BILAG

I dette bilag beskrives principperne og de vigtigste aktører i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, og der redegøres nærmere for planens to faser.

1. PRINCIPPER FOR DE TO FASER OG FASERNES AKTØRER

Principper

Ved fastlæggelsen af de nødvendige foranstaltninger og tildelingen af opgaver til de forskellige aktører bør planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet fungere på grundlag af følgende principper:

(i) Foregribelse: Migrationssituationen bør overvåges regelmæssigt, og afgørelser bør træffes grundlag af et fuldstændigt og koordineret situationsbillede primært med henblik på forebyggelse.

(ii) Koordinering: Ved en reaktion på en krise bør der gøres brug af foranstaltninger fra alle relevante interne og eksterne politikområder, idet alle involverede aktører handler på grundlag af en koordineret og bred tilgang.

(iii) Rettidig reaktion: Foranstaltninger bør træffes, så snart der er brug for dem, for at forhindre situationen i at eskalere.

(iv) Fleksibel ressourcetildeling: Ressourcer bør tilvejebringes hurtigt, ved at de relevante aktører gør brug af den fleksibilitet, som forskellige finansieringsinstrumenter giver mulighed for.

(v) Solidaritet og en retfærdig fordeling af ansvar, jf. artikel 5 i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning.

Aktører

De aktører, der er involveret i gennemførelsen af de to faser af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, er følgende:

— Medlemsstaterne, herunder deres forbindelsesofficerer

— Rådet

— Europa-Kommissionen, herunder ansatte på stedet og i EU-delegationerne samt de europæiske migrationsforbindelsesofficerer

— EU-Udenrigstjenesten, herunder EU-delegationerne og de relevante missioner og operationer inden for den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik

— EU-agenturerne (EASO, Frontex, Europol, eu-LISA og FRA) og deres forbindelsesofficerer.

2. OVERVÅGNINGS- OG BEREDSKABSFASEN (FASE 1)

(a) Formål

Formålet med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet er i overvågnings- og beredskabsfasen at støtte en mere koordineret anvendelse af gældende lovgivning ved at styrke den fælles situationsbevidsthed og udveksle de oplysninger, der skal sikre denne, mellem alle involverede aktører, udvikle et system for tidlig varsling/prognosticering på EU-plan og støtte udviklingen af den nødvendige modstandsdygtighed i medlemsstaterne, således at enhver form for migrationskrise kan håndteres effektivt.

Første fase af mekanismen har til formål at opfylde følgende centrale mål:

— Udveksling af de oplysninger, der skal sikre situationsbevidsthed, og tidlig varsling/prognosticering. Hvis alle relevante aktører i god tid har opbygget en tilstrækkelig bred forståelse af hændelser og nye tendenser, bør det være muligt at overvåge situationen og være velforberedt på en koordineret reaktion, hvis behovet skulle opstå. Nye problematiske og kritiske situationer bør foregribes i tide. Alle aktører bør indlæse oplysninger og dokumentation i et system for tidlig varsling/prognosticering, som bør udvikles på EU-plan. Udviklingen af systemet bør koordineres af Kommissionen, og der bør tages udgangspunkt i eksisterende og eventuelt kommende instrumenter.

— Fremme af udviklingen af modstandsdygtighed. En fælles forståelse af situationen, dens årsager og prognosticering bør gøre det lettere for medlemsstaterne at koncentrere deres indsats om opbygningen af deres kapaciteter, hvis der skulle opstå en ny migrationskrise.

(b) Ledelse

Kommissionen bør, eventuelt i samarbejde med EU-Udenrigstjenesten, spille en ledende rolle i overvågnings- og beredskabsfasen, og den bør trække på alle sine aktiver, herunder de europæiske migrationsforbindelsesofficerer, Katastrofeberedskabskoordinationscentret (ERCC) og de til rådighed værende midler i overensstemmelse med deres respektive beføjelser, formål og procedurer. Kommissionen bør lede netværket og varetage sekretariatsfunktionen herfor, indsamle oplysninger, udarbejde de fornødne rapporter og overvåge gennemførelsen af de foranstaltninger, der skal træffes af aktørerne.

Medlemsstaterne, EU-agenturerne og andre aktører bør støtte Kommissionen i denne rolle, navnlig ved at fremsende aktuelle og nøjagtige oplysninger, analyser og prognoser samt en vurdering af deres beredskabsplaner.

De nødvendige drøftelser på teknisk, strategisk og om nødvendigt politisk plan, som medfører, at der skal træffes foranstaltninger i medlemsstaterne, bør finde sted i Rådets relevante forberedende organer på grundlag af konklusionerne i de rapporter, Kommissionen udarbejder i denne fase af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet.

I situationer, hvor Rådet beslutter at fremsætte operationelle konklusioner og henstillinger, bør netværket støtte gennemførelsen heraf ved at udveksle de relevante oplysninger.

(c) Arbejdsgang

Udveksling af de oplysninger, der skal sikre situationsbevidsthed, og tidlig varsling/prognosticering

Kommissionen bør regelmæssigt og mindst hvert kvartal indkalde til netværksmøder eller videokonferencer. Hyppigheden heraf bør afhænge af, hvor alvorlig migrationssituationen er, og hvilke problemer der er konstateret i forbindelse med overvågningen af migrationen og beredskabet.

Hvis det er relevant og muligt bør repræsentanter for de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande samt repræsentanter for vigtige internationale partnere og aktører inviteres ad hoc til at deltage i netværkets drøftelser om en bestemt migrationsrute med henblik på en rettidig og regelmæssig udveksling af oplysninger om migrationsstrømme, smugleri og andre faktorer (herunder geopolitiske, sundhedsmæssige, miljømæssige, klimamæssige, demografiske eller andre samfundsøkonomiske faktorer), der har betydning for asyl-, migrations- eller grænseforvaltning i EU. I samråd med de pågældende lande bør der via de respektive EU-delegationer og efter nøje koordinering med EU-Udenrigstjenesten tages stilling til, hvad dette bidrag skal bestå i.

Beredskab bør være en vigtig del af migrationsdialogerne med tredjelande, især i EU's naboskab, og bør medføre, at der oprettes kommunikationskanaler og udpeges lokale aktører, som kan benyttes og kontaktes i tilfælde af en krise.

Hvor det er muligt, bør Kommissionen i samarbejde med EU-Udenrigstjenesten ad hoc tilrettelægge særlige videokonferencer for hver migrationsrute med de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande, og styrke lignende videokonferencer, der allerede afholdes. Videokonferencerne bør inddrage alle andre aktører, som berøres af eller har en klar interesse i migrationsbevægelserne på en given migrationsrute. Videokonferencerne bør tilrettelægges, så de ansporer til indgående drøftelser i tæt samarbejde med EU-delegationerne til gavn for alle deltagere.

Alle netværkets kontaktpunkter bør fremsende oplysninger for at bidrage til at skabe det nødvendige situationsbillede. Udvekslingen af de oplysninger, der skal sikre situationsbevidsthed, omfatter oplysninger om migrationsstrømme, modtagelses-, asyl- og grænseforvaltningssystemer og relevant national udvikling på migrationsområdet i medlemsstater og tredjelande samt meddelelser om tidlig varsling/prognosticering og oplysninger om samarbejdstiltag med tredjelande. Alle kontaktpunkter bør dele oplysninger om udfordringer, mangler og kriseforanstaltninger i felten med henblik på at skabe et fælles situationsbillede på EU-plan. Der bør fastlægges standardprocedurer, som beskriver nærmere, hvordan netværket skal fungere.

Netværket bør gøre fuld brug af de til rådighed værende kommunikationskanaler og platforme, herunder om muligt IPCR-platformen med dens særlige funktionaliteter. Hvis de til rådighed værende værktøjer ikke er tilstrækkelige, vil Kommissionen overveje at forbedre sine eksisterende platforme eller tilrettelægge en særlige sikret webbaseret platform og derved sikre en hurtig udveksling af oplysninger inden for netværket.

På grundlag af disse bidrag bør Kommissionen offentliggøre situationsrapporter — en rapport om situationsbevidsthed og analyse på migrationsområdet (MISAA) med en hyppighed, der fastlægges af netværket i løbet af overvågnings- og beredskabsfasen. MISAA-rapporten bør bygge på den model og metode, der anvendes i den rapport om integreret situationsbevidsthed og analyse (ISAA), som i øjeblikket offentliggøres, og som blev indført, da IPCR blev aktiveret i forbindelse med flygtningekrisen i 2015, og den vil erstatte ISAA-rapporten, hvis nævnte IPCR deaktiveres af formandskabet. Aktørerne bør om muligt også dele oplysninger fra kilder uden for EU, herunder tredjelande og internationale partnere. MISAA-rapporten bør kortlægge tendenser og eventuelt indeholde tidlig varsling/prognosticering af strømme, der giver mulighed for at varsko alle aktører, således at disse kan træffe afhjælpende foranstaltninger. MISAA-rapporten bør udelukkende udveksles med aktørerne via IPCR-platformen i fuld overensstemmelse med reglerne for adgang til platformen og med Katastrofeberedskabskoordinationscentrets deltagelse.

Medlemsstaterne bør drøfte, hvilke foranstaltninger der skal træffes, og hvilke konklusioner der skal drages på grundlag af de konklusioner, der er fremsat i MISAA-rapporten. Medlemsstaternes drøftelser bør finde sted på teknisk, strategisk og om nødvendigt politisk niveau i Rådets respektive forberedende organer eller på rådsmøder. Rådet kan fremsætte operationelle konklusioner og henstillinger, som bør følges op af de relevante aktører med netværkets støtte.

Fremme af udviklingen af modstandsdygtighed

Med udgangspunkt i migrationsforvaltningsrapporterne og de nationale strategier, jf. artikel 6, stk. 4 og 6, i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning, og med henblik på at gøre EU's migrationsforvaltning mere modstandsdygtig generelt, bør der etableres en migrationsberedskabscyklus.

I overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning udarbejder medlemsstaterne nationale handlingsplaner for at sikre, at der er tilstrækkelig kapacitet til at sikre en effektiv asyl- og migrationsforvaltning, hvilket omfatter oplysninger om, hvordan medlemsstaterne gennemfører principperne i nævnte forordning og opfylder de juridiske forpligtelser, der følger heraf på nationalt plan. Strategierne skal omfatte beredskabsplaner på nationalt plan og tage hensyn til beredskabsplanlægningen i henhold til relevant lovgivning, bl.a. artikel 8, stk. 6, og artikel 9, stk. 3, 5 og 6, i forordning (EU) 2019/1896 (den europæiske grænse- og kystvagt), og gennemførelsen af den europæiske integrerede grænseforvaltning som fastsat i nævnte forordning.

EU-agenturerne bør aflægge rapport til Kommissionen om deres kapaciteter og beredskabsplaner samt eventuelle andre rapporter, der kan være nyttige for Kommissionen i den forbindelse.

EU-Udenrigstjenesten bør bidrage til de eksterne aspekter af migration og samarbejdstiltag i den forbindelse med oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

Tredjelande bør gives mulighed for at dele deres egne migrationsstrategier og beredskabsplaner med Kommissionen eller med netværket på et frivilligt grundlag.

På grundlag af ovennævnte oplysninger og i overensstemmelse med artikel 6, stk. 4, i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning fremlægger Kommissionen hvert år en migrationsforvaltningsrapport, hvori den beskriver migrationssituationens sandsynlige udvikling og Unionens og medlemsstaternes beredskab.

Medlemsstaterne bør i de rette fora drøfte konklusionerne i de årlige migrationsforvaltningsrapporter, som Kommissionen udarbejder.

Kommissionen bør med støtte fra netværkets øvrige aktører fastlægge en ramme, hvordan opfølgningen på konklusionerne i de årlige migrationsforvaltningsrapporter skal overvåges, og den bør rapportere om de fremskridt, der er gjort, og om status for den følgende årlige rapporteringscyklus.

3. MIGRATIONSKRISESTYRINGSFASEN (FASE 2)

(a) Formål

I krisestyringsfasen er formålet med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet at støtte en hurtig, effektiv og koordineret EU-reaktion på en migrationskrise ved at give rettidige og aktuelle oplysninger til EU's beslutningstagere om situationen i praksis samt ved at støtte overvågning, koordinering på stedet og kommunikation på teknisk niveau mellem alle aktører.

(b) Ledelse

I krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet og så længe de generelle EU-krisemekanismer (EU-civilbeskyttelsesmekanismen, de integrerede ordninger for politisk kriserespons, ARGUS og krisereaktionsmekanismen) ikke er aktiveret, forfølges målet med planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet inden for planens ramme, herunder via netværket og rapporteringsmekanismen.

Når først de generelle EU-krisemekanismer er aktiveret i overensstemmelse med deres respektive procedurer og mål, bør den overordnede krisestyring, herunder den nødvendige koordinering mellem mekanismerne, være sikret.

Aktiviteterne i fase 1 videreføres og intensiveres i fase 2.

Netværket, som aktiveres og ledes af Kommissionen, bør støtte det arbejde, der udføres via de tre generelle EU-krisemekanismer. Støtten bør især handle om at skabe den situationsbevidsthed, der er nødvendig for drøftelserne og beslutningerne i de pågældende mekanismer, og om at følge op på de relevante aktørers gennemførelse heraf. Netværket bør til dette formål mødes regelmæssigt via videokonferencer og drøfte alle praktiske aspekter af de afgørelser, der træffes inden for rammerne af de generelle EU-krisemekanismer, og rapportere tilbage til dem.

Hvis medlemsstaternes krisestyringscentre aktiveres, bør de sikre den rette forbindelse til de generelle EU-krisemekanismer, herunder EU-civilbeskyttelsesmekanismen og dens ERCC, og støtte deres respektive kontaktpunkts arbejde i netværket i overensstemmelse med retningslinjerne i henstilling 5.

Der kan om nødvendigt og som supplement til møderne i Rådet i overensstemmelse med IPCR-reglerne finde yderligere drøftelser sted i Rådets relevante forberede organer eller i Rådet på grundlag af konklusionerne i Kommissionens situationsrapporter.

Hver aktør bør træffe de nødvendige foranstaltninger, herunder dem, der er anført i værktøjskassen under litra d) nedenfor.

(c) Arbejdsgang

1. Krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet kan udløses af Kommissionen efter aftale med en medlemsstat, der står over for en migrationskrise, jf. henstilling 4.

2. Kommissionens kontaktpunkt bør underrette de øvrige kontaktpunkter i netværket (EU-formandskabet, medlemsstaterne, Rådet, EU-Udenrigstjenesten og EU-agenturerne) om beslutningen om at aktivere krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet.

3. Kommissionen aktiverer straks netværket fuldt ud i døgndrift og indkalder til hastemøde/videokonference i netværket for at behandle følgende punkter på teknisk plan: (a) udveksling af oplysninger om situationen (b) analyse af mulighederne for en hurtig og effektiv reaktion (c) koordinering af meddelelser til offentlig kommunikation i overensstemmelse med gældende strukturer (d) koordinering af støtten på stedet.

4. Den berørte medlemsstat bør aktivere sine egne beredskabsforanstaltninger og foretage en foreløbig behovsvurdering, som øjeblikkeligt bør deles med Kommissionen og netværkets øvrige medlemmer. Den foreløbige vurdering bør indeholde følgende oplysninger: (a) situationen på stedet, de vigtigste faktorer og prognosen, herunder mulige konsekvenser (b) de aktuelle materielle, operationelle og finansielle kapaciteter (c) gennemførelsen af beredskabsforanstaltninger (d) de materielle, operationelle og finansielle behov, der skal opfyldes af de relevante aktører, herunder andre medlemsstater eller EU-agenturer.

5. På grundlag af de oplysninger, der indsamles via netværket, bør Kommissionen navnlig oplyse netværket om følgende: (a) status over situationen, bl.a. prognoser og mulige konsekvenser; om muligt bør status omfatte oplysninger fra og om relevante tredjelande (b) de aktuelle kapaciteter i de medlemsstater og de oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande, der er berørt af krisen, samt EU's og andre medlemsstaters aktuelle kapaciteter til at håndtere krisen (c) EU's og medlemsstaternes aktuelle bistandsniveau (d) en vurdering af mangler og behov (e) mulig indsats fra EU-institutionernes, EU-organernes, EU-agenturernes og medlemsstaternes side på grundlag af den nedenfor omhandlede værktøjskasse, der stilles til rådighed. Når en medlemsstat har indgivet en begrundet anmodning i henhold til artikel 2, stk. 1, eller artikel 6, stk. 1, i forslaget til en forordning om håndtering af krisesituationer og force majeure på migrations- og asylområdet, kan de oplysninger, der er indsamlet via netværket understøtte Kommissionens analyser og tiltag, jf. artikel 2 og 6 i nævnte forslag. Når Kommissionen foretager en vurdering af migrationssituationen i en medlemsstat, jf. artikel 47 i forslaget til en forordning om asyl- og migrationsforvaltning, kan de oplysninger, der er indsamlet via netværket, understøtte Kommissionens rapport om migrationspres, jf. artikel 48 i nævnte forslag. Hvad angår civilbeskyttelsesbistand, bør koordineringen mellem medlemsstaterne sikres via Katastrofeberedskabskoordinationscentret.

6. Formandskabet for Rådet kan overveje, om der bør indkaldes til et ekstraordinært rådsmøde .

7. Netværket skal bidrage til arbejdet i EU's generelle krisestyringssystemer, når disse er aktiveret, ved at stille situationsbevidsthedsoplysninger til rådighed og ved at meddele de oplysninger, der måtte være nødvendige for på teknisk plan at overvåge gennemførelsen af de nødvendige foranstaltninger, der er opnået enighed om inden for rammerne af de pågældende systemer.

8. Indsatsen i medlemsstaterne bør koordineres i de relevante nationale krisestyringsmekanismer, som beskæftiger sig med migration, idet alle relevante nationale aktører inddrages, og der bør være fuld overensstemmelse og sammenhæng med gennemførelsen af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, idet den overordnede koordinerende rolle varetages af IPCR.

9. Hvis EU-civilbeskyttelsesmekanismen aktiveres, bør Kommissionens Katastrofeberedskabskoordinationscenter (ERCC) sikre støtte til den hurtige udsendelse af nødhjælp til den anmodende medlemsstat og fungere som koordinationscenter for civilbeskyttelsesbistanden mellem alle EU-medlemsstater og andre deltagende stater. Der bør oprettes en forbindelse mellem Kommissionens relevante tjenestegrene, som fungerer døgnet rundt .

10. Hvis det er relevant og muligt, bør der oprettes en mekanisme til øget overvågning i tredjelande med indsættelse eller aktivering af forbindelsesofficerer fra alle aktører i de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

11. Alt efter behov bør andre sektorspecifikke krisemekanismer og -værktøjer aktiveres, jf. værktøjskassen nedenfor.

12. Netværket bør være aktiveret fuldt ud døgnet rundt under hele krisen.

13. Hvis IPCR aktiveres vil den regelmæssige overvågning af migration sikres via ISAA-rapporter , som erstatter MISAA-rapporterne i hele aktiveringsperioden. Hvis IPCR ikke aktiveres, vil MISAA-rapporterne , som Kommissionen udarbejder i første fase af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, fortsat blive udarbejdet på grundlag af de input, der indsamles fra relevante aktører via netværket.

14. MISAA-rapporterne/ISAA-rapporterne, som offentliggøres af Kommissionen i denne fase af planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet, bør drøftes i Rådets relevante forberedende organer eller i Rådet.

15. Krisestyringsfasen i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet kan deaktiveres af Kommissionen på anmodning af [en] [eller flere] medlemsstat[er] eller på eget initiativ, når den situation, som udløste krisen, ikke længere er til stede eller menes at være under kontrol.

16. Kommissionen bør sammen med Rådet, EU-Udenrigstjenesten og EU-agenturerne tilrettelægge skræddersyet uddannelse om de procedurer og værktøjer, der anvendes i migrationskrisesituationer, for at øge kendskabet og beredskabet blandt al relevant personale.

17. Alle aktører bør regelmæssigt afholde øvelser i reaktion på migrationskriser på nationalt og europæisk plan og bør om nødvendigt revidere den aktuelle plan for beredskab og krisestyring på migrationsområdet på grundlag af de erfaringer, der høstes.

(d) Værktøjskasse

De følgende foranstaltninger udgør en værktøjskasse med henblik på at kunne reagere på en migrationskrise i overensstemmelse med relevant lovgivning.

Foranstaltninger i oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande

— Udover det løbende samarbejde med tredjeparter koordinerer Kommissionen i samarbejde med EU-Udenrigstjenesten, EU-delegationerne og medlemsstaterne foranstaltninger med de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande med særlig vægt på EU's nabolande for at hjælpe dem til at forbedre deres modtagelseskapacitet og forvaltning af migrationsstrømme yderligere, især gennem beskyttelse af grænserne og bekæmpelse af smugling af migranter, og for at øge samarbejdet om tilbagesendelse.

— Kommissionen sørger i samarbejde med medlemsstaterne og EU-Udenrigstjenesten for yderligere sikre korridorer og genbosættelsesordninger i relevante oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

— Kommissionen samarbejder og sikrer synergier med de vigtigste internationale organisationer (navnlig UNHCR og IOM) og vigtige NGO'er om indførelsen af eventuelle supplerende foranstaltninger i de relevante oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

— På grundlag af de konstaterede behov vurderer og aktiverer Kommissionen de midler, der er til rådighed via alle relevante (interne og eksterne) finansieringsinstrumenter, herunder deres eventuelle nødhjælpskomponent, i overensstemmelse med de relevante retsregler og de mål, der gælder for dem. Koordineringen mellem forskellige instrumenter er afgørende for at håndtere et langvarigt migrationspres.

— Under ekstraordinære omstændigheder, og hvis ovennævnte midler ikke er tilstrækkelige, undersøger Kommissionen, om der på grundlag af FFR-bestemmelserne kan tilvejebringes yderligere ressourcer.

— Kommissionen overvejer i samarbejde med medlemsstaterne fælles brug af midler fra EU-budgettet og de nationale budgetter, i afventning af at der træffes afgørelse om deres videreførelse i den kommende FFR-periode.

— Hvis det er relevant og muligt, opretter Kommissionen sideløbende med medlemsstaternes eksisterende ordninger en mekanisme til øget overvågning i tredjelande og gør også brug af de særlige videokonferencer, der eventuelt er tilrettelagt for hver enkelt migrationsrute som led i planen om beredskab og krisestyring på migrationsområdet, og indsætter eller aktiverer forbindelsesofficerer i de vigtigste oprindelses-, transit- og/eller bestemmelsestredjelande.

— Hvis der er indgået en statusaftale mellem et EU-land og et tredjeland, udsender Frontex grænseforvaltningshold til at hjælpe de relevante myndigheder i det pågældende tredjeland med at —kontrollere dets grænser.

— EU-Udenrigstjenesten tager krisereaktionsmekanismen i brug, hvis der opstår en alvorlig situation eller en nødsituation, som vedrører eller involverer den eksterne dimension af migration, og gør brug af de enkelte dele af krisereaktionsmekanismen, som måtte være relevante: krisemødet, kriseenheden, kriseplatformen og taskforcen.

— EU-Udenrigstjenestens delegationer udfylder i tæt samarbejde med Kommissionen deres respektive roller før, under og efter en krise, bl.a. ved at tilvejebringe oplysninger, der sikrer situationsbevidsthed, men også ved at udføre EU's diplomatiske, politiske og operationelle arbejde.

— EU-Udenrigstjenesten trækker på direktoratet for en integreret tilgang til sikkerhed og fred, Den Civile Planlægnings- og Gennemførelseskapacitet, Den Militære Planlægnings- og Gennemførelseskapabilitet og missioner som led i den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik, når den koordinerende platform, der er relevant for arbejdet med at sikre situationsbevidsthed og beredskab (modstandsdygtighed), skal ajourføres.

Foranstaltninger i medlemsstaterne ved EU's ydre grænser

— Nationale beredskabsplaner/foranstaltninger vedrørende grænseforvaltning, modtagelse og asyl aktiveres i medlemsstaterne ved EU's ydre grænser.

— Oplysninger om den operationelle situation, mangler og behov ved EU's ydre grænser tilvejebringes af medlemsstaterne.

— På anmodning af en medlemsstat ved EU's ydre grænser kan EU-civilbeskyttelsesmekanismen aktiveres med henblik på at yde den nødvendige bistand.

— I samarbejde med Kommissionen og EU-agenturerne intensiveres grænseovervågningen for at udvide dækningen til de mest berørte områder.

— På anmodning af medlemsstaterne ydes der støtte fra Frontex for at styrke eksisterende fælles operationer eller for at benytte Frontex' hurtige grænseintervention.

— EASO udsender i samarbejde med medlemsstaterne relevant personale og udstyr for at bistå med modtagelse og asyl.

— Europol udsender i samarbejde med medlemsstaterne personale/udstyr/forbindelsesofficerer til at udføre sikkerhedskontrol af de migranter, der indrejser.

— Frontex støtter tilbagesendelsesaktiviteter i samarbejde med medlemsstaterne ved at udsende specialister i tilbagesendelse og koordinere tilbagesendelsesoperationer med charterfly og rutefly, herunder med ledsagere og observatører i forbindelse med tilbagesendelser.

— Kommissionen opretter europæiske regionale taskforcer i medlemsstaterne ved EU's ydre grænser for at fremme udvekslingen af oplysninger og forbedre koordineringen blandt de forskellige aktører.

— Der oprettes hotspots og modtagelsescentre de steder, hvor presset er stort, med personale fra de relevante nationale myndigheder og med støtte fra de EU-agenturer, der råder over de nødvendige migrations- og sikkerhedsinformationssystemer.

— Kommissionen udsender personale til medlemsstaterne ved EU's ydre grænser for at bistå med koordinering af indsatsen.

— Kommissionen fastlægger i samarbejde med medlemsstaterne vigtige offentlige meddelelser om kriser og benytter de mest effektive kommunikationsmidler, herunder IPCR-platformen, til at offentliggøre meddelelserne og bekæmpe desinformation.

— Sammen med medlemsstaterne samarbejder Kommissionen med de vigtigste internationale organisationer (især UNHCR og IOM) og vigtige NGO'er fra sag til sag om at anvende de rette supplerende foranstaltninger i medlemsstaterne ved EU's ydre grænser.

— Kommissionen stiller projekterne om støttet frivillig tilbagevenden og reintegration til rådighed for medlemsstaterne.

— På grundlag af medlemsstaternes behovsvurdering vurderer og aktiverer Kommissionen de midler, der er til rådighed via alle relevante (interne og eksterne) finansieringsinstrumenter, herunder deres eventuelle nødhjælpskomponent.

— Under ekstraordinære omstændigheder, og hvis ovennævnte midler ikke er tilstrækkelige, undersøger Kommissionen, om der på grundlag af FFR-bestemmelserne kan tilvejebringes yderligere ressourcer.

— Kommissionen overvejer i samarbejde med medlemsstaterne fælles brug af midler fra EU-budgettet og de nationale budgetter, i afventning af at der træffes afgørelse om deres videreførelse i den kommende FFR-periode.

— Medlemsstater, som ikke er under pres, kan tilbyde bistand til medlemsstaterne ved EU's ydre grænser i form af udstyr, materiale, personale, udsendelse af specialister, frivillig omfordeling af migranter og personale til EU-agenturernes operationer.

— Medlemsstater, som ikke er under pres, kan bidrage finansielt til enhver yderligere finansiel foranstaltning, der måtte være nødvendig for at gennemføre nødforanstaltningerne.

Foranstaltninger i andre medlemsstater under pres

— Nationale beredskabsplaner/nationale foranstaltninger vedrørende modtagelse og asyl aktiveres i andre medlemsstater under pres.

— Andre medlemsstater under pres meddeler oplysninger om den operationelle situation, mangler og behov.

— På anmodning af en medlemsstat under pres aktiveres EU-civilbeskyttelsesmekanismen med henblik på at yde den nødvendige bistand.

— Kommissionen opretter europæiske regionale taskforcer i andre medlemsstater under pres for at fremme udvekslingen af oplysninger og forbedre koordineringen blandt de forskellige aktører.

— Frontex støtter tilbagesendelsesaktiviteter i samarbejde med medlemsstaterne ved at udsende specialister i tilbagesendelse og koordinere tilbagesendelsesoperationer med charterfly og rutefly, herunder med ledsagere og observatører i forbindelse med tilbagesendelser.

— EASO udsender i samarbejde med medlemsstaterne relevant personale og udstyr for at bistå med modtagelse og asyl.

— Europol udsender personale/udstyr/forbindelsesofficerer til at udføre sikkerhedskontrol af de migranter, der indrejser.

— Kommissionen udsender personale til medlemsstater under pres for at bistå med koordinering af indsatsen.

— Kommissionen fastlægger i samarbejde med medlemsstaterne vigtige offentlige meddelelser om kriser og benytter de mest effektive kommunikationsmidler, herunder IPCR-platformen, til at offentliggøre meddelelserne og bekæmpe desinformation.

— Sammen med medlemsstaterne samarbejder Kommissionen med de vigtigste internationale organisationer (især UNHCR og IOM) og vigtige NGO'er om at anvende de rette supplerende foranstaltninger i andre medlemsstater under pres.

— Kommissionen stiller projekterne om støttet frivillig tilbagevenden og reintegration til rådighed for andre medlemsstater under pres.

— På grundlag af medlemsstaternes behovsvurdering vurderer og aktiverer Kommissionen de midler, der er til rådighed via alle relevante (interne og eksterne) finansieringsinstrumenter, herunder deres eventuelle nødhjælpskomponent.

— Under ekstraordinære omstændigheder, og hvis ovennævnte midler ikke er tilstrækkelige, undersøger Kommissionen, om der på grundlag af FFR-bestemmelserne kan tilvejebringes yderligere ressourcer.

— Kommissionen overvejer i samarbejde med medlemsstaterne fælles brug af midler fra EU-budgettet og de nationale budgetter, i afventning af at der træffes afgørelse om deres videreførelse i den kommende FFR-periode.

— Medlemsstater, som ikke er under pres, kan tilbyde bistand til andre medlemsstater under pres i form af udstyr, materiale, personale, udsendelse af specialister, frivillig omfordeling af migranter og personale til EU-agenturernes operationer.

— Medlemsstater, som ikke er under pres, kan bidrage finansielt til enhver yderligere finansiel foranstaltning, der måtte være nødvendig for at gennemføre nødforanstaltningerne.

FIGUR 1

Figuren illustrerer de forskellige niveauer i planen for beredskab og krisestyring på migrationsområdet.