RESOLUTION FRA EKSF'S RÅDGIVENDE UDVALG OM KOMMISSIONENS FORSLAG TIL RÅDETS DIREKTIV OM OMSTRUKTURERING AF EF-BESTMMELSERNE FOR BESKATNING AF ENERGIPRODUKTER (vedtaget enstemmigt på det 337. plenarmøde den 10. oktober 1997; én afstod fra at stemme) (97/C 356/03)

DET RÅDGIVENDE UDVALG FOR EKSF,

- der har noteret sig forslaget til Rådets direktiv om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter (1)

- der henleder opmærksomheden på Kommissionens hvidbog »Energipolitik i Den Europæiske Union« (2), Kommissionens rapport »Fællesskabets marked for fast brændsel i 1996 og fremtidsudsigterne for 1997« (3) og Kommissionens beslutning nr. 3632/93/EKSF om fællesskabsordningen for statsstøtte til kulindustrien (4)

- der henviser til sine resolutioner om Kommissionens hvidbog nævnt ovenfor (5) og til »Fremtiden for den fælles forskning på kul- og stålområdet« (6),

forelægger hermed Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet såvel hovedpunkterne som de subidiære overvejelser i sine kommentarer til forslaget til Rådets direktiv om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter.

1. Hovedpunkter

- Europas producenter såvel som brugere og forhandlere af kul og stål kan påberåbe sig store fremskridt på alle områder inden for miljøbeskyttelse, bevarelse af ressourcer og energieffektivitet, idet de resolut støtter målsætningen om en bæredygtig udvikling. De påpeger endvidere, at energi er en forudsætning for udvikling, mobilitet, vækst, beskæftigelse og livskvalitet, og at der derfor bør tages passende hensyn til de positive virkninger af energiudnyttelsen. De ønsker at gøre opmærksom på, at den eksisterende viden om de klimatiske forhold kan tages til indtægt for en forsigtig politik, der ikke er i modsætning til andre væsentlige samfundsmålsætninger, såsom vækst og beskæftigelse. Endvidere vil de i fremtiden støtte Den Europæiske Unions målsætning om en nedsættelse af CO2-emissionerne i henhold til et program, der er aftalt på verdensplan. De mener, at deres hidtidige indsats i tilstrækkelig grad viser, at deres bidrag til dette program vil kunne opnås ad anden vej end via skattemæssige foranstaltninger, og gør i den forbindelse især opmærksom på mulighederne i aftaler forhandlet med myndighederne.

- Kul- og stålindustrien og dens mange aftagervirksomheder rammes særligt hårdt af direktivforslaget, der indholder EF-bestemmelser med minimumsafgiftssatser for energiprodukter.

- Den afgiftsordning, der er valgt i direktivforslaget, og som tilsigter en samlet hensyntagen til miljøet, det indre markeds funktion og nedsættelsen af de sociale bidrag til gavn for beskæftigelsen, vil ikke føre til opfyldelse af disse målsætninger.

- Da der ved den valgte fremgangsmåde tilstræbes en indførelse af minimumsafgiftssatser for energiprodukter, samtidig med at der gives medlemsstaterne en betydelig fleksibilitetsmargen på dette område, er det næppe sandsynligt, at den vil kunne forbedre det indre markeds funktion. Derudover bliver der givet nye myndigheder til medlemsstaterne for at beskatte energiprodukter eller fritage disse for beskatning. Desuden er princippet om fiskal neutralitet ikke obligatorisk for medlemsstaterne. Derved vil skævhederne mellem medlemsstaterne forstærkes, og den af Kommissionen tilstræbte harmonisering af energiafgifterne vil ikke blive opnået. Da de foreslåede skatterefusioner til virksomhederne ydermere vil føre til et administrativt pres og uigennemsigtige mekanismer, vil det samlede resultat for disse stadig være en række tunge byrder.

- Den af Kommissionen valgte afgiftsstrategi forøger ikke blot energiomkostninger, der allerede er højere end dem, de vigtigste industrikonkurrenter i andre stater må afholde, men rammen desuden virksomhederne vilkårligt, alt efter hvilken medlemsstat de beskattes i, og den vil derfor have en diskriminerende virkning.

- Direktivforslaget truer beskæftigelsen først og fremmest i kulindustrien og i alle energiintensive industrier, herunder især stålindustrien, men vil også have indirekte konsekvenser for alle aftagerindustrier, idet disse vil være tilbøjelige til at kompensere for afgiftsforhøjelsen ved hjælp af rationaliseringer, der berører beskæftigelsen. Denne negative indvirking på beskæftigelsen er uden tvivl uundgåelig og vil til trods for den planlagte gradvise indførelse af afgiften have omgående konsekvenser. I modsætning hertil vil den positive indvirkning på beskæftigelsen, der påregnes i EU's beskatningsdirektiv, når det f.eks. gælder nedsat beskatning af udgifterne til arbejdskraft, være usikker og under alle omstændigheder først manifestere sig på lang sigt.

- Indførelsen af en afgift som den her foreslåede vil uundgåeligt føre til alvorlige sociale problemer i kulindustrien, som sammen med tilknyttede industrier stadig beskæftiger mere end 300 000 mennesker. I den europæiske jern- og stålindustri vil adskillige af de 600 000 arbejdspladser, der direkte eller indirekte er afhængige heraf, være truede.

- Disse negative konsekvenser for beskæftigelsen er i realiteten mere dystre, når man tager i betragtning, at en energibeskatning, der kun omfatter Den Europæiske Union, kan medføre udflytning af især energiintensive industrier til tredjelande. En sådan flugt fra energibeskatningen til tredjelande, hvor der tages mindre hensyn til miljøet, medfører ikke nogen nedsættelse af CO2-emissionerne, men vil tværtimod forværre det globale miljø yderligere. Den Europæiske Union bør ikke sidde en sådan udvikling overhørig.

- Tillægsskatter, der gør det dyrere at anvende energi i den europæiske økonomi, vil ligeledes have negative konsekvenser for miljøpolitikken, idet de fratager økonomien de midler der er livsnødvendige for forskningen og investeringen i forbedret energieffektivitet og miljøbeskyttelse. På det industri- og miljøpolitiske område vil det være mere fordelagtigt for Kommissionen at fremme projekter og støtte en global udbredelse af europæisk industriel knowhow inden for effektiv energianvendelse.

- I udtalelser vedtaget af Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet bedømmes den europæiske industris konkurrenceevne som særdeles truet. Det er derfor nødvendigt at lette de skattemæssige byrder, og i en række medlemsstater er sådanne foranstaltninger til støtte for det industrielle grundlag da også allerede taget, eller de diskuteres stadig. Denne holdning kommer også til udtryk i Kommissionens direktiver til støtte for konkurrenceevnen og reducering af priserne på energi distribueret via pipeline. Den energibeskatning, der foreslås i Kommissionens direktivforslag, forringer industriens konkurrenceevne og er i modstrid med dette princip.

- I denne forbindelse beklager Det Rådgivende Udvalg, at det foreliggende forslag til forskel fra tidligere tiltag med samme mål for øje ikke længere tager hensyn til disse forhold og ikke fremdeles lader indførelsen af energiafgifter i Den Europæiske Union være betinget af indførelsen af lignende foranstaltninger i især de industrilande, som er Den Europæiske Unions vigtigste konkurrenter.

- Sammenfattende kan det konstateres, at ensidige og risikable foranstaltninger fra vesteuropæisk hold vil være uvæsentlige for beskyttelsen af miljøet og have negativ indflydelse på industripolitikken, idet der ikke er grund til at forvente en koordineret indsats fra de store industrinationer på dette område.

2. Subsidiære overvejelser vedrørende kulindustrien

- Den Europæiske Unions energiforsyning hviler på en balance mellem forskellige energikilder, der er enestående velegnet til en samlet opfyldelse af de målsætninger på energiområdet, der er opstillet af Europa-Kommissionen og medlemsstaterne: forsyningssikkerhed, konkurrencedygtighed, miljøbeskyttelse. Kommissionens forslag, der tilstræber en harmonisering af energibeskatningen, vanskeliggør bevarelsen af det udvalg af energiformer, Unionen råder over, og er således en trussel mod opnåelsen af vedtagne målsætninger på energiområdet.

- En beskatning af energiformer anvendt i henhold til artikel 13, stk. 1, litra b), vil i betragteligt omfang begrænse de fossile energiformers konkurrencedygtighed, især når det gælder fast brændsel, der indgår i elektricitetsproduktionen, og således forvolde konkurrenceforvridninger, der rammer den energimæssige balance mellem medlemsstaterne. Især de kulproducerende lande i Den Europæiske Union vil være omfattet heraf.

- Anvendelsen af skattefritagelser - især for vedvarende energiformer og naturgas i henhold til artikel 14 - vil føre til forfordeling af det faste brændsel og være diskriminerende, konkurrenceforvridende og i strid med EU-traktatenes målsætning.

Med hensyn til skattefrihed for naturgas bør det bemærkes, at den fortrinsstilling, naturgas herved indirekte tildeles, kun er udtryk for et kortsigtet perspektiv. En sådan foranstaltning vil fremme den energiform, for hvilken der såvel i europæisk som i global sammenhæng eksisterer færrest reserver, og ville være ensbetydende med en accepteret afhængighed af gasleverancer fra ustabile regioner af verden.

Den Europæiske Unions afhængighed af importeret energi er markant voksende, fra 48 % i 1990 til formodentlig 56 % i 2000. En energiafgift vil føre til en drastisk øgning af denne afhængighed, eftersom kul er en af de få brændselstyper, Den Europæiske Union råder over i store mængder. I sin hvidbog om energipolitikken advarer Kommissionen berettiget mod Fællesskabets øgede energiafhængighed og kalder denne »en vigtig kilde til bekymring«. Den opfordrer derfor indtrængende til, at »forsyningssikkerheden forbliver et konstant prioriteret anliggende hos de offentlige myndigheder«.

- I sin hvidbog vurderer Kommissionen, at Fællesskabet i fremtiden bliver et vigtigt kulmarked. Således tildeler Kommissionen kullet en vigtig rolle inden for elektricitetssektoren: Ved anvendelse af endnu mere effektive forbrændingsteknikker er det muligt at bevare eller udbygge det faste brændsels markedsposition. Kommissionen forventer selv via sin forskningspolitik (7) at kunne »yde et vigtigt bidrag« i denne henseende. For kraftværkernes vedkommende er det muligt ved hjælp af teknikker for forhøjet ydelse og kraft- og varmekombination at opnå forbedringer, der også medfører nedsatte CO2-emissioner.

- Den europæiske kulindustri er parat til at støtte udviklingen og anvendelsen af rene teknologier til brug for elektricitetsværker og til at begrænse emissionerne. Det vil være økonomisk velbegrundet og økologisk effektivt ved hjælp af finansiel støtte og teknologioverførsel at fremme anvendelsen af disse teknologier, også når det gælder lande med en udbredt kulbaseret, men lavteknologisk elektricitetsproduktion.

- Den Europæiske Unions kulindustri befinder sig i en økonomisk svær situation. I kampen for overlevelse er bestræbelserne rettet mod gennemgribende rationalisering og reducering af omkostningerne. Sidstnævnte er endvidere nødvendig med henblik på den nedsættelse af støtten, der kræves af Kommissionen i direktivet om statsstøtte.

Resultaterne af den hidtil vellykkede indsats fra kulindustriens side er i fare for at blive tilintetgjort af planerne om en energiafgift, der vil forhøje administrative omkostninger, som kulindustrien ikke har nogen indflydelse på.

3. Subsidiære overvejelser vedrørende jern- og stålindustrien

- Stålproduktionen er energiintensiv. Desuden har den europæiske jern- og stålindustri uafhængigt af udviklingen i energipriserne hele tiden tilstræbt en økonomisk energianvendelse. Dette er forklaringen på den betragtelige reduktion i miljøpåvirkningerne fra energianvendelsen: i løbet af de seneste 35 år er CO2-emissionerne reduceret med næsten 50 % pr. ton valset stål.

- Den europæiske jern- og stålindustri vil i egen interesse fortsætte sine bestræbelser med henblik på en rationel og miljøvenlig energiudnyttelse. Tillægsskatter på energiforbruget vil ikke tjene disse målsætninger, men fratage virksomhederne de hårdt tiltrængte midler, der er nødvendige for en øgning af energieffektiviteten og en forbedring af miljøbeskyttelsen. Kommissionen kan befordre disse målsætninger på mere hensigtsmæssig vis gennem støtte til stålforskningen, forbedrede finansieringsmuligheder og aktive fremmeforanstaltninger til fordel for investeringerne.

- Kommissionens beskatningsforslag er i modstrid med de frivillige aftaler, der er indgået med jern- og stålindustrien i visse af Den Europæiske Unions medlemsstater med henblik på en reducering af energiforbruget og en nedsættelse af CO2-emissionerne. Grundlaget for disse aftaler vil således bortfalde.

- Den europæiske jern- og stålindustri konstaterer, at der i direktivets artikel 13, stk. 1, litra a), tages hensyn til følsomheden af visse industrier, herunder jern- og stålindustrien, og at visse energiprodukter anvendt til kemisk reduktion, metallurgiske processer og elektrolyse i denne artikel fritages for beskatning. Jern- og stålindustrien fastholder sine grundlæggende indvendinger mod energiafgiften, men opfordrer samtidig indtrængende til, at bestemmelserne i artikel 13, stk. 1, litra a), udvides til at omfatte alle energiprodukter anvendt i jern- og stålindustrien, således at konkurrenceforvridninger mellem de forskellige former for jern- og stålforarbejdning undgås.

DET RÅDGIVENDE UDVALG FOR EKSF

- konstaterer, at Kommissionens forslag til beskatning af energien ikke tjener nogen af de målsætninger, der er anført til støtte for direktivforslaget. Fremfor en harmonisering af beskatningen vil der tværtimod opstå nye uligheder. Konkurrencen mellem såvel energikilder som nationale økonomier fordrejes. Energiintensive industriers konkurrenceevne trues, og beskæftigelsen og væksten i Den Europæiske Union vil fortsat falde. Udflytningen af produktionen til lande med et lavt beskatningsniveau vil føre til en forværring af den globale CO2-balance

- understreger, at nye skatter vil medføre en forhøjelse af omkostningerne i jern- og stålproduktionen og have en særdeles negativ indflydelse på den europæiske stålindustris konkurrenceevne på verdensplan. En sådan foranstaltning vil på ingen måde være til gavn for miljøet

- minder om de energipolitiske målsætninger i hvidbogen, nemlig forsyningssikkerheden, prisstabiliteten og beskyttelsen af miljøet. Den foreslåede energiafgift vil være en trussel mod det eksisterende udvalg af energiformer og især bevirke en forfordeling af kul, som er den vigtigste europæiske energikilde

- understreger, at kul- og stålindustrien er bevidst om sit ansvar for miljøet. Dette bekræftes af de betydningsfulde fremskridt, der er gjort på alle miljøområder. Kul- og stålindustrien er parat til i fremtiden at følge sine bestræbelser op på betingelse af, at de ikke hæmmes af skattemæssige foranstaltninger. Frivillige aftaler bør foretrækkes frem for skattemæssige foranstaltninger

- konstaterer, at problemerne i forbindelse med klimaændringer kræver en omfattende teknologisk indsats. Der bør udvikles og iværksættes teknologier i kulsektoren, især når det gælder stater, der befinder sig på et lavt teknologisk niveau. De foranstaltninger, der allerede er iværksat i dette øjemed, bør forstærkes. Indførelsen af energiafgifter vil være i modstrid med de tilsigtede mål

- tager hermed på det bestemteste afstand fra det fremlagte forslag og opfordrer Kommissionen til at lade indførelsen af energiafgifter i Den Europæiske Union være betinget af indførelsen af lignende foranstaltninger i de industrinationer, der er Den Europæiske Unions vigtigste konkurrenter, herunder især OECD-landene. Kun via sådanne gensidige foranstaltninger kan de negative virkninger af Den Europæiske Unions initiativ på dette område undgås eller afbødes.

(1) EFT C 139 af 6. 5. 1997, s. 14.

(2) KOM(95) 682 endelig udg.

(3) SEK(97) 1093 endelig udg.

(4) EFT L 329 af 30. 12. 1993, s. 12.

(5) EFT C 232 af 10. 8. 1996, s. 3.

(6) EFT C 220 af 19. 7. 1997, s. 12.

(7) KOM(95) 682 endelig udg., s. 22.