DA Den Europæiske Unions Tidende L 317/4

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) 2016/2031

af 26. oktober 2016

om beskyttelsesforanstaltninger mod planteskadegørere og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 228/2013, (EU) nr. 652/2014 og (EU) nr. 1143/2014 og om ophævelse af Rådets direktiv 69/464/EØF, 74/647/EØF, 93/85/EØF, 98/57/EF, 2000/29/EF, 2006/91/EF og 2007/33/EF

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 43, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

efter høring af Regionsudvalget,

efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Rådets direktiv 2000/29/EF (3) fastlægger en plantesundhedsordning.

(2) Den 21. november 2008 opfordrede Rådet Kommissionen til at foretage en evaluering af plantesundhedsordningen.

(3) På baggrund af resultatet af denne evaluering og erfaringerne med anvendelsen af direktiv 2000/29/EF bør det direktiv erstattes. For at sikre ensartet anvendelse af de nye regler bør den retsakt, der erstatter nævnte direktiv, udformes som en forordning.

(4) Plantesundhed er meget vigtig for planteproduktion, skove, naturområder og beplantede områder, naturlige økosystemer, økosystemtjenester og biodiversiteten i Unionen. Plantesundheden er truet af arter, der er skadelige for planter og planteprodukter, og hvis indførelse på Unionens område der er stigende risiko for på grund af den globaliserede samhandel og klimaændringerne. For at bekæmpe denne trussel er det nødvendigt at vedtage foranstaltninger vedrørende fastlæggelse af de plantesundhedsrisici, der er forbundet med disse skadegørere, og begrænsning af disse risici til et acceptabelt niveau.

(5) Nødvendigheden af sådanne foranstaltninger har længe været anerkendt. De har ført til internationale aftaler og internationale konventioner, herunder den internationale plantebeskyttelseskonvention (IPPC), der blev vedtaget af De Forenede Nationers Fødevare- og Landbrugsorganisation (FAO) den 6. december 1951, og den nye reviderede tekst hertil, som blev vedtaget af FAO på 29. møde i november 1997. Unionen og alle dens medlemsstater er kontraherende parter i IPPC.

(6) Det har vist sig, at det ved fastsættelsen af denne forordnings anvendelsesområde er vigtigt at tage hensyn til biogeografiske faktorer for at undgå introduktion og spredning på Den Europæiske Unions område af skadegørere, der ikke findes på dette område. Følgelig bør Ceuta, Melilla og medlemsstaternes regioner i den yderste periferi, jf. artikel 355, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), bortset fra Madeira og Azorerne, udelukkes fra denne forordnings geografiske anvendelsesområde. Henvisninger til tredjelande bør også læses som henvisninger til ovennævnte områder.

(7) Direktiv 2000/29/EF fastsætter regler vedrørende offentlig kontrol, som skal foretages af de kompetente myndigheder for så vidt angår foranstaltninger mod indslæbning i Fællesskabet af skadegørere på planter eller planteprodukter og mod deres spredning inden for Fællesskabet. Det kræver, at medlemsstaterne udfører relevante og effektive kontrolforanstaltninger. Sådanne relevante og effektive offentlige kontrolforanstaltninger bør også træffes i fremtiden. Som en del af pakken om mere intelligent lovgivning med henblik på sikrere fødevarer fastsætter denne forordning kun et begrænset antal bestemmelser om offentlige kontrolforanstaltninger, eftersom disse regler bør fastsættes inden for rammerne af den horisontale lovgivning om offentlige kontrolforanstaltninger.

(8) Der bør fastsættes kriterier for identificering af skadegørere, for hvilke det er nødvendigt at vedtage foranstaltninger for at hindre introduktion i og spredning på hele Unionens område. Disse skadegørere benævnes »EU-karantæneskadegørere«. Der bør også fastsættes kriterier for identificering af skadegørere, for hvilke der kun kræves vedtagelse af kontrolforanstaltninger for en eller flere dele af dette område. Disse skadegørere benævnes »beskyttet zone-karantæneskadegørere«. Når skadegørerne er planter, bør gennemførelsen af denne forordning især fokusere på planter, der er parasitære over for andre planter, når de er mest skadelige for plantesundheden.

(9) For at kunne fokusere kontrolindsatsen på de EU-karantæneskadegørere, der har de mest alvorlige potentielle økonomiske, miljømæssige eller sociale konsekvenser for Unionens område som helhed, bør der opstilles en begrænset liste over sådanne skadegørere (»prioriterede skadegørere«).

(10) Der bør indføres anmeldelsesforpligtelser for medlemsstaterne, professionelle operatører og offentligheden for at sikre, at der træffes effektive og rettidige foranstaltninger ved forekomst eller minstanke om forekomst af en EU-karantæneskadegører.

(11) Hvis disse anmeldelsesforpligtelser indebærer, at personoplysninger om fysiske eller juridiske personer videregives til de kompetente myndigheder, kan dette betragtes som en begrænsning af artikel 8 (beskyttelse af personoplysninger) i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (»chartret«). En sådan begrænsning vil imidlertid være nødvendig og står i rimeligt forhold til opnåelsen af denne forordnings mål om at sikre hensynet til almenhedens interesse.

(12) En professionel operatør eller en anden person, der har mistanke om eller får kendskab til forekomst af en EU-karantæneskadegører i planter, planteprodukter eller andre objekter, som denne har eller havde kontrol med, bør forpligtes til at underrette den kompetente myndighed om denne mistanke eller dette kendskab, til at træffe alle nødvendige foranstaltninger til at udrydde skadegøreren, tilbagetrække eller tilbagekalde de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter og til at underrette den kompetente myndighed, andre personer i handelskæden og offentligheden.

(13) Medlemsstaterne bør træffe alle nødvendige plantesundhedsforanstaltninger til at udrydde EU-karantæneskadegørere, som konstateres at forekomme på deres område. Der bør fastsættes foranstaltninger, som kan træffes af medlemsstaterne i sådanne tilfælde. Det er også hensigtsmæssigt at fastsætte principper, som medlemsstaterne bør følge ved beslutning af, hvilke foranstaltninger der bør træffes. Disse foranstaltninger bør omfatte fastlæggelse af afgrænsede områder bestående af en angrebet zone og en stødpudezone og, når det er relevant, fastlæggelse af tiltag, som en professionel operatør eller anden person bør iværksætte med henblik på at udrydde karantæneskadegøreren eller at hindre spredning af den.

(14) I visse tilfælde bør medlemsstaterne indføre foranstaltninger til udryddelse af karantæneskadegørere på planter i private anlæg, fordi udryddelse af skadegørere kun kan lykkes, hvis alle kilder til angreb fjernes. Med henblik herpå bør de kompetente myndigheder i medlemsstaterne have lovlig adgang til disse anlæg. Dette kan udgøre en begrænsning af artikel 7 (respekt for privatliv og familieliv) og artikel 17 (ejendomsret) i chartret. Denne begrænsning bør være nødvendig og stå i rimeligt forhold til opnåelsen af denne forordnings mål om at sikre hensynet til almenhedens interesse.

(15) Forebyggelse og tidlig påvisning af forekomst af skadegørere er yderst vigtig for rettidig og effektiv udryddelse. Medlemsstaterne bør derfor foretage undersøgelser for forekomst af EU-karantæneskadegørere i de områder, hvor de pågældende skadegøreres forekomst ikke var kendt. I betragtning af antallet af EU-karantæneskadegørere og den tid og de ressourcer, som kræves for at foretage disse undersøgelser, bør medlemsstaterne opstille flerårige undersøgelsesprogrammer.

(16) Kommissionen bør tildeles beføjelse til at vedtage foranstaltninger ved mistanke om eller bekræftet forekomst af specifikke EU-karantæneskadegørere, navnlig vedrørende udryddelse og inddæmning heraf og etablering afgrænsede områder, undersøgelser, beredskabsplaner, simuleringsøvelser og handlingsplaner.

(17) Hvis en EU-karantæneskadegører er etableret i et afgrænset område og ikke kan udryddes, bør Kommissionen vedtage EU-foranstaltninger for så vidt angår inddæmning af den pågældende skadegører i dette område.

(18) For at sikre en hurtig og effektiv indsats mod skadegørere, som ikke er EU-karantæneskadegørere, men som medlemsstater anser kan opfylde betingelserne for optagelse på listen over EU-karantæneskadegørere, bør der fastsættes bestemmelser om foranstaltninger, som skal træffes af medlemsstaterne, hvis de bliver opmærksomme på forekomst af en sådan skadegører. Tilsvarende bestemmelser bør fastsættes for Kommissionen.

(19) På visse betingelser bør medlemsstaterne kunne indføre strengere foranstaltninger end dem, der kræves i EU-lovgivningen.

(20) Der bør gælde særlige bestemmelser for prioriterede skadegørere navnlig for så vidt angår oplysning af offentligheden, undersøgelser, beredskabsplaner, simuleringsøvelser, handlingsplaner med henblik på udryddelse og EU-medfinansiering af foranstaltninger.

(21) Karantæneskadegørere, som forekommer på Unionens område, men som ikke forekommer i specifikke dele af dette område, der er udpeget som »beskyttede zoner«, og hvis forekomst ville medføre uacceptable økonomiske, sociale eller miljømæssige konsekvenser udelukkende for disse beskyttede zoner, bør identificeres specifikt og opføres som »beskyttet zone-karantæneskadegørere«. Indslæbning i, flytning inden for og frigivelse af beskyttet zone-karantæneskadegørere i de respektive beskyttede zoner bør forbydes.

(22) Der bør fastsættes regler om anerkendelse, ændring og tilbagekaldelse af anerkendelse som beskyttet zone, undersøgelsesforpligtelser for beskyttede zoner, foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af forekomst af beskyttet zone-karantæneskadegørere i de pågældende beskyttede zoner, samt etablering af midlertidige beskyttede zoner. Der bør gælde strenge regler for ændring af udstrækningen af og for ophævelse af anerkendelsen af beskyttede zoner, når der er konstateret forekomst af beskyttet zone-karantæneskadegørere i den pågældende beskyttede zone.

(23) En skadegører, der ikke er en EU-karantæneskadegører, bør betegnes som en »EU-reguleret ikkekarantæneskadegører«, hvis denne skadegører hovedsagelig overføres via bestemte planter til plantning, dens forekomst på disse planter til plantning har uacceptable økonomiske konsekvenser for så vidt angår den påtænkte anvendelse af disse planter, og den er opført som en EU-reguleret ikkekarantæneskadegører. For at begrænse forekomst af disse skadegørere bør indslæbning heraf i eller flytning inden for Unionens område på de pågældende planter til plantning forbydes, hvis forekomsten af de pågældende skadegørere overstiger en bestemt tærskelværdi.

(24) Visse planter, planteprodukter og andre objekter udgør en uacceptabel risiko på grund af sandsynligheden for, at de fungerer som værter for EU-karantæneskadegørere. For nogle af disse findes der acceptable risikobegrænsende foranstaltninger, men ikke for alle. Afhængigt af tilgængeligheden af acceptable risikobegrænsende foranstaltninger bør introduktion heraf på eller flytning inden for Unionens område enten forbydes eller underlægges særlige betingelser. Der bør opstilles en liste over disse planter, planteprodukter og andre objekter.

(25) Foruden de foranstaltninger, der træffes for at håndtere den uacceptable risiko ved planter, planteprodukter og andre objekter, bør denne forordning fastsætte bestemmelser om risikobaserede og forebyggende foranstaltninger til beskyttelse af Unionens område mod skadegørere, som en plante, et planteprodukt eller et andet objekt med oprindelse i et tredjeland kan indslæbe, på grundlag af en foreløbig vurdering af denne høje risiko. Den foreløbige vurdering bør tage hensyn til specifikke kriterier, der er relevante for den pågældende plante eller det pågældende planteprodukt eller andet objekt. Med henblik herpå bør der tages hensyn til videnskabelige udtalelser eller undersøgelser foretaget af IPPC, Plantebeskyttelsesorganisationen for Europa og Middelhavsområderne (EPPO), Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) eller medlemsstaternes myndigheder. På grundlag af denne foreløbige vurdering bør en liste over disse planter, planteprodukter og andre objekter, der udgør en høj risiko, fastlægges og indførelse heraf på Unionens område forbydes i afventning af en risikovurdering, der foretages i overensstemmelse med IPPC-standarder. Disse planter, planteprodukter eller andre objekter bør ikke inkludere dem, hvis indførelse på Unionens område er forbudt eller underlagt særlige og tilsvarende krav på grundlag af en skadegørerrisikoanalyse, eller som er underlagt midlertidige forbud fastlagt i denne forordning.

(26) Der bør fastsættes undtagelser fra forbuddene eller de særlige krav med hensyn til indførelse af planter, planteprodukter og andre objekter på Unionens område. Kommissionen bør have beføjelse til at anerkende visse foranstaltninger i tredjelande som værende ækvivalente med kravene til flytning inden for Unionens område af de pågældende planter, planteprodukter og andre objekter.

(27) Sådanne forbud eller krav bør hverken finde anvendelse på små mængder af visse planter, planteprodukter og andre objekter, bortset fra planter til plantning, til ikkekommercielle og ikkeerhvervsmæssige formål eller i visse tilfælde på indførelse i og flytning inden for grænseområder af planter, planteprodukter og andre objekter.

(28) Der bør fastsættes undtagelser fra forbuddet mod indførelse på og flytning inden for Unionens område af skadegørere, planter, planteprodukter og andre objekter, der er omfattet af forbud, og som er beregnet til bestemte formål, såsom officielle testmæssige, videnskabelige eller uddannelsesmæssige formål, forsøg, planteforædling eller avl. Der bør fastsættes passende beskyttelsesforanstaltninger, og oplysninger bør gives til de berørte.

(29) Planter, der indføres i Unionen fra tredjelande, og som transporteres ved hjælp af posttjenester, opfylder i mange tilfælde ikke Unionens plantesundhedsmæssige krav. For at skabe større bevidsthed bør der fastsættes specifikke regler om oplysninger til rejsende og posttjenestekunder.

(30) Der bør dispenseres fra EU-reglerne vedrørende indførelse på og flytning inden for Unionens område for så vidt angår planter, planteprodukter og andre objekter i plantesundhedsrelevant transit på særlige betingelser.

(31) Den internationale handel med planter, planteprodukter og andre objekter, som der er begrænset plantesundhedsmæssig erfaring med, kan potentielt indebære uacceptable risici for etablering af karantæneskadegørere, som endnu ikke er opført på listen over EU-karantæneskadegørere, og for hvilke der ikke er vedtaget foranstaltninger i henhold til denne forordning. For at sikre en hurtig og effektiv indsats mod sådanne skadegørerrisici, der er nyligt identificerede eller er genstand for mistanke i forbindelse med planter, planteprodukter og andre objekter, som ikke er underlagt permanente forskrifter eller forbud, men som ville kunne omfattes af sådanne permanente foranstaltninger, bør Kommissionen have mulighed for at vedtage midlertidige foranstaltninger i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet og identificere disse planter, planteprodukter og andre objekter under hensyntagen til objektive og fastlagte elementer.

(32) Det er nødvendigt at fastsætte forbud og særlige krav svarende til dem, der gælder for Unionens område, vedrørende indførelse på og flytning inden for beskyttede zoner af planter, planteprodukter og andre objekter, der udgør en uacceptabel høj risiko på grund af sandsynligheden for, at de fungerer som værter for den pågældende beskyttet zone-karantæneskadegører.

(33) Der bør vedtages generelle krav til køretøjer, maskiner og emballagemateriale, der anvendes til planter, planteprodukter og andre objekter for at sikre, at de er frie for karantæneskadegørere.

(34) Medlemsstaterne bør udpege indeslutningsfaciliteter og karantænestationer. Der bør fastsættes krav vedrørende udpegelse af, tilladelse til, drift af og tilsyn med disse indeslutningsfaciliteter og karantænestationer samt vedrørende frigivelse af planter, planteprodukter eller andre objekter fra disse faciliteter eller stationer. Hvor disse krav omfatter føring af lister over personale og besøgende ved faciliteterne og stationerne, kan dette udgøre en begrænsning af artikel 8 (beskyttelse af personoplysninger) i chartret. Denne begrænsning vil imidlertid være nødvendig og står i rimeligt forhold til opnåelsen af denne forordnings mål om at sikre hensynet til almenhedens interesse.

(35) Kommissionen bør opstille og ajourføre en offentligt tilgængelig liste over alle anmeldelser, den har modtaget over nye skadegørere i tredjelande, der kan udgøre en risiko for plantesundheden på Unionens område.

(36) For at sikre en effektiv gennemførelse af denne forordning bør bestemte professionelle operatører, der er underlagt forpligtelserne i denne forordning, opføres i registre oprettet af medlemsstaterne. Der bør fastsættes krav vedrørende registrering og undtagelser fra disse krav.

(37) For at gøre det nemmere at finde frem til kilden til et angreb af karantæneskadegørere er det hensigtsmæssigt at kræve, at professionelle operatører fører fortegnelser over de planter, planteprodukter og andre objekter, der leveres til dem af professionelle operatører, og som de leverer til andre professionelle operatører. I betragtning af latenstiden for visse karantæneskadegørere og den tid, der kræves til påvisning af infektionskilden, bør fortegnelser opbevares i mindst tre år.

(38) Professionelle operatører bør også have systemer og procedurer til identificering af flytninger af planter, planteprodukter og andre objekter inden for og mellem deres egne anlæg.

(39) Der bør kræves et plantesundhedscertifikat ved indførelse fra tredjelande på Unionens område og til beskyttede zoner af visse planter, planteprodukter og andre objekter. Der bør af hensyn til gennemsigtigheden opstilles en liste over disse planter, planteprodukter og andre objekter.

(40) Der bør også kræves plantesundhedscertifikater ved indførelse af andre planter fra tredjelande på Unionens område. Dette er vigtigt for at sikre et passende plantesundhedsmæssigt sikkerhedsniveau og et effektivt overblik over indførelsen af disse planter i Unionen samt risiciene derved. Disse planter bør dog ikke omfattes af bestemmelserne om offentlig kontrol ved grænsekontrolsteder, der er fastlagt i den relevante EU-lovgivning.

(41) Disse plantesundhedscertifikater bør opfylde kravene i IPPC og bør attestere overensstemmelse med de krav og foranstaltninger, der er fastsat i henhold til denne forordning. For at sikre troværdigheden af plantesundhedscertifikaterne bør der fastsættes regler vedrørende betingelserne for deres gyldighed og ugyldiggørelse.

(42) Flytning inden for Unionens område og til og inden for beskyttede zoner af visse planter, planteprodukter og andre objekter bør kun tillades, hvis de er ledsaget af et plantepas, der attesterer overensstemmelse med de krav og foranstaltninger, der er fastlagt i henhold til bestemmelserne i denne forordning. Der bør af gennemsigtighedshensyn opstilles en liste over disse planter, planteprodukter og andre objekter.

(43) Der bør ikke kræves plantepas for planter, planteprodukter og andre objekter, der leveres direkte til slutbrugere, herunder hjemmegartnere. Der bør dog fastsættes visse undtagelser.

(44) For at sikre troværdigheden af plantepassene bør der fastsættes regler om deres indhold og format.

(45) Plantepas bør generelt udstedes af en godkendt professionel operatør. Det bør være muligt for kompetente myndigheder at beslutte at udstede plantepas.

(46) Der bør fastsættes regler om udstedelse af plantepas, undersøgelser, som kræves i forbindelse med udstedelse, anbringelse af plantepas, godkendelse af og tilsyn med professionelle operatører, der udsteder plantepas, forpligtelser, som påhviler godkendte operatører, og inddragelse af godkendelse.

(47) For at lette byrden for godkendte operatører bør undersøgelser med henblik på udstedelse af plantepas, hvis det er hensigtsmæssigt, kombineres med de undersøgelser, der kræves i henhold til Rådets direktiv 66/401/EØF (4), 66/402/EØF (5), 68/193/EØF (6), 2002/54/EF (7), 2002/55/EF (8), 2002/56/EF (9), 2002/57/EF (10), 2008/72/EF (11) og 2008/90/EF (12).

(48) Godkendte operatører bør være i besiddelse af den nødvendige viden om skadegørere.

(49) Visse godkendte operatører kan have ønske om at udarbejde en risikostyringsplan vedrørende skadegørere til sikring og påvisning af en høj grad af kompetence og bevidsthed om skadegørerrisici, hvad angår kritiske aspekter i forhold til deres erhvervsmæssige aktiviteter, og til støtte for særlige kontrolordninger i samarbejde med de kompetente myndigheder. Der bør fastsættes EU-regler vedrørende indholdet af sådanne planer.

(50) Det er hensigtsmæssigt at fastsætte regler for erstatning af plantepas og plantesundhedscertifikater.

(51) I tilfælde af manglende overholdelse af EU-reglerne bør plantepassene inddrages, erklæres ugyldige og opbevares af sporbarhedshensyn.

(52) Ifølge den internationale standard for plantesundhedsforanstaltninger nr. 15 om regler for emballagemateriale af træ i international handel (ISPM15) skal emballagemateriale af træ være forsynet med et særligt mærke, som skal anbringes af behørigt godkendte og tilsynsunderlagte professionelle operatører. Denne forordning bør fastsætte krav vedrørende behandling, mærkning og reparation af emballagemateriale af træ i overensstemmelse med nævnte standard. Forordningen bør endvidere fastsætte regler for godkendelse af og tilsyn med professionelle operatører på Unionens område, som anvender mærket.

(53) Hvis det kræves af et tredjeland, bør de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter flyttes fra Unionens område til det pågældende tredjeland ledsaget af et plantesundhedscertifikat til brug ved eksport eller reeksport. I medfør af de relevante bestemmelser i IPPC bør disse certifikater udstedes af de kompetente myndigheder i overensstemmelse med indholdet af standardcertifikaterne til brug ved eksport og reeksport i IPPC. Tredjelande bør tilbydes beskyttelse mod anerkendte EU-karantæneskadegørere på grund af deres skadelige karakter, undtagen hvis en EU-karantæneskadegører officielt vides at forekomme i det pågældende tredjeland og ikke er under offentlig kontrol, eller hvis det med rimelighed kan antages, at denne EU-karantæneskadegører ikke opfylder kriterierne for klassificering som karantæneskadegører for så vidt angår det pågældende tredjeland.

(54) Hvis planter, planteprodukter eller andre objekter flyttes gennem mere end én medlemsstat, før de eksporteres til et tredjeland, er det vigtigt, at den medlemsstat, hvori disse planter, planteprodukter eller andre objekter blev produceret eller forarbejdet, udveksler oplysninger med den medlemsstat, der udsteder plantesundhedscertifikatet til brug ved eksport. Den udveksling af oplysninger er vigtig for at kunne attestere overensstemmelse med kravene i det pågældende tredjeland. Derfor bør der indføres et harmoniseret »præeksportcertifikat« for at sikre, at udvekslingen af disse oplysninger finder sted på en ensartet måde.

(55) Kommissionen bør oprette et elektronisk system til de anmeldelser, der kræves i henhold til denne forordning.

(56) For at tage hensyn til de mest alvorlige økonomiske, sociale eller miljømæssige konsekvenser for Unionens område af visse EU-karantæneskadegørere bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår opstilling af en liste over prioriterede skadegørere.

(57) For at sikre, at undtagelserne for EU-karantæneskadegørere og for planter, planteprodukter og andre objekter med oprindelse i tredjelande eller territorier, som det er forbudt at indføre på Unionens område, og som anvendes til officielle testmæssige, videnskabelige eller uddannelsesmæssige formål, forsøg, planteforædling eller avl, gennemføres på en måde, der ikke udgør en skadegørerrisiko for Unionens område eller dele heraf, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler vedrørende udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende indførelse på, flytning inden for, opbevaring, opformering og anvendelse på Unionens område af de pågældende skadegørere og planter, planteprodukter og andre objekter, proceduren og betingelserne for at give den tilsvarende godkendelse og tilsyn med overholdelse af bestemmelserne samt de foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af manglende overholdelse.

(58) For at sikre en korrekt anvendelse af undtagelserne fra forpligtelsen til at udføre årlige undersøgelser af afgrænsede områder bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF med henblik på yderligere at præcisere de skadegørere, der er omfattet af disse undtagelser, og betingelser for anvendelsen af disse undtagelser.

(59) For at sikre, at beskyttede zoner etableres og fungerer på en pålidelig måde, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår detaljerede regler for de undersøgelser, der skal gennemføres med henblik på anerkendelse af beskyttede zoner og udarbejdelsen og indholdet af undersøgelser om beskyttet zone-karantæneskadegørere.

(60) For at sikre en rimelig og begrænset anvendelse af undtagelserne vedrørende flytning af planter, planteprodukter eller andre objekter til eller inden for grænseområder bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om den maksimale udstrækning af tredjelandes og medlemsstaters grænseområder, den maksimale distance for flytning af de pågældende planter, planteprodukter og andre objekter inden for tredjelandets og medlemsstatens grænseområder og procedurerne for tilladelse til indførelse i og flytning inden for medlemsstaternes grænseområder af planter, planteprodukter og andre objekter.

(61) For at sikre, at registreringen af professionelle operatører står i rimeligt forhold til målsætningen om at kontrollere skadegørerrisikoen, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om fastsættelse af yderligere kategorier af professionelle operatører og betingelser for, hvornår de kan fritages fra kravet om registrering, særlige krav til registrering af visse kategorier af professionelle operatører og de øvre grænser for små mængder, som de professionelle operatører må levere til slutbrugerne for at blive fritaget for kravet om registrering.

(62) For at sikre troværdigheden af plantesundhedscertifikater fra tredjelande, der ikke er kontraherende parter i IPPC, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler til supplering af betingelserne for godkendelse af plantesundhedscertifikater fra disse tredjelande.

(63) For at minimere skadegørerrisiciene forbundet med planter, planteprodukter eller andre objekter, der flyttes inden for Unionens område, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om de tilfælde, hvor undtagelsen fra kravet om udstedelse af plantepas for bestemte planter, planteprodukter eller andre objekter kun gælder for små mængder.

(64) For at sikre pålideligheden af undersøgelser af planter, planteprodukter og andre objekter med henblik på udstedelse af plantepas bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om visuelle undersøgelser, prøveudtagning, afprøvning og hyppigheden af og tidspunktet for undersøgelserne.

(65) For at fremme troværdigheden af plantepas bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om kriterier, som skal opfyldes af de professionelle operatører med henblik på at opnå bemyndigelse til at udstede plantepas, og procedurer til at sikre, at disse kriterier opfyldes.

(66) For at sikre korrekt mærkning af emballagemateriale af træ og tage hensyn til udviklingen af internationale standarder, navnlig ISPM15, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår ændring og supplering af kravene vedrørende emballagemateriale af træ, herunder indførelse heraf på Unionens område, og angivelse af krav til godkendelse af registrerede operatører til at foretage mærkning af emballagemateriale af træ på Unionens område.

(67) For at tage hensyn til udviklingen af internationale standarder bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler vedrørende attesteringer for planter, planteprodukter og andre objekter, bortset fra emballagemateriale af træ, som kræver anvendelse af en særlig attestering af overensstemmelse med reglerne i denne forordning.

(68) For at sikre nytteværdien og pålideligheden af officielle attesteringer bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om indholdet af officielle attesteringer, godkendelse af og tilsyn med professionelle operatører, der udsteder sådanne attesteringer, samt elementerne i eksport-, reeksport- og præeksportcertifikaterne.

(69) Med henblik på tilpasning til udviklingen af videnskabelig og teknisk viden og af internationale standarder, navnlig IPPC's og EPPO's standarder, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler, der ændrer bilagene til denne forordning.

(70) Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning (13). For at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter modtager Europa-Parlamentet og Rådet navnlig alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter har systematisk adgang til møder i Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter.

(71) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til opstilling af en liste over EU-karantæneskadegørere, fastlæggelse af formatet for rapporter om undersøgelser samt vejledning i udfyldelse af dette format, fastlæggelse af formatet for de flerårige undersøgelsesprogrammer og dermed forbundne praktiske ordninger, fastlæggelse af foranstaltninger mod specifikke EU-karantæneskadegørere og vedtagelse af foranstaltninger for et begrænset tidsrum vedrørende risici i forbindelse med skadegørere, der ikke er opført på en liste som EU-karantæneskadegørere.

(72) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til opstilling af en liste over beskyttede zoner og de pågældende beskyttet zone-karantæneskadegørere og ændring af udstrækningen af eller ophævelse af anerkendelsen af beskyttede zoner.

(73) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til opstilling af en liste over de pågældende EU-regulerede ikkekarantæneskadegørere og planter til plantning og fastlæggelse af foranstaltninger til at hindre forekomst af EU-regulerede ikkekarantæneskadegørere på de respektive planter til plantning.

(74) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til: opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, som det er forbudt at indføre på Unionens område, og de pågældende tredjelande; opstilling af en liste over de planter, planteprodukter og andre objekter, der er omfattet af særlige krav, og de pågældende særlige krav vedrørende indførelse på og flytning heraf inden for Unionens område; midlertidig opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, der udgør en høj risiko, og hvis indførelse på Unionens område skal forbydes, og de pågældende tredjelande; proceduren for risikovurdering i forbindelse med opstillingen af denne liste; fastlæggelse af krav til tredjelande, der er ækvivalente med kravene vedrørende flytning inden for Unionens område af planter, planteprodukter eller andre objekter; fastlæggelse af ordninger for forevisning og anvendelse af plakater og brochurer om indførelse af planter, planteprodukter og andre objekter på Unionens område; fastsættelse af særlige betingelser eller bestemmelser vedrørende indførelse af bestemte planter, planteprodukter og andre objekter i grænseområder i medlemsstaterne; vedtagelse af midlertidige foranstaltninger vedrørende planter, planteprodukter og andre objekter, som sandsynligvis indebærer nyligt identificerede skadegørerrisici eller andre mistænkte plantesundhedsmæssige risici; vedtagelse af afgørelser om midlertidige foranstaltninger truffet af medlemsstaterne vedrørende overhængende fare; opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, som det er forbudt at indføre i bestemte beskyttede zoner; opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, der er omfattet af særlige krav, og de pågældende særlige krav til indførelse i og flytning heraf inden for bestemte beskyttede zoner; og fastlæggelse af regler vedrørende krav til karantænestationer og indeslutningsfaciliteter og frigivelse af planter, planteprodukter og andre objekter fra disse stationer og faciliteter.

(75) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til fastlæggelse af kortere eller længere minimumsperioder for de sporbarhedsfortegnelser, som professionelle operatører skal opbevare, og krav til tilgængeligheden af disse fortegnelser.

(76) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til: opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter og de respektive oprindelses- eller afsendelsestredjelande, for hvilke et plantesundhedscertifikat skal kræves ved indførelse på Unionens område; opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter og de respektive oprindelses- eller afsendelsestredjelande, for hvilke et plantesundhedscertifikat skal kræves ved indførelse i visse beskyttede zoner fra disse tredjelande; opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, de pågældende tredjelande og den maksimumsmængde, der kan undtages fra kravet om et plantesundhedscertifikat ved indførelse på Unionens område; og fastsættelse af de tekniske ordninger for ugyldiggørelse af elektroniske plantesundhedscertifikater.

(77) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til opstilling af en liste over planter, planteprodukter og andre objekter, for hvilke et plantepas skal kræves ved flytning inden for Unionens område; opstilling af en liste over de planter, planteprodukter og andre objekter, for hvilke et plantepas skal kræves ved indførelse i og flytning inden for visse beskyttede zoner; og angivelse af de beskyttet zone-skadegørere, planter, planteprodukter og andre objekter, for hvilke et plantepas skal kræves ved direkte levering til en slutbruger.

(78) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til fastlæggelse af plantepassets formatspecifikationer; identifikation af typer og arter af planter til plantning, for hvilke undtagelser fra angivelse af sporbarhedskode i plantepassets format ikke bør gælde; og fastsættelse af de tekniske ordninger for udstedelse af elektroniske plantepas.

(79) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelse til fastlæggelse af specifikke ordninger vedrørende materiale, behandling og mærkning i forbindelse med reparation af emballagemateriale af træ; fastlæggelse af formatspecifikationer for andre attesteringer end mærkning af emballagemateriale af træ; fastlæggelse af procedurer for udstedelse af præeksportcertifikater; og fastlæggelse af specifikke regler for indgivelse af anmeldelser.

(80) De gennemførelsesbeføjelser, der tildeles Kommissionen, bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (14).

(81) Kommissionen bør vedtage gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks, når det er påkrævet af særligt hastende årsager i behørigt begrundede tilfælde vedrørende foranstaltninger, der skal vedtages mod specifikke EU-karantæneskadegørere eller skadegørere, der ikke er opført på listen over EU-karantæneskadegørere, vedrørende forbud mod indførelse af visse planter, planteprodukter og andre objekter på Unionens område eller i en beskyttet zone og vedrørende indførelse af særlige krav og midlertidige foranstaltninger for en sådan indførelse for så vidt angår planter, planteprodukter og andre objekter, der sandsynligvis vil udgøre nyligt identificerede skadegørerrisici eller andre formodede plantesundhedsmæssige risici.

(82) I Rådets direktiv 74/647/EØF (15) og 2006/91/EF (16) fastsættes foranstaltninger til bekæmpelse af nellikeviklere og San José skjoldlusen. Efter ikrafttrædelsen af disse direktiver er de pågældende skadegørere blevet spredt til hele Unionens område, hvorfor indeslutningsforanstaltningerne deri ikke længere kan anvendes. Disse direktiver bør derfor ophæves.

(83) Rådets direktiv 69/464/EØF (17), 93/85/EØF (18), 98/57/EF (19) og 2007/33/EF (20) bør ophæves, eftersom der bør vedtages nye foranstaltninger vedrørende de deri omhandlede skadegørere i overensstemmelse med denne forordning. I betragtning af den tid og de ressourcer, der er nødvendige for at vedtage de nye foranstaltninger, bør disse retsakter ophæves med virkning fra den 1. januar 2022.

(84) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 652/2014 (21) fastsætter, at tilskud til foranstaltninger mod skadegørere skal vedrøre visse skadegørere, der er opført i bilagene til direktiv 2000/29/EF, og visse skadegørere, der ikke er opført i disse bilag, men som er omfattet af midlertidige EU-foranstaltninger. I tillæg til bestemmelserne i nævnte forordning indfører nærværende forordning en kategori af prioriterede skadegørere, og det er afgørende, at visse foranstaltninger truffet af medlemsstaterne for så vidt angår navnlig prioriterede skadegørere bør være berettigede til EU-tilskud, herunder godtgørelse til professionelle operatører for værdien af de planter, planteprodukter og andre objekter, der destrueres i henhold til udryddelsesforanstaltningerne i denne forordning. Forordning (EU) nr. 652/2014 bør derfor ændres.

(85) Der bør også foretages tekniske ændringer af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 228/2013 (22) og (EU) nr. 1143/2014 (23).

(86) Målene for denne ordning, nemlig at sikre en harmoniseret tilgang til beskyttelsesforanstaltninger mod planteskadegørere, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af virkningerne, kompleksiteten og den grænseoverskridende og internationale karakter, bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

(87) For små og mellemstore virksomheder (SMV'er) medfører denne forordning ikke urimelige administrative byrder eller økonomiske virkninger. I denne forordning, som er baseret på høring af de berørte parter, er der om muligt blevet taget hensyn til den særlige situation for SMV'er. En eventuel generel undtagelse for mikrovirksomheder, som udgør flertallet af virksomhederne, er ikke blevet overvejet i betragtning af det offentlige politikmål om at beskytte planters sundhed.

(88) Denne forordning overholder IPPC og aftalen om anvendelse af sundheds- og plantesundhedsforanstaltninger og retningslinjerne i henhold til disse.

(89) I overensstemmelse med princippet om »intelligent« regulering bør gennemførelsen af denne forordning koordineres med gennemførelsen af forordning (EU) nr. 1143/2014 for at garantere, at EU-plantesundhedslovgivningen anvendes fuldt ud og i sin helhed.

(90) I denne forordning respekteres de grundlæggende rettigheder og de principper, som bl.a. chartret anerkender, navnlig respekt for privatliv og familieliv, ejendomsretten, beskyttelse af personoplysninger, frihed til at drive virksomhed og frihed for kunst og videnskab. Denne forordning bør anvendes af medlemsstaterne i overensstemmelse med disse rettigheder og principper —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

KAPITEL I

Genstand, anvendelsesområde og definitioner

Artikel 1

Genstand og anvendelsesområde

1. Denne forordning fastsætter regler vedrørende plantesundhedsmæssige risici, som udgøres af enhver art, stamme eller biotype af patogener, dyr eller parasitplanter, der er skadelige for planter eller planteprodukter (»skadegørere«), og foranstaltninger til at begrænse disse risici til et acceptabelt niveau.

2. Når der er dokumentation for, at andre ikkeparasitære planter end dem, der er reguleret i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1143/2014, udgør plantesundhedsrisici med alvorlige økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser for Unionens område, kan disse ikkeparasitære planter betragtes som skadegørere i henhold til denne forordning.

3. I denne forordning skal omtale af tredjelande læses som omtale af tredjelande, Ceuta, Melilla og de områder, der er omhandlet i artikel 355, stk. 1, i TEUF, bortset fra Madeira og Azorerne.

I denne forordning skal omtale af Unionens område læses som omtale af Unionens område uden Ceuta, Melilla og de områder, der er omhandlet i artikel 355, stk. 1, i TEUF, bortset fra Madeira og Azorerne.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »planter«: levende planter og følgende levende plantedele:

a) frø i botanisk forstand, bortset fra sådanne, som ikke er bestemt til brug som såsæd

b) frugter i botanisk forstand

c) grøntsager

d) rod- og stængelknolde, løg, jordstængler, rødder, grundstammer og stoloner

e) skud, stængler og udløbere

f) afskårne blomster

g) grene med eller uden løv

h) fældede træer med løv

i) blade, løv

j) plantevævskulturer, herunder cellekulturer, kimplasma, meristemer, kimæriske kloner og materiale produceret ved mikroformering

k) levende pollen og sporer

l) knopper, okuleringsmateriale, stiklinger, podekviste og podninger

2) »planteprodukter«: produkter af uforarbejdet materiale af vegetabilsk oprindelse og de forarbejdede produkter, der i kraft af deres natur eller deres forarbejdning kan udgøre en risiko for spredning af karantæneskadegørere.

Medmindre andet angives i de i henhold til artikel 28, 30 og 41 vedtagne gennemførelsesretsakter, betragtes træ kun som et »planteprodukt«, hvis det opfylder mindst en af følgende betingelser:

a) Det har helt eller delvis bevaret sin naturlige runde form med eller uden bark.

b) Det har ikke bevaret sin naturlige runde form som følge af savning, skæring eller kløvning.

c) Det har form af flis, spåner, savsmuld, træaffald, høvlspåner eller skrot af træ og har ikke undergået en behandling, som indebærer anvendelse af lim, varme eller tryk eller en kombination heraf til at producere pellets, briketter, krydsfiner eller spånplader.

d) Det anvendes eller er bestemt til anvendelse som emballagemateriale, uanset om det faktisk anvendes til transport af varer

3) »plantning«: enhver aktivitet, hvorved planter placeres i et vækstmedium, eller podning eller lignende aktiviteter med henblik på at sikre efterfølgende vækst, reproduktion eller formering heraf

4) »planter til plantning«: planter, som er bestemt til at forblive plantet, blive plantet eller blive genplantet

5) »andet objekt«: materiale eller objekt, bortset fra planter eller planteprodukter, med hvilket der kan indslæbes eller spredes skadegørere, herunder jord eller vækstmedier

6) »kompetent myndighed«: den eller de centrale myndigheder i en medlemsstat eller, hvis det er relevant, et tredjeland med ansvar for tilrettelæggelsen af offentlige kontrolforanstaltninger eller af andre offentlige aktiviteter, eller enhver anden myndighed, som er blevet tillagt dette ansvar, i henhold til EU-lovgivning om offentlig kontrol

7) »parti«: et antal enheder af samme vare, som er kendetegnet ved ensartethed med hensyn til sammensætning, oprindelse og andre relevante elementer, og som indgår i en sending

8) »handelsenhed«: den mindste kommercielle eller anden brugbare enhed, der er anvendelig i det relevante afsætningsled, og som kan være en delmængde af eller et helt parti

9) »professionel operatør«: enhver offentligretlig eller privatretlig person, der er erhvervsmæssigt involveret i og juridisk ansvarlig for en eller flere af følgende aktiviteter vedrørende planter, planteprodukter og andre objekter:

a) plantning

b) avl

c) produktion, herunder dyrkning, opformering og vedligeholdelse

d) indførelse på og flytning inden for og ud af Unionens område

e) markedsføring

f) opbevaring, indsamling, forsendelse og forarbejdning

10) »registreret operatør«: en professionel operatør, der er registreret i overensstemmelse med artikel 65

11) »godkendt operatør«: en registreret operatør, som af den kompetente myndighed er godkendt til at udstede plantepas i overensstemmelse med artikel 89, foretage mærkning i overensstemmelse med artikel 98 eller udstede attesteringer i overensstemmelse med artikel 99

12) »slutbruger«: enhver person, der ikke handler som led i sin handelsmæssige eller erhvervsmæssige virksomhed, og som erhverver planter eller planteprodukter til egen brug

13) »test«: en officiel ikkevisuel undersøgelse med henblik på at konstatere, om skadegørere forekommer, eller identificere skadegørere

14) »behandling«: en officiel eller uofficiel procedure, hvorved skadegørere dræbes, inaktiveres eller fjernes, eller hvorved skadegørere steriliseres, eller hvorved planter eller planteprodukter devitaliseres

15) »incidens«: andelen eller antallet af enheder, hvori en skadegører forekommer i en prøve eller sending, på en mark eller i en anden defineret population

16) »etablering«: fastholdelse af en skadegørers forekomst i et område i en overskuelig fremtid efter dens indtrængen

17) »udryddelse«: anvendelse af plantesundhedsforanstaltninger for at eliminere en skadegører fra et område

18) »inddæmning«: anvendelse af plantesundhedsforanstaltninger i og omkring et angrebet område for at hindre spredning af en skadegører

19) »karantænestation«: enhver officiel station, hvor skadegørere, planter, planteprodukter eller andre objekter holdes i karantæne

20) »indeslutningsfacilitet«: enhver facilitet, bortset fra karantænestationer, hvor skadegørere, planter, planteprodukter eller andre objekter opbevares under indesluttende forhold

21) »sporbarhedskode«: en bogstav-, tal- eller bogstav- og talkode, der identificerer en sending, et parti eller en handelsenhed, og som anvendes til sporbarhedsformål, herunder koder, der henviser til et parti, et hold, en serie, en produktionsdato eller dokumenter fra professionelle operatører

22) »plantesundhedsforanstaltning«: en offentlig foranstaltning, der har til formål at forebygge introduktion eller spredning af karantæneskadegørere eller at begrænse de økonomiske konsekvenser af regulerede ikkekarantæneskadegørere.

KAPITEL II

Karantæneskadegørere

Afdeling 1

Karantæneskadegørere

Artikel 3

Definition af karantæneskadegører

En skadegører er en »karantæneskadegører« i forhold til et afgrænset område, hvis den opfylder alle følgende betingelser:

a) Dens identitet er fastslået, jf. bilag I, afsnit 1, punkt 1.

b) Den forekommer ikke i området, jf. bilag I, afsnit 1, punkt 2, litra a), eller, hvis den forekommer, er ikke vidt udbredt i det pågældende område, jf. bilag I, afsnit 1, punkt 2, litra b) og c).

c) Den kan trænge ind, etablere sig og sprede sig i området eller, hvis den forekommer i området, men ikke er vidt udbredt, kan trænge ind, etablere sig og sprede sig i de dele af det pågældende område, hvor den ikke forekommer, jf. bilag I, afsnit 1, punkt 3.

d) Dens indtrængen, etablering og spredning vil som omhandlet i bilag I, afsnit 1, punkt 4, have uacceptable økonomiske, miljømæssige eller sociale konsekvenser for det pågældende område eller, hvis den forekommer, men ikke er vidt udbredt, for de dele af området, hvor den ikke forekommer.

e) Der findes gennemførlige og effektive foranstaltninger til at hindre indtrængen, etablering eller spredning af den pågældende skadegører i dette område og afbøde de risici og konsekvenser, der er forbundet med den.

Afdeling 2

EU-karantæneskadegørere

Artikel 4

Definition af EU-karantæneskadegører

En karantæneskadegører er en »EU-karantæneskadegører«, hvis det afgrænsede område som omhandlet i den indledende tekst i artikel 3 er Unionens område, og hvis det er opført på den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste.

Artikel 5

Forbud mod indslæbning, flytning, opbevaring, opformering og frigivelse af EU-karantæneskadegørere

1. En EU-karantæneskadegører må ikke indslæbes, flyttes inden for eller opbevares, opformeres eller frigives på Unionens område.

2. Kommissionen opstiller ved en gennemførelsesretsakt en liste over skadegørere, der opfylder de betingelser, der er opregnet i artikel 3 for så vidt angår Unionens område(»liste over EU-karantæneskadegørere«).

Denne liste over EU-karantæneskadegørere skal omfatte de skadegørere, der er opført i del A i bilag I til direktiv 2000/29/EF og del A, kapitel I, i bilag II til dette direktiv.

Skadegørere, som er hjemmehørende eller etableret i en del af Unionens område, enten naturligt eller som følge af indslæbning fra områder uden for Unionens område, betegnes i listen over EU-karantæneskadegørere som skadegørere, der vides at forekomme på Unionens område.

Skadegørere, der ikke er hjemmehørende eller etableret i nogen del af Unionens område, betegnes i listen over EU-karantæneskadegørere som skadegørere, der ikke vides at forekomme på Unionens område.

3. Hvis en vurdering viser, at en skadegører, der ikke er opført på listen over EU-karantæneskadegørere, opfylder de betingelser, der er opregnet i artikel 3 for så vidt angår Unionens område, eller at en skadegører, der er opført på listen over EU-karantæneskadegørere, ikke længere opfylder en eller flere af disse betingelser, ændrer Kommissionen ved en gennemførelsesretsakt den i stk. 2 omhandlede gennemførelsesretsakt ved at opføre den pågældende skadegører på eller fjerne den fra nævnte liste.

Kommissionen gør denne vurdering tilgængelig for medlemsstaterne.

Kommissionen kan ved hjælp af gennemførelsesretsakter erstatte den gennemførelsesretsakt, der er omhandlet i denne artikels stk. 2, med henblik på at konsolidere ændringer.

4. De gennemførelsesretsakter, der er omhandlet i stk. 2 og 3, vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 107, stk. 2.

Artikel 6

Prioriterede skadegørere

1. EU-karantæneskadegørere er »prioriterede skadegørere«, hvis de opfylder alle følgende betingelser:

a) De opfylder for så vidt angår Unionens område en af betingelserne i bilag I, afsnit 1, punkt 2.

b) Deres potentielle økonomiske, miljømæssige eller sociale konsekvenser er de mest alvorlige for Unionens område, jf. afsnit 2 i bilag I.

c) De er opført på listen i overensstemmelse med stk. 2 i denne artikel.

2. Kommissionen bemyndiges til at vedtage delegerede retsakter i henhold til artikel 105 for at supplere denne forordning ved at opstille en liste over prioriterede skadegørere (»liste over prioriterede skadegørere«).

Hvis resultaterne af en vurdering viser, at en EU-karantæneskadegører opfylder betingelserne omhandlet i stk. 1 i denne artikel, eller at en skadegører ikke længere opfylder en eller flere af disse betingelser, bemyndiges Kommissionen til at vedtage delegerede retsakter i henhold til artikel 105 om ændring af listen omhandlet i første afsnit ved at opføre den pågældende skadegører på listen eller fjerne den herfra.

Kommissionen gør straks denne vurdering tilgængelig for medlemsstaterne.

Når det i forbindelse med en alvorlig skadegørerrisiko er påkrævet af særlig hastende årsager, finder proceduren i artikel 106 anvendelse på delegerede retsakter vedtaget i henhold til denne artikel.

Artikel 7

Ændring af afsnit 1 i bilag I

Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 105 vedrørende ændring af afsnit 1 i bilag I med henblik på at tilpasse disse kriterier til udviklingen i videnskabelig og teknisk viden og relevante internationale standarder.

Artikel 8

EU-karantæneskadegørere, der anvendes til officielle testmæssige, videnskabelige eller uddannelsesmæssige formål, forsøg, planteforædling eller avl

1. Uanset artikel 5, stk. 1, kan medlemsstaterne efter anmodning midlertidig tillade indførsel i, flytning inden for samt opbevaring og opformering på deres område af EU-karantæneskadegørere eller skadegørere, der er omfattet af foranstaltninger vedtaget i henhold til artikel 30, stk. 1, til officielle testmæssige, videnskabelige eller uddannelsesmæssige formål, forsøg, planteforædling eller avl.

En sådan tilladelse til den pågældende aktivitet gives kun, hvis der er pålagt passende restriktioner for at sikre, at indførsel, flytning, opbevaring, opformering eller anvendelse af den pågældende skadegører ikke fører til etablering eller spredning heraf på Unionens område, idet der tages hensyn til skadegørerens identitet, biologi og spredningsmåde, den påtænkte aktivitet, samspillet med miljøet og andre relevante faktorer i forbindelse med den risiko, som den pågældende skadegører udgør.

2. En tilladelse, som gives i henhold til stk. 1, skal omfatte følgende betingelser:

a) Skadegøreren skal opbevares på et sted og under forhold, som: i) anses for hensigtsmæssige af de kompetente myndigheder, og som ii) er nævnt i tilladelsen.

b) Den aktivitet, hvori skadegøreren indgår, skal udføres på en karantænestation eller indeslutningsfacilitet, der er udpeget af den kompetente myndighed i henhold til artikel 60, og som er nævnt i tilladelsen.

c) Den aktivitet, hvori skadegøreren indgår, skal udføres af personale, i) som af den kompetente myndighed anses for at have passende videnskabelige og tekniske kompetencer, og ii) som er omhandlet i tilladelsen.

d) Skadegøreren skal være ledsaget af tilladelsen ved indførsel, flytning inden for eller opbevaring eller opformering på Unionens område.

3. En tilladelse, som gives i henhold til stk. 1, skal være begrænset med hensyn til det omfang, hvori skadegøreren må indføres, flyttes, opbevares, opformeres eller anvendes, og til den varighed, der er passende for den pågældende aktivitet. Tilladelsen må ikke overstige den udpegede karantænestations eller indeslutningsfacilitets kapacitet.

Tilladelsen skal omfatte de restriktioner, der er nødvendige for i tilstrækkelig grad at eliminere risikoen for etablering og spredning af den pågældende EU-karantæneskadegører eller skadegører, der er omfattet af foranstaltningerne i henhold til artikel 30, stk. 1.

4. Den kompetente myndighed fører tilsyn med, at betingelserne i stk. 2 og de begrænsninger og restriktioner, der er omhandlet i stk. 3, overholdes, og træffer de nødvendige foranstaltninger i tilfælde af manglende overholdelse. Disse foranstaltninger kan om nødvendigt være inddragelse af tilladelsen omhandlet i stk. 1.

5. Kommissionen bemyndiges til at vedtage delegerede retsakter i henhold til artikel 105 for at supplere denne forordning med udførlige regler for:

a) udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende indførsel i, flytning inden for og opbevaring, opformering og anvendelse på Unionens område af de pågældende skadegørere

b) proceduren og betingelserne for at give den i stk. 1 omhandlede tilladelse og

c) tilsyn med overholdelse af bestemmelserne og de foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af manglende overholdelse, jf. stk. 4.

Artikel 9

Anmeldelse af overhængende farer

1. Hvis en medlemsstat har dokumentation for, at der er overhængende fare for indtrængen af en EU-karantæneskadegører til Unionens område eller en del heraf, hvor den endnu ikke forekommer, giver medlemsstaten straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater skriftlig anmeldelse herom.

2. Stk. 1 finder også anvendelse på skadegørere, som ikke er opført på listen over EU-karantæneskadegørere, hvis:

a) den pågældende skadegører er omfattet af foranstaltninger vedtaget i henhold til artikel 30, stk. 1, eller hvis

b) den pågældende medlemsstat mener, at skadegøreren kan opfylde betingelserne for optagelse på listen over EU-karantæneskadegørere.

3. Professionelle operatører skal straks underrette de kompetente myndigheder om enhver dokumentation, som de måtte have vedrørende en overhængende fare, jf. stk. 1, i forbindelse med EU-karantæneskadegørere eller skadegørere, jf. stk. 2.

Artikel 10

Officiel bekræftelse fra en kompetent myndighed af forekomst af en EU-karantæneskadegører

Hvis en kompetent myndighed har mistanke om eller har modtaget oplysninger om forekomst af en EU-karantæneskadegører eller en skadegører, der er omfattet af foranstaltninger vedtaget i henhold til artikel 30, stk. 1, på en del af medlemsstatens område, hvor den pågældende skadegørers forekomst ikke tidligere var kendt, eller i en sending af planter, planteprodukter eller andre objekter, der indføres eller skal indføres på eller flyttes inden for Unionens område, træffer den straks de nødvendige foranstaltninger for at bekræfte, at den pågældende skadegører forekommer eller ikke forekommer (»officiel bekræftelse«).

Denne officielle bekræftelse baseres på diagnoseresultater fra et officielt laboratorium, som er udpeget af den kompetente myndighed i overensstemmelse med betingelser og krav fastlagt i EU-lovgivningen om offentlig kontrol.

Mens der ventes på officiel bekræftelse af forekomst af skadegøreren, skal den pågældende medlemsstat, når det er relevant, træffe plantesundhedsforanstaltninger for at eliminere risikoen for spredning af skadegøreren.

Den mistanke eller dokumentation, der er omhandlet i stk. 1 i denne artikel, kan bygge på enhver oplysning, der modtages i medfør af artikel 14 og 15, eller enhver anden kilde.

Artikel 11

Medlemsstaters anmeldelse af EU-karantæneskadegørere til Kommissionen og de øvrige medlemsstater

En medlemsstat underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater tilfælde, hvor dens kompetente myndighed officielt bekræfter en af følgende situationer:

a) forekomsten på sit område af en EU-karantæneskadegører, hvis forekomst ikke var kendt der

b) forekomsten af en EU-karantæneskadegører i en del af medlemsstatens område, hvor den tidligere ikke forekom

c) forekomsten på sit område af en EU-karantæneskadegører i en sending af planter, planteprodukter eller andre objekter, der er indført eller skal indføres på eller flyttes inden for Unionens område.

Anmeldelser i henhold til stk. 1 indgives af den berørte medlemsstats centrale myndighed som omhandlet i EU-lovgivningen om offentlig kontrol gennem det elektroniske anmeldelsessystem, jf. artikel 103.

Artikel 12

Oplysninger om EU-karantæneskadegørere til professionelle operatører fra de kompetente myndigheder

1. Hvis en af situationerne i artikel 11 er officielt bekræftet, sørger den kompetente myndighed for, at professionelle operatører, hvis planter, planteprodukter eller andre objekter kan være berørt, øjeblikkeligt underrettes om forekomsten af den pågældende EU-karantæneskadegører.

2. Kommissionen opstiller og ajourfører en offentligt tilgængelig liste over alle anmeldelser, den har modtaget over nye skadegørere i tredjelande, der kan udgøre en risiko for plantesundheden på Unionens område.

Denne liste kan være del af det elektroniske system omhandlet i artikel 103.

Artikel 13

Oplysninger om prioriterede skadegørere til offentligheden fra de kompetente myndigheder

Hvis en af situationerne i artikel 11, stk. 1, litra a) eller b), er officielt bekræftet for så vidt angår en prioriteret skadegører, underretter den kompetente myndighed offentligheden om de foranstaltninger, der er truffet eller påtænkes truffet, og om foranstaltninger, der om nødvendigt skal træffes af relevante kategorier af professionelle operatører eller andre personer.

Artikel 14

Foranstaltninger, der skal træffes øjeblikkeligt af professionelle operatører

1. Hvis en professionel operatør har mistanke om eller får kendskab til, at en EU-karantæneskadegører eller en skadegører, der er omfattet af foranstaltninger vedtaget i henhold til artikel 30, stk. 1, forekommer på planter, planteprodukter eller andre objekter, som denne har kontrol med, skal operatøren straks underrette den kompetente myndighed herom, således at den kompetente myndighed kan træffe foranstaltninger i henhold til artikel 10. Den professionelle operatør skal også om nødvendigt straks træffe forholdsregler for at hindre etablering og spredning af den pågældende skadegører.

2. Den kompetente myndighed kan beslutte, at den i stk. 1 omhandlede anmeldelse ikke er påkrævet, hvis en specifik skadegører vides at forekomme i et område. I sådanne tilfælde underretter den de pågældende professionelle operatører om denne beslutning.

3. Hvis en professionel operatør modtager en officiel bekræftelse af forekomst af EU-karantæneskadegørere på planter, planteprodukter eller andre objekter, som denne har kontrol med, skal operatøren høre den kompetente myndighed om, hvilke foranstaltninger der skal træffes, og derefter træffe de relevante foranstaltninger, jf. stk. 4-7.

4. Den professionelle operatør skal straks træffe de nødvendige foranstaltninger til at hindre spredning af den pågældende skadegører. Hvis den kompetente myndighed har givet instrukser vedrørende foranstaltningerne, skal den professionelle operatør handle i overensstemmelse hermed.

5. Hvis den kompetente myndighed pålægger det, skal den professionelle operatør træffe de nødvendige foranstaltninger til at eliminere skadegøreren fra de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter og fra sine anlæg, arealer, jord, vand eller andre angrebne elementer, som denne har kontrol med.

6. Medmindre den professionelle operatør har modtaget andre instrukser fra den kompetente myndighed, skal den pågældende straks trække de planter, planteprodukter og andre objekter, som denne har kontrol med, og hvorpå skadegøreren kan forekomme, tilbage fra markedet.

Hvis disse planter, planteprodukter eller andre objekter ikke længere er under den professionelle operatørs kontrol, skal den professionelle operatør, medmindre denne har modtaget andre instrukser fra den kompetente myndighed, straks:

a) underrette de personer i handelskæden, til hvem disse planter, planteprodukter og andre objekter er blevet leveret, om forekomsten af skadegøreren

b) give disse personer retningslinjer for de nødvendige foranstaltninger, der skal træffes under forsendelsen af de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter for at begrænse risikoen for den pågældende skadegørers spredning eller flugt

c) tilbagekalde disse planter, planteprodukter eller andre objekter.

7. Når stk. 1, 3, 4, 5 eller 6 i denne artikel finder anvendelse, skal den professionelle operatør efter anmodning meddele den pågældende kompetente myndighed alle oplysninger, der er relevante for offentligheden. Uden at det berører artikel 13, underretter denne myndighed hurtigst muligt offentligheden, hvis der skal træffes foranstaltninger med hensyn til planter, planteprodukter eller andre objekter, hvorpå den pågældende skadegører kan forekomme.

Artikel 15

Foranstaltninger, der skal træffes af andre personer end professionelle operatører

1. Hvis en person, der ikke er professionel operatør, får kendskab til forekomst af en EU-karantæneskadegører eller har begrundet mistanke om en sådan forekomst, skal den pågældende straks underrette den kompetente myndighed. Hvis anmeldelsen ikke er skriftlig, skal den kompetente myndighed officielt registrere den. På den kompetente myndigheds anmodning skal den pågældende person give myndigheden de oplysninger om den pågældende forekomst, som vedkommende er i besiddelse af.

2. Den kompetente myndighed kan beslutte, at den i stk. 1 omhandlede anmeldelse ikke er påkrævet, hvis en specifik skadegører vides at forekomme i et område.

3. Den person, som har afgivet den i stk. 1 omhandlede anmeldelse, skal høre den kompetente myndighed om, hvilke foranstaltninger der skal træffes, og skal i overensstemmelse med den kompetente myndigheds instrukser træffe de nødvendige foranstaltninger til at hindre spredning af den pågældende skadegører og fjerne den fra de berørte planter, planteprodukter eller andre objekter og i givet fald fra sine anlæg.

Artikel 16

Undtagelser fra anmeldelsesforpligtelser

De i artikel 14 og 15 omhandlede anmeldelsesforpligtelser finder ikke anvendelse i følgende tilfælde:

a) forekomst af EU-karantæneskadegørere er konstateret i den angrebne zone i et afgrænset område, der er etableret med henblik på inddæmning af den pågældende skadegører, jf. artikel 18, stk. 2

b) forekomst af EU-karantæneskadegørere er konstateret i den angrebne zone i et afgrænset område, som er omfattet af udryddelsesforanstaltninger i mindst otte år, i løbet af disse første otte år.

Artikel 17

Udryddelse af EU-karantæneskadegørere

1. Hvor en af de situationer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1, litra a) og b), er officielt bekræftet, træffer den kompetente myndighed omgående alle nødvendige plantesundhedsforanstaltninger for at udrydde den relevante EU-karantæneskadegører fra det pågældende område. Disse foranstaltninger skal træffes i overensstemmelse med bilag II.

Udryddelsesforpligtelsen finder ikke anvendelse, såfremt andet er fastsat i en gennemførelsesretsakt, som vedrører den pågældende skadegører, og som er vedtaget i henhold til artikel 28, stk. 2.

2. Den kompetente myndighed undersøger straks kilden til forekomst af den pågældende EU-karantæneskadegører, navnlig hvis denne forekomst kan være forbundet med flytning af planter, planteprodukter eller andre objekter, og muligheden for, at skadegøreren er blevet spredt til flere planter, planteprodukter eller andre objekter som følge af sådan flytning.

3. Hvis de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger vedrører indførelse på eller flytning inden for Unionens område af planter, planteprodukter og andre objekter, underretter den berørte medlemsstat straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater om disse foranstaltninger.

4. Foranstaltningerne i stk. 1 træffes og undersøgelserne i stk. 2 foretages, hvad enten skadegøreren forekommer i offentlige eller private anlæg.

Artikel 18

Etablering af afgrænsede områder

1. Hvor en af de situationer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1, litra a) og b), er officielt bekræftet, etablerer den kompetente myndighed omgående et eller flere områder, hvor udryddelsesforanstaltningerne, omhandlet i artikel 17, stk. 1, skal træffes (»afgrænset område«).

Det afgrænsede område består af en angrebet zone, og en stødpudezone.

2. Den angrebne zone skal omfatte, alt efter hvad der er relevant:

a) alle planter, der vides at være angrebet af den pågældende skadegører

b) alle planter, der udviser tegn eller symptomer på muligt angreb af denne skadegører

c) alle andre planter, der kan have været eller kan blive kontamineret eller angrebet af denne skadegører, herunder planter, der kan være angrebet på grund af deres modtagelighed over for skadegøreren og tætte placering på de angrebne planter eller fælles produktionssted, hvis det kendes, sammen med angrebne planter eller planter, der stammer fra disse

d) arealer, jord, vandløb eller andre elementer, der er angrebet eller kan være angrebet af den pågældende skadegører.

3. Stødpudezonen skal grænse op til den angrebne zone og omgive denne.

Dens udstrækning skal være hensigtsmæssig i forhold til risikoen for, at den pågældende skadegører spredes naturligt uden for den angrebne zone eller som følge af menneskelige aktiviteter i den angrebne zone og dens omgivelser, og fastlægges i overensstemmelse med de principper, der er fastlagt i afsnit 2 i bilag II.

Hvis risikoen for spredning af skadegøreren uden for den angrebne zone er fjernet eller reduceret til et acceptabelt niveau ved hjælp af naturlige eller kunstige barrierer, kræves en stødpudezone dog ikke etableret.

4. Uanset stk. 1 kan den kompetente myndighed, dersom den ved en foreløbig undersøgelse på grundlag af arten af skadegøreren, de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter og stedet, hvor skadegøreren blev konstateret, konkluderer, at skadegøreren umiddelbart kan elimineres, beslutte ikke at etablere et afgrænset område.

I så fald foretager den en undersøgelse for at afgøre, hvorvidt eventuelle yderligere planter eller planteprodukter er blevet angrebet. På grundlag af denne undersøgelse vurderer den kompetente myndighed, om der er behov for at etablere et afgrænset område.

5. Hvis et afgrænset område i henhold til stk. 2 og 3 skal udvides til en anden medlemsstats område, kontakter den medlemsstat, hvor den pågældende skadegører blev konstateret, straks den medlemsstat, til hvis område det afgrænsede område skal udvides, således at denne medlemsstat kan træffe alle nødvendige foranstaltninger som omhandlet i stk. 1-4.

6. Senest den 30. april hvert år underretter medlemsstaterne Kommissionen og de øvrige medlemsstater om antallet og placeringen af de etablerede afgrænsede områder, de pågældende skadegørere og de respektive foranstaltninger, der er truffet i det foregående kalenderår.

Dette stykke finder anvendelse med forbehold af en eventuel forpligtelse til at anmelde afgrænsede områder, der er fastsat i de i artikel 104 omhandlede gennemførelsesretsakter.

Artikel 19

Undersøgelser og ændringer af afgrænsede områder og ophævelse af restriktioner

1. De kompetente myndigheder foretager mindst hvert år på passende tidspunkter en undersøgelse af de enkelte afgrænsede områder for så vidt angår udviklingen i forekomsten af den pågældende skadegører.

Disse undersøgelser skal foretages i overensstemmelse med artikel 22, stk. 2.

2. Hvis en kompetent myndighed konstaterer, at den pågældende skadegører forekommer i stødpudezonen, hvad enten det sker på grundlag af en undersøgelse som omhandlet i stk. 1 eller ej, meddeler den pågældende medlemsstat straks dette til Kommissionen og de øvrige medlemsstater.

3. De kompetente myndigheder ændrer afgrænsningen af de angrebne zoner, stødpudezoner og afgrænsede områder, hvis det er relevant, på baggrund af de i stk. 1 omhandlede undersøgelsesresultater.

4. De kompetente myndigheder kan ophæve et afgrænset område og bringe de respektive udryddelsesforanstaltninger til ophør, såfremt det pågældende områdes status som skadegørerfrit er blevet bekræftet. Det vil være tilfældet, når de følgende to betingelser er opfyldt:

a) den i stk. 1 omhandlede undersøgelse viser, at området er konstateret frit for den pågældende skadegører

b) forekomst af den pågældende skadegører er ikke konstateret i det afgrænsede område i en tilstrækkelig lang periode.

5. Når der træffes beslutning om de i stk. 3 omhandlede ændringer eller ophævelse af det afgrænsede område som omhandlet i stk. 4, tager den pågældende kompetente myndighed som minimum hensyn til følgende faktorer:

a) den pågældende skadegørers og vektors biologi

b) forekomsten af værtsplanter

c) de økoklimatiske forhold og

d) sandsynligheden for, at udryddelsesforanstaltningerne er lykkedes.

6. Uanset denne artikels stk. 1 er det ikke nødvendigt at foretage årlige undersøgelser i afgrænsede områders angrebne zone, når de er etableret på grund af:

a) skadegørere, der er omfattet af udryddelsesforanstaltninger, der kræver mindst otte år

b) skadegørere, der er omfattet af de i artikel 28, stk. 2, omhandlede inddæmningsforanstaltninger.

7. Kommissionen bemyndiges til at vedtage delegerede retsakter i henhold til artikel 105 med henblik på at supplere denne forordning ved at præcisere de skadegørere, der er omhandlet i denne artikels stk. 6, litra a), og i artikel 16, litra b), yderligere og at fastsætte betingelser for anvendelsen af disse undtagelser.

Artikel 20

Rapporter om foranstaltninger truffet i henhold til artikel 17, 18 og 19

1. Når en medlemsstat træffer foranstaltninger i henhold til artikel 17, 18 og 19 i et område, der støder op til grænsen til en anden medlemsstat, skal der forelægges en rapport for denne anden medlemsstat.

2. Hvis Kommissionen eller en anden medlemsstat anmoder om det, forelægger en medlemsstat en rapport om særlige foranstaltninger truffet i henhold til artikel 17, 18 og 19.

Artikel 21

Ændring af bilag II

Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 105 om ændring af bilag II med henblik på at tilpasse det til udviklingen i videnskabelig og teknisk viden eller relevante internationale standarder.

Artikel 22

Undersøgelser om EU-karantæneskadegørere og skadegørere, der midlertidigt kan betegnes som EU-karantæneskadegørere

1. Medlemsstaterne foretager risikobaserede undersøgelser i specifikke perioder, hvor de som minimum kontrollerer:

a) forekomst af EU-karantæneskadegørere og

b) tegn eller symptomer på skadegørere, der er omfattet af foranstaltningerne i artikel 29 eller foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til artikel 30, stk. 1.

Undersøgelserne skal finde sted i alle områder, hvor den pågældende skadegørers forekomst ikke var kendt.

Det er ikke nødvendigt at foretage sådanne undersøgelser for skadegørere, hvorom det utvetydigt er konkluderet, at de ikke kan etablere eller sprede sig i den pågældende medlemsstat på grund af de økoklimatiske forhold eller fravær af værtsarten.

2. Udformningen af de undersøgelser, der er omhandlet i stk. 1, baseres på risikoen for, at skadegøreren forekommer i det område, der er dækket af den enkelt undersøgelse. Undersøgelserne skal som et minimum bestå af visuelle undersøgelser foretaget af den kompetente myndighed og, hvis det er relevant, indsamling af prøver og gennemførelse af test. Undersøgelserne foretages på alle hensigtsmæssige steder og omfatter om nødvendigt anlæg, køretøjer, maskiner og emballage anvendt af professionelle operatører og andre personer. De skal baseres på solide videnskabelige og tekniske principper og foretages på passende tidspunkter med hensyn til muligheden for at påvise den pågældende skadegører.

I disse undersøgelser skal der tages hensyn til videnskabeligt og teknisk materiale og alle andre relevante oplysninger vedrørende forekomst af den pågældende skadegører.

3. Senest den 30. april hvert år indberetter medlemsstaterne resultaterne af de undersøgelser, der er omhandlet i stk. 1, fra det foregående kalenderår til Kommissionen og de øvrige medlemsstater. Disse rapporter omfatter oplysninger om, hvor undersøgelserne blev foretaget, tidspunktet for undersøgelserne, skadegørerne, de pågældende planter, planteprodukter eller andre objekter, antallet af inspektioner, prøveudtagninger og forekomsten for hver berørt skadegører.

Ved hjælp af gennemførelsesretsakter kan Kommissionen fastlægge formatet for disse rapporter samt vejledning til at udfylde det. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 107, stk. 2.

Artikel 23

Flerårige undersøgelsesprogrammer og indsamling af oplysninger

1. Medlemsstaterne udarbejder flerårige undersøgelsesprogrammer med fastlæggelse af indholdet af de undersøgelser, der skal foretages i henhold til artikel 22. Programmerne skal omfatte indsamling og registrering af det videnskabelige og tekniske materiale og andre oplysninger som omhandlet i artikel 22, stk. 2, andet afsnit.

De flerårige undersøgelsesprogrammer skal indeholde følgende elementer i overensstemmelse med artikel 22, stk. 2:

a) det specifikke mål for hver enkelt undersøgelse

b) undersøgelsens omfang for så vidt angår det berørte område og omhandlede tidsperiode samt de skadegørere, planter og varer, som undersøgelsen vedrører

c) undersøgelsesmetoder og kvalitetsstyring, herunder en beskrivelse af procedurerne for visuel undersøgelse, prøveudtagning og test og den tilhørende tekniske dokumentation

d) tidspunkterne for og hyppigheden og antallet af planlagte visuelle undersøgelser, prøver og test og

e) metoder til registrering og rapportering af de indsamlede oplysninger.

De flerårige undersøgelsesprogrammer skal omfatte en periode på fem til syv år.

2. Efter anmodning underretter medlemsstaterne Kommissionen og de øvrige medlemsstater om deres flerårige undersøgelsesprogrammer, når de er udarbejdet.

3. Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter om fastlæggelse af formatet for flerårige undersøgelsesprogrammer og de praktiske ordninger for anvendelse af elementerne i stk. 1 på de specifikke skadegørerrisici.

Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 107, stk. 2.

Artikel 24

Undersøgelser af prioriterede skadegørere

1. For hver enkelt prioriteret skadegører foretager medlemsstaterne en gang om året en undersøgelse, jf. artikel 22, stk. 1 og 2. Disse undersøgelser skal omfatte et tilstrækkeligt stort antal visuelle undersøgelser, prøveudtagninger og test i forhold til hver enkelt prioriteret skadegører for med en høj grad af vished at sikre, at disse skadegørere opdages i tide, så vidt som det er muligt i forhold til den pågældende skadegørers biologi eller de økoklimatiske forhold.

Det er ikke nødvendigt at foretage sådanne undersøgelser for skadegørere, hvorom det utvetydigt er konkluderet, at de ikke kan etablere eller sprede sig i den pågældende medlemsstat på grund af de økoklimatiske forhold eller fravær af værtsarten.

2. Senest den 30. april hvert år indberetter medlemsstaterne resultaterne af de undersøgelser, der er omhandlet i stk. 1, fra det foregående kalenderår til Kommissionen og de øvrige medlemsstater.

Artikel 25

Beredskabsplaner for prioriterede skadegørere

1. De enkelte medlemsstater udarbejder og ajourfører for hver enkelt prioriteret skadegører, som er i stand til at trænge ind og etablere sig på deres område eller en del heraf, en særskilt plan med information om beslutningsprocesser, procedurer og protokoller, der skal følges, og det minimum af ressourcer, der skal stilles til rådighed, samt procedurer med henblik på at stille yderligere ressourcer til rådighed med henblik på tilfælde, hvor den skadegørers forekomst er officielt bekræftet, eller der er mistanke om dens forekomst (»beredskabsplan«).

Medlemsstaterne konsulterer på et passende tidspunkt alle relevante aktører i forbindelse med udarbejdelsen og ajourføringen af beredskabsplaner.

Det er ikke nødvendigt at udarbejde beredskabsplaner for skadegørere, hvorom det utvetydigt er konkluderet, at de ikke kan etablere eller sprede sig i den pågældende medlemsstat på grund af de økoklimatiske forhold eller fravær af deres værtsarter.

2. Hver beredskabsplan skal omfatte følgende:

a) roller og ansvarsfordeling mellem de organer, der skal deltage i planens gennemførelse i tilfælde af en officielt bekræftet forekomst eller mistanke om forekomst af den pågældende prioriterede skadegører, såvel som kommandovejen og procedurer for koordinering af de foranstaltninger, der skal træffes af de kompetente myndigheder, andre offentlige myndigheder, involverede delegerede organer eller fysiske personer, laboratorier og professionelle operatører, herunder koordinering med nabomedlemsstater og tilgrænsende tredjelande, hvis det er relevant

b) adgang for de kompetente myndigheder til anlæg tilhørende professionelle operatører, andre relevante operatører og fysiske personer

c) adgang for de kompetente myndigheder, hvis det er nødvendigt, til laboratorier, udstyr, personale, ekstern ekspertise og ressourcer, som er nødvendige for en hurtig og effektiv udryddelse eller, hvis det er relevant, inddæmning af den pågældende prioriterede skadegører

d) foranstaltninger, der skal træffes vedrørende underretning af Kommissionen, de øvrige medlemsstater, de berørte professionelle operatører og offentligheden om forekomst af den pågældende prioriterede skadegører og de foranstaltninger, der er truffet mod den, såfremt forekomst af den pågældende skadegører er officielt bekræftet, eller der er mistanke herom

e) ordninger for registrering af forekomst af den pågældende prioriterede skadegører

f) de foreliggende vurderinger, jf. artikel 6, stk. 2, og enhver vurdering foretaget af medlemsstaten af den risiko, som den pågældende prioriterede skadegører udgør for dens område

g) de risikostyringsforanstaltninger, der skal træffes for den pågældende prioriterede skadegører i overensstemmelse med afsnit 1 i bilag II, og de procedurer, der skal følges

h) principper for geografisk afgrænsning af afgrænsede områder

i) protokoller, der beskriver metoder til visuel undersøgelse, prøveudtagning og laboratorietestning, og

j) principper for uddannelse af personalet ved de kompetente myndigheder og, hvis det er relevant, ved de i litra a) omhandlede organer, offentlige myndigheder, laboratorier, professionelle operatører og andre personer.

Indholdet af første afsnit, litra d)-j),udformes, hvis det findes passende, som instruktionsvejledninger.

3. Beredskabsplanerne kan kombineres for flere prioriterede skadegørere med lignende biologi og værtsarter. I så fald består beredskabsplanen af en generel del, der omfatter alle planens prioriterede skadegørere, og specifikke dele for hver enkelt af de pågældende prioriterede skadegørere.

4. Senest fire år efter datoen for udarbejdelse af listen over prioriterede skadegørere udarbejder medlemsstaterne en beredskabsplan for de prioriterede skadegørere på denne liste.

Senest et år efter den dato, hvor en eventuel yderligere skadegører optages på listen over prioriterede skadegørere, udarbejder medlemsstaterne en beredskabsplan for denne prioriterede skadegører.

Medlemsstaterne revurderer og opdaterer regelmæssigt deres beredskabsplaner, i det omfang det er relevant.

5. Medlemsstaterne sender efter anmodning deres beredskabsplaner til Kommissionen og de øvrige medlemsstater og informerer alle relevante professionelle operatører gennem offentliggørelse på internettet.

Artikel 26

Simuleringsøvelser vedrørende prioriterede skadegørere

1. Medlemsstaterne gennemfører simuleringsøvelser vedrørende gennemførelse af beredskabsplanerne i intervaller, som fastsættes i henhold til den eller de pågældende prioriterede skadegøreres biologi og de risici, som skadegøreren eller skadegørerne udgør.

Disse øvelser skal gennemføres for alle berørte prioriterede skadegørere inden for en rimelig tidsfrist og med inddragelse af de relevante aktører.

Det er ikke nødvendigt at gennemføre disse øvelser, hvis den pågældende medlemsstat for nylig allerede har truffet foranstaltninger til udryddelse af den relevante skadegører.

2. Simuleringsøvelser vedrørende prioriterede skadegørere, hvis forekomst i en medlemsstat kan få konsekvenser for nabomedlemsstater, kan gennemføres i fællesskab af disse medlemsstater på grundlag af deres respektive beredskabsplaner.

Medlemsstaterne kan, hvis det findes passende, gennemføre disse simuleringsøvelser sammen med tilgrænsende tredjelande.

3. Medlemsstaterne forelægger efter anmodning en rapport om resultaterne af hver simuleringsøvelse for Kommissionen og de øvrige medlemsstater.

Artikel 27

Handlingsplaner for prioriterede skadegørere

1. Hvis forekomsten af en prioriteret skadegører på en medlemsstats område i henhold til artikel 10 er officielt bekræftet, vedtager den kompetente myndighed straks en plan (»handlingsplanen«) over foranstaltninger til udryddelse af skadegøreren, jf. artikel 17, 18 og 19, eller dens inddæmning, jf. artikel 28, stk. 2, såvel som en tidsplan for gennemførelse af disse foranstaltninger.

Handlingsplanen skal indeholde en beskrivelse af udformningen og tilrettelæggelsen af de undersøgelser, der skal foretages, og fastlægge antallet af visuelle undersøgelser, prøveudtagninger og laboratorietest, som skal udføres, samt hvilken metode der skal anvendes til disse undersøgelser, prøveudtagninger og test.

Handlingsplanen skal baseres på den relevante beredskabsplan, og omgående meddeles af den kompetente myndighed til de berørte professionelle operatører.

2. Den enkelte medlemsstat forelægger efter anmodning Kommissionen og de øvrige medlemsstater sin vedtagne handlingsplan.

Artikel 28

EU-foranstaltninger for specifikke EU-karantæneskadegørere

1. Kommissionen kan ved hjælp af gennemførelsesretsakter fastsætte foranstaltninger mod specifikke EU-karantæneskadegørere. Disse foranstaltninger skal for hver enkelt af de pågældende skadegørere gennemføre en eller flere af følgende bestemmelser:

a) artikel 10 vedrørende foranstaltninger i tilfælde af de kompetente myndigheders mistanke og officielle bekræftelse af forekomst af den pågældende EU-karantæneskadegører

b) artikel 14 vedrørende foranstaltninger, der skal træffes øjeblikkeligt af professionelle operatører

c) artikel 15 vedrørende foranstaltninger, der skal træffes af andre personer end professionelle operatører

d) artikel 17 vedrørende udryddelse af EU-karantæneskadegørere

e) artikel 18 vedrørende etablering af afgrænsede områder

f) artikel 19 vedrørende undersøgelser, ændringer af afgrænsede områder og ophævelse af restriktioner

g) artikel 22 vedrørende undersøgelser om EU-karantæneskadegørere og skadegørere, der midlertidigt kan betegnes som EU-karantæneskadegørere

h) artikel 24 vedrørende undersøgelser om prioriterede skadegørere for så vidt angår antallet af visuelle undersøgelser, prøveudtagninger og test for bestemte prioriterede skadegørere

i) artikel 25 vedrørende beredskabsplaner for prioriterede skadegørere

j) artikel 26 vedrørende simuleringsøvelser vedrørende prioriterede skadegørere

k) artikel 27 vedrørende handlingsplaner for prioriterede skadegørere.

Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 107, stk. 2.

2. Hvis det uanset artikel 17 på grundlag af de undersøgelser, der er omhandlet i artikel 19, eller anden dokumentation konkluderes, at udryddelse af den pågældende EU-karantæneskadegører ikke er mulig for så vidt angår et afgrænset område, vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, jf. denne artikels stk. 1, som fastsætter foranstaltninger med henblik på inddæmning.

Med henblik på at nå til denne konklusion træffer Kommissionen straks de nødvendige foranstaltninger efter den pågældende medlemsstats eller enhver anden kildes forelæggelse af den relevante dokumentation.

3. Hvis Kommissionen konkluderer, at forebyggende foranstaltninger i områder uden for afgrænsede områder er nødvendige for at beskytte den del af Unionens område, hvor den pågældende EU-karantæneskadegører ikke forekommer, kan den vedtage gennemførelsesretsakter, jf. stk. 1, der fastsætter sådanne foranstaltninger.

4. De foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, 2 og 3, skal træffes i overensstemmelse med bilag II, idet der tages hensyn til de specifikke risici, der er forbundet med de pågældende EU-karantæneskadegørere, de specifikke økoklimatiske forhold og risici for de pågældende medlemsstater samt behovet for at gennemføre de nødvendige risikobegrænsende foranstaltninger på en ensartet måde i Unionen.

5. Så længe Kommissionen ikke har vedtaget nogen foranstaltning, kan medlemsstaterne opretholde enhver foranstaltning, som de har truffet.

6. I behørigt begrundede særligt hastende tilfælde, som vedrører alvorlige skadegørerrisici, vedtager Kommissionen umiddelbart gældende gennemførelsesretsakter efter proceduren i artikel 107, stk. 3. Disse retsakter vedtages i overensstemmelse med bilag II, idet der tages hensyn til de specifikke risici, der er forbundet med de pågældende EU-karantæneskadegørere, de specifikke økoklimatiske forhold og risici for de pågældende medlemsstater samt behovet for at gennemføre de nødvendige risikobegrænsende foranstaltninger på en ensartet måde i Unionen.

7. Medlemsstaterne underretter via det elektroniske anmeldelsessystem, jf. artikel 103, Kommissionen og de øvrige medlemsstater om ethvert tilfælde, hvor foranstaltninger vedtaget i henhold til denne artikel ikke overholdes, hvilket udgør en risiko for spredning af EU-karantæneskadegørere.

Artikel 29

Medlemsstaternes foranstaltninger mod skadegørere, der ikke er opført på listen over EU-karantæneskadegørere

1. Hvis forekomst på en medlemsstats område af en skadegører, som ikke er opført på listen over EU-karantæneskadegørere, er officielt bekræftet, og medlemsstaten mener, at den pågældende skadegører kan opfylde betingelserne for optagelse på listen over EU-karantæneskadegørere, vurderer medlemsstaten straks, om denne skadegører opfylder kriterierne i afsnit 3, underafsnit 1, i bilag I. Hvis medlemsstaten konkluderer, at disse kriterier er opfyldt, træffer den øjeblikkeligt udryddelsesforanstaltninger i overensstemmelse med bilag II. Artikel 17-20 finder anvendelse.

Hvis det på baggrund af de i artikel 19 omhandlede undersøgelser eller anden dokumentation konkluderes, at det ikke er muligt at udrydde en skadegører i et givet afgrænset område, finder artikel 28, stk. 2, tilsvarende anvendelse.

Hvis forekomst af en skadegører, der opfylder kriterierne i første afsnit, er officielt bekræftet i en sending af planter, planteprodukter eller andre objekter, der indføres på eller flyttes inden for Unionens område, træffer medlemsstaten de nødvendige foranstaltninger for at hindre indtrængen, etablering og spredning af den pågældende skadegører på Unionens område.

Hvis en medlemsstat har mistanke om forekomst på sit område af en skadegører, der opfylder kriterierne i første afsnit, finder artikel 10 tilsvarende anvendelse.

Mens der ventes på en officiel bekræftelse af forekomsten af den pågældende skadegører, skal medlemsstaten, hvis det er relevant, træffe plantesundhedsforanstaltninger for at begrænse risikoen for spredning af skadegøreren.

2. Efter at have truffet de foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, vurderer medlemsstaten, om den pågældende skadegører opfylder kriterierne for karantæneskadegørere som omhandlet i afsnit 1 i bilag I.

3. Den pågældende medlemsstat underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater om forekomsten af den skadegører, der er omhandlet i stk. 1. Den underretter endvidere Kommissionen og de øvrige medlemsstater om den i nævnte stykke omhandlede vurdering, de trufne foranstaltninger og den dokumentation, som ligger til grund for disse foranstaltninger.

Medlemsstaten meddeler Kommissionen resultaterne af den vurdering, der er omhandlet i stk. 2, senest to år efter den officielle bekræftelse af skadegørerens forekomst.

Anmeldelser om forekomst af skadegøreren skal indgives via det elektroniske anmeldelsessystem omhandlet i artikel 103.

Artikel 30

Unionens foranstaltninger mod skadegørere, der ikke er opført på listen over EU-karantæneskadegørere

1. Hvis Kommissionen modtager en anmeldelse som omhandlet i artikel 29, stk. 3, første afsnit, eller har andre oplysninger om forekomst på eller overhængende fare for indtrængen af en skadegører, som ikke er opført på listen over EU-karantæneskadegørere, til Unionens område eller spredning herindenfor, og Kommissionen mener, at denne skadegører kan opfylde betingelserne for optagelse på denne liste, vurderer den straks, om skadegøreren opfylder kriterierne i afsnit 3, underafsnit 2, i bilag I for så vidt angår Unionens område.

Hvis Kommissionen konkluderer, at kriterierne er opfyldt, vedtager den straks ved hjælp af gennemførelsesretsakter foranstaltninger for en begrænset periode for så vidt angår de risici, der er forbundet med den pågældende skadegører. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 107, stk. 2.

Hvis det er relevant, skal foranstaltningerne for hver enkelt af de pågældende skadegørere gennemføre en eller flere af bestemmelserne omhandlet i artikel 28, stk. 1, første afsnit, litra a)-g).

2. Efter vedtagelsen af de foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, vurderer Kommissionen, om den pågældende skadegører for så vidt angår Unionens område opfylder kriterierne for karantæneskadegørere omhandlet i afsnit 1 i bilag I.

3. Hvis det på grundlag af de undersøgelser, der er omhandlet i artikel 19 og 22, eller anden dokumentation konkluderes, at udryddelse af den pågældende skadegører i et afgrænset område ikke er mulig, kan de gennemførelsesretsakter, der er omhandlet i stk. 1, andet afsnit i denne artikel, omfatte foranstaltninger med henblik på inddæmning af denne skadegører.

4. Hvis det konkluderes, at forebyggende foranstaltninger i områder uden for afgrænsede områder er nødvendige for at beskytte den del af Unionens område, hvor den pågældende skadegører ikke forekommer, kan de i stk. 1 omhandlede gennemførelsesretsakter fastsætte sådanne foranstaltninger.

5. De foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 1, 3 og 4, vedtages i overensstemmelse med bilag II, idet der tages hensyn til de særlige risici, der er forbundet med de pågældende skadegørere, og behovet for at gennemføre de nødvendige risikobegrænsende foranstaltninger på en ensartet måde i Unionen.

6. Så længe Kommissionen ikke har vedtaget foranstaltninger, kan medlemsstaterne opretholde de foranstaltninger, som de har truffet i henhold til artikel 29.

7. I behørigt begrundede særligt hastende tilfælde, som vedrører alvorlige skadegørerrisici, vedtager Kommissionen umiddelbart gældende gennemførelsesretsakter efter proceduren i artikel 107, stk. 3. Disse retsakter vedtages i overensstemmelse med bilag II, idet der tages hensyn til de særlige risici, der er forbundet med de pågældende skadegørere, og behovet for at gennemføre de nødvendige risikobegrænsende foranstaltninger på en ensartet måde i Unionen.

8. Medlemsstaterne underretter via det elektroniske anmeldelsessystem, jf. artikel 103, til Kommissionen og de øvrige medlemsstater ethvert tilfælde, hvor foranstaltninger vedtaget i henhold til denne artikel ikke overholdes, hvilket udgør en risiko for spredning af de i denne artikels stk. 1 omhandlede skadegørere.

Artikel 31

Medlemsstaternes indførelse af strengere krav

1. Medlemsstaterne kan på deres område anvende strengere foranstaltninger end dem, der er vedtaget i henhold til artikel 28, stk. 1, 2 og 3, og artikel 30, stk. 1, 3 og 4, hvis det er begrundet i målet om plantesundhedsbeskyttelse og er i overensstemmelse med principperne i afsnit 2 i bilag II.

De strengere foranstaltninger må ikke påføre eller resultere i forbud mod eller restriktioner for indførelse på eller flytning inden for og gennem Unionens område af planter, planteprodukter og andre objekter ud over dem i artikel 40-58 og 71-102.

2. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater om foranstaltninger, der er truffet i overensstemmelse med stk. 1.

Medlemsstaterne forelægger efter anmodning Kommissionen og de øvrige medlemsstater en årlig rapport om foranstaltninger, der er truffet i overensstemmelse med stk. 1.

Afdeling 3

Beskyttet zone-karantæneskadegørere

Artikel 32

Anerkendelse af beskyttede zoner

1. Hvis en karantæneskadegører forekommer på Unionens område, men ikke forekommer på en medlemsstat område eller en del deraf og ikke er en EU-karantæneskadegører, kan Kommissionen efter anmodning fra den pågældende medlemsstat i henhold til stk. 4 anerkende denne medlemsstats område eller en del deraf som en beskyttet zone i overensstemmelse med stk. 3 for så vidt angår karantæneskadegører (»beskyttet zone-karantæneskadegører«).

2. En beskyttet zone-karantæneskadegører må ikke introduceres i, flyttes inden for eller opbevares, opformeres eller frigives i den pågældende beskyttede zone.

Artikel 8 finder tilsvarende anvendelse på introduktion i, flytning inden for, opbevaring og opformering inden for beskyttede zoner af beskyttet zone-karantæneskadegørere.

3. Kommissionen fastsætter ved hjælp af en gennemførelsesretsakt en liste over beskyttede zoner og de respektive beskyttet zone-karantæneskadegørere. Denne liste skal omfatte de beskyttede zoner, der er anerkendt i henhold til artikel 2, stk. 1, litra h), første afsnit, i direktiv 2000/29/EF, de respektive skadegørere, som er anført i del B i bilag I og del B i bilag II til direktiv 2000/29/EF, samt koder, der er specifikt tildelt disse skadegørere.

Kommissionen kan ved hjælp af gennemførelsesretsakter om ændring af den gennemførelsesretsakt, der er omhandlet i første afsnit, anerkende yderligere beskyttede zoner, såfremt betingelserne i denne artikels stk. 1 er opfyldt.

Kommissionen kan ved hjælp af gennemførelsesretsakter erstatte den gennemførelsesretsakt, der er omhandlet i denne artikels første afsnit med henblik på at konsolidere ændringer.

De gennemførelsesretsakter, der er omhandlet i dette stykke, vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 107, stk. 2.

4. Sammen med den anmodning, der er omhandlet i stk. 1, indgiver den berørte medlemsstat:

a) en beskrivelse af grænserne for den foreslåede beskyttede zone, herunder kort

b) undersøgelsesresultater, der viser, at den pågældende karantæneskadegører i mindst tre år forud for anmodningen ikke forekom i det pågældende område og

c) bevis for, at den pågældende karantæneskadegører opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 3, i forhold til den foreslåede beskyttede zone.

5. De undersøgelser, der er omhandlet i stk. 4, litra b), skal foretages på hensigtsmæssige tidspunkter og være af passende intensitet for så vidt angår muligheden for at påvise forekomst af den pågældende karantæneskadegører. De skal være baseret på solide videnskabelige og tekniske principper og tage hensyn til de relevante internationale standarder.

Kommissionen bemyndiges til at vedtage delegerede retsakter i henhold til artikel 105 for at supplere denne forordning med nærmere regler for disse undersøgelser. Disse retsakter vedtages i overensstemmelse med den udviklingen i den videnskabelige og tekniske viden og de relevante internationale standarder.

6. Kommissionen kan anerkende midlertidige beskyttede zoner. I denne forbindelse finder betingelserne fastsat i stk. 1 og 4 og stk. 5, første afsnit, tilsvarende anvendelse. Uanset kravet i stk. 4, litra b), skal en undersøgelse være foretaget i løbet af en periode på mindst et år forud for anmodningen.

Anerkendelse af en midlertidig beskyttet zone må ikke vare længere end tre år efter anerkendelsestidspunktet og udløber automatisk efter tre år.

7. Medlemsstaterne underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater og informerer, via offentliggørelse på den kompetente myndigheds officielle websted, de professionelle operatører om grænserne for de beskyttede zoner på deres område, herunder ved hjælp af kort.

Artikel 33

Generelle forp