastsættes så en ny udløbsdato. ellers skiftes de ud. Den relative renhed af en ny og en gammel referencestandard af samme pesticid kan bestemmes ved sammenligning af detektorresponsene for sideløbende friskfremstillede fortyndinger af det nye og det gamle materiale (se også punkt 15). Forskelle mellem nyt og gammelt materiale, som ikke kan tilskrives forskelle i angivet renhed, undersøges nærmere, og der kan blive tale om at ændre opbevaringstid og/eller -forhold.

11. Chromatograferingsrespons mv. fra standarden skal, inden der analyseres prøver, påvises at hidrøre fra analysanden, helst ved MS. Hvis det stof, der detekteres, er et pyrolyseprodukt og samtidig er en metabolit fra pesticidet(2), skal der benyttes et alternativt detektorsystem, hvis metabolitten ikke indgår i definitionen af maksimalgrænseværdien.

Opbevaring af standarder

12. Referencestandarder kan opbevares i de oprindelige beholdere, hvis de er velegnede, men lågene må ikke være af gummi. Hvis der sker synlige ændringer i en standard under opbevaring, må den ikke bruges uden, at renheden er kontrolleret, medmindre ændringen blot skyldes frysning og optøning. Pesticidstandarder opbevares som angivet af producenten (hvis sådanne oplysninger er givet), så nedbrydningen bliver mindst mulig. Normalt er opbevaring i mørke ved lav temperatur (køleskab eller fryser) tilfredsstillende. Beholderne skal være tæt tillukket, så der ikke kan trænge vand ind i dem, hvilket der ellers er stor sandsynlighed for, når beholderen opvarmes til stuetemperatur.

Fremstilling, brug og opbevaring af analysandstandardopløsninger, -opsloemninger mv.

13. Ved fremstilling af pesticidopløsninger (og faste fortyndinger) skal der udvises særlig omhu. Der skal føres et register med referencestandardens betegnelse og masse (eller volumen, hvis der er tale om stærkt flygtige forbindelser), det anvendte opløsningsmiddels (eller andre fortyndingsmidlers) art og de benyttede kolbers og pipetters kalibrerede rumindhold. Amorfe faste stoffer homogeniseres, inden der udtages en portion til analyse. Startopløsninger (stamopløsninger) og efterfølgende arbejdsfortyndinger skal mærkes entydigt og holdbart, og koncentrationerne skal korrigeres for referencestandardens renhed (hvis denne er sikkert kendt). Enkeltprøver af opløsninger til kalibrering behøver ikke at være entydigt identificeret, men oprindelse og fremstillingsmetode skal registreres.

14. Pesticidet må ikke reagere med de opløsningsmidler, der bruges til fremstilling af opløsningerne, og skal have tilstrækkelig opløselighed deri. Opløsningsmidlerne skal passe sammen med analysemetoden og kunne forliges med det benyttede system til bestemmelse. Adsorption, især af ioniske pesticider, på beholdervæggen skal undgås, f.eks. ved tilsætning af syre, silanbehandling af glasudstyr eller brug af plastbeholdere, men sådanne tiltag må ikke give interferens med den efterfølgende påvisning af pesticidet. Af pesticidreferencestandarder afvejes der mindst 10 mg - direkte i en målekolbe, hvis det er praktisk muligt. Ellers kan pesticidet afvejes i en tareret beholder og overføres kvantitativt til en målekolbe ved skylning med opløsningsmiddel. Flygtige flydende pesticider afmåles pr. vægt eller volumen (hvis densiteten er kendt) direkte i et mindre flygtigt opløsningsmiddel i en målekolbe. Gasser til rygning kan afmåles ved gennembobling i et opløsningsmiddel og vejning af den overførte masse eller ved fremstilling af gasfortyndinger (f.eks. med gastæt injektionssprøjte). I sidstnævnte tilfælde må blandingen ikke komme i berøring med reaktive metaller.

15. Pesticidopløsninger (og faste fortyndinger) tildeles en udløbsdato, hvorefter de normalt kasseres. Nyfremstillede stamopløsninger fortyndes (eventuelt i matrixekstrakt) og sammenlignes med dem, der skal kasseres. Hvis det gennemsnitlige detektorrespons for den nye opløsning afviger mere end +- 5 % fra den gamle(3), kontrolleres den nye opløsnings nøjagtighed mod en anden nyfremstillet opløsning. Det anvendte detektorsystem er bestemmende for, hvor mange bestemmelser der er påkrævet til denne sammenligning. Hvis resultatet for den gamle stamopløsning bekræftes at være > 5 % lavere end den nye standard, må holdbarhedstiden for opløsninger sættes ned eller opbevaringsforholdene forbedres. Er der ingen signifikant forskel mellem den gamle og den nye stamopløsning, kan holdbarhedstiden eventuelt forlænges. Vandige opslæmninger af dithiocarbamater og opløsninger (eller gasfortyndinger) af stærkt flygtige rygepesticider skal altid nyfremstilles, og sammenligning mellem gamle og nye standarder er meningsløs. Sådanne standarders kvalitet kan kontrolleres ved sammenligning med en standard, der er nyfremstillet for sig.

16. Nogle detektionssystemers (f.eks. GC, LC-MS og ELISA) reaktion på visse pesticider kan påvirkes af medekstraherede stoffer fra prøven. En sådan "matrixeffekt" kan vise sig som større eller mindre respons i forhold til, hvad der opnås med analysanden i simpel opløsning. Også fordelingen ved headspace-analyse og SPME påvirkes hyppigt af komponenter i prøven. Forstærkning eller dæmpning ved GC kan være udtryk for, at pesticidets transmission i injektoren er mere eller mindre effektiv, end når det er i ren opløsning. Ændret MS-resultat kan skyldes medeluering af matrixkomponenter, der påvirker ioniserings- eller ionopsamlingseffektiviteten. Om sådanne virkninger er til stede eller ikke kan påvises ved at sammenligne det detektorrespons, der fås fra analysanden i rent opløsningsmiddel, med det, som den tilsvarende matrixfremstillede giver. Forekomsten af matrixeffekter kan være meget varierende og uforudsigelig, og at der indledningsvis påvises en målelig effekt eller ingen effekt vil ikke sige, at situationen ikke kan ændre sig betydeligt. I sådanne tilfælde kan kalibreringen gøres mere pålidelig ved matrixtilpasning af kalibreringsopløsningerne. Der bør benyttes samme "matrixkoncentration" for alle analyser i en batch. Prøver, der vides ikke at indeholde påviselige restkoncentrationer eller interfererende forbindelser (f.eks. "blindprøver"), kan benyttes til fremstilling af ekstrakter til matrixtilpassede kalibreringsopløsninger mv. Blindprøveekstrakter til dette formål kan mest hensigtsmæssigt fremstilles i forbindelse med ekstraktion af batcher af prøver. Sådanne blindprøveekstrakter kan også analyseres uden tilsætning af pesticider til påvisning af, om der under ekstraktionen eller oprensningen er sket kontaminering, og om detektorresponsene på matrixkomponenter interferer med bestemmelse af analysanden. Kalibreringsopløsninger, der er matrixtilpasset og/eller indeholder en blanding af pesticider, kan være mindre stabile end opløsninger af de enkelte pesticider i rent opløsningsmiddel.

17. Opløsninger må ikke udsættes for direkte sollys og bør opbevares ved lav temperatur i mørke, enten i køleskab eller fryser, tæt tillukket, så der ikke slipper opløsningsmiddel ud eller trænger vand ind. Inden brugen skal opløsninger, der har været opbevaret nedkølet, opvarmes til stuetemperatur og blandes igen.

18. Medmindre kalibreringsopløsninger og ekstrakter har intern standard, kan det ikke accepteres, at der ved fordampning forsvinder opløsningsmiddel, som ikke måles. Det er vanskeligt at spore tab af opløsningsmiddel fra små volumener, og når der ikke er intern standard, må man være meget omhyggelig med at undgå fordampning. anvendes der intern standard, skal fordampningstab ligeledes begrænses for at undgå matrixeffekter (se punkt 16). Især hættelukninger er udsat for fordampningstab (og desuden en kilde til kontaminering) og bør udskiftes med det samme efter, at de har været gennemboret, hvis ekstrakter i hætteglas skal gemmes.

Ekstraktion og koncentrering

Ekstraktionsbetingelser og -effektivitet

19. Portioner til analyse findeles omhyggeligt før eller under ekstraktionen for at opnå størst mulig ekstraktionseffektivitet, undtagen når det vides, at processen (f.eks. superkritisk ekstraktion af visse prøvetyper) overflødiggør findeling. For at få mindst muligt tab af opløsningsmiddel og pesticid skal overophedning under ekstraktionen undgås. Temperatur, pH mv. skal kontrolleres, hvis disse parametre vides at påvirke ekstraktionens effektivitet og/eller pesticidets stabilitet.

20. Hvis det ikke er hensigten at ekstrahere pesticidresten fuldstændigt fra analyseportionen, idet kun en lille del af ekstraktet udtages fra ekstraktionsblandingen, skal den oprindeligt tilsatte opløsningsmiddelmængde måles inden for +- 1 %. Fordampning af opløsningsmiddel, inden delprøven udtages, skal undgås eller måles (ved vejning eller ved tilsætning af intern standard). Hvis der optræder opløsningsmiddeltab på over 1 % ved denne type ekstraktion, skal tabet måles rutinemæssigt.

Koncentrering af ekstrakt og fortynding til et bestemt volumen

21. Der skal udvises stor omhu ved inddampning af ekstrakter til tørhed, da spormængder af mange pesticider kan forsvinde fra overfladen på denne måde. Der kan benyttes en lille mængde højtkogende opløsningsmiddel som "keeper", og inddampningstemperaturen skal holdes så lavt, som det er muligt i praksis. Man skal undgå skumning og voldsom kogning af ekstrakter og spredning af små dråber. I reglen foretrækkes der til inddampning i lille skala en tør nitrogenstrøm eller »centrifugalfordampning« frem for en luftstrøm, da der med luft er større risiko for oxidation eller kontaminering med vand eller andet.

22. Når ekstrakter skal fortyndes til et bestemt volumen, benyttes der nøjagtigt kalibrerede beholderen på mindst 1 ml. Når inddampede ekstrakter opløses i et bestemt volumen opløsningsmiddel fra en injektionssprøjte eller tilsvarende, skal opløsningsmidlet have et passende højt kogepunkt, så yderligere fordampning undgås. Når den endelige mængde opløsningsmiddel ikke måles direkte, tilsættes der en fast mængde intern standard, således at volumenet kan måles; det gælder især for rumfang under 1 ml.

23. Pesticiders stabilitet i ekstrakter varierer stærkt med pesticidets og ekstraktets art. Selv om det hjælper at opbevare ekstrakter i køleskab eller fryser, kan tabet i løbet af en dag på en gaschromatografs autosampler ved normal temperatur være lige så stort som ved en måneds opbevaring i dybfryser. Pesticiders stabilitet i ekstrakter bør undersøges i forbindelse med validering af metoden.

Kontaminering og interferens

Kontaminering

24. Prøver skal være indbyrdes adskilt og adskilt fra andre mulige kontamineringskilder under transport til opbevaring i laboratoriet. Dette er især vigtigt for pesticidrester på overflader og i støvform og for flygtige pesticider, og prøver, der kan indeholde sådanne reststoffer, emballeres dobbelt i polyethylen- eller nylonposer og transporteres og behandles for sig. Hvis skadedyrsbekæmpelse i og omkring laboratoriet er absolut nødvendig, må der kun benyttes produkter, der ikke forekommer som eftersøgte pesticidrester.

25. Opløsningsmidler (herunder vand), reagenser, filterhjælp mv. kontrolleres for eventuelle interferensproblemer. Opløsningsmidler til analyse for rygemiddelrester kan være særlig problemfyldte, da urenheder i opløsningsmidlet og pesticidet kan have omtrent samme flygtighed og være kemisk identiske.

26. Udstyr og beholdere til analyse for restkoncentrationer skal være fri for signifikante interfererende kontaminanter. Volumetrisk udstyr til gentagen brug, såsom kolber, pipetter og sprøjter, skal rengøres omhyggeligt. Glasudstyr mv. til kalibreringsstandarder holdes adskilt fra udstyr til prøveekstrakter. Gummi- og plastgenstande (f.eks. lukninger, beskyttelseshandsker og sprøjteflasker), polish og smøremidler er potentielle kilder til analytisk interferens. Kontaminering med dithiocarbamater, ethylenthiourea og diphenylamin fra gummigenstande og visse smøreolier er særlig besværlige, da de ikke kan skelnes fra pesticidrester.

27. Lukninger til hætteglas bør have indlæg af PTFE. Ekstrakter bør forhindres i at komme i berøring med lukningerne, især efter gennemboring, ved at glassene står op. Lukningerne skal udskiftes hurtigt efter gennemboring, hvis det er nødvendigt at gentage analysen af ekstraktet. Engangsglas må ikke genbruges.

28. Når der benyttes intern standard, må utilsigtet kontaminering af ekstrakter og pesticidopløsninger med intern standard og omvendt undgås.

Interferens

29. Interferens fra bestanddele, der findes naturligt i prøven og medekstraheres under analysen for pesticidrester, forekommer ofte, og der må tages hensyn dertil. Hvis prøven naturligt indeholder eller danner analysanden (f.eks. uorganisk bromid i alle varer, svovl i jord eller carbondisulfid, der dannes i Cruciferaceae), kan små mængder fra brug af pesticider ikke skelnes fra det naturlige indhold. Der skal tages hensyn til sådanne analysanders naturlige forekomst ved planlægning af analysen og fortolkningen af resultaterne. Ikke enhver form for interferens giver sig udtryk i et simpelt positivt detektorrespons. Dæmpning eller forstærkning af den gaschromatografiske transmission eller iongenererings/opsamlingseffektiviteten i MS kan skyldes medeluering af pesticider eller komponenter fra prøvematrixen. Når noget sådant kan forekomme, vurderes detektionssystemets respons på pesticider i rent opløsningsmiddel og i relevante "blind"-extrakter, både med det enkelte pesticid og sammen med andre pesticider. Reagensblindprøver (procedureblindprøver) analyseres i forbindelse med validering af metoden, og når som helst det derefter bliver nødvendigt at skelne interferens fra matrixen fra interferens, der opstår under analysen.

Analytisk kalibrering og chromatografisk integration

Basiskrav til acceptabel kalibrering

30. I en batch af bestemmelser skal kalibreringen udledes af mindst to gentagne målinger af detektorrespons på hvert niveau. I alle tilfælde skal de detektorresponser, der benyttes til kvantitativ bestemmelse af restkoncentrationer, ligge inden for detektorsystemets dynamiske område.

31. Ved bestemmelse af, om der er målelige pesticidrester til stede i prøven eller ikke, rapporteres restmængder under det laveste kalibrerede niveau (LCL - lowest calibrated level, svarende til det tilsigtede rapporteringsniveau) som "< [LCL] mg/kg", uanset om der er tydeligt respons på den pågældende analysand eller ikke. Hvis det skønnes nødvendigt at rapportere målelige indhold, der er mindre end det først benyttede LCL, må der foretages nye bestemmelser med et nyt lavere LCL.

32. Hvis en analysebatch indeholder prøver med restkoncentrationer omkring eller under LCL, skal analysandens detektorrespons kunne skelnes og måles kvalitativt ved LCL. Er udslaget ved det tilsigtede LCL utilstrækkeligt, må der som LCL lægges et højere kalibreringsniveau, der opfylder kriterierne. Normalt er et signal/støj-forhold på mindst 3:1 acceptabelt for LCL, selv om dette undertiden gælder for summerede signaler, f.eks. MS-data. Selv om signal/støj-forholdet ofte udtrykkes som "elektronisk" støj eller "detektorstøj", skal også "kemisk støj" fra medeluering af interfererende forbindelser medregnes.

33. Kalibrering ved interpolation mellem to niveauer er acceptabel, hvis den gennemsnitlige responsfaktor for hvert niveau viser lineært respons (dvs. at den laveste responsfaktor er mindst 90 % af den højeste). Benyttes der tre eller flere niveauer, kan der tilnærmes en passende kalibreringslinje. Normalt behøver kalibreringslinjen ikke absolut at gå gennem origo. Ved computerberegning må man ikke stole på korrelationskoefficienter, men kontrollere visuelt at kalibreringslinjen passer tilfredsstillende i det område, der er relevant for de påviste pesticidrester. Hvis der er stor afstand mellem kalibreringsniveauerne, og interpolation forekommer usikker, kan de enkelte niveauer benyttes som enkeltpunktskalibreringer.

34. Beregning af restindhold eller genfindingsdata ved ekstrapolation fra kalibreringsniveauerne kan medføre unøjagtigheder, afhængigt af hvor langt der ekstrapoleres. Beregning ud fra et enkelt kalibreringspunkt vil med stor sandsynlighed indebære ekstrapolation og forudsætter lineær respons og en kalibreringslinje gennem origo. Ekstrapolation er acceptabel til beregning af resultater over LCL, hvis prøvens respons, når maksimalgrænseværdien er overskredet, ligger inden for +- 10 % af kalibreringsresponsen, og inden for +- 50 %, når maksimalgrænseværdien ikke er overskredet. Hvis den mængde, der er tilsat med henblik på genfinding, svarer til LCL, kan en genfinding på > 100 % beregnes ved ekstrapolation, men skønnet kan være unøjagtigt.

35. Kalibrering på to eller flere niveauer med f.eks. supplerende kalibrering ved det dobbelte af det tilsigtede LCL giver en backup-LCL, hvis målniveauet ikke er måleligt, og giver mere nøjagtige skøn over et større restkoncentrationsinterval. Enkeltniveaukalibrering kan benyttes til screening for, om restindholdet ligger over kalibreringsniveauet, eller til kvantitativ bestemmelse af restindhold der ligger på eller i nærheden af kalibreringsniveauet. Hvis detektorresponset varierer, kan sidstnævnte mulighed give mere nøjagtige resultater end flerniveaukalibrering.

36. Ekstrakter med høje indhold af pesticidrester kan fortyndes, så de kommer ind i kalibreringsintervallet, men det kan også være nødvendigt at justere "matrixkoncentrationen" i kalibreringsopløsningerne, fordi fortynding af matrixkomponenterne i prøveekstrakterne kan føre til mindre matrixeffekt på responset.

Kalibrering i batcher af bestemmelser

37. I en række af bestemmelser (f.eks. chromatografi) skal kalibreringerne ligge omkring bestemmelserne ("bracketing"), således at hver sekvens indledes med og efterfølges af en kalibrering. Hvis detektorsystemets respons har for store variationer, kan mellemliggende kalibreringer være påkrævet. Ved parallelle bestemmelser (f.eks. ELISA-plader med 96 huller) fordeles kalibreringerne for at afsløre responsforskelle, der skyldes stedet på pladen.

38. Normalt vælges en sådan batchstørrelse, at forskellen mellem detektorsystemets respons fra gentagne kalibreringer før og efter bestemmelserne højst er 20 %. Er responsforskellen større end 20 %, gentages bestemmelserne i mindre batcher. Bestemmelser behøver ikke at gentages for prøver med restkoncentrationer < LCL, hvis der er et måleligt LCL-respons i hele batchen.

39. Til nøjagtig kvantitativ bestemmelse af restkoncentrationer kræves passende kalibrering. Når det overhovedet er praktisk muligt, kalibreres detektorsystemet for alle undersøgte analysander i alle analysebatcher. Hvis dette i tilfælde af screening for mange pesticidrester ville kræve urimeligt mange kalibreringsbestemmelser i hver batch (f.eks. hvis mange analysander skal bestemmes i hver sin opløsning, fordi de ellers ville interferere med hinanden), skal detektorsystemet i hvert fald kalibreres for "referencepesticider" i hver batch af analyseprøver. Hvad der forstås ved referencepesticider er nærmere beskrevet i punkt 39.1 og 39.2. Referencepesticiderne kan kombineres i én enkelt opløsning. I tabel 1 er anført, hvilken mindste kalibreringshyppighed der er acceptabel for screeninganalyser. Hvis et bestemt pesticid ikke er kalibreret i en batch af bestemmelser, skal resultaterne for det betragtes som foreløbige.

39.1. I nedennævnte tilfælde skal alle undersøgte analysander betragtes som referenceanalysander:

i) når en maksimalgrænseværdi er overskredet

ii) når de målte/undersøgte analysander af en eller anden grund skal bestemmes kvantitativt med kendt nøjagtighed

iii) når der benyttes "enkeltrestmetoder"

39.2. I alle andre tilfælde skal der som referenceanalysand mindst indgå følgende:

i) de pesticider, der forventes at blive påvist i de analyserede prøver og

ii) mindst to pesticider, for hvilke der er størst sandsynlighed for dårlig eller varierende respons eller genfinding og

iii) et pesticid, der forventes regelmæssigt at give god respons og genfinding

Kravene i kategori ii) og iii) kan eventuelt være dækket af kategori i).

Tabel 1

Minimumshyppigheder for kalibrerings- og genfindingsbestemmelser

>TABELPOSITION>

Anmærkninger:

a) Referencepesticider er defineret i punkt 39.1 og 39.2.

b) Når der påregnes medtaget flere pesticider i analysen, skal referencepesticiderne vælges med omhu, så deres detektorrespons viser, at de andre pesticidrester påvises med den påståede følsomhed.

c) Når den batch ikke omfatter kalibrering og genfinding af et bestemt pesticid, er der risiko for, at de efterfølgende målinger viser, at resultaterne for pesticidet ikke er gyldige i sådanne batcher.

Matrixtilpasset kalibrering

40. Komponenter fra prøvematrixen, opløsningsmidler mv. (se punkt 16) kan ændre den chromatografiske transmission, detektorresponset og fordelingen ved headspaceanalyse. Normalt fremstilles kalibreringsstandarder af pesticider frisk i et matrixekstrakt, der giver nøjagtig kalibrering (dvs. er "matrixtilpasset"). Den vareblindprøve, der benyttes til matrixtilpasning, kan eventuelt - men behøver ikke nødvendigvis - være identisk med prøverne til analyse, men da matrixeffekter er varierende og uforudsigelige, må brug af en ikke-identisk matrix valideres regelmæssigt. For et givet pesticid og en given prøve kan man kontrollere, at matrixen til fremstilling af kalibreringsopløsningerne er gyldig, ved at der tilsættes en kendt mængde af pesticidet til prøveekstrakt (osv.), hvorefter forøgelsen i dettes analysandrespons sammenlignes med responset fra den formodet tilsvarende matrixtilpassede kalibreringsstandard.

41. Der kræves omhu, når materialet til fremstilling af matrixtilpassede kalibreringer enten indeholder analysanden eller forårsager et detektorsignal, der interfererer med bestemmelsen af analysanden. I de forskellige tilfælde vil der sandsynligvis blive større usikkerhed omkring det endelige resultat.

41.1. Tilfælde, hvor analysanden forekommer naturligt i alle prøver, og hvor kun indhold, der er meget højere end de naturligt forekommende, har betydning, f.eks. uorganisk bromid i selleri. Der skal i kalibreringen indgå et "nul"-indhold, og blindmaterialet bør vælges ud fra sit lave indhold af analysand. Analysandkoncentrationen i blindprøven bestemmes ud fra kalibreringskurvens hældning og skæringspunkt ("nul"-niveau), og denne værdi skal lægges til de nominelle kalibreringsindhold. blindværdien må ikke trækkes fra det indhold, der findes i prøverne. "Nul"-værdien kommer til at svare til indholdet i blindmaterialet og udgør således LCL-niveauet. Blindmaterialet homogeniseres, så LCL bliver det samme fra batch til batch. Resultater under "nul"-niveauet angives som beskrevet i punkt 31.

41.2. Tilfælde, hvor analysanden er af naturlig oprindelse og kan påvises i alle eller de fleste prøver, men hvor indholdet er i nærheden af eller over det tilstræbte LCL, f.eks. carbondisulfid dannet i braccisca. Der kan benyttes en mere specifik metode (i dette tilfælde for dithiocarbamater) eller det tilstræbte LCL kan sættes væsentligt op med en deraf følgende mere forsigtig tolkning af resultaterne.

41.3. Tilfælde, hvor analysanden kan påvises i alle prøver, men ikke forekommer der naturligt, f.eks. imazalil i visse citrusfrugter. Når det er nøje bekræftet, at der virkelig meget hyppigt findes målelige pesticidrester, benyttes en prøve med særlig lavt indhold af analysand til kalibrering som beskrevet i punkt 41.1.

41.4. Tilfælde, hvor "baggrundsmængden" ikke er af analysand, men skyldes et interfererende naturligt eller syntetisk kemisk stof, som er til stede i nogle eller alle prøver. Der benyttes en mere effektiv oprensningsmetode eller et mere specifikt detektionssystemet. Er dette ikke praktisk muligt, og er det højeste indhold i "blindmaterilet" lavere end det tilstræbte LCL, kan man gå frem som i punkt 41.1. så fald må resultaterne fortolkes med forsigtighed og restkoncentrationer > LCL bekræftes nøje.

42. Ved GC-analyse kræves der normalt både matrixtilpasning af kalibreringsopløsninger op "priming" af kolonne/injektor. Priming-virkningen ligner en langvarig matrixeffekt, men er sjældent blivende og fjerner sjældent matrixeffekter. En eventuelt påkrævet priming udføres umiddelbart inden den første serie kalibreringsbestemmelser i en batch af analyser.

Pesticidblandingers indflydelse på kalibrering

43. Kalibrering og genfinding ved hjælp af blandede pesticidstandarder er acceptabelt, men detektionssystemet kontrolleres for, om responset ligner, hvad der opnås med matrixtilpassede pesticider, både hver for sig og blandet. I de sjældne tilfælde, hvor der er en betydelig forskel, må de enkelte pesticidrester bestemmes kvantitativt med hver sin kalibreringsstandard. Undtagelsesvis kræver analyse for pesticidblandinger en særlig fremstillet kalibreringsstandard.

Kalibrering for pesticider, der er en blanding af isomere mv.

44. Når en pesticidkalibreringsstandard består af en blanding af isomere mv., kan man almindeligvis antage, at detektorresponset på molær basis bliver omtrent det samme for hver komponent. Enzymtest (f.eks. cholinesterase) og immunoassays kan imidlertid give kalibreringsfejl, hvis forholdet mellem komponenterne i standarden er væsentligt anderledes end i analyseprøven. Sådanne pesticidrester bør bestemmes kvantitativt med et andet detektionssystem.

Kalibrering med derivater eller nedbrydningsprodukter

45. Når pesticidet påvises som et nedbrydningsprodukt eller et derivat, fremstilles kalibreringsopløsningerne af en referencestandard af det pågældende nedbrydningsprodukt eller derivat, hvis det kan fås.

46. Bestemmelse af pesticider som ustabile derivater (f.eks. visse Schiff-baser), der ikke kan fremstilles som rene standarder, bør undgås.

Chromatografisk integration

47. Den, der udfører analysen, skal undersøge alle chromatogrammer og kontrollere og justere basislinjen efter behov. Når der forekommer interfererende toppe, må der fastlægges en konsekvent metode til placering af basislinjen for alle analyser, selv om sådanne toppe ikke kan integreres "korrekt". Der må fastlægges en tilsvarende konsekvent metode til integration af toppe med hale. Der kan benyttes topareal eller tophøjde, alt efter hvad der giver det mest nøjagtige og repeterbare resultat (bedømt ud fra genfindings- og kalibreringsdata).

48. Ved kalibrering med standarder af blandede isomere (eller tilsvarende) kan der benyttes sum af toparealer, sum af tophøjder eller målinger af en enkelt komponent alt efter, hvad der påvises at være det nøjagtigste.

Analysemetoder

Accept af analysemetoder

49. Validering af en analysemetode giver et fingerpeg om, om den er egnet til det tilsigtede formål, selv om gode resultater i praksis i reglen afhænger af den, der udfører analysen. De valideringsoplysninger, der benyttes til at støtte valget af en analysemetode, skal dække et passende udvalg af pesticider og prøvematrixer og kan bestå i bl.a. (i) hvilken nøjagtighed og præcision (reproducerbarhed og repeterbarhed) der kan opnås, helst over et passende koncentrationsinterval, (ii) hvilken følsomhed der kan opnås, (iii) dokumentation for specificitet og (iv) en test for robusthed.

50. Med en analysemetode skal der normalt kunne opnås en repeterbar genfinding (for pesticider, der er tilsat i en mængde på mindst ca. fem gange påvisningsgrænsen) mellem 70 % og 110 % for alle komponenter, der søges efter med metoden, helst med en gennemsnitlig genfinding for hver forbindelse på 80-100 %. Når det gå grund af analysens vanskelighed ikke er muligt at opnå en sådan nøjagtighed og præcision, og hvis der ikke findes nogen tilfredsstillende alternativ metode, skal dette forhold tages i betragtning, inden der tages skridt til håndhævelse. Inden metoden indføres til overvågning, vurderes analysepersonens udførelse af metoden ved hjælp af mindst to genfindingsbestemmelser fra alle relevante prøvematrixer. Hvis restindholdet bestemmes som et brudstykke af to eller flere reststofkomponenter, bedømmes metodens præstationer for samtlige komponenter.

Metoder til bestemmelse af feststof eller tørstof

51. Hvis resultaterne skal opgives på grundlag af tørstof- eller fedtstofindhold, skal der anvendes en konsistent metode til bestemmelse af tørstof- eller fedtstofindhold. Helst skal metoden valideres mod en anerkendt standardmetode.

Genfindingsbestemmelser

Prøver, tilsoetningsniveauer og medtagning i analysebatcher

52. Nøjagtig kvantitativ bestemmelse af pesticidrester kræver sideløbende bestemmelse af genfinding. Når det er praktisk muligt, bestemmes genfindingen af alle søgte analysander sammen med hver batch af analyser. Hvis dette ville kræve urimeligt mange genfindingsanalyser, f.eks. hvis der skal bestemmes mane analysander med selektive detektorer (f.eks. ECD og NPD), er den mindste acceptable hyppighed af genfindingsbestemmelser anført i tabel 1 for forskellige klasser af pesticider. Analyse af et referencemateriale kan være et alternativ til bestemmelse af genfinding, forudsat at materialet indeholder de relevante analysander i de rigtige mængder, og at reststofferne er stabile ved opbevaring.

53. Genfinding af pesticider bestemmes ved tilsætning (spiking) af analysand(er) til en prøve af "blind"-matrix, som svarer til den prøve, der skal undersøges. Den tilsatte mængde kan være på 1-10 gange LCL, på maksimalgrænseværdien eller på et andet niveau, der er relevant for de pågældende prøver. Der skal fortrinsvis vælges et blindmateriale, der vides ikke at indeholde målelige mængder af analysand(erne). Hvis blindmaterialet har et måleligt indehold af analysand (f.eks. uorganisk bromid) eller en interfererende forbindelse, tilsættes der en mængde på >= 5 gange indholdet i blindmaterialet. Analysandkoncentrationen (eller den tilsyneladende analysandkoncentration) i den sådan blindmatrix bestemmes ved flerdobbelt analyse. signalet fra blindprøven skal bekræftes som hidrørende fra analysanden eller andet.

54. I det omfang, det er muligt, skal genfindingen af alle komponenter, der er omfattet af maksimalgrænseværdien, bestemmes. Når et reststof bestemmes som et fælles brudstykke, kan genfindingen rutinemæssigt bestemmes enten for den komponent, der normalt er mest af i reststoffet, eller den, der ventes at give lavest genfinding.

Accept af analyseproestationen

55. Uanset den tilsatte mængde kan rutinemæssigt bestemte genfindingsdata variere mere, end repeterbarhedsdata fra validering af metoden skulle tyde på. Der bør holdes øje med genfindingen og foretages korrigerende indgreb, enten hvis den gennemsnitlige genfinding skrider signifikant, eller hvis der opnås et uacceptabelt resultat. Genfindingen ved LCL til dette formål skal vurderes med omtanke. En genfinding, der afviger fra rutinegennemsnittet med mere end to standardafvigelser, bør undersøgtes nærmere, og afviger den med mere end tre standardafvigelser, skal den undersøges nærmere. Selv om dette ikke automatisk betyder, at den sådan genfinding er uacceptabel, bør batchen normalt analyseres igen. Generelt kan en rutinegenfinding i intervallet 60-140 % betragtes som acceptabel (fortolkning af genfindingen, når den tilsatte mængde ligger på eller nær bestemmelsesgrænsen eller på LCL, skal ske med stor omhu). Når gennemsnittet for rutinegenfinding nærmer sig en af enderene af førnævnte interval, og der er et genfindingsresultat langt udenfor, må resultaterne for den pågældende batch af prøver betragtes med skepsis. Undtagelsesvis kan en gennemsnitsgenfinding på mindre end 60 % være acceptabel, hvis genfindingen er lav, men konstant, og grunden hertil er velkendt (f.eks. pesticidfordelingen ved "partition"). Der bør dog benyttes en nøjagtigere metode, hvis det overhovedet er praktisk muligt. Hvis en batch har uacceptabel genfinding, kan man enten retablere en acceptabel genfinding og genanalysere alle prøver i batchen eller betragte resultaterne som blot semi-kvantitative.

56. Ligger genfindingen for et pesticid uden for et interval på 70-110 % for batchen, bør prøver, der er fundet at indeholde ikke-tilladte restkoncentrationer af det pågældende pesticid, genanalyseres med henblik på at opnå nøjagtige resultater, der understøttes af en genfinding inden for de 70-110 %. Hvis der ikke kan opnås en genfinding inden for dette interval, må en beslutning om indgreb træffes under hensyntagen til, at restkoncentrationen ikke er kendt med god nøjagtighed.

57. I nogle tilfælde kan det være umuligt at bestemme genfindingen, f.eks. ved direkte analyse af væskeprøver og ved forskellige SPME- og headspace-analyser. Ved direkte analyse af væsker bestemmes nøjagtighed og præcision ved kalibreringen, idet det forudsættes, at der ikke mellem prøveudtagning og analyse går pesticid tabt (f.eks. ved adsorption). Ved SPME- og headspace-analyse kan nøjagtighed og præcision være en funktion af, i hvor høj grad analysanden er i ligevægt mellem faserne, og dette bør om muligt efterprøves.

Egnethedsprøvning og analyse af referencematerialer

58. Som anført i punkt 3 er det af afgørende betydning at deltage regelmæssigt i relevante ordninger for egnethedsprøvning og dernæst afhjælpe de problemer, der måtte blive afsløret. Derudover kan man ved at analysere tidligere karakteriserede og homogene lokale referencematerialer få yderligere bevis for kvaliteten af analysepræstationen, hvis de tilstedeværende reststoffer vides at være lagerstabile.

Bekræftelse af resultater

Principper for bekroeftelse

59. Det er ikke muligt at bevise, at der slet ikke er reststoffer til stede, men resultater, der er lavere end LCL og derfor ikke rapporteres som absolutte tal, anses for bekræftet, hvis genfindings- og LCL-data for batchen kan accepteres. Fastlæggelse af en "rapporteringsgrænse" ved LCL betyder, at man undgår høje og uberettigede omkostninger til at bevise, at der er eller ikke er reststoffer til stede i en så ringe mængde, at dataene ikke giver mening. Når en batch af analyser ikke har omfattet kalibrering eller genfinding af et eller flere pesticider, giver dataene for det eller de pågældende pesticider kun indirekte bevis for, at analysen er tilfredsstillende. Sådanne resultater kan ikke anses for bekræftet, selv om dataene kan være nyttige til andre formål.

60. Resultater på og over LCL skal yderligere understøttes for at kunne betragtes som bekræftede. Når en batch af analyser ikke har omfattet kalibrering af et eller flere pesticider, skal dataene betragtes som meget foreløbige, og bekræftelse er absolut nødvendigt. I dette tilfælde er mindstekravet ny analyse af ekstrakterne med korrekt kalibrering for de påviste pesticider. Eftersom de pågældende pesticider kun sjældent påvises (jf. tabel 1) og derfor kan være usædvanlige, skal der helst foretages fornyet analyse af prøven med sideløbende bestemmelse af genfindingen.

61. Når resultater over LCL skal danne grundlag for håndhævelse eller andre vigtige beslutninger, er acceptable data for sideløbende kalibrering og genfinding tillige med støtte fra yderligere bekræftelse af afgørende betydning. Hvilken yderligere bekræftelse, der er nødvendig, dvs. dens art og omfang, afhænger af det pågældende resultats relative betydning og af, hvor hyppigt der er fundet lignende reststoffer. Der skal være strenge kvalitetskontrolprocedurer for bekræftende analyser.

Bekroeftelsesprincipper

62. Den påviste analysand skal bekræftes både kvantitativt og kvalitativt.

63. Undersøgelser, der bygger på immunokemi, kolorimetri, tyndtlagschromatografi og elektroindfangningsdetektorer, har tendens til at kræve højere grad af bekræftelse, da de er mindre specifikke. Når der ved GC eller LC benyttes "selektive" detektorer, giver en anden chromatografikolonne med en helt anden polaritet (eller et andet "specifikt" detektionssystem) kun bekræftelse i mindre grad. Det kan være acceptabelt for hyppigt forekommende lave restkoncentrationer, hvor en andel af reststoffet også bekræftes ved en mere definitiv metode, men konsekvent brug af den mere definitive metode er at foretrække.

64. Hvis en restkoncentration er større end maksimalgrænseværdien, eller hvis pesticidet slet ikke må være til stede i prøven, skal resultatet bekræftes med den mindst tvetydige kendte metode og ved analyse af endnu en eller flere analyseportioner. Restkoncentrationer i gentagelsesportioner kan bestemmes kvantitativt ved enten en screeningsmetode eller den bekræftelsesmetode. Hvor mange gentagelsesportioner, der skal analyseres, bestemmes af variationen i de fundne resultater.

Bekroeftelse ved massespektrometri

65. MS kan give næsten utvetydig bekræftelse af de fleste pesticidrester, men de bekræftende data skal opfylde visse minimumskrav. Til den kvantitative bekræftelse benyttes normalt matrixtilpassede kalibreringsstandarder, men referencemassespektret optages med referencestandarden eller en opløsning heraf i rent opløsningsmiddel. For at undgå forvanskning af ionforholdene må der ikke benyttes så meget materiale til referencespektret, at detektoren overbelastes. Bekræftelse af høje restkoncentrationer kan være ligetil, men resultater i nærheden af MS-bestemmelsesgrænsen skal bedømmes individuelt.

66. Chromatogrammer af relevante ioner har toppe (mindst tre scanninger, summeret signal/støj-forhold mindst 3:1) med omtrent samme retentionstid, topform og responsforhold som dem, kalibreringsstandarden giver ved analyse i amme batch. Hvis chromatogrammer af ioner, der vides at være uvedkommende, indeholder toppe med lignende retentionstid og form, eller hvis sådanne oplysninger ikke foreligger (f.eks. fra "limited scanning" eller overvågning af udvalgte ioner), kan yderligere bekræftelse være påkrævet. Hvis der i et ion-chromatogram er tegn på signifikant chromatografisk interferens, må denne ion ikke lægges til grund for kvantitativ eller kvalitativ bestemmelse af pesticidrester.

67. I spektre skal der foretages baggrundssubtraktion, hvis det er hensigtsmæssigt, men baggrunden skal vælges med omhu, så dataene ikke forvanskes. Hvis ioner, der er analysanden uvedkommende, i et "peak-average" full-scan-spektrum (dvs. fra m/z = 50 til 50 masseenheder over molekylarionen) ikke er større end en fjerdedel af basistopintensiteten i spektre optaget med elektronbeskydningsionisering eller en tiendedel ved alle andre ioniseringsmetoder, kan spektret accepteres om tilfredsstilllende bevis for stoffets identitet. Hvis disse grænser overskrides, og de uvedkommende ioner stammer fra chromatografisk overlappende stoffer, kan der subtraheres en alternativ baggrund, og/eller der må søges yderligere bevis. De vigtigste ioners intensitetsforhold skal ligge inden for 80-120 % af, hvad der opnås med standarden. Hvis et ion-chromatogram udviser signifikant chromatografisk interferens, bør den pågældende ion ikke benyttes til at bestemme et intensitetsforhold, og yderligere bevismateriale kan være påkrævet. Den hyppigste ion, der ikke viser tegn på chromatografisk interferens, benyttes til kvantitativ bestemmelse af en restkoncentration. Især ved ionisering med elektronbeskydning kan mangelen på interfererende ioner benyttes som støtte for identifikationen, hvis analysandens spektrum er meget simpelt.

68. Ionisering ved elektronbeskydning eller ved yderligere fragmentering af udvalgte ioner (MS/MS) kombineret med optagelse af full-scan-spektre giver normalt det mest endegyldige bevis for identitet og kvantum. Massespektre optaget med mindre energirige processer (f.eks. kemisk ionisering og atmosfæretykionisering) kan være for lidt detaljerede til at kunne bekræfte identiteten alene. Medmindre analysandionens/-ionernes isotopforhold eller analysandens chromatografiske isomerprofil er meget karakteristisk, vil supplerende bevismateriale sandsynligvis være påkrævet. Det kan bestå i følgende: i) et andet chromatografisk separationssystem, ii) en anden ioniseringsmetode, iii) MS/MS, iv) brug af middel/højopløsnings-MS eller v) en anden fragmentering ved ændring af "keglespændingen" i LC-MS. Når der benyttes middel-/højopløsnings-MS eller MS/MS, skal de udvalgte ioner så vidt muligt være karakteristiske for pesticidet og ikke fælles for mange organiske forbindelser.

69. Full-scan-spektre giver den mest overbevisende identifikation, men følsomheden bliver bedre, hvis der kunne scannes et mindre masseinterval eller ved overvågning af udvalgte ioner. Med sidstnævnte metoder er minimumskravet til data to ioner med m/z > 200 eller tre ioner med m/z > 100. Supplerende bevismateriale (se punkt 68) kan være påkrævet i visse tilfælde og skal foreligge, hvis analysandspektret ikke opfylder de nævnte krav.

Bekroeftelse fra et uafhoengigt laboratorium

70. Hvis betydningsfulde restkoncentrationer ikke kan bekræftes lokalt, kan bekræftelsen udføres i et andet laboratorium, hvis det er praktisk muligt.

Rapportering af resultater

Angivelse af resultater

71. Resultaterne udtrykkes normalt svarende til definitionen af maksimalgrænseværdien og i mg/kg. For prøver med en restkoncentration under LCL anføres "< (LCL) mg/kg".

Beregning af resultater

72. Normalt skal restkoncentrationsdata ikke korrigeres for genfinding. Rutinemæssig genfinding betyder, at analysepræstationen kan overvæges, og den giver en generel rettesnor for resultaternes nøjagtighed. Den siger ikke nødvendigvis, hvilken nøjagtighed og usikkerhed (punkt 77), der er opnået med en bestemt prøve. Resultaterne må ikke korrigeres for blindværdier, når disse skyldes analysanden (se punkt 41).

73. Hvis bekræftede data hidrører fra en enkelt analyseportion (dvs. at restkoncentrationen ikke er ulovlig eller stoffet usædvanligt), rapporteres det resultat, der er fundet med den detektionsmetode, der anses for mest nøjagtig. Det vil i almindelighed være den metode, der har størst specificitet. Foreligger der resultater fra to eller flere lige nøjagtige metoder, kan gennemsnitsværdien anføres.

74. Hvis der er analyseret to eller flere analyseportioner, anføres det aritmetiske gennemsnit af de mest nøjagtige resultater med hver enkelt portion. Når prøverne har været godt findelt og/eller blandet, vil den relative standardafvigelse mellem analyseportioner højst være 30 %, hvis restkoncentrationen er signifikant større end bestemmelsesgrænsen. I nærheden af bestemmelsesgrænsen kan resultaternes variation være langt højere, og dette må der tages hensyn til ved beslutning om eventuelle indgreb.

75. Nå definitionen af en maksimalgrænseværdi omfatter to eller flere forbindelser, vil der i pesticidresten ofte være overvægt af en af komponenterne. Hvis komponenterne påvises hver for sig (i stedet for som et fælles brudstykke), vælges som overordnet rapporteringsgrænse for pesticidet LCL for den komponent, der giver det laveste respons på molbasis. Hvis f.eks. LCL er 0,05 mg/kg for endosulfan-isomererne og 0,1 mg/kg for sulfatmetabolitten, benyttes som overordnet rapporteringsgrænse for endosulfan 0,1 mg/kg. Hvis referencestandarden indeholder to eller flere komponenter, som giver samme molære respons, i forskellige koncentrationer, f.eks. blandede chlorfenvinphos-isomerer, kan rapporteringsgrænsen gælde for den komponent, der giver det største absolutte respons. Hvis der benyttes denne fremgangsmåde, kan det, at der mangler en karakteristisk komponentprofil til at underbygge identifikationen af restkoncentrationer på eller omkring rapporteringsgrænsen, kræve, at der benyttes en mere rigoristisk bekræftelsesmetode.

Afrunding af data

76. Ved rapportering af data < 0,1 mg/kg afrundes dataene til ét betydende ciffer; y resultater >= 0,1 mg/kg, men < mg/kg, afrundes til to betydende cifre; resultater >= 10 mg/kg kan afrundes til tre betydende cifre eller et helt tal. Denne opdeling afspejler ikke nødvendigvis dataenes nøjagtighed.

Kvantitativ angivelse af resultaternes usikkerhed

77. Måleusikkerhed er en nyttig kvantitativ indikator for, hvilken tiltro man kan have til resultaterne. Usikkerhedsdata erstatter ikke behovet for bekræftelse og kræves først og fremmest til at understøtte meget vigtige resultater. ISO-reglerne for evaluering og angivelse af måleusikkerhed(4) kræver identifikation af de mulige kilder til usikkerhed, der kan påvirke resultatet. Om nødvendigt kan denne formelle metode benyttes, men der kan også benyttes en enklere metode, såsom standardafvigelse for enten repeterbarhed eller intern reproducerbarhed. Værdier herfor kan afledes af genfindingsdata eller analyse af referencematerialer. Usikkerhedsdataene skal dog omhandle det specifikke pesticid og være fremkommet med den relevante matrix på et niveau, der er omtrent som i prøven. Det kan derfor blive nødvendigt at fremskaffe usikkerhedsdata fra genfinding over en række koncentrationer. Usikkerhedsdata skal helst fremkomme ved gentagen analyse af 5-10 portioner af prøven, og de vil dermed omfatte usikkerheden både ved delprøveudtagning og analyse. Usikkerheden kan udtrykkes som resultatets 95 %-konfidensinterval.

Afgørelse af, om kravene er overholdt

78. Beslutningen om, om resultaterne viser, at restkoncentrationen er større end maksimalgrænseværdien, skal træffes under hensyntagen til den fundne koncentration og målingernes gyldighed udtrykt ved de pågældende kvalitetskontroldata. Beslutning om, hvad der derefter skal ske, træffes efter en vurdering af det enkelte tilfælde.

79. Hvis de målte restkoncentrationer i en prøve, der er udtaget fra et parti, ikke er større end maksimalgrænseværdien, opfylder partiet maksimalgrænseværdien.

80. Hvis resultaterne af laboratorieprøver, der er udtaget fra et parti, er større end maksimalgrænseværdien, træffes beslutningen om, om kravene er overholdt eller ikke, under hensyntagen til følgende: i) spredningen af resultater fra gentagne laboratorieprøver og/eller gentagne analyseportioner og ii) analysens nøjagtighed og usikkerhed. Generelt vil en beslutning om manglende overholdelse kræve acceptabel kalibrering, sideløbende bestemmelse af genfinding og bekræftende data. Hvis et pesticids tilstedeværelse er uacceptabel uanset mængden, overholder partiet ikke kravene, hvis restkoncentrationen ligger på eller over LCL, og stoffets identitet er bekræftet.

81. Hvis tilstedeværelse af et lavt indhold af et pesticid udløser håndhævende indgreb, må muligheden af krydskontaminering før, under eller efter prøveudtagningen tages med i betragtning.

Opbevaring af information

82. Registre over prøvedata, laboratoriejournaler, chromatogrammer, resultattabeller, disketter og bånd med chromatografi- og spektrumdata, mv. skal opbevares til yderligere undersøgelse. Data skal opbevares i fem år for prøver, der ikke overholder kravene, og i to år for prøver, der overholder kravene, begge tidsrum regnet fra forelæggelse af rapporten.

Ordliste

>TABELPOSITION>

(1) EFT L 207 af 15.8.1979, s. 26.

(2) F.eks. 4,4'-dichlorbenzophenon fra dicofol, tetrahydrophthalimid fra captan og captafol, phthalimid fra folpet samt 2-chlorbenzonitril fra clofentezin.

(3) Alternativt må en t-test af gennemsnittene ikke vise en signifikant forskel på 5 %-niveauet.

(4) Anonym (1993), "Guide to the expression of uncertainty in measurement" (ISBN 92-67-10188-9). ISO, Geneva, Switzerland.

BILAG III

ARBEJDSDOKUMENT

Vejledning af medlemsstaterne i gennemførelsen af Kommissionens henstillinger om samordnede EF-overvågningsprogrammer for at sikre overholdelse af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester i og på visse vegetabilske produkter, herunder frugt og grøntsager, og forelæggelsen af medlemsstaternes rapporter om den nationale overvågning

INDLEDNING

1. Kommissionens henstillinger om overvågning af frugt og grøntsager er blevet vedtaget og offentliggjort siden 1995 (se bilag 3).

1.2. EFTA-Tilsynsmyndigheden retter sideløbende henstillinger, og i praksis deltager Norge i alle drøftelser vedrørende overvågning, bortset fra drøftelserne i Den Stående Komité fra Plantesundhed, og aflægger rapport til Kommissionen.

1.3. Formålet med dette arbejdsdokument er at foreslå løsninger på spørgsmål og afklare forvirrende situationer, som er opstået. Forhåbentlig kan alle medlemsstaterne gennemføre de forskellige ændringer i denne udgave af rentningslinjerne ved forelæggelsen af rapporten om overvågningen i 1997 (senest den 31. august 1998) og definitivt gennemføre dem med henblik på deres rapporter om overvågningen i 1998.

DISTRIBUTION

2. Medlemsstaterne bør sende deres overvågningsrapport til Kommissionen (GD VI, GD XXIV og Det Fælles Forskningscenter) og til hver af de øvrige medlemsstater (liste over kontakter - bilag 1).

2.1. Medlemsstaterne bør sende deres rapport direkte pr. e-post eller på diskette til Kommissionen efter retningslinjerne i dette notat, således at det bliver nemmere at sammensætte en rapport på EF-plan.

RAPPORTFORMAT

3. Rapporerne bør udarbejdes i det format, der er vist i tabel A, B, C og D i bilaget til arbejdsdokument 1609/VI/97 - rev. 5 (til rådighed efter anmodning; se nærmere herom nedenfor).

3.1. Medlemsstaternes rapporter bør også udarbejdes i tekstform. Medlemsstaterne bør om muligt udarbejde et resumé på engelsk på en side (400-500 ord) af de rapporterede overvågningsaktiviteter i årets løb, som kan indgå i den EF-rapport, der udarbejdes af Kommissionen. I resuméet bør der skelnes mellem det samordnede EF-overvågningsprogram og den nationale overvågning, og det bør navnlig indeholde følgende oplysninger:

3.1.1. en oversigt over den statistiske situation, herunder:

- det samlede antal prøver (ikke analyser) af alle undersøgte fødevareemner (skal ikke opdeles på emner)

- det samlede antal prøver (ikke analyser), hvori der ikke blev påvist restkoncentrationer af pesticider, som prøverne blev undersøgt for

- det samlede antal prøver (ikke analyser), hvori en eller flere restkoncentrationer under MGV blev påvist

- det samlede antal prøver (ikke analyser), hvori en eller flere restkoncentrationer over MGV blev påvist (den samlede overskridelse og overskridelsen af EF-MGV registreres særskilt)

3.1.2. en oversigt over det samlede antal restkoncentrationer, som der blev analyseret for, eller et skøn, hvis det er relevant (..)

3.1.3. en liste over de ti hyppigst rapporterede restkoncentrationer i rækkefølge efter faldende inhold

3.1.4. et resumé af de detaljerede oplysninger omprøvernes antal og kvalitetssikring (se punkt 12)

RAPPORTFORMAT - DISKETTE/INFORMATIKKRAV

4.1. Oplysningerne om resultaterne af EF-overvågningen bør gives i Excel.

4.1.1. Pesticiderne bør anføres i samme rækkefølge som på engelsk eller i den rækkefølge, der er angivet i henstillingen

RAPPORTER I TABELFORM

5. Ud over den sammenfattende rapport, der er beskrevet i punkt 3.1, bør der udarbejdes rapporter i tabelform som vist i bilaget:

- Tabel A: en opsummeret statistisk rapport (al pesticidovervågning)

- Tabel B: meddelelse om det samordnede program (særlig foranstaltning) til Europa-Kommissionen

- Tabel D: nærmere oplysninger om bekræftede restkoncentrationer over MGV (kun EF-harmoniserede MGV, eksklusive nationale MGV, som endnu ikke er fastsat)

- Tabel E: nærmere oplysninger om prøver med flere restkoncentrationer (to eller flere ) i enkeltprøver)

EF-MGV OG NATIONALE MGV

6. Kommissionens henstillinger om samordnede overvågningsprogrammer op til henstillingen for 1998 dækker kun MGV, der er fastsat i bilag II til direktiv 90/642/EØF. Henstillingerne fra og med 1999 vil også omfatte MGV, der er fastsat i bilag II til direktiv 86/362/EØF. Medlemsstaterne kan fastsætte nationale MGV for pesticider eller produkter, der ikke er omfattet af disse direktiver, og kan naturligvis fastsætte nationale MGV for pesticider og produkter, der er omfattet, men som der på nuværende tidspunkt ikke er truffet afgørelse om.

RAPPORTERINGSNIVEAUER

Rapporteringsniveauerne for de enkelte restkoncentrationer er blevet angivet af Rådet ved fastsættelsen af MGV. I princippet er rapporteringsniveauet den kvantificeringsgrad, som overvågningslaboratorierne rutinemæssigt kan nå frem til.

7. Medlemsstaterne bør udarbejde specifikke rapporter med supplerende oplysninger om problemer med rapporteringsniveau og/eller fremhæve sådanne tilfælde, så der kan findes en løsning.

RUTINEMÆSSIG OVERVÅGNING - STIKPRØVEKONTROL - TILSYN

8. De nationale overvågningsprogrammer har ikke været baseret på tilfældigheder, da der altid er gjort forsøg på at udnytte begrænsede ressourcer mest muligt ved at fokusere på kendte eller formodede problemområder. De flerårige nationale programmer fokuserer som regel på en række produkter, som undersøges fortløbende, og vil altid være målrettede ud fra bestemte kriterier.

OVERVÅGNING AF BESTEMMELSERNES OVERHOLDELSE - HÅNDHÆVELSE - MÅLRETNING

9. Artikel 4 i direktiv 89/397/EØF dækker også kontrol, når der foreligger mistanke om, at bestemmelserne ikke er overholdt. Overvågningen af bestemmelsernes overholdelse er naturligvis mere end en målrettet rutineovervågning og vil normalt være en reaktion på et tidligere fund af restkoncentrationer over MGV. Det kan være en reaktion inden for dage eller uger efter et sådant fund og/eller i løbet af den følgende produktions-/importperiode, og overvågningen kan indebære tilbageholdelse af sendinger, indtil analyserne er afsluttet.

9.1. Den almindelige opfattelse er, at overvågningen af bestemmelsernes overholdelse vil resultere i påvisning af et større antal overskridelser af MGV, men naturligvis kan den omstændighed, at denne overvågning har præventiv virkning, resultere i, at der påvises et lavere antal overskridelser af MGV.

9.2. Medlemsstaterne bør overveje, om dele af deres overvågningsprogrammer udgør klart identificerbar overvågning af bestemmelsernes overholdelse, og bør, hvis dette er tilfældet, aflægge rapport herom i særskilte C- og D-tabeller i bilaget.

OVERSKRIDELSE AF MGV

10. Tabel D i bilaget kræver visse oplysninger om hver enkelt prøve, der overskrider MGV. Ved udarbejdelsen af de årlige rapporter bør medlemsstaterne klart angive, hvad de har inkluderet som overskridelser af MGV. Det kan være:

- tilfælde, hvor analyselaboratoriet har attesteret en overskridelse inden for rammerne af den kvalitetssikring, der anvendes på analysen

- tilfælde, hvor der er givet officielle advarsler til indehaverne af de kontrollerede og undersøgte produkter

- tilfælde, hvor der har været retlige eller administrative følger, f.eks. restforfølgning, anvendelse af sanktioner eller idømmelse af bøder

FLERE RESTKONCENTRATIONER

11. Tabel E i bilaget vedrører nærmere oplysninger om prøver, hvor der er påvist mere end to pesticidrester i enkeltprøver. Denne tabel tilgodeser de aktuelle betænkeligheder ved virkningerne af flere restkoncentrationer, idet der søges indsamlet data for sådanne tilfælde, som vil blive videregivet til eksperter til evaluering (både toksikologisk og i relation til godkendelsesprocedurerne). Medlemsstaterne bør aflægge rapport om såvel harmoniserede som, hvis det er muligt, nationale pesticider. Det er hensigten, at et omfattende dossier med data for flere restkoncentrationer skal videregives til Den Videnskabelige Komité for Planter til udtalelse.

KVALITETSSIKRING

12. Oplysninger om kvalitetssikring i forbindelse med de data, der fremsendes til Kommissionen, er af stor betydning for arbejdet med overvågning af pesticidrester og vil blive taget med i de årlige EF-rapporter.

12.1. Medlemsstaterne bør rapportere nationale foranstaltninger for sikring af kvaliteten af oplysninger, der fremsendes til Kommissionen. Dette bør navnlig omfatte aktioner ud over dem, der er dækket af de tre elementer, hvor aktioner for kvalitetssikring gennemføres på EF/EØS-plan, akkreditering af laboratorier, EF-præstationsprøvninger og kvalitetskontrolprocedurer for analyse af pesticidrester - retningslinjer for overvågning af restkoncentrationer i EU.

12.1.1. Ifølge artikel 3 i direktiv 93/99/EØF om supplerende bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler skal laboratorier, der udfører analyser af levnedsmidler for pesticidrester, opnå den relevante akkreditering senest den 1. november 1998. Kommissionens henstillinger for 1997 og fremefter kræver nærmere oplysninger om akkreditering. I Kommissionens henstillinger for 1999 og følgende år forudses der også oplysninger om akkrediteringstype og akkrediteringsorgan og en kopi af akkrediteringen. Fra 1999 kan Kommissionen ikke acceptere oplysninger fra laboratorier i medlemsstaterne, som ikke er akkrediterede.

12.1.2. Der blev for første gang gennemført EF-præstationsprøvninger i 1997, og det er hensigten, at der skal gennemføres præstationsprøvninger en gang om året. Laboratoriernes deltagelse i EF-præstationsprøvninger vil hjælpe dem med at opnå akkreditering, og det bør være en forudsætning for medlemsstaternes accept af data, som skal fremsendes til Kommissionen, at det pågældende laboratorium foruden at være akkrediteret (se punkt 12.1.1) har deltaget i en sådan prøvning

12.1.3. Kvalitetskontrolprocedurer for analyse af pesticidrester - retningslinjer for overvågning af restkoncentrationer i EU. Disse retningslinjer (dok. VI/7826/97) blev udviklet med henblik på og drøftet på den workshop for kvalitetskontrol, der blev afholdt i Oeiras, Portugal, i september 1997. Som aftalt i arbejdsgruppen under Den Stående Komité for Plantesundhed (20.-21. november 1997) vil medlemsstaterne og Norge bestræbe sig på at gennemføre retningslinjerne fra 1998 og rapportere gennemførelsen til Kommissionen, navnlig i de tilfælde, hvor der har været problemer. Det er hensigten, at der principielt skal afholdes workshopper for kvalitetskontrol hvert andet år i det omfang, de disponible budgetmidler tillader det.

BILAG 1

Nationale myndigheder og kontakter inden for overvågning af pesticidrester

(se EF-rapport for 1996)

BILAG 2

Pesticider, som der er fastsat MGV for i bilag II til direktiv 86/362/EØF, 86/363/EØF og 90/642/EØF

MGV fastsat ved direktiv 93/57/EØF og 93/58/EØF (35 stoffer: i kraft 31. december 1993)

Acephat

Chlorothalonil

Chlorpyriphos

Chlorpyriphos-methyl

Cypermethrin

Deltamethrin

Fenvalerat

Glyphosat

Imazalil

Iprodion

Permethrin

Carbendazim (Benomyl, Carbendazim, Thiophanat-Methyl)

CS2 (Maneb, Mancozeb, Metiram, Propineb, Zineb)

Methamidophos

Procymidon

Vinclozolin

DDT

Amitrol

Atrazin

Binpacryl

Bromophos-ethyl

Captafol

Dichlorprop

Dinoseb

Dioxathion

Endrin

Ethylen-dibromid

Fenchlorphos

Heptachlor

Malein-hydrazid

Methyl-bromid

Paraquat

TEPP

Camphechlor (toxaphen)

2,4,5-T

MGV fastsat ved direktiv 94/29/EF og 94/30/EF (12 stoffer: i kraft 30. juni 1995)

Daminozid

Lambda-cyhalothrin

Propiconazol

Carbofuran

Carbosulfan

Benfuracarb

Furathiocarb

Cyfluthrin

Metalaxyl

Benalaxyl

Fenarimol

Etephon

MGV fastsat ved direktiv 95/38/EF og 95/39/EF (6 stoffer: i kraft 1. juli 1996)

Methidathion

Methomyl (Thiodicarb)

Amitraz

Pirimiphos-methyl

Aldicarb

Thiabendazol

MGV fastsat ved direktiv 96/32/EF og 96/33/EF (13 stoffer: i kraft 30. april 1997)

Triforin

Endosulfan

Fentin

Phorat

Dicofol

Chlormequat

Propyzamid

Propoxur

Disulfoton

Fenbutatinoxid

Triazaphos

Diazinon

Mecarbam

BILAG 3

Kommissionens henstillinger om overvågning af pesticidrester

Kommissionens henstilling 95/156/EF af 8. marts 1995 om et samordnet program for kontrol i 1995 for at sikre overholdelsen af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager

(EFT L 103 af 6.5.1995, s. 38)

Kommissionens henstilling 96/199/EF af 1. marts 1996 om et samordnet program for kontrol i 1996 for at sikre overholdelsen af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager

(EFT L 64 af 14.3.1996, s. 18)

Kommissionens henstilling 96/738/EF af 2. december 1996 om et samordnet program for kontrol i 1997 for at sikre overholdelsen af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager

(EFT L 335 af 24.12.1996, s. 54)

Kommissionens henstilling 97/822/EF af 3. november 1997 om et samordnet program for kontrol i 1998 for at sikre overholdelsen af maksimalgrænseværdierne for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager

(EFT L 337 af 9.12.1997, s. 14)