*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 10. juli 1986

om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.371 - asfaltpap)

(Kun den franske og nederlandske udgave er autentisk)

(86/399/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3, stk. 1, og artikel 15, stk. 2,

under henvisning til de oplysninger, der tilgik Kommissionen den 11. november 1983 samt begaering af 8. marts 1985 om at betragte meddelelsen af disse oplysninger som en klage i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 14. juni 1985 om at indlede en procedure,

efter at have givet de beroerte virksomheder lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),

efter hoering af Det raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

SAGSFREMSTILLING

Virksomhederne og virksomhedssammenslutningen

(1) Foelgende virksomheder omfattes af denne beslutning:

- Société Coopérative des Asphalteurs belges, Bruxelles (i det foelgende benaevnt »Belasco«), og

nedennaevnte virksomheder, der er medlemmer af Belasco (i det foelgende kollektivt benaevnt »medlemmerne«):

- Compagnie Générale des Asphaltes SA, Bruxelles (»Asphaltco«),

- Antwerps Teer- en Asphaltbedrijf NV, Antwerpen (»ATAB«),

- De Boer & Co NV, Schoten (»De Boer«),

- Kempisch Asphaltbedrijf NV, Herentals (»KAP«),

- Limburgse Asfaltfabrieken PvbA, Hasselt (»LAF«),

- Lummerzheim & Co NV, Gent (»lummerzheim«),

- Vlaams Asfaltbedrijf Huyghe & Co PvbA, Staden (»Huyghe«),

samt to virksomheder, der ikke er medlemmer af Belasco (i det foelgende kollektivt benaevnt »ikke-medlemmerne«):

- International Roofing Company SA, Bruxelles (»IR«),

- A1-Asfalt NV, Alken (»AA«).

Medlemmerne og ikke-medlemmerne fremstiller asfaltpap. Hovedparten af dem udfoerer ligeledes tagarbejder, og nogle af dem har andre aktiviteter saasom vejarbejder.

Medlemmernes samlede omsaetning var i 1983 i stoerrelsesordenen 3 mia bfr. (ca. 66 mio ECU), hvoraf leverancer af asfaltpap til det belgiske marked tegnede sig for lidt over en tredjedel. I bilag 1 er opgivet tallene for hvert enkelt medlem og ikke-medlem.

(2) Denne beslutning vedroerer:

- en overenskomst mellem medlemmerne, der traadte i kraft den 1. januar 1978, samt de foranstaltninger, medlemmerne har truffet for at gennemfoere og supplere denne overenskomst, i visse tilfaelde under Belascos medvirken,

- aftaler om rabatter mellem medlemmer og ikke-medlemmer,

i perioden fra 1. januar 1978 til 9. april 1984 (den omhandlede periode).

Produkterne

(3) Medlemmerne og ikke-medlemmerne fremstiller asfaltfilt og andre lignende produkter, der paa grund af deres vandtaette egenskaber anvendes i bygge- og anlaegssektoren, hovedsagelig til tagarbejder. De praesenterer sig som en hinde af nogle millimeters tykkelse, er i rulleform og bestaar af et armeringsmateriale - filt, laerred eller vaev af glas, jute eller plastfibre - der er impraegneret og/eller overtrukket med et lag af asfalt eller tjaere. Der findes for oejeblikket saakaldte forbedrede produkter paa asfaltsbasis, der er tilsat plastmaterialer for navnlig at forbedre de mekaniske egenskaber. Alle disse produkter (herunder ogsaa tjaerefilt) udgoer de her relevante produkter og benaevnes i det foelgende »asfaltpap«.

(4) Produkterne kan opdeles i tre grupper:

a) Produkter af maerket »Benor«, der er godkendt af Institut Belge de Normalisation (IBN) og opfylder meget strenge krav til sammensaetning, fremstilling og ydeevne. For at kunne baere betegnelsen »Benor« skal disse produkter og de maskiner, der anvendes ved fremstillingen, med visse mellemrum kontroleres af »Bureau de controle pour la securité de la construction« (SECO).

b) Der findes paa markedet andre typer asfaltpap, der som oftest svarer til Benor-produkterne uden dog at opfylde IBN-forskrifterne af sekundaere grunde, der i det vaesentligste haenger sammen med rationaliseringshensyn. Denne varegruppe, der fortsat kun er af begraenset betydning, udgjorde ca. 3 % af medlemmernes produktion af asfaltpap i 1983.

Disse to varegrupper benaevnes i det foelgende under et »Belascoprodukter«.

c) Siden slutningen af 1970'erne har den tekniske udvikling medfoert, at der efterhaanden er fremkommet asfaltpapper med armeringsmateriale af plastfibre og af »forbedrede« asfalttyper. Disse »nye produkter« udgjorde i 1981 ca. 5 % af medlemmernes produktion, ca. 11 % i 1982 og ca. 26 % i 1983. Der findes igen IBN-standarder for disse produkter, idet der kun fastsaettes standarder for produkter, man har mange aars erfaring med.

(5) Medlemmerne markedsfoerer ogsaa andre produkter som f.eks. fugemasse og flydende asfalt, der saelges til de samme kunder og i vid udstraekning anvendes sammen med asfaltpap (»tilknyttede produkter«).

(6) Hovedparten af produktionen af asfaltpap saelges af producenterne direkte til entreprenoerer eller virksomheder, der har specialiseret sig i tagarbejde. Nogle af producenterne udfoerer selv tagarbejder. En anden del af produktionen leveres til forhandlere - grossister eller detailhandlere.

(7) I perioden fra 1979 til 1983 faldt det registrerede forbrug af asfaltpap i Belgien fra 32 mio m2 til 23 mio m2. Flere af medlemmerne og ikke-medlemmerne har fremhaevet, at denne tilbagegang er sket i takt med fremkomsten af de nye produkter. Paa grund af disse produkters klart hoejere pris og stoerre ydeevne har den konstaterede tilbagegang virket mindre drastisk end de anfoerte tal tyder paa, selv om de dog stadigvaek er udtryk for et markant fald i efterspoergslen.

(8) Asfaltpap leveret af medlemmerne i Belgien udgjorde regnet i kvadratmeter naesten 60 % af det registrerede forbrug af asfaltpap i Belgien i 1983. I de seks aar fra 1978 til 1983 var medlemmernes gennemsnitlige markedsandel 58 %. Asfaltpap fremstillet af medlemmerne udgjorde i 1983 ca. 70 % af den belgiske produktion.

(9) Den belgisk-luxembourgske oekonomiske Unions samhandel med tredjelande og med Faellesskabets oevrige medlemsstater i den omhandlede periode har vaeret som foelger (mio m2):

1.2.3.4.5 // // // // // // // Import // (heraf fra EOEF) // Eksport // (heraf til EOEF) // // // // // // 1978 // 4,87 // (4,32) // 4,31 // (3,89) // 1979 // 5,00 // (4,23) // 8,00 // (7,19) // 1980 // 5,19 // (4,30) // 9,56 // (9,00) // 1981 // 5,99 // (4,97) // 7,90 // (7,59) // 1982 // 6,06 // (5,12) // 7,49 // (7,25) // 1983 // 5,04 // (4,24) // 7,50 // (6,83) // // // // //

Kilde: De europaeiske Faellesskabers statistiske Kontor.

Importen fra andre medlemsstater har i den omhandlede periode udgjort mellem 12 % og 19 % af det registrerede forbrug i BLOEU. BLOEU's eksport til andre medlemsstater har udgjort mellem 12 % og 26 % af produktionen.

(10) Den del af medlemmernes produktion, som er eksporteret fra Belgien i den omhandlede periode, har ligget paa 20-30 %. Hovedparten heraf er eksporteret til nabolande.

Société Coopérative Belasco

(11) Belasco er en sammenslutning af belgiske producenter af asfaltpap, oprettet i 1959 som et andelsselskab under belgisk ret. I hele den omhandlede periode har medlemskab af Belasco vaeret knyttet sammen med tiltraedelse af overenskomsten. Belascos vigtigste aktivitet har vaeret at medvirke til udarbejdelsen af IBN-standarderne.

A. KARTELLET

Overenskomsten

(12) Den 1. januar 1978 traadte en overenskomst (i det foelgende benaevnt »overenskomsten«) i kraft mellem medlemmerne; den skulle loebe indtil den 31. december 1983 og kunne stiltiende forlaenges for dem aar, medmindre den blev opsagt. Denne overenskomst traadte i stedet for en aftale af tilsvarende indhold fra slutningen af 1966.

Overenskomsten indeholder bl.a. bestemmelser om:

- Fastsaettelse af mindstepriser og -salgsbetingelser for alle leverancer af asfaltpap i Belgien,

- fastlaeggelse af kvoter til fordeling af medlemmernes leverancer i Belgien,

- sanktioner for manglende overholdelse af overenskomsten eller af vedtagelser truffet i henhold til denne,

- oprettelse af en garantifond som sikkerhed mod medlemmernes manglende overholdelse af deres forpligtelser,

- kollektivt forsvar og fremme af medlemmernes interesser, navnlig gennem kollektiv reklame,

- undersoegelse og fremme af alle foranstaltninger til standardisering og rationalisering af produktionen og forhandlingen af asfaltpap,

- forbud mod at give kunderne nogen som helst form for gaver og mod at saelge produkterne med tab.

Generalforsamlingen

(13) I henhold til overenskomsten varetages dennes gennemfoerelse af en »generalforsamling«, hvori alle medlemmerne er repraesenteret. Generalforsamlingen udpeger en regnskabsekspert, benaevnt »accountant«, der skal medvirke hermed.

De naermere bestemmelser for generalforsamlingens virke er indeholdt i overenskomsten. Der blev normalt afholdt moede en gang om maaneden, og der blev udarbejdet og vedtaget referat af disse moeder.

(14) Ud over ovennaevnte formaal havde generalforsamlingen bl.a. til opgave:

- at fastsaette salgspriserne for de tilknyttede produkter,

- at traeffe »de noedvendige foranstaltninger til at beskytte og forsvare sammenslutningens interesser i tilfaelde af, at virkeliggoerelsen af formaalet (med overenskomsten) . . . blev truet af en eller anden udefra kommende aarsag, f.eks. af haardere konkurrence fra udenlandske virksomheder, eller saafremt der blev oprettet nye virksomheder eller opfundet substitutionsprodukter . . .«,

- i tilfaelde af overtraedelser af overenskomstens bestemmelser, at konstatere disse og traeffe foranstaltninger til at standse eller forhindre enhver overtraedelse af overenskomsten.

(15) Alle gyldige beslutninger, der blev truffet af generalforsamlingen, betragtedes som en integrerende del af overenskomsten.

Kvoterne

(16) De kvoter, der blev fastsat i overenskomsten, skulle gaelde i hele dens loebetid, inklusive den eventuelt forlaengede loebetid. Der var faktisk tale om en kvotering af leverancerne til det belgiske marked, idet det enkelte medlems markedsandel blev fastsat i forhold til de andres. Disse kvoter blev imidlertid ikke fastlagt paa grundlag af salget, men derimod paa basis af »forbruget«, dvs. maengden af anvendte raavarer, da disse tal lettere lader sig kontrollere. Efter et fradrag for eksporten og en justering for udsving i faerdigvarelagrene gav oplysningerne herom mulighed for at kontrollere leverancerne til det belgiske marked. Kvoterne blev i overenskomsten fastsat saaledes (afrundet til naermeste procentsats):

1.2 // // // // % af raavareforbruget // // // Lummerzheim // 27 // Atab // 24 // Asphaltco // 15 // De Boer // 13 // LAF // 8 // KAB // 7 // Huygne // 6 // // 100 // //

(17) Overenskomsten indeholdt bestemmelser om en udligningsordning med boeder til de medlemmmer, der overskred deres kvoter, og godtgoerelser til dem der ikke naaede op paa deres. Et medlem, som til stadighed ikke kunne opfylde sin kvota, fik den undertiden beskaaret efter en i overenskomsten fastsat formel. Trak et medlem sig ud, fordeltes hans kvota pro rata blandt de oevrige medlemmer.

Begraensninger i overfoerslen af produktionsanlaeg og arbejdskraft

(18) Medlemmerne forpligtede sig til ikke at saelge, afhaende, udleje eller udlaane deres produktionsanlaeg eller -udstyr til tredjemand uden generalforsamlingens tilladelse. Kun salg efter ophugning var tilladt. Skulle et af medlemmerne gaa konkurs, eller skulle der blive gjort udlaeg i hans produktionsudstyr, forpligtede medlemmerne sig til at bidrage til koeb af produktionsudstyret for faelles regning. Enhver henvendelse og ethvert forsoeg paa at rekruttere de oevrige medlemmers arbejdskraft var forbudt, ligesom det var forbudt at ansaette personer, der var ansat hos et andet medlem, uden dettes samtykke.

Begraensninger i adgangen til at udfoere

loenarbejde

(19) Medlemmerne forpligtede sig til at afstaa fra ved loenarbejde for fremmed regning at fremstille asfaltpap til levering i Belgien uden generalforsamlingens godkendelse i hvert enkelt tilfaelde.

Regnskabseksperten

(20) Regnskabsekspertens vaesentligste opgave var at paase, at de fastsatte kvoter og priser overholdtes. Med henblik paa kontrollen med kvoterne skulle medlemmerne indlevere maanedsopgoerelser til regnskabseksperten med angivelse af salgets stoerrelse og udviklingen i lagrene af raavarer og faerdigvarer samt den eksporterede maengde. De skulle kunne fremlaegge nummererede fakturaer for baade koeb og salg og tillade regelmaessig eller ekstraordinaer kontrol af alle regnskaber med bilag. Regnskabseksperten havde til opgave at foretage udligningen af kvoterne. Han var endvidere generalforsamlingens sekretaer.

Sanktioner - Garantifonden

(21) Uafhaengigt af de foranstaltninger, der kunne traeffes af generalforamlingen, skulle en virksomhed, der misligholdt en af sine forpligtelser, indbetale et fast beloeb til en faelles fond. Skete dette ikke, blev beloebet taget fra den sikkerhed, som alle medlemmerne havde indbetalt til en garantifond.

B. GENNEMFOERELSEN AF

OVERENSKOMSTEN

Kvoterne

(22) I hvert af aarene fra 1978 til 1983, bortset fra 1980 og 1981, for hvilke der er udarbejdet én samlet opgoerelse, blev udligningen mellem de medlemmer, der havde overskredet deres kvota, og dem, der ikke havde opfyldt den, foretaget ved hjaelp af fakturaer stilet til og udstedt af Belasco paa grundlag af en opgoerelse udarbejdet af regnskabseksperten ved aarets slutning i overensstemmelse med den i overenskomsten angivne fremgangsmaade.

(23) Det blev derefter besluttet, at kvotareguleringen fra 1984 skulle ske ved, at medlemmerne indbyrdes koebte og solgte asfaltpap til priser, der blev vedtaget af generalforsamlingen. Endvidere enedes medlemmerne om fra 1984 at haeve Huyghes andel, som denne betragtede som utilstraekkelig, gennem en beskaering af de oevrige medlemmers andel.

(24) Regnskabseksperten har systematisk kontrolleret, at kvoterne blev overholdt. Han skrev i juni 1983: »Jeg har regelmaessigt kontrolleret indkoeb, salg (gennem stikproever) og produktion paa grundlag af forbruget af ameringsmateriale og den indkoebte maengde asfallt . . ., hvilket enhver har kunnet konstatere ved de anmodninger om bemaerkninger og berigtigelser, jeg har fremsat efter min kontrol.«

(25) Virkningerne af kvoterne samt deres forbindelse med medlemmernes pris- og produktpolitik belyses af formandens bemaerkninger paa generalforsamlingen i begyndelsen af 1978 om konsekvenserne af, at en producent (Usines Pol Madou) havde trukket sig ud af aftalen fra 1966, hvilket havde foert til indgaaelsen af aftalen af 1978: ». . . Det staar ham nu frit for at soege at erobre en markedsandel, og han vil ikke toeve med at goere det i betragtning af, at han altid har haevdet, at hans maskiners kapacitet ikke er udnyttet. Vi vil se vores tidligere kollega tilbyde lave priser og hoeje rabatter og endog lancere nye produkter, der ikke indgaar i Belasco-programmet«. (26) Ifoelge de erklaeringer, medlemmerne er fremkommet med under proceduren, var regnskabsekspertens kontrol i praksis utilstraekkelig, saaledes at nogle har kunnet opgive urigtige tal i maanedsopgoerelserne og dermed over for de oevrige medlemmer kunnet skjule, at de overskred deres kvoter.

Af en gennemgang af de af medlemmerne opgivne tal for de faktiske leverancer til det belgiske marked i aarene fra 1979 til 1983 fremgaar, at for fem medlemmer har salget svaret til kvoterne under hensyntagen til de forskelle, der kan fremkomme, naar raavarer, der angives i kilo, skal omregnes til produkter, der angives i kvadratmeter. Til gengaeld har ATAB's og KAB's salg vaeret mere end dobbelt saa stort som deres kvota i hele perioden, og KAB's salg var tre gange saa hoejt som virksomhedens kvota i 1983.

Priserne

(27) I den omhandlede periode var salgsprisen for asfaltpap i Belgien underlagt offentlig kontrol. I forskellige perioder har kontrollen taget form af enten en ordning, hvor prisforhoejelser skulle anmeldes forinden, og hvor myndighederne havde en frist til at rejse indsigelser, eller et prisstop, der betoed, at prisforhoejelser kun kunne ske efter dispensation. I begge tilfaelde skulle virksomhederne paa forhaand give meddelelse om paataenkte prisforhoejelser og derefter underrette myndighederne om enhver tarifaendring, der indebar en prisforhoejelse, Det var tilladt branchesammenslutninger at indgive kollektive anmeldelser.

Belasco-tarifferne

(28) Medlemmerne har i overensstemmelse med overenskomsten i hele den omhandlede periode anvendt en faelles tarif, Belasco-tariffen. Denne tarif omfatter i hovedsagen alle de typer asfaltpap, der markedsfoeres af medlemmerne, bortset fra nye produkter. Medlemmerne har i faellesskab fastsat tidspunkt og stoerrelse for de prisforhoejelser, der kollektivt skulle forelaegges eller meddeles myndighederne.

(29) Naar der var opnaaet tilladelse til en prisforhoejelse, blev den nye faelles tarif og navnlig dens ikrafttraedelsestidspunkt besluttet i faelleskab. Ikrafttraedelsestidspunktet blev undertiden bevidst udskudt ud over den i loven tilladte minimumsfrist, og ved visse lejligheder blev fordelingen af den samlede tilladte prisforhoejelse paa de forskellige produkter fastlagt af medlemmerne i faellesskab.

Meddelelser fra medlemmerne til andre producenter vedroerende Belasco-tarifferne

(30) Ud over medlemmerne og ikke-medlemmerne findes der to andre producenter af asfaltpap i Belgien: Derbit fremstiller udelukkende nye produkter, der ikke figurer i Belasco-tariffen, og IG Industries, Antwerpen, (i det foelgende benaevnt »IKO«) fremstiller hovedsagelig andre produkter end dem, der er omhandlet i denne beslutning, men producerer dog ogsaa asfaltpap af de typer, der figurerer i Belasco-tariffen. En anden belgisk producent, Usines Pol Madou, Gent, (i det foelgende »UPM«) fremstillede asfaltpap af en type, der indgaar i Belasco-tariffen, indtil juli 1980, hvor selskabet gik konkurs.

(31) Belasco-tarifferne er blevet haevet otte gange i loebet af den omhandlede periode. Medlemmerne har hver gang i faellesskab besluttet paa forhaand at give de oevrige belgiske fabrikanter af produkter af de typer, der figurerer i tariffen, naermere oplysninger om de paataenkte forhoejelser. Det er fastslaaet, at disse forhaandsmeddelelser faktisk er givet ved syv lejligheder i forbindelse med prisforhoejelser. Indtil maj 1982 var disse meddelelser generelt rettet til alle de oevrige producenter af asfaltpap af de typer, der figurer i Belasco-tariffen. Der er senere sket en enkelt prisforhoejelse, hvor det i september 1983 blev vedtaget at sende IR en kopi af anmodningen om tilladelse til at foretage prisforhoejelser og udkastet til den nye tarif.

(32) Ikrafttraedelsesdatoerne for de tariffer, der blev udsendt af ikke-medlemmerne i den omhandlede periode, laa taet op ad og faldt ofte sammen med datoen for de tariffer, der var vedtaget af medlemmerne (jf. bilag 2), og tarifferne laa med mindre undtagelser paa noejagtigt samme niveau.

Indroemmelser af rabatter i forhold til Belascotariffen

(33) I den omhandlede priode har ca. 25 af de maanedlige generalforsamlinger i hvert fald delvis vaeret helliget spoergsmaalet om de rabatter, der indroemmedes eller skulle indroemmes paa det belgiske marked. Disse droeftelser har flere gange, navnlig mellem 1978 og 1980, foranlediget generalforsamlingen til at udtale sig om stoerrelsen af medlemmernes rabatter. Efter 1980 er der tilsyneladende blevet slaekket paa disciplinen vedroerende rabatter: uden at vaere blevet forladt synes den at vaere blevet anvendt i klart faerre tilfaelde.

(34) Mellem 1978 og 1980 og i 1982 fandt der kontakter eller moeder sted mellem repraesentanter for medlemmerne og andre producenter med det formaal at naa frem til prisaftaler. Generalforsamlingen vedtog, hvilken faelles holdning medlemmerne skulle indtage under prisforhandlingerne med ikke-medlemmerne. Disse droeftelser og forhandlinger resulterede i aftaler mellem medlemmer og ikke-medlemmer, som havde til formaal at beskaere eller laegge loft over rabatterne. (35) Generalforsamlingen besluttede i januar 1978, hvordan man skulle imoedegaa en kampagne, der blev foert at IR, og i forbindelse med hvilken der blev ydet betydelige rabatter: »Taalmodighed. Hvis man absolut vil saelge, kan man midlertidigt tilbyde samme betingelser, men under ingen omstaendigheder paa ud over sin faste kundekreds.« Det har ved en henvendelse til IR kunnet bekraeftes, at IR's kampagne kun varede en maaned og kun var rettet mod virksomhedens egen kundekreds.

(36) Oprettelsen af en indkoebsring, bestaaende af to af medlemmernes og af IR's kunder, gav i april 1978 anledning til »vanskeligheder og overbydning af rabatter«. Generalforsamlingen indtog den holdning, at lignende fejltagelser maatte undgaas for fremtiden: i tilfaelde af forespoergsler fra en indkoebsring skulle leverandoererne konsultere hinanden, inden de svarede, saaledes at svarene kunne samordnes.

(37) I april 1978 anmodede en belgisk producent af asfaltpap, UPM, om et moede med repraesentanter for medlemmerne med det formaal at undersoege, hvordan rabatterne kunne holdes nede. Medlemmerne besluttede at afholde et moede med UPM og IR i april eller maj, hvor man droeftede forslag om at undgaa yderligere forhoejelser af rabatterne og om at nedsaette de stoerste rabatter. Medlemmerne gav den 15. maj 1978 kunderne meddelelse om »en nedsaettelse og begraensning af rabatterne« i en skrivelse, hvis udformning blev vedtaget af generalforsamlingen.

UPM beklagede sig derefter over, at de aftalte nedsaettelser ikke blev gennemfoert, og medlemmerne konstaterede, at forsoeget paa at beskaere rabatterne havde vaeret en fiasko. Efter UPM's opfattelse havde IR sat sine rabatter op, inden virksomheden foretog de fastsatte reduktioner. Skrivelsen til kunderne havde givet anledning til negative reaktioner blandt disse paa grund af de betydelige rabatter, der blev tilbudt af konkurrenterne. IR var endvidere bekymret over, at tilsagnene om at nedsaette rabatterne ikke blev opfyldt, navnlig ikke as Aspahltco, og IR truede med at »aendre sin politik«.

(38) Efter droeftelser med repraesentanter for medlemmerne erklaerede IR sig rede til at indgaa en aftale om at begraense rabatterne til hoejst 25 %. Medlemmerne besluttede at foreslaa UPM, som ogsaa havde anmodet om et moede om rabatter, at moedes med dem og IR i oktober 1978 med det formaal at indgaa en aftale paa dette grundlag. Forsamlingen besluttede at indrage AA i dette initiativ og derefter at satse paa en 2 %-nedsaettelse af alle de rabatter, der blev ydet til de forskellige kunder, som blev opdelt i kategorier efter den enkeltes aarlige omsaetning af asfaltpap.

Efter en fornyet henvendelse fra UPM, der oenskede oejeblikkelig nedsaettelse af alle satser undtagen den hoejeste, besluttede forsamlingen at indgaa en aftale herom med IR og AA. Efter »fabrikanternes sidste faellesmoede«, som der blev aflagt beretning om paa generalforsamlingen den 6. november 1978, sendte medlemmerne den 30. oktober 1978 skrivelser til kunderne, hvori de bebudede en »nedsaettelse og begraensning af rabatterne«.

(39) I perioden fra oktober 1978 til januar 1979 fandt der mindst fire moeder sted mellem medlemmerne og de tre andre producenter med det formaal at naa frem til en ny nedsaettelse af rabatterne, saaledes at de hoejst kunne udgoere 23 %.

(40) ATAB tilkendegav i 1979, at virksomheden havde til hensigt at tilbyde 23 % rabat til en indkoebsring, og kraevede, at de oevrige medlemmer ikke fremsatte bedre tilbud. LAF og KAB lovede at tilbyde denne kunde 15 % rabat.

Der blev i marts og april 1979 klaget over de rabatter, der blev ydet at ATAB, der bl.a. skulle have indvilliget i at yde yderligere rabat udover de tilladte 23 %. Det blev efter en undersoegelse derefter konstateret, at klagerne var ubegrundede, og at ATAB's rabatter var i overensstemmelse med aftalerne. UPM tilsendte i marts 1979 medlemmerne en klage over manglende overholdelse af aftalerne om rabatter og anmodede om, at der blev afholdt et »fabrikantmoede«, da virksomheden ellers ville indlede en priskrig.

(41) KAB klagede i november 1979 over de vilkaar, Asphaltco havde tilbudt en navngiven kunde. LAF forlangte ved denne lejlighed, at de oevrige medlemmer undlod at tilbyde rabatter paa 5 % eller derover til en af virksomhedens kunder, der soegte at opnaa bedre betingelser.

(42) IR klagede i maj 1980 over, at »de aftalte maksimumssatser« ikke blev overholdt, og da IR anmodede medlemmerne om at begraense deres rabattilbud til en kunde, besluttede generalforsamlingen, at medlemmerne ikke maatte overskride de 23 %. Det var den samme sats, som ATAB anvendte for at overtage en kunde fra UPM, der var gaaet konkurs, idet virksomheden anmodede de andre medlemmer om at undlade at henvende sig til denne kunde. Asphaltco og Huyghe fremkom med lignende anmodninger vedroerende andre kunder.

(43) I april og maj 1980 blev der afholdt to moeder med UPM, IR og AA efter en opfordring fra medlemmerne til at udarbejde den naeste ansoegning om tarifforhoejelse. (44) Det naevnes i referatet af generalforsamlingen i september 1980, at der er sket overbydning af rabatter til kunderne, og at AA og IR har klaget over dette. Disse klager er sandynligvis indgivet efter den foregaaende generalforsamling, der fandt sted i juni 1980. Stillet over for dette »forpligtede medlemmerne sig paa deres side til at begraense rabatterne til 23 %«.

(45) Belascos formand erklaerede i januar 1981, at 1980 havde vaeret »et aar med forspildte muligheder, idet der trods kontakter og moeder med ikke-medlemmerne ikke er opnaaet nogen nedsaettelse af rabatterne, tvaertimod. Under UPM's konkurs i juli 1980 kastede alle sig over denne fabriks kunder med tilbud om stadigt hoejere rabatter«. Formanden fremhaevede derefter »vigtigheden af at opdele kundekredsen«.

(46) ATAB maatte igen i juni 1981 forsvare sig mod beskyldninger for at have ydet for hoeje rabater, mens tre medlemmer beklagede sig over, at de havde mistet kunder; i et tilfaelde blev det udtrykkeligt naevnt, at det var til et andet medlem.

(47) Efter kontakter med IR fastsatte generalforsamlingen i februar 1982 en skala for rabatter og andre prisvilkaar, der skulle overholdes af medlemmerne.

(48) Et medlem klagede i august samme aar over de rabatter, der blev ydet af KAB, der blev opfordret til at forklare sig. Det viste sig, at KAB solgte andre kvaliteter end dem, »der er naevnt i vore aftaler«. Efter en droeftelse mellem KAB og formanden lovede KAB efter opfordring fra generalforsamlingen at indstille produktionen af disse lavprisprodukter.

(49) Generalforsamlingen fastsatte i december 1983 maksimalsatser for de rabatter, som medlemmerne ydede paa de nye produkter, forsamlingen havde fastsat priser for.

(50) Under proceduren har alle medlemmerne undtagen Lummerzheim fremvist eksempler paa fakturaer og kreditnotaer for 1979 og 1980 (og for tre medlemmers vedkommende for 1978) for at vise, at deres adfaerd ikke kunne bero paa eksistensen af faelles foranstaltninger til at begraense rabatterne til 25 % i oktober 1978 og 23 % i marts 1979. Faktisk fremgaar det af disse dokumenter, at de rabatter, der blev ydet af hovedparten af medlemmerne i tidsrummet oktober 1978 til august 1980, bortset fra enkelte undtagelser, var i overensstemmelse med de aftalte begraensninger i rabatterne. Det fremgaar derimod, at ATAB, som i oevrigt i den naevnte periode kraftigt overskred sin salgskvota, systematisk ydede rabatter i form af kreditnotaer, saaledes at de rabatter, der blev ydet over fakturaerne, stemte overens med maksimumssatserne paa 25 % fra oktober 1978 og derefter 23 % fra marts 1979 til juli 1980, selv om den samlede rabat ofte oversteg disse maksimumssatser.

Opdeling af kundekredsen

(51) Med udtrykket »opdeling af kundekredsen« opstillede medlemmerne det princip om, at alle skulle holde sig til kundekreds. Medlemmerne erklaerede under proceduren, at et af formaalene med aftalen faktisk havde vaeret at undgaa, at medlemmerne forsoegte at traekke kunder fra hinanden.

(52) Princippet om opdeling af kundekredsen, der blev bekraeftet af formanden for generalforsamlingen i begyndelsen af 1981 (jf. nr. 45), blev anvendt flere gange i loebet af perioden 1978 til februar 1982, hvor der blev foretaget samordning af de priser, der skulle tilbydes de enkelte kunder, og klaget til generalforsamlingen over mistede kunder (nr. 36, 40, 41, 42 og 46), ligesom medlemmerne blev opfordret til at »holde sig til deres egne kunder« i forbindelse med en priskrig, der blev indledt af IR (nr. 35).

Aftaler mellem medlemmer og

ikke-medlemmer

(53) De ovenfor beskrevne faktiske omstaendigheder foerer til den konklusion, at der i den omhandlede periode har vaeret indgaaet aftaler mellem medlemmer og ikke-medlemmer om, hvilke rabatter der kunne ydes paa Belasco-tariffen.

Aftalen af maj 1978

(54) Som det fremgaar af nr. 37, naaede medlemmerne, UPM og IR i begyndelsen af maj 1978 - og i hvert fald inden den 15. maj - til enighed om en samordnet nedsaettelse af kunderabatterne. Denne aftale blev imidlertid ikke overholdt, og initiativet blev en fiasko paa grund af de hoejere rabatter, der blev tilbudt af andre producenter.

Aftalen af oktober 1978

(55) Da der i efteraaret 1978 blev taget fornyede initiativer til at begraense rabatterne, enedes medlemmerne om at inddrage endnu et ikke-medlem, nemlig AA sandsynligvis paa grund af omstaendighederne omkring sammenbruddet af aftalen fra maj 1978. Af samme grund kan der ikke herske tvivl om, at medlemmerne ikke udsendte en ny skrivelse til deres kunder for at bebude en nedsaettelse af rabatterne, uden at have opnaaet en aftale med de oevrige producenter om, at de ville goere det samme. Denne aftales eksistens bekraeftes endvidere af, at der derefter blev afholdt flere moeder mellem parterne med det formaal at foretage en ny samordnet nedsaettelse af rabatterne i forhold til de fastsatte satser. (56) De under nr. 39-44 beskrevne omstaendigheder rummer indicier for, at den aftale, der soegtes indgaaet paa moederne i slutningen af 1978/begyndelsen af 1979 om en ny samordnet nedsaettelse af rabatterne, faktisk blev indgaaet, i det mindste for saa vidt angaar nedsaettelsen fra 25 % til 23 %, henimod begyndelsen af marts. Selv om denne nye reduktion ikke var blevet gennemfoert, har de aftaler mellem medlemmerne, ikke-medlemmerne og UPM om disciplin vedroerende rabatter, der blev indgaaet i oktober 1978, under alle omstaendigheder vaeret gaeldende i 1979 og i foerste del af 1980.

De under nr. 44-45 beskrevne omstaendigheder tyder tilsammen paa, at aftalen om begraensning af rabatterne broed sammen i juli/august 1980 efter UPM's konkurs.

Nye produkter

(57) Fra august 1980 til september 1981 tog generalforsamlingen fire gange stilling til forhoejelser af salgsprisen for produkter fremstillet paa grundlag af forbedret asfalt og fastsatte en bestemt procentsats herfor. Derefter fastsatte forsamlingen i december 1983 priserne paa seks nye produkter for to kategorier af kunder samt de hoejest tilladte rabatter.

Tilknyttede produkter

(58) Fra april 1979 og indtil slutningen af den omhandlede periode tog forsamlingen ti gange stilling til salgsprisen for tilknyttede produkter.

Foranstaltninger rettet mod konkurrenterne

(59) Medlemmerne har gennemfoert eller planlagt samordnede foranstaltninger rettet mod andre producenter for at faa disse til at opgive en lavprispolitik og/eller for at fratage dem deres kunder. Der er ogsaa blevet foreslaaet eller truffet beslutning om samordnede foranstaltninger over for importoerer og udenlandske producenter.

(60) Det blev i august 1981 foreslaaet, at »IKO's kunder fordeles geografisk mellem medlemmerne, som skal tilbyde dem de maksimale rabatter for at fratage IKO saa mange gode kunder som muligt. For at undgaa, at disse leverancer bliver bemaerket af vore kunder, vil der kun blive leveret ruller i neutral emballage, der blot er maerket Benor«. Medlemmerne besluttede at opstille lister over IKO's kunder med angivelse af deres stoerrelse og de vilkaar de skulle have tilbudt. Det konstateredes i september 1981, at »den aktion, det blev besluttet at gennemfoere paa moederne, ikke hidtil har givet resultater, bortset fra saa vidt angaar Lummerzheim«. I oktober »konstateres det, at aktionen mod IKO har givet resultater for Asphaltco og KAB«.

(61) Et medlem foreslog i november 1983 under titlen »konkurrencebekaempelse«, at man ivaerksatte en aktion i Nederlandene rettet mod den import, der navnlig fandt sted gennem en belgisk forhandler. Han mindede om den succes, man havde haft med en aktion af denne type i Tyskland i 1973 og 1974, og som havde bestaaet i at saelge med tab til kunderne af de tyske leverandoerer, der leverede til det belgiske marked, for at faa dem til at indstille deres eksport. Omkostningerne ved denne faelles aktion var blevet fordelt mellem de davaerende medlemmer i forhold til deres kvoter. Hvilket udfald forslaget om en lignende aktion i Nederlandene fik, fremgaar ikke af de senere referater.

(62) Efter et forslag til en kollektiv aktion mod konkurrenter opnaaedes der i februar 1984 enighed om at opstille lister over de kunder, man ville henvende sig til. Under et moede, hvis formaal var . . .» at beslutte, hvem der skal lede aktionen, som i foerste omgang skal rettes mod de svageste, nemlig importoererne«, opstillede forsamlingen en liste over de firmaer, aktionen skulle rettes mod, med angivelse af, hvilket medlem der skulle foere an i aktionen. Det besluttedes derefter, at man i foerste omgang ville koncentrere sig om AA og en importoer af asfaltpap (fra hovedsagelig Italien, Tyskland og Nederlandene), Canam Sales, hvis kunder skulle tilbydes yderligere rabatter. Fra tidspunktet for denne beslutning og indtil Kommissionens undersoegelse hos Belasco den 9. april 1984 findes der ingen oplysninger om opfoelgningen af denne beslutning.

UPM

(63) Medlemmerne erfarede i oktober 1979, at et tidligere medlem af Belasco, UPM, der havde trukket sig ud i slutningen af 1977, havde indstillet sin filtproduktion. Firmaet producerede fortsat asfaltpap. Ved denne lejlighed var det »spoergsmaalet, om alle principielt kan tilslutte sig planer om en eventuelt overtagelse« af asfaltpapfabrikken. Det oplystes, at UPM kunne »forsvinde af sig selv« i betragtning af den davaerende situation, og at det saaledes ville vaere at »smide pengene ud ad vinduet«. Det blev aftalt at tage kontakt med et udenlandsk firma, der stod i forbindelse med UPM med henblik paa overtagelse.

(64) UPM gik konkurs i juli 1980. Paa et moede i juli 1980 med de regionale oekonomiske myndigheder insisterede Belascos repraesentanter paa, at virksomheden ikke maatte overtages af udenlandske interesser af frygt for, at »den allerede usikre ligevaegt paa markedet ville blive forrykket«. De gav ligeledes udtryk for interesse for at overtage virksomheden. Produktpolitikken

(65) Medlemmerne har i den omhandlede periode anvendt et faelles program for de asfaltpapper, der figurerer i Belasco-tariffen.

Generalforsamlingen droeftede om produktionen af nogle af disse produkter skulle opretholdes eller indstilles, og om det faelles program skulle kunne fraviges (se ogsaa nr. 25 og 48).

(66) Efterhaanden som de nye produkter fik stoerre betydning, har medlemmerne i faellesskab soegt at fastsaette de vigtigste karakteristika for disse. I 1981, da disse produkter endnu kun udgjorde en meget begraenset del af medlemmernes produktion, besluttede de, at asfaltpap med plastarmering udelukkende skulle fremstilles i en tykkelse paa 4 mm. Efter en udveksling af oplysninger om nye produkter fastsatte medlemmerne i december 1982 i faellesskab koncentrationen af plastmaterialer i forbedret asfalt.

Faelles maerke og faelles reklame

(67) Bortset fra de nye produkter blev de af medlemmerne fremstillede asfaltpapper markedsfoert under det faelles maerke »Belasco«, i givet fald sammen med betegnelsen »Benor« og eventuelt fabrikantens maerke. Belasco finansierede aarlige reklamekampagner for det faelles maerke. Omkostningerne hertil androg i 1978 til 1981 . . . (1), i 1982 . . . (1) og i 1983 . . . (1). Udover den faelles reklame kunne medlemmerne selv frit reklamere for produkter af maerket Belasco, eventuelt i tilknytning til deres eget maerke.

(68) Belasco-maerket og den faelles reklame vedroerte ikke de nye produkter, som blev markedsfoert af de enkelte medlemmer under deres egne maerker.

Overenskomstens loebetid

(69) Det var fastsat i den overenskomst, der traadte i kraft den 1. januar 1978, at den automatisk kunne forlaenges i fem aar, medmindre den blev opsagt inden den 31. december 1983. Det skete ikke. Det er tvaertimod blevet fastslaaet, at i hvert fald indtil Kommissionens undersoegelse af 9. april 1984 havde medlermmerne til hensigt at opretholde overenskomsten med eventuelle aendringer, der skulle droeftes i faellesskab.

RETLIG VURDERING

I

Artikel 85, stk. 1

(70) Det fastsaettes i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, at alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellessmarkedet, er uforenelige med faellesmarkedet og er forbudt, navnlig saadanne som bestaar i:

a) direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser;

b) begraensning af eller kontrol med produktion, afsaetning, teknisk udvikling eller investeringer;

c) opdeling af markeder eller forsyningskilder.

(71) Medlemmerne samt IR og AA er virksomheder, og Belasco er en sammenslutning af virksomheder efter artikel 85, stk. 1,

Et kartel, hvori deltager virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, falder ind under artikel 85, stk. 1.

A. KARTELLET

(72) Sigtet med overenskomsten var at regulere det belgiske marked for asfaltpap. Den udgoer sammen med de foranstaltninger, medlemmerne og Belasco har truffet inden for dens rammer med henblik paa at gennemfoere og supplere den, en raekke aftaler og/eller vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder (»kartellet«), der har til formaal og/eller til foelge at begraense konkurrencen, og som kan paavirke handelen mellem medlemsstater.

Overenskomsten

(73) Overenskomsten indeholder en raekke bestemmelser, der har til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen:

i) Faelles fastsaettelse af mindstetariffer og -salgsbetingelser for asfaltpap. Saadanne begraensninger er udtrykkeligt naevnt i artikel 85, stk. 1, litra a).

ii) Forbud mod at medlemmerne giver kunderne gaver eller leverer med tab, samt faelles fastsaettelse af priser paa tilknyttede produkter. Formaalet med dette forbud var at undgaa, at bestemmelserne om mindstetarifferne og -betingelserne blev omgaaet.

iii) Fastsaettelsen af kvoter for salget paa det belgiske marked havde til formaal at begraense konkurrencen mellem medlemmerne og at opdele deres faelles marked mellem dem. Et saadant formaal er udtrykkeligt omhandlet i artikel 85, stk. 1, litra c).

iv) Forbud mod, at medlemmerne afhaendede eller udlejede deres produktionsudstyr eller deres produktionsanlaeg til tredjemand samt begraensningerne i adgangen til at udfoere loenarbejde. Formaalet med disse bestemmelser var at begraense nuvaerende eller potentielle konkurrenters muligheder for at faa adgang til markedet eller oege deres salg. Medlemmernes forpligtelse til at bidrage til faelles tilbagekoeb af udstyr, der havde tilhoert et medlem, og som blev gjort til genstand for udpantning, eller som skulle saelges ved medlemmets konkurs, havde samme formaal.

v) Faelles reklame. Denne kunne tagte sigte paa - og blev gennemfoert ved hjaelp af - kollektiv reklame for et faelles maerke. Medlemmerne henviste under proceduren til Kommissionens meddelelse fra 1968 (1) om samarbejde mellem virksomheder og gjorde gaeldende, at aftaler om faelles reklame ikke er konkurrencebegraensende. Det skal i denne sammenhaeng bemaerkes, at meddelelsen vedroerer aftaler, hvis eneste formaal er faelles reklame, og at det samtidig praeciseres, at saadanne aftaler kan vaere konkurrencebegraensende, naar der paalaegges andre begraensninger jaevnsides hermed.

I dette tilfaelde var den faelles reklame et led i en overenskomst der bl.a. tog sigte paa pris- og produktrestriktioner samt kvotering. De paagaeldende produkter er i oevrigt i hoej grad standardiserede. Under saadanne forhold skulle individuel reklame normalt vaere et middel til at medlemmerne alligevel kunne konkurrere selvstaendigt. Der er grund til at mene, at den omhandlede bestemmelse sigtede mod at supplere overenskomstens andre konkurrencebegraensende formaal ved at goere produkterne ens i forbrugernes oejne og ved at begraense den konkurrence, som medlemmerne ellers kunne paafoere hinanden ved hjaelp af deres produkters forskellighed.

vi) Undersoegelse og fremme af alle foranstaltninger til rationalisering og standardisering af produkterne. Paa baggrund af den konkurrencebegraensende karakter af den overenkomst, som denne bestemmelse indgaar i, og den omstaendighed, at den gennemfoeres ved hjaelp af opstilling og anvendelse af et faelles program for Belasco-produkterne og faelles fastsaettelse af visse karakteristika for de nye produkter, maa den antages i hvert fald til dels at have til formaal at begraense medlemmernes frihed til at fremstille produkter, der adskilte sig fra hinanden.

Det understreges her, at dette klagepunkt ikke gaelder medlemmernes medvirken i fastsaettelsen af IBN-standarder.

vii) Faelles vedtagelse af foranstaltninger til at beskytte og forsvare medlemmernes interesser i tilfaelde af, at virkeliggoerelsen af overenskomstens formaal blev truet af aarsager, der laa uden for medlemmernes kreds, f. eks. oeget konkurrence fra udenlandske producenter, oprettelse af nye virksomheder i branchen eller opfindelse af nye konkurrerende produkter. Formaalet med denne bestemmelse ved at goere de oevrige konkurrencebegraensende bestemmelser mere effektive gennem kollektive ad hoc-foranstaltninger, hvis der blev introduceret nye elementer i konkurrencen, navnlig af udenforstaaende virksomheder.

Bestemmelserne om sanktioner i tilfaelde af, at overenskomsten eller de vedtagelser, der blev truffet i henhold til denne, ikke blev overholdt, oprettelse af en fond, der skulle sikre, at medlemmerne overholdt deres forpligtelser samt generalforsamlingens tillagte befoejelse til at bringe enhver overtraedelse af overenskomstens aand til ophoer eller at forhindre saadanne, havde navnlig til formaal at supplere de konkurrencebegraensende forpligtelser, som medlemmerne havde indgaaet.

Foranstaltninger til gennemfoerelse eller supplering af overenskomsten

(74) Medlemmerne traf faelles foranstaltninger med henblik paa effektiv gennemfoerelse af overenskomstens konkurrencebegraensende formaal:

i) Vedtagelse af en faelles tarif for Belasco-produkterne. Under proceduren haevdede medlemmerne, at det var den belgiske prislovgivning, der var aarsag til, at deres priser var ens. Selv om myndighederne i den omhandlede periode ifoelge loven har kunnet godkende kollektive anmodninger indgivet af branchesammenslutninger paa deres medlemmers vegne, stod det hele tiden virksomhederne frit for at indgive individuelle anmodninger. Selv i tilfaelde, hvor der blev indgivet en kollektiv anmodning, gjaldt tilladelsen kun en maksimal forhoejelse, som ikke noedvendigvis

skulle ivaerksaettes fuldt ud eller straks efter ikrafttraedelsestidspunktet. Tilladelserne gav tvaertimod den enkelte virksomhed mulighed for frit og selvstaendigt at fastsaette stoerrelsen af og tidspunktet for forhoejelsen af sine tariffer og for at saenke dem naarsomhelst. Medlemmerne gjorde i denne forbindelse gaeldende, at da tilladelserne til prisforhoejelser navnlig i tidsrummet 1980-1981 blev givet med en vis forsinkelse i forhold til omkostningsstigningerne, var den tilladte maksimale forhoejelse i praksis en minimal forhoejelse set ud fra et oekonomisk synspunkt. Det staar imidlertid fast, at medlemmernes nye tariffer og navnlig disses ikrafttraedelsestidspunkt blev fastsat i faellesskab ved hver eneste forhoejelse, at medlemmerne undertiden med overlaeg udskoed dette tidspunkt ud over den korteste frist, der var tilladt ifoelge loven, og at fordelingen af den samlede tilladte forhoejelse for de forskellige produkter i visse tilfaeldte er sket efter droeftelser og faelles stillingtagen blandt medlemmerne.

ii) Kontrol med og udligning af kvoter. Kontrollen blev udoevet af regnskabseksperten, navnlig paa grundlag af maanedsopgoerelserne. De aarsopgoerelser, han udarbejdede, dannede baggrund for den udligning der fandt sted mellem medlemmerne indbyrdes gennem Belasco.

iii) Indfoerelsen af disciplin vedroerende rabatter og navnlig lofterne over disse havde - sammen med de under litra i) ovenfor naevnte foranstaltninger til formaal at gennemfoere overenskomstens formaal, nemlig at sikre opnaaelse af en minimumspris ved salget af asfaltpap i Belgien. Foranstaltningerne er isaer blevet anvendt fra 1978 til 1980, men - om end i klart mindre omfang - ogsaa fra 1981 til 1983.

At navnlig ATAB har kunnet yde rabatter, der overskred det maksimum, der var aftalt blandt medlemmerne, indebaerer ikke, at saadanne aftaler ikke fandtes, og ej heller at de ikke er blevet anvendt. Naar medlemmerne og heriblandt ATAB blev anklaget for at have misligholdt deres forpligtelser, var de ivrige efter at tilbagevise paastandende for saaledes fortsat at kunne drage fordel af de oevrige medlemmers forpligtelser vedroerende rabatter. Forsamlingen besluttede endvidere at gennemfoere undersoegelser efter saadanne klager.

iv) De faelles beslutninger om at underrette de oevrige producenter om medlemmernes faelles tarifplaner og selve meddelelsen herom. Der hersker ikke tvivl om, at formaalet hermed var, om ikke at opfordre til, saa at goere det lettere for disse producenter at laegge deres priser op ad medlemmernes, og saaledes udbrede og foroege aftalernes virkninger paa tarifferne ogsaa uden for medlemmernes kreds.

v) Vedtagelsen af faelles priser for de tilknyttede produkter. Medlemmerne fastsatte regelmaessigt fra april 1979 priser for flere produkter, der anvendes i tilknytning til asfaltpap. Det ser dog ud til, at disse priser i praksis ikke er blevet overholdt.

vi) Vedtagelsen og anvendelsen i hvert fald fra 1978 og indtil midten af 1981 af princippet om opdeling af kundekredsen samt de beslutninger, hvorved medlemmerne enedes om, hvilke betingelser der skulle tilbydes bestemte kunder.

Ifoelge den liste over vundne eller tabte kunder, medlemmerne fremlagde under proceduren, blev princippet om opdeling af kundekredsen i praksis kun overholdt i begraenset omfang.

vii) Den samordnede aktion i efteraaret 1981 mod en anden producent, IKO, med det formaal at faa denne til at opgive sin lavprispolitik, og som gav mindst tre medlemmer mulighed for at tage kunder fra denne virksomhed.

viii) Den faelles aktion i 1980 med det formaal at hindre, at en producent af asfaltpap, der var gaaet konkurs, blev overtaget af en eller flere udenlandske virksomheder. Medlemmernes maal var ikke at erhverve produktionskapaciteten i det tidligere selskab UPM, men at sikre, at selskabet ikke faldt i haenderne paa konkurrenter, der ikke var medlemmer af kartellet. Medlemmernes adfaerd var i overensstemmelse med aanden i overenskomstens bestemmelser om tilbagekoeb af et konkursramt medlems virksomhed og om faelles aktioner, naar der var risiko for, at virkeliggoerelsen af dens formaal blev truet af oeget konkurrence fra tredjemand.

ix) Det faelles program for Belasco-produkterne, anvendelsen i faellesskab af maerket Belasco og den faelles reklame for dette maerke. Disse foranstaltninger havde navnlig til formaal at begraense konkurrencen medlemmerne indbyrdes ved at hindre dem i trods den betydelige standardisering af asfaltpapper i Belgien at fremstille produkter, der adskilte sig fra hinanden.

x) Medlemmernes deltagelse i aftaler med ikke-medlemmer om rabatter for Belasco-produkterne har ligeledes bidraget til at supplere og udvide overenskomsten. Disse aftaler vil blive behandlet nedenfor. xi) Beslutningerne fra september 1981 og december 1982 om samordning af de nye produkters karakteristika samt de faelles vedtagelser om prisforhoejelser for disse varer i 1981 og vedtagelsen af maksimumspriser og maksimumsrabatter i december 1983.

Medlemmerne har under proceduren gjort gaeldende, at kun Benorprodukterne var omfattet af overenskomsten, og at det dermed kun var disse, der var beroert af proceduren, hvilket udelukkede bl.a. de nye produkter. Overenskomsten omhandler imidlertid udtrykkeligt filt og andre armeringsmaterialer af alle slags, overtrukket med tjaere eller asfalt, samt »materialer af samme type, som i fremtiden vil blive fremstillet til daekning af samme behov«. De nye produkter blev endvidere straks efter markedsfoeringen medregnet i kvotaberegningen.

De nye produkter er ganske vist udviklet selvstaendigt af hver enkelt producent, og aftalen blev som naevnt ovenfor ganske vist kun i begraenset, men dog stadigt stigende omfang, anvendt paa de nye produkter. Medlemmerne havde imidlertid til hensigt at udvide prisordningen i overenskomsten til ogsaa at omfatte de nye produkter, efterhaanden som de tiltog i betydning, og inden for rammerne af de begraensninger, der netop skyldtes, at de var nye, f.eks. mangelen paa standarder, hvilket noedvendiggjorde samordning af deres karakteristika.

Det har ikke kunnet fastslaas, om salgspriserne for de nye produkter stemte overens med beslutningerne om forhoejelse eller fastsaettelse af priser.

Belascos andel i kartellet

(75) Belasco deltog paa flere maader i gennemfoerelsen af overenskomsten og suppleringsforanstaltningerne. Sammenslutningen bistod indtil 31. december 1983 med udligningen af salgskvoterne. Det var Belasco, som ansatte og loennede den regnskabsekspert, der i henhold til overenskomsten bistod generalforsamlingen med at gennemfoere denne og overvaage, at den blev overholdt af medlemmerne, navnlig gennem kontrol med kvoterne. Sammenslutningen finansierede den faelles reklame for Belasco-maerket og forvaltede den garantifond, der blev oprettet i henhold til overenskomsten

Kartellets virkninger

(76) I vurderingen af en aftale eller en samordnet praksis i forhold til artikel 85, stk. 1, er det ikke noedvendigt at tage hensyn til dens konkrete virkninger, naar det er klart, at den paagaeldende aftale eller praksis har til formaal at fordreje eller begraense konkurrencen. Naar det derimod er et spoergsmaal om at fastslaa overtraedelsernes grovhed, maa ikke blot kartellets konkurrencebegraensede formaal, men ogsaa dets virkninger tages i betragtning.

(77) Kartellet er oprettet med deltagelse af syv virksomheder, hvis salg i Belgien udgjorde gennemsnitligt 58 % af det registrerede forbrug af asfaltpap i dette land.

(78) Salgskvoterne, kontrollen med disse kvoter og udligningsordningen blev anvendt for alle typer asfaltpap, der i den omhandlede periode blev leveret til det belgiske marked. Disse kvoter fratog i princippet medlemmerne ethvert incitament til og enhver interesse i at soege at foroege deres markedsandel gennem oeget konkurrence, idet enhver foroegelse i forhold til de oevrige medlemmer principielt var forbudt og medfoerte sanktioner. Kvoterne til opdeling af markedet havde konkurrencebegraensende virkning, selv om ATAB og navnlig KAB kunne omgaa aftalen om kvoter ved at udnytte de utilstraekkelige kontrolforanstaltninger og opgive urigtige tal for deres forbrug, idet disse virksomheder kunne drage fordel af, at de andre medlemmer overholdt deres konkurrencebegraensende forpligtelser, hvilket helt klart var deres hensigt, idet de erkendte at have skjult for de andre medlemmer, at de overskred deres kvoter.

(79) Belasco-produkterne repraesenterede ca. 90 % af de asfaltpapper, der blev markedsfoert i Belgien af medlemmerne i den omhandlede periode. For disse produkters vedkommende begraensede medlemmerne konkurrencen ved at anvende en enkelt tarif, der blev vedtaget i faellesskab, hvilket fratog medlemmerne muligheden for at anvende individuelle priser. Navnlig fra 1978 til 1980 begraensede medlemmerne deres frihed til selvstaendigt at fastsaette deres faktiske salgspriser for Belasco-produkterne ved at indfoere en disciplin for rabatter og navnlig et loft over disse.

(80) Virkningerne af naevnte begraensninger vedroerende kvoter og priser kan kun vaere blevet forstaerket af en raekke andre foranstaltninger, selv om det ikke er paavist, at disse i sig selv har haft vaesentlige konkurrencebegraensende virkninger: der er tale om anvendelsen af et faelles program for Belasco-produkterne, princippet om opdeling af kundekredsen, faelles anvendelse af det faelles Belasco-maerke og faelles reklame for dette maerke. (81) Medlemmernes underretning af ikke-medlemmer om deres planer vedroerende den faelles tarif medfoerte i praksis at ikke-medlemmerne lagde deres tariffer taet op ad Belasco-tariffen.

(82) Den kollektive aktion mod IKO for at faa denne til at opgive sin lavprispolitik bevirkede i det mindste, at visse medlemmer kunne fratage denne virksomhed kunder.

B. RABATAFTALERNE MELLEM MEDLEMMER OG IKKE-MEDLEMMER

(83) Medlemmernes og ikke-medlemmernes aftaler om begraensning af rabatterne ved salg af asfaltpap havde til formaal at begraense priskonkurrencen mellem de deltagende virksomheder. Et saadant formaal er udtrykkeligt omhandlet i artikel 85, stk. 1. Der er tale om:

- aftalen mellem medlemmer, IR og UPM i maj 1978 om samordnet begraensning og nedsaettelse af rabatter, og

- aftalen med samme formaal mellem medlemmerne, IR, UPM og AA, der blev indgaaet den 30. oktober 1978, og som blev forlaenget til juli/august 1980, idet UPM gik konkurs den 4. juli 1980.

(84) Disse aftaler drejede sig reelt om salgspriser, da rabatterne kun kunne have betydning i forhold til en referencestoerrelse, i dette tilfaelde Belasco-tariffen, der blev anvendt af alle. De gjaldt derfor ikke nye produkter, der ikke indgik i denne tarif. Disse nye produkter tegnede sig imidlertid i 1978 til 1980 kun for en meget begraenset del af det belgiske marked for asfaltpap. De udgjorde i 1979/80 19 % af IR's produktion af asfaltpap, under 5 % af medlemmernes samlede produktion og en beskeden del af importen, som paa det paagaeldende tidspunkt havde hoejst 13 % af markedet. De var opfoert for foerste gang i AA's tarif i marts 1980. Aftalerne har saaledes vedroert en stor del af de asfaltpapper, der blev markedsfoert af deltagerne.

(85) Under proceduren rejste IR den indvending, at dokumenter, der uafhaengigt af denne virksomhed var udarbejdet af medlemmerne, i dett tilfaelde referatet fra Belascos generalforsamling, ikke kunne goeres gaeldende mod denne virksomhed. Det er ganske vist korrekt, at interne dokumenter, der hidroerer fra den ene af parterne i en aftale, skal behandles med forsigtighed, naar der er tale om andre virksomheders deltagelse i samme aftale, men dokumenterne kan ikke desto mindre, naar de som i dette tilfaelde indeholder tilstraekkeligt mange praecise og samstemmende indicier, betragtes som tilstraekkeligt bevis for de faktiske omstaendigheder, ogsaa for saa vidt angaar de parter i aftalen, der ikke maatte have deltaget i affattelsen af de paagaeldende dokumenter.

(86) Ikke-medlemmerne har ligeledes gjort gaeldende, at selv om der skulle have eksisteret aftaler, saa havde de ikke til hensigt at overholde dem. Hverken ikke-medlemmernes intentioner ved indgaaelsen af disse aftaler for saa vidt angaar deres vilje til at overholde dem, eller det forhold, at disse aftaler reelt blev overholdt af ikke-medlemmerne, hvis det antages, at dette var tilfaeldet - vil kunne aendre Kommissionens opfattelse af, at disse aftaler blev indgaaet og at ikke-medlemmerne var deltagere deri.

C. PAAVIRKNING AF HANDELEN MELLEM MEDLEMSSTATER

(87) Det har altid vaeret Domstolens retspraksis og Kommissionens administrative praksis, at for at en aftale kan anses at paavirke handelen mellem medlemsstater, maa det paa grundlag af en raekke objektive retlige og faktiske elementer med en tilstraekkelig grad af sandsynlighed kunne fastslaas, at den direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt kan paavirke handelsstroemmene mellem medlemsstaterne paa en saadan maade, at det vil kunne skade virkeliggoerelsen af et faelles marked mellem medlemsstaterne.

(88) Deltagernes leverancer udgjorde 57-60 % af det registrerede forbrug af de paagaeldende produkter, og de producerede tilsammen ca. 70 % af den belgiske produktion i den paagaeldende periode. Formaalet med overenskomsten og kartellet mellem medlemmerne er at organisere markedet for asfaltpap paa belgisk omraade, navnlig gennem vedtagelsen af faelles tariffer og mindstesalgspriser, fastsaettelse af kvoter til opdeling af markedet samt samordning af produktudvalget. Aftalen indeholdt bestemmelser, der specielt tog sigte paa at skabe hindringer saaledes, at markedsorganisationen blev beskyttet mod indtraengen udefra og isaer at forhindre eller kontrollere udenlandske leverandoerers virksomhed paa markedet. De paagaeldende bestemmelser indeholdt isaer begraensninger vedroerende overdragelsen af produktionsvirksomheder til aktuelle eller potentielle konkurrenter, udnyttelsen af disse for sidstnaevntes regering samt foranstaltninger til faelles indsats for at imoedegaa virkningerne af oeget konkurrence fra andre, isaer udenlandske leverandoerers salgspriser. Det er allerede blevet paavist, at saadanne kollektive aktioner ingenlunde var teoretiske. (89) Selv uden foranstaltninger, som tog saerligt sigte paa at hindre udenlandske leverandoerers deltagelse paa markedet, var kartellet egnet til at paavirke handelen mellem medlemsstater. Domstolen har ligeledes i dom af 17. oktober i sag 8/72, Vereniging van Cementhandelaren/Kommissionen (1), statueret, at konkurrencebegraensninger, der straekker sig over en medlemsstats hele omraade, kan styrke opdelingen i nationale markeder, og dermed haemme den med traktatens tilstraebte oekonomiske integration. Denne retspraksis er senest blevet udmoentet i Domstolens dom af 11. juli 1985 i sag 42/84 Nutricia (2). Selv om dommen i Cementhandelaren-sagen drejede sig om et kartel mellem forhandlere snarere end mellem producenter, gaelder det ovenfor anfoerte princip dog ogsaa i denne sag. Konkurrencebegraensede aftaler, som omfatter hele en medlemsstats omraade, og som har tilstraekkelig vidtraekkende virkninger til i vaesentlig grad at aendre konkurrencebetingelserne indenfor dette omraade, vil ogsaa kunne bevirke eller forstaerke opdelingen af faellesmarkedet i adskilte nationale markeder hver med sine kunstige, differentierede markedsbetingelser, hvilket vil vaere i strid med traktatens maalsaetning om fri og ufordrejet konkurrence indenfor et faelles marked. Handelen mellem medlemsstater ville blive paavirket, idet leverandoerer fra andre lande vil vaere mindre tilboejelige til at gaa ind paa det paagaeldende nationale marked og de betingelser, hvorunder de maatte goere det vil vaere anderledes end, hvis aftalerne ikke havde eksisteret.

(90) I den foreliggende sag stod aktuelle og potentielle leverandoerer til det belgiske marked ikke over for omkring ti nationale leverandoerer, som konkurrerede med hinanden, men i stedet over for en samlet front af det store flertal af producenter, som handlede i forstaaelse med hinanden med det formaal at fordreje konkurrencen gennem et omfattende kartel. Virkningen heraf var en aendring af det grundlag paa hvilket udenlandske leverandoerer ville beslutte at gaa ind paa det belgiske marked samt de konkurrencebetingelser, der ville moede dem, herunder en kollektiv prisreaktion fra kartellets side over for importoerernes konkurrencedygtige priser.

(91) Underretningen af andre belgiske producenter om medlemmernes kollektive hensigter vedroerende tarifferne havde til formaal og til foelge at oege kartellets virkninger uden for medlemmernes kreds.

Paa samme maade havde medlemmerne gennem rabataftalerne med ikke-medlemmerne til hensigt at sikre en bedre gennemfoerelse af overenskomsten, der tog sigte paa indfoerelsen af mindstepriser for salg af asfaltpap i Belgien, ved til denne at knytte andre nationale producenter, der sammen med medlemmerne daekkede en endnu stoerre del af markedet. De virksomheder, der deltog i prisaftalerne mellem medlemmer og ikke-medlemmer, daekkede i hvert fald over 70 % af det registrerede forbrug i Belgien i aftalens loebetid.

Da medlemmernes aftaler med ikke-medlemmer tog sigte paa ivaerksaettelse og udbygning af overenskomsten, kunne de paavirke samhandelen mellem medlemsstater paa samme maade som kartellets oevrige elementer.

(92) I oevrigt ville aftalerne om begraensning af rabatterne i sig selv kunne paavirke afsaetningsmulighederne for indfoerte varer paa det belgiske marked, idet disse foranstaltninger blev anvendt paa hele det belgiske territorium, af naesten samtlige belgiske producenter, der under aftalernes loebetid tegnede sig for mellem 88 % og 94 % af den belgiske produktion. I den omhandlede periode udgjorde importen fra andre medlemsstater 12-19 % af det registrerede forbrug.

(93) Karteldeltagernes konkurrencemaessige stilling paa eksportmarkederne i de oevrige medlemsstater og dermed samhandelen med disse lande kunne paavirkes af konkurrencebegraensningerne vedroerende navnlig priser og den omstaendighed, at det enkelte medlem var sikret en bestemt markedsandel paa nationalt plan, som dog ogsaa var begraenset i relation til alle medlemmerne som helhed.

(94) Kommissionen finder under disse omstaendigheder, at baade kartellet mellem medlemmerne og rabataftalerne med ikke-medlemmerne, der havde til formaal at foroege virkningerne af kartellet, kan paavirke handelen mellem medlemsstater ved at haemme den med EOEF-traktaten tilstraebte integration af markederne.

II

Artikel 85, stk. 3

(95) I henhold til artikel 85, stk. 3, kan bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, paa visse betingelser erklaeres uanvendelige paa aftaler eller samordnet praksis. I henhold til artikel 4 i forordning nr. 17 kan en saadan fritagelse kun indroemmes, hvis den paagaeldende aftale eller praksis er behoerigt anmeldt til

Kommissionen. Dette er hverken sket for saa vidt angaar overenskomsten eller aftalerne mellem medlemmer og ikke-medlemmer. Anmeldelsespligten gaelder dog ikke visse aftaler eller former for praksis, der er opregnet i artikel 4, stk. 2. Der er navnlig tale om aftaler, hvori kun deltager virksomheder hjemmehoerende i en enkelt medlemsstat, og som hverken vedroerer import eller eksport.

A. KARTELLET

(96) De i kartellet deltagende virksomheder er alle hjemmehoerende i samme medlemsstat. Under hensyntagen til navnlig de bestemmelser i overenskomsten, der vedroerer generalforsamlingens vedtagelse af og foranstaltninger til beskyttelse af medlemmernes interesser i tilfaelde af, at virkeliggoerelsen af overenskomstens formaal trues af oeget konkurrence fra udenlandske virksomheder, maa det fastslaas, at aftalen mellem medlemmerne vedroerer import, hvilket udelukker anvendelse af artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17.

(97) Heller ikke selv om det antages, at bestemmelserne i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17 skulle kunne anvendes paa overenskomsten, kunne der have vaeret indroemmet fritagelse, da ikke alle betingelserne i artikel 85, stk. 3, er opfyldt. Det er i denne henseende tilstraekkeligt at naevne, at aftaler eller praksis, om hvilke det fastlaas, at de bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller oekonomiske udvikling, kun kan fritages, naar de sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved, ikke paalaegger de beroerte virksomheder begraensninger, der ikke er noedvendige for at naa disse maal, og ikke giver de beroerte virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer. Ingen af de tre betingelser opfyldes af et kartel, der bl.a. har til formaal dels at fastsaette priser og opdele markedet mellem flere konkurrerende producenter, der tilsammen indtager en dominerende stilling paa det paagaeldende marked i en medlemsstat, og dels at beskytte dette marked mod den aktuelle eller potentielle konkurrence fra virksomheder i andre medlemsstater.

B. PRISAFTALERNE MELLEM MEDLEMMER OG -IKKE MEDLEMMER

(98) Alle deltagerne i disse aftaler er i en enkelt medlemsstat. Da aftalerne hverken vedroerer import eller eksport, skal de i henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17 ikke anmeldes. Under proceduren naevnte IR muligheden for fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3. Ingen af betingelserne for anvendelse af denne bestemmelse kan anses at vaere opfyldt af almindelige prisaftaler, hvis formaal er at begraense konkurrencen.

III

Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17

(99) Det fastsaettes i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 at hvis Kommissionen efter begaering eller paa eget initiativ konstaterer, at der foreligger en overtraedelse af bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, kan den paalaegge de deltagende virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder at bringe de konstaterede overtraedelser til ophoer.

(100) I det omfang, overtraedelserne allerede er bragt til ophoer, kan Kommissionen ved en beslutning konstatere en tidligere overtraedelse, for derved at afklare retstilstanden, (Domstolens dom i sag 7/82, GVL (1) paalaegge virksomhederne og sammenslutningen at afstaa fra alle foranstaltninger med samme formaal eller samme virkning og paalaegge dem boeder for de overtraedelser, der er sket.

IV

Artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17

(101) I henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 kan Kommissionen ved beslutning paalaegge virksomheder boeder paa mindst 1 000 og hoejst 1 000 000 ECU, eller et hoejere beloeb, der dog ikke kan overstige 10 % af omsaetningen i det sidste regnskabsaar i hver af virksomhederne, saafremt de forsaetligt eller uagtsomt overtraeder bestem- melserne i artikel 85, stk. 1. Ved fastsaettelse af boedens stoerrelse skal der tages hensyn til baade overtraedelsens grovhed og dens varighed.

A. KARTELLET

(102) Medlemmerne og Belasco boer paalaegges boeder.

(103) Deltagerne i et kartel, som bl.a. sigter mod indgaaelse af aftaler om salgspriser og -kvoter samt samordnede aktioner mod konkurrerende virksomheder, deriblandt udenlandske producenter og importoerer, kunne ikke vaere uvidende om, at der var tale om en konkurrencebegraensning. Der kan ikke herske tvivl om, at medlemmerne gennem deres deltagelse i kartellet havde til hensigt at begraense konkurrencen, og at Belasco havde til hensigt at bidrage til gennemfoerelsen af konkurrencebegraensningerne ved at medvirke i ivaerksaettelsen af overenskomsten.

(104) Der er ved fastsaettelsen af boedernes stoerrelse taget hensyn til overtraedelsernes grovhed og varighed, hver enkelt af de omhandlede virksomheders samlede omsaetning og den omsaetning, de har opnaaet ved at levere asfaltpap i Belgien, samt, for Belascos vedkommende, til sammenslutningens aarlige udgifter.

(105) Indgaaelse af en overenskomst mellem konkurrerende producenter med det formaal at begraense konkurrencen paa de vigtigste omraader, hvor den kunne goere sig gaeldende, er en typisk overtrae- delse af traktatens konkurrenceregler. Blandt elementerne i denne overenskomst er begraensningerne vedroerende priserne og opdelingen af markedet samt de samordnede aktioner mod konkurrenter de alvorligste overgreb paa den frie konkurrence.

(106) Kartellets varighed straekker sig over hele overenskomstens oprindelige loebetid, dvs. fra 1. januar 1978 til 31. december 1983, samt den periode, hvor den blev stiltiende forlaenget, dvs. i hvert fald indtil Kommissionen indledte sin undersoegelse den 9. april 1984. Virkningerne af de konkurrencebegraensninger, der foelger af kartellet og i paakommende tilfaelde af den kortere anvendelsesperiode for visse af dens elementer, er omhandlet ovenfor.

(107) Ved vurderingen af overtraedelsernes grovhed er der taget hensyn til den i flere henseender mindre restriktive ordning, som medlemmerne anvendte for de nye varer, der efterhaanden blev indfoert paa markedet i den omhandlede periode. Dette berettiger imidlertid ikke, at boederne til de forskellige medlemmer tilpasses efter de forskellige andele, som disse nye produkter maatte udgoere af deres omsaetning af de paagaeldende produkter.

(108) Medlemmerne maa betragtes som vaerende i lige hoej grad ansvarlige for kartellet, herunder ogsaa for aftalerne med ikke-medlemmerne.

(109) Under proceduren gjorde medlemmerne bl.a. gaeldende, at de ikke havde haft nogen anelse om, at et kartel for markedsfoering af asfaltpap i en enkelt medlemsstat kunne falde ind under artikel 85. Dette argument kunne muligvis have vundet tiltro ved indgaaelsen af aftalen af 1966, der bl.a. af denne grund ikke er medtaget i denne beslutning, men forekommer vanskeligt at acceptere for saa vidt angaar den overenskomst, der blev indgaaet i 1978, i betragtning af den i mellemtiden etablerede retspraksis vedroerende saakaldte »nationale« aftaler. Overenskomsten, der har til formaal at organisere markedet for asfaltpap i en medlemsstat, sigter nemlig utvetydigt paa at haemme konkurrencen fra udenlandske virksomheder for at opretholde denne markedsordning, og den indeholder udtrykkelige bestemmelser om foranstaltninger med dette formaal. Det er dog ikke udelukket, at medlemmerne, og navnlig de mindre virksomheder, ikke har haft fuldt kendskab til kartelforbudet i artikel 85, stk. 1.

(110) Ved fastsaettelsen af boedernes stoerrelse har Kommissionen taget hensyn til de vanskeligheder, som asfaltpapproducenterne staar over for, navnlig paa grund af krisen i den belgiske bygge- og anlaegssektor.

B. PRISAFTALERNE MELLEM MEDLEMMER OG IKKE-MEDLEMMER

(111) I deres svar paa Kommissionens meddelelse af klagepunkter fremhaevede ikke-medlemmerne, at de aldrig havde tiltraadt overenskomsten mellem medlemmerne. De goer gaeldende, at stillet over for det kartel, som medlemmerne dannede, var deres handlefrihed begraenset. De kunne ikke i deres kommercielle adfaerd se bort fra kartellets eksistens, medlemmernes priser og risikoen for en samordnet aktion fra medlemmernes side, hvis deres interesser blev skadet. Dette var grunden til, at ikke-medlemmerne, naar de af medlemmerne blev opfordret til at deltage i disses faelles initiativer med henblik paa at begraense rabatterne, soergede for at give indtryk af at ville »foelge med stroemmen«, men uden at have til hensigt at overholde aftalen. Det er endvidere ikke paavist, at de rent faktisk overholdt den.

(112) Da ikke-medlemmerne gav udtryk for deres tilslutning til den samordnede begraensning af rabatterne, burde de imidlertid have vaeret klar over, at dette var en aftale med konkurrencebegraensende sigte. Disse virksomheder har saaledes i det mindste udvist uagtsomhed i deres medvirken i disse overtraedelser.

(113) I betragtning af de under nr. 111 naevnte elementer og den begraensede varighed af de overtraedelser, der goeres gaeldende mod ikke-medlemmerne, har Kommissionen imidlertid besluttet ikke at paalaegge dem boeder. Belascos deltagelse

(114) Belascos deltagelse i gennemfoerelsen af kartellet har ganske vist ikke vedroert alle kartellets elementer, men denne sammenslutning har dog medvirket ved et af dens alvorligste elementer, nemlig udligningen af kvoter. Endvidere maa en branchesammenslutnings omend begraensede deltagelse i en aftale betragtes som en skaerpende omstaendighed, fordi den er fuldt bekendt med omfanget og grovheden af de konkurrencebegraensende foelger af aftalen, hvilket ubestrideligt var tilfaeldet i denne sag.

(115) At de virksomheder, der deltog i kartellet, var medlemmer af sammenslutningen, paavirker ikke den konklusion, at Belasco gennem sin deltagelse i kartellet har paadraget sig et selvstaendigt ansvar, der maa adskilles fra medlemmernes ansvar -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Compagnie Générale des Asphaltes, SA, Antwerps Teer- en Asphaltbedrijf NV, De Boer & Co. NV, Kempisch Asphaltbedrijf NV, Limburgse Asfaltfabrieken PvbA, Lummerzheim & Co. NV og Vlaams Asfaltbedrijf Huyghe & Co. PvbA har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at indgaa en overenskomst, der traadte i kraft den 1. januar 1978 og var gaeldende i hvert fald indtil den 9. april 1984, samt ved at traeffe kollektive foranstaltninger med det formaal at gennemfoere og supplere overenskomsten, herunder faelles deltagelse i de i artikel 2 og 3 omhandlede aftaler. Société Coopérative des Asphalteurs Belges »Belasco« har overtraadt bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at deltage i gennemfoerelsen af overenskomsten.

Artikel 2

International Roofing Co. SA har overtraadt bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved at indgaa aftalen fra maj 1978 om rabatter paa salgspriserne for asfaltpap med de i artikel 1 omhandlede virksomheder.

Artikel 3

International Roofing Co. SA og Al-Asfalt NV har overtraadt bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved i tidsrummet fra oktober 1978 til juli/august 1980 at have deltaget i en aftale om rabatter paa salgspriserne for asfaltpap med de i artikel 1 omhandlede virksomheder.

Artikel 4

Der indroemmes ikke fritagelse for de i artikel 2 og 3 omhandlede aftaler i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3.

Artikel 5

Compagnie Générale des Asphaltes SA, Antwerps Teer- en Asphaltbedrijf NV, De Boer & Co. NV, Kempisch Asphaltbedrijf NV, Limburgse Asfaltfabrieken PvbA, Lummerzheim & Co NV og Vlaams Asfaltbedrijf Huyghe & Co. PvbA, Société Coopérative des Asphalteurs Belges, International Roofing Co. SA og Al-Asfalt NV bringer oejeblikkeligt overtraedelserne til ophoer (i det omfang, dette ikke allerede er sket) og afholder sig fra enhver aftale, samordnet praksis eller foranstaltning, der vil kunne have tilsvarende virkning.

Artikel 6

Medlemmerne og Belasco paalaegges foelgende boeder for de i artikel 1 fastslaaede overtraedelser:

a) Antwerps Teer- en Asfaltbedrijf NV, Antwerpen, en boede paa 420 000 ECU, dvs. 18 478 950 bfr;

b) Compagnie Générale des Asphaltes SA, Bruxelles, en boede paa 150 000 ECU, dvs. 6 599 625 bfr;

c) Lummerzheim & Co. NV, Gent, en boede paa 200 000 ECU, dvs. 8 799 500 bfr;

d) Limburgse Asfaltfabrieken PvbA, Hasselt, en boede paa 30 000 ECU, dvs. 1 319 925 bfr;

e) Kempisch Asphaltbedrijf NV, Herentals, en boede paa 75 000 ECU, dvs. 3 299 812 bfr;

f) De Boer & Co. NV, Schoten, en boede paa 75 000 ECU, dvs. 3 299 812 bfr;

g) Vlaams Asfaltbedrijf Huyghe & Co. PvbA, Staden, en boede paa 50 000 ECU, dvs. 2 199 875 bfr;

h) Société Coopérative des Asphalteurs Belges, Bruxelles, en boede paa 15 000 ECU, dvs. 659 962 bfr.

Artikel 7

De i artikel 6 fastsatte boeder indbetales i belgiske francs til Kommissionen senest tre maaneder efter meddelelsen af denne beslutning paa konto nr. 426-4403001-52 i Kredietbank, Agence Schuman, 2 Rond Point Schuman, B-1040 Bruxelles.

Artikel 8

Denne beslutning er rettet til

- Antwerps Teer- en Asphaltbedrijf NV,

Tolstraat 24,

B-2000 Antwerpen,

- Compagnie Générale des Asphaltes SA,

Rue Maurice de Moor 1,

B-1020 Bruxelles, - Lummerzheim & Co. NV,

Zeeschipstraat 107,

B-9000 Gent,

- Limburgse Asfaltfabrieken PvbA,

Diestersteenweg 102,

B-3510 Kermt-Hasselt,

- Kempisch Asphaltbedrijf NV,

Hannekenshoek,

B-2410 Herentals,

- De Boer & Co. NV,

Pletterijstraat 100,

B-2120 Schoten,

- Vlaams Asfaltbedrijf Huyghe & Co. PvbA,

Sleighagestraat 47,

B-8820 Staden (Oostnieuwkerke),

- La Société Coopérative des Asphalteurs Belges,

Avenue Grand Champ 148,

B-1150 Bruxelles,

- International Roofing Co. SA,

Avenue de Vilvoorde 306,

B-1130 Bruxelles,

- Al-Asfalt NV,

Kolmenstraat 38,

B-3820 Alken.

Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til EOEF-traktatens artikel 192.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 10. juli 1986.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(1) I den offentliggjorte udgave af denne beslutning udelades visse af tallene herefter i medfoer af bestemmelserne i artikel 21 i forordning nr. 17 om bevarelse af forretningshemmeligheder.

(1) EFT nr. C 75 af 29. 7. 1968, s. 3.

(1) Sml. 1972, s. 251.

(2) Endnu ikke offentliggjort.

(1) Sml. 1983, s. 483.

BILAG 1

1983

(mio ECU)

1.2.3 // // // // // Virksomhedens omsaetning // Omsaetning ved leverancer af asfaltpap i Belgien (1) // // // // ATAB // 21,6 // . . . // Lummerzheim // 12,8 // . . . // Asphaltco // 20,2 // . . . // De Boer // 2,9 // . . . // KAB // 3,1 // . . . // Huyghe // 2,5 // . . . // LAF // 3,1 // . . . // // 66,2 // 23.8 // AA // 3,4 // . . . // IR // 2,2 // . . . // // //

(Belasco's udgifter beloeb sig i 1983 til . . . ECU)

(1) I den offentliggjorte udgave af denne beslutning udelades visse af tallene herefter i medfoer af bestemmelserne i artikel 21 i forordning nr. 17 om bevarelse af forretningshemmeligheder.

BILAG 2

Ikrafttraedelsesdatoer for tarifferne for asfaltpap i Belgien

(1979 til 1984) (1)

1.2.3.4.5.6.7.8.9 // Belasco: // 9. 1979 // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 1. 7. 1980 // 1. 3. 1981 // 1. 9. 1981 // 15. 5. 1982 // 27. 2. 1984 // Medlemmer: // // // // // // // // // // // // // (2) // // // // // Huyghe // 3. 10. 1979 // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 11. 9. 1980 // 1. 3. 1981 // 1. 10. 1981 // 15. 5. 1982 // 1. 4. 1984 // KAB // 3. 10. 1979 // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 1. 9. 1980 // 4. 1981 // 1. 10. 1981 // 1982 // 1. 3. 1984 // LAF // 3. 10. 1979 // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 1. 9. 1980 // 4. 1981 // 1. 10. 1981 // 1982 // 1. 3. 1984 // Asphaltco // 3. 10. 1979 // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 1. 9. 1980 // 1. 3. 1981 // 1. 10. 1981 // 15. 5. 1982 // 7. 3. 1984 // De Boer // 3. 10. 1979 // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 1. 9. 1980 // 1. 3. 1981 // 1. 10. 1981 // 15. 5. 1982 // 15. 3. 1984 // ATAB // 3. 10. 1979 // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 1. 8. 1980 // 1. 3. 1981 // 1. 10. 1981 // 15. 5. 1982 // 1. 3. 1984 // Lummerzheim // 3. 10. 1979 // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 1. 9. 1980 // 4. 1981 // 10. 1981 // 15. 5. 1982 // 5. 3. 1984 // Ikke-medlemmer: // // // // // // // // // Interoof // 10. 1979 // 1. 1980 // 3. 1980 // 15. 10. 1980 // 1. 3. 1981 // 15. 10. 1981 // 1. 6. 1982 // 15. 4. 1984 // Al-Asphalt // (3) // 3. 1. 1980 // 5. 3. 1980 // 1. 9. 1980 // 1. 3. 1981 // 1. 9. 1981 // 15. 5. 1982 // 15. 3. 1984

(1) Tarifferne blev ikke aendret i 1978.

(2) Ikrafttraedelsen blev af medlemmerne udskudt indtil 1. oktober 1980.

(3) Uoplyst.