*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 8. april 1987

om den italienske regerings stoette til italienske sukkerforhandlere

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(87/533/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den faelles markedsordning for sukker (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 606/82 (2), saerlig artikel 44,

efter i henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger (3), og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Den 14. november 1984 blev Kommissionen ved et moede i Forvaltningskomitéen for Sukker bekendt med en stoetteforanstaltning fastsat ved delibera (beslutning) af 11. oktober 1984, udstedt af CIPE (Comitato Interministeriale Programmazione Economica) (4), ved provvedimento nr. 39/1984 af 24. oktober 1984 (5) og ved provvedimento nr. 41/1984 af 16. november 1984 (6).

Foranstaltningen indebaerer en stoette til italienske sukkerforhandlere paa 37,12 lire/kg for hvidt sukker, oplagret pr. 29. oktober 1984, som er fritaget for fabrikationsafgift, og for hvilket der er betalt »sovraprezzo«. Sigtet med foranstaltningen er at opretholde indkomstniveauet for de forhandlere, der er beroert af den CIPE vedtagne beslutning om at nedsaette maksimumspriserne for sukker fra den 30. oktober 1984.

II

1. I en skrivelse af 23. november 1984 til den italienske regering udtrykte Kommissionen forbehold over for denne stoetteforanstaltning, og den knyttede sin stillingtagen sammen med de konklusioner, den ville naa til vedroerende princippet om fastsaettelse af sukkerpriser paa nationalt plan. Den 18. december 1985 besluttede den ikke at anse princippet om denne fastsaettelse for sukker i Italien som en overtraedelse af den faelles prisordning.

Ved skrivelse af 7. maj 1986 meddelte Kommissionen den italienske regering, at den havde besluttet at indlede proceduren i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til ovennaevnte forantstaltning.

Kommissionen finder, at den omhandlede foranstaltning

- udgoer driftsstoette uden varig virkning for en forbedring af den paagaeldende sektors struktur,

- modsvarer kriterierne i traktatens artikel 92, stk. 1, uden at den kan henfoeres under undtagelserne i naevnte artikels stk. 2 og 3,

- i oevrigt ved sin art og finansieringsmaade udgoer en overtraedelse af den faelles markedsordning for sukker og derfor er uforenelig med faellesmarkedet i artikel 92's forstand.

I forbindelse med proceduren har Kommissionen givet den italienske regering lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger.

Kommissionen har ligeledes givet de oevrige medlemsstater og andre intereserede parter lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger.

2. Den 22. juli 1986 svarede den italienske regering paa Kommissionens skrivelse af 7. maj 1986 og understregede ved denne lejlighed bl. a., at

»den nedsaettelse af sukkerpriserne, der blev fastsat ved provvedimento nr. 39/84, udstedt af CIPE, har hindret forhandlerne i at saelge det pr. 29. oktober 1984 oplagrede sukker uden tab. Derfor udgoer naevnte provvedimento ifoelge den italienske regering ikke en stoette, da dens formaal er at tilvejebringe en ligelig behandling med det forud for prisnedsaettelsen solgte sukker.«

3. Ved skrivelse af 9. januar 1987 meddelte den italienske regering Kommissionen foelgende:

- i meddelelsen efter traktatens artikel 93, stk. 2, foerste saetningsled, til andre interesserede parter end medlemsstaterne, havde Kommissionen bekraeftet, at ordningen med maksimumpriser for sukker i Italien ikke stred mod den faelles prisordning,

- at beslutningen i hoejere grad belyser den logik, der ligger til grund for den nationale foranstaltning, som skulle skabe ny ligevaegt i markedsbetingelserne for de forhandlere, der havde koebt sukker foer nedsaettelsen af den nationale pris, og som derefter atter havde afsat dette, og

- at den italienske regering derfor opfordrede Kommissionen til at underkaste de foranstaltninger, hvis sigte var at genoprette ligelige vilkaar for de beroerte handlende, en ny mere positiv undersoegelse.

III

Foelgende sukkermaengder vil vaere omfattet af stoetten til de italienske sukkerforhandlere:

- anslaaet maengde sukker, der var oplagret hos forhandlerne pr. 29. oktober 1984, og for hvilken der kan ydes stoette:

47 839 tons (ifoelge oplysninger fra de italienske myndigheder), nemlig:

- 3,75 % af den italienske produktion for produktionsaaret 1984/85, svarende til 1,274 mio tons (kilde: Eurostat),

- 24,8 % af de maengder, der blev indfoert i produktionsaaret 1984/85 (kilde: Eurostat).

Paa grundlag af disse tal vil den samlede stoette komme til at udgoere 1,7 mia lire (1,164 mio ECU).

- de maengder uforarbejdet sukker, der aarligt indfoeres fra medlemsstaterne (EUR-10) (kilde: Eurosat):

- produktionsaaret 1982/83: 283 000 tons,

- produktionsaaret 1983/84: 273 000 tons,

- produktionsaaret 1984/85: 239 773 tons.

Da Italien har et produktionsunderskud med hensyn til sukker, er landets produktion begraenset til A-kvoten.

IV

1. Den stoette, der er fastsat for hele den pr. 29. oktober 1984 oplagrede maengde sukker, kan fordreje konkurrencen. Den begunstiger de italienske forhandlere med oplagret hvidt sukker pr. 29. oktober 1984 i forhold til de af deres konkurrenter i sukkersektoren i de oevrige medlemsstater, som oenskede af afsaette deres produkter efter denne dato.

Det boer i den forbindelse naevnes, at de to kategorier af handlende fra den 30. oktober 1984 har vaeret bundet af samme maksimumssalgspriser fastsat af CIPE. Samtidig maa der ogsaa tages hensyn til, at kun forhandlere, som pr. 29. oktober 1984 havde oplagret sukker, modtager stoetten paa 37,12 lire/kg.

Derfor saetter stoetten de sidstnaevnte i stand til, hvis de oensker det, at anvende gunstigere salgsbetingelser end dem, der kan tilbydes af sukkerforhandlere i de andre medlemsstater, hvor en saadan statslig intervention ikke finder sted.

Foranstaltningen paavirker ligeledes samhandelen med sukker mellem Italien og de andre medlemsstater, der oensker at udfoere sukker til dette land. De erhvervsdrivende i de paagaeldende medlemsstater har derfor fra den 30. oktober 1984 maattet se deres eksport bremset, fordi de italienske forhandlere fra denne dato har foretrukket foerst af afsaette det sukker, de havde paa lager pr. 29. oktober 1984, og for hvilket de kunne oppebaere en stoette paa 37,12 lire/kg, og foerst derefter det sukker, der var importeret fra andre medlemsstater, og for hvilket der ikke ydes stoette.

2. Foranstaltningen er saaledes omfattet at traktatens artikel 92, stk. 1, hvorefter stoette, der ikke svarer til de i naevnte artikel omhandlede kriterier, er uforenelig med faellesmarkedet.

Dette forbud kan ikke haeves med hjemmel i traktatens artikel 92, stk. 2, idet de deri anfoerte undtagelser klart ikke kan anvendes i det foreliggende tilfaelde. De i stk. 3 i naevnte artikel fastsatte undtagelser angiver de maal, der skal forfoelges ved ydelse af stoette, og disse maal skal vaere af faelles interesse; navnlig kan stoetten kun ydes, hvis Kommissionen kan fastslaa, at stoetten er noedvendig for at naa et af de maal, der er omhandlet i naevnte bestemmelser. Indroemmes der saadanne undtagelser for stoette, hvor en saadan modydelse ikke foreligger, er det ensbetydende med at tillade en situation, som skader samhandelen mellem medlemsstaterne, skaber konkurrencefordrejning, uden at det er i den faelles interesse, og dermed indebaerer uberettigede fordele for visse medlemsstater.

Den paagaeldende foranstaltning er tydeligvis ikke en foranstaltning, »der kan fremme virkeliggoerelsen af et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse« som omhandlet i artikel 92, stk. 3, litra b); det drejer sig heller ikke om foranstaltninger, der »kan afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den paagaeldende medlemsstats oekonomi« som omhandlet sammesteds. For saa vidt angaar undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedroerende stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i visse omraader samt af visse erhvervsgrene som omhandlet i litra c) maa det konstateres, at stoetten udelukkende ydes til fordel for visse italienske forhandlere, uden at der gaelder kriterier vedroerende tilpasning eller forbedring af deres afsaetningsstrukturer. Foranstaltningen maa derfor anses som en driftsstoette til disse forhandlere, og Kommissionen har principielt altid modsat sig denne form for stoette, fordi ydelsen ikke sker paa betingelser, hvorved den kan henfoeres under en af undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c).

Endvidere maa det tages i betragtning, at det forhold, at Kommissionen har besluttet, at den italienske ordning med fastsaettelse af maksimumspriser for sukker ikke er en overtraedelse af den faelles prisordning, ikke giver grundlag for at konkludere, at den paagaeldende stoette, som ifoelge de italienske myndigheder skal udligne den nationale fastsaettelse af lavere priser pr. 30. oktober 1984, kan omfattes af en af de i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c), fastsatte undtagelser.

3. Ydelsen af den paagaeldende stoette er i strid med princippet om, at medlemsstaterne ikke laengere paa egen haand kan traeffe afgoerelse om indkomsterne inden for rammerne af en faelles markedsordning ved at yde denne form for stoette.

Der er i oevrigt fastsat graenser for medlemsstaternes befoejelser til direkte at intervenere i de faelles markedsordninger, som indebaerer faelles priser, og som nu udelukkende henhoerer under Faellesskabets kompetence.

Selv om en undtagelse efter traktatens artikel 92, stk. 3, havde vaeret mulig, ville den omstaendighed, at stoetten udgoer en overtraedelse af den paagaeldende faelles markedsordning, udelukke anvendelsen af en saadan undtagelse.

4. Stoetten opfylder saaledes ikke betingelserne for at kunne falde ind under en af undtagelserne i artikel 92 og maa betragtes som uforenelig med faellesmarkedet, og de italienske myndigheder maa derfor traeffe de fornoedne foranstaltninger, for at en saadan stoette ikke ydes.

Denne beslutning har ingen indflydelse paa, hvilke konsekvenser Kommissionen i givet fald vil drage med hensyn til spoergsmaalet om tilbagekraevning hos modtagerne af ovennaevnte stoette, samt om finansieringen af den faelles landbrugspolitik via den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, hvis det viser sig, at stoetten er blevet ydet inden afslutningen af den i traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte undersoegelsesprocedure -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette i form af udbetaling til italienske forhandlere af 37,12 lire/kg for hvidt oplagret sukker, uden fabrikationsafgift, for hvilket der er betalt »sovraprezzo«, som fastsat ved delibera af 11. oktober 1984, udstedt af CIPE (Comitato Interministeriale di Programmazione Economica) og ved provvedimenti nr. 39/84 af 24. oktober 1984 og nr. 41/84 af 16. november 1984, udstedt af CIP (Comitato Interministeriale Prezzi), er ifoelge traktatens artikel 92 uforenelig med faellesmarkedet og maa ikke ydes.

Artikel 2

Den italienske regering underretter inden en maaned efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme bestemmelserne i artikel 1.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 8. april 1987.

Paa Kommissionens vegne

Frans ANDRIESSEN

Naestformand

(1) EFT nr. L 177 af 1. 7. 1981, s. 4.

(2) EFT nr. L 74 af 18. 3. 1982, s. 1.

(3) EFT nr. C 269 af 25. 10. 1986, s. 2.

(4) Gazzetta Ufficiale della Republica Italiana nr. 313 af 14. 11. 1984.

(5) Gazzetta Ufficiale della Republica Italiana nr. 298 af 29. 10. 1984.

(6) Gazzetta Ufficiale della Republica Italiana nr. 319 af 20. 11. 1984.