DA Den Europæiske Unions Tidende L 352/1

RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 1294/2009

af 22. december 2009

om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Vietnam og i Folkerepublikken Kina som udvidet til også at omfatte import af visse typer fodtøj med overdel af læder afsendt fra Macao SAR, uanset om den er angivet med oprindelse i Macao SAR eller ej, som følge af en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 9, stk. 4, og artikel 11, stk. 2,

under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

A. PROCEDURE

1. GÆLDENDE FORANSTALTNINGER

(1) Den 5. oktober 2006 indførte Kommissionen ved forordning (EF) nr. 1472/2006 (2) (»den oprindelige forordning«) en endelig antidumpingtold på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina (»Kina«) og Vietnam (»de pågældende lande«). Tolden blev fastlagt til mellem 9,7 % og 16,5 % for Kinas vedkommende og 10 % for Vietnams vedkommende. Foranstaltningerne blev indført for en periode på to år. Den undersøgelse, som førte til disse foranstaltninger, vil i det følgende blive benævnt »den oprindelige undersøgelse«.

(2) Ved Rådets forordning (EF) nr. 388/2008 (3) (»udvidelsesforordningen«) udvidede Rådet de endelige antidumpingforanstaltninger på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Kina til også at omfatte import af samme vare afsendt fra Det Særlige Administrative Område (»SAR«) Macao, uanset om den er angivet med oprindelse i Macao SAR eller ej. Udvidelsen fulgte efter en omgåelsesundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 13, stk. 3.

2. DENNE UNDERSØGELSE

2.1. Anmodning om fornyet undersøgelse

(3) Anmodningen blev indgivet af European Confederation of the Footwear Industry (CEC, »ansøgeren«) på vegne af producenter, der tegner sig for en væsentlig del, i dette tilfælde over 35 %, af den samlede produktion i Unionen af visse former for fodtøj med overdel af læder.

(4) Som led i gennemgangen af repræsentativiteten gav en række nationale sammenslutninger af fodtøjsproducenter i medlemsstaterne deres synspunkter til kende i forbindelse med indledningen af udløbsundersøgelsen og anmodede om, at deres navne blev hemmeligholdt af frygt for, at deres medlemsvirksomheder ville blive udsat for gengældelsesforanstaltninger fra visse kunder. Andre parter ønskede at vide, hvorfor modstandernes og tilhængernes navne og deres holdninger blev holdt hemmelige. Kommissionen spurgte igen udtrykkeligt sammenslutningerne, om de kunne overveje at lade deres navne og holdninger offentliggøre. Fire sammenslutninger indvilligede i at offentliggøre deres navne og holdninger, hvorimod de øvrige var imod og igen henviste til frygt for gengældelsesforanstaltninger imod deres medlemsvirksomheder. Kommissionen mente, at der ganske rigtigt var en væsentlig mulighed for gengældelser i form af tabt salg for disse producenter, og accepterede, at navnene ikke skulle offentliggøres.

(5) Visse parter hævdede, at Kommissionen ikke burde have indledt en udløbsundersøgelse, da det af den oprindelige forordnings artikel 3 fremgår, at forordningen finder anvendelse i to år fra datoen for ikrafttrædelsen. Af den oprindelige forordnings betragtning 326 fremgår det dog, uanset foranstaltningernes kortere varighed, at reglerne i grundforordningens artikel 11 finder anvendelse med de fornødne tillempninger. I tråd med denne betragtning hedder det i meddelelsen om det forestående udløb af foranstaltningerne (4), at foranstaltningerne udløber den 7. oktober 2008, medmindre der indledes en undersøgelse i henhold til reglerne i grundforordningens artikel 11, stk. 2. Da der siden blev indledt en udløbsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne, finder disse stadig anvendelse, mens undersøgelsen foregår.

(6) Anmodningen om udløbsundersøgelse blev indgivet med den begrundelse, at foranstaltningernes udløb sandsynligvis ville resultere i fortsat eller fornyet dumping og skade for EU-erhvervsgrenen.

2.2. Indledning

(7) Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at der forelå tilstrækkelige beviser til at berettige indledningen af en udløbsundersøgelse og offentliggjorde en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (5) den 3. oktober 2008 (»indledningsmeddelelsen«) om indledning af en udløbsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 2.

(8) Undersøgelsen vedrørende sandsynligheden for fortsat eller fornyet dumping og skade omfattede perioden fra den 1. juli 2007 til den 30. juni 2008 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af de relevante tendenser for vurderingen af sandsynligheden for fortsat eller fornyet skade omfattede perioden fra den 1. januar 2006 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«). Desuden blev der, hvor det var relevant, henvist til 2005 og til den undersøgelsesperiode, der blev anvendt i den oprindelige undersøgelse, som omfattede perioden fra den 1. april 2004 til den 31. marts 2005 (»den oprindelige undersøgelsesperiode« eller »OUP«).

3. PARTER, SOM ER BERØRT AF UNDERSØGELSEN

(9) Kommissionen meddelte officielt ansøgeren, EU-producenterne i klagen, alle andre kendte EU-producenter, kendte importører og deres sammenslutninger, kendte detailhandlere/distributører og deres sammenslutninger, kendte forbrugerorganisationer, de kendte eksporterende producenter i de pågældende lande og deres sammenslutninger samt myndighederne i de pågældende lande om indledningen af udløbsundersøgelsen.

(10) Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der er angivet i indledningsmeddelelsen.

(11) Alle interesserede parter, som anmodede om det og påviste, at der var særlige grunde til, at de burde høres, blev hørt.

4. STIKPRØVER

(12) I betragtning af det store antal eksporterende producenter i de pågældende lande, EU-producenter og importører, der indgik i undersøgelsen, påtænktes det i indledningsmeddelelsen at anvende stikprøver i overensstemmelse med grundforordningens artikel 17.

(13) For at gøre det muligt for Kommissionen at beslutte, om det var nødvendigt at udtage stikprøver, og i påkommende tilfælde at udtage en stikprøve, blev eksporterende producenter og repræsentanter, der handlede på deres vegne, EU-producenter og importører anmodet om at give sig til kende og fremsende oplysninger som specificeret i indledningsmeddelelsen.

4.1. Stikprøve af eksporterende producenter i Folkerepublikken Kina og Vietnam

4.1.1. Folkerepublikken Kina

(14) I alt 58 virksomheder eller grupper af forretningsmæssigt forbundne virksomheder (»grupper«) i Kina gav sig til kende og afgav de ønskede oplysninger inden for fristen. Disse 58 virksomheder eller grupper producerede og/eller eksporterede den pågældende vare til EU-markedet i løbet af undersøgelsesperioden og udtrykte ønske om at indgå i stikprøven. De blev betragtet som samarbejdsvillige virksomheder og blev taget i betragtning til at indgå i stikprøven. Graden af samarbejdsvilje i Kina, dvs. de kinesiske samarbejdsvillige virksomheders andel i procent af eksporten til Unionen sammenlignet med den samlede kinesiske eksport til Unionen, var på ca. 22 %.

(15) Stikprøven blev udtaget i samarbejde med de kinesiske myndigheder på grundlag af de samarbejdsvillige virksomheders eksportmængder og geografiske spredning. De syv virksomheder i stikprøven tegnede sig for ca. 56 % af de 58 samarbejdsvillige virksomheders eksport til Unionen og for 13 % af den samlede eksport fra Kina til Unionen. De besvarede alle spørgeskemaet inden for fristen.

(16) Visse kinesiske eksportører, der ikke indgik i stikprøven, påstod, at de ikke var i stand til at forsvare deres interesser, idet de ikke var blevet udtaget til at indgå i stikprøven. En del af princippet bag stikprøver er dog, at et repræsentativt antal eksporterende producenter udtages, og at resultaterne af denne stikprøvevurdering kan betragtes som repræsentative for de øvrige samarbejdsvillige eksportører. Det skal desuden bemærkes, at alle interesserede parter havde mulighed for at deltage i undersøgelsen og indsende deres synspunkter. Dette argument blev derfor afvist.

4.1.2. Vietnam

(17) I alt 51 virksomheder eller grupper af virksomheder i Vietnam gav sig til kende og afgav de ønskede oplysninger inden for fristen. Disse 51 virksomheder eller grupper producerede og/eller eksporterede den pågældende vare til EU-markedet i løbet af undersøgelsesperioden og udtrykte ønske om at indgå i stikprøven. De blev betragtet som samarbejdsvillige virksomheder og blev taget i betragtning til at indgå i stikprøven. Graden af samarbejdsvilje i Vietnam, dvs. de vietnamesiske samarbejdsvillige virksomheders andel i procent af eksporten til Unionen sammenlignet med den samlede vietnamesiske eksport til Unionen, var på ca. 82 %.

(18) Stikprøven blev udtaget i samarbejde med de vietnamesiske myndigheder på grundlag af eksportmængderne. De tre virksomheder i stikprøven tegnede sig for ca. 27 % af de 51 samarbejdsvillige virksomheders eksport til Unionen og for 22 % af den samlede eksport fra Vietnam til Unionen. De besvarede alle spørgeskemaet inden for fristen.

4.2. Stikprøve af EU-producenter

(19) Der blev anvendt følgende procedure til at indhente de nødvendige oplysninger til udtagelsen af stikprøven af EU-producenter. CEC handlede på vegne af samtlige klagere og bekræftede, at producenterne i klagen var villige til at samarbejde og indgå i stikprøveundersøgelsen. Ud fra de mange og omfattende foreliggende oplysninger i undersøgelsen (oplysninger i bl.a. klagen, gennemgangen af repræsentativiteten og CEC's indlæg) var det ikke nødvendigt at sende et stikprøveskema til de enkelte producenter i klagen. Desuden blev alle producenter i indledningsmeddelelsen opfordret til at give sig selv til kende, hvis de ønskede at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen. Udover klagerne gav endnu fem virksomheder sig til kende efter indledningen og anmodede om at indgå i stikprøveundersøgelsen. Samtlige virksomheder modtog et stikprøveskema og blev anmodet om fremsende oplysninger, som allerede forelå for klagernes vedkommende. Kun to af de fem virksomheder besvarede spørgeskemaet. Disse to virksomheder blev dog ikke udtaget, da de blev udelukket fra definitionen af EU-erhvervsgrenen (jf. betragtning 198).

(20) EU-produktionen af den pågældende vare er overvejende koncentreret i tre medlemsstater, som tegner sig for ca. to tredjedele af produktionen. Resten af produktionen er fordelt i de øvrige medlemsstater. EU-producenternes forretningsmodel er, jf. betragtning 202 ff., kendetegnet ved forskelle især i vare/kvalitetssortiment, distributionskanaler og evt. anvendelse af klyngeaktiviteter og underentrepriser i produktionsprocessen i eller uden for Unionen.

(21) Ud fra de indhentede oplysninger udtog Kommissionen en stikprøve baseret på de største repræsentative produktions- og salgsmængder i Unionen, der kunne undersøges inden for den tid, der er til rådighed. Som det fremgår af det ovenstående, er der dog ikke tale om en ensartet erhvervsgren, og derfor blev der med henblik på at fastslå repræsentativiteten af de udtagne virksomheder også taget hensyn til producenternes geografiske spredning i medlemsstaterne (6) og det segment, som deres varer hører til. Herefter blev otte virksomheder, der opererer i fire medlemsstater, udtaget. De udtagne virksomheder repræsenterer alle de forretningsmodeller, der overvejende anvendes i Unionen, for så vidt angår produktion af varen, distribution heraf og varespecialisering. Hvad angår varespecialisering, inkluderede de udtagne virksomheder produktion i alle de vigtige prissegmenter (det laveste, mellemste og højeste markedssegment) og i alle køns- og alderssegmenter (damer, herrer, unisex, børnefodtøj). Hvad angår distribution af varerne, omfattede de udtagne virksomheder alle vigtige distributionsled (til grossister, til detailhandlere og direkte detailsalg). Hvad angår produktion, omfattede de udtagne virksomheder fuld intern produktion på alle nøglestadier af produktionsprocessen og virksomheder, som havde udliciteret dele af denne produktionsproces (både i og uden for Unionen).

(22) De otte producenter, der blev udtaget til stikprøven, blev således betragtet som værende repræsentative for samtlige EU-producenter og tegnede sig for 8,2 % af de klagende EU-producenters produktion og 3,1 % af den samlede EU-produktion. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 17, stk. 2, blev CEC hørt om udtagelsen af stikprøven og fremsatte ingen indvendinger.

(23) Undersøgelsen viste, at en af EU-producenterne i stikprøven gradvist afsluttede sin produktion i Unionen i løbet af undersøgelsesperioden og flyttede hele produktionsaktiviteten uden for Unionen. Det skal bemærkes, at virksomhedens vægt ikke var så stor, at det fik en væsentlig indflydelse, i det mindste ud fra et kvantitativt synspunkt, på situationen for virksomhederne i stikprøven som helhed — herunder deres repræsentativitet. De kvantitative konklusioner om skade ville ikke være blevet væsentligt ændret, hvis denne virksomhed var blevet udelukket. På denne baggrund, og idet i) virksomheden havde produceret i Unionen i løbet af undersøgelsesperioden, og ii) den udliciterer en stor del af produktionen, en forretningsmodel som iflg. mange parter er fremherskende i Unionen, blev det besluttet ikke at udelukke virksomheden formelt fra stikprøven. Dermed sikres det endvidere, at stikprøven kvalitetsmæssigt så vidt muligt repræsenterer de faktiske forhold i sektoren. Eftersom en udløbsundersøgelse forudsætter en analyse af fortsat/fornyet skade, kan det desuden bidrage til at forudsige, hvordan situationen på EU-markedet kunne udvikle sig, hvis foranstaltningerne fik lov at udløbe. Der blev dog udelukkende anvendt data vedrørende virksomhedens aktiviteter som EU-producent.

(24) Det blev konstateret, at denne virksomheds EU-produktion og — salg i undersøgelsesperioden faktisk var lavere end oprindeligt meddelt i forbindelse med stikprøven, og derfor har EU-institutionerne undersøgt, om EU-erhvervsgrenens samlede produktion og salg skulle have været reduceret tilsvarende — hvorved den deraf følgende virkning på stikprøven skulle overføres til hele populationen. Det blev dog konstateret, at virksomheden i god tro fejlagtigt har medregnet udliciteringen til et af Unionens nabolande i EU-produktionen. Det skal derfor indledningsvis bemærkes, at målet med stikprøven først og fremmest er at vurdere de skadesindikatorer, der ikke med rimelighed kan indhentes for EU-erhvervsgrenen som helhed. Produktion og salg er indhentet for EU-erhvervsgrenen som helhed, og påstanden er derfor ikke relevant. Ifølge de foreliggende oplysninger, herunder de oplysninger, der blev indhentet sideløbende gennem de nationale sammenslutningers supplerende analyse som led i denne undersøgelse, er der desuden ikke behov for en sådan justering. Selv hvis EU-erhvervsgrenens samlede produktion og salg for undersøgelsesperioden blev reduceret for at afspejle stikprøvens lavere tal, ville dette ikke påvirke hverken stikprøvens repræsentativitet eller de generelle konklusioner om skade.

(25) En række interesserede parter påstod, at der er tale om en overtrædelse af grundforordningens artikel 17, idet man påstod, at stikprøven af EU-producenter ikke er repræsentativ, hvad angår procentandelen af den omfattede produktion, produktionens sortiment, salgspriser, forholdet mellem produktion og salg, geografisk spredning samt rentabilitet og resultater. Det blev endvidere fremført, at stikprøven ikke tog højde for det store antal producenter, der udliciterer produktionen til tredjelande.

(26) Disse påstande blev omhyggeligt gennemgået, og der blev også i lyset af sagens komplekse natur sendt supplerende spørgeskemaer, som efterfølgende blev behandlet og kontrolleret ved kontrolbesøg på stedet, ikke blot for enkelte virksomheder, men også for de nationale sammenslutninger. Antallet af virksomheder i stikprøven måtte i den forbindelse begrænses til det, der med rimelighed kunne undersøges i det til rådighed værende tidsrum, dvs. otte virksomheder i dette tilfælde.

(27) Da EU-erhvervsgrenen desuden er særdeles fragmenteret i denne sag, er det uundgåeligt, at virksomhederne i stikprøven dækker en forholdsvis lille andel af den samlede EU-produktion. Som følge af denne fragmentering, og eftersom de større producenter blev udtaget til stikprøven, vil en yderligere forøgelse af antallet af virksomheder under alle omstændigheder ikke have nogen betydelig indvirkning på stikprøvens størrelse i forhold til den samlede EU-produktion.

(28) Kommissionen tog, jf. betragtning 21 ovenfor, højde for den geografiske spredning ved udtagelsen af stikprøven. Det skal understreges, at en stikprøve i sagens natur ikke skal afspejle den nøjagtige geografiske spredning (eller den nøjagtige distribution eller fordeling af andre kriterier) i den samlede population for at være repræsentativ. Det er tilstrækkeligt, som i denne stikprøve, der omfatter fire medlemsstater, at stikprøven afspejler de relevante proportioner i de største involverede produktionslande. Andre tilgange var ikke administrativt mulige, især hvis der skulle tages hensyn til flere forskellige kriterier for at sikre repræsentativitet. Denne påstand ville kort sagt betyde, at en stikprøve kun ville være tilstrækkeligt repræsentativ, hvis den omfattede hele populationen. Undersøgelsen har således vist, at stikprøven, som omfatter fire medlemsstater, bl.a. de tre lande med langt den største produktion, i høj grad er repræsentativ for EU-produktionen som helhed, især når der tages hensyn til produktion, der er baseret på forarbejdningsaftaler, og som derfor skal medregnes i den ordregivende virksomheds medlemsstat.

(29) Virksomhederne i stikprøven omfattede desuden et tværsnit af de varesortimenter, som afspejlede de relevante størrelsesordner i EU-produktionen. Desuden svarer disse varesortimenter til varesortimenterne i den kinesiske og vietnamesiske eksport.

(30) Hvad angår salgspriserne, blev det desuden påstået, at gennemsnitssalgspriserne for stikprøven ikke var repræsentative i sammenligning med salgspriserne i anmodningen om fornyet undersøgelse. Det skal dog i den forbindelse bemærkes, at undersøgelsen i modsætning til denne påstand har vist, at de gennemsnitlige salgspriser for stikprøven svarer overens med priserne i anmodningen. Selv hvis dette havde været tilfældet, behøver de gennemsnitlige salgspriser for en stikprøve ikke at være nøjagtigt de samme som i anmodningen, så længe de blot afspejler salgspriserne i populationen af producenter som helhed.

(31) Hvad angår repræsentativiteten i form af forholdet mellem produktion og salg, skal det erindres, at produktionen i sektoren som helhed typisk foregår efter ordre og i høj grad afspejler modetendenserne. Lagrenes størrelse er derfor ikke den bedste indikator, og produktionen modsvarer næsten salget. Dette blev bekræftet i forbindelse med klagen og i løbet af undersøgelsen for virksomhederne i stikprøven og for EU-erhvervsgrenen som helhed.

(32) I tillæg til betragtningerne ovenfor erindres der om, at det i grundforordningens artikel 17 fastslås, at undersøgelser kan begrænses til stikprøver, der enten er statistisk gyldige, eller som udgør den største repræsentative produktions-, salgs- eller eksportmængde, som med rimelig kan undersøges. Ud fra bestemmelsens ordlyd er det klart, at der ikke findes nogen kvantitativ angivelse eller tærskel for niveauet af repræsentative mængder. Den eneste indikation er, at en sådan mængde kan begrænses til det, der med rimelighed kan undersøges inden for den tid, der er til rådighed.

(33) Af ovennævnte grunde afvistes påstandene fra de forskellige parter, og stikprøvens juridiske gyldighed bekræftes hermed, idet stikprøven er repræsentativ og udvalgt i fuld overensstemmelse med grundforordningens artikel 17.

4.3. Stikprøve af EU-importører

(34) På grundlag af de foreliggende oplysninger blev 139 importører kontaktet. 22 ikke-forretningsmæssigt forbundne importører besvarede spørgeskemaet, og 21 heraf blev udtaget til stikprøven. I henhold til de indsendte oplysninger tegnede disse 21 importører sig for 12 % af importen af den pågældende vare fra Kina og for 40 % af importen fra Vietnam (i UP).

(35) De fem største importører (Adidas, Clarks, Nike, Puma og Timberland) tegnede sig for ca. 18 % af den pågældende import, idet de alle oplyste om betydelig import fra begge lande. Det blev derfor konstateret, at en stikprøve bestående af disse fem virksomheder ville være repræsentativ, jf. grundforordningens artikel 17, stk. 1, dvs. hvad angår importmængder.

(36) For at afspejle importørernes geografiske spredning bedre og forskellene i de typer af fodtøj, der importeres, blev endnu tre importører udtaget til stikprøven. Det fremgik i den forbindelse af stikprøvebesvarelserne, at mange af de importører, der havde svaret, solgte meget mindre mængder og importerede mindre kendte/modemæssige mærkesko eller dyrere sko. De mindre importørers forretningsmodel og de varesegmenter, de handler i, adskilte sig tilsyneladende fra de største importørers, og de mindre importører tegnede sig tilsammen for en vigtig del af den pågældende import. Det blev derfor fundet vigtigt også at have disse importører repræsenteret, da disse virksomheders økonomiske realitet kunne adskille sig fra de større importørers, jf. betragtning 35 ovenfor.

(37) Der blev derfor udtaget en stikprøve på otte importører, herunder de fem største importører, og tre mindre importører. De tegnede sig for ca. 10 % af importen fra Kina og ca. 34 % af importen fra Vietnam.

(38) De samarbejdsvillige importører, der havde meddelt, at de var villige til at samarbejde, fik mulighed for at fremsætte bemærkninger til udtagningen af stikprøven. Der blev sendt spørgeskemaer til de virksomheder, der indgik i stikprøven. Syv af importørerne i stikprøven sendte besvarelserne inden for fristen. Da den ottende importør i stikprøven ikke havde samarbejdet, blev denne til sidst udelukket fra stikprøven.

5. EFTERPRØVNING AF MODTAGNE OPLYSNINGER

(39) Kommissionen indhentede og efterprøvede alle oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en afgørelse om sandsynligheden for fortsat eller fornyet dumping og skade samt om Unionens interesser. De oplysninger, som nedenstående virksomheder fremsendte, blev verificeret ved kontrolbesøg på stedet:

5.1. Eksporterende producenter i Folkerepublikken Kina

— Yue Yuen Industrial (Holdings) Ltd., Hong Kong — Produktionsvirksomhed: Zhongshan Pou Yuen Manufactory, Guandong-provinsen — Handelsvirksomheder: — Idea Co. Ltd, Macao — The Look Co. Ltd, Macao — Gold Plenty Co. Ltd, Macao

— Guangzhou Panyu Pegasus Footwear Co. Ltd., Guangdong-provinsen

— HuaJian Industrial (Holding) Co. Ltd., Hong Kong og produktionsvirksomheden Dongguan HuaBao Shoes Co. Ltd, Guandong-provinsen

— Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd., Zhejiang-provinsen

— Foshan City Nanhai Golden Step Industrial Co. Ltd., Guangdong-provinsen

— Jianle Footwear Industrial Co. Ltd, Fujian-provinsen

— General Footwear/Gentfort Shoes Co.Ltd, Guangdong-provinsen.

5.2. Eksporterende producenter i Vietnam

— Pou Yuen Industrial Holdings Limited, Hong Kong — Produktionsvirksomheder: — Pouyuen Vietnam Company Limited, Ho Chi Minh City — Pou Sung Vietnam Company Limited, Dong Nai-provinsen — Pou Chen Vietnam Enterprise Company Limited, Dong Nai-provinsen — Handelsvirksomheder: — Betsey Trading Limited — Sinnamon Trading Limited — Sky High Trading Limited — Fitbest Enterprises Limited

— Golden Star Co. Ltd, Haiphong City

— Shyang Hung Cheng Industrials Co Ltd, Binh Duong-provinsen

5.3. EU-producenter og de nationale producentsammenslutninger

— Associação Portuguesa dos Industriais de Calçado, Componentes, Artigos de Pele e seus Sucedâneos (APICCAPS) (Portugal)

— Federación de Industrias del Calzado Español (FICE) Spanien

— Associazione Nazionale Calzaturifici Italiani (Italien)

— British Footwear Association LTd (Storbritannien)

— Fachverband der Lederverarbeitenden Industrie (Østrig)

— Fédération Française de la Chaussure (Frankrig)

— HDS Hauptverband der Deutschen Schuhindustrie e.V. (Tyskland)

— Polish Chamber of Shoe and Leather industry (Polen).

(40) Der blev desuden aflagt kontrolbesøg hos de otte EU-producenter i stikprøven, i fire forskellige lande. Som det var tilfældet i den oprindelige undersøgelse, anmodede EU-producenterne i stikprøven og de øvrige samarbejdsvillige EU-producenter om, at deres identitet blev hemmeligholdt på grundlag af bestemmelserne i grundforordningens artikel 19. De gjorde gældende, at offentliggørelsen af deres identitet ville kunne medføre en risiko for væsentlig skade. Visse klagende EU-producenter leverer nemlig til kunder i Unionen, som også modtager varer fra Kina og Vietnam, og som således har direkte gavn af denne import. Disse klagere står derfor i en vanskelig situation, idet nogle af deres kunder kan have indlysende grunde til at modsætte sig deres indgivelse af eller støtte til en klage over påstået skadevoldende dumping. De skønnede derfor, at der var en risiko for gengældelse fra nogle af deres kunder, herunder en mulig afbrydelse af deres forretningsforbindelser. Anmodningen blev imødekommet, da den blev fundet tilstrækkeligt begrundet.

(41) Repræsentanterne for visse eksporterende producenter og for visse ikke-forretningsmæssigt forbundne importører gjorde gældende, at de ikke var i stand til på passende vis at forsvare sig, fordi klagernes identitet blev hemmeligholdt. De påstod, at de under disse omstændigheder ikke kunne efterprøve, om virksomhederne i stikprøven faktisk var repræsentative. Alternativt fremførte disse parter, at hvis fortrolighedshensynet imidlertid var begrundet, skulle de enkelte virksomheders oplysninger og data dog fremlægges fuldt ud.

(42) Det skal i den forbindelse erindres, at stikprøvens produktionsmængde fordelt på lande blev stillet til rådighed for alle de interesserede parter. Hvad angår påstanden om, at alle oplysninger med undtagelse af virksomhedens identitet skulle fremlægges, skal det bemærkes, at en sådan fremlæggelse indirekte ville afsløre identiteten af den virksomhed, der indgik i stikprøven. Den vanlige fremgangsmåde for fremlæggelse af ikke-fortrolige udgaver af spørgeskemabesvarelserne blev derfor opretholdt (dvs. med indekserede data) også i dette tilfælde. På baggrund af ovenstående konkluderes det derfor, at parternes ret til at kunne forsvare sig var behørigt respekteret, og påstanden blev derfor afvist.

5.4. Ikke-forretningsmæssigt forbundne importører

— Achten Beheer BV, Waalwijk, Nederlandene

— Adidas AG, Herzogenaurach, Tyskland

— C&J Clark’s International Limited, Street, Somerset, Det Forenede Kongerige

— Footex International BV, Hazerswoude-dorp, Nederlandene

— Nike European Operations BV, Laakdal, Belgien

— Puma AG Rudolf Dassler Sport, Herzogenaurach, Tyskland

— Timberland Europe BV, Enschede, Nederlandene.

5.5. Producenter på markedet i referencelandet

— Henrich & Cia Ltda, Dois Irmãos, Brasilien

— Werner Calçados Ltda, Très Coroas, Brasilien

— Industria de Calçados West Coast Ltda, Ivoti, Brasilien.

6. PARTERNES RETTIGHEDER

(43) Hele vejen gennem proceduren gjorde visse parter indsigelser mod den angivelige forringelse af deres ret til at forsvare sig. De påstod, hvad angår EU-producenterne i stikprøven, at de oplysninger, der blev stillet til rådighed for interesserede parter, ikke var fuldstændige og ikke blev fremlagt inden for fristen.

(44) Det skal i den forbindelse fremhæves, at samtlige virksomheder i stikprøven indgav den udgave af en parts besvarelse, som bliver stillet til rådighed for interesserede parter (en »åben besvarelse«), uden unødig forsinkelse og i henhold til de frister, der blev givet andre parter i undersøgelsen. Når der indsendes en åben besvarelse til Kommissionen, kan den dog kun indsættes i et åbent dossier, når der er taget stilling til eventuelle fortrolighedshensyn, jf. grundforordningens artikel 19. Det skal desuden bemærkes, at Kommissionen er forpligtet til i god tid at indsætte oplysningerne i det åbne dossier, således at parterne kan udøve deres rettigheder. Denne forpligtelse er i det foreliggende tilfælde blevet korrekt opfyldt.

(45) Hvad angår fuldstændigheden af de åbne besvarelser, skal det bemærkes, at det indgår som en normal del af undersøgelserne, at parterne i løbet af undersøgelsen fremlægger supplerende oplysninger. Disse oplysninger tilføjes det ikke-fortrolige dossier, når fortrolighedsspørgsmålene er løst. Denne procedure, hvor de interesserede parters indlæg gradvist indarbejdes i den dokumentation, der anvendes som grundlag for konklusionerne, og i det ikke-fortrolige dossier, indebærer ikke, at dossiererne er ufuldstændige.

(46) I lyset af sagens komplekse natur fik parterne adgang som følger: De interesserede parter fik elektronisk adgang, hvorved de efter anmodning kunne opnå en kopi af samtlige dokumenter i et dossier på en cd-rom. Derudover blev de elektroniske dokumenter ledsaget af en indholdsfortegnelse, som gav mulighed for i) hurtig adgang til de mange dokumenter i denne undersøgelse og ii) en datomærket fortegnelse over dokumenterne i dossieret. Desuden indeholdt en række sagsnotater i det åbne dossier oplysninger om henvendelser, som kunne få indflydelse på parternes ret til at forsvare sig.

(47) Ovenstående gav parterne ret til særlig adgang og til at fremsætte omfattende bemærkninger i løbet af undersøgelsen, som Kommissionen derefter fremsendte til rette vedkommende. Parternes påstande om manglende fuldstændighed og overholdelse af fristen for de åbne dossierer må derfor afvises.

(48) En interesseret part påstod desuden, at Kommissionen havde diskrimineret importører og eksportører ved at tilbyde en mere favorabel behandling til de klagende EU-producenter i forbindelse med undersøgelsen. Parten påstod især, at importører og eksportører i modsætning til producenter ikke blev tilbudt fortrolig behandling deres oplysninger. Det blev endvidere påstået, at klagerne fik en mere favorabel behandling, idet de ikke blev bedt om at indsende stikprøvebesvarelser ved indledningen af proceduren, og at klageren havde fået for stort råderum med hensyn til frister og kvaliteten af deres besvarelser, mens en eksportør i samme situation skulle evalueres på grundlag af foreliggende faktiske oplysninger, jf. grundforordningens artikel 18.

(49) Det skal i den forbindelse bemærkes, at det blev besluttet at hemmeligholde identiteten for de EU-producenter, der støttede klagen, efter en behørigt begrundet anmodning, jf. grundforordningens artikel 19. Ingen eksportører eller importører indsendte en sådan anmodning, der opstod heller ingen begivenheder eller fremkom oplysninger i løbet af undersøgelsen, der kunne antyde, at eksportørernes eller importørernes interesser ville blive skadet, hvis deres identitet blev offentliggjort. Kommissionen konkluderede, at EU-producenternes situation i denne sag var grundlæggende anderledes end eksportørernes og importørernes, og påstanden om diskrimination kunne derfor ikke antages.

(50) Hvad angår udtagelsen af stikprøven, henvises til betragtning 19 ovenfor. Eksportørernes og importørernes situation adskilte sig ganske væsentligt fra de klagende producenters, da der ikke forelå nogen oplysninger herom. Derfor var det nødvendigt at besvare stikprøveskemaet for at undersøge, om parterne var villige til at samarbejde og for at indhente de grundlæggende oplysninger, der er nødvendige for at udtage en stikprøve. Derfor måtte påstanden om diskrimination afvises.

(51) Hvad angår det råderum, som EU-producenterne fik i forbindelse med oplysningerne i spøgeskemaet som led i undersøgelsen, og anvendelsen af grundforordningens artikel 18, skal det bemærkes, at der ikke er grundlag for påstandene om diskrimination, idet eksportører og importører samt EU-producenter blev behandlet efter samme metode. Den ubegrundede påstand afvises derfor.

(52) Vedrørende valget af referencelandet fremførte visse parter, at indiske og indonesiske virksomheder var blevet forskelsbehandlet på grund af de korte frister, tidsplanen og metoden til fremsendelse af spørgeskemaerne. Det skal i den forbindelse bemærkes, at fremsendelse af spørgeskemaer til Indien og Indonesien først kunne afsluttes ved udgangen af december 2008, da man havde indhentet de relevante producenters adresser. Kommissionen sikrede sig, at virksomhederne i disse lande fik samme frist til besvarelse som virksomhederne i Brasilien. Hvad angår den reelle fremsendelse af spørgeskemaerne, sendte Kommissionen anbefalede breve i alle tilfælde og e-mail, hvor det var muligt. Ovenstående påstande må derfor afvises.

(53) Visse parter påstod, at oplysningerne om referencelandet blev indsat i det åbne dossier med unødig forsinkelse og at dette skadede udøvelsen af deres ret til at forsvare sig. Kommissionen bemærker, at hovedparten af de første ikke-fortrolige spørgeskemabesvarelser fra virksomheder i referencelandet i denne undersøgelse blev anset for mangelfulde, og der blev derfor anmodet om nye og åbne versioner. Efter modtagelsen blev de indsat i det åbne dossier uden unødig forsinkelse. I mellemtiden indsatte Kommissionen sammendrag om virksomhederne og deres besvarelser i det åbne dossier. Disse påstande blev derfor afvist.

B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE

1. DEN PÅGÆLDENDE VARE

(54) Den vare, der er genstand for denne undersøgelse, er den samme som i den oprindelige forordning, nemlig visse typer fodtøj med overdel af læder eller kunstlæder, undtagen sportsfodtøj, fodtøj, hvortil der kræves en særlig teknologi, hjemmefodtøj og andre typer af indendørs fodtøj samt fodtøj med beskyttelseståkappe med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam (»den pågældende vare«), som for øjeblikket tariferes under KN-kode 6403 20 00, ex 6403 51 05, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 05, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 05, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 05, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 og ex 6405 10 00.

(55) Definitionerne i artikel 1, stk. 2, i den oprindelige forordning finder også anvendelse i forbindelse med denne undersøgelse. Definitionerne er som følger: »sportsfodtøj«: fodtøj i henhold til definitionen i underpositionsbestemmelse 1 til kapitel 64 i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 1031/2008 »fodtøj, hvortil der kræves en særlig teknologi«: fodtøj, for hvilket cif-prisen pr. par er lig med eller højere end 7,5 EUR, til sportsbrug, med en støbt (dog ikke sprøjtestøbt) sål i et eller flere lag, fremstillet af syntetiske materialer, der er specielt beregnede til at afbøde stød fra vertikale eller laterale bevægelser, og med tekniske karakteristika som f.eks. hermetiske puder indeholdende luft eller væske, mekaniske stødabsorberende eller -neutraliserende dele eller materialer som polymerer med lav massefylde og henhørende under KN-kode ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 »fodtøj med beskyttelseståkappe«: fodtøj med en indbygget beskyttelseståkappe og en modstandsdygtighed over for stød på mindst 100 joule (1) og henhørende under KN-kode: ex 6403 51 05, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 05, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 05, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 05, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 og ex 6405 10 00 »hjemmefodtøj og andre typer af indendørs fodtøj«: fodtøj henhørende under KN-kode ex 6405 10 00.

2. SAMME VARE

(56) Den samme vare, som er genstand for denne udløbsundersøgelse, er som defineret i den oprindelige undersøgelse visse typer fodtøj med overdel af læder, som fremstilles og sælges på hjemmemarkedet i referencelandet og/eller eksporteres til Unionen fra Kina og Vietnam.

2.1. Varernes sammenlignelighed

(57) Visse parter påstod, at den samme vare, som sælges i Unionen, ikke kan sammenlignes med den pågældende vare, som eksporteres fra Kina og Vietnam. Det blev dog konstateret, at den vare, der sælges i Unionen (i denne undersøgelse), kunne sammenlignes med den pågældende vare, som eksporteres fra de pågældende lande. Det blev i særdeleshed konstateret, at den pågældende vares fysiske og tekniske egenskaber og anvendelsesformål samt distributionskanaler var ens og ikke havde ændret sig siden den oprindelige undersøgelse. Dette argument blev derfor afvist.

(58) Visse parter påstod desuden, at det system, der anvendtes til at sammenligne de varetyper, der solgtes af de forskellige samarbejdsvillige virksomheder i undersøgelsen, var uhensigtsmæssigt, da det ikke var specifikt nok til at sikre en rimelig sammenligning. Det anvendte system (varekontrolnummer-systemet) gav dog mulighed for at sammenligne indtil 600 forskellige varekategorier eller varetyper opdelt efter fem hovedkriterier, nemlig fodtøjets stil, forbrugertypen, typen af fodtøj, ydersålens materiale og for. Dette system blev desuden allerede anvendt i forbindelse med den tidligere undersøgelse. Der blev ikke fremsat begrundede årsager til at ændre dette system. Derfor blev det system med varekontrolnumre, som blev anvendt som i led i den oprindelige undersøgelse, også anvendt i denne udløbsundersøgelse. Dette argument blev derfor afvist.

(59) Visse parter påstod, at Kommissionen ændrede sin metode i forhold til den oprindelige undersøgelse ved at ændre definitionen af varekontrolnumrene i løbet af undersøgelsen. Denne påstand er dog ikke korrekt. Tværtimod stod det i løbet af undersøgelsen klart, at visse parter havde fortolket og anvendt varekontrolnummerstrukturen for visse produkttyper fejlagtigt. For at sikre en ensartet metode blev de pågældende fodtøjsmodeller derfor omklassificeret og indordnet under det korrekte varekontrolnummer, når dette var nødvendigt. Når Kommissionen således identificerede unøjagtige oplysninger, som de pågældende parter havde indgivet, blev dette rettet. En sådan rettelse kan således ikke betragtes som en ændring i metoden eller som en ændring af indholdet i varekontrolnumrene. Behovet for at overholde varekontrolnummermetoden var derimod årsagen til rettelsen. Påstanden måtte derfor afvises.

2.2. Anmodninger om udelukkelser

(60) En række interesserede parter fremsatte påstande i tråd med dem, der blev fremsat i forbindelse med den oprindelige undersøgelse. De påstod, at visse typer fodtøj, som falder inden for varedækningen af den samme vare, nemlig vandresko, bowlingsko, white water raftingsko, sko, hvortil der kræves en særlig teknologi, ridestøvler og sko i særlige størrelser, var for forskellige til at tilhøre den samme kategori. Det blev desuden påstået, at værditærsklen på 7,5 EUR pr. par, som gælder for STAF-sko, burde reduceres. Det skal erindres, at denne værditærskel blev reduceret i den oprindelige undersøgelse fra 9 EUR til 7,5 EUR pr. par.

(61) En udløbsundersøgelse kan således ikke berettige en ændring i varedækningen af den vare, der er genstand for foranstaltningerne. En sådan ændring kan kun komme i betragtning, hvis en part fremsætter en begrundet anmodning i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3. Ovenstående påstand måtte derfor afvises.

C. SANDSYNLIGHED FOR FORTSAT ELLER FORNYET DUMPING

1. ALMINDELIGE OPLYSNINGER

(62) I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 2, blev det undersøgt, om det var sandsynligt, at dumpingen ville fortsætte eller blive fornyet, når de gældende foranstaltninger over for Kina og Vietnam eventuelt udløber.

(63) Nedenstående tabel viser udviklingen i importmængde og -priser for begge de berørte lande. Importen fra Kina var underlagt kvoter indtil 31. december 2004 og steg væsentligt efter denne dato og nåede sit højeste i 2006. I 2007 og i undersøgelsesperioden var importmængderne stabile efter et fald i forhold til 2006. Som et resultat af omgåelsesundersøgelsen blev foranstaltningerne udvidet til også at omfatte importen fra Macao SAR, som blev genstand for registrering fra september 2007.

(64) Importen fra Vietnam var ikke underlagt kvoter og var meget høj i den oprindelige undersøgelsesperiode. Importmængden faldt siden indtil 2007, inden den steg igen i undersøgelsesperioden.

(65) Disse tal viser, at importen fra de pågældende lande, i modsætning til, hvad visse interesserede parter påstod, forblev høj i undersøgelsesperioden. Den samlede markedsandel for de to lande i undersøgelsesperioden er på 28,7 % og er dermed betydeligt højere end i den oprindelige undersøgelsesperiode (23,2 %). Selv om de pågældende landes individuelle markedsandele har været svingende siden den oprindelige undersøgelsesperiode, har de generelt været markante, da hvert af de pågældende lande havde en markedsandel på over 10 % i undersøgelsesperioden.

(66) Ifølge Eurostats' tal steg de gennemsnitlige priser på import fra begge de pågældende lande mellem den oprindelige undersøgelsesperiode og 2006. Derefter stabiliseredes priserne på Kinas vedkommende, og de faldt for Vietnams vedkommende.

(67) Da Eurostats oplysninger nødvendigvis er generelle, og selv om de omfatter den pågældende vare, giver de ingen indikationer af eventuelle ændringer i produktmikset, og der blev derfor gennemført en analyse af pristendensen hos de syv virksomheder fra Kina og de tre virksomheder fra Vietnam, der indgik i stikprøven. Det blev generelt konkluderet for virksomhederne i de to lande, der indgik i stikprøven, at priserne på import faldt i perioden fra 2006 til undersøgelsesperioden. Tabel 1 Samlet importmængde og importværdi fra de pågældende lande OUP 2005 2006 2007 UP Mængde (1 000 par) Kina 63 403 183 568 157 560 123 016 125 052 Markedsandel 8,8 % 22,9 % 21,6 % 17,8 % 18,5 % Vietnam 102 625 100 619 79 427 62 503 68 852 Markedsandel 14,2 % 12,6 % 11,0 % 9,1 % 10,2 % Værdi (euro) Kina (Eurostat) 7,2 7,5 8,4 8,4 8,5 Vietnam (Eurostat) 9,2 9,5 10,2 9,7 9,5 Kilde – Comext (Eurostat) evt. justeret ved hjælp af statistikker, som Kommissionen har til rådighed, for at udelukke varer, som ikke falder under den pågældende vare. Tabel 2 Samlet importmængde og importværdi fra virksomhederne i stikprøven OUP 2005 2006 2007 UP Mængde (1 000 par) Kina (stikprøve) Ikke oplyst Ikke oplyst 11 381 12 787 13 759 Markedsandel 1,5 % 1,8 % 2,0 % Vietnam (stikprøve) Ikke oplyst Ikke oplyst 14 400 15 250 14 500 Markedsandel 2 % 2,2 % 2,2 % Værdi (euro) Kina (stikprøve) Ikke oplyst Ikke oplyst 12,6 10,7 10,3 Vietnam (stikprøve) Ikke oplyst Ikke oplyst 11,4 10,8 10,6

2. DUMPINGIMPORT FRA KINA OG VIETNAM I UNDERSØGELSESPERIODEN

2.1. Den normale værdi

2.1.1. Referenceland

(68) I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 7, skal den normale værdi i tilfælde af import fra lande uden markedsøkonomi og – i det omfang, der ikke kan indrømmes markedsøkonomisk behandling – lande som anført i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b), fastsættes på grundlag af prisen eller den beregnede værdi i et egnet tredjeland med markedsøkonomi.

(69) I indledningsmeddelelsen tilkendegav Kommissionen, at den igen påtænkte at anvende Brasilien som hensigtsmæssigt referenceland, hvilket også var tilfældet i den oprindelige undersøgelse, med henblik på at fastsætte den normale værdi. Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte bemærkninger hertil.

(70) Der blev modtaget bemærkninger fra flere kategorier af interesserede parter, nemlig de samarbejdsvillige eksporterende producenter, deres repræsentative sammenslutninger, de nationale myndigheder i de pågældende lande samt repræsentanter for importørerne, der påstod, at Thailand, Indien eller Indonesien ville være et mere egnet referenceland end Brasilien. Kommissionen undersøgte disse forslag ud fra de kriterier, der anvendes ved valg af et referenceland.

(71) I den sammenhæng fastslog Kommissionen, at markedsstørrelsen for læderfodtøj i undersøgelsesperioden kunne anslås til 189 mio. par for Brasilien, 800 mio. par for Indien, 109 mio. par for Indonesien og kun 6 mio. par for Thailand. Da markedet i Thailand var meget lille og der forelå andre muligheder, undersøgte Kommissionen ikke yderligere Thailand som et potentielt referenceland.

(72) Derefter søgte Kommissionen samarbejde fra fodtøjsproducenterne i Brasilien, Indien og Indonesien efter parternes anmodning. Der blev sendt spørgeskemaer til virksomhederne i de tre lande, og Kommissionen modtog anvendelige besvarelser fra fem producenter i Brasilien, 1 i Indien og fem i Indonesien.

(73) Kommissionen undersøgte repræsentativiteten af de virksomheder, som havde besvaret spørgeskemaet, for så vidt angår deres hjemmemarkedssalg.

(74) I Brasilien havde de tre undersøgte virksomheder et hjemmemarkedssalg af den samme vare i undersøgelsesperioden svarende til ca. 17 % af den kinesiske eksport og ca. 19 % af den vietnamesiske eksport i stikprøven.

(75) I Indien gav kun en virksomhed sig til kende og oplyste om et hjemmemarkedssalg af den samme vare i undersøgelsesperioden svarende til ca. 5 % af den kinesiske eksport og ca. 6 % af den vietnamesiske eksport i stikprøven.

(76) I Indonesien havde de fem samarbejdsvillige virksomheder et hjemmemarkedssalg af den samme vare svarende til ca. 2 % af den kinesiske eksport og ca. 2 % af den vietnamesiske eksport i stikprøven.

(77) Brasilien havde således de mest repræsentative salgsmængder på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden.

(78) Kommissionen undersøgte efterfølgende, hvor mange typer fodtøj, der blev solgt på hjemmemarkedet i de tre pågældende lande, i forhold til de typer, der eksporteres fra Kina og Vietnam.

(79) De samarbejdsvillige brasilianske og indonesiske producenters hjemmemarkedssalg i undersøgelsesperioden omfattede et bredt varesortiment, som matchede et betydeligt antal af de varekontrolnumre, der eksporteres fra Kina og Vietnam. For Indien oplyste den eneste samarbejdsvillige producent om hjemmemarkedssalg i undersøgelsesperioden, som kun matchede 1 af de varekontrolnumre, som eksporteres fra Kina og Vietnam.

(80) Ifølge de data, som Kommissionen har indhentet, har alle de tre undersøgte lande et betydeligt antal producenter, hvilket sikrer et højt konkurrenceniveau mellem hjemlige erhvervsdrivende på de respektive markeder. I Brasilien er der ca. 7 800 producenter af læderfodtøj, hvoraf 1 500 kan anses for at have en tilstrækkelig størrelse i forhold til de kinesiske/vietnamesiske virksomheder. I Indien er der ca. 3 000 producenter. I Indonesien anslås antallet af producenter til 212. De tre lande har en væsentlig eksport (anslået til ca. 64 mio. par for Brasilien, 67 mio. par for Indien og 27 mio. par for Indonesien). Det blev konstateret, at Brasilien havde det største forbrug af lædersko pr. indbygger på hjemmemarkedet (1) i forhold til Indien (0,7) og Indonesien (0,5).

(81) Importen til de tre undersøgte lande udgjorde i undersøgelsesperioden en markedsandel på ca. 2 % i Brasilien, ca. 1 % i Indien og ca. 1,5 % i Indonesien.

(82) Ud fra ovenstående konstaterede Kommissionen, at Brasilien var det mest egnede valg til referenceland. Det blev navnlig konstateret, at Brasilien havde den mest repræsentative salgsmængde af fodtøj med overdel af læder på hjemmemarkedet. Desuden producerer de samarbejdsvillige brasilianske virksomheder et bredt varesortiment, som i store træk matcher de kinesiske og vietnamesiske virksomheders. De samarbejdsvillige producenter i Indonesien, som også havde et bredt varesortiment, havde meget lavere hjemmemarkedssalg, mens salget på hjemmemarkedet i Indien var af meget begrænset omfang, selv om der var tale om betydelige mængder.

(83) En række parter påstod, at Brasilien ikke burde anvendes som referenceland, da det udelukkende er specialiseret i damefodtøj. De påstod, at dette fremgik af spørgeskemabesvarelserne fra de samarbejdsvillige brasilianske virksomheder og af den kendsgerning, at Brasilien hovedsagelig eksporterer damesko.

(84) Det fremgik dog af undersøgelsen, at mere end halvdelen af det samlede hjemmemarkedssalg, som blev oplyst af de samarbejdsvillige brasilianske virksomheder, var herreskotyper. Under kontrolbesøgene hos de brasilianske producenter konstaterede Kommissionen, at den største virksomhed overvejende solgte herrefodtøj på hjemmemarkedet, mens de to mindre virksomheder faktisk var mere specialiserede i damefodtøj. Hjemmemarkedssalget foregik således i tilstrækkelige mængder for både dame- og herrefodtøj. Hvad angår påstanden om, at Brasilien overvejende eksporterer damefodtøj, er det Kommissionens opfattelse, at et lands eksportmønster ikke nødvendigvis behøver at svare til salgsmønstret på hjemmemarkedet.

(85) Visse parter indvendte, at spørgeskemabesvarelserne viste, at Brasilien er specialiseret i sandaler, som derfor ikke kan sammenlignes med de typer fodtøj, der eksporteres fra Kina og Vietnam, som dækker et bredt sortiment. Kommissionens undersøgelse bekræftede ikke denne påstand, men viste, at de brasilianske producenter solgte et bredt sortiment af fodtøjstyper, som omskrevet viser, at over 50 % af varekontrolnumrene svarer til de modeller, der eksporteres af de kinesiske og vietnamesiske virksomheder i stikprøverne.

(86) Enkelte parter påstod, at Brasilien ikke kunne anvendes som referenceland for børnefodtøj, da det kun har en lille produktion af denne type sko. Kommissionen bemærker, at det ikke er usædvanligt for et referenceland ikke at producere alle undertyper af den samme vare. Dette forhindrer dog ikke, at der kan foretages en rimelig sammenligning af den normale værdi med relevante justeringer for denne type. Ingen af de samarbejdsvillige brasilianske producenter fremstiller børnefodtøj, og derfor blev den normale værdi for denne type beregnet, som i den oprindelige undersøgelse, med en relevant justering af den normale værdi for voksensko. Det konkluderes derfor, at Brasilien kan anvendes som referenceland for alle typer læderfodtøj, inkl. børnesko.

(87) Visse parter påstod, at fodtøj produceret i Brasilien anvender læder af meget høj kvalitet og at priserne derfor er højere end de kinesiske og vietnamesiske. Det skulle derfor ikke være sammenligneligt med fodtøj fra de to lande, der er genstand for undersøgelsen. Andre interesserede parter påstod derimod, at de brasilianske priser skulle justeres, da læderet til brasiliansk fodtøj var af lavere kvalitet end det læder, der anvendes i Kina og Vietnam. Kommissionen undersøgte disse påstande og konstaterede, at der ikke var nogen forskelle i pris og kvalitet for det læder, der anvendes til produktionen af fodtøj i Brasilien, og det fodtøj, der produceres i Kina og Vietnam. Det erindres i den forbindelse, at der i den oprindelige undersøgelse blev foretaget en justering af den normale værdi, idet det læder, som anvendtes af producenterne i referencelandet Brasilien, var af lavere kvalitet og blev solgt til lavere priser end det læder, der anvendtes af eksportlandenes producenter i stikprøven. I den nuværende undersøgelse adskiller producenterne i Brasilien (og de fleste producenter i eksportlandene) sig fra de samarbejdsvillige virksomheder i den oprindelige undersøgelse. Den anderledes sammensætning af virksomhederne resulterede derfor i andre omkostninger til indkøb af læder.

(88) Enkelte parter påstod, at de brasilianske og vietnamesiske varer ikke kan sammenlignes, idet Brasilien eksporterer fodtøj i det dyrere segment, mens Vietnam eksporterer lavprisvarer, men parterne indsendte ingen dokumentation for denne påstand. Kommissionen bemærker, at de vietnamesiske varer under alle omstændigheder skal sammenlignes med de varer, der sælges på det brasilianske hjemmemarked og ikke med brasilianske eksportvarer. Kommissionen fandt ingen beviser for, at fodtøj med oprindelse i Vietnam og fodtøj, som sælges i Brasilien, var begrænset til et særligt markedssegment.

(89) En række parter påstod, at Brasilien havde hævet sine toldsatser på fodtøj fra 20 % til 35 % fra januar 2008, og påstod, at Brasilien dermed var et meget beskyttet marked med begrænset konkurrence. De påstod desuden, at markedsandelen for import på det brasilianske marked var for lav, hvad angår forbruget. Kommissionen undersøgte disse påstande. Det blev konstateret, at Brasilien ganske rigtigt havde hævet sine toldsatser fra 20 % til 35 % i begyndelsen af 2008, altså midtvejs i undersøgelsesperioden. Kommissionen konstaterede dog samtidig, at værdien af den brasilianske valuta steg betydeligt i forhold til dollaren i løbet af undersøgelsesperioden og navnlig efter, at Brasilien forhøjede toldsatserne. Mere præcist blev værdien af den brasilianske real styrket med op til 19 % (altså en større stigning end stigningen i toldsatserne) i forhold til begyndelsen af undersøgelsesperioden. Stigningen i den brasilianske valutas værdi over for den amerikanske doller modvirkede således i vidt omfang virkningen af stigningen i toldsatserne på importpriser. Kommissionen fandt derudover ingen beviser for, at stigningen i tolden blev afspejlet i en væsentlig stigning i hjemmemarkedspriserne eller, at den hindrede importen af varer. Kommissionen konstaterede faktisk, at importen af lædersko til Brasilien i første halvdel af 2008 (altså efter stigningen i toldsatserne) steg betydeligt i forhold til første halvdel af 2007 til trods for stigningen i toldsatserne. Der var således ingen reel virkning af de øgede toldsatser på det brasilianske marked.

(90) Enkelte parter påstod, at Brasilien ikke er et åbent marked for fodtøj, idet importen af fodtøj til Brasilien er hæmmet af en ikke-automatisk licensordning. Kommissionen konstaterede, at Brasilien anvender en ikke-automatisk licensordning for import af fodtøj, men bemærker dog, at dette tilsyneladende ikke har udgjort en hindring for importen, jf. ovenstående stigning i importmængden. Kommissionen konstaterede desuden, at Indonesien ligeledes anvender en ikke-automatisk licensordning for import af fodtøj. Kommissionen bemærker, at en ikke-automatisk importlicensordning er en gængs praksis inden for WTO. Kommissionen konkluderer derfor, at der ikke er nogen grund til at anse den ikke-automatiske importlicensordning i Brasilien for at være en importrestriktion, som kunne føre til den konklusion, at Brasilien ikke er et åbent marked.

(91) Enkelte parter påstod, at den betydelige stigning i værdien af den brasilianske real i de senere år påvirkede Brasiliens konkurrenceevne i negativ retning, eller at et fald i valutaen på 25 % siden undersøgelsesperioden påvirkede Brasiliens internationale konkurrenceevne negativt. Disse påstande var ikke underbygget af dokumentation, men udviklingen efter undersøgelsesperioden kan under alle omstændigheder ikke betragtes som relevant i valget af referenceland.

(92) Ud fra ovenstående fandt Kommissionen ingen beviser for, at de overordnede konkurrencevilkår på det brasilianske marked havde ændret sig i en sådan grad siden den oprindelige undersøgelse, at det ville gøre Brasilien uegnet som referenceland.

(93) Adskillige parter påstod, at Indien eller Indonesien er mere egnede valg til referenceland, idet Brasilien ikke kan sammenlignes med Kina og Vietnam, hvad angår den økonomiske udvikling, eller bruttonationalprodukt pr. indbygger.

(94) Det skal bemærkes, at et land uden markedsøkonomi eller en overgangsøkonomi pr. definition ikke har de samme økonomiske forhold som et land med markedsøkonomi. Det er ikke usædvanligt, at der er en sådan forskel i den økonomiske udvikling mellem et referenceland og et land uden markedsøkonomi eller en overgangsøkonomi. Dette gælder ligeledes forskellen i indkomst pr. indbygger, som også er en indikator for økonomisk udvikling. Dette afskærer dog ikke Brasilien fra at blive valgt som referenceland, så længe det skønnes mest egnet på baggrund af de øvrige faktorer, der tages i betragtning.

(95) Adskillige interesserede parter fremhævede, at arbejdskraftomkostningerne er højere i Brasilien end i Kina og Vietnam, at arbejdskraftomkostningerne i Indien, Indonesien og Thailand er mere sammenlignelige, og at disse lande derfor ville være mere egnede som referencelande. Det blev påstået, at arbejdskraftomkostningerne i Brasilien, på grund af højere lønninger, udgør mellem 50 og 70 % af produktionsomkostningerne i modsætning til 30 % i Kina.

(96) Et land på et andet økonomisk udviklingstrin kan faktisk i den forbindelse vælges som referenceland for et land uden markedsøkonomi eller en overgangsøkonomi. På samme vis kan arbejdskraftomkostninger, som er en indikator for et lands økonomiske udviklingstrin, ikke i sig selv betragtes som et relevant kriterium. Hvad angår arbejdskraftomkostningernes andel af de samlede produktionsomkostninger, fastslog Kommissionen under alle omstændigheder under kontrolbesøget, at arbejdskraftomkostningerne i Brasilien udgør under 40 % af de samlede produktionsomkostninger og ligger derfor meget tættere på det relevante niveau i Kina, end det blev påstået.

(97) En række parter påstod desuden, at Brasilien ikke er et egnet land til fastsættelse af den normale værdi, idet de brasilianske virksomheder afholder en række omkostninger til design og forskning og udvikling, som i Kinas og Vietnams tilfælde afholdes af kunderne i udlandet. Kommissionen konstaterede, at denne forskel i omkostningsstruktur kunne var sandsynlig, idet eksportører i de pågældende lande solgte den pågældende vare til tidligere EU-producenter, som stadig afholder omkostninger til de ovennævnte komponenter af produktionsomkostningerne og sælger varen under deres eget varemærke. Dette er dog ikke en grund til at afvise Brasilien som et egnet referenceland, da der kan justeres for sådanne omkostninger ved fastsættelsen af den normale værdi (jf. betragtning 118 ff.).

(98) Visse parter påstod, at priserne ab fabrik i Brasilien omfatter markedsføringsomkostninger, særlige afgifter samt kredit- og leveringsomkostninger, og at dette ikke er tilfældet i Kina og Vietnam. Desuden var generalomkostningerne i Brasilien angiveligt højere på grund af de brasilianske virksomheders mindre størrelse. Kommissionen vurderede også i dette tilfælde, at dette ikke er en grund til at afvise Brasilien som et egnet referenceland, da der kan justeres for sådanne omkostninger ved beregningen af den normale værdi (jf. betragtning 118 ff.).

(99) En række parter påstod, at de asiatiske lande har bedre adgang til råmaterialer og navnlig læder end Brasilien. Kommissionen undersøgte den fremsendte dokumentation. Det fremgik ganske rigtigt heraf, at læderproduktionen er steget hurtigere i Asien, men dette skal ses i lyset af stigningen i den asiatiske produktion af lædervarer. Landene i Latinamerika tegner sig for lidt over 15 % af produktionen af lædersko på verdensplan og tæt ved 15 % af produktionen af rålæder på verdensplan. De asiatiske lande tegner sig for over 50 % af produktionen af lædersko på verdensplan men mindre end 40 % af produktionen af rålæder på verdensplan. Det kan derfor konkluderes, at de latinamerikanske lande — til trods for forskellene i absolutte tal for læderproduktion — i højere grad er selvforsynende end de asiatiske lande og derfor har lettere adgang til rålæder.

(100) En række interesserede parter påstod, at Brasilien ikke er et egnet referenceland, idet brasiliansk fodtøj ikke er en erstatning for kinesisk og vietnamesisk fodtøj, da importen til Unionen af fodtøj fra Brasilien efter Unionens indførelse af antidumpingtold ikke steg, mens importen fra Indien og Indonesien steg. Importen til Unionen af fodtøj fra Indien og Indonesien steg ganske rigtigt efter indførelsen af antidumpingtolden. Kommissionen bemærker dog, at de erhvervsdrivende stadig frit kan vælge deres leverandører, og at de i dette tilfælde fortrinsvis har købt deres varer fra nabolandene og ikke fra Kina og Vietnam, hvilket også fremgik senere af skadesanalysen. Dette gør ikke Brasilien uegnet som referenceland. Desuden anvendes et referenceland til at fastsætte den normale værdi. Det er i den forbindelse ikke afgørende, om referencelandet eksporterer til Unionen eller ej. Påstanden blev derfor afvist.

(101) Visse parter påstod, at Brasiliens marked ikke kan sammenlignes med det vietnamesiske, idet de vietnamesiske virksomheder er mere eksportorienterede, mens de brasilianske hovedsagelig sælger på hjemmemarkedet. Kommissionen kan ikke godtage denne påstand. Vietnam er afgjort mere eksportorienteret end Brasilien, men det står dog ikke klart, hvordan dette skulle kunne påvirke beregningen af den normale værdi i Brasilien, som pr. definition vedrører de brasilianske produktionsomkostninger og hjemmemarkedssalget.

(102) En række parter påstod, at de brasilianske eksportpriser er lavere end hjemmemarkedspriserne. Enkelte af parterne mente, at dette viser, at eksportpriserne burde anvendes til fastsættelsen af den normale værdi i stedet for hjemmemarkedspriserne. Andre parter påstod, at dette beviser, at de brasilianske eksportører foretager dumping, og påstod, at Brasilien derfor skulle være uegnet som referenceland. Kommissionen bemærker for det første, at eksportpriserne ikke er relevante i dette tilfælde, da der foreligger tilstrækkeligt repræsentative og rentable hjemmemarkedspriser. Dernæst er påstanden om, at de brasilianske eksportpriser angiveligt er dumpede, ikke begrundet og kan under alle omstændigheder hverken be- eller afkræftes uden en grundig undersøgelse af dette spørgsmål.

(103) Visse interesserede parter påstod, at Brasilien er uegnet som referenceland, idet de brasilianske producenter modtager eksportstøtte fra den brasilianske stat. Kommissionen bemærker først, at denne form for støtte hovedsagelig påvirker eksportpriserne, som jf. ovenfor ikke er relevante for denne undersøgelse. Kommissionen undersøgte dog den dokumentation, som parterne havde indsendt, og konstaterede, at den omtalte støtte var programmer for eksportfremme i stil med programmer i mange andre lande, som har til formål at gøre varerne bedre kendte i udlandet ved hjælp af reklamekampagner og deltagelse i internationale handelsmesser. Kommissionen fandt ingen antydning af, at den brasilianske ordning til eksportfremme var til fordel for salget af sko på hjemmemarkedet.

(104) En række parter påstod, at Brasilien havde indledt en antidumpingundersøgelse vedrørende fodtøj fra Kina, hvor Italien blev anvendt som referenceland, og påstod, at italienske og brasilianske virksomheder havde aftalt at udnytte dumpingresultaterne i Unionens undersøgelse bedst muligt. Disse påstande var dog ikke begrundede, og parterne fremlagde ingen yderligere beviser herfor. Kommissionen afviser derfor denne påstand.

(105) Ud fra ovenstående blev det konkluderet, at Brasilien var det mest egnede referenceland.

(106) En lang række interesserede parter påstod, at valget af Brasilien som referenceland var afgørende for en konklusion om dumping, og at der ikke ville kunne konstateres dumping, hvis et af de andre lande blev valgt. Kommissionen undersøgte derfor, hvilket resultat, man ville være kommet frem til, hvis Indonesien var blevet valgt. Indonesien var ganske vist ikke det bedste, men det eneste anvendelige alternativ til Brasilien, jf. ovenfor.

(107) Resultaterne af denne undersøgelse fremgår af det relevante afsnit nedenfor og bekræftede, at valget af referenceland i dette tilfælde — mellem de anvendelige alternativer — ikke var afgørende for resultaterne af dumpingberegningerne.

(108) Brasilien blev derfor valgt som referenceland.

2.1.2. Fastlæggelse af den normale værdi i referencelandet

(109) Efter valget af Brasilien som referenceland blev den normale værdi beregnet på grundlag af de oplysninger, der blev bekræftet hos de samarbejdsvillige brasilianske producenter.

(110) Producenternes salg på hjemmemarkedet blev vurderet til at være repræsentativt sammenlignet med mængden af varer, som de eksporterende producenter i Kina og Vietnam eksporterede til Fællesskabet. Det blev også undersøgt, om hjemmemarkedssalget kunne anses for at have fundet sted i normal handel, ved at fastsætte andelen af fortjenstgivende salg til uafhængige kunder. Undersøgelsen viste, at deres salg til en pris, som svarede til eller lå over enhedsomkostningerne, udgjorde mere end 80 % af den enkelte producents samlede salgsmængde. Den normale værdi blev derfor baseret på de faktiske hjemmemarkedspriser, beregnet som et vejet gennemsnit af priserne på alle salgstransaktioner af den pågældende varetype på hjemmemarkedet i undersøgelsesperioden, uanset om disse salg havde været fortjenstgivende eller ej.

2.1.3. Normal værdi for Golden Step

(111) Hvad angår Golden Step, blev den normale værdi fastsat på grundlag af virksomhedens egne oplysninger om hjemmemarkedssalg og produktionsomkostninger. Disse oplysninger blev efterprøvet ved kontrolbesøg hos den pågældende virksomhed.

(112) Kommissionen konkluderede indledningsvist, at Golden Step ikke solgte varer på hjemmemarkedet i løbet af undersøgelsesperioden. Derfor kunne den normale værdi ikke fastslås på grundlag af virksomhedens hjemmemarkedspriser som krævet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, første afsnit. Derfor måtte man anvende en anden metode.

(113) Eftersom der ikke kunne anvendes hjemmemarkedspriser til at fastsætte en normal værdi, måtte man beregne en konstrueret normal værdi på grundlag af omkostningerne hos den pågældende producent. Dermed konstruerede man i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 3, en normal værdi ved at tillægge fremstillingsomkostningerne ved den eksporterede skomodel, tilpasset, hvor det var nødvendigt, et rimeligt beløb til salg, generelle og administrative omkostninger (»SG&A«) og en rimelig overskudsmargen.

(114) I den forbindelse kunne SG&A-omkostningerne ikke fastlægges i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra a), ud fra de faktiske beløb, der er fastlagt for andre eksporterende producenter i det pågældende land, da ingen andre eksporterende producenter fra Kina var indrømmet markedsøkonomisk behandling. Desuden havde Golden Step intet hjemmemarkedssalg af den samme generelle kategori af varer i det pågældende land, og derfor kunne SG&A-omkostningerne ikke fastlægges i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra b). Derfor blev SG&A-omkostningerne samt fortjeneste fastsat på grundlag af en rimelig metode, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c).

(115) I den forbindelse anslog Kommissionen SG&A-omkostningerne og fortjenesten ved hjælp af tre forskellige scenarier. Først blev salgs-, general- og administrationsomkostningerne og fortjenesten fastsat ved hjælp af oplysningerne fra den oprindelige undersøgelse. Kommissionen anslog desuden salgs-, general- og administrationsomkostningerne og fortjenesten hos de kinesiske eksporterende producenter, der for nylig blev indrømmet markedsøkonomisk behandling i andre undersøgelser, og som havde hjemmemarkedssalg i normal handel. I et tredje scenario undersøgte Kommissionen oplysningerne om salgs-, general- og administrationsomkostningerne og fortjeneste i referencelandet. Den normale værdi blev derefter anslået som led i disse scenarier.

2.2. Kinesiske og vietnamesiske eksportpriser

(116) I tilfælde, hvor eksportsalget skete direkte til uafhængige kunder i Unionen, blev eksportprisen beregnet i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 8, dvs. på grundlag af de priser, der var betalt eller skulle betales for den pågældende vare.

(117) I tilfælde, hvor eksportsalget til Unionen skete gennem ikke-forretningsmæssigt forbundne forhandlere uden for Unionen, blev eksportprisen beregnet i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 8, dvs. på grundlag af varens pris, når denne blev solgt til eksport af de pågældende producenter til forhandlere, dvs. en ikke-forretningsmæssigt forbundet køber.

2.3. Sammenligning mellem kinesiske og vietnamesiske eksportpriser og referencelandets normale værdier

(118) På grundlag af den metode, der blev anvendt i den oprindelige undersøgelse for eksporterede varetyper, der ikke solgtes på det brasilianske hjemmemarked, blev salgspriserne på hjemmemarkedet for de mest sammenlignelige varetyper anvendt ved fastsættelsen af de normale værdier. Priserne blev justeret, hvor det var nødvendigt.

(119) Den normale værdi og eksportpriserne blev sammenlignet ab fabrik. For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen blev der i form af justeringer taget behørigt hensyn til forskelle, der påvirker priserne og prissammenligneligheden, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10. Der blev navnlig foretaget følgende justeringer:

(120) Det blev undersøgt, om en justering for forskelle i handelsled, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra d), var berettiget. I den forbindelse kom det frem, at handelsleddene på hjemmemarkedet og eksportmarkedet var forskellige. Følgelig blev der foretaget justeringer i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra d) til i), for at afspejle rabatter til grossister på det brasilianske marked i forhold til salg til detailhandlende, som kun de tre undersøgte brasilianske producenter havde haft.

(121) For at sikre en rimelig sammenligning mellem på den ene side det kinesiske og vietnamesiske eksportsalg og på den anden side det brasilianske hjemmemarkedssalg blev der foretaget en justering, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), for at afspejle forskellene i provisioner, som betaltes til uafhængige agenter i Brasilien.

(122) I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra k), blev der også foretaget en justering for FoU og design for at tage hensyn til de brasilianske producenters omkostninger hertil i modsætning til de kinesiske/vietnamesiske producenter.

(123) Der blev i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra a), også i den tidligere undersøgelse foretaget en justering for kvalitetsforskelle i det læder, der anvendes til fremstilling af fodtøj. Det blev ikke fundet nødvendigt i forbindelse med denne undersøgelse at foretage en sådan justering, da de brasilianske, kinesiske og vietnamesiske eksportører anvender samme kvalitet af læder (jf. betragtning 87).

(124) Andre justeringer eksempelvis for transport og forsikring, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra e), blev foretaget i de tilfælde, hvor de blev skønnet rimelige, nøjagtige og dokumenterede.

(125) Visse interesserede parter påstod, at valutakursudsving mellem USD og EUR indvirkede på de konstaterede dumpingmargener og berettigede en justering. Denne påstand måtte afvises. I henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra j), kan en sådan justering kun foretages, hvis der er konstateret vedvarende bevægelser i vekselkurserne. Når vekselkurserne svinger frit, hvilket er tilfældet for vekselkursen mellem USD/EUR, bevæger de sig regelmæssigt op og ned. I sådanne tilfælde kan der ikke konstateres vedvarende bevægelser, og der kan derfor ikke foretages en sådan justering.

2.4. Fastsættelse af dumping for de undersøgte virksomheder i Kina

2.4.1. Fastsættelse af dumping for Golden Step

(126) Hvad angår Golden Step, viste sammenligningen af virksomhedens eksportpriser med den normale værdi, jf. betragtning 111 ff., en dumpingmargen på mellem 5 % og 16 %.

2.4.2. Fastsættelse af dumping for virksomheder, der ikke blev indrømmet markedsøkonomisk behandling

(127) I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 11 og 12, blev dumpingmargenen fastsat på grundlag af en sammenligning af det vejede gennemsnit af den normale værdi pr. varetype og det vejede gennemsnit af eksportpriserne pr. varetype. For alle virksomhederne i stikprøven blev der beregnet en vejet gennemsnitlig dumpingmargen for Kina. Denne dumpingmargen blev anvendt for alle andre eksporterende producenter i Kina.

(128) Det landsdækkende dumpingniveau for Kina blev fastsat til mellem 35 % og 38 % af cif-prisen, Unionens grænse på grundlag af den beregningsmetode, som blev anvendt for Golden Step, jf. betragtning 115.

(129) Ud fra konklusionen om valget af referenceland blev der foretaget en dumpingberegning på grundlag af ovenstående metode, med den undtagelse, at de normale værdier for Brasilien blev erstattet af de normale værdier for de samarbejdsvillige indonesiske producenter. Denne beregning resulterede i en dumpingmargen på mellem 19 % og 22 % på grundlag af den beregningsmetode, der blev anvendt for Golden Step.

2.5. Fastsættelse af dumping for de undersøgte virksomheder i Vietnam

(130) I overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 11 og 12, blev dumpingmargenen fastsat på grundlag af en sammenligning af det vejede gennemsnit af den normale værdi pr. varetype og det vejede gennemsnit af eksportpriserne pr. varetype. Da ingen af virksomhederne i stikprøven blev indrømmet markedsøkonomisk behandling, blev der beregnet en vejet gennemsnitlig dumpingmargen for Vietnam. Denne dumpingmargen blev anvendt for alle andre eksporterende producenter i Vietnam.

(131) Det landsdækkende dumpingniveau for Vietnam blev fastlagt til 43,8 % af cif-prisen, Unionens grænse.

(132) Som for Kinas vedkommende blev der foretaget en dumpingberegning på grundlag af ovenstående metode, med den undtagelse, at de normale værdier for Brasilien blev erstattet af de normale værdier for de samarbejdsvillige indonesiske producenter. Denne beregning resulterede i en dumpingmargen på 28,4 %.

2.6. Konklusion om fortsat dumping fra de pågældende lande

(133) Visse interesserede parter påstod, at eksporten fra de pågældende lande faldt i perioden mellem indførelsen af de definitive foranstaltninger i april 2006 og udgangen af undersøgelsesperioden. Det blev påstået, at dette fald afspejlede en nedgang i produktionen og produktionskapaciteten i Kina og Vietnam, som skyldtes indførelsen af de endelige foranstaltninger, en omstilling i produktionen fra Kina og Vietnam til andre lande eller en stigning i deres hjemmemarkedssalg. Det blev desuden påstået, at importpriserne enten var steget eller forblev stabile. Parterne påstod således, at importmængderne og priserne ikke kunne berettige en konklusion om fortsat dumping i betydelige mængder i løbet af undersøgelsesperioden.

(134) Disse påstande ændrer ikke konklusionen om, at der blev konstateret væsentlige dumpingmargener for undersøgelsesperioden, og at disse margener dækker over betydelige importmængder med store markedsandele i Unionen. Det blev derfor konkluderet, at der fortsat blev foretaget dumping af den pågældende vare med oprindelse i Kina og Vietnam.

3. UDVIKLINGEN I IMPORTEN FRA KINA, HVIS FORANSTALTNINGERNE OPHÆVES

3.1. Generelle bemærkninger

(135) Det blev undersøgt, hvordan importen fra Kina ville udvikle sig, både hvad angår forventede priser og mængder.

(136) Indledningsvis blev priserne fastsat for undersøgelsesperioden. Der forelå oplysninger fra besvarelserne af stikprøveskemaerne (fra 58 samarbejdsvillige eksporterende producenter), som indeholdt salgspriser for hjemmemarkedet og priser ved eksport både til EU-markedet og tredjelandsmarkeder. Disse oplysninger blev anvendt, da det blev skønnet, at det var den bedste tilgængelige kilde til prisoplysninger om den pågældende vare med henblik på en sammenligning af prisoplysninger på de forskellige markeder. Det blev vurderet, at disse oplysninger var repræsentative, da de omfattede 22 % af importen til EU-markedet. Priserne ved eksport til Unionen, som var indeholdt i stikprøvebesvarelserne, blev krydstjekket med statistiske oplysninger, som var tilgængelige for Kommissionen, selv om de statistiske oplysninger ikke kunne anvendes til prissammenligninger, da de ikke omfattede det kinesiske hjemmemarkedssalg og eksport til tredjelande.

(137) Selv om oplysningerne fra Eurostat var en anden pålidelig kilde, gav de ikke mulighed for en sammenligning af priserne på forskellige markeder, jf. betragtning 67.

(138) Priserne på EU-markedet blev indhentet fra EU-producenternes stikprøveoplysninger. Undersøgelsen viste, at disse gennemsnitspriser kunne sammenlignes med priserne på importeret fodtøj, idet: — de vedrørte den samme vare, — de befandt sig i samme handelsled, — de var underlagt sammenlignelige incoterms, — de involverede sammenlignelige mængder.

(139) Kommissionen undersøgte endvidere virkningen af en række nye forhold, som er opstået efter udløbet af undersøgelsesperioden, da det blev konkluderet, at de var af et omfang, som kunne påvirke muligheden for fortsat dumping. De interesserede parter anmodede også om en sådan analyse.

3.2. Forholdet mellem priserne i Unionen og i Kina

(140) Stikprøvebesvarelserne viste, at de priser på det kinesiske hjemmemarked, som var blevet fastsat på grundlag af eksportørernes egne data, var lavere end priserne på EU-markedet. Det skal dog bemærkes, at tallene for alle de virksomheder, som ikke indgik i stikprøven (herunder data om eventuelt hjemmemarkedssalg), ikke kunne kontrolleres. Der kunne derfor ikke foretages en grundig analyse af hjemmemarkedspriserne i Kina. Det blev desuden ikke vurderet nødvendigt i lyset af den generelle konklusion om fortsat dumping.

3.3. Forholdet mellem priserne ved eksport til tredjelande og prisniveauet i Unionen

(141) Stikprøvebesvarelserne viste, at de priser, som de kinesiske samarbejdsvillige virksomheder opnåede på de største tredjelandsmarkeder, var lavere end priserne på EU-markedet. Dette indikerede igen, at de kinesiske producenter kunne eksportere større mængder til Unionen. Hvis foranstaltningerne får lov at udløbe, vil det derfor være mere rentabilitet for de kinesiske eksporterende producenter at omdirigere deres eksport til Unionen. Oplysningerne om de priser, som de kinesiske virksomheder opnåede på de største tredjelandsmarkeder, kunne dog ikke kontrolleres, og der blev således ikke foretaget yderligere analyser.

(142) Visse interesserede parter påstod, at andre markeder var blevet mere attraktive end EU-markedet. En part indsendte en analyse af de kinesiske toldstatistikker som dokumentation for påstanden. Kommissionens analyse viste dog, at EU-markedet stadig er det mest attraktive marked, udover det amerikanske marked, for de kinesiske eksportører. Eksporten steg nemlig i den periode, som er dækket i partens analyse (nemlig 2005 til 2008). Hvis foranstaltningerne ophæves, bliver EU-markedet endnu mere attraktivt, og mængderne vil derfor sandsynligvis stige.

3.4. Forholdet mellem priserne ved eksport til tredjelande og priserne i Kina

(143) Stikprøvebesvarelserne fra de 58 samarbejdsvillige virksomheder viste, at deres priser ved eksport til de største tredjelandsmarkeder er lavere end de priser, virksomhederne opnår på hjemmemarkedet. Disse data kunne dog ikke kontrolleres, og der blev derfor ikke foretaget yderligere analyser.

(144) Desuden viste prisniveauet ved eksport til tredjelande sammenlignet med den normale værdi for Brasilien, at disse eksportpriser generelt er væsentligt lavere. Af de årsager, der er forklaret i betragtning 140, kunne disse data dog ikke kontrolleres, og der blev derfor ikke foretaget yderligere analyser.

(145) Det kan altså konkluderes, at de foreliggende data viste en sandsynlighed for fortsat dumping.

3.5. Uudnyttet kapacitet og lagerbeholdninger

(146) Samtlige kinesiske virksomheder i stikprøven opererede med et produktionssystem efter ordre og havde derfor kun færdige varer på lager, som afventede forsendelse. Der anvendes et produktionssystem efter ordre, idet fodtøjssektoren skal tilpasse sig skiftende mode hver sæson ud fra kundernes ordrer og ikke kan sælge fra lager. Virksomhederne har således ikke reelle lagerbeholdninger, og derfor kunne dette aspekt ikke betragtes som en hensigtsmæssig indikator for analysen af sandsynligheden for fortsat dumping.

(147) Undersøgelsen viste, at den uudnyttede kapacitet hos alle de 58 samarbejdsvillige kinesiske virksomheder udgjorde ca. 9 % af deres samlede kapacitet til produktion af fodtøj. Denne andel svarer til 14,5 mio. par for de 58 samarbejdsvillige virksomheder eller 65 mio. par for samtlige eksporterende producenter. Sidstnævnte andel svarer til ca. 10 % af det samlede EU-forbrug (jf. tabel 3).

(148) Den sandsynlige anvendelse af denne uudnyttede kapacitet blev analyseret. På grundlag af de tidligere nævnte forskelle mellem prisniveauerne i Unionen, på det kinesiske hjemmemarked og i tredjelandene har de kinesiske virksomheder sandsynligvis et incitament til at anvende den uudnyttede kapacitet til eksport til Unionen. En anden faktor, der gør EU-markedet mere attraktivt for de kinesiske eksportører, er størrelsen.

(149) Det skal desuden påpeges, at de nuværende produktionsanlæg kan anvendes til produktion af andre former for fodtøj, f.eks. STAF-fodtøj og sko med overdel af tekstil, samt til produktion af den pågældende vare. Virksomhederne i stikprøven og de andre samarbejdsvillige virksomheder i Kina producerede store mængder fodtøj, som ikke indgår i den pågældende vare. Den nuværende opdeling mellem produktion af den pågældende vare og andet fodtøj afhænger af kundernes krav og af EU-importørernes ordrer og indkøbsstrategier. Hvis foranstaltningerne ophæves, vil EU-importørerne givet ændre deres indkøbsstrategier og bestille en større del af den pågældende vare hos de kinesiske eksportører. Dette kunne medføre en stigning i mængden af den pågældende vare, der eksporteres til EU.

3.6. Omgåelses- og overvæltningspraksis

(150) De gældende foranstaltninger, der omfatter Kina, blev omgået ved forsendelse fra Macao SAR, jf. forordning (EF) nr. 388/2008. Foranstaltningerne blev efterfølgende udvidet til også at omfatte forsendelse af den pågældende vare samlet i og sendt fra Macao SAR. Denne omgåelsespraksis var bevis for, at EU-markedet er attraktivt for de kinesiske eksporterende producenter.

3.7. Konklusion

(151) Undersøgelsen viste, at der vil være sandsynlighed for fortsat dumping, hvis foranstaltningerne ophæves. Denne konklusion er baseret på EU-markedets tiltrækningskraft i form af mængder og på prissammenligninger mellem markederne i EU, Kina og tredjelande.

(152) Desuden er en række faktorer såsom de relative prisniveauer, uudnyttet kapacitet, omgåelsespraksis og muligheden for at omstille produktion af andre former for fodtøj til produktion af den pågældende vare bevis for, at der sandsynligvis vil ske en stigning i importmængderne, hvis foranstaltningerne ophæves. Andre faktorer såsom den verdensomspændende økonomiske krise og tendensen til at udflytte produktionen til andre lande vil uundgåeligt nedbringe mængderne af importerede sko i et vist omfang. Disse faktorer er genstand for en yderligere analyse i afsnit 5 (Udvikling efter undersøgelsesperioden) nedenfor.

(153) Det konkluderes, at der fortsat vil importeres fodtøj fra Kina i store mængder, og at disse mængder vil blive solgt til lave dumpingpriser, og at der derfor er sandsynlighed for fortsat dumping, hvis foranstaltninger får lov at udløbe.

4. UDVIKLING I IMPORTEN FRA VIETNAM, HVIS FORANSTALTNINGERNE OPHÆVES

4.1. Almindelige oplysninger

(154) Det blev undersøgt, hvordan importen fra Vietnam ville udvikle sig, både hvad angår forventede priser og mængder.

(155) Indledningsvis blev priserne fastsat for undersøgelsesperioden. Der forelå oplysninger fra besvarelserne af stikprøveskemaerne (fra 51 samarbejdsvillige eksporterende producenter fra Vietnam), som indeholdt salgspriser for hjemmemarkedet og priser ved eksport både til EU-markedet og tredjelandsmarkeder. Disse oplysninger blev anvendt, da det blev skønnet, at det var den bedste kilde til prisoplysninger om den pågældende vare med henblik på en sammenligning af prisoplysninger på de forskellige markeder. Det blev vurderet, at oplysningerne var repræsentative, da de omfattede 82 % af importen til EU-markedet. De salgspriser i Unionen, som var oplyst i stikprøvebesvarelserne, blev krydstjekket med de statistiske oplysninger, som Kommissionen havde til rådighed (Taric-data). De statistiske oplysninger kunne dog ikke anvendes til prissammenligninger, da de ikke omfattede Vietnams hjemmemarkedssalg og eksport til tredjelande.

(156) Selv om oplysningerne fra Eurostat var en anden pålidelig kilde, gav de ikke mulighed for en sammenligning af priserne på forskellige markeder, jf. betragtning 67.

(157) Priserne på EU-markedet blev indhentet fra EU-producenternes stikprøveoplysninger. Undersøgelsen viste, at disse gennemsnitspriser kunne sammenlignes med priserne på importeret fodtøj, idet: — de vedrørte de samme varer, — de befandt sig i samme handelsled, — de var underlagt sammenlignelige incoterms, — de involverede sammenlignelige mængder.

4.2. Forholdet mellem priserne i Unionen og i Vietnam

(158) Stikprøvebesvarelserne viste, at de priser på det vietnamesiske hjemmemarked, som var blevet fastsat på grundlag af eksportørernes egne data, var lavere end priserne på EU-markedet. Det skal dog bemærkes, at tallene for alle de virksomheder, som ikke indgik i stikprøven (herunder data om eventuelt hjemmemarkedssalg), ikke kunne kontrolleres. Der kunne derfor ikke foretages en grundig analyse af hjemmemarkedspriserne i Vietnam. Det blev desuden ikke vurderet nødvendigt i lyset af den generelle konklusion om fortsat dumping, som det er tilfældet for Kina.

4.3. Forholdet mellem priserne ved eksport til tredjelande og prisniveauet i Unionen

(159) Ifølge oplysninger fra Vietnams statistiske kontor og toldmyndighed (kalenderåret 2008) blev ca. 50 % af den vietnamesiske eksport af fodtøj sendt til EU-markedet. Stikprøveoplysningerne viser desuden, at de samarbejdsvillige eksportører også solgte store mængder fodtøj på tredjelandsmarkeder i løbet af undersøgelsesperioden.

(160) Stikprøvebesvarelserne viste, at de priser, som de vietnamesiske samarbejdsvillige virksomheder opnåede på de største tredjelandsmarkeder, var lavere end priserne på EU-markedet. Dette indikerede igen, at de vietnamesiske producenter kunne eksportere større mængder til Unionen.

4.4. Forholdet mellem priserne ved eksport til tredjelande og priserne i Vietnam

(161) Da de eksporterende producenter kun solgte meget små mængder på de vietnamesiske hjemmemarked, kunne der ikke drages nogen anvendelige konklusioner ud fra denne sammenligning.

4.5. Uudnyttet kapacitet og lagerbeholdninger

(162) Samtlige vietnamesiske virksomheder i stikprøven opererede med et produktionssystem efter ordre og havde derfor kun færdige varer på lager, som afventede forsendelse. Der anvendes et produktionssystem efter ordre, idet fodtøjssektoren skal tilpasse sig skiftende mode hver sæson ud fra kundernes ordrer og ikke kan sælge fra lager. Det konkluderes derfor, at lagrenes størrelse ikke er den bedste indikator i dette tilfælde.

(163) Undersøgelsen viste, at den uudnyttede kapacitet hos alle de 51 samarbejdsvillige vietnamesiske virksomheder udgjorde ca. 17 % af deres samlede kapacitet til produktion af fodtøj. Denne andel svarer til 34 mio. par for de 51 samarbejdsvillige virksomheder eller 42 mio. par for samtlige eksporterende producenter. Sidstnævnte andel svarer til ca. 6 % af det samlede EU-forbrug (jf. tabel 3).

(164) Den sandsynlige anvendelse af denne uudnyttede kapacitet blev analyseret. På grundlag af de tidligere nævnte forskelle mellem prisniveauerne i Unionen og i tredjelandene har de vietnamesiske virksomheder sandsynligvis et incitament til at anvende den uudnyttede kapacitet til eksport til Unionen. Denne konklusion understøttes af, at EU-markedet er attraktivt på grund af sin størrelse.

(165) Det skal desuden påpeges, at de nuværende produktionsanlæg kan anvendes til produktion af andre former for fodtøj, f.eks. STAF-fodtøj og sko med overdel af tekstil, samt til produktion af den pågældende vare. Virksomhederne i stikprøven og de andre samarbejdsvillige virksomheder i Vietnam producerede store mængder fodtøj, som ikke indgår i den pågældende vare. Den nuværende opdeling mellem produktion af den pågældende vare og andet fodtøj afhænger af kundernes krav og af EU-importørernes ordrer og indkøbsstrategier. Hvis foranstaltningerne ophæves, vil EU-importørerne givet ændre deres indkøbsstrategier og bestille en større del af den pågældende vare hos de vietnamesiske producenter. Dette kunne medføre en stigning i mængden af den pågældende vare, der eksporteres til Unionen.

4.6. Konklusion

(166) Udover den fortsatte omfattende dumping viste undersøgelsen, at der vil være sandsynlighed for fortsat dumping, hvis foranstaltningerne ophæves. Denne konklusion bygger på det forhold, at EU-markedet er attraktivt på grund af sin størrelse og sit prisniveau.

(167) Desuden er en række faktorer såsom de relative prisniveauer, uudnyttet kapacitet og muligheden for at omstille produktion af andre former for fodtøj til produktion af den pågældende vare bevis for, at der sandsynligvis vil ske en stigning i importmængderne, hvis foranstaltningerne ophæves. Andre faktorer såsom den verdensomspændende økonomiske krise og tendensen til at udflytte produktionen til andre lande vil uundgåeligt nedbringe mængderne af importerede sko i et vist omfang. Disse faktorer er genstand for en yderligere analyse i afsnit 5 (Udvikling efter undersøgelsesperioden) nedenfor.

(168) Det konkluderes, at der fortsat vil importeres fodtøj fra Vietnam til EU-markedet i store mængder, og at disse mængder vil blive solgt til lave dumpingpriser, og at der derfor er sandsynlighed for fortsat dumping, hvis foranstaltninger får lov at udløbe.

5. UDVIKLING EFTER UNDERSØGELSESPERIODEN

(169) Der blev desuden foretaget en analyse af virkningen af udviklingen efter undersøgelsesperioden, både for Kinas og for Vietnams vedkommende, idet det blev vurderet, at de var af et omfang, der kunne påvirke mængden af den pågældende vare, der produceres i de pågældende lande og eksporteres til EU-markedet, og varens pris.

5.1. Den verdensomspændende økonomiske krise

(170) Krisen startede i andet halvår af 2008 (dvs. efter udløbet af undersøgelsesperioden). Visse parter påstod, at krisen havde en virkning for produktionen og eksporten (inkl. eksporten til Unionen) af den pågældende vare med oprindelse i de pågældende lande på grund af det svindende forbrug af fodtøj på det internationale marked og på EU-markedet.

5.2. Udvikling i importmængderne og -priserne efter undersøgelsesperioden

(171) Det skal indledningsvis bemærkes, at parterne fremsatte modstridende påstande om den sandsynlige virkning af udviklingen efter undersøgelsesperioden for eksportmængderne fra de pågældende lande og for EU-forbruget. Visse parter skønnede, at eksporten fra de pågældende lande kunne falde med op til 25-30 % i 2009 i forhold til undersøgelsesperioden. Andre parter forventede, at importen ville forblive stabil. Eurostats statistik for første halvår 2009 viste ganske rigtigt et fald på 25 % i importmængderne fra Kina og et fald på 28 % i importmængderne fra Vietnam. Hvad angår priserne, viser Eurostats statistikker en stigning på 34 % for importen af den pågældende vare fra Kina og en stigning på 26 % for importen af den pågældende vare fra Vietnam. Som forklaret i betragtning 67 ovenfor kan disse tendenser dog ikke betragtes som repræsentative.

5.3. Ændring af indkøbsstrategi i Unionen fra Kina og Vietnam til andre lande

(172) Visse parter påstod, at eksporten af den pågældende vare fra de pågældende lande ville falde på grund af en ændring i indkøbsstrategi fra Kina og Vietnam til andre lande som f.eks. Indonesien, Cambodja og Indien. Det blev påstået, at denne omstilling startede efter indførelsen af foranstaltningerne i april 2006, og at den vil fortsætte, hvis foranstaltningerne genindføres efter denne undersøgelse. Der blev også fremført andre årsager til en sådan ændring navnlig de stigende produktionsomkostninger. For Kinas vedkommende skulle de angiveligt skyldes de stigende omkostninger til arbejdskraft, energi og lokale materialer samt miljø- og arbejdsmarkedslovgivningen. En stigning i værdien af den kinesiske valuta RMB blev også nævnt som en mulig årsag til dette skift til andre lande. For Vietnams vedkommende blev det påstået, at der var et skift i indkøbsstrategien til andre lande på grund af de øgede arbejdskraftomkostninger sammen med et tab af GSP-toldfordelen på 3,5 % på importen til Unionen. Derudover blev det påstået, at skiftet i indkøbsstrategier væk fra Kina og Vietnam blev attraktivt på grund af en forbedret konkurrenceevne i fodtøjsproduktionen i de lande, der er den nye indkøbskilde. Det blev desuden påstået, at skiftet blev fremmet af, at mange producenter i de pågældende lande ejes eller kontrolleres af virksomheder i andre dele af Sydøstasien såsom Taiwan og Hongkong og af, at indkøb af fodtøj til EU-markedet kontrolleres af store EU-importører, som har midlerne til hurtigt at købe deres varer andetsteds, når det viser sig nødvendigt.

(173) Selv om det for Kinas vedkommende stod klart, at visse eksportører havde udflyttet dele af produktionen og eventuelt stadig ville udflytte for at reducere omkostningerne, skete udflytningen sommetider til andre dele af Kina (væk fra kystområderne, som traditionelt var base for fodtøjsproduktionen). En sådan udflytning fører ikke i sig selv til en reduktion af produktionsomkostningerne og eksporten fra Kina.

(174) Hvad angår Vietnam, er det ikke sandsynligt, at stigningen i toldsatsen på 3,5 % som følge af en GSP-graduering er af et sådant omfang, at det kan medføre en væsentlig udflytning af produktionen. Selv om det ikke kan udelukkes, at denne graduering kan have en vis virkning for eksportmængderne fra Vietnam, er det dog ikke sandsynligt, at den kan påvirke de store EU-importørers valg af indkøbsland væsentligt. Det skal erindres, at der blev importeret væsentlige mængder fra både Vietnam og Kina til Unionen til trods for, at der blev indført en antidumpingtold, der var langt højere end 3,5 %.

(175) Det konkluderes derfor, at en eventuel udflytning af produktionen ikke vil være af et omfang, der kan ændre importørernes beslutninger om indkøb radikalt.

(176) Hvad angår importen fra andre lande til Unionen, blev det konstateret, at importen fra visse asiatiske lande steg efter indførelsen af antidumpingforanstaltningerne. Dette ændrer dog ikke det forhold, at den pågældende vare stadig blev importeret fra de to pågældende lande til Unionen i betydelige mængder og til dumpingpriser.

5.4. Udvikling i forbruget på det kinesiske hjemmemarked

(177) En række parter påstod, at eksporten fra Kina ville falde på grund af et øget forbrug på det kinesiske hjemmemarked, som tilskyndes af de kinesiske myndigheders politik. Ingen af parterne fremlagde dog beviser, der kunne berettige en vurdering af den forventede stigning i forbruget — denne vurdering vanskeliggøres yderligere af den økonomiske krise.

(178) Det er ikke urimeligt at antage, at Kinas seneste økonomiske vækst vil resultere i en vis stigning — i hvert fald på mellemlang sigt — i forbruget af fodtøj på hjemmemarkedet, men der blev ikke fremlagt bevis for, at denne vækst ville føre til en (yderligere) reduktion af eksporten til Unionen.

5.5. Konklusion

(179) Den økonomiske krise påvirker importen til Unionen fra de pågældende lande i negativ retning. Det er dog ikke urimeligt at antage, at der på et tidspunkt vil komme en genrejsning, som efterfølgende vil resultere i et øget salg. Selv hvis den højeste prognose på et fald i størrelsesordnen 25-30 % skulle vise sig rigtig i løbet af 2009, vil mængderne fra Kina stadig være på over 80 mio. par med en andel på over 10 % af EU-markedet, og mængderne fra Vietnam vil stadig være på ca. 48 mio. par med en andel på ca. 7 % af EU-markedet.

(180) Hvad angår EU-importørernes ændrede indkøbsstrategier, blev det konstateret, at udflytningen hidtil ikke har haft en afgørende indflydelse herpå, og intet tyder på, at der i den nærmeste fremtid vil ske en væsentlig ændring i de tendenser, der er observeret hidtil.

(181) Eksporten fra de pågældende lande til Unionen blev fortsat foretaget til dumpingpriser i undersøgelsesperioden. I lyset af den økonomiske krise og den (forventede) nedgang i efterspørgslen, og da der ikke foreligger oplysninger om importpriserne i perioden efter undersøgelsesperiodens udløb, der beviser det modsatte, synes det ikke urimeligt at forudsige, at eksporten fortsat vil ske til dumpingpriser.

(182) Ud fra ovenstående konklusioner om både undersøgelsesperioden og udviklingen i tiden herefter konkluderes det, at der er sandsynlighed for fortsat dumping.

D. BEMÆRKNINGER MODTAGET FRA INTERESSEREDE PARTER EFTER FREMLÆGGELSEN AF RESULTATERNE

(183) Der blev indsendt en række bemærkninger efter fremlæggelsen af resultaterne. Ingen af bemærkningerne var dog af en sådan karakter, at de ændrer konklusionerne. De vigtigste påstande vedrørte følgende punkter.

1. VALG AF REFERENCELAND

(184) En række parter gentog de bemærkninger, som de havde fremsat i løbet af undersøgelsen vedrørende valget af referenceland. De gentog bl.a., at Brasilien ikke var et egnet valg, da markedet i høj grad er beskyttet af toldsatser og en ikke-automatisk licensordning, bedre socioøkonomisk udvikling end i Kina og Vietnam, en angivelig specialisering i damefodtøj og påstået dumping. Kommissionen havde allerede taget højde for disse påstande og behandlet dem udførligt i fremlæggelse af resultaterne og i denne forordnings betragtning 68-108. Analysen viste tydeligt, at Brasilien var det mest egnede valg som referenceland i denne sag.

2. STIKPRØVENS REPRÆSENTATIVITET

(185) Visse interesserede parter påstod, at stikprøven af eksportører var mindre repræsentativ end angivet i betragtning 15 og 18, idet dumpingmargenen blev beregnet på grundlag af 4 af de 12 måneder i undersøgelsesperioden. Det skal erindres, at Kommissionen normalt anvender denne beregningsmetode i udløbsundersøgelser, hvor det skal fastslås, om der er fortsat dumping eller sandsynlighed for fornyet dumping. Under kontrolbesøgene blev det sikret, at de 4 måneder var repræsentative for hele 12-måneders perioden. Dette blev gjort ved en sammenligning af omkostninger og priser for de 4 måneder med de resterende 8 måneder. De fire udvalgte måneder var desuden den sidste måned i hvert kvartal og dermed ligeligt fordelt over 12-måneders perioden. Kommissionen kan derfor ikke medgive, at den anvendte metode begrænsede stikprøvens repræsentativitet.

3. TARIFERING AF VARERNE OG SAMMENLIGNELIGHED

(186) En række interesserede parter påstod, at Kommissionen ved at rette de samarbejdsvillige eksportørers fejltagelser i varekontrolnumrene, jf. betragtning 59, ændrede den metode, der anvendtes i den oprindelige sag. Denne påstand var ubegrundet. Kommissionen rettede netop visse eksportørers varekontrolnumre med henblik på at anvende det varekontrolnummersystem, som blev anvendt i den tidligere sag.

(187) Det blev af visse interesserede parter påstået, at varekontrolnumrene ikke i tilstrækkelig grad svarede overens og at den anvendte metode med de mest sammenlignelige varetyper var fejl