BILAG

RETNINGSLINJER FOR PRINCIPPET OM ENERGIEFFEKTIVITET FØRST

1. INDLEDNING

I disse retningslinjer forklares det, hvordan princippet om energieffektivitet først skal anvendes. Overholdelsen af retningslinjerne betyder ikke automatisk, at alle retlige krav er opfyldt.

Retningslinjerne er primært rettet mod politiske beslutningstagere og lovgivere på europæisk, nationalt og lokalt plan og i et vist omfang mod markedsaktører og investorer, der træffer beslutninger om foranstaltninger inden for bæredygtighed og effektivitet.

Retningslinjerne er baseret på en undersøgelse, som Kommissionen har fået foretaget: »Analysis to support the implementation of the energy Efficiency first principle in decision-making« (1) (analyse til støtte for gennemførelsen af princippet om energieffektivitet først i beslutningsprocessen), og yderligere forskning, der havde til formål at gøre princippet mere operationelt, navnlig de foreløbige resultater af ENEFIRST (2)- og sEEnergies (3)-projekterne under Horisont 2020. I overensstemmelse med den tilgang, der er anlagt i støtteundersøgelsen, har vejledningen til formål at give mere indsigt i de foranstaltninger, der skal træffes af politiske beslutningstagere og lovgivere i beslutningsprocessen i forbindelse med anvendelsen af princippet om energieffektivitet først (jf. figur 1). Det sidste afsnit giver flere oplysninger om de områder, der skal undersøges, og eksempler på princippets anvendelse i forbindelse med forskellige sektorer.

Figur 1 Faser, trin og foranstaltninger, der skal tages i betragtning af politiske beslutningstagere og lovgivere, når de anvender princippet om energieffektivitet først



Kilde: Kommissionen baseret på Ecorys-undersøgelse.

2. DEFINITION OG ANVENDELSE PÅ EU-PLAN

2.1. Definition af princippet om energieffektivitet først på EU-niveau

På EU-plan blev energieffektivitet først anerkendt som et ledende princip for energieffektivitet — en af energiunionens fem søjler — da meddelelsen om energiunionen blev vedtaget i februar 2015 (COM(2015) 80). Som følge heraf og efter stærk støtte til princippet fra Europa-Parlamentet blev det indarbejdet i forordningen om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen (forordning (EU) 2018/1999) og i direktivet om energieffektivitet (EU) 2018/2002.

Forvaltningsforordningen er den første retsakt, der indeholder en definition af princippet og opfordrer til, at det anvendes på EU-plan. Artikel 2, nr. 18), lyder som følger:

»»energieffektivitet først«: i forbindelse med energiplanlægning og med alle beslutninger om energipolitik og energiinvestering i videst muligt omfang at tænke i alternative omkostningseffektive energieffektivitetsforanstaltninger for at gøre energiefterspørgsel og energiforsyning mere effektive, navnlig ved hjælp af omkostningseffektive energibesparelser i slutanvendelsen, initiativer vedrørende efterspørgselsreaktion og mere effektiv omdannelse, transmission og distribution af energi, samtidig med at målsætningerne i disse beslutninger fortsat nås.«

I betragtning 64 gives endvidere en forklaring af, hvad anvendelse af princippet indebærer:

»Medlemsstaterne bør anvende princippet om »energieffektivitet først«, hvilket betyder, at de, inden de træffer beslutninger om energiplanlægning, politik og investeringer , overvejer, om omkostningseffektive og teknisk, økonomisk og miljømæssigt forsvarlige alternative energieffektivitetsforanstaltninger helt eller delvis kan erstatte de forudsete planlægningsmæssige, politiske og investeringsmæssige foranstaltninger, samtidig med at de respektive beslutningers målsætninger fortsat nås. Dette omfatter navnlig behandling af energieffektivitet som et afgørende element og en central overvejelse i fremtidige investeringsbeslutninger om energiinfrastruktur i Unionen. Sådanne omkostningseffektive alternativer omfatter foranstaltninger til at gøre energiefterspørgsel og energiforsyning mere effektive, navnlig ved hjælp af omkostningseffektive energibesparelser i slutanvendelsen, initiativer inden for intelligent elforbrug og mere effektiv omdannelse, transmission og distribution af energi. Medlemsstaterne bør også tilskynde til, at dette princip udbredes inden for regional og lokal forvaltning og i den private sektor.«

Der blev indarbejdet en yderligere forklaring på, hvordan princippet bør følges, i 2018-ændringen af direktivet om energieffektivitet, hvor betragtning 2 lyder som følger:

»Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU er et element i udviklingen hen imod energiunionen, hvor energieffektivitet skal behandles som en selvstændig energikilde. Der bør tages hensyn til princippet »energieffektivitet først« ved fastsættelsen af nye regler for forsyningssiden og på andre politikområder. Kommissionen bør sikre, at energieffektivitet og efterspørgselsstyring kan konkurrere på lige vilkår med produktionskapaciteten. Energieffektivitet skal indgå i overvejelserne, når der træffes beslutninger vedrørende planlægning af energisystemet eller vedrørende finansiering. Forbedringer af energieffektiviteten skal foretages, når de er mere omkostningseffektive end tilsvarende løsninger på forsyningssiden. Dette burde bidrage til at udnytte de mange fordele ved energieffektivitet for Unionen, navnlig for borgere og virksomheder.«

Selv om den definition, der er valgt for EU-lovgivningen, er en af mange, og der findes andre definitioner i litteraturen (4), er det væsentlige, at uanset definition går den bagvedliggende idé ud på at prioritere energieffektivitet.

2.2. Anvendelse af princippet om energieffektivitet først på EU-niveau

Ud over specifikke foranstaltninger og mål indeholder direktivet om energieffektivitet også specifikke krav om at anskue energieffektivitetsløsninger ud fra visse kontekster og dermed allerede fastsætte konkrete måder at anvende princippet om energieffektivitet først på. I henhold til artikel 6 skal medlemsstaterne eksempelvis tage hensyn til høj energieffektivitet, når de køber produkter, bygninger og tjenesteydelser. På samme måde kræves det i artikel 19, at medlemsstaterne fjerner reguleringsmæssige og ikkereguleringsmæssige hindringer for offentlige indkøb og årlig budgettering og regnskabsføring, som afholder offentlige organer fra at tage højde for energieffektivitet i forbindelse med deres investeringsbeslutninger (5). Med henblik herpå fastsættes det i artikel 19, hvilke foranstaltninger medlemsstaterne kan tage i betragtning for at fjerne hindringer såsom reguleringsmæssige bestemmelser eller ændringer af den retlige ramme, forenklede administrative procedurer eller støtteforanstaltninger, f.eks. retningslinjer og teknisk bistand, herunder bevidstgørelse og incitamenter.

Desuden skal medlemsstaterne i henhold til artikel 14 kortlægge de mest ressource- og omkostningseffektive løsninger til at opfylde varme- og kølebehov og specifikt tage højde for højeffektiv kraftvarmeproduktion som en energieffektiv løsning i deres cost-benefit-analyse af nye og væsentligt moderniserede produktionsanlæg. I henhold til artikel 15 skal medlemsstaterne sikre, at de nationale energitilsynsmyndigheder under udførelsen af tilsynsopgaver tager behørigt hensyn til energieffektivitet i forbindelse med driften af gas- og elinfrastrukturen. Derudover skal netoperatørerne tilskyndes til at stille systemtjenester til rådighed for netbrugerne, så de kan gennemføre foranstaltninger til forbedring af energieffektiviteten i forbindelse med den fortsatte udbygning af intelligente net.

Med forslaget om revision af direktivet om energieffektivitet (6) indføres der en ny artikel om princippet om energieffektivitet først, som pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at sikre, at energieffektivitetsløsninger tages i betragtning i forbindelse med politiske, planlægnings- og investeringsbeslutninger vedrørende energisystemer og sektorer uden for energisektoren. Der stilles endvidere et krav om, at medlemsstaterne fremmer og sikrer anvendelse af cost-benefit-metoder, der gør det muligt at foretage en korrekt vurdering af de bredere fordele ved energieffektivitetsløsninger. Der er også planer om korrekt overvågning af anvendelsen af princippet ved hjælp af en særlig enhed og rapportering.

Mens forvaltningsforordningen medtager intelligent elforbrug under princippet om energieffektivitet først, gives der i lovgivningen om elektricitetsmarkedets udformning (7) en forklaring af, hvordan distribuerede energiressourcer skal behandles i forbindelse med planlægningen og driften af net (se også afsnit 4.1.1.2.). I henhold til elektricitetsdirektivet skal transmissionssystemoperatørerne (TSO'er) i forbindelse med deres planlægning »i fuldt omfang [tage] hensyn til potentialet ved at anvende fleksibelt elforbrug, energilageranlæg eller andre ressourcer som et alternativ til systemudvidelse såvel som det forventede forbrug, handelen med andre lande« (artikel 51, stk. 3). Planerne for distributionsnet »skal skabe klarhed over behovet for fleksibilitetsydelser på mellemlang og lang sigt (...). Netudviklingsplanen skal ligeledes omfatte anvendelsen af fleksibelt elforbrug, energieffektivitet, energilageranlæg eller andre ressourcer, som distributionssystemoperatøren skal bruge som alternativ til systemudvidelse« (artikel 13, 17, 32, stk. 1 og 3).

Andre EU-politikker lægger også direkte vægt på den rolle, energieffektivitet spiller. I EU's strategi for integration af energisystemet (COM(2020) 299) anses energieffektivitet som et centralt element, og der opfordres til anvendelse af princippet om energieffektivitet først i hele energisystemet. Det indebærer at prioritere løsninger på efterspørgselssiden, når disse er mere omkostningseffektive med hensyn til at nå de politiske mål end at investere i energiforsyningsinfrastrukturen. Princippet er knyttet til cirkularitet og forbedret ressourceanvendelse, hvilket bør føre til en reduktion af de samlede investeringsbehov og omkostninger i forbindelse med energiproduktion, -infrastruktur og -anvendelse.

I renoveringsbølgestrategien (COM(2020) 662) fremhæves energieffektivitet først som et af hovedprincipperne for bygningsrenovering frem til 2030 og 2050. Dette vil være et vejledende princip i gennemførelsen af strategien, herunder revisionen af direktivet om bygningers energimæssige ydeevne, der er planlagt til udgangen af 2021. Forud herfor blev princippet om energieffektivitet først også fremhævet i Kommissionens henstilling (EU) 2019/786 af 8. maj 2019 om renovering af bygninger (8), som var et vejledende dokument for udviklingen af langsigtede renoveringsstrategier som krævet i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne.

Kommissionens forslag til revision af TEN-E-forordningen fra 15. december 2020 (9) styrker også princippet med henblik på at sikre sammenhæng i politikkerne og effektiv infrastrukturudvikling. Med forslaget integreres princippet om energieffektivitet først i planlægnings- og projektvurderingsprocessen ved at indføre obligatoriske bestemmelser. Mere specifikt skal ACER i henhold til forslaget inddrage princippet om energieffektivitet først i de overordnede retningslinjer for de fælles scenarier, der skal udarbejdes af det europæiske net af transmissionssystemoperatører for gas og elektricitet. Det europæiske net af transmissionssystemoperatører skal endvidere gennemføre princippet om energieffektivitet først ved vurderingen af infrastrukturmangler og først og fremmest tage alle relevante ikke-infrastrukturrelaterede løsninger i betragtning.

3. ANVENDELSE AF PRINCIPPET OM ENERGIEFFEKTIVITET FØRST I BESLUTNINGSPROCESSEN

3.1. Den tilgang, der skal tages

Mens energieffektivitetspolitikken handler om at fremme ambitioner om energieffektivitet og fastsætte foranstaltninger, der direkte fører til energibesparelser, er ideen bag princippet om energieffektivitet først at tage nøje hensyn til specifikke løsninger til energibesparelser som mulige alternativer, herunder ændringer i borgeres og organisationers adfærd og energibevaring. Det betyder, at gennemførelsen af en energieffektiv løsning er et af de mulige resultater af princippets anvendelse. Dette behøver dog ikke altid være tilfældet, hvis dette konkluderes ved vurderingen af løsningerne.

Logikken bag princippet om energieffektivitet først er, at det bør føre til kortlægning af bæredygtige energieffektivitetsløsninger i overensstemmelse med den seneste teknologiske udvikling, muliggøre deres anvendelse og sikre korrekt gennemførelse, hvis det vælges som vejen frem. Desuden indebærer princippet, at der skal tages hensyn til specifikke beslutningers potentielle negative indvirkning på energieffektiviteten (f.eks. udvidelse af fossil gasinfrastruktur med afskrivningsperioder på op til 50 år), som kan forhindre energieffektivitet på lang sigt.

Energieffektivitet først er sammen med ressourceeffektivitet også en vigtig katalysator i EU's langsigtede dekarboniseringsstrategi, hvilket indebærer, at det nuværende energisystem, der for en stor dels vedkommende er baseret på fossile brændstoffer, inden midten af århundredet vil skulle ændres radikalt i form af en omfattende elektrificering af energisystemet med brug af vedvarende energikilder — både på slutbrugerniveau og inden for produktion af kulstoffrie brændstoffer og råmaterialer til industrien.

Det er også værd at understrege, at målet knyttet til energieffektivitet først ikke kun er at reducere forbruget af fossile brændstoffer. Den underliggende antagelse er, at den bedste energi er den energi, der ikke produceres, fordi der ikke er behov for at bruge den. Det betyder, at en reduktion af efterspørgslen også bør foretrækkes frem for produktion af energi fra klimaneutrale kilder. Grunden til dette er også, at det bidrager til at kontrollere omfanget af de investeringer, der er nødvendige for overgangen til vedvarende energi, og støtter en mere bæredygtig tilgang til ressourcer, der under alle omstændigheder er begrænsede.

For at afgøre, om energieffektivitet bør prioriteres frem for andre løsninger, er det ikke tilstrækkeligt med en simpel omkostningseffektivitetsanalyse, og der skal tages højde for forskellige aspekter:

Den bredere kontekst

Energieffektivitetsforanstaltninger bør ses i en bredere kontekst. Energieffektivitet er navnlig en vigtig byggesten i EU's klima- og energipolitik i forbindelse med overgangen til klimaneutralitet inden 2050. Det betyder, at princippet bør støtte miljømæssigt bæredygtige investeringer i overensstemmelse med klassificeringsforordningen (10). Andre underliggende principper for politikudformning spiller også en afgørende rolle, f.eks. princippet om »ikke at gøre væsentlig skade« eller »innovationsprincippet«. Desuden bør der tages hensyn til disse principper i kombination, når der tages fat på nye teknologier og kortlægges fremtidssikrede tilgange. Prognoser for de relevante markeder og fremtidige tendenser er afgørende elementer, der skal tages i betragtning i denne kontekst

Det samfundsmæssige perspektiv

Omkostningseffektivitet, som er kernen i princippet om energieffektivitet først, bør primært ses ud fra et bredt samfundsmæssigt perspektiv og ikke blot ud fra et investor- eller brugeromkostningseffektivitetsperspektiv. Dette kræver, at der tages hensyn til de mange fordele ved energieffektivitet for samfundet som helhed (11). Dette brede samfundsmæssige perspektiv er afgørende for en korrekt vurdering af energieffektivitetsløsninger. Desuden skal omkostningseffektiviteten ses fra et kort- og langsigtet perspektiv under hensyntagen til amortiserings- og afskrivningsperioder

Systemtilgang

Energieffektivitet først bør se på effektivitetsforbedringer på systemniveau. Det betyder, at optimering af energisystemet og effektiv integration af rene energiløsninger er helt centrale elementer i princippets anvendelse. Dette kræver et bredere perspektiv, hvor ressourcer på udbudssiden (fossile brændstoffer, vedvarende energikilder, infrastruktur) vurderes i forhold til ressourcer på efterspørgselssiden (efterspørgselsfleksibilitet og intelligent elforbrug, specifikke løsningers forbedrede energimæssige ydeevne, energitilstrækkelighed), idet der ses på omkostninger og fordele set ud fra et samfundsmæssigt perspektiv som nævnt ovenfor. ENEFIRST-projektet (12) tager netop fat i en sådan tilgang. Det betyder, at hele energikæden skal tages i betragtning: produktion, transport, distribution, forbrug, levetid

Niveau for den trufne beslutning

Systemtilgangen henviser til anvendelsen af princippet på beslutninger om udformning og planlægning af aktiver. Denne tilgang kan gøre princippet mere komplekst. På et lavere niveau i beslutningsprocessen er det også hensigtsmæssigt med en mere enkel anvendelse af princippet, når en beslutning vedrører valg af bestemte aktiver. I denne forbindelse er der fokus på vurdering af alternative løsningers energieffektivitet (energimæssige ydeevne). Fokus for denne tilgang er at sikre effektivitetsforbedringer på udbudssiden eller nedbringelse af energiefterspørgslen ved at vælge mere energieffektive produkter og tjenesteydelser og også støtte fremtidsorienterede, innovationsvenlige, ressourceeffektive og cirkularitetsorienterede beslutninger. Med andre ord bør princippet fremme investeringer i de mest effektive af de effektive alternativer

Forskellige incitamenter

Bredere samfundsmæssige fordele og energisystemeffektivitet bør prioriteres højere, og individuelle investorer skal ligeledes tage disse i betragtning. Da individuelle fordele ud fra investorernes og slutbrugernes perspektiv normalt vil opveje de bredere virkninger, hvis de ikke prissættes på en passende måde, er der behov for særlige foranstaltninger og incitamenter for at sikre, at systemeffektiviteten tages behørigt i betragtning på forskellige beslutningsniveauer

Beslutningstype og beslutningstager

Den måde, hvorpå princippet anvendes, afhænger af, hvor, hvornår og af hvem det skal anvendes. Princippet gælder for forskellige typer beslutninger, der vedrører planlægningsaktiviteter, politikudformning, forberedelse af investeringsprojekter og finansiering heraf. Disse beslutninger er ikke begrænset til energisektoren, men energieffektivitet kan spille en særlig relevant rolle i beslutninger vedrørende energiinfrastruktur, hvor løsninger på efterspørgselssiden kan supplere eller erstatte investeringer på udbudssiden, når en specifik løsning prioriteres på grund af dens overordnede effektivitet i forhold til eksisterende alternativer, eller hvis der kan indføres nye komponenter (f.eks. kompressorer, der kan genvinde spildvarme/spildelektricitet). Desuden vil de forskellige beslutningstagere indtage forskellige roller i forbindelse med princippets anvendelse, alt efter sektor og beslutningskontekst

Støtteberettigede foranstaltninger

Princippet har til formål at tage fat i et bredt spektrum af energieffektivitetsforanstaltninger på efterspørgsels- og udbudssiden. Selv om løsninger på efterspørgselssiden er afgørende for at mindske behovet for eller en bedre anvendelse af energi, er det i forbindelse med etableringen af energiinfrastruktur eller energiforbrugende udstyr også nødvendigt at se på teknologier og måder, hvorpå de kan drives, som kan føre til energibesparelser (13).

Gunstige betingelser

Mens princippets anvendelse indebærer en hensyntagen til specifikke elementer, er hovedformålet med princippet at gennemføre energieffektivitetsløsninger, når de identificeres som de rette løsninger. Dette betyder, at indarbejdelsen af princippet om energieffektivitet først i politikudformningen også bør føre til fjernelse af reguleringsmæssige og ikkereguleringsmæssige hindringer, der hæmmer levedygtigheden og gennemførelsen af energieffektivitetsløsninger. For at sikre en hensyntagen til alle energieffektive løsninger skal forskellige aktører desuden have tilstrækkelige oplysninger om energibesparelser i forbindelse med forskellige løsninger og metoder til at vurdere deres sociale, miljømæssige og økonomiske virkninger, omkostninger og fordele. Klimaændringernes fremtidige indvirkning på energisystemet, herunder selve energieffektivitetsløsningerne, bør også tages i betragtning. På grund af arten af de bredere fordele ved energibesparelser, der kan være større for samfundet end for investorer, kan det desuden være nødvendigt med specifikke incitamenter eller krav for at tilskynde til energieffektiv adfærd og investeringer i energieffektivitet.

3.2. De skridt, der skal tages

Som anført ovenfor afhænger de foranstaltninger, der skal træffes i forbindelse med princippets anvendelse, i høj grad af fasen i beslutningsprocessen og typen af beslutningstager. Nedenstående matrice (se tabel 1) forbinder forskellige skridt i forbindelse med anvendelsen af princippet om energieffektivitet først i beslutningsprocessen med forskellige faser og typer af beslutningstagere (14).

Tabel 1

Forskellige beslutningstageres foranstaltninger knyttet til princippet om energieffektivitet først i beslutningsprocessen.

FASE POLITISKE BESLUTNINGSTAGERE REGULERINGSMYNDIGHEDER MARKEDSENHEDER Indledning — Fastlæggelse af politiske mål — Fastlæggelse/ajourføring af den lovgivningsmæssige ramme — Analyse af politisk effekt og alternativer — Fastlæggelse af regler for markedsadgang for energieffektivitets- eller intelligente elforbrugsløsninger — Gennemførelse af overensstemmelseskontrol af forretnings-/projektmål i forhold til politiske mål og regler for markedsadgang — Fastlæggelse af forretnings-/projektmål Forberedelse — Fastlæggelse af cost-benefit-analysemetoden i princippet — Fastlæggelse af cost-benefit-analysemetoden for den konkrete anvendelse — Indhentning af oplysninger — Prognoser for efterspørgslen efter energitjenester — Fastsættelse af andre omkostninger og risici — Systematisk vurdering baseret på princippet om energieffektivitet først Validering — Kontrol af gennemførelsesplanen og i givet fald godkendelse heraf — Udkast til gennemførelsesplanen Gennemførelse — Gennemførelse af planen, f.eks. tilvejebringelse af den tilrettelagte tjeneste, vedtagelse af energieffektivitetsteknologier, investeringsbeslutninger osv.

Kilde: Ecorys-undersøgelse.

Der er på grundlag af denne matrice blevet udformet et beslutningsværktøj i form af et beslutningstræ med vejledende spørgsmål for hvert trin. Værktøjet giver indsigt i de forskellige trin ved at fastsætte flere vejledende spørgsmål, der peger på områder, der skal undersøges i forbindelse med anvendelsen af princippet om energieffektivitet først. For bedre at illustrere værktøjets anvendelighed indeholdt undersøgelsen også fire konkrete eksempler (præsenteret i afsnit 4).

I den skematiske gengivelse af en beslutningsproces ovenfor indtager forskellige aktører forskellige roller. De fleste af de politiske områder og anvendelser af princippet om energieffektivitet først, der er analyseret i undersøgelsen, omfatter markedsenheder som aktør inden for udarbejdelse af planer eller investeringsbeslutninger, og denne tidsplan for foranstaltninger er derfor hensigtsmæssig for disse identificerede politiske områder og anvendelser. Der findes dog også andre områder, hvor politiske beslutningstagere (f.eks. udvikling af nationale energi- og klimaplaner og andre politiske beslutninger) eller lovgivere (f.eks. (godkendelse af) prognoser eller scenarier for netekspansionsplanen) som minimum fungerer som hovedaktører i den systematiske vurdering i gennemførelsesfasen. Det betyder, at den måde, som princippet om energieffektivitet først vil blive anvendt på af forskellige aktører, i høj grad afhænger af konteksten. Selv om nogle trin finder anvendelse på alle situationer, kan nogle være sektorspecifikke og indebære forskellige foranstaltninger afhængigt af typen af beslutning, politisk område eller involverede aktører. I nogle tilfælde er der måske kun involveret en enkelt type beslutningstager.

Uanset sektor og beslutningstype (politik, planlægning eller investering) forbliver den generelle tilgang til anvendelsen af princippet den samme, men forskellige aktører vil skulle følge forskellige trin.

Politiske beslutningstagere og lovgivere spiller en særlig rolle med hensyn til at muliggøre princippets anvendelse, fastsætte de rette regler (den indledende fase) og validere dets anvendelse. De kan også udgøre de aktører, der anvender princippet direkte, efter de trin, der er fastlagt i forberedelses- og gennemførelsesfasen. De politiske beslutningstagere bør eksempelvis anvende princippet om energieffektivitet først, når de forbereder den strategiske planlægning eller fastsætter politiske mål. Lovgiverne vil skulle anvende princippet, når de fastsætter regler og forskrifter, der påvirker energisystemet, navnlig regler for markedsudformning, eller som har indvirkning på energiforbruget. I de fleste tilfælde vil forberedelsen og gennemførelsen af beslutninger imidlertid foregå på markedsenhedsniveau.

Da disse retningslinjer primært er rettet mod politiske beslutningstagere og lovgivere, fokuseres der mere på generelle og universelle aspekter af princippets anvendelse. Med henblik herpå er der på grundlag af de faser og trin, der er blevet fundet frem til i undersøgelsen, i afsnittene nedenfor blevet fastsat og forklaret mere specifikke foranstaltninger, som de politiske beslutningstagere og lovgiverne skal tage højde for, hovedsagelig i den indledende fase, hvor de rette rammebetingelser skal fastsættes, og forberedelses- og valideringsfasen for lovgivere, da disse foranstaltninger også kan træffes af de politiske beslutningstagere. Der lægges særlig vægt på de foranstaltninger, der vedrører overvågning og rapportering, som opfølgning på de beslutninger og valg, der træffes.

Trinnene i forberedelses- og gennemførelsesfasen af en beslutningsproces afhænger også i høj grad af konteksten. Det er muligt at angive nogle mere specifikke foranstaltninger, og hvilke krav der stilles for at gennemføre disse foranstaltninger korrekt. En mere detaljeret forklaring af, hvordan disse foranstaltninger bør gennemføres, går imidlertid ud over dette dokuments anvendelsesområde. Disse foranstaltninger vil normalt blive truffet af markedsenheder, der opererer under forskellige betingelser, og der vil være behov for detaljerede sektorspecifikke manualer for at tage højde for alle særlige forhold. Nedenstående tabel giver et overblik over foranstaltninger og deres forudsætninger i forbindelse med de forskellige trin i en forberedelses- og gennemførelsesfase. De praktiske eksempler i undersøgelsen, som præsenteres i afsnit 4, viser konkrete tiltag for relevante aktører i forbindelse med en specifik beslutning inden for den udvalgte sektor. Set ud fra de politiske beslutningstageres perspektiv bør den korrekte inddragelse af princippet om energieffektivitet først i forberedelses- og gennemførelsesfasen sikres gennem en reel konsekvensanalyse.

Tabel 2

Trin, foranstaltninger og forudsætninger for gennemførelsesaktørers anvendelse af princippet om energieffektivitet først

TRIN FORANSTALTNING FORUDSÆTNING Fastlæggelse af forretnings-/projektmål — Hensyntagen til energieffektivitet som en del af løsningen — Tilgængelighed af oplysninger — Adgang til knowhow Fastlæggelse af cost-benefit-analysemetode — Hensyntagen til de bredere fordele ved energieffektivitet og kvantificeringen heraf — Fastsættelse af kriterier for udvælgelse af den rette løsning — Standardmetode til udvælgelse — Dataenes tilgængelighed — Værktøjernes/modellernes tilgængelighed Indhentning af oplysninger — Analyse af markederne — Analyse af innovative løsninger — Hensyntagen til udarbejdelse af politikker — Indhentning af kvalitetsdata til cost-benefit-analyser — Vurdering af investeringsbehov og investeringsafkast — Tilgængelighed af oplysninger — Dataenes tilgængelighed — Ekspertise Prognoser for efterspørgslen efter energitjenester — Hensyntagen til fremtidigt energibehov — Vurdering af alternative løsningers indvirkning på energiforbruget og i givet fald belastningen — Tilgængelighed af opdelte data om energiforbrug — Nationale/regionale prognoser — Stabil politisk ramme Fastsættelse af andre omkostninger og risici — Hensyntagen til effekt af gennemførelsesfaktorer — Hensyntagen til ændringer i brændstof- og energipriser — Hensyntagen til makroøkonomiske udviklinger — Hensyntagen til tilbagebetalingstider og fremtidige pengestrømme — Dataenes tilgængelighed — Klare politiske mål — Tilgængelighed af tidligere erfaringer — Tilgængelighed af risikobegrænsningsløsninger (f.eks. energitjenesteselskaber) Vurdering af alternativer — Gennemførelse af cost-benefit-analyser (værdiansættelse af indvirkninger) — Vurdering af omkostningseffektivitet — Kontrol af, hvorvidt løsningerne er fremtidssikre — Hensyntagen til offentlig støtte og tilgængelig finansiering — Adgang til og brugervenlighed af tilgængelige data og værktøjer/modeller — Rette ekspertise — Finansieringsordninger og støtte til energieffektivitetsprojekter Gennemførelse — Tildeling af rette ressourcer og knowhow — Udnyttelse af støtteinstrumenter — Sikring af korrekt anvendelse — Ekspertisens og ressourcernes tilgængelighed (personale og finansiering) — Nem adgang til støtteordninger — Feedbackmekanismer for gennemførelsesaktør og bruger Overvågning og evaluering — Indhentning af data — Revision af gennemførelse — Evaluering af indvirkninger og af, hvorvidt målsætningerne er opfyldt — Forhåndsfastlagte indikatorer — Dataadgang — Tilgængelighed af dataanalyse- og -behandlingsværktøjer — Ressourcernes tilgængelighed

Kilde: Europa-Kommissionen.

3.3. Vigtige aktører

Mens energieffektivitetsløsninger kan gennemføres af den offentlige sektor, private virksomheder og forbrugere, har anvendelsen af princippet om energieffektivitet først også nogle bredere konsekvenser for politiske beslutningstagere og reguleringsmyndigheder, som skal bane vejen for anvendelsen af energieffektive løsninger i forskellige kontekster. Som følge af disse aktørers anvendelse af princippet bør markedsenheder og investorer have adgang til de rette værktøjer og oplysninger til at kunne vurdere og gennemføre de energieffektive løsninger korrekt.

De vigtigste aktører er således:

Politiske beslutningstagere

Disse omfatter:

a) de EU-institutioner, der er involveret i EU's standardlovgivningsprocedure, dvs. Kommissionen, Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union

b) myndigheder, nationale parlamenter og administrative afdelinger, hvis kompetence dækker hele området i en medlemsstat

c) regionale, provins- og lokale myndigheder, parlamenter og administrative afdelinger, hvis kompetence dækker regioner, provinser og kommuner i en medlemsstat.

For de politiske beslutningstagere vedrører anvendelsen af princippet om energieffektivitet først alle aspekter, der påvirker støtteberettigelse, gennemførlighed og støtte til energieffektivitet (herunder foranstaltninger, der stimulerer energibesparende adfærd) — ikke mindst gennem offentlig finansiering og offentlige indkøb. Ved at fastlægge rammen bør de politiske beslutningstagere styre andre enheder i retning af energieffektive løsninger. Dette indebærer, at der opstilles mål, som ikke udelukker energieffektive alternativer, at juridiske og administrative hindringer fjernes, og der foretages en grundig vurdering af forskellige politiske initiativer, deres indvirkning på energiforbruget og mulige afvejninger af energibesparende foranstaltninger, også i et fremtidsorienteret perspektiv.

De politiske beslutningstagere bør også sikre, at der tilskyndes til energieffektive løsninger for at imødegå det forhold, at energieffektivitetsforanstaltninger ikke altid betragtes som omkostningsoptimale set ud fra et individuelt perspektiv (f.eks. på grund af lange tilbagebetalingsperioder, dermed forbundne risici eller lav bevidsthed), men ville være ønskelige løsninger ud fra et samfundsmæssigt perspektiv. For at dække alle disse aspekter skal energieffektivitet blive en politisk prioritet både på strategisk og operationelt plan, herunder inddragelse af finansielle institutioner, hvor det er relevant.

På lokalt plan befinder de beslutninger, der træffes af offentlige myndigheder, sig normalt tættere på gennemførelsen og kan påvirke valget af en løsning direkte. Beslutninger om det specifikke forbrug af disponible midler, som gør det muligt at træffe beslutninger om placering af investeringer og planlægning af leveringen af offentlige tjenester, er eksempler på tilfælde, hvor princippet om energieffektivitet først bør tages i betragtning, hvor det er muligt. Desuden har de lokale myndigheder brug for en langsigtet planlægningshorisont for at gennemføre princippet om energieffektivitet først, når de vurderer de forskellige løsninger og undgår fastlåsning i visse teknologier eller veje i overensstemmelse med lokale planlægningscyklusser

Lovgivere

Denne gruppe omfatter offentlige reguleringsmyndigheder eller agenturer, der på nationalt eller regionalt plan er udpeget til at fastsætte regler og sikre overholdelse, føre tilsyn med markedernes funktion og kontrollere taksterne inden for regulerede markedssegmenter. Disse omfatter navnlig lovgivere og agenturer på energiområdet med regulerings- og tilsynsopgaver.

Lovgivere bør sikre de regler, der muliggør markedsadgang og energieffektive løsninger. De bør også give adgang til metoder og vejledning i, hvordan forskellige alternativer vurderes i cost-benefit-analysen under hensyntagen til de bredere fordele, og endelig verificere gennemførelsen for at se, om princippet om energieffektivitet først blev anvendt korrekt, når det påtænkes at godkende, kontrollere eller overvåge de projekter, som markedsselskaberne indsender. Med hensyn til sidstnævnte er det vigtigt, at der fastsættes passende overvågningsbestemmelser og evalueringer for at indsamle oplysninger om, hvordan energieffektivitet fungerer i praksis

Markedsenheder

Denne gruppe omfatter virksomheder, borgerenergifællesskaber og investorer med ansvar for de faktiske beslutninger på markedet. Den omfatter også ordregivende myndigheder og ordregivere (15) som defineret i reglerne for offentlige indkøb, i det omfang deres beslutninger om indkøb af varer eller tjenesteydelser på forskellige markeder påvirker energiforbruget. Energieffektivitet først finder anvendelse på beslutninger om kriterier for offentlige udbud eller beslutninger om køb, leje eller modernisering af bygninger, som disse myndigheder ejer eller benytter.

Inden for energisektoren er hovedfokus naturligvis rettet mod de energimarkedsselskaber, der er underlagt særlige regler, navnlig:

a) energileverandører: kommercielle producenter af elektricitet, varme eller kulde og andre råvarer samt de juridiske enheder, der sælger energi (f.eks. elektricitet, varme/kulde, naturgas) til forbrugere

b) netoperatører: enheder med ansvar for driften, vedligeholdelsen og om nødvendigt udviklingen af distributions- og transmissionssystemet i et givet område for at sikre, at systemet på lang sigt er i stand til at imødekomme efterspørgslen efter elektricitet, varme eller kulde og naturgas samt

c) leverandører af forvaltningstjenester på efterspørgselssiden: enheder, der støtter forbrugerne i både forbedret energieffektivitet og intelligent elforbrug og øger forbrugernes fleksibilitet med hensyn til at reagere, herunder f.eks. aggregatorer i elsystemet.

Sammenlignet med kommercielle virksomheder, der primært sigter mod profitmaksimering, kan forsyningsselskaber have forskellige lovbestemte mål. De kan være forpligtet til at forfølge bæredygtighedsmål eller anvende en eller anden form for bæredygtighedskriterier i deres investeringsbeslutninger. I sådanne situationer vil princippet om energieffektivitet først kunne anvendes i forbindelse med fastsættelsen af projektmål, gennemførelsen af en cost-benefit-analyse, vurderingen af indvirkningerne af forskellige alternativer eller søgningen efter den rette løsning til gennemførelse.

Gruppen af markedsenheder omfatter også regulerede investorer og offentlige og private finansielle institutioner, som vil anvende princippet om energieffektivitet først som en del af deres aktiviteter. Princippet om energieffektivitet først bør bidrage til at styre de finansielle institutioners aktiviteter i retning af aktiver og finansielle porteføljer med langsigtet bæredygtighed. Ved at anlægge et fremtidsorienteret perspektiv bør princippet om energieffektivitet først støtte udviklingen af innovative indtægtsmodeller inden for energieffektivitet (f.eks. energieffektivitet som en tjeneste) og betingelserne for frigørelse af private investeringer.

Generelt bør energiforvaltningssystemer som f.eks. ISO 50001-standarden på virksomhedsniveau, hvis de følges korrekt, føre til indførelse af energieffektive løsninger, der forbedrer virksomhedernes energimæssige ydeevne. Energisyn og opfølgningen heraf bør også føre til større bevidsthed og forbedringer af energieffektiviteten, hvis de er omkostningseffektive set ud fra et virksomhedsperspektiv. Dette betyder ikke, at princippet om energieffektivitet først er helt irrelevant. Anvendelse af princippet om energieffektivitet først kan også hjælpe kommercielle virksomheder med at kortlægge energieffektive projekter og investeringer, foretage en korrekt vurdering af omkostninger og fordele, herunder bredere fordele for deres ansatte, og gennemføre disse projekter og investeringer på den rigtige måde.

3.4. Fastlæggelse af politiske mål

Det er vigtigt, at det på baggrund af mål og målsætninger ikke på forhånd er fastlagt, hvilke løsninger der skal anvendes for at nå disse mål/målsætninger, medmindre det er nødvendigt. Hvis energieffektivitetsforanstaltninger kan være en del af løsningen, bør de politiske målsætninger ikke udelukke sådanne foranstaltninger. Dette kræver, at der fastsættes målsætninger baseret på resultater og ønskede virkninger snarere end input. En indlysende tilgang er at fastsætte overordnede målsætninger baseret på systemets ydeevne snarere end mål for specifikke løsninger, f.eks. energiudbud, der matcher efterspørgslen, i stedet for at øge elproduktionskapaciteten med 5 % for at matche den forventede efterspørgselsstigning. De politiske mål vil naturligvis muligvis skulle være ganske specifikke i visse situationer. Dette bør dog ikke forhindre, at der tages hensyn til, hvordan energieffektive løsninger kan støttes med en egentlig målfastlæggelse. Derfor er det allerede på målfastsættelsesstadiet for initiativer, der vil påvirke energiforbruget, vigtigt at se på indvirkningen på energiforbruget og afvejningen mellem forskellige løsninger, der kan nå disse mål.

I den forbindelse er det vigtigt at fastlægge indikatorer og metoder til målovervågning korrekt. Hvis en nedbringelse af energiforbruget kan bidrage til at nå de fastsatte mål, eller hvis opfyldelsen af de fastsatte mål vil påvirke energiforbruget, er det nødvendigt at vurdere forholdet mellem målene og det forventede energiforbrug. På dette tidlige tidspunkt i beslutningsprocessen kan det være vanskeligt at komme med sådanne skøn, og der er behov for erfaringer og dokumentation fra tidligere. Det er derfor nødvendigt helt fra begyndelsen at overveje at overvåge de reelle indvirkninger på energiforbruget af de foranstaltninger, der træffes for at nå disse målsætninger, herunder overvågnings- og evalueringsprotokoller.

3.5. Fastlæggelse af den lovgivningsmæssige ramme

3.5.1. Fastlæggelse af de rette regler og lovgivning

Både princippet om energieffektivitet først og energieffektive foranstaltninger kræver passende lovgivningsmæssige rammer, så de kan gennemføres i praksis. Energieffektivitet skal angives som en mulig løsning i lovgivningen, som skal gøre det muligt at gennemføre løsningen og sikre en korrekt opfølgning. Om nødvendigt bør lovgivningen også omhandle hindringerne for energieffektive løsninger.

For at vurdere, om princippet om energieffektivitet først kan anvendes på et specifikt politisk initiativ, en bestemt bestemmelse eller et specifikt projekt, kan der foretages en indledende undersøgelse på grundlag af en række spørgsmål (tre serier à tre spørgsmål). Den første serie af spørgsmål bidrager til at fastslå, om energieffektivitet falder inden for rammerne af et kommende initiativ eller projekt. Den anden serie bidrager til at afklare, om energieffektivitet kan anvendes i praksis, og den tredje serie til, om energieffektivitet kan gennemføres korrekt.

De tre serier af spørgsmål er som følger:

1. Er energieffektivitet en løsning? — Påvirker initiativet energiforbruget, eller fører det til en øget energiforsyning? — Kan energieffektivitet bidrage til at nå målsætningen med initiativet? — Findes der energieffektivitetsløsninger, der kan overvejes i forbindelse med initiativet? Disse spørgsmål skal behandles samlet i rækkefølge. Hvis der svares JA på alle spørgsmål, bør yderligere aspekter af princippet om energieffektivitet først, der er omfattet af nedenstående spørgsmål, undersøges (også hvis svarene er usikre). Et NEJ på det første spørgsmål ville betyde, at det ikke er hensigtsmæssigt at anvende princippet om energieffektivitet først. Et NEJ på andet underspørgsmål ville betyde, at energieffektivitet ikke ville være en hensigtsmæssig tilgang til at nå målsætningerne i en given kontekst, og et NEJ på det sidste spørgsmål ville indikere, at der ikke findes nogen holdbar energieffektiv løsning til at nå disse målsætninger. Et NEJ ville betyde, at det ikke er nødvendigt at se på de resterende spørgsmål.

2. Er det muligt at gennemføre energieffektivitetsløsningen? — Er det muligt at foretage en korrekt vurdering af de direkte og bredere fordele ved energieffektivitetsløsninger for energisystemet eller de enkelte apparater? — Findes der hindringer for gennemførelsen af den mulige energieffektivitetsløsning? — Kan det sikres, at energieffektivitetsløsninger er effektive med hensyn til at nå/bidrage til initiativets målsætninger? Hvis svaret på et spørgsmål er NEJ eller usikkert, er der behov for yderligere foranstaltninger i overensstemmelse med princippet om energieffektivitet først for at løse problemerne på området. Et JA på alle spørgsmål ville betyde, at princippet om energieffektivitet først burde kunne benyttes af relevante beslutningstagere i en given kontekst. Under alle omstændigheder skal den tredje serie af spørgsmål også undersøges.

3. Er det muligt at gennemføre energieffektivitetsløsningen korrekt? — Ved de enheder, der er ansvarlige for gennemførelsen, hvordan energieffektivitetsløsninger skal vurderes? — Er der tilstrækkelige ressourcer og oplysninger til rådighed til at gennemføre energieffektivitetsløsninger? — Findes der mekanismer, der gør det muligt at håndhæve og kontrollere gennemførelsen? Hvis svaret på et spørgsmål er NEJ eller usikkert, er der behov for yderligere foranstaltninger for at sikre, at princippet kan følges op med et passende valg af de bedste løsninger. Et JA ville bekræfte, at de rette betingelser er til stede, for at de relevante enheder kan træffe en velfunderet beslutning, som ville være optimal ud fra et politisk perspektiv, når princippet anvendes i forbindelse med det planlagte initiativ.

Yderligere foranstaltninger betyder ikke nødvendigvis, at der skal medtages specifikke bestemmelser i lovgivningen eller i reglerne. Nogle af problemerne ville kunne imødegås uden for de lovgivningsmæssige rammer eller de formelle krav. Hvis den første serie af spørgsmål indikerer, at energieffektivitet kan være en del af løsningen, er det imidlertid vigtigt, at bestemmelserne fastsættes på den rette måde. De bør især:

1) udtrykkeligt angive, at energieffektivitet er en mulig løsning, der skal undersøges og prioriteres, hvis den er omkostningseffektiv og egnet til formålet

2) anerkende den rolle, som energieffektivitet spiller med hensyn til at nå andre målsætninger, herunder nedbringelse af drivhusgasemissioner, forurenende stoffer og anvendelse af ikke-energiressourcer, forbedring af sundhed og komfort og reduktion af energifattigdom

3) sikre, at kravene giver mulighed for energieffektivitet på tværs af energiudbud, -transmission, -distribution og -forbrug, og navnlig anvendelse af løsninger på efterspørgselssiden. Tekniske specifikationer bør ikke hæmme energiintegreringen eller anvendelsen af energieffektivitet

4) fastlægge ydeevnen snarere end en konkret løsning, der skal opnås. En lovgivning baseret på ydeevne vil muliggøre energieffektivitet på lige fod med andre alternativer

5) præcisere forskellige aktørers roller og forpligtelser i forbindelse med vurdering og kontrol af energieffektivitetsløsninger

6) opstille klare kriterier og metoder til vurdering af omkostninger og fordele ved energieffektive løsninger og indvirkninger på energiforbruget

7) henvise til oplysninger og data, der (skal) anvendes til at vurdere det eksisterende energibesparelsespotentiale, omkostninger og fordele ved energieffektivitet

8) sikre, at energieffektivitet er berettiget til og endda at foretrække i forbindelse med offentlig støtte og finansiering

9) omfatte overvågning af indvirkningerne på energiforbruget og kontrol af andre indvirkninger af energieffektive løsninger.

Et centralt aspekt i forbindelse med regler og krav er bevidstgørelse om mulige energieffektivitetsforanstaltninger, deres omkostninger og fordele og måder, hvorpå de kan gennemføres optimalt. Det kan også være nødvendigt, at hindringerne for princippet om energieffektivitet først og specifikke energieffektivitetsløsninger afhjælpes i de retlige bestemmelser. Dette forudsætter korrekt kortlægning af disse hindringer.

3.5.2. Kortlægning af hindringer for energieffektivitet først

Når det afgøres, om en energieffektiv løsning er en holdbar løsning til opnåelse af de fastsatte mål, er udgangspunktet navnlig at fastslå, om der findes energieffektivitetsforanstaltninger, der kan være et alternativ til et øget udbud i et energisystem, eller som kan reducere energiefterspørgslen i slutanvendelsessektorerne. Ved at vide, hvad der potentielt kan gøres, vil det være muligt efterfølgende at analysere og sammenligne energieffektive foranstaltninger med andre alternativer.

Denne foreløbige kortlægning og efterfølgende udvælgelse af energieffektive løsninger i overensstemmelse med princippet om energieffektivitet først støder imidlertid på forskellige hindringer. ENEFIRST (16)-projektet har inden for et af sine arbejdsområder kortlagt og inddelt disse potentielle hindringer i følgende kategorier:

— politiske hindringer — knyttet til forudindtagethed over for visse løsninger eller fortsættelse af den tidligere vedtagne tilgang

— lovgivningsmæssige hindringer — når gældende lovgivning hindrer valget af energieffektive løsninger

— hindringer inden for politisk interaktion (f.eks. modstridende målsætninger eller prioriteter) — som hænger sammen med, at beslutningstagerne har tendens til at se på deres specifikke politiske områder, og at der kan forekomme afvejninger med energieffektivitetsforanstaltninger

— økonomiske hindringer — utilstrækkelige midler eller finansiel støtte til energieffektive løsninger, der kan knyttes til den måde, hvorpå de vurderes og værdisættes

— tekniske hindringer — den energieffektive løsning kan være teknisk vanskeligere at vurdere eller integrere i en holdbar løsning

— informationsmæssige hindringer — mangel på tilgængelige oplysninger og data til korrekt kortlægning og vurdering af fordelene ved energieffektivitetsløsninger

— kulturelle og adfærdsmæssige hindringer — adfærd og vaner, der begrænser omfanget af de løsninger, der tages i betragtning

— kommunikations- og bevidstgørelsesmæssige hindringer — manglende bevidsthed om energieffektivitetsløsninger

— mangel på ekspertise — utilstrækkelig viden om, hvordan energieffektivitetsløsninger/-teknologier skal gennemføres, og forudindtagethed over for visse løsninger, der udelukker energieffektivitetsløsninger

— effektmæssige skævheder i forbindelse med den vægt, interessenter på udbudssiden i politik- eller beslutningsprocessen tilskrives — de politiske beslutningstagere påvirkes af interessenter på udbudssiden

— hindringer i forsyningskæden — energimarkederne er udformet ud fra et udbudssynspunkt, så energieffektiviteten kan være forstyrrende for det eksisterende system.

Hindringerne kan variere inden for specifikke politiske områder og beskrives nærmere i ENEFIRST-rapporten.

De hindringer, der er nævnt ovenfor, er mest relevante for politikudformningen, og de bør derfor tages i betragtning ved fastlæggelsen af de rette politiske rammer. Disse hindringer kan imidlertid også påvirke udformningen af og tilgangen til specifikke investeringsprojekter. Der kan desuden forekomme andre mere specifikke eller lokale hindringer afhængigt af typen og omfanget af energieffektivitetsforanstaltningen.

Endelig kan nogle af hindringerne skyldes de ressourcer, som de offentlige myndigheder afsætter til energieffektivitet. Utilstrækkelige administrative ressourcer og midler afsat til at støtte, vurdere og fremme energieffektivitetsløsninger og -teknologier er ofte en hindring for en bredere anvendelse af princippet om energieffektivitet først. En vigtig rolle for de politiske beslutningstagere er derfor at opbygge den nødvendige administrative kapacitet og ekspertise inden for energieffektivitet og at sikre, at der er tilstrækkelige økonomiske ressourcer til rådighed for offentlige organer til at bistå markedsenheder og forbrugere med gennemførelsen af energieffektive løsninger og til at overvåge de politiske indvirkninger.

3.5.3. Medtagelse af princippet i den politiske og lovgivningsmæssige ramme

En af overvejelserne vedrørende den gunstige ramme for princippet om energieffektivitet først vedrører, hvordan anbefalingerne i denne vejledning kan håndhæves.

Hensyntagen til specifikke hindringer, fastsættelse af krav eller fastlæggelse af specifikke incitamenter for energieffektive løsninger er en del af energieffektivitetspolitikken. Det er vigtigt at holde de to aspekter adskilt. I energieffektivitetspolitikken fastlægges specifikke foranstaltninger og målsætninger for energieffektivitet samt støtte- og grundforudsætninger. Princippet om energieffektivitet først handler om hensyntagen til og analyse af energieffektive alternativer til beslutninger, der påvirker energiforbrug og energiudbud. Anvendelsen af princippet bør også føre til specifikke foranstaltninger, der muliggør denne analyse og gennemførelse af energieffektivitetsløsninger. Disse foranstaltningers form vil normalt blive fastlagt i energieffektiviseringspolitiske foranstaltninger. Derfor går disse foranstaltningers retlige form videre end overvejelserne vedrørende princippet og er i højere grad en del af udviklingen af energipolitikken. For at tilskynde til energieffektivitet og overvinde de hindringer, der er nævnt ovenfor, kan et direkte fremstød for energieffektivitetsløsninger f.eks. tage form af specifikke energieffektivitetsmål. En anden måde er at fastsætte obligatoriske forpligtelser for energibesparelse for energileverandører, i henhold til hvilke de skal reducere deres kunders energiforbrug (17).

Ethvert bindende mål og præskriptive krav om anvendelse af energieffektive løsninger opfylder målsætningerne i princippet om energieffektivitet først. Udformningen af sådanne krav, deres stringens eller de forpligtelser, de pålægger, er imidlertid områder, der skal tages i betragtning som en del af energipolitikken. Med udgangspunkt i princippet om energieffektivitet først er det vigtigt at afdække og imødegå forskellige aspekter.

3.5.4. Tilskyndelse til energieffektivitet først

I de fleste tilfælde bør energieffektivitetsforanstaltninger være en foretrukken vej frem, hvis disse ved en behørig hensyntagen til de bredere fordele identificeres som en omkostningseffektiv løsning. Ikke desto mindre vedrører fordelene ikke altid den aktør, der bør træffe en investeringsbeslutning. Større fordele ved energieffektivitet kan i højere grad gælde for samfundet (f.eks. ren luft) snarere end for den investor, der træffer beslutningen. På samme måde kan slutbrugeren drage fordel af energibesparelser, men disse fordele kan være af ringe betydning for ejeren af et aktiv (f.eks. delte incitamenter i lejede ejendomme).

Desuden fungerer energieffektivitet, især for forsyningsvirksomheder, ikke som den indlysende vej, fordi forsyningsselskaberne sælger mindre af deres produkt, når forbrugerne sparer energi. Det er derfor vigtigt at udskifte energiforretningsmodeller, der fremmer et højere energisalg, med forretningsmodeller, der belønner energitjenester eller opnåelse af et vist komfortniveau, f.eks. modellen med »energieffektivitet som en tjeneste«. Et andet negativt element er, at køb af energieffektivt udstyr eller renovering af bygninger kræver relativt høje startomkostninger, mens tilbagebetalingsperioderne kan være lange.

Af disse årsager er det ofte ikke tilstrækkeligt med katalysatorer for energieffektivitet, og der er behov for direkte eller indirekte incitamenter, således at der i beslutningsprocessen tages hensyn til de bredere fordele ved energieffektivitetsforanstaltninger for samfundet. Incitamenter bør navnlig sikre, at den enkeltes valg påvirkes, så de er gode for systemet som helhed.

3.5.5. Finansiering og økonomisk bistand

Støtte til gennemførelsen af en særlig motor for energieffektivitet

Det er vigtigt, at der afsættes øremærkede midler til støtte for energieffektivitet. Dette bør fremme energieffektivitetsprojekter og skabe klarhed for investorerne om den finansielle støtte, der er til rådighed. Energieffektivitet er støtteberettiget under forskellige finansieringsprogrammer, men der er i øjeblikket begrænsede offentlige finansieringsordninger målrettet mod energieffektivitetsprojekter.

Oprettelse af en særlig energieffektivitetsfond eller -ordning kan i højere grad tilskynde til investeringer i energieffektivitet. En sådan fond vil bidrage til at skabe en forbilledlig ramme, inden for hvilken princippet om energieffektivitet først anvendes fuldt ud. Pakkeløsninger, der kombinerer finansieringsstøtte med rådgivningstjenester, har typisk en højere udnyttelsesgrad og nyder godt af en større løftestangseffekt (18).

Anvendelse af princippet om energieffektivitet først på alle relevante områder af EU's finansieringsinstrumenter

Fastsættelse af kriterier for berettigelse til finansiel støtte gennem fastsættelse af energieffektivitetsmål og benchmarks vil prioritere energieffektive projekter. Når det er muligt, kan EU-fonde fastsætte (sektor- eller teknologispecifikke) tærskler for energiforbrug eller effektivitetsforbedring baseret på de bedste tilgængelige teknologier.

I forbindelse med fondene under samhørighedspolitikken bør forvaltningsmyndighederne sikre, at programmerne specifikt henviser til fremme af princippet om energieffektivitet først (19) i deres prioriteter og målsætninger og i tilstrækkelig grad afspejler det i støtteberettigelsesskemaet, f.eks. ved at tilbyde højere omkostningsdækning for projekter, der opfylder princippet om energieffektivitet først. Interreg-programmerne bør tage hensyn til disse foranstaltninger i en grænseoverskridende eller tværnational kontekst.

Endvidere bør forvaltningsmyndighederne tage hensyn til energieffektivitet, når de fastsætter udvælgelseskriterier for foranstaltninger i de sektorer, hvor princippet om energieffektivitet først kan gennemføres (se afsnit 4.2), således at de projekter, der anvender princippet, kan prioriteres.

Forvaltningsmyndighederne kunne også overveje en graduering af støtteintensiteten, således at projekter inden for energieffektivitet, eller som anvender princippet om energieffektivitet først, kunne drage fordel af en præferentiel offentlig støtte (bonus).

Under InvestEU opfordres gennemførelsespartnerne til at medtage et afsnit om energieffektivitet i deres indsendelsesfiler, som vil udgøre et selvstændigt element i deres due diligence ved vurderingen af projekterne. Et sådant afsnit vil finde anvendelse på alle projekter ud over det politiske område bæredygtig infrastruktur.

Anbefalingen om at tage højde for energieffektivitetsrelaterede udvælgelseskriterier udvides også til at omfatte europæiske, nationale eller regionale programmer, der gennemføres gennem indkaldelser af projektforslag.

Når offentlige myndigheder og gennemførelsespartnere under EU-fonde udvikler og gennemfører foranstaltninger med energieffektivitet som det primære mål, opfordres de til at give en solid begrundelse for, hvordan energieffektivitet er af central betydning for projektet/programmet/foranstaltningen, og hvordan risikoen for grønvask ikke gælder for dem.

Tilvejebringelse af teknisk bistand for at hjælpe fondsforvaltere og projektpromotorer med at anvende princippet om energieffektivitet først

Ud over de faktiske midler, der er afsat til energieffektivitet, vil der gennem en hensyntagen til risikoopfattelsen, fremme af aggregering og bistand til projektudvikling blive tilskyndet yderligere til energieffektive løsninger. Selv om disse foranstaltninger allerede indgår i energifinansieringspolitikker, bør beslutningstagerne fremme de værktøjer, der er til rådighed for ansøgere og fondsforvaltere.

Kommissionen kan tilbyde rådgivning til forvaltningsmyndighederne for at hjælpe dem med at gøre princippet om energieffektivitet først operationelt i deres programmer, navnlig gennem instrumentet for teknisk støtte (20).

Finansielle institutioner, der nyder godt af EU-programmer, ville kunne få adgang til særlige rådgivningstjenester for at afspejle princippet om energieffektivitet først både i vurderingsfasen (due diligence) og i gennemførelsesfasen (projektudvikling). Kommissionen arbejder på at udvikle sådanne specifikke rådgivningsprodukter baseret på gode erfaringer fra Den Europæiske Investeringsbank og andre potentielle gennemførelsespartnere (nationale erhvervsfremmende banker, EBRD osv.).

Projektpromotorer, der er villige til at gennemføre investeringer i energieffektivitet eller til at medtage princippet om energieffektivitet først, kan modtage teknisk ad hoc-bistand fra EU's rådgivningsknudepunkt, ELENA, programmer under samhørighedspolitikken, hvor det er relevant, og anden projektudviklingsstøtte under LIFE-programmet for ren energiomstilling. I nogle tilfælde kan omkostninger til energisyn (delvis) være berettiget til EU-støtte.

Teknisk bistand vil hjælpe forvaltningsmyndigheder, finansielle institutioner og projektpromotorer med at anvende passende indikatorer og metoder til måling af energibesparelser og kan dække en del af overvågningskravene, f.eks. energisyn for de pågældende aktiver.

Afspejling af energieffektivitet først i retningslinjerne for statsstøtte

Energieffektivitet er omfattet af både retningslinjerne for statsstøtte på energi- og miljøområdet og den generelle gruppefritagelsesforordning, som begge i øjeblikket er under revision (21). Dette er relevant for operationelle programmer, der som led i delt forvaltning ikke som standard er fritaget for statsstøtte. Dette kan også gælde for projekter, der finansieres under genopretnings- og resiliensfaciliteten.

3.5.6. Formidling af oplysninger

Anvendelsen af princippet om energieffektivitet først hindres blandt andet af manglende bevidsthed om energibesparelsespotentialer, de mulige fordele og måder at vurdere det på. Hvis denne mangel på tilstrækkelige oplysninger ledsages af vaner og tidligere præferencer, er det ikke tilstrækkeligt kun at stille oplysningerne til rådighed. Der er behov for gentagne uddannelses- og oplysningskampagner for at ændre enhver negativ opfattelse af energieffektivitet som noget, der kræver en stor indsats og mange penge for at opnå energibesparelser, idet dette muligvis sker på bekostning af en nedsat ydeevne. I stedet er det vigtigt at knytte energieffektivitet sammen med øget komfort, ydeevne og kvalitet. Der er også behov for at øge bevidstheden om og kendskabet til potentialet og de bredere indvirkninger af energieffektivitet i forskellige sektorer. Dette omfatter et behov for at forenkle valget af investering i energieffektivitet, hvor borgerne på det tidspunkt, hvor de beslutter sig for at investere, også får oplysninger, der udvander den negative indvirkning af kognitive skævheder, f.eks. ved at give oplysninger om fremtidige omkostningsbesparelser og miljømæssige og sociale fordele (22). Effektive oplysningskampagner skal derfor indeholde baggrundsviden samt beskrive præferencer og kognitive skævheder, der påvirker energirelaterede beslutninger (23).

Desuden mangler der gode tilgængelige data og metoder til at vurdere de bredere fordele ved energieffektivitetsforbedringer. Dette begrænser muligheden for at kvantificere disse fordele og sikre en passende cost-benefit-analyse. På lokalt plan er byer og lokalsamfund generelt bedst i stand til at gennemføre energieffektivitetsforanstaltninger i tæt samarbejde med borgere, forbrugere og energifællesskaber. Manglen på data og den ofte begrænsede finansielle, tekniske og kompetencemæssige kapacitet forhindrer imidlertid byer og lokalsamfund i at udarbejde solide varme- og/eller energieffektivitetsplaner og i at tage hensyn til energieffektivitet i forbindelse med fysisk planlægning og udviklingsplanlægning. I denne forbindelse er der ikke blot behov for at stille de relevante data til rådighed, men også for at sikre evnen til at analysere de oplysninger og data, der er tilgængelige for dem, der skal bruge dem. Kapacitetsopbygning er derfor et vigtigt område, der skal tages op.

I forbindelse med princippet om energieffektivitet først er det også vigtigt at sikre, at oplysningerne gives på det rette tidspunkt og i det rette format. Myndigheder og markedsenheder bør oplyses om energieffektivitetsløsninger og deres potentielle fordele på en klar måde, så de får lettere ved at vælge en bestemt løsning i deres planlægnings- eller investeringsbeslutninger. Det kan være utilstrækkeligt med en simpel offentliggørelse af data eller retningslinjer. Oplysninger om energieffektive løsninger skal være relevante og tilpasset specifikke kontekster, hvis de skal have en positiv og passende indvirkning på beslutningsprocessen. De vil også skulle fremmes aktivt.

Desuden påvirker den måde, som oplysningerne præsenteres og formidles på, i høj grad beslutningsprocessen. Når først der er opnået en grundlæggende bevidsthed, skal kommunikationen også tilpasses målgruppen og den specifikke kontekst, så den er let forståelig. De fremlagte oplysninger bør lette en bevidst beslutningstagning baseret på dokumentation og gennemsigtighed. Investorernes beslutningsproces omfatter analyse af fordele og ulemper ved forskellige løsninger. Derfor ville det være utilstrækkeligt med ensidig kommunikation. Tosidet kommunikation kunne være mere overbevisende, fordi de spørgsmål, der blev stillet i analysen forud for en beslutning, vil kunne tages i betragtning.

I den forbindelse er det vigtigt at fremlægge forventede energibesparelser for en given foranstaltning, teknologi eller løsning sammen med oplysninger om, hvordan den bør gennemføres og anvendes. Det er også hensigtsmæssigt at påpege mulige boomerangeffekter, dvs. en mulig nedbringelse af de forventede energibesparelser på baggrund af en stigning i energiforbruget som følge af energieffektivitetsforanstaltninger. Da »oversalg« af energieffektivitetsforanstaltninger kan virke mod hensigten, er det vigtigt, at de vurderes grundigt inden gennemførelsen. Hvis vurderingen ikke er i overensstemmelse med forventningerne i de fremlagte oplysninger, kan den afskrække beslutningstagerne fra at vælge energieffektive løsninger.

Med hensyn til oplysninger om finansiering er det vigtigt, at de finansielle institutioner kender til de reelle risici og fordele ved investeringer i energieffektivitet. Et vigtigt redskab, der skal tages i betragtning, er den europæiske platform for risikosikring af energieffektivitet med data om energimæssig og finansiel ydeevne fra energieffektivitetsprojekter støttet af EU-midler, offentlige nationale og lokale midler. Offentlige myndigheder, projektpromotorer og finansielle institutioner skal fortsat opfordres kraftigt til at indføre oplysninger i denne database for yderligere at øge og udvide informationsgrundlaget om energieffektivitetspotentialet. En øget adgang til markedsdokumentation og investeringsporteføljer vil bidrage til at mindske risiciene forbundet med energieffektivitet og bidrage til at øge investeringerne i energieffektivitet.

3.5.7. Den offentlige sektor i en ledende rolle

Ved at prioritere energieffektivitet får de offentlige myndigheder endvidere et ansvar for at gå foran med et godt eksempel. Selv om den samlede virkning måske ikke er væsentlig i absolutte tal, spiller offentlige organer en vigtig rolle med hensyn til at fremme energieffektiv adfærd, produkter og tjenesteydelser. Det er også afgørende, at prioriteringen af energieffektivitet i den offentlige sektor præsenteres som et eksempel på bæredygtig og forsvarlig forvaltning af offentlige midler. Valg af energieffektivitetsløsninger og kombination af dem med vedvarende energikilder kan også tjene som demonstrationsprojekter og reklame for ønskværdige tilgange.

Den offentlige sektor kan foregå med et godt eksempel på forskellige måder, navnlig ved at:

a) sætte specifikke mål for offentlige bygninger med hensyn til energimæssig ydeevne eller renoveringer. Artikel 5 og artikel 6 i direktivet om energieffektivitet er eksempler på en sådan tilgang på EU-plan. Denne tilgang vil dog kunne styrkes på nationalt plan. Offentlige bygninger bør foregå med et godt eksempel ved at gennemføre forskellige energieffektivitetsløsninger for at vise deres gennemførlighed og fordele. Nye bygninger bør navnlig forbinde funktionalitet, design og bæredygtighed, inklusion og æstetik i overensstemmelse med nyt europæisk Bauhaus (24) med den bedst mulige energimæssige ydeevne og om muligt overstige de obligatoriske krav om næsten energineutrale bygninger i henhold til artikel 9 i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne. Ambitiøse mål for offentlige bygninger bør også kædes sammen med kommunikation. Energirenoveringer bør gennemføres og præsenteres på en måde, der sikrer bedre energimæssig ydeevne kombineret med bedre komfort og omkostningsbesparelser. De offentlige myndigheder bør også sikre, at en bygnings energiattest (EPC) formidles klart til offentligheden (i henhold til artikel 13 i direktivet om bygningers energimæssige ydeevne). Det bør også overvejes, hvorvidt der bør medtages supplerende oplysninger, der kan fremme energieffektivitetsløsninger, f.eks. forventede bredere fordele i form af reduktion af drivhusgasemissioner, i energiattesterne

b) fremme indkøb af energieffektive produkter og tjenesteydelser. Grønne offentlige indkøb og artikel 6 i direktivet om energieffektivitet tilskynder allerede de offentlige myndigheder til at købe de produkter, der har den bedste energimæssige ydeevne. I overensstemmelse med princippet om energieffektivitet først bør kriterierne for energimæssig ydeevne imidlertid blive udbredt i offentlige udbud og spille en afgørende rolle i vurderingen og udvælgelsen af tilbud. Derudover skal energimæssig ydeevne ikke bruges som et af de supplerende kriterier, men derimod som en central betingelse og/eller et tildelingskriterium i offentlige udbud. Offentlige indkøbere bør vurdere, hvordan det er muligt at opnå den ønskede ydeevne i de udbudte produkter i overensstemmelse med målsætningerne for energimæssig ydeevne. Der bør foretages en analyse af de specifikke aspekter af mere energieffektive løsningsmodellers ydeevne, hvor sådanne findes

c) benytte kontrakter om energitjenester og energimæssig ydeevne (25), foretage energisyn og gennemføre energiledelsessystemer. I lighed med specifikke renoveringsmålsætninger bør offentlige bygninger også tjene som eksempler på anvendelse af tilgængelige løsninger, der letter opnåelsen af energibesparelser. Fordelene ved at gøre brug af disse løsninger, navnlig for det offentlige budget, bør fremmes og formidles til offentligheden.

3.6. Analyse af politisk effekt og alternativer

Efter der er blevet fundet frem til forskellige løsninger til opnåelse af de ønskede målsætninger og stramme grundforudsætninger for energieffektive løsninger, er det vigtigt at foretage en grundig vurdering af disse politiske løsninger, idet der især fokuseres på alternativerne på efterspørgselssiden. Ved fastlæggelsen af strategiske politikker, hvor energieffektivitet fra starten anses som en del af løsningen, er det desuden værd at undersøge ambitiøse energieffektivitetsforanstaltninger, f.eks. ved i forbindelse med modelleringsarbejdet at have et scenarie med høj energieffektivitet, hvor der gås til grænsen med energieffektivitet med hensyn til omkostningseffektiviteten eller gennemførligheden heraf.

De reguleringsmæssige konsekvensanalyser eller cost-benefit-analyserne forud for politiske beslutninger, planlægnings- eller investeringsmæssige beslutninger kan omfatte en analyse af de holdbare løsninger. I forbindelse med konsekvensanalyser kræver en fuld afspejling af princippet om energieffektivitet først, at der ses nærmere på de forskellige elementer, der er omfattet af disse retningslinjer. Disse omfatter:

— hensyntagen til hindringerne for anvendelsen af energieffektivitet

— fastlæggelse af politiske målsætninger, der gør det muligt at anvende og prioritere omkostningseffektive energieffektivitetsløsninger

— kortlægning af et bredt spektrum af løsninger, navnlig med fokus på løsninger på efterspørgselssiden og forbedringer af energieffektiviteten

— evaluering af forskellige løsningers indvirkning på energiforbruget (helst for både det endelige energiforbrug og primærenergiforbruget) og hensyntagen til disse indvirkninger i ajourførte prognoser for energiefterspørgslen i vurderingen

— evaluering af omkostninger og fordele ved løsningerne set ud fra i) det samfundsmæssige perspektiv, ii) markedsaktørernes perspektiv, der gennemfører energieffektivitetsplanerne, og iii) den endelige forbrugers perspektiv

— medtagelse af miljømæssige, sociale og økonomiske indvirkninger, herunder fordelingsmæssige indvirkninger og mindskelse af energifattigdom, som en del af vurderingen under anvendelse af livscyklustilgangen og antagelserne om passende kulstofprissætning

— i tilfælde af en fuldstændig cost-benefit-analyse: en følsomhedsanalyse for de forskellige diskonteringssatser, der indgår i cost-benefit-analysen, samt de maksimale energieffektivitetsforanstaltninger

— evaluering af den foretrukne løsnings sammenhæng med energieffektivitetsmål og -foranstaltninger samt med andre strategiske målsætninger og principper

— kortlægning af operationelle skridt og målsætninger, der vil muliggøre gennemførelsen af energieffektive løsninger

— fastsættelse af bestemmelser om evaluering af politikker/investeringer, som ville kræve overvågning af de energibesparelser, der er opnået på en gennemsigtig måde, f.eks. som defineret i metoden som anført i artikel 7 i direktivet om energieffektivitet.

Hvad angår indvirkningen på energiforbruget kan både primærenergi og endelig energi være relevant. Endelig energi afspejler bedre de ændringer i efterspørgslen og de fordele, der er forbundet med nedbringelsen heraf, mens primærenergi er mere relevant set i lyset af klimamålene og de miljømæssige fordele. Valget af indikator afhænger således af konteksten, men de bør med fordel begge tages i betragtning i omfattende vurderinger.

Selv om der lovgivningsmæssigt normalt kræves omfattende konsekvensanalyser i specifikke situationer, kan en egentlig cost-benefit-analyse (se nedenfor) i overensstemmelse med princippet om energieffektivitet først indgå i forberedelsen af investerings- eller politiske beslutninger med indvirkning på energiforbrug eller energiudbud. Anvendelsen af princippet bør tage udgangspunkt i et system og et samfundsmæssigt perspektiv for strategiske planlægnings- og investeringsbeslutninger. Når der vælges specifikke aktiver og løsninger i forbindelse med forhåndsbestemte projekter, bør der også foretages en analyse af mere energieffektive løsninger ud fra det samfundsmæssige, gennemførelsesenhedens eller slutbrugerens perspektiv.

Tabel 3

Fordele og omkostninger ved vurderingen af energieffektivitetsforanstaltninger ud fra forskellige perspektiver

Cost-benefit-analyser af energieffektivitetsforanstaltninger Perspektiv: Samfundet De markedsaktører, der gennemfører foranstaltningerne (f.eks. energiselskab) Endelig forbruger Sparede omkostninger til energiforsyningssystemet (produktions- og kapacitetsomkostninger, nettab, omdannelsestab og netforstærkningsomkostninger osv.) Fordel Fordel Bredere fordele og afledte fordele Fordel Fordel Fordel Overførsel af omkostninger gennem netgebyrer eller energipriser eller indtægter fra energitjenester Fordel Kompensation for netoperatørernes tabte nettoindtægter Fordel Bonus for gennemførelse eller fælles besparelser Fordel Meromkostninger til teknologi Omkostning Omkostning Omkostninger forbundet med programmets/foranstaltningens gennemførelse Omkostning Omkostning Incitamentsudbetalinger Omkostning Fordel Besparelser på energiregningen Fordel Tab af marginalindtægter Tab

Kilde: Baseret på Wuppertal Institute (2009), Measuring and reporting energy savings for the ESD — how it can be done, kapitel 2.10

Desuden er det vigtigt at finde frem til de relevante datakilder og indikatorer for prognoser for den fremtidige energiefterspørgsel, idet indvirkningerne på energibesparelser måles, og fremskridtene overvåges. Da der er forskel på datatilgængeligheden og den nationale praksis, kan disse forskellige datakilder være relevante. Det afgørende er gennemsigtighed og sammenlignelighed af de anvendte indikatorer og data.

Der skal lægges særlig vægt på en nøjagtig udnyttelse af fleksibiliteten på efterspørgselssiden, hvor det er relevant. Dette kræver, at der tages hensyn til alle slutbrugertyper og fordelte fleksibilitetsaktiver i det integrerede energisystem. Det er vigtigt at se på både investerings- og driftsomkostninger, samtidig med at fordelene for alle slutbrugere anerkendes.

3.7. Definition af cost-benefit-analyser

En cost-benefit-analyse kan være en selvstændig analyse eller indgå som et centralt element i en mere omfattende konsekvensanalyse. Alle cost-benefit-analyser bør følge livscyklusvurderingsmetoder (26) og tage højde for passende prognoser for kulstofpriserne. I henhold til princippet om energieffektivitet først er det vigtigt, at der så vidt muligt foretages en cost-benefit-analyse ud fra et samfundsmæssigt perspektiv i forbindelse med evalueringen af omkostninger og fordele forbundet med forskellige løsninger. Ved sammenligning og analyse af løsningerne skal der ses på alle indvirkninger af energibesparelser, idet energiforbruget ikke anses som den eneste effektindikator. Inden for rammerne af princippet om energieffektivitet først er en nedbringelse af energiforbruget bestemt en fordel i sig selv, men ud over energibesparelser bør en cost-benefit-analyse også se på de bredere fordele, herunder dem, der ikke er lette at prissætte.

De sociale fordele omfatter et forbedret trivsels- og komfortniveau, f.eks. på grund af korrekt opvarmning/køling og forbedret indendørs luftkvalitet i boliger (27), hvilket efterfølgende fører til bedre sundhed, både fysisk og psykisk, også under fremtidige klimaforhold. Desuden kan et lavere forbrug af fossile brændstoffer i mange tilfælde reducere emissionerne fra kraftværker og transport og dermed mindske de negative virkninger af luftforurening. En forbedret effektivitet nedbringer også energiregningen og kan øge husstandenes indkomst, som kan bruges til andre formål. En anden vigtig fordel er bekæmpelsen af energifattigdom, som fortsat er et problem i mange lande.

Der kan være mange større fordele forbundet med energieffektivitet, men det er ofte vanskeligt at kvantificere eller værdisætte dem korrekt. Det kan være en særlig udfordring at finde de rigtige data og registrere forbindelserne mellem energieffektivitet og sociale, miljømæssige eller økonomiske indikatorer. Manglen på oplysninger kan især være et problem på lokalt plan og hænger også sammen med tilgængeligheden af data om reelle energibesparelser, der er opnået efter en foranstaltnings gennemførelse. Der anvendes derfor forskellige metoder til at registrere disse indvirkninger. Uden at det berører de metoder for cost-benefit-analyser på EU-plan, der er fastsat i TEN-E-forordningen (28), bør lovgiverne for at sikre solide cost-benefit-analyser fastlægge relevante metoder til gennemførelse af cost-benefit-analyser på specifikke områder (29) og om nødvendigt lade dem ledsage af yderligere retningslinjer.

Den enkelte metode for cost-benefit-analyser bør baseres på de lovgivningsmæssige rammer, som de politiske beslutningstagere har fastlagt, og tage højde for betingelser og begrænsninger for anvendelsen af energieffektivitetsløsninger. På grundlag af den foreslåede metode for cost-benefit-analyser bør markedsenheder være i stand til systematisk at vurdere deres investeringsmuligheder. De retningslinjer, som lovgiverne udarbejder, bør hjælpe markedsenhederne med at vurdere omkostninger og fordele forbundet med forskellige løsninger set ud fra det samfundsmæssige perspektiv, perspektivet for de markedsaktører, der gennemfører planen, og forbrugerens perspektiv.

De bredere fordele ved investeringer i energieffektivitet er blevet analyseret i Odyssee-Mure-projektet (30). Der findes også yderligere oplysninger i det dokument, der er udarbejdet af ECEEE (31), og i den undersøgelse, som Kommissionen har fået foretaget (32). Figur 2 viser nogle af de vigtigste områder, der er berørt af investeringer i energieffektivitet, og som kan indgå i en egentlig cost-benefit-analyse.

På grundlag af den tilgang, som Odyssee-Mure har foreslået, kan de mange fordele ved energieffektivitet opdeles i sociale, miljømæssige og økonomiske fordele.

Figur 2 De mange mulige positive fordele ved energieffektivitet



Kilde: Kommissionen baseret på Odyssee-Mure.

Miljøfordelene vedrører de bredere indvirkninger af et reduceret energiforbrug, navnlig reducerede drivhusgasemissioner og mindre luftforurening i forbindelse med energiforbrug. Desuden styrker den lavere energiefterspørgsel forvaltningen af energikilder og andre ressourcer. Det fører direkte til besparelser på den energi, der skal produceres (og fjerner således de negative eksterne virkninger, der er forbundet med energiudbuddet), navnlig besparelser i forbruget af fossile brændstoffer. Det reducerer endvidere behovet for investeringer i vedvarende energi for at nå de politiske mål.

Der kan opstå økonomiske fordele på mikro- og makroniveau. Mikrovirkninger hænger sammen med øget industriel produktivitet som følge af lavere energiforbrug og øget markedsværdi af aktiver med en bedre energimæssig ydeevne. Makrovirkninger vedrører ændringer i BNP og beskæftigelse og som følge af indvirkningen på energipriserne også ændringer i de offentlige budgetter. De positive sociale og miljømæssige indvirkninger nedbringer også arbejdsløsheden og udgifterne til social velfærd. Innovation og konkurrenceevne (33), som kan forbedres med energieffektive teknologier samt forbedret energisikkerhed gennem lavere importafhængighed (34), er andre af de indvirkninger, der kan tages i betragtning.

Ovenstående er kun et par af de samlede fordele ved øget energieffektivitet.

3.7.1. Mulige værktøjer og metoder

Det er en udfordring og endnu ikke lykkedes at klarlægge en solid metode til kvantificering af de bredere fordele ved energieffektivitet. I forbindelse med disse retningslinjer er der taget udgangspunkt i to forskningsprojekter: 1) COMBI (Calculating and Operationalising the Multiple Benefits of Energy Efficiency in Europe, dansk: beregning og operationalisering af de mange fordele ved energieffektivitet i Europa), som er et projekt under Horisont 2020 (35), og 2) Kommissionens undersøgelse »The macro-level and sectoral impacts of Energy Efficiency policies« (indvirkninger af energieffektivitetspolitikker på makroniveau og på sektorniveau) (36). Der er endvidere ved at blive udviklet en metode og et værktøj til brug ved en sådan vurdering inden for rammerne af Horisont 2020 MICAT-forskningsprojektet (37).

Forbedringer af energieffektiviteten inden for transport kan reducere transportrelaterede eksterne virkninger. Handbook on the External Cost of Transport (håndbogen om eksterne transportomkostninger) (38) giver detaljeret indsigt i og metoder til vurdering af de forskellige miljømæssige indvirkninger.

a) SOCIALE INDVIRKNINGER

Sundhed og trivsel

En af de vigtigste afledte fordele ved energieffektivitet er menneskers sundhed. For at måle og kvantificere de vigtigste positive og negative indvirkninger forbundet med en bedre energimæssig ydeevne for bygninger kan følgende aspekter, der påvirker sundheden, tages i betragtning:

— kapacitet til at holde en passende temperatur i boliger, herunder under fremtidige klimaforhold, som er direkte forbundet med energieffektivitetsforbedringer i bygninger

— lufttæthedsniveauer, der generelt øges gennem energieffektivitetsforbedringer, og tilstrækkelig ventilation, som skal tages i betragtning ved fastsættelsen af energieffektivitetskrav

— indendørs luftkvalitet knyttet til koncentrationen af større indendørs luftforurenende stoffer (VOC-forurenende stoffer såsom benzen, radon, kulilte, NOx, ultrafine partikler). Den indendørs luftkvalitet afhænger i høj grad af energieffektiviteten (39), selv om forbindelserne kan være enten positive eller negative, afhængigt af ventilationsniveauet som følge af effektivitetsforbedringerne

— skimmel- og fugtighedsgrad, der generelt skyldes bygningens temperatur- og ventilationsniveau

— indendørs belysning, der ofte forbedres som følge af energieffektive løsninger, og som har stor indvirkning på personernes sundhed og trivsel (40)

— støjniveau — isolering af klimaskærmen, navnlig vinduer, mindsker eksponeringen for udefrakommende støj

— brug af giftige materialer — renoveringer fører til fjernelse af asbest og bly samt montering af radonskærme.

De positive indvirkninger forbundet med energieffektivitetsforbedringer afspejles i reduktionen af hjerte-kar-sygdomme, luftvejssygdomme (astma, smitsomme sygdomme, allergier osv.), lungekræft og kognitiv og mental svækkelse. Der kan opstå både kroniske og akutte luftvejssygdomme på grund af eksponeringen for indendørs luftforurening fra rumopvarmningssystemer og brændsel. Astma og allergi skyldes skimmelsvampe, der trives i fugtige og dårligt opvarmede hjem, mens slagtilfælde og hjerte-kar-sygdomme er forbundet med en eksponering for ekstreme temperaturer (41).

Det kan være vanskeligt at kortlægge det specifikke udbytte for sundheden, som derfor ofte måles med udgangspunkt i den samlede dødelighed eller sygelighed som dokumenteret ved lægebesøg, hospitalsindlæggelser og fridage fra arbejde eller skole eller ved risikofaktorer, f.eks. termiske forhold, støj osv.

Ved hjælp af en tilgang baseret på koefficienter kan de sundhedsmæssige fordele ved energieffektivitet og indvirkningerne med hensyn til luftkvaliteten afspejles i økonomiske termer (f.eks. sundhedsomkostninger i forbindelse med sygdomme). De metoder, der anvendes til at måle denne outputindikator, er generelt baseret på den gennemsnitlige leveværdi, der opnås gennem undersøgelser af eventualværdiansættelsen eller en vilje til at betale for undersøgelser (42).

Fokus i forskningsprojektet COMBI var rettet mod en kvantificering af de afledte indvirkninger for folkesundheden, der er forbundet med energifattigdom. Inden for rammerne af projektet blev der analyseret tre kategorier af afledte indvirkninger:

— forhøjet sygelighed om vinteren som følge af indendørs kulde

— forekomsten af astmasygdomme som følge af indendørs fugt.

Den tekniske rapport giver en beskrivelse af metoden til effektkvantificering og værdiansættelse (43).

Indvirkningerne af de anslåede fald i ton forurenende stoffer kan ved hjælp af GAINS-modellen (44) omsættes til en nedbringelse af sundhedsudgifterne. Kommissionen har netop gjort brug af denne model i forbindelse med forskellige konsekvensanalyser. GAINS kræver detaljerede inputdata om det samlede energiforbrug for alle større aktiviteter inden for luftforurening og drivhusgasemissioner, men listen over receptorer, for hvilke luftforureningens indvirkning vurderes, omfatter ikke bebyggede omgivelser.

BPIE har endvidere udviklet en metode til at kortlægge, måle, kvantificere og værdisætte indvirkningen af en forbedret indeklimakvalitet (forbedret varmekomfort, indendørs luftkvalitet, belysning og akustik (45)) i skoler, på hospitaler og kontorer (46). Den fremlagte metode ekstrapolerer de gennemsnitlige resultater til opnåelige procentmæssige forbedringer i ydeevnen/produktiviteten.

Energifattigdom

Energifattigdom kan forstås som en tilstand af afsavn i grundlæggende energitjenester, som er et energirelateret udtryk for generel fattigdom, og som har vist sig at indebære en risiko for øget sygelighed eller endog dødelighed. I forbindelse med undersøgelser af fordelene ved energieffektivitetsprogrammer vedrørende bekæmpelse af energifattigdom bør konsekvensanalyserne fokusere på de realiserede eller forventede energibesparelser for sårbare husholdninger eller øget indendørs komfort i deres boliger. Der er mange sundhedsmæssige fordele forbundet med kapaciteten til at holde indendørstemperaturen på et mere komfortabelt niveau, da det at bo i dårligt ventilerede hjem, der er kolde om vinteren eller for varme om sommeren, er forbundet med en række sundhedsproblemer. Istandsættelse og andre forbedringer af energieffektiviteten, som sætter energifattige husholdninger i stand til at forbedre indendørstemperaturen, kan have en positiv indvirkning på den mentale sundhed og forekomsten af hjerte-luftvejssygdomme og kan dermed være med til at mindske ulighederne på sundhedsområdet.

Der kan være andre fordele forbundet med energibesparelser og kapaciteten til at opretholde en mere komfortabel indendørstemperatur, hvilket kan forstærke den positive virkning på husholdningernes budgetter. De største sundhedsmæssige fordele ved energieffektiviserende istandsættelser er blevet konstateret blandt de husholdninger, som inden gennemførelsen af energieffektivitetsforanstaltninger som følge af budgetmæssige begrænsninger ikke udnyttede det fulde potentiale af energitjenester til opvarmning eller køling. Forbedret fysisk og psykisk trivsel som følge af bedre indeklimaniveauer kan også have en positiv indvirkning på uddannelsesresultater eller arbejdsresultater, øge arbejdsmarkedsdeltagelsen og produktiviteten og muliggøre økonomisk mere attraktive karriereforløb. I lande, hvor sundhedsudgifterne er høje, kan sundhedsmæssige forbedringer baseret på forbedrede boligforhold også øge sårbare husholdningers disponible indkomst som følge af faldende udgifter til lægebehandling. Ud over de økonomiske indvirkninger, der bidrager til fattigdomsbekæmpelse, energieffektiviserende istandsættelser eller overgang til nye løsninger kan energieffektive bygninger have en anden potentiel social fordel i forbindelse med forbedret social integration af underprivilegerede husholdninger, idet den sociale isolation som følge af følelsen af skam med hensyn til den pågældendes levevilkår mindskes (47).

b) MILJØMÆSSIGE INDVIRKNINGER

Forbedringer af energieffektiviteten kan have en positiv indvirkning på miljøet på mange forskellige områder:

— Energi og klimaændringer — foranstaltninger til forbedring af energieffektiviteten fører naturligt til en reduktion af energiefterspørgslen og dermed en lavere udnyttelse af de dermed forbundne ressourcer, navnlig fossile brændsler. Et reduceret forbrug af fossile brændsler indebærer en reduktion af drivhusgasemissionerne.

— Bæredygtigt forbrug og bæredygtig produktion — denne kategori omfatter emissioner af lokale luftforurenende stoffer og forbrug af materialer. Energieffektivitetsforanstaltninger kan føre til en reduktion af emissionerne af svovl, partikler og andre forurenende stoffer, der er skadelige for menneskers sundhed. På den anden side kan energieffektivitetsforanstaltninger også indebære øget materialeforbrug, f.eks. i forbindelse med istandsættelsen af bygninger.

— Økosystemer — forbedret energieffektivitet, der resulterer i en reduceret energiefterspørgsel, kan føre til en reduktion af elproduktionssektorens efterspørgsel efter vand og arealanvendelse. Energieffektiviserende renoveringer af bygninger, der gør brug af grønne vægge og tage, sikrer levesteder for planter og dyr i byområder.

De specifikke indikatorer, der skal anvendes til at måle disse indvirkninger, omfatter:

Reduktion af drivhusgasemissioner

Forholdet mellem energibesparelser og CO2-emissioner er forholdsvis ligetil set i lyset af energibærere. Der følges typisk en lineær metode, hvor der anvendes faste emissionsfaktorer for CO2-enheder pr. brændstofforbrugsenhed. Dette kan gøres på to måder: Enten udledes emissionsfaktorerne af historiske data, eller der gøres brug af offentliggjorte emissionsfaktorer (f.eks. fra IPCC).

Tabel 4

Gennemsnitlige emissionsfaktorer i EU i forhold til den nedre brændværdi

Gennemsnitlige emissionsfaktorer (t CO2 / TJ) Gennemsnitlige emissionsfaktorer (t CO2 / toe) Rå olie 73,3 3,07 Naturligt forekommende flydende gas 64,2 2,69 Motorbenzin 69,3 2,90 Benzin/dieselolie 74,1 3,10 Anthracit 98,3 4,12 Kokskul 94,6 3,96 Brunkul 101 4,23 Naturgas 56,1 2,35 Tørv 106 4,44

Kilde: Kommissionens forordning (EU) nr. 601/2012, bilag VI (48).

Hvad angår energibesparelser på elområdet kan forholdet mellem energibesparelser og reduktion af drivhusgasemissioner anslås på grundlag af drivhusgasintensiteten ved elproduktion, som på grundlag af data fra 2018 blev anslået til 287 g CO2-ækvivalenter/kWh (3,34 t CO2-ækvivalenter/toe) for EU (49). De nationale intensiteter vil variere afhængigt af andelen af vedvarende energi og det brændstofmix, der anvendes til elproduktion, og enhver cost-benefit-analyse af investeringer i energieffektivitet bør tage hensyn til det lokale nets drivhusgasintensitet. Desuden er det værd at bemærke, at elektricitets drivhusgasintensitet ændrer sig over tid og falder, i takt med at der i højere grad anvendes vedvarende energikilder. Derfor skal fremtidige prognoser tages i betragtning, når man ser på virkningerne af energibesparelser på længere sigt. Det Europæiske Miljøagentur (EEA) offentliggør historiske data og kortsigtede indikatorer for elektricitets drivhusgasintensitet i medlemsstaterne (50).

Tilsvarende er det muligt at beregne drivhusgasintensiteten ved afledt varmeproduktion i mange anvendelser: 253 g CO2-ækvivalenter /kWh (2,95 t CO2-ækvivalenter/toe) for EU baseret på Eurostat-data fra 2018 (51). Også her skal der tages hensyn til medlemsstaternes kontekst og fremtidige udvikling.

Det kan også være interessant at få et skøn over de endelige energibesparelsers drivhusgaseffekt inden for byggesektoren. Dette kan igen udledes af bygningers drivhusgasintensitet (52), som i 2018 på EU27-niveau lå på ca. 222 g CO2-ækvivalenter /kWh (eller 2,58 t CO2-ækvivalenter /toe). Besparelser på 1 kWh endelig energi kan derfor omsættes til 222 g CO2-ækvivalenter sparede drivhusgasemissioner. Igen vil værdierne være forskellige på nationalt plan og over tid.

For kraftvarmeteknologier, der kobler varme og elektricitet, bør der tages hensyn til det »marginale« elmiks, som mere realistisk afspejler sammensætningen af de relevante elproduktionsenheder og mere nøjagtigt anslår PEF (primærenergifaktoren) og CEEF (CO2-ækvivalent emissionsfaktor). En undersøgelse af dette emne indeholder en mulig metode og et skøn over den »marginale« effektivitet og kulstoffaktorerne (53).

Ved sammenligningen af omkostningseffektiviteten af energieffektivitetsforanstaltninger er det også nyttigt at se på forholdet mellem investerede euro/sparede ton CO2. Ved dette forhold bør der tages hensyn til det pågældende aktivs livscyklus med yderligere eller fremtidige foranstaltninger, der skal gennemføres på et senere tidspunkt (f.eks. etapevis renovering, successive foranstaltninger på varmeanlæg, klimaskærm) for at undgå fastlåsningseffekter og foranstaltninger af typen »lavthængende frugter«. Igen bør der ved denne sammenligning ses på de indirekte omkostninger og de bredere fordele ved forskellige løsninger.

Reduktion af emissioner af lokale luftforurenende stoffer og andre drivhusgasser

Forebyggelsen af luftforurening (svovldioxid — SO2, nitrogenoxider — NOx, flygtige organiske forbindelser — VOC, partikler med en diameter på mindre end 10 μm — PM10, partikelstof med en diameter på mindre end 2,5 μm — PM2,5) og andre drivhusgasemissioner (nitrogenoxid — N2O, metan — CH4) afhænger af omfanget af energibesparelser, den sparede brændstoftype, teknologien, det luftforureningsbegrænsende udstyr.

GAINS-modellen for luftforurening og drivhusgasser (54) er en særlig model, der kan anvendes til vurdering af indvirkningerne på den lokale luftforurening. Det er et avanceret modelleringsværktøj, som kan anvendes til at foretage vurderinger på EU-plan og for de enkelte medlemsstater. GAINS-modellen er blevet anvendt i vid udstrækning til at vurdere EU's klima- og energipolitik.

Det er ganske almindeligt at omregne emissioner af SO2 og NOx til monetære værdier. De fleste omkostninger er typisk forbundet med sundhedsskader og produktivitetstab. Ved en værdiansættelse af alle omkostninger og fordele er det vigtigt at undgå dobbelttælling af fordelene forbundet med forbedret luftkvalitet under den sundhedsmæssige indvirkning i forbindelse med nedbringelsen af luftforureningen.

Indvirkninger på økosystemerne (herunder indvirkningen på vandforbruget)

Økosystemer kan opleve negative konsekvenser, hvis de kritiske belastninger overskrides for så vidt angår kapaciteten til at optage forurenende stoffer, herunder reduceret vegetationsvækst, ændring af vandområders egenskaber, ændring af jordbundens mineralsammensætning og reduktion af landbrugshøsten. GAINS-modellen ser på to typer indvirkninger på økosystemet — forsuring som følge af svovlaflejring og eutrofiering som følge af kvælstofaflejring.

Elproduktionen påvirker vandforbruget, som hovedsagelig anvendes til køling. Det er muligt at anslå elsektorens vandforbrug ved at konvertere fra produktion i GWh til kubikmeter vand. Den mængde kølevand, der udtages og forbruges af et kraftværk, bestemmes hovedsagelig af varmevirkningsgraden. En højere varmevirkningsgrad indikerer, at der skal afledes mindre varme for hvert MWh, der produceres af anlægget. Kølesystemet påvirkes også af det brændstof, der anvendes i kraftværket. Vedvarende sol- og vindenergiteknologier tildeles typisk nulværdier, fordi de ikke bruger vand til produktion. Der kan dog blive brugt vand til produktionen af disse teknologier. JRC's undersøgelse giver en mere detaljeret analyse af vandforbruget i energisystemet i EU (55).

Tabel 5

Vandudtag efter elproduktionsteknologi (m3/MWh)

Brændstoftype Køling Teknologi Median Min. Maks. Kerneenergi Tårn Damp 4,17 3,03 9,84 Kerneenergi Gennemløb Damp 167,86 94,63 227,10 Kerneenergi Vandbassin Damp 26,68 1,89 49,21 Gas/olie Tårn Kombineret cyklus 0,97 0,57 1,07 Gas/olie Tårn Damp 4,55 3,60 5,53 Gas/olie Gennemløb Kombineret cyklus 43,07 28,39 75,70 Gas/olie Gennemløb Damp 132,48 37,85 227,10 Gas/olie Vandbassin Kombineret cyklus 22,52 22,52 22,52 Gas/olie I tørform Kombineret cyklus 0,01 0,00 0,02 Kul/faste stoffer Tårn Damp 3,80 1,89 4,54 Kul/faste stoffer Tårn Damp (subkritisk) 2,22 1,75 2,70 Kul/faste stoffer Tårn Damp (superkritisk) 2,40 2,20 2,54 Kul/faste stoffer Tårn IGCC 1,49 1,36 2,29 Kul/faste stoffer Gennemløb Damp 137,58 75,70 189,25 Kul/faste stoffer Gennemløb Damp (subkritisk) 102,53 102,37 102,62 Kul/faste stoffer Gennemløb Damp (superkritisk) 85,50 85,36 85,58 Kul/faste stoffer Vandbassin Damp 46,27 1,14 90,84 Kul/faste stoffer Vandbassin Damp (subkritisk) 67,80 67,60 67,85 Kul/faste stoffer Vandbassin Damp (superkritisk) 56,95 56,76 56,99 Biostrøm Tårn Damp 3,32 1,89 5,53 Biostrøm Gennemløb Damp 132,48 75,70 189,25 Biostrøm Vandbassin Damp 1,70 1,14 2,27 Geotermisk energi Tårn Flash 0,06 0,02 1,37 Geotermisk energi I tørform Flash 0,02 0,02 0,02 Geotermisk energi I tørform Binær 1,02 1,02 1,02 Geotermisk energi I tørform EGS 1,91 1,10 2,73 Geotermisk energi Hybrid Binær 1,74 0,84 2,65

Kilde: Kommissionen (JRC-rapport).

Det er også muligt at anslå indvirkningen på elsektorens arealanvendelsesbehov udtrykt i antal kvadratkilometer pr. GW kapacitet eller GWh produktion. Resultaterne domineres dog ofte af ændringer i anvendelsen af biomasse (som har et langt større arealbehov end nogen anden produktionsteknologi (56).

Der findes ingen accepterede metoder til kvantificering af fordelene ved grønne tage og vægge, der udgør levesteder for plante- og dyrearter, og de bør derfor behandles ud fra en kvalitativ tilgang i cost-benefit-analysen.

Indvirkninger på materialeforbruget

Forbindelserne mellem energi- og materialeforbrug er meget komplekse og forholdsvis uudforskede. Det fremgår ikke altid klart af litteraturen, om forholdet bør være positivt eller negativt. På den ene side er der klare forbindelser mellem nogle typer materialeudvinding/-produktion og energiforbrug (f.eks. er stål og cement energiintensiv), mens kapitalintensive energieffektive varer ofte er ret materialeintensive.

Materialestrømsanalysen har typisk taget udgangspunkt i en input-output-analyse til at forstå eksisterende materialebehov, men input-output-analysens ufleksible karakter har forhindret en mere avanceret scenarieanalyse. Nogle makroøkonomiske modeller (E3ME (57), EXIOMOD (58), GINFORS (59)) integrerer materialestrømsanalysen i deres kernestruktur, men omfatter som endogene modeller mange af de forbindelser, der er fastsat i input-output-analysen.

c) ØKONOMISKE VIRKNINGER

De økonomiske indvirkninger af investeringer i energieffektivitet vurderes typisk ved hjælp af makroøkonomiske modeller, som bliver nødt til at bygge på antagelser om, hvordan økonomien fungerer. De vigtigste drivkræfter for fastlæggelsen af de makroøkonomiske virkninger af energieffektivitetsforanstaltninger er investeringer i energieffektive teknologier og tjenester på den ene side og nedbringelse af energiomkostningerne (60) på den anden side.

De investeringer, der er nødvendige for at forbedre energieffektiviteten, øger beskæftigelsen (61) og den økonomiske aktivitet på kort sigt, hvis de gennemføres, når økonomien opererer ved mindre end fuld kapacitet. Det er værd at tage i betragtning, at investeringer i energieffektivitet imidlertid kan flytte udgifter fra andre dele af økonomien (fortrængningseffekt), hvilket i det mindste delvis modvirker de positive virkninger. Desuden betyder boomerangeffekter, som fører til en stigning i energiefterspørgslen på grund af positive økonomiske indvirkninger forbundet med gennemførelsen af energieffektivitet, at de forventede energibesparelser og økonomiske indvirkninger ikke udnyttes fuldt ud (62).

Selv om kapitalomkostningerne i forbindelse med energieffektivitet kan være ret høje, kan de dækkes af eksterne kilder og tilbagebetales typisk på lang sigt. Nedbringelsen af energiomkostningerne skyldes, at energibesparelser reducerer udgifterne til energi og øger husholdningernes skønsmæssige indkomst eller virksomhedernes overskud. Besparelserne kan øge forbruget eller geninvesteres og stimulere væksten i den økonomiske aktivitet. Desuden kan en reduktion af energiimporten øge den lokale efterspørgsel ved at forhøje udgifterne til varer og tjenester, der produceres på hjemmemarkedet (63). Energisikkerheden og den økonomiske uafhængighed forbedres også.

Forbedringer af energieffektiviteten har også indvirkning på de offentlige budgetter. Selv om offentlige investeringer eller tilskud til energieffektivitet indebærer højere offentlige udgifter, er der også mulighed for, at en forbedret energimæssig ydeevne i den offentlige sektor sikrer omkostningsbesparelser på lang sigt. Desuden medfører de positive beskæftigelses- o