*****

KOMMISSIONENS FORORDNING (EOEF) Nr. 1418/88

af 17. maj 1988

om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af serietilsluttede matrixslagprintere med oprindelse i Japan

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/84 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (1), aendret ved forordning (EOEF) nr. 1761/87 (2), saerlig artikel 11,

efter konsultation i Det Raadgivende Udvalg, der er nedsat i henhold til forordning (EOEF) nr. 2176/84, og

ud fra foelgende betragtninger:

A. PROCEDURE

(1) Kommissionen modtog i marts 1987 en klage indgivet af Committee of European Printer Manufacturers (Europrint) paa vegne af producenter, der tegner sig for en vaesentlig del af produktionen i Faellesskabet af den paagaeldende vare. Klagen indeholdt beviser for, at der fandt dumping sted med hensyn til den paagaeldende vare med oprindelse i Japan og forvoldtes vaesentlig skade som foelge heraf, hvilket ansaas for tilstraekkeligt til at begrunde ivaerksaettelsen af en procedure. Kommissionen offentliggjorde derfor en meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (3) om indledning af en antidumpingprocedure vedroerende Faellesskabets import af serietilsluttede matrixslagprintere svarende til KN-kode ex 8471 92 90 med oprindelse i Japan og indledte en undersoegelse.

(2) Kommissionen underrettede officielt de eksportoerer og importoerer, som den vidste var beroert af sagen, samt repraesentanter for eksportlandet og klagerne, og gav de direkte beroerte parter lejlighed til at tilkendegive deres mening skriftligt og til at anmode om at blive hoert mundtligt.

De fleste af de kendte japanske eksportoerer, nogle af importoererne samt alle de faellesskabsproducenter, der havde indgivet klage, tilkendegav deres mening skriftligt.

Der blev ogsaa fremlagt redegoerelser fra en raekke forhandlere, endelige brugere og organisationer, der repraesenterer koebere i Faellesskabet af den paagaeldende vare.

(3) Kommissionen indhentede og efterproevede alle oplysninger, som den ansaa for noedvendige med henblik paa at traeffe en foreloebig afgoerelse, og aflagde kontrolbesoeg hos:

a) Producenter i Faellesskabet:

Honeywell Information Systems Italia SpA, Italien (Hisi)

Mannesmann-Tally GmbH, Tyskland

Olivetti Peripheral Equipment SpA, Italien, og

Philips Kommunikations Industrie AG, Tyskland.

Disse producenter er alle medlemmer af Europrint.

b) Eksportoerer i Japan:

Alps Electrical Co. Ltd, Tokyo

Brother Industries Ltd, Nagoya

Citizen Watch Co. Ltd, Tokyo

Copal Co. Ltd, Tokyo

Fujitsu Ltd, Tokyo

Japan Business Computer Co. Ltd, Yokohama

Nakajima All Precision Co. Ltd, Tokyo

NEC Corporation, Tokyo

OKI Electric Industry Co. Ltd, Fukushima

Seiko Epson Corporation, Matsumoto

Seikosha Co. Ltd, Tokyo

Shinwa Digital Industry Co. Ltd, Tokyo

Star Micronics Co. Ltd, Shizuoka

Tokyo Electric Co. Ltd, Tokyo

Tokyo Juki Industrial Co. Ltd, Tokyo

Disse eksportoerer er, med undtagelse af Japan Business Computer Co. Ltd, alle medlemmer af Committee of Japanese Printers (CJ-print).

c) Importoerer i Faellesskabet:

Alps Electric Europa GmbH, Tyskland

Brother International Europe Ltd, Det Forenede Kongerige

Brother International GmbH, Tyskland

SA Brother International Belgium NV, Belgien

Citizen Europe Ltd, Det Forenede Kongerige

Fujitsu Deutschland GmbH, Tyskland

Fujitsu Europe Ltd, Det Forenede Kongerige

Juki Europe GmbH, Tyskland

NEC Business Systems (Deutschland) GmbH, Tyskland

NEC Business Systems (Europe) Ltd, Det Forenede Kongerige

Okidata GmbH, Tyskland

Epson (UK) Limited, Det Forenede Kongerige

Epson Deutschland GmbH, Tyskland

Seikosha GmbH, Tyskland

Star Micronics Deutschland GmbH, Tyskland

Star Micronics Ltd, Det Forenede Kongerige

Toshiba Europa (I.E.) GmbH, Tyskland

Toshiba Information Systems (UK) Ltd, Det Forenede Kongerige.

(4) Kommissionen anmodede om og modtog detaljerede skriftlige redegoerelser fra de producenter i Faellesskabet, der havde indgivet klage, de fleste eksportoerer og en raekke importoerer og efterproevede de fremlagte oplysninger i den udstraekning, det ansaas for paakraevet.

(5) Dumpingundersoegelsen omfattede perioden fra april 1986 til og med marts 1987 (undersoegelsesperioden).

B. DEN OMHANDLEDE VARE OG SAMME VARE

(6) I forbindelse med denne procedure er der opstaaet en raekke problemer vedroerende den omhandlede vare og definitionen af den »samme vare«.

a) Den omhandlede vare

(7) Den omhandlede vare er serietilsluttede matrixslagprintere (SIDM-printere). Det er »datamatprintere«, hvilket betyder, at de drives af en datamat, dvs. at de ikke kan fungere uden basisdatamat og kun kan printe information, der allerede findes i datamaten. Printerne anvender en teknologi, hvor en slagmekanisme (en hammer eller et skrivehoved) slaar imod et farvebaand og former et tegn paa papir eller andet trykkemedium. SIFF-printere (jf. nr. 19) og SIDM-printere er de vigtigste printere med anslagsteknologi. Sidstnaevntes saerlige egenskaber er, at der trykkes et tegn, en figur eller et billede ved hjaelp af et enkelt skrivehoved, som former en raekke enkeltstaaende meget smaa prikker paa trykkemediet. Disse prikker printes ved hjaelp af elektronisk aktiverede naale i skrivehovedet. De forskellige grupperinger af prikker danner forskellige tegn, figurer, former for grafik eller billeder.

(8) Der findes mange forskellige SIDM-printermodeller paa det japanske og det vesteuropaeiske marked, lige fra forholdsvis billige masseproducerede lavomkostningsprintere, der er bestemt til mikro- og minicomputermarkedet, til dyre printere med stor kapacitet, som anvendes ved edb-behandling, hvor der skal fremstilles store maengder trykt materiale. Mellem den billige og den dyre ende af markedet findes der et stort udvalg af forskellige printermodeller, som kan imoedekomme kravene fra de forskellige kategorier af endelige brugere. I alt saelges der omkring 800 forskellige printermodeller i Vesteuropa.

(9) Hvad angaar printerteknologien, er den vaesentligste forskel paa alle disse modeller, at skrivehovederne har forskelligt antal naale (stifter). I den periode, hvor printerne paa markedet blev undersoegt, indeholdt skrivehovederne paa matrixprintere ni, 18 eller 24 naale. Efter de oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, er der i oejeblikket printere med et skrivehoved med 27 naale paa markedet, og en model med 48 naale i skrivehovedet ventes bragt paa markedet inden udgangen af 1988. Et skrivehoved med 24 naale giver bedre trykkvalitet end et hoved med ni naale paa grund af en bedre oploesning af prikkerne. Et skrivehoved med 18 naale anses dog i almindelighed for at kunne printe samme kvalitet som et hoved med 24 naale. Det maa dog her bemaerkes, dels at trykkvaliteten kan forbedres ved, at skrivehovedet printer samme tegn flere gange, hvilket dog nedsaetter trykkehastigheden, dels at hoveder med 24 naale er afgoerende for, at der kan printes japanske tegn. Den nuvaerende klassificering af de forskellige trykkvaliteter er »kladdekvalitet«, »naesten skoenskrift« (near letter quality) (som kan opnaas med naesten alle skrivehoveder) og »skoenskrift«, som kun kan udfoeres af skrivehoveder med 18 eller 24 naale og derover.

(10) De forskellige SIDM-printere paa det japanske og det europaeiske marked varierer ikke blot med hensyn til forskelle i antal naale i skrivehovedet, disse naales placering i forhold til hinanden, trykkehastighed, printerens stoerrelse og vaegt og trykkvalitet, men ogsaa med hensyn til en lang raekke forskellige software anvendelser, egenskaber, specifikationer, tilbehoer og interfaces, som hver isaer kan komme i betragtning ved den endelige brugers vurdering af en bestemt model. b) Samme vare

(11) For at kunne fastslaa, om der er tale om samme vare i disse undersoegelser, der omfatter en lang raekke forskellige printere, maatte Kommissionen tage stilling til, om SIDM-printere til det japanske marked og markedet i Faellesskabet, SIDM-printere importeret fra Japan og printere produceret i Faellesskabet og de forskellige SIDM-printermodeller paa markedet i Faellesskabet udgoer en enkelt varekategori, eller om de hoerer til i forskellige kategorier, der er adskilt af klart definerede graenser. Kommissionen maatte for det foerste undersoege printernes fysiske og tekniske egenskaber. For det andet maatte den for at vurdere, hvor taet de forskellige varer ligger op ad hinanden, og hvor meget de ligner hinanden, tage hensyn til deres anvendelse og brug. Kommissionen indtog for det tredje det standpunkt, at der ved fastlaeggelsen af, om der er tale om samme vare i disse undersoegelser, ikke kan ses bort fra de saerlige forhold paa det paagaeldende printermarked og forbrugernes opfattelse af disse varer. Endelig fandt Kommissionen, at den i forbindelse med de forskellige typer printermodeller ogsaa maatte tage hensyn til andre faktorer for at afgoere, om der findes en klar skillelinje.

(12) Hvad angaar de fysiske og tekniske egenskaber maatte Kommissionen foerst tage hensyn til, at alle SIDM-printere er baseret paa samme teknologi som beskrevet ovenfor, og at deres grundlaeggende fysiske og tekniske egenskaber er identiske. Forskellene i antal naale i skrivehovedet, naalenes placering i hovedet (parallelt eller forskudt), trykkehastighed, stoerrelse og vaegt samt forskellene i egenskaber og specifikationer, tilbehoer, software og interfaces kan alle have betydning for printernes kvalitet og anvendelse, men aendrer ikke ved de grundlaeggende fysiske og tekniske egenskaber. Kommissionen fandt desuden, at forskellene i fysiske og tekniske egenskaber ikke maatte fortolkes saa snaevert, at varerne ikke betragtes som samme varer, medmindre disse forskelle betyder, at anvendelsen, brugen eller kundens opfattelse af de paagaeldende varer er fundamentalt forskellig. Identisk teknologi og ligheden mellem de grundlaeggende fysiske og tekniske egenskaber er derfor tegn paa, at der kun findes en kategori printere.

(13) Da der imidlertid er mange forskellige printermodeller paa markedet i Faellesskabet, undersoegte Kommissionen, om andre egenskaber end de grundlaeggende fysiske og tekniske egenskaber, saasom trykkehastighed, antal naale i skrivehovedet, vaegt osv. kan anvendes til at finde en klar graense mellem printermodellerne. Nogle markedsforskningsinstitutter anvender trykkehastigheden (tegn pr. sekund) som kriterium for klassificering, men er ikke enige om, hvor graensen skal fastsaettes. De japanske eksportoerer anfoerte i den forbindelse, at markedet som foelge af den konstante tekniske udvikling af printerne ikke kan opdeles paa grundlag af hastigheden. Kommissionen er enig heri. Hastigheden er desuden kun en af en printers mange forskellige egenskaber og maa vurderes sammen med trykkvaliteten. Et andet forslag til kriterium for klassificering er antallet af naale i skrivehovedet, men dette kan ikke vaere afgoerende, da der findes printere med samme antal naale, men med ret forskellige egenskaber og anvendelsesmuligheder. Paa den anden side kan printere med forskelligt antal naale have sammen anvendelse for den endelige bruger. Hertil kommer, at antallet af naale i skrivehovedet kan aendres, uden at der samtidig sker en vaesentlig aendring i printerens anvendelse. I sin redegoerelse opregner CJ-print ikke mindre end otte tekniske og seks markedsmaessige egenskaber, som skal foreligge, for at der kan fastsaettes en graense mellem de forskellige printere og saaledes foretages en klassificering. Samtidig bemaerker CJ-print imidlertid, at matrixprinternes teknologi og foelgelig SIDM-printernes tekniske egenskaber, som de paagaeldende CJ-print-klassificeringer er baseret paa, er genstand for en hurtig udvikling og aendringer.

(14) Paa baggrund af de mange forskellige og komplekse fysiske og tekniske egenskaber ved SIDM-printerne anmodede Kommissionen en ekspert paa omraadet, det tyske markedsforskningsinstitut IMV Info-Marketing Verlagsgesellschaft fuer Buerosysteme, Duesseldorf, om at foretage en sammenlignende markedsundersoegelse. I denne IMV-undersoegelse klassificeredes printermodellerne efter antal naale i skrivehovedet og trykkehastighed, men det understreges, at der vare tale om ret vilkaarlige klassificeringer, som paa ingen maade er accepteret generelt, og at de maatte revideres i forhold til den fremtidige tekniske udvikling. Det fremgik af undersoegelsen, at selv om nogle printere har forskellige skrivehoveder, trykkehastigheder, stoerrelse, vaegt og egenskaber, kan deres funktioner vaere de samme. Desuden afhaenger en printers anvendelse ikke kun af hardware, men ogsaa af software. Printere med forskellige skrivehoveder, trykkehastigheder eller egenskaber kan saaledes give samme resultater eller have samme anvendelse. Kommissionen konkluderer derfor, at forskellene i andre egenskaber end de grundlaeggende tekniske og fysiske egenskaber ikke er tilstraekkelige til, at der kan fastsaettes en klar graense mellem de forskellige printere.

(1) EFT nr. L 201 af 30. 7. 1984, s. 1.

(2) EFT nr. L 167 af 26. 6. 1987, s. 9.

(3) EFT nr. C 111 af 25. 4. 1987, s. 2.

(15) Hvad angaar anvendelsen, brugen og forbrugernes opfattelse af SIDM-printere, bemaerkede Kommissionen isaer, at de alle har samme grundlaeggende anvendelse og udfoerer samme grundlaeggende funktion, nemlig paa papir eller andet trykkemedium at printe information, der er indeholdt i en datamat. For saa vidt angaar forbrugernes opfattelse af printerne i den forbindelse var Kommissionen opmaerksom paa, at hensigten med de forskellige printermodeller er at opfylde de endelige brugeres krav med hensyn til forskellige skrivehoveder, trykkehastighed, stoerrelse, vaegt, egenskaber og specifikationer, tilbehoer, software og interfaces. Det er imidlertid ogsaa konstateret, at der kun er to hovedanvendelser, enten personlig eller erhvervsmaessig. Desuden kan forbrugerne ogsaa let anvende en printer, der er bestemt til erhvervsbrug, til personligt brug. Ifoelge IMV-undersoegelsen er der en almindelig tendens hertil blandt de endelige brugere. Kommissionen erkender, at muligheden for kommerciel ombyttelighed mellem de forskellige printermodeller formindskes, efterhaanden som forskellene i deres egenskaber og specifikationer oeges. Men det betyder ikke, at der findes en klar skillelinje, som adskiller disse modeller, og som er baseret paa de endelige brugeres anvendelse og forbrugernes opfattelse. Kommissionen fastslog i stedet, at der er omfattende overlappende konkurrenceomraader mellem de forskellige printermodeller. Den konkluderede derfor, at ud over identisk grundlaeggende anvendelse og brug er der i det mindste til en vis grad kommerciel ombyttelighed mellem de forskellige printermodeller.

(16) Med hensyn til andre afgoerende faktorer for fastsaettelsen af en klar skillelinje mellem de forskellige printermodeller, konstaterede Kommissionen, at tekniske fremskridt tidligere foerte til hurtigt skiftende printermodeller. Med den videre tekniske udvikling vil en opdeling mellem de forskellige modeller eller grupper af modeller, hvis en saadan overhovedet findes, da ogsaa vaere variabel og skiftende. Kommissionen fandt ogsaa, at producenterne ikke selv skelner mellem deres forskellige SIDM-printere, klassificeret i forskellige markedssegmenter, med hensyn til produktion, distribution eller bogfoering. Baade europaeiske og japanske SIDM-printerproducenter har til fremstilling af alle deres forskellige printermodeller samme produktionsudstyr og anvender samme kategorier af ansatte, dvs. at alle SIDM-printere er et produkt af samme fremstillingsprocesser. Endvidere anvendes samme distributionskanaler og samme interne bogfoering for alle SIDM-printermodeller.

(17) Det fremgaar af undersoegelsen, at SIDM-printere paa markedet i Faellesskabet bedst kan betragtes som en raekke produkter, mellem hvilke der ikke er klart definerede graenser.

(18) Kommissionen finder derfor, at lighederne mellem alle SIDM-printere med hensyn til tekniske og fysiske egenskaber saavel som deres anvendelse og endelige brug opvejer forskellene mellem dem i forbindelse med denne procedure.

c) Argumenter vedroerende definitionen af udtrykket »samme vare«

(19) Europrint haevdede, at udtrykket samme vare ikke kun boer omfatte alle SIDM-printere, men ogsaa alle serietilsluttede slagprintere med faerdigformede tegn (SIFF-printere), fordi disse ogsaa er datamatprintere. Europrint er dog enig i, at printere, der er bestemt til saerlige formaal med én enkelt anvendelse saasom trykning af kvitteringer fra pengeautomater, bankboeger, kasseboner osv., ikke boer omfattes af denne procedure.

(20) Med hensyn til dette argument konstaterede Kommissionen, at SIFF-printere anvender et saakaldt »typehjul« til at printe med. Dette hjul koerer rundt med hoej hastighed og anbringer en typestang med et tegn i rigtig position. Disse typestaenger anslaas saa med en hammer for at trykke et tegn. Fordelen ved en SIFF-printer er, at den printer skoenskriftkvalitet, ulempen, at den kun kan printe de tegn, der er paa hjulet, og derfor ikke kan anvendes til grafik eller billeder. De grundlaeggende fysiske og tekniske egenskaber ved SIDM-printere og SIFF-printere er saaledes forskellige.

(21) Disse forskellige teknologier har ogsaa vaesentlig betydning for anvendelsen af de paagaeldende printere. Medens SIFF-printerne kun kan printe det begraensede antal tegn og tal, der findes paa typehjulet, kan der med SIDM-teknologien printes et naesten ubegraenset antal tegn af forskellig kvalitet og farve. Kommissionen konkluderede derfor, at SIFF-printere ikke er samme vare som SIDM-printere.

(22) Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt printere, der kan printe japanske tegn og derfor er bestemt til det japanske marked, kan anses for at vaere samme vare, der saelges paa hjemmemarkedet i eksportlandet efter artikel 2, stk. 3 og 6, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, haevdedes det, at disse printere ikke var samme vare, eftersom deres hardware var forskelligt fra de eksporterede modellers, og de havde bredere anvendelsesmuligheder end modellerne paa det europaeiske marked.

(23) Kommissionen bemaerkede imidlertid, at der ikke er grundlaeggende forskel hverken paa anvendelsen af printere, som saelges paa det japanske marked og paa markedet i Faellesskabet, eller paa disses fysiske og tekniske egenskaber. Den eneste forskel er, at japanske printere, der saelges paa det japanske marked, ogsaa kan printe japanske tegn i kraft af deres supplerende og specifikke hard- og software, medens de printere, der saelges paa markedet i Faellesskabet, ikke er i stand til dette. Denne forskel er ikke saa betydelig, at de ikke kan betragtes som »samme varer«. Begge typer printere opfylder helt de respektive endelige brugeres krav, saaledes at de kan anvendes til samme formaal paa de forskellige geografiske markeder. SIDM-printere, der saelges paa det japanske marked, er derfor samme varer som dem, der saelges paa markedet i Faellesskabet.

(24) Apple oplyste, at selskabets importerede japanske printermodel »Imagewriter« specielt er udformet til Apple-computersystemer. Denne model kan kun anvendes sammen med Apple-computere, og ingen anden printer kan tilsluttes Apple-computere uden tekniske aendringer. Apple havde rettet henvendelse til to faellesskabsproducenter om at faa fremstillet en saadan printer, men enten havde producenterne ikke kapacitet til at imoedekomme Apples anmodning, eller ogsaa var de ude af stand til selv at fremstille de vigtigste printerkomponenter, eller de havde ikke tilstraekkelig produktionsautomatisering eller produktionskontrol til at kunne opfylde Apples kvalitetskrav.

(25) I forbindelse med denne redegoerelse fastslog Kommissionen, at Imagewriter har alle SIDM-printerens grundlaeggende fysiske og tekniske egenskaber. De vaesentligste forskelle mellem Imagewriter og printere, der er produceret i Faellesskabet, er forskelle i plugs- og kodekompatibilitet, hvilket betyder, at det er noedvendigt med et saerligt kabel for at tilslutte en Imagewriter til Apple-computerne. Disse forskelle er dog ikke saa store, at printere, der er fremstillet i Faellesskabet, ikke kan betragtes som »samme vare« som Imagewriter. Da Apple ikke havde rettet henvendelse til en japanske forsyningskilde, fordi faellesskabsproducenterne i teknisk henseende ikke var i stand til at fremstille en printer efter Apples specifikationer, kunne Kommissionen ikke se nogen grund til at udelukke Imagewriter fra denne procedure.

(26) Brother haevdede, at faellesskabsproducenterne ikke fremstiller samme vare som selskabets »Twinwriter«-model. Twinwriter kombinerer SIDM-printerens teknologi med SIFF-printerens. Der maatte udformes specifikke komponenter og saerligt software for at kombinere SIDM- og SIFF-teknologi i en printer. Twinwriter opfylder desuden to krav. Den kan printe alfabetiske tegn med skoenskriftkvalitet ved hjaelp af typehjulet og en lang raekke tegn, symboler og grafiske fremstillinger ved hjaelp af de ni naale i matrixskrivehovedet.

(27) Med hensyn til de grundlaeggende fysiske og tekniske egenskaber noterede Kommissionen sig for det foerste, at Twinwriter ogsaa har alle SIDM-printerens egenskaber. For det andet er det eneste formaal med at kombinere SIDM- og SIFF-teknologi i Twinwriter at faa matrixprinterens mangesidighed og typehjulets skoenskriftkvalitet i én og samme printer. Men de SIDM-printere, der blev fremstillet af faellesskabsproducenter og solgt paa markedet i Faellesskabet i referenceperioden, kan ogsaa printe skoenskriftkvalitet. Med hensyn til anvendelsen kunne Kommissionen derfor ikke finde nogen grundlaeggende forskel mellem Twinwriter og SIDM-printere. Kommissionen drog derfor den konklusion, at Twinwriter maa betragtes som en SIDM-printer med en SIFF-printers specifikke tekniske egenskaber. Den fandt derfor ikke anledning til at udelukke Twinwriter fra denne procedure.

(28) NEC haevdede, at faellesskabsproducenterne ikke fremstiller samme vare som NEC's printere med 24 naale, da faellesskabsproducenterne ikke tilbyder printere med 24 naale. NEC-printerne udgoer desuden et saerskilt marked paa grund af deres kvalitet og de mange sofistikerede egenskaber, tilbehoer og funktioner, de tilbyder. Seikosha fremfoerte et lignende argument vedroerende en ny printermodel, som det haevdes har specifikationer og anvendelsesmuligheder, der ifoelge selskabet adskiller sig fra faellesskabsmodellernes.

(29) Kommissionen kunne heller ikke godtage disse argumenter. For det foerste tilbyder Olivetti og Mannesman-Tally printere med 24 naale paa markedet i Faellesskabet. For det andet er det Kommissionens opfattelse, at kravet om, at en vare er »samme vare« som den importerede vare, ikke maa fortolkes saa snaevert, at paastanden om kvalitetsforskelle kan foere til den konklusion, at varerne ikke ligner hinanden, medmindre disse kvalitetsforskelle har den virkning, at brugen, anvendelsen eller kundens opfattelse af de to varer er fundamentalt forskellig. IMV-undersoegelsen har vist, at faellesskabsmodellerne er de samme som NEC-printerne med hensyn til fysiske og tekniske egenskaber. Brugen af disse printere er ogsaa i hoej grad den samme, f.eks. forretningsmaessig anvendelse og tekstbehandling. NEC-printernes paastaaede hoeje kvalitet betyder altsaa ikke, at brugen af NEC-printere er fundamentalt forskellig fra brugen af en anden printer af hoej kvalitet. Kommissionen anser derfor alle printere produceret i Faellesskabet for at vaere samme varer som NEC- og Seikosha-printere i forbindelse med denne procedure.

(30) Endelig gjorde CJ-print gaeldende, at SIDM-printere boer kategoriseres efter fire grundlaeggende opdelinger i forhold til de endelige brugere, dvs. det haevdes, at der er fire forskellige grupper af samme varer. Kommissionen kunne ikke tilslutte sig disse opdelinger af de grunde, der er anfoert i nr. 13 til 15.

(31) Paa baggrund af ovenstaaende resultater konkluderede Kommissionen, at SIDM-printere kan anses for at udgoere en enkelt kategori baseret paa identisk teknologi, samme grundlaeggende fysiske og tekniske egenskaber og samme grundlaeggende anvendelse og brug. Selv om der er forskelle mellem de forskellige SIDM-printere, er disse ikke af en saadan art, at der kan fastlaegges klare skillelinjer mellem printerne. Foelgelig vil enhver metode til at opstille graenser for forskellige grupper af samme varer inden for raekken af SIDM-printere vaere kompleks, vilkaarlig og aaben for omgaaelse, og den vil sandsynligvis vaere umulig at arbejde med. Kommissionen har derfor draget den konklusion, at SIDM-printere ligner hinanden tilstraekkeligt til, at de kan anses for at vaere én og samme vare i forbindelse med denne procedure. For saa vidt angaar Kommissionens foreloebige afgoerelse, anses alle SIDM-printere, der produceres i Faellesskabet, saaledes for at vaere samme varer som alle SIDM-printere, der eksporteres fra Japan, med undtagelse af printere til saerlige formaal.

C. NORMAL VAERDI

(32) For hver af eksportoerernes modeller, som solgtes i tilstraekkeligt store maengder i normal handel paa hjemmemarkedet, blev den normale vaerdi foreloebigt fastlagt paa grundlag af de vejede gennemsnitlige hjemmemarkedspriser for de paagaeldende modeller. I de tilfaelde, hvor dette salg var mindre end den taerskel paa 5 % af eksporten af de paagaeldende modeller til Faellesskabet, som Kommissionen har fastsat i tidligere sager, fandt Kommissionen, at salget ikke var tilstraekkeligt stort til at vaere repraesentativt, og fastlagde den normale vaerdi paa grundlag af den beregnede vaerdi.

(33) Trods visse eksportoerers krav herom fandt Kommissionen, at det ikke ville vaere rimeligt at tage hensyn til overfoerselsprisen mellem forretningsmaessigt forbundne selskaber eller en eksportoers filialer, naar den normale vaerdi blev fastlagt ved hjaelp af hjemmemarkedspriserne. Kommissionen fandt det paa baggrund af de foreliggende beviser ikke godtgjort, at disse priser burde betragtes som priser, der faktisk var betalt eller skulle betales for den samme vare i normal handel, og at forholdet mellem de beroerte parter ikke havde indvirkning paa dem.

I overensstemmelse hermed blev kun priser til uafhaengige koebere anvendt ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi. Endvidere omfattede salget til uafhaengige koebere i alle tilfaelde mindst 70 % af alle transaktioner og blev derfor anset for at vaere repraesentativt for hele salget paa hjemmemarkedet.

(34) I de tilfaelde, hvor modeller med egenskaber og specifikationer, der tillod en direkte sammenligning med modeller, der solgtes til eksport til Faellesskabet, blev solgt i store maengder paa hjemmemarkedet i undersoegelsesperioden til priser, som i gennemsnit ikke gav daekning for alle omkostninger, blev den normale vaerdi fastlagt paa grundlag af den beregnede vaerdi for den paagaeldende model.

En ekportoer fremlagde imidlertid ikke tilstraekkeligt bevis for produktionsomkostningerne ved de enkelte modeller. Den normale vaerdi blev derfor i overensstemmelse med artikel 7, stk. 7, litra b), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 beregnet paa grundlag af de tilgaengelige oplysninger, dvs. de gennemsnitlige produktionsomkostninger for de modeller, der fremstilles af den paagaeldende eksportoer.

(35) I alle de tilfaelde, hvor der enten ikke var noget salg eller ikke et tilstraekkeligt stort salg paa hjemmemarkedet af en model, som egnede sig til direkte sammenligning med den model, som solgtes til eksport til Faellesskabet, blev den beregnede vaerdi fastlagt paa grundlag af alle omkostninger, baade faste og variable, til materialer og fremstilling i oprindelseslandet, ved den model, der eksporteredes til Faellesskabet, plus en rimelig margen til daekning af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste.

(36) Med hensyn til de salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste, der skal medtages ved fastsaettelsen af de beregnede vaerdier, blev disse beregnet paa grundlag af den paagaeldende eksportoers udgifter og fortjeneste ved rentabelt salg paa hjemmemarkedet af sammenlignelige modeller eller, naar salget af disse modeller ikke var tilstraekkeligt stort, af modeller, som laa taet op ad de eksporterede modeller. Fandt der ikke noget salg sted, eller var dette ikke tilstraekkeligt stort, blev tillaegget baseret paa et vejet gennemsnit af udgifterne og fortjenesten hos de andre eksportoerer, der er omfattet af undersoegelsen, ved andet rentabelt salg af samme vare paa hjemmemarkedet. Hvis det relevante salg paa hjemmemarkedet fandt sted via et eller flere datterselskaber, der fungerede som salgsafdelingen i produktionsselskabet, blev disse salgsselskabers salgs- og administratinsomkostninger og andre generalomkostninger almindeligvis fordelt i forhold til omsaetningen og medtaget ved fastsaettelsen af den beregnede vaerdi.

(37) Hvor fordelingen af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger ikke blev foretaget paa grundlag af omsaetningen, blev det paagaeldende beregnet paa grundlag af eksportoerens bogfoeringspraksis, naar Kommissionen var overbevist om, at der anvendtes en rimelig metode i forbindelse med de paagaeldende omkostninger. For en raekke omkostninger anmodede eksportoererne om, at fordelingen hverken blev foretaget paa grundlag af omsaetning eller normal bogfoeringspraksis. Saadanne anmodninger blev ikke anset for acceptable, da de foreslaaede fordelinger udelukkende blev udarbejdet i forbindelse med den paagaeldende antidumpingundersoegelse. Kommissionen saa derfor ikke nogen grund til at afvige fra sin saedvanlige praksis med at anvende artikel 2, stk. 11, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 og basere alle omkostningsberegninger paa tilgaengelige regnskabsmaessige oplysninger, almindeligvis og om noedvendigt fordelt proportionalt med omsaetningen for hver vare og hvert marked, der tages i betragtning.

Mere konkret anmodede nogle eksportoerer om, at visse omkostninger blev fordelt i forhold til omsaetningen, medens andre omkostninger, saerlig til forskning og udvikling, blev tillagt den paagaeldende vare paa et specifikt produktgrundlag. Denne fordelingsmetode blev kun betragtet som acceptabel i de tilfaelde, hvor det kunne paavises, at alle resterende omkostninger, der blev fordelt i forhold til omsaetningen, ikke ogsaa kunne tillaegges paa et specifikt produktgrundlag. Der ville ellers vaere risiko for, at visse omkostninger ikke ville blive rigtigt fordelt. Med hensyn til forsknings- og udviklingsomkostninger fandt Kommissionen navnlig, at hvor saadanne omkostninger klart kunne tilskrives et saerligt produkt, der loebende blev bragt paa markedet, nemlig matrixprintere, burde de fordeles paa et specifikt produktgrundlag. Det blev endvidere fundet, at der burde foretages en fordeling paa grundlag af omsaetningen til den paagaeldende vare for alle generelle forsknings- og udviklingsomkostninger eller specifikke omkostninger for varer, der endnu skulle saelges inden udloebet af referenceperioden, eller specifikke omkostninger for varer, der kunne have indflydelse paa produktionsomkostningerne for den paagaeldende vare. Alle saadanne omkostninger beregnes paa grundlag af den beroerte eksportoers samlede omsaetning og fortjeneste, herunder omsaetningen af den paagaeldende vare, og det blev foelgelig anset for at vaere den bedste metode at fordele saadanne omkostninger paa grundlag af omsaetningen.

(38) Ud over at saelge under eget navn solgte en raekke eksportoerer den paagaeldende vare, enten til eksport til Faellesskabet alene eller baade til eksport og paa det japanske marked, til uafhaengige kunder, der videresolgte varerne under eget navn (OEM-selskaber). Nogle af disse modeller havde baade et andet design og tekniske specifikationer, som afveg fra de modeller, der solgtes under producentens eget navn.

Visse eksportoerer haevdede, at deres normale vaerdi skulle baseres paa et vejet gennemsnit af alt salg i normal handel paa det japanske marked. Kommissionen fandt imidlertid, at der saaledes ikke ville blive taget hensyn til forskelle mellem salget under en producents eget navn og salg til OEM-selskaber. I de tilfaelde, hvor varerne eksporteredes til OEM-selskaber i Faellesskabet, blev den normale vaerdi for disse varer derfor fastlagt paa grundlag af priserne paa hjemmemarkedet for en tilsvarende vare solgt i normal handel til OEM-selskaber i Japan. Var et saadant salg ikke tilstraekkeligt stort, blev den normale vaerdi fastlagt paa grundlag af den beregnede vaerdi af den paagaeldende vare. Hvad angaar salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste i disse tilfaelde, blev tillaegget beregnet paa grundlag af den beroerte eksportoers udgifter og fortjeneste ved rentabelt salg til OEM-selskaber paa hjemmemarkedet af modeller, som laa taet op ad de eksporterede modeller. Fandt der ikke noget salg sted, eller var dette ikke tilstraekkeligt stort, blev tillaegget baseret paa et vejet gennemsnit af udgifterne og fortjenesten hos de andre eksportoerer, der er omfattet af undersoegelsen, naar de solgte samme varer med fortjeneste til OEM-selskaber paa hjemmemarkedet. (39) Adskillige eksportoerer haevdede, at salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger og fortjenesten for deres salgsselskaber i Japan ikke skulle indgaa i beregningen af den normale vaerdi, hvad enten den baseredes paa en beregnet vaerdi eller paa hjemmemarkedspriser. Det haevdedes, at dette ville knytte fastlaeggelsen af den normale vaerdi til fastlaeggelsen af priserne ved eksport til eksportoerernes forretningsmaessigt forbundne salgsselskaber i Faellesskabet, hvor saadanne omkostninger fratraekkes for at beregne eksportpriserne.

(40) Kommissionen finder imidlertid, at udgifterne i disse tilfaelde skal medtages ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi.

For det foerste blev det fastslaaet, at alle de beroerte salgsselskaber i overvejende grad kun har funktion som en salgsfilial eller- afdeling. I de tilfaelde, hvor saadanne salgsselskaber varetog andre funktioner end salg paa hjemmemarkedet (f.eks. import og videresalg af varer fra andre producenter), godtog Kommissionen, at omkostningerne i forbindelse med disse andre funktioner ikke oegede omkostningsandelen ved salget af matrixprintere, idet fordelingen skete paa grundlag af salgsselskabets samlede omsaetning.

For det andet skal den normale vaerdi baseret paa hjemmemarkedspriser i henhold til artikel 2, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 vaere den pris, der faktisk er betalt i normal handel for samme vare i eksportlandet. Denne pris omfatter salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostniger og fortjeneste, som i de paagaeldende eksportoerers tilfaelde er salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger og fortjeneste for deres indenlandske salgsselskaber. Derfor skal disse salgsselskabers omkostninger efter Kommissionens opfattelse indgaa i den normale vaerdi, naar denne baseres paa hjemmemarkedspriser.

For det tredje, naar den normale vaerdi er baseret paa en beregnet vaerdi, er det i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 fastsat, at der laegges et rimeligt beloeb for salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (og fortjeneste) til produktionsomkostningerne. Hensigten hermed er at faa en fastlaeggelse af den normale vaerdi, som om der havde fundet salg paa hjemmemarkedet sted. Hvis et saadant salg paa hjemmemarkedet skal betragtes som salg i normal handel paa det paagaeldende marked, maa priserne afspejle et beloeb, der er lig med det beloeb, som saelger afholder til salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger. Eftersom salget i normal handel af matrixprintere i Japan for stoerstedelens vedkommende foregaar gennem helt ejede eller kontrollerede salgsselskaber, og da disse selskaber fungerer som det producerende selskabs salgsafdeling, er salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger for disse eksportoerers salgsselskaber saadanne omkostninger, der maa tages hensyn til ved fastlaeggelsen af den beregnede normale vaerdi for den enkelte eksportoer.

D. EKSPORTPRIS

(41) I tilfaelde, hvor japanske producenter eksporterede direkte til uafhaengige importoerer i Faellesskabet, blev eksportprisen fastlagt paa grundlag af de priser, der faktisk var betalt eller skulle betales for den solgte vare.

(42) I andre tilfaelde eksporteredes der til datterselskaber, som importerede varen til Faellesskabet. I saadanne tilfaelde blev det i betragtning af forbindelsen mellem eksportoer og importoer anset for rimeligt at beregne eksportpriserne paa grundlag af den pris, hvortil den importerede vare foerste gang videresolgtes til en uafhaengig koeber. Dekorter, rabatter og vaerdien af varer, som leveres gratis i forbindelse med et salg, blev trukket fra prisen ved salg til den uafhaengige koeber, og der blev taget passende hensyn til alle omkostninger, der paaloeb mellem import og videresalg, herunder alle skatter og afgifter.

(43) I en raekke tilfaelde solgte eksportoerernes datterselskaber i eller uden for Faellesskabet endvidere til uafhaengige kunder i Faellesskabet. I nogle tilfaelde viste det sig, at selv om det forretningsmaessigt forbundne selskab ikke formelt var importoeren, varetog det visse af en importoers funktioner og bar visse af dennes normale omkostninger. Selskabet tog imod ordrer, koebte varen fra eksportoeren og videresolgte den til bl.a. uafhaengige kunder. Disse kunder forhandlede almindeligvis den paagaeldende vare i omraader, hvor eksportoeren ikke havde et datterselskab til import og forhandling af varerne. Nogle eksportoerer solgte ogsaa til en uafhaengig kunde i Faellesskabet via mere end et af sine datterselskaber. I alle disse tilfaelde undtagen et laa begge datterselskaber i Faellesskabet, og i undtagelsestilfaeldet laa der et datterselskab i Faellesskabet og et uden for Faellesskabet. I disse tilfaelde bar begge den beroerte eksportoers datterselskaber de omkostninger, der normalt afholdes af importoeren. Der var under disse omstaendigheder én pris, som det ene datterselskab betalte til eksportoererne, og en hoejere pris, som det andet datterselskab betalte til det foerste datterselskab.

Det haevdedes, at den eksportpris, der faktisk er betalt eller skal betales, jf. artikel 2, stk. 8, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, i alle disse tilfaelde boer vaere den pris, der faktureres af et hvilket som helst datterselskab ved salg til uafhaengige kunder i Faellesskabet.

(44) Kommissionen fandt, at varerne under disse omstaendigheder solgtes med henblik paa eksport til Faellesskabet af eksportoeren i Japan til et datterselskab beliggende enten i eller uden for Faellesskabet. Disse datterselskaber har, hvad enten de formelt indfoerer varen eller ej, de samme funktioner som et importerende datterselskab. I saadanne tilfaelde blev eksportprisen i betragtning af forbindelsen mellem eksportoeren og datterselskabet anset for at vaere en overfoerselspris og derfor forkastet som upaalidelig. Eksportprisen maatte derfor beregnes paa grundlag af den pris, hvortil varen foerste gang solgtes til en uafhaengig koeber idet der blev foretaget justeringer for alle omkostninger for det eller de paagaeldende datterselskab (er) som fastsat i artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

(45) I de tilfaelde, hvor en omkostningsfordeling var noedvendig ved beregningen af eksportpriserne, blev denne almindeligvis foretaget paa grundlag af omsaetningen. Til formaalet anvendtes generelt omkostninger og omsaetninger i de forretningsmaessigt forbundne importoerers sidste tilgaengelige regnskabsaar, og oplysningerne var foelgelig baseret paa reviderede regnskaber. I tilfaelde, hvor fordelingen af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger ikke blev foretaget paa grundlag af omsaetningen, blev det paagaeldende beloeb beregnet paa grundlag af eksportoerens tilgaengelige bogfoeringspraksis, naar Kommissionen var overbevist om, at der anvendtes en rimelig metode i forbindelse med de paagaeldende omkostninger. For en raekke omkostninger anmodede eksportoererne om, at fordelingen hverken blev foretaget paa grundlag af omsaetning eller normal bogfoeringspraksis. Saadanne anmodninger blev ikke betragtet som acceptable, da de foreslaaede fordelinger udelukkende blev udarbejdet i forbindelse med den paagaeldende antidumpingundersoegelse. Kommissionen saa derfor ikke nogen grund til at afvige fra sin saedvanlige praksis med at anvende artikel 2, stk. 11, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 og basere alle omkostningsberegninger paa tilgaengelige regnskabsmaessige oplysninger, almindeligvis og om noedvendigt fordelt proportionalt med omsaetningen for hver vare og hvert marked, der tages i betragtning.

(46) Disse fordelte omkostninger omfattede alle administrationsomkostninger og andre generalomkostninger i forbindelse med det paagaeldende salg, hvad enten de finansieredes af eksportoeren eller af den forretningsmaessigt forbundne importoer.

(47) Nogle forretningsmaessigt forbundne importoerer gjorde gaeldende, at de omkostninger, der paaloeb mellem import og videresalg, varierede efter kundetype. Kun nogle af disse importoerer beviste dette paa tilfredsstillende maade over for Kommissionen paa grundlag af regnskabsmaessige oplysninger, og i saadanne tilfaelde blev der foretaget forskellige omkostningsopdelinger afhaengigt af den paagaeldende kundetype. I disse tilfaelde blev fordelingerne normalt foretaget paa grundlag af de forskellige kundetypers individuelle omsaetning.

(48) For at naa frem til en beregnet eksportpris cif Faellesskabets graense, blev der ogsaa foretaget justeringer for Faellesskabets toldsatser og for en 5 % fortjeneste paa salgsomsaetningen. Kommissionen baserede disse 5 % paa oplysninger, som den paa anmodning havde modtaget fra en raekke uafhaengige importoerer af den paagaeldende vare. Af disse oplysninger fremgik det, at der var fortjenester paa mellem 5 og 10 %. Paa baggrund af det indtryk, Kommissionen ud fra de oplysninger, der blev modtaget fra importoererne, havde dannet sig af, hvilken slags forretning der var tale om, blev det fastlagt, at en rimelig fortjenstmargen i henhold til artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 skulle vaere mindst 5 %. Med henblik paa denne bestemmelse blev denne procentsats derfor anvendt paa hele de forretningsmaessigt forbundne importoerers salg til deres foerste uafhaengige koeber i Faellesskabet.

(49) Hvad angaar eksportpriserne, kontrollerede Kommissionen for hver enkelt eksportoers varer mindst 70 % af alle transaktionerne i referenceperioden. Denne maengde blev anset for at vaere repraesentativ for alle eksportoerernes transaktioner i den paagaeldende periode.

E. SAMMENLIGNING

(50) For at foretage en retfaerdig sammenligning af den normale vaerdi og eksportpriserne tog Kommissionen i fornoedent omfang hensyn til forskelle, der paavirkede prisernes sammenlignelighed saasom forskelle i fysiske egenskaber og forskelle i salgsvilkaar, hvor det paa tilfredsstillende maade kunne godtgoeres, at der var direkte forbindelse mellem disse forskelle og det paagaeldende salg. Dette var tilfaeldet med hensyn til forskelle i kreditvilkaar, garantier, provisioner, loen til saelgere, emballerings-, transport-, forsikrings-, haandterings- og ekstraomkostninger.

(51) Den normale vaerdi og eksportpriserne, baseret paa baade de faktisk betalte og de beregnede eksportpriser, blev sammenlignet i samme handelsled. De priser eller beregnede vaerdier, der justeredes, blev fastlagt i de led, som udgoeres af eksportselskaber, indenlandske salgsselskaber eller salgsorganisationer. Eksportpriserne blev fastsat som priser ab eksportsalgsselskab eller salgsorganisation. For at goere eksportprisen og den normale vaerdi sammenlignelige blev der taget behoerigt hensyn til forskelle, som paavirkede prisernes sammenlignelighed i overensstemmelse med artikel 2, stk. 9 og 10, i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

(52) Med hensyn til forskelle i fysiske egenskaber blev der stillet krav om justering for forskelle i tekniske specifikationer og kapacitet ved visse modeller, der solgtes paa det japanske marked, i forhold til de modeller, der solgtes til eksport til Faellesskabet. Disse forskelle vedroerte hovedsagelig de paa det japanske marked solgte printeres mulighed for at producere baade alfanumeriske tegn og visse japanske tegn (enten fonetisk eller paa anden maade). Ved artikel 2, stk. 10, litra a), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 er det fastsat, at der i saadanne tilfaelde normalt skal foretages justeringer baseret paa virkningen paa markedsvaerdien i oprindelses- eller eksportlandet, samt at »saafremt der ikke foreligger oplysninger om priserne paa hjemmemarkedet i det paagaeldende land, eller saafremt saadanne oplysninger ikke giver mulighed for en passende sammenligning, baseres beregningen paa de produktionsomkostninger, der har foert til disse forskelle«. I mangel af anvendelige prisoplysninger om disse muligheder blev justeringen beregnet paa grundlag af forskellene i beregnede vaerdier for de paagaeldende printere ved tillaeg af produktionsomkostninger som fastsat i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 og en rimelig fortjenstmargen. Da der ikke forelaa tilfredsstillende oplysninger om fortjenesten ved de paagaeldende egenskaber i Japan, ansaas det for rimeligt at anvende samme margen som for selve printeren.

En eksportoer, som kraevede, at der blev foretaget justering for forskelle i fysiske egenskaber mellem de modeller, der solgtes paa hjemmemarkedet, og dem, der solgtes til eksport, fremlagde ikke tilstraekkeligt bevis for sit krav og stillede isaer ikke naermere enkeltheder vedroerende produktionsomkostningerne ved de eksporterede modeller til raadighed. Det var derfor ikke muligt at foretage en egentlig sammenligning af omkostningerne, og kravet blev foelgelig afvist.

(53) En eksportoer fremsatte ogsaa krav om, at der blev foretaget justering for forskelle i de maengder, der solgtes paa hjemmemarkedet, i forhold til dem, der solgtes til eksport til Faellesskabet. Kravet var baseret paa en paastand om, at der var omkostningsforskelle som foelge af forskelle i produktionsmaengden. Men der blev imidlertid ikke fremlagt tilfredsstillende regnskabsmaessigt baserede beviser for, at der var omkostningsbesparelse ved produktion af andre maengder, og kravet blev derfor afvist.

(54) Der blev ogsaa stillet krav om justeringer i henhold til artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 for visse administrations- og generalomkostninger. Ved artikel 2, stk. 10, litra c), er det imidlertid fastsat at justeringer for forskelle i salgsvilkaar begraenses til forskelle, som har direkte tilknytning til de paagaeldende salg, og at der almindeligvis ikke vil blive foretaget justeringer for forskelle i administrations- og generalomkostninger. Da Kommissionen i den foreliggende sag paa ingen maade fandt det godtgjort, at administrations- og generalomkostningerne faldt ind under kategorien af direkte tilknyttede udgifter, eller at der var tale om saa usaedvanlige forhold for eksportoererne, at der kunne ses bort fra det generelle princip om, at der ikke foretages justering for administrations- og generalomkostninger, fandt den, at der ikke burde foretages justering for forskelle i disse omkostninger.

(55) Nogle parter gjorde ogsaa gaeldende, at naar der for associerede importoerer ved beregningen af eksportprisen tages hensyn til alle importoerens omkostninger, burde samme praksis anvendes, naar der saelges paa hjemmemarkedet via et associeret salgsselskab. Dette raesonnement sammenblander to forskellige spoergsmaal, nemlig beregningen af eksportprisen paa grundlag af en tilknyttet importoers videresalgspris og sammenligningen af den normale vaerdi og eksportprisen. Med henblik paa beregning af eksportprisen er det i forordning (EOEF) nr. 2176/84 fastsat, at der foretages fradrag for alle omkostninger, der er paaloebet mellem import og videresalg. Hensigten hermed er at naa til en eksportpris, som ikke er paavirket af forholdet mellem det eksporterende selskab og dets associerede importoerer. Hvad angaar sammenligningen af den normale vaerdi med eksportprisen, finder andre regler anvendelse, som har foert til prisjusteringer for alle de faktorer, der kan tages hensyn til, som anfoert i nr. 50 til 54 ovenfor.

(56) Nogle eksportoerer anmodede ogsaa om justering for paastaaede forskelle i omkostninger, naar printerne udelukkende saelges til forhandlere i Japan, og naar de saelges til forhandlere og distributionsselskaber i Faellesskabet. Hvad angaar en sammenligning af salget til forhandlere paa hjemmemarkedet og salget til distributionsselskaber i Faellesskabet, blev der ikke fremlagt beviser for forskelle i omkostningerne vedroerende dette salg, som kunne give anledning til justering i henhold til artikel 2, stk. 10, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, og som ikke allerede var taget i betragtning som anfoert i nr. 50 til 54.

F. DUMPINGMARGEN

(57) Den normale vaerdi for hver enkelt af hver eksportoers modeller blev sammenlignet med eksportpriserne for tilsvarende modeller paa grundlag af hver enkelt transaktion. Den foreloebige undersoegelse af de faktiske forhold viser, at der fandt dumping sted ved importen af matrixprintere med oprindelse i Japan fra alle de undersoegte japanske eksportoerer, og at dumpingmargenen er lig med det beloeb, hvormed den fastlagte normale vaerdi overstiger eksportprisen til Faellesskabet.

(58) Dumpingmargenerne var forskellige alt efter eksportoer, og de vejede gennemsnitlige margener var:

(%)

Alps Electrical Co. Ltd: 7,4

Brother Industries Ltd: 45,8

Citizen Watch Co. Ltd: 55,0

Copal Co. Ltd: 18,6

Fujitsu Ltd: 86,0

Japan Business Computer Co. Ltd: 22,4

Nakajima Ltd: 12,3

NEC Corporation: 70,0

OKI Electric Industry Co. Ltd: 9,2

Seiko Epson Corporation: 33,6

Seikosha Co. Ltd: 73,0

Shinwa Digital Industry Co. Ltd: 10,5

Star Micronics Co. Ltd: 13,6

Tokyo Electric Co. Ltd: 4,8

Tokyo Juki Industrial Co. Ltd: 83,5.

(59) For de eksportoerer, som hverken besvarede Kommissionens spoergeskema eller paa anden maade gav sig til kende, blev dumpingmargenen fastlagt paa grundlag af de tilgaengelige oplysninger i overensstemmelse med artikel 7, stk. 7, litra b), i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

Kommissionen fandt i den forbindelse, at resultaterne af dens undersoegelse gav det bedste grundlag for at fastlaegge dumpingmargenen, og at det ville aabne mulighed for omgaaelse af tolden at antage, at dumpingmargenen for disse eksportoerer var lavere end den hoejeste dumpingmargen paa 86 %, som var fastlagt for en eksportoer, der havde medvirket i undersoegelsen. Det anses derfor for rimeligt at anvende sidstnaevnte dumpingmargen for denne gruppe af eksportoerer.

Endvidere afslog en eksportoers datterselskab under et kontrolbesoeg i dets lokaler at give Kommissionen adgang til oplysninger, som den ansaa for noedvendige for at kontrollere det paagaeldende datterselskabs boeger. Kommissionen kunne derfor ikke vaere sikker paa, at den havde faaet paalidelige oplysninger til at fastsaette eksportprisen for den paagaeldende eksportoer, og den ansaa det for passende, at den foreloebige afgoerelse vedroerende dette selskab ogsaa blev truffet paa grundlag af de foreliggende oplysninger om de faktiske forhold, nemlig resultaterne af undersoegelsen.

Det blev i dette tilfaelde ogsaa fundet, at det ville aabne mulighed for omgaaelse af tolden og vaere en beloenning for manglende samarbejdsvilje at antage, at dumpingmargenen for denne eksportoer var lavere end den hoejeste dumpingmargen, som var fastlagt for en eksportoer, der havde medvirket i undersoegelsen. Det anses derfor for rimeligt at anvende den hoejeste dumpingmargen for dette selskab.

G. DEN PAAGAELDENDE ERHVERVSGREN I FAELLESSKABET

(60) Der er otte producenter af SIDM-printere i Faellesskabet. Det fremgaar af undersoegelsen, at fire Europrint-medlemmer i undersoegelsesperioden fremstillede ca. 65 % af Faellesskabets samlede produktion af SIDM-printere og som foelge heraf en betydelig del af en samlede produktion i Faellesskabet af samme varer efter artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

(61) Kommissionen fandt ogsaa, at tre Europrint-medlemmer, nemlig Mannesmann-Tally, Hisi og Philips, i undersoegelsesperioden indfoerte SIDM-printere fra Japan i maengder, der svarede til henholdsvis 51 %, 42 % og 11 % af disse faellesskabsproducenters samlede salg (forudsat at alle importerede printere ogsaa saelges).

(62) CJ-print gjorde gaeldende, at en klager burde udelukkes fra undersoegelsen, hvis selskabets import ikke kan betragtes som en midlertidig beskyttelsesforanstaltning, og hvis det ganske enkelt anvender sine ressourcer som et multinationalt selskab til at indfoere varer fra de forsyningskilder, som det mener kan skaffe de bedste varer til den laveste pris, uafhaengigt af hvor i verden den paagaeldende kilde er beliggende. De tre importerende faellesskabsproducenter burde derfor efter CJ-prints opfattelse udelukkes, fordi deres import ikke kan betragtes som en midlertidig beskyttelsesforanstaltning, eftersom de importerede varer omfatter betydelige maengder, der videresaelges under selskabets eget navn med betydelig fortjeneste og har givet stoerre markedsandele.

(63) Med hensyn til disse argumenter bemaerkede Kommissionen, at artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 overlader Faellesskabets institutioner et vist skoen med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt de vil udelukke visse importerende faellesskabsproducenter eller ej. Ved udoevelsen af dette skoen fandt Kommissionen, at det er normalt for store firmaer, der er engageret i international handel, at koebe en del af deres udvalg af modeller fra andre producenter. Den blotte omstaendighed, at en faellesskabsproducent har importeret varer, for hvilke det er fastslaaet, at der finder dumping sted, og at selskabet har videresolgt disse varer med en rimelig fortjenstmargen, er ikke i sig selv til hinder for, at det kan klage over, at der finder dumping sted, og heller ikke, at der kan tages hensyn til den skade, der er forvoldt det.

Ved afgoerelsen om, hvorvidt en bestemt faellesskabsproducent burde udelukkes, tog Kommissionen hensyn til, om det at importere dumpingvarer og saelge dem paa markedet i Faellesskabet burde betragtes som en del af normal og sund handelspraksis hos en producent paa baggrund af aarsagerne hertil, omfanget af den paagaeldende import eller andre omstaendigheder. Det er i den forbindelse specielt vigtigt at fastslaa, i hvilket omfang denne import kan anses for at vaere foretaget i selvforsvar.

(64) Hvad angaar aarsagerne til den paagaeldende import, fastslog Kommissionen, at alle printermodeller, der importeredes af faellesskabsproducenterne, hoerer til i lavprisgruppen paa markedet for SIDM-printere. Foer 1983 var alle tre selskaber repraesenteret i dette markedssegment med printere, de selv producerede. Beslutningen om at erstatte deres eksisterende printermodeller med printere af japansk oprindelse var i foerste raekke baseret paa den generelle betragtning, at en SIDM-producent maatte kunne tilbyde et fuldstaendigt udvalg af printere og vaere repraesenteret i alle markedssegmenter for at forsvare sin markedsposition. Kunne de tre selskaber ikke tilbyde et fuldstaendigt udvalg, ville de have loebet en risiko for ogsaa at miste salg og kunder i de oevrige markedssegmenter og foelgelig vaere blevet skubbet helt ud af printermarkedet. For det andet ville omkostningerne til udvikling og produktion af en ny printermodel ikke vaere blevet indtjent inden for en rimelig tidsfrist paa grund af det lave prisniveau paa Faellesskabets marked for printere som foelge af importen fra Japan. De priser, hvortil de japanske producenter tilboed deres varer, var saa lave, at selv paa det lave niveau for videresalgspriser paa markedet i Faellesskabet kunne de importerede varer saelges videre med en rimelig fortjeneste.

(65) Med hensyn til den paagaeldende imports omfang og andre omstaendigheder fandt Kommissionen, at de maengder, der var tale om, ikke var saa omfattende, at det var noedvendigt at udelukke de paagaeldende tre selskaber. Vaerdien af importen udgjorde en betydeligt mindre del af de tre selskabers samlede nettosalg end importmaengden. Dette skyldtes, at hele importen bestod af printere til relativt lave priser.

(66) Endvidere udgoer antallet af importerede printere en beskeden del af det samlede salg i Faellesskabet i lavprisgruppen paa markedet. I 1983 omfattede faellesskabsproducenternes import fra Japan 4 460 enheder, hvilket svarer til 0,5 % af forbruget i Faellesskabet. I 1986 omfattede faellesskabsproducenternes import 91 138 enheder, hvilket svarer til ca. 4,3 % af det samlede forbrug i Faellesskabet.

(67) Med hensyn til fortjenestmargenerne ved salg af disse importerede printere fremgaar det af undersoegelsen, at de ikke var mere end 5 % (procent af fortjenesten ved salget) hoejere end resultatet ved salget af faellesskabsproducenternes printere.

(68) Det er derfor Kommissionens opfattelse, at baade aarsagerne til, at de tre selskaber importerede SIDM-printere fra Japan, samt de oevrige omstaendigheder maa betragtes som en rimelig selvforsvarsforanstaltning, der var noedvendig for at forblive paa markedet. Da markedsvilkaarene er blevet vaerre for faellesskabsproducenterne siden 1983, kan det ikke betragtes som et afgoerende faktum i forbindelse med denne procedure, at denne import ikke er en midlertidig foranstaltning. Kommissionen har derfor konkluderet, at i forbindelse med den foreloebige afgoerelse boer de tre Europrint-medlemmer, som har importeret SIDM-printere fra Japan til dumpingpriser, ikke udelukkes fra de faellesskabsproducenter, som repraesenterer den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet.

(69) Kommissionen fortolker derfor udtrykket »erhvervsgren i Faellesskabet« saaledes, at det daekker de fire faellesskabsproducenter, der er medlemmer af Europrint.

H. SKADE

a) Dumpingimportens omfang og markedsandel

(70) For saa vidt angaar skade, forelaa der ikke nogen praecise tal vedroerende den samlede import og det samlede forbrug. Paa grundlag af de markedsundersoegelser, der er stillet til raadighed af de japanske eksportoerer, anslog Kommissionen, at det samlede forbrug af SIDM-printere i Faellesskabet steg fra 800 000 enheder i 1983 til 2 093 000 enheder i 1986. Samtidig steg importen i Faellesskabet af SIDM-printere fra Japan fra 390 000 enheder i 1983 til 1 522 000 enheder i 1986. Denne udvikling repraesenterer en stigning i de japanske producenters markedsandel i Faellesskabet fra 49 % i 1983 til 73 % i 1986. Disse tal omfatter faellesskabs-producenternes egen import af printere fra japanske eksportoerer, som i 1983 udgjorde ca. 1 % og i 1986 6 % af den samlede import af SIDM-printere fra Japan.

(71) Ifoelge oplysninger fra de japanske eksportoerer, der samarbejdede med Kommissionen i forbindelse med denne procedure, udgjorde deres eksport til Faellesskabet i undersoegelsesperioden ca. 2 000 000 printere. Med henblik paa den foreloebige afgoerelse kan det anslaas, at 90 % af de eksporterede varer blev solgt paa Faellesskabets marked, dvs. 1 800 000 printere. I samme periode laa det samlede salg af printere fremstillet af Europrint-medlemmer og solgt i Faellesskabet paa ca. 272 000 enheder.

(72) For saa vidt angaar de forskellige dele af Faellesskabets marked for SIDM-printere, kunne Kommissionen kun faa oplysninger vedroerende en del, der omfatter printere med lav hastighed, som hovedsagelig, men ikke udelukkende, yder kladdekvalitet, en del omfattende printere med mellemhoej hastighed til erhvervsmaessig anvendelse, der ogsaa kan yde skoenskriftkvalitet, og en del omfattende printere med hoej hastighed, bestaaende af produktionsprintere, der ogsaa kan yde skoenskriftkvalitet. For saa vidt angaar denne opdeling var udviklingen som foelger: I lavhastighedsgruppen steg det samlede forbrug fra 255 000 enheder i 1983 til 807 000 enheder i 1986, hvilket er en stigning paa 316 %. Markedsandelen for japanske printere steg i samme periode fra 65 % i 1983 til 88 % i 1986. Faellesskabsproducenternes markedsandel faldt fra 24 % i 1983 til 7 % i 1986. I mellemhastighedsgruppen steg det samlede forbrug fra 473 000 enheder i 1983 til 1 133 000 enheder i 1986, en stigning paa 239 %. Markedsandelen for japanske printere steg i samme periode fra 46 % i 1983 til 65 % i 1986. Markedsandelen for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet faldt fra 34 % i 1983 til 25 % i 1986. I hoejhastighedsgruppen steg det samlede forbrug fra 72 000 enheder i 1983 til 153 000 enheder i 1986. Markedsandelen for de japanske printere steg fra 4 % i 1983 til 47 % i 1986. Markedsandelen for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet faldt fra 61 % i 1983 til 28 % i 1986.

(73) I perioden fra 1983 til 1986 faldt eksporten til Japan af SIDM-printere fremstillet i Faellesskabet fra 1 040 enheder til 0.

b) Priser

(74) Ifoelge de markedsundersoegelser, der er stillet til raadighed af de japanske eksportoerer, faldt samtlige SIDM-printerproducenters vejede gennemsnitspriser mellem 1983 og 1986 i lavhastigheds- og hoejhastighedsgruppen med 35 % og i mellemhastighedsgruppen med 21 %. I perioden fra 1985 til marts 1987 faldt de vejede gennemsnitspriser, der beregnedes af en enkelt faellesskabsproducent, hvis produkter er repraesenteret i alle tre grupper, i de forskellige medlemsstater med mellem 25 % og 38 % for printere i lavhastighedsgruppen, med mellem 6 % og 23 % for printere i mellemhastighedsgruppen og med mellem 4 % og 14 % for printere i hoejhastighedsgruppen. Denne beregning er baseret paa den paagaeldende faellesskabsproducents vejede gennemsnitssalgspriser i Tyskland, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige, hvor mere end 80 % af den samlede faellesskabsproduktion, saavel som den japanske eksport til Faellesskabet, saelges. Beregningen viste, at i lav- og mellemhastighedsgruppen, hvor den japanske eksport isaer er repraesenteret, var denne faellesskabsproducents prisfald betydeligt hoejere end i hoejhastighedsgruppen, hvor Japan er repraesenteret i mindre grad.

(75) For saa vidt angaar underbudspriser, saa Kommissionen bort fra de varer, der blev solgt til eksport til Faellesskabet til uafhaengige forhandlere i Japan. Priserne paa disse varer, som blev fastsat af de paagaeldende forhandlere, kunne ikke i forbindelse med denne procedure sammenlignes med priserne paa faellesskabsvarerne. (76) I de fleste tilfaelde solgte de japanske eksportoerer imidlertid til uafhaengige kunder i Faellesskabet, enten direkte fra Japan eller gennem deres salgsdatterselskaber i Faellesskabet. Med henblik paa at sammenligne disse salgspriser med faellesskabsproducenternes priser fastslog Kommissionen de vejede gennemsnitlige salgspriser for de forskellige salgskanaler, dvs. salg til OEM-selskaber, distributoerer, forhandlere og endelige brugere. Den gennemsnitlige salgspris for hver enkelt japansk eksportoer inden for hver af disse salgskanaler i hver af de fire medlemsstater (Frankrig, Tyskland, Italien og Det Forenede Kongerige) blev derefter sammenlignet med de tilsvarende tal for hver enkelt af de fire faellesskabsproducenter.

(77) Til gennemfoerelse af denne sammenligning anvendte Kommissionen som grundlag ovennaevnte IMV-undersoegelse, der er baseret paa modelsammenligning. Denne undersoegelse tog udgangspunkt i tre hovedgrupper, baseret paa antallet af naale i skrivehovedet (9, 18 og 24 naale), men disse opdeltes igen i syv undergrupper, baseret paa skrivehastighed.

(78) Der er en lang raekke forskellige modeller paa markedet, men ingen ens modeller, der kan anvendes til sammenligning. Med henblik paa denne sammenligning udvalgte Kommissionen repraesentative modeller fremstillet i Faellesskabet. De modeller, der blev betragtet som repraesentative, var de faellesskabsmodeller inden for hver undergruppe, som udviste det stoerste salg. Endvidere blev mindst to faellesskabsmodeller inden for hver undergruppe betragtet som repraesentative. I IMV-undersoegelsens gruppe III fandtes der imidlertid kun én faellesskabsmodel i hver undergruppe. Med henblik paa sammenligningen blev disse to undergrupper derfor betragtet under ét. De faellesskabsmodeller, der betragtedes som repraesentative, tegnede sig for ca. 67 % af det samlede salg af alle faellesskabsmodeller inden for Faellesskabet.

(79) Kommissionen sammenlignede derefter faellesskabsproducenternes priser paa disse modeller med de japanske eksportoerers priser paa modeller inden for samme undergrupper. Disse japanske modeller blev udvalgt, fordi de i teknisk henseende (egenskaber og specifikationer) svarede til de faellesskabsmodeller, hvormed de blev sammenlignet. De fleste egenskaber og specifikationer for de japanske modeller var de samme eller bedre end for de faellesskabsmodeller, hvormed de blev sammenlignet. I de tilfaelde, hvor der ikke fandtes en saadan model, blev faellesskabsproducenternes priser sammenlignet med lignende japanske modeller i en hoejere undergruppe.

(80) De japanske modeller, der anvendtes ved denne sammenligning, tegnede sig for ca. 52 % af de japanske eksportoerers samlede salg, for hvilket der foreligger eksporttal. Denne procentsats omfatter kun japanske modeller, der svarede saa meget til de paagaeldende faellesskabsmodeller, at de var direkte sammenlignelige uden justeringer - eller med minimale justeringer - med de paagaeldende faellesskabsmodeller. Der blev saaledes udelukkende foretaget justeringer for forskelle i salgsvilkaar og for at tage hensyn til, at salget skete via forskellige kanaler. Der blev ikke foretaget specifikke justeringer for forskelle med hensyn til egenskaber og specifikationer, idet forskellene ikke ansaas for tilstraekkeligt vaesentlige til at noedvendiggoere saadanne justeringer, og endvidere paa grund af vanskeligheden ved at anslaa de eventuelle forskelle i vaerdi, der maatte skyldes saadanne forskelle i karakteristika.

(81) Inden for gruppe I blev otte modeller fremstillet af tre faellesskabsproducenter sammenlignet med 37 modeller fra ni japanske eksportoerer; inden for gruppe II sammenlignedes fire modeller fra tre faellesskabsproducenter med tre modeller fra to japanske eksportoerer, og inden for gruppe III sammenlignedes to modeller fra to faellesskabsproducenter med ti modeller fra seks japanske eksportoerer. Ved denne sammenligning konstaterede Kommissionen, at der i forbindelse med stoerstedelen af salget var tale om underbud paa mellem 5 % og 21 %. De oplysninger, hvorpaa denne beregning af underbud er baseret, er fortrolige og har aldrig tidligere vaeret stillet til raadighed for nogen markedsundersoegelse.

(82) For saa vidt angaar denne sammenligning af modeller og de konstaterede underbudspriser, haevdede de japanske eksportoerer, at visse faellesskabsmodeller var tungere eller mere holdbare end de japanske modeller, de sammenlignedes med, eller havde saerlige karakteristika, der ikke findes ved visse japanske modeller, og at disse forskelle gjorde det berettiget at anvende hoejere priser for faellesskabsmodellerne, i hvert fald efter visse brugeres opfattelse. I forbindelse med denne procedure og med henblik paa den midlertidige afgoerelse var Kommissionen ikke i stand til at kontrollere, om disse argumenter var korrekte og relevante. Endvidere var det ikke muligt paa dette trin af undersoegelsen at vurdere betydningen af de paastaaede forskelle for brugernes opfattelse af de paagaeldende produkter og dermed for priserne. Kommissionen var derfor ikke i stand til at drage nogen foreloebig konklusion vedroerende disse argumenter. Under alle omstaendigheder og uden paa dette trin at traeffe nogen afgoerelse om vaerdien af de japanske eksportoerers argumenter, har Kommissionen tilstraekkelige bevisligheder til at anslaa, at der var tale om et gennemsnitligt underbud paa mindst 10 %.

c) Andre relevante oekonomiske faktorer

(83) For saa vidt angaar de generelle betingelser for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, konstaterede Kommissionen, at den faktiske produktionskapacitet for Europrint-medlemmernes vedkommende steg fra 242 800 enheder i 1983 til 528 000 enheder i 1986 med en forholdsvis stabil kapacitetsudnyttelse paa ca. 70 %. Som foelge heraf steg produktionen fra 175 000 enheder i 1983 til 390 000 enheder i 1986. Imidlertid skyldes denne vaekst hovedsagelig en produktionsstigning paa 404 % hos et af Europrint-medlemmerne, medens produktionen hos de tre andre faellesskabsproducenter kun steg med 140 % til 174 % i samme periode.

(84) Antallet af enheder solgt i Faellesskabet af faellesskabsproducenter steg fra 151 000 enheder i 1984 (Spanien og Portugal undtaget) til 258 000 enheder i 1986 (Spanien og Portugal medtaget). I samme periode oegedes faellesskabsproducenternes lagre af SIDM-printere hurtigere end salget, nemlig fra 23 000 enheder i 1983 til over 78 000 enheder i 1986. Faellesskabsproducenternes andel af markedet for SIDM-printere som helhed faldt fra ca. 33 % i 1983 til 18 % i 1986.

(85) Rentabiliteten af faellesskabsproducenternes salg af egen produktion paa Faellesskabets marked udviser en stadig nedadgaaende tendens fra 1984 og fremefter. I 1984 var samtlige Europrint-medlemmers salg af egne printere rentable, medens et Europrint-medlem allerede i 1986 havde betydelige tab paa salget af egne printere. For de andre virksomheders vedkommende faldt fortjenstmargenen med henholdsvis ca. 63 %, 30 % og 16 % fra 1984 til 1986.

(86) De foreloebige resultater for 1987 viser, at den nedadgaaende tendens vil fortsaette. For 1987's vedkommende vil driftskontoen for to virksomheder udvise betydeligt tab, og de andre to virksomheders fortjenstmargen, som allerede nu er meget lille, vil blive yderligere mindsket. Disse resultater maa ses paa baggrund af alle fire faellesskabsproducenters betydelige indsats og store investeringer med henblik paa at mindske deres produktionsomkostninger i forbindelse med printere.

(87) Beskaeftigelsen inden for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet forblev stabil i perioden 1984 til 1986.

d) Konklusioner

(88) Med henblik paa at fastslaa, om den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet er paafoert skade efter artikel 4, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 bemaerkede Kommissionen, at medens tallene for absolut kapacitet, produktion og salg hver for sig udviser en positiv tendens, har de udviklet sig betydeligt langsommere end markedet generelt og haft en langt lavere stigningstakt end importen fra Japan og det generelle forbrug. Medens det generelle forbrug steg med 262 % fra 1983 til 1986 (dvs. fra 800 000 enheder til ca. 2,1 mio enheder), oegede den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet sin kapacitet med kun 217 %, sin produktion med kun 222 % (dvs. fra ca. 175 000 til ca. 388 000 enheder) og sit salg af printere af egen produktion med kun 171 % (grundlag for salgstal: 1984). Endvidere blev stigningen i produktionen delvis opvejet af en stigning i lagrene paa 334 %. Med andre ord absorberedes faellesskabsproducenternes produktionsstigning delvis af deres oegede lagre. Endelig viser de finansielle beregninger, at forholdene for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet er blevet alvorligt forvaerrede, og at denne proces fortsaetter.

(89) Der har vaeret en lang raekke virkninger af den nedsatte rentabilitet. Faellesskabsproducenterne var saerlig tilbageholdene med at investere i ny kapacitet. Derfor forbedredes beskaeftigelsen ikke, selv om produktion og salg steg, idet producenterne ikke ville loebe den risiko at ansaette personale inden for en erhvervsgren, der i stadig stigende grad var urentabel. Endvidere har industrien vaeret noedt til at skaere sine udgifter til forskning og udvikling af printere ned til et niveau, som er betydeligt lavere end de vigtigste japanske konkurrenters. Den manglende mulighed for at anvende tilstraekkelige ressourcer paa ny teknologi har allerede medfoert, at den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet halter bagefter inden for saadanne teknologier som laser- eller blaekstraaleprintere.

Endvidere har forventningen om fortsat faldende priser allerede resulteret i, at faellesskabsproducenter har udsat eller opgivet at bringe nye modeller paa markedet. Dette har afholdt producenter fra at igangsaette nye konkurrencedygtige projekter paa dette omraade. Denne situation fortsaetter paa trods af de paagaeldende erhvervsgrenes store bestraebelser paa at begraense de faste omkostninger for at kunne konkurrere med de billigere japanske modeller paa markedet. Bestraebelserne paa at nedskaere omkostningerne fik en Europrint-producent til at lukke en europaeisk fabrik uden for Faellesskabet, som fremstillede printere i den billige prisklasse, hvoraf 90 % solgtes i Faellesskabet.

(91) Selv om faellesskabsproducenterne har koncentreret deres produktion om et begraenset antal modeller, har deres kapacitetsudnyttelse ikke vaeret tilfredsstillende. Tabet af markedsandele har ogsaa betydet, at de ikke som deres japanske konkurrenter har kunnet udnytte stordriftens fordele.

(92) For saa vidt angaar skade, haevdede de japanske eksportoerer, at samtlige klagere er virksomheder, der er dele af meget stoerre selskaber, som generelt er rentable. Hvad dette argument angaar maa kommissionen bemaerke, at i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 skal skaden udelukkende vurderes i forhold til Faellesskabets produktion af samme vare, hvilket betyder, at skaden skal vurderes i forhold til faellesskabsproducenternes fremstilling og salg af SIDM-printere. Den omstaendighed, at skade, der er paafoert i forbindelse med disse aktiviteter, kan udlignes af fortjeneste inden for en virksomheds andre sektorer boer ikke tages i betragtning.

(93) Paa grundlag af denne foreloebige undersoegelse fastslog Kommissionen, at den industri i Faellesskabet, der fremstiller SIDM-printere, i oejeblikket paafoeres vaesentlig skade.

I. DUMPINGIMPORTENS SKADELIGE VIRKNINGER

a) Virkningen af dumpingimporten

(94) Med henblik paa at fastslaa, om den vaesentlige skade, der er paafoert den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, skyldes virkningerne af dumpingimporten, jf. artikel 4, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, konstaterede Kommissionen, at prisfaldet, tabet af markedsandele og erhversgrenenes tabte eller nedsatte rentabilitet falder sammen med stigningen i importen af SIDM-printere fra Japan. Ligeledes var andre tegn paa en erhvervsgrens trivsel, saasom kapacitet og lagerbeholdning, paa grundlag af vejede gennemsnit og i forhold til det samlede forbrug, vaesentligt bedre for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet i 1984 end i 1986. Paa et marked, hvor konkurrencen i hoej grad er baseret paa prisen, og som i vaesentlig grad er domineret af de japanske eskportoerer, er det klart, at disse eksportoerers underbudspriser, som er baseret paa dumping, faar en betydelig negativ indvirkning paa salget og som foelge heraf paa de konkurrerende faellesskabsproducenters rentabilitet. Denne indbyrdes sammenhaeng mellem dominerende stilling paa markedet, underbudspriser og dumping ses tydeligt inden for lavhastigheds- og mellemhastighedsgruppen, hvor der for faellesskabsproducenternes vedkommende er tale om langt stoerre prisfald end i hoejhastighedsgruppen, hvor de japanske producenter har en mindre markedsandel.

b) Virkningen af andre faktorer

(95) For saa vidt angaar muligheden for, at den skade, der er paafoert klagerne, kunne skyldes andre faktorer, jf. artikel 4, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, undersoegte Kommissionen foerst, om saadanne faktorer gjorde sig gaeldende for de enkelte Europrint-virksomheders vedkommende. Der er dog hverken fremlagt eller konstateret tilstraekkelige bevisligheder for, at interne problemer i disse selskaber skulle have medfoert skaden. Ifoelge deres aarsberetninger for 1986 udviste alle fire selskaber i det mindste tilfredsstillende resultater inden for andre grene af kontorautomatik. Efter Kommissionens opfattelse har virksomhedsrelaterede faktorer derfor ikke spillet nogen rolle, eller i hvert fald ikke nogen vaesentlig rolle, for den generelle forringelse af den oekonomiske situation for Europrint-medlemmerne inden for SIDM-printerindustrien.

(96) Hvad angaar muligheden for, at skaden kunne vaere forvoldt af faktorer saasom tilbagegang i efterspoergslen efter SIDM-printere eller omfanget af og priserne paa den del af importen, der ikke solgtes til dumpingpriser, konstaterede Kommissionen som allerede naevnt, at efterspoergslen efter datamatprintere, i saerdeleshed SIDM-printere, steg betydeligt i perioden fra 1983 til 1986 og sandsynligvis vil stige yderligere ifoelge oplysninger fra virksomheder, der foretager markedsanalyser. Endvidere udviste importen af SIDM-printere fremstillet af andre end japanske selskaber ogsaa en betydelig tilbagegang i samme periode. Der var desuden intet, der tydede paa, at der var tale om prisunderbud for saa vidt angaar importen af disse varer. Kommissionen konkluderer derfor med henblik paa den foreloebige afgoerelse, at hverken en nedgang i eftespoergslen eller omfanget af eller priserne paa de importerede varer, der ikke solgtes til dumpingpriser, kan have vaeret aarsag til den vaesentlige skade, som er paafoert den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet.

c) Spoergsmaal vedroerende aarsagerne til de skadelige virkninger, rejst af eksportoerer og importoerer af japanske SIDM-printere.

(97) I forbindelse med vurderingen af, hvorvidt andre faktorer kunne have foraarsaget skade, rejste eksportoererne og en importoer af japanske SIDM-printere en raekke spoergsmaal.

(98) CJ-print haevdede for det foerste, at de europaeiske producenters svage position skyldtes deres forretningsstrategi, som gik ud paa at skabe og vedlige holde niche-markeder for deres komplette PC-systemer. Med andre ord forsoegte de at komme til hovedsagelig at levere printere til de edb-systemer, de selv har fremstillet. Endvidere havde deres printere kun et begraenset antal funktioner og solgtes kun i et begraenset geografisk omraade af Faellesskabet. For det andet har faellesskabsproducenterne baseret sig paa den paa kort sigt omkostningsbesparende strategi, der gaar ud paa at importere SIDM-printere af japansk oprindelse. De har saaledes ikke faaet udviklet den know-how, der er noedvendig for at kunne beherske teknologien og markedsfoere printere til det store marked. For det tredje ventede faellesskabsproducenterne for laenge med at producere printere, der var kompatible med IBM's personlige datamater, som havde vaeret genstand for stigende efterspoergsel siden 1983. For det fjerde har japanske SIDM-printere konstant kunnet udkonkurrere SIDM-printere fremstillet i Faellesskabet med hensyn til baade egenskaber og specifikationer samt kvalitet. CJ-print konkluderede, at den oekonomiske situation for de paagaeldende erhvervsgrene i Faellesskabet ikke skyldtes dumping, men derimod at eksportoererne havde bedre markedsstrategier, hoejere produktkvalitet og en mere effektiv og forbrugertilpasset markedsfoering.

(99) Seiko Epson anfoerte yderligere, at selskabet tidligere havde vaeret eneleverandoer til IBM's personlige datamater, og at det derved havde opnaaet betydelige fordele med hensyn til omkostninger og erfaring, som i sig selv gav det en foerende position paa markedet, uden at det var noedvendigt at foretage dumping.

(100) Apple haevdede, at virksomhedens import af den saakaldte »Imagewriter« ikke kunne have foraarsaget skade, idet ingen leverandoer i Faellesskabet kunne tilvejebringe den noedvendige kapacitet til at imoedekomme Apples verdensomspaendende behov. Den samlede produktionskapacitet i Faellesskabet for SIDM-printere (herunder virksomheder der ikke er Europrint-medlemmer) udgjorde i 1986 kun ca. 75 % af Apples forventede behov for det driftsaar, der begyndte 1. april 1987.

(101) Med henblik paa at vurdere relevansen af alle disse argumenter undersoegte Kommissionen foerst, hvorvidt den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet havde fulgt en niche-markedsstrategi og havde vaeret for sen til at tilpasse sine SIDM-printere til markedskravene. Det konstateredes, at samtlige Europrint-medlemmer foer 1984 inden for Faellesskabet markedsfoerte SIDM-printerne af lavprisgruppen, som de selv producerede. Olivetti fremstiller og saelger stadig saadanne printere beregnet til det store marked. Mannesmann-Tally fremstiller ogsaa stadig en lavprisprinter, men den blev trukket tilbage fra det store marked i 1984. Denne model saelges stadig til niche-markeder, saasom producenter af automatvaegte. Hisi indstillede foerst sin produktion af printere beregnet til det store marked i september 1986, hvor virksomheden besluttede at erstatte denne model med en printer fremstillet i Japan. Philips fremstillede og markedsfoerte sine lavhastighedsprintere med ni naale indtil 1984, hvor virksomheden ligeledes besluttede at erstatte disse modeller med printere af japansk oprindelse. Paa baggrund af disse forhold og med henblik paa den foreloebige afgoerelse finder Kommissionen det godtgjort, at de paagaeldende faellesskabsproducenter ikke fulgte en niche-markedsstrategi. Naar det store marked i dag overvejende beherskes af de japanske eksportoerer skyldes det, at faellesskabs- producenterne blev naesten fuldstaendig fortraengt fra dette marked paa grund af importen fra Japan.

(102) For saa vidt angaar tre Europrint-medlemmers import af printere med japansk oprindelse, skal Kommissionen foerst bemaerke, at den skade, der paafoeres en faellesskabsproducent paa grund af salg til dumpingpriser af varer, der importeres af andre faellesskabsproducenter, kan vaere fuldstaendig uafhaengig af det forhold, at producenten selv har importeret varer af samme type. For det andet er det i sig selv irrelevant, at en faellesskabsproducent er paafoert skade paa grund af en anden faellesskabsproducents import. Den eneste form for skade, der ikke boer tages hensyn til, er skade som importoeren har paafoert sig selv, og som derfor kommer til at supplere den skade, der skyldes andre importoerers salg eller andre faellesskabsproducenters import.

(103) Paa baggrund af disse betragtninger konstaterede Kommissionen, at alle tre faellesskabsproducenter kun importerede dumpingvarer, som ikke konkurrerede eller kunne sammenlignes med de printere, de selv producerede. Philips og Hisi indstillede fuldstaendigt deres egen produktion af printere til det store marked, Mannesmann-Tally aendrede markedsstrategi og solgte udelukkende sine egne lavhastighedsprintere til markeder, virksomheden kontrollerede. Philips inkorporerede yderligere samtlige importerede printere i sine egne PC-systemer og solgte dem ikke adskilt fra disse systemer.

(104) Hvad angaar spoergsmaalet om kompatibilitet med IBM's personlige datamater, konstaterede Kommissionen, at det foer 1983 var en anden producent af personlige datamater end IBM, der var foerende paa dette marked inden for Faellesskabet. Det var derfor vigtigt for producenterne af SIDM-printere at fremstille printere, som var tilpasset denne anden producents edb-systemer. Endvidere var alle Europrint-medlemmer ikke alene i stand til at fremstille printere, der var kompatible med alle personlige datamater paa markedet, de fremstillede ogsaa saadanne printere, med undtagelse af printere til IBM's personlige datamater, idet Seiko Epson havde eneret paa at fremstille IBM-kompatible printere. Da disse rettigheder udloeb i 1984, kom IBM-tilpassede produkter til at dominere printermarkedet i 1984 og 1985 og blev standard for printerindustrien i 1986. Markedsandelen for IBM-kompatible printere steg fra 10 % i 1983 til 29 % i 1984, steg brat til 48 % i 1985 og naaede sit foreloebige hoejdepunkt paa 70 % i 1986.

(105) Kommissionen kunne imidlertid ikke konstatere, at Europrint-medlemmerne skulle have vaeret for langsomme til at tilpasse sig disse markedskrav. Mannesmann-Tally og Hisi begyndte at fremstille SIDM-printere med IBM-kompatible egenskaber i slutningen af 1983, Olivetti i marts og Philips i august 1984. Under disse omstaendigheder kan det argument, at den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet for sent tilpassede sig markedskravene vedroerende IBM-kompatibilitet, ikke accepteres. I denne forbindelse kan Seiko Epsons oplysning delvis forklare virksomhedens salgssucces, men dette forhold er ikke noget afgoerende bevis for, at dets dumpingsalg ikke bidrog til at paafoere den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet vaesentlig skade.

(106) For saa vidt angaar paastanden om de japanske eksportoerers bedre markedsfoering og de japanske printeres bedre kvalitet, hverken modtog eller fandt Kommissionen bevis for, at printere fremstillet af faelleskabsproducenter generelt skulle vaere af ringere kvalitet, kraeve mere service eller ikke skulle kunne opfylde de endelige brugers behov. Tvaertimod modtog Kommissionen fra faellesskabsproducenterne en raekke artikler, der havde vaeret offentliggjort i uafhaengige fagtidsskrifter, hvori de forskellige Europrint-medlemmers printere blev rost for deres effektivitet og kompatibilitet. Der var heller ingen vaesentlige tegn paa, at Europrint-medlemmernes distributionsnet eller service skulle vaere ringere end de japanske eksportoerers. Disse argumenter kunne derfor ikke godtages.

(107) For saa vidt angaar Apples argumenter, noterede Kommissionen sig, at Apple kun havde henvendt sig til to producenter i Faellesskabet. Apple kan derfor ikke paa nogen overbevisende maade haevde, at det af kvalitetsmaessige aarsager ikke var muligt at faa leverancer fra Faellesskabet til virksomhedens »Imagewriter«-printer. Med hensyn til argumentet om kapacitet, kunne Kommissionen for det foerste konstatere, at Apple henviste til tallene for Faellesskabets kapacitet i 1986, som allerede var formindsket i hoej grad paa grund af den paagaeldende erhvervsgrens utilfredsstillende salg, der igen skyldtes de japanske eksportoerers dumpingsalg. Det er uacceptabelt at benytte tal, der er faldet paa grund af dumpingsalg, som et argument til at bevise, at kapaciteten er for lav. For det andet konstaterede Kommissionen, at de kapacitetstal, der er opgivet af den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, kun omfatter kapaciteten ved anvendelse af et enkelt skiftehold. Europrint-medlemmernes kapacitet ved anvendelse af to eller tre skiftehold, hvilket ikke ville kraeve vaesentlige nye investeringer, kan anslaas til mindst det dobbelte af den nuvaerende kapacitet. Med henblik paa den foreloebige afgoerelse kunne Apples argumentation derfor ikke godtages.

d) Konklusion

(108) Omfanget af dumpingimporten, dens markedsandel, de priser, hvortil dumpingvarerne er blevet udbudt til salg i Faellesskabet, samt den mistede fortjeneste og de tab, den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet har vaeret udsat for, har foranlediget Kommissionen til at fastslaa, at dumpingimporten af SIDM-printere med oprindelse i Japan saerskilt betragtet maa anses for at have paafoert den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet vaesentlig skade.

J. FAELLESSKABETS INTERESSER

a) Generelle betragtninger

(109) Ved vurderingen, af, om det er i Faellesskabets interesse at traeffe foranstaltninger mod dumpingimporten fra Japan af SIDM-printere, som har vist sig at forvolde skade for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, der har indgivet klage, anlagde Kommissionen for det foerste den betragtning, at printere indgaar som en central del af elektronisk databehandling, og at printerindustrien udgoer en vaesentlig del af den industri, der fremstiller kontorudstyr. Printeren er datamatens vigtigste output-element, og det eneste element der kan forsyne brugeren med en trykt kopi af datamatens input og output. Derfor maa printerteknologi udvikles parallelt med datamatteknologi for saa vidt angaar konfiguration, egenskaber og kapacitet. Eftersom printere og datamater er naert forbundne, vil en indstilling eller vaesentlig beskaering af produktionen af printere fra den paagaeldende erhvervsgrens side faa en udtalt negativ indvirkning paa edb-industrien i Faellesskabet.

(110) For det andet fandt Kommissionen, at da de talrige printerteknologier er i hastig udvikling, maa printerproducenterne vaere i en sund oekonomisk situation for at kunne deltage i denne udvikling. Det er klart, at det kun er virksomheder med tilstraekkelige ressourcer, der kan foretage de investeringer, der er noedvendige for at kunne konkurrere paa markedet for den seneste generation af printere, dvs. printere med nonimpact-teknologier, saasom laser-, ion-, termo- eller blaekstraaleteknikker. En svag producent af SIDM-printere eller endog en saarbar afdeling for produktion af SIDM-printere, der indgaar som del af et stoerre selskab, der ikke har nogen eller kun en meget lav fortjeneste paa salget af SIDM-printere, vil ikke vaere i stand til at tage denne teknologiske udfordring op. Manglende evne til at foelge med paa et marked, der er i saa hurtig udvikling, vil uundgaaeligt faa en negativ indvirkning paa beskaeftigelsen. Kommissionen betragter det derfor som noedvendigt og som vaerende i Faellesskabets interesse at bevare en sund printerindustri i Faellesskabet.

b) Argumenter fra eksportoerer, importoerer, forhandlere og endelige brugere

(111) CJ-print og Seiko Epson tvivler paa, at indfoerelsen af antidumpingtold effektivt vil kunne oege faellesskabsproducenternes markedsandel og rentabilitet. CJ-print forudser, at den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet selv efter paalaeggelsen af tolden vil fastholde sin nuvaerende markedsstrategi. Endvidere er markedet for lavhastighedsprintere stort set maettet, og der er ingen eller kun meget lidt plads til yderligere produktion og fortjeneste; inden for de andre markedssegmenter er den paagaeldende erhvervsgren allerede rentabel. CJ-print haevder ogsaa, at det er langt mere sandsynligt, at antidumpingtold vil vaere til fordel for konkurrenter uden for Faellesskabet og noedvendigvis vil faa den farlige virkning, at den oeger konkurrencedygtigheden for printere med nonimpact-teknologi, som endnu ikke produceres i Faellesskabet.

(112) Eksportoererne forudser ogsaa, at en stigning i prisen paa japanske printere paa grund af told vil hindre en udvidelse og modernisering af kontorautomatik i hele Faellesskabet med negative virkninger for finans- og forretningsverdenen, videnskab, uddannelse, retsvaesen, produktion og detailsalg inden for Faellesskabet og medfoere, at disse sektorer ikke kan konkurrere paa lige fod med deres modparter i resten af verden.

(113) Adskillige printerforhandlere og -brugere gav udtryk for det synspunkt, at antidumpingtold ville fordreje konkurrencen, vaere til hinder for nye investeringer i kontorautomatik og bringe beskaeftigelsen i fare inden for distributionssektoren, eftersom OEM-importoererne og -distributoererne eventuelt kan absorbere tolden, men derved nedsaette deres fortjeneste.

(114) Det blev ligeledes fremfoert, at anvendelsen af told ville kunne haemme den japanske indsats med hensyn til forskning og udvikling af printere bestemt for Faellesskabet og saaledes forsinke den teknologiske udvikling i Faellesskabet, og at den vil medfoere ringere vilkaar for de faellesskabsvirksomheder, der er direkte afhaengige af personlige datamater, og sandsynligvis foraarsage en nedgang i deres fortjeneste og mulighed for at tilbyde beskaeftigelse. Endelig understregede CJ-print, at salget af japanske printere i Faellesskabet har skabt talrige arbejdspladser inden for distributionssektoren.

(115) Apple haevdede, at hoejere koebspriser for »imagewriter«-printeren ikke ville bevirke, at Apple ville koebe printere fremstillet i Faellesskabet. Imidlertid ville antidumpingtold bringe hele det internationale handelssystem i fare, idet andre lande ogsaa kunne vaere tilboejelige til at tvinge Apple til at koebe printere til sit PC-system hos dem.

(116) Kommissionen har taget hensyn til alle disse synspunkter og til den indvirkning paa priser og konkurrence, som indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold maa forventes at faa. Den skal foerst bemaerke, at det er vanskeligt at forudse disse virkninger, men at erfaringerne fra andre antidumpingprocedurer viser, at en afhjaelpning af situationen ved paalaeggelse af antidumpingtold, har den forventede positive virkning for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet. Hvad angaar paastanden om, at antidumpingtold vil vise sig at vaere ineffektiv i dette tilfaelde, er det argument, den er baseret paa, nemlig at den europaeiske industri skulle have valgt en forkert markedsstrategi, allerede blevet tilbagevist. Endvidere skyldes det forhold, at salget inden for lavprisgruppen ikke giver hoej fortjeneste, og at fortjenesten ogsaa er begraenset inden for andre markedsgrupper, det omfattende dumpingsalg, der har fundet sted, og det er netop dette, antidumpingtolden tager sigte paa at forhindre. Kommissionen kan derfor ikke vaere enig med eksportoererne i, at der ikke er behov for antidumpingtold. Den er tvaertimod overbevist om, at en genetablering af en rimelig konkurrence med hensyn til priser paa den ene side vil give faellesskabsproducenterne mulighed for at opnaa den noedvendige fortjeneste og paa den anden side tvinge den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet til at tilpasse sig eller endog udvikle nye teknologier. (117) For saa vidt angaar paastanden om stoette til konkurrencen fra lande uden for Faellesskabet, er Kommissionen af den opfattelse, at en genetablering af rimelige markedsbetingelser boer vaere til gavn for alle erhvervsdrivende, hvad enten de befinder sig inden for eller uden for Faellesskabet.

(118) Hvad angaar de interesser, som forarbejdningsindustrien, distributoererne, de endelige brugere og forbrugere maatte have, er Kommissionen af den opfattelse, at disse interesser maa vejes op mod de mange konsekvenser, det vil faa, saafremt der ikke ydes beskyttelse gennem genetablering af rimelige konkurrencebetingelser for en levedygtig faellesskabsindustri for fremstilling af SIDM-printere. Kommissionen er klar over, at priserne paa printere af japansk oprindelse vil kunne stige, og at de endelige brugere eller OEM-selskaberne saaledes kan komme til at betale mere for printere eller forretningsudstyr. Det boer imidlertid huskes, at de prismaessige fordele, som disse koebere tidligere har haft, skyldtes unfair forretningsmetoder, og at det ikke er berettiget at lade disse unfair lave priser fortsaette. Kommissionen kan heller ikke acceptere det argument, at antidumpingtold vil forsinke den teknologiske udvikling eller moderniseringen inden for kontorautomatik, eftersom formaalet med denne told er at hjaelpe printerindustrien i Faellesskabet til at genvinde en tilstraekkelig rentabilitet under normale forretningsbetingelser, saaledes at den kan investere i nye teknologier.

(119) For saa vidt angaar beskaeftigelsen er Kommissionen af den opfattelse, at hoejere priser paa japanske printere ikke vil faa en saa stor indflydelse som haevdet paa beskaeftigelsen inden for distributionssektoren. Da efterspoergslen efter printere generelt vil stige ifoelge alle de prognoser, Kommissionen raader over, ser denne ikke nogen overhaengende fare for beskaeftigelsen inden for distributionssektoren. Endvidere mener Kommissionen, at Faellesskabet alt taget i betragtning har stoerre interesse i at bevare beskaeftigelsen inden for produktionssektoren end i at faa beskyttet forhandler- og distributionsaktiviteter, som i vid udstraekning en afhaengige af import. Det boer i denne forbindelse bemaerkes, at for en erhvervsgren, som kan forvente rentabilitet, naar det drejer sig om printere, vil en stigning i produktion og salg af printere fremstillet i Faellesskabet faa en oejeblikkelig og positiv indvirkning paa beskaeftigelsen. Dette blev bekraeftet af de beregninger, som den paagaeldende erhvervsgren inden for Faellesskabet havde foretaget, og som Kommissionen fik adgang til. Det kan derfor forventes, at enhver aendring i negativ retning i det samlede antal beskaeftigede inden for forarbejdningsindustrien og distributionssektoren, hvis en saadan aendring overhovedet indtraeder, vil vaere begraenset og i vid udstraekning blive opvejet af stigninger i beskaeftigelsen inden for produktionsindustrien.

(120) Endelig kan Kommissionen ikke acceptere hverken Apples eller forhandlernes argument om, at antidumpingtold vil fordreje konkurrencen og tvinge dem til at anvende en bestemt leverandoer. En genetablering af rimelige forretningsbetingelser mellem printerproducenter inden for og uden for Faellesskabet kan ikke faa en fordrejende indvirkning paa konkurrencen. Den vil tvaertimod goere det muligt igen at opnaa en redelig priskonkurrence, hvilket vil vaere til gavn for baade forhandlere og forbrugere. OEM-kunder saavel som forbrugere vil stadig vaere fuldstaendig frit stillet med hensyn til, hvor de vil koebe deres printere.

c) Konklusion

(121) Paa baggrund af ovenstaaende betragtninger maatte Kommissionen konkludere, at det af hensyn til Faellesskabets interesser er noedvendigt at beskytte den paagaeldende erhvervsgren. Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt det boer forhindres, at der paafoeres skade, inden den endelige afgoerelse traeffes, maatte Kommissionen tage hensyn til den hastighed, hvormed den paagaeldende erhvervsgrens vilkaar er blevet forringet gennem de senere aar og specielt i loebet af undersoegelsesperioden. Kommissionen anser det derfor for noedvendigt foreloebigt at standse denne proces.

(122) Paa grundlag af de foreloebige resultater af undersoegelsen er Kommissionen naaet til den konklusion, at det er i Faellesskabets overordnede interesse, at den skade, der forvoldes som foelge af dumpingimporten, foreloebigt fjernes, og at den paagaeldende erhvervsgren midlertidigt beskyttes mod dumpingimport fra Japan. For at forhindre, at der forvoldes yderligere skade under den resterende del af proceduren, boer der gribes ind ved indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold.

K. TOLDSATS

(123) Med henblik paa at fjerne den skade, der er paafoert faellesskabsproducenterne, maa deres salgspriser oeges betydeligt. Dette skulle saette faellesskabsproducenterne i stand til at faa daekket deres produktionsomkostninger og sikre dem en tilstraekkelig fortjeneste. Som foelge heraf boer tolden vaere af en saadan stoerrelse, at den opvejer prisunderbuddet fra de japanske eksportoerers side og goer det muligt for faellesskabsproducenterne at oege deres priser, saaledes at de kan opnaa en tilstraekkelig fortjeneste ved salg.

(124) Med hensyn til opvejelsen af prisunderbud var Kommissionen af den opfattelse, at tolden burde daekke den gennemsnitlige underbudsmargen, der foreloebigt var fastsat, dvs. 10 %. (125) Hvad angaar fortjenesten ved salg af SIDM-printere i Faellesskabet haevdede den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, at fortjenesten paa mellem 18 % og 20 % var noedvendigt for at kunne arbejde konkurrencedygtigt og kommercielt, naar der blev taget hensyn til forskning og udvikling, automatisering af produktionen, markedsfoeringsbehov og omkostningerne til den noedvendige finansiering i Faellesskabet.

(126) Kommissionen indtog det standpunkt, at SIDM-printernes korte levetid og noedvendigheden af, at den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet er i stand til at lancere nye modeller, kraever oeget forskning og udvikling, nye investeringer i produktionsautomatisering og oegede udgifter til markedsfoering. Endvidere vil de nye printerteknologier, som kan komme til at erstatte impactteknologien i naer fremtid, kraeve yderligere udgifter til forskning og udvikling. I denne forbindelse tog Kommissionen hensyn til faellesskabsproducenternes nuvaerende gennemsnitlige u