Konkurrenceregler vedrørende horisontale samarbejdsaftaler

Meddelelse i henhold til artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 2821/71 af 20. december 1971 om anvendelsen af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af aftaler, beslutninger og samordnet praksis, ændret ved forordning (EØF) nr. 2743/72

(2000/C 118/03)

(EØS-relevant tekst)

Kommissionen opfordrer alle berørte parter, der måtte have interesse heri, til at fremsende deres bemærkninger til følgende tekster:

- udkast til Kommissionens forordning om anvendelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af forsknings- og udviklingsaftaler

- udkast til Kommissionens forordning om anvendelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af specialiseringsaftaler

- udkast til retningslinjer for anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 på horisontalt samarbejde.

Bemærkningerne, der ikke bør indeholde forretningshemmeligheder eller anden fortrolig information, bedes fremsendt til Kommissionen senest en måned efter offentliggørelsen af nærværende meddelelse. Bemærkninger bedes fremsendt til følgende adresse: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Generaldirektoratet for Konkurrence

Direktoratet for Konkurrencepolitik, Koordinering, Internationale Spørgsmål og Forbindelser til andre Institutioner

Rue de la Loi/Wetstraat 200 B - 1049 Bruxelles/Brussel Internetadresse:

COMP-HORIZONTALS@cec.eu.int

Udkast til Kommissionens forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af forsknings- og udviklingsaftaler

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2821/71 af 20. december 1971 om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis(1), senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, særlig artikel 1, litra b),

under henvisning til offentliggørelsen af udkastet til forordning(2),

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Kommissionen kan i henhold til forordning (EØF) nr. 2821/71 ved forordning anvende traktatens artikel 81, stk. 3, på visse af de af artikel 81, stk. 1, omfattede kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, hvis indhold går ud på forskning og udvikling af produkter eller fremgangsmåder, indtil disse har nået stadiet for industriel anvendelse, og udnyttelse af resultaterne, heri indbefattet bestemmelser om intellektuelle ejendomsrettigheder.

(2) I henhold til traktatens artikel 163, stk. 2, skal Fællesskabet opmuntre virksomheder, herunder små og mellemstore virksomheder, i deres indsats for forskning og teknologisk udvikling af høj kvalitet og støtte deres samarbejdsbestræbelser. I henhold til Rådets afgørelse 1999/65/EF af 22. december 1998 om regler for virksomheders, forskningscentres og universiteters deltagelse i forskning samt regler for formidling af forskningsresultater med henblik på gennemførelse af Det Europæiske Fællesskabs femte rammeprogram (1998-2002)(3) og Kommissionens forordning (EF) nr. 996/1999 af 11. maj 1999 om vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser for Rådets afgørelse 1999/65/EF om regler for virksomheders, forskningscentres og universiteters deltagelse i forskning samt regler for formidling af forskningsresultater med henblik på gennemførelse af Det Europæiske Fællesskabs femte rammeprogram (1998-2002)(4) skal der samarbejdes om gennemførelsen af indirekte forsknings- og teknologiudviklingsaktioner, hvortil der ydes støtte under Det Europæiske Fællesskabs femte rammeprogram.

(3) Aftaler om fælles gennemførelse af forskningsarbejde eller fælles udvikling af forskningsresultaterne indtil, men ikke omfattende, en industriel udnyttelse falder generelt ikke ind under traktatens artikel 81, stk. 1. Under visse omstændigheder, bl.a. når aftaleparterne aftaler ikke at udføre andet forsknings- og udviklingsarbejde på samme område, således at en part afskæres fra at opnå konkurrencefordele frem for de andre parter, kan sådanne aftaler dog være omfattet af artikel 81, stk. 1, og de bør derfor ikke udelukkes fra at falde ind under denne forordning.

(4) Med hjemmel i forordning (EØF) nr. 2821/71 har Kommissionen bl.a. vedtaget forordning (EØF) nr. 418/85 af 19. december 1984 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af aftaler vedrørende forskning og udvikling(5), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2236/97(6). Denne forordning udløber den 31. december 2000.

(5) En ny forordning må både sikre en effektiv beskyttelse af konkurrencen og give virksomhederne tilstrækkelig retssikkerhed. Ved virkeliggørelsen af disse mål bør der tages hensyn til behovet for så vidt muligt at forenkle den administrative kontrol og lovgivningsrammerne. For forsknings- og udviklingsaftaler mellem parter, der ikke når op over en vis nærmere fastsat markedsstyrke, kan det med hensyn til anvendelsen af artikel 81, stk. 3, generelt antages, at deres positive virkninger vil opveje enhver negativ indvirkning på konkurrencen.

(6) I henhold til forordning (EØF) nr. 2821/71 skal den af Kommissionen vedtagne fritagelsesforordning a) fastlægge, hvilke typer aftaler, vedtagelser og samordnet praksis den finder anvendelse på, b) angive, hvilke begrænsninger eller bestemmelser der må eller ikke må optræde i disse aftaler eller vedtagelser eller denne samordnede praksis, og c) fastsætte, hvilke klausuler disse aftaler eller vedtagelser eller denne samordnede praksis skal indeholde, eller hvilke øvrige betingelser de skal opfylde.

(7) Det er hensigtsmæssigt at opgive den hidtidige fremgangsmåde med at opregne, hvilke aftalebestemmelser der er omfattet af fritagelsen, og i stedet lægge større vægt på at fastlægge, hvilke kategorier af aftaler der er fritaget, når en nærmere fastsat grænse for markedsstyrke ikke er overskredet, og hvilke begrænsninger eller bestemmelser sådanne aftaler ikke må indeholde. Dette stemmer overens med en økonomisk baseret fremgangsmåde med vurdering af aftalernes virkninger på det relevante marked.

(8) For anvendelse af artikel 81, stk. 3, ved forordning er det ikke nødvendigt at definere, hvilke aftaler der kan falde ind under artikel 81, stk. 1. I den individuelle vurdering af aftaler efter artikel 81, stk. 1, må der tages hensyn til mange faktorer, i særdeleshed til markedsstrukturen på det relevante marked.

(9) Fordelen ved gruppefritagelsen bør være begrænset til de aftaler, der med tilstrækkelig sikkerhed kan antages at opfylde betingelserne i artikel 81, stk. 3.

(10) Samarbejde om forskning og udvikling samt om udnyttelse af resultaterne bidrager generelt til at fremme den tekniske og økonomiske udvikling ved at øge udvekslingen af knowhow mellem aftaleparterne, hindre dobbeltarbejde inden for forskning og udvikling, fremme udvekslingen af supplerende knowhow med de deraf følgende fordele og muliggøre en rationel produktion eller udnyttelse af de produkter eller metoder, der er resultatet af forsknings- og udviklingsarbejdet.

(11) Fælles udnyttelse af resultaterne kan betragtes som en naturlig konsekvens af det i fællesskab udførte forsknings- og udviklingsarbejde. En sådan udnyttelse kan antage forskellige former såsom produktion, udnyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, som i væsentlig grad bidrager til den tekniske og økonomiske udvikling, eller markedsføring af nye produkter.

(12) En øget og mere effektiv forskning og udvikling vil normalt komme forbrugerne til gode ved at resultere i nye eller forbedrede produkter eller i lavere priser som følge af nye og forbedrede produktionsmetoder.

(13) For at opnå de ovenfor beskrevne fordele og mål bør denne forordning også kunne finde anvendelse på accessoriske aftaler, der ikke udgør det primære formål med forsknings- og udviklingsaftaler, men som er direkte knyttede til og nødvendige for deres gennemførelse.

(14) For at retfærdiggøre de konkurrencebegrænsninger, der fritages, bør den fælles udnyttelse angå produkter eller fremstillingsmetoder, hvortil det er afgørende nødvendigt at kunne udnytte resultaterne af forsknings- og udviklingsarbejdet, og alle parter bør have adgang til resultaterne af arbejdet. Når universiteter og forskningsinstitutter deltager i denne forskning og udvikling og ikke er interesserede i industriel udnyttelse af forsknings- og udviklingsresultaterne, bør de kunne aftale udelukkende at udnytte forsknings- og udviklingsresultaterne til yderligere forskning.

(15) Fritagelsen efter denne forordning bør kun omfatte aftaler om forskning og udvikling, der ikke giver virksomhederne mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de berørte varer eller tjenesteydelser. Aftaler mellem konkurrenter, der på markedet for de produkter eller tjenesteydelser, som kan blive forbedret eller erstattet ved hjælp af disse forsknings- og udviklingsresultater, på tidspunktet for aftalens indgåelse tilsammen har en markedsandel, der overstiger en nærmere fastsat grænse, bør udelukkes fra gruppefritagelsen.

(16) For at sikre en effektiv konkurrence i perioden med fælles udnyttelse af resultaterne er det nødvendigt at fastsætte, at gruppefritagelsen ikke længere finder anvendelse, dersom aftaleparterne for de produkter, der er et resultat af det fælles forsknings- og udviklingsarbejde, tilsammen får en markedsandel, der overstiger en vis grænse. Der bør dog fastsættes en bestemmelse om, at fritagelsen - uanset aftaleparternes markedsandele inden for de pågældende produkter - fortsat gælder i en vis periode efter påbegyndelsen af den fælles udnyttelse af resultaterne, således af aftaleparternes markedsandele kan nå at stabilisere sig efter introduktionen af et måske helt nyt produkt, og således at de sikres en vis afskrivningsperiode for deres ofte meget betydelige investeringer.

(17) Denne forordning bør ikke føre til fritagelse af begrænsninger, der ikke er strengt nødvendige for at opnå de ovennævnte fordele. Visse alvorlige konkurrencebegrænsninger, såsom begrænsninger i parternes frie adgang til at gennemføre forskning og udvikling på områder uden forbindelse med aftalen, prisfastsættelse, begrænsning af produktion eller salg, opdeling af markeder eller kunder eller begrænsninger i adgangen til passivt salg af aftaleprodukterne på de andre parters områder, bør principielt være udelukket fra at kunne falde ind under gruppefritagelsen efter denne forordning, uanset størrelsen af de deltagende virksomheders markedsandel.

(18) Markedsandelsgrænsen, visse aftalers udelukkelse fra fritagelsen og de nærmere betingelser i denne forordning vil normalt sikre, at de aftaler, der er omfattet af gruppefritagelsen, ikke sætter de deltagende virksomheder i stand til at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter.

(19) I særlige tilfælde, hvor aftaler, der falder ind under denne forordning, alligevel har virkninger, der er uforenelige med traktatens artikel 81, stk. 3, bør Kommissionen kunne inddrage gruppefritagelsen.

(20) Aftaler mellem virksomheder, der ikke er indbyrdes konkurrerende producenter af produkter, som vil kunne blive forbedret eller erstattet som følge af resultaterne af forsknings- og udviklingsarbejdet, vil kun under ekstraordinære omstændigheder kunne udelukke den effektive konkurrence. Der bør derfor åbnes mulighed for, at sådanne aftaler kan falde ind under gruppefritagelsen uanset markedsandelen, og at fritagelsen efter denne forordning inddrages, når der foreligger ekstraordinære omstændigheder.

(21) Aftaler om forskning og udvikling er ofte af langvarig karakter, navnlig når der er tale om samarbejde, der også omfatter udnyttelse af resultaterne, og forordningens gyldighedsperiode bør derfor fastsættes til 10 år.

(22) Denne forordning finder anvendelse med forbehold af traktatens artikel 82.

(23) I overensstemmelse med princippet om fællesskabsrettens forrang bør ingen foranstaltning truffet i henhold til national konkurrencelovgivning lægge hindringer i vejen for en ensartet anvendelse overalt på fællesmarkedet af Fællesskabets konkurrenceregler eller den fulde virkning af de foranstaltninger, der vedtages til gennemførelse heraf, herunder også denne forordning -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Anvendelsesområde

1. I medfør af traktatens artikel 81, stk. 3, og på de i denne forordning fastsatte betingelser erklæres traktatens artikel 81, stk. 1, uanvendelig på aftaler mellem to eller flere virksomheder angående de vilkår, hvorpå disse virksomheder gennemfører:

a) fælles forskning i og udvikling af produkter eller produktionsmetoder og fælles udnyttelse af resultaterne af denne forskning og udvikling

b) fælles udnyttelse af resultaterne af forskning i og udvikling af produkter eller produktionsmetoder, der er gennemført i fællesskab i henhold til en mellem samme virksomheder tidligere indgået aftale

c) fælles forskning i og udvikling af produkter eller produktionsmetoder uden fælles udnyttelse af resultaterne.

Denne fritagelse gælder i det omfang, hvor sådanne aftaler (herefter benævnt forsknings- og udviklingsaftaler) indeholder konkurrencebegrænsninger, der falder ind under artikel 81, stk. 1.

2. Fritagelsen efter stk. 1 finder også anvendelse på bestemmelser i forsknings- og udviklingsaftaler, der ikke udgør hovedformålet med, men er direkte knyttet til og nødvendige for aftalernes gennemførelse, bl.a. bestemmelser om, at parterne i aftalens løbetid ikke uafhængigt eller sammen med tredjeparter må gennemføre forskning og udvikling på det område, som aftalen omhandler, eller på et område i nær tilknytning hertil.

Dette gælder dog ikke bestemmelser, der har samme formål eller virkning som de konkurrencebegrænsninger, der er opregnet i artikel 5, stk. 1.

Artikel 2

Betingelser for fritagelse

1. Fritagelsen efter artikel 1 gælder på de betingelser, der fastsættes i stk. 2-5.

2. Alle parter skal have adgang til resultaterne af arbejdet. Forskningsinstitutter og universiteter kan dog aftale kun at udnytte resultaterne til yderligere forskning.

3. Når aftalen kun vedrører fælles forskning og udvikling, skal hver af parterne frit og uafhængigt kunne udnytte resultaterne af den fælles forskning og udvikling samt enhver knowhow, der fandtes forinden, og som måtte være nødvendig herfor.

4. De resultater, der udnyttes i fællesskab, skal være beskyttet af intellektuelle ejendomsrettigheder og i væsentlig grad bidrage til den tekniske eller økonomiske udvikling, og disse resultater skal være af afgørende betydning for fremstillingen af aftaleprodukterne eller anvendelsen af aftalemetoderne.

5. Virksomheder, der i tilfælde af en specialisering mellem parterne har fået overdraget at fremstille produkter, skal være forpligtede til at efterkomme ordrer på leverancer fra alle parter, medmindre aftalen også omfatter fælles distribution.

Artikel 3

Markedsandelsgrænse og varighed

1. Er de deltagende virksomheder ikke indbyrdes konkurrerende producenter af produkter, der kan blive forbedret eller erstattet af aftaleprodukterne, gælder fritagelsen efter artikel 1, så længe forsknings- og udviklingsarbejdet gennemføres, og i tilfælde af fælles udnyttelse af dets resultater gælder fritagelsen i fem år fra den dato, hvor aftaleprodukterne første gang markedsføres på fællesmarkedet.

2. Er to eller flere af de deltagende virksomheder indbyrdes konkurrerende producenter af produkter, der kan blive forbedret eller erstattet af aftaleprodukterne, gælder fritagelsen efter artikel 1 kun i den i stk. 1 omhandlede periode, såfremt de deltagende virksomheder på tidspunktet for aftalens indgåelse ikke tilsammen har en markedsandel på over 25 % på det relevante marked for de produkter, der kan blive forbedret eller erstattet af aftaleprodukterne.

3. Efter udløbet af den i stk. 1 omhandlede periode fortsætter fritagelsen med at gælde, så længe de deltagende virksomheder ikke tilsammen har en markedsandel på over 25 % på det relevante marked for aftaleprodukterne.

Artikel 4

Definitioner

Ved anvendelsen af denne forordning forstås ved:

1. "deltagende virksomheder":

a) virksomheder, der er parter i aftalen

b) deres respektive associerede virksomheder

2. "associerede virksomheder":

a) virksomheder, hvori en i aftalen deltagende virksomhed direkte eller indirekte

- råder over mere end halvdelen af stemmerettighederne, eller

- kan udpege over halvdelen af medlemmerne af bestyrelsen, direktionen eller de organer, som retligt repræsenterer virksomheden, eller

- har ret til at føre virksomhedens forretninger

b) virksomheder, der direkte eller indirekte har de i litra a) anførte rettigheder og beføjelser i en deltagende virksomhed

c) virksomheder, hvori en virksomhed omhandlet i litra b) direkte eller indirekte har de i litra a) anførte rettigheder og beføjelser

d) virksomheder, hvori en aftalepart sammen med en eller flere virksomheder, der er omhandlet i litra a), b) eller c), eller hvori to eller flere af disse virksomheder i forening har de i litra a) anførte rettigheder og beføjelser

e) - aftaleparter eller deres respektive associerede virksomheder som omhandlet i litra a)-d), eller

- en eller flere aftaleparter eller en eller flere af deres associerede virksomheder som omhandlet i litra a)-d) og en eller flere tredjeparter i forening

har de i litra a) anførte rettigheder.

3. "forskning og udvikling af produkter eller produktionsmetoder": erhvervelse af knowhow og gennemførelse af teoretiske analyser, systematiske undersøgelser eller forsøg, herunder forsøgsproduktion, teknisk afprøvning af produkter eller metoder, etablering af de fornødne faciliteter og opnåelse af intellektuelle ejendomsrettigheder på resultaterne

4. "produkt": en vare og/eller tjeneste, herunder såvel mellemliggende produkter og/eller tjenester som færdige produkter og/eller tjenester

5. "aftalemetode": en teknologi eller produktionsmetode, der er opnået som resultat af forskning og udvikling

6. "aftaleprodukt": et produkt, der er opnået som resultat af forsknings- eller udviklingsarbejdet eller fremstillet eller leveret under anvendelse af aftalemetoden

7. "udnyttelse af resultaterne": fremstilling, salg, distribution eller markedsføring af aftaleprodukterne eller anvendelse af aftalemetoderne eller overdragelse af licensrettigheder eller intellektuelle ejendomsrettigheder eller meddelelse af knowhow til brug for sådan fremstilling eller anvendelse

8. "intellektuelle ejendomsrettigheder": omfatter industrielle ejendomsrettigheder, copyright og beslægtede rettigheder

9. "knowhow": en samling ikke-patentbeskyttet teknisk information opnået gennem forsøg og afprøvning, der er hemmelig, væsentlig og identificeret; i denne forbindelse forstås ved "hemmelig", at denne knowhow ikke er almindeligt kendt eller lettilgængelig, ved "væsentlig" forstås, at den omfatter viden, der er nødvendig for fremstillingen af aftaleprodukterne eller anvendelsen af aftalemetoden, og ved "identificeret" forstås, at den er beskrevet på en sådan måde, at det kan afgøres, om den opfylder hemmeligheds- og væsentlighedskriterierne

10. "fælles" forskning og udvikling eller fælles udnyttelse af resultaterne foreligger, når arbejdet i forbindelse hermed

- udføres af et fælles forskerhold, en fælles enhed eller en fælles virksomhed

- i fællesskab overlades til tredjemand

- fordeles mellem parterne, således at disse specialiserer sig i forskning, udvikling eller produktion

11. "konkurrerende producenter": virksomheder, der er aktuelle eller potentielle producenter af produkter, der kan blive forbedret eller erstattet af aftaleprodukter.

Artikel 5

Aftaler udelukket fra fritagelsen

1. Fritagelsen efter artikel 1 finder ikke anvendelse på aftaler, der direkte eller indirekte, isoleret eller i kombination med andre faktorer har til formål:

a) at begrænse de deltagende virksomheders frie adgang til at gennemføre forskning og udvikling uafhængigt eller i samarbejde med tredjemand på et område uden forbindelse med det område, som forsknings- og udviklingsarbejdet omhandler, eller efter dettes afslutning på som det område, det omhandler, eller på et beslægtet område

b) at afskære parterne fra efter gennemførelsen af forsknings- og udviklingsarbejdet at anfægte gyldigheden af intellektuelle ejendomsrettigheder, som aftaleparterne er i besiddelse af på fællesmarkedet, og som er relevante for forsknings- og udviklingsarbejdet, eller fra efter aftalens udløb at anfægte gyldigheden af industrielle ejendomsrettigheder på resultater af den fælles forskning og udvikling, som aftaleparterne er i besiddelse af på fællesmarkedet

c) at begrænse produktion eller salg

d) at fastsætte priser

e) at pålægge parterne begrænsninger med hensyn til, hvilke kunder de må sælge til efter udløbet af en periode på fem år fra den første markedsføring af aftaleprodukterne på fællesmarkedet

f) at afskære en part fra passivt salg af aftaleprodukter på de andre parters område

g) at afskære parterne fra at markedsføre aftaleprodukterne eller føre en aktiv salgspolitik for dem på de andre aftaleparters respektive områder inden for fællesmarkedet efter udløbet af en periode på fem år efter den første markedsføring af aftaleprodukterne på fællesmarkedet

h) at afskære parterne fra at meddele licenser til tredjemand på fremstilling af aftaleprodukterne eller pålægges pligt til at anvende aftalemetoderne, når aftalen ikke indeholder bestemmelse om, at parterne selv skal udnytte resultaterne af den fælles forskning og udvikling, eller når sådan udnyttelse ikke sker

i) at pålægge parterne pligt til at nægte at efterkomme ordrer fra forbrugere eller forhandlere på deres respektive områder, som vil videresælge produkterne i andre områder inden for fællesmarkedet

j) at pålægge parterne pligt til at vanskeliggøre forbrugeres eller forhandleres køb af aftaleprodukter hos andre forhandlere inden for fællesmarkedet, herunder navnlig at gøre intellektuelle ejendomsrettigheder gældende eller træffe foranstaltninger med henblik på at vanskeliggøre enten brugeres eller forhandleres køb af produkter, der lovligt er bragt i handelen inden for fællesmarkedet af en anden aftalepart eller med dennes samtykke, eller disses markedsføring af dem inden for fællesmarkedet.

2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på:

a) fastsættelse af produktionsmål, når udnyttelsen af resultaterne omfatter fælles produktion af aftaleprodukterne

b) fastsættelse af salgsmål og priser over for direkte kunder, når udnyttelsen af resultaterne omfatter fælles distribution af aftaleprodukterne.

Artikel 6

Beregning af markedsandele

Ved anvendelsen af den i artikel 3 fastsatte markedsandelsgrænse gælder følgende:

a) markedsandelen beregnes på grundlag af omsætningen på markedet; foreligger der ikke tal for en deltagende virksomheds omsætning, kan dens markedsandel beregnes på grundlag af andre pålidelige markedsoplysninger, bl.a. om afsætningen på markedet

b) markedsandelen beregnes på grundlag af tal for det foregående kalenderår

c) ved beregningen af markedsandele fordeles markedsandelen for virksomheder omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra e), ligeligt mellem hver af de virksomheder, der har de i artikel 4, stk. 2, litra a), nævnte rettigheder

d) såfremt den i artikel 3, stk. 3, fastsatte markedsandel ikke i begyndelsen overstiger 25 %, men derefter stiger ud over dette niveau uden dog at nå op over 30 %, finder fritagelsen efter artikel 1 fortsat anvendelse i to på hinanden følgende kalenderår efter det år, hvor 25 %-grænsen første gang blev overskredet

e) såfremt den i artikel 3, stk. 3, fastsatte markedsandel ikke i begyndelsen overstiger 25 %, men derefter stiger til over 30 %, finder fritagelsen efter artikel 1 fortsat anvendelse i et kalenderår efter det år, hvor 30 %-grænsen første gang blev overskredet

f) bestemmelserne i litra d) og e) kan ikke kumuleres, således at dette tidsrum bliver længere end to kalenderår.

Artikel 7

Inddragelse af gruppefritagelsen

Kommissionen kan i henhold til artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2821/71 inddrage en fritagelse efter denne forordning, hvis den i en konkret sag enten på eget initiativ eller på begæring af en medlemsstat eller en fysisk eller juridisk person, der kan påberåbe sig en legitim interesse, fastslår, at en aftale, som er omfattet af fritagelsen efter denne forordning, alligevel har virkninger, som er uforenelige med betingelserne i traktatens artikel 81, stk. 3, og navnlig når

a) aftalens eksistens i væsentlig grad vanskeliggør tredjemands gennemførelse af forskning og udvikling på det relevante område som følge af den begrænsede forskningskapacitet, der er til rådighed andetsteds

b) den særlige struktur på udbudssiden i væsentlig grad vanskeliggør tredjemands adgang til markedet for aftaleprodukterne

c) aftaleparterne uden objektiv grund ikke udnytter resultaterne af den fælles forskning og udvikling

d) aftaleprodukterne ikke på hele fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf er udsat for effektiv konkurrence fra tilsvarende produkter eller produkter, som på grund af deres egenskaber, pris og anvendelsesformål af brugerne anses for at være af samme art

e) den effektive konkurrence inden for forskning og udvikling på et bestemt marked vil blive udelukket som følge af aftalens eksistens.

Artikel 8

Vedtagelser og samordnet praksis

Denne forordning finder tilsvarende anvendelse på vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og på samordnet praksis.

Artikel 9

Overgangsperiode

I perioden fra 1. januar til 31. december 2001 finder forbuddet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, ikke anvendelse på aftaler, der allerede var i kraft den 31. december 2000, som ikke opfylder betingelserne for fritagelse efter denne forordning, men som opfylder betingelserne for fritagelse efter forordning (EØF) nr. 418/85.

Artikel 10

Forordningens gyldighed

Denne forordning træder i kraft den 1. januar 2001.

Den anvendes indtil den 31. december 2010.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den ...

På Kommissionens vegne

...

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 285 af 29.12.1971, s. 46.

(2) EFT C 118 af 27.4.2000, s. 3.

(3) EFT L 26 af 1.2.1999, s. 46.

(4) EFT L 122 af 12.5.1999, s. 9.

(5) EFT L 53 af 22.2.1985, s. 5.

(6) EFT L 306 af 11.11.1997, s. 12.

Udkast til Kommissionens forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af specialiseringsaftaler

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 2821/71 af 20. december 1971 om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis(1), senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, særlig artikel 1, litra c),

efter offentliggørelse af udkast til denne forordning(2),

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Ifølge forordning (EØF) nr. 2821/71 kan Kommissionen ved forordning anvende traktatens artikel 81, stk. 3, på visse af de kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis vedrørende specialisering, der falder ind under artikel 81, stk. 1, herunder aftaler, der tager sigte på specialiseringens gennemførelse.

(2) Med hjemmel i forordning (EØF) nr. 2821/71 har Kommissionen bl.a. vedtaget forordning (EØF) nr. 417/85 af 19. december 1984 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af specialiseringsaftaler(3), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2236/97(4). Denne forordning udløber den 31. december 2000.

(3) En ny forordning må både sikre en effektiv beskyttelse af konkurrencen og give virksomhederne tilstrækkelig retssikkerhed. Ved virkeliggørelsen af disse mål bør der tages hensyn til behovet for så vidt muligt at forenkle den administrative kontrol og lovgivningsrammerne. For specialiseringsaftaler mellem parter, der ikke når op over en vis nærmere fastsat markedsstyrke, kan det generelt antages, at deres positive virkninger vil opveje enhver negativ indvirkning på konkurrencen.

(4) I henhold til forordning (EØF) nr. 2821/71 skal den af Kommissionen vedtagne fritagelsesforordning a) fastlægge, hvilke typer aftaler, vedtagelser og samordnet praksis den finder anvendelse på, b) angive, hvilke begrænsninger eller bestemmelser der må eller ikke må optræde i disse aftaler eller vedtagelser eller denne samordnede praksis, og c) fastsætte, hvilke klausuler disse aftaler eller vedtagelser eller denne samordnede praksis skal indeholde, eller hvilke øvrige betingelser de skal opfylde.

(5) Det er hensigtsmæssigt at opgive den hidtidige fremgangsmåde med at opregne, hvilke aftalebestemmelser der er omfattet af fritagelsen, og i stedet lægge større vægt på at fastlægge, hvilke kategorier af aftaler der er fritaget, når en nærmere fastsat grænse for markedsstyrke ikke er overskredet, og hvilke begrænsninger eller bestemmelser sådanne aftaler ikke kan indeholde. Dette stemmer overens med en økonomisk baseret fremgangsmåde med vurdering af aftalernes virkninger på det relevante marked.

(6) For anvendelse af artikel 81, stk. 3, ved forordning er det ikke nødvendigt at definere, hvilke aftaler der kan falde ind under artikel 81, stk. 1. I den individuelle vurdering af aftaler efter artikel 81, stk. 1, må der tages hensyn til mange faktorer, i særdeleshed til markedsstrukturen på det relevante marked.

(7) Fordelen ved gruppefritagelsen bør være begrænset til de aftaler, der med tilstrækkelig sikkerhed kan antages at opfylde betingelserne i artikel 81, stk. 3.

(8) Aftaler om specialisering inden for produktionen bidrager normalt til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne, da virksomhederne derved kan koncentrere sig om fremstillingen af visse varer og således arbejde mere rationelt og udbyde varerne til lavere priser. Specialiseringsaftaler inden for tjenesteydelser kan også antages generelt at føre til tilsvarende forbedringer. Når der forefindes en effektiv konkurrence, må det forventes, at forbrugerne får en rimelig andel af de dermed forbundne fordele.

(9) Sådanne fordele kan også opnås ved aftaler, hvor en af parterne giver afkald på at fremstille bestemte produkter eller udbyde bestemte tjenester til fordel for en anden part ("ensidig specialisering"), aftaler, hvor hver part giver afkald på at fremstille bestemte produkter eller udbyde bestemte tjenester til fordel for en anden part ("gensidig specialisering"), og aftaler, hvor parterne enes om at fremstille bestemte produkter og udbyde bestemte tjenester i fællesskab ("fælles produktion").

(10) Da ensidige specialiseringsaftaler mellem ikke-konkurrerende virksomheder kan falde ind under gruppefritagelsen efter forordning (EF) nr. 2790/1999(5), bør denne forordnings bestemmelser om ensidig specialisering kun gælde for aftaler mellem indbyrdes konkurrerende virksomheder.

(11) Denne forordning bør også gælde for alle aftaler indgået mellem virksomheder angående de nærmere betingelser for deres specialisering i fremstilling af varer og/eller tjenester. Gruppefritagelsen bør også gælde for accessoriske aftaler, der ikke udgør det primære formål med, men er direkte knyttede til og nødvendige for specialiseringsaftalers gennemførelse, og for visse dertil knyttede indkøbs- og markedsføringsaftaler.

(12) For at sikre, at fordelene ved specialiseringen kan opnås, uden at en af parterne forsvinder fra et senere led end produktionsleddet, bør det fastsættes, at ensidige og gensidige specialiseringsaftaler kun er omfattet af denne forordning, når de indeholder købs- og leveringsforpligtelser. Disse forpligtelser kan, men skal ikke, være eksklusive.

(13) Når de deltagende virksomheders markedsandel på det relevante marked ikke overstiger 20 %, kan specialiseringsaftaler, der falder ind under den kategori, der defineres i denne forordning, antages at føre til økonomiske fordele i form af skala- eller stordriftsfordele eller bedre produktionsteknologi, samtidig med at de sikrer forbrugerne en rimelig andel i de dermed forbundne fordele.

(14) Denne forordning må ikke føre til fritagelse af begrænsninger, der ikke er strengt nødvendige for at opnå de ovennævnte fordele. Visse alvorlige konkurrencebegrænsninger i forbindelse med prisbinding, begrænsning af produktion eller salg og opdeling af markeder eller kunder er principielt udelukket fra at kunne falde ind under gruppefritagelsen, uanset størrelsen af de deltagende virksomheders markedsandel.

(15) Markedsandelsgrænsen, visse aftalers udelukkelse fra fritagelsen og de nærmere betingelser i denne forordning vil normalt sikre, at de aftaler, der er omfattet af gruppefritagelsen, ikke sætter de deltagende virksomheder i stand til at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter.

(16) I særlige tilfælde, hvor aftaler, der falder ind under denne forordning, alligevel har virkninger, der er uforenelige med traktatens artikel 81, stk. 3, bør Kommissionen kunne inddrage gruppefritagelsen.

(17) Med henblik på at lette indgåelsen af langfristede specialiseringsaftaler, som vil kunne have strukturelle konsekvenser for de pågældende virksomheder, bør forordningens gyldighedsperiode fastsættes til 10 år.

(18) Denne forordning finder anvendelse med forbehold af traktatens artikel 82.

(19) I overensstemmelse med princippet om fællesskabsrettens forrang bør ingen foranstaltning truffet i henhold til national konkurrencelovgivning lægge hindringer i vejen for en ensartet anvendelse overalt på fællesmarkedet af Fællesskabets konkurrenceregler eller den fulde virkning af de foranstaltninger, der vedtages til gennemførelse heraf, herunder også denne forordning -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Anvendelsesområde

1. I medfør af traktatens artikel 81, stk. 3, og på de i denne forordning fastsatte betingelser erklæres traktatens artikel 81, stk. 1, uanvendelig på følgende aftaler mellem to eller flere virksomheder om de vilkår, hvorpå disse virksomheder specialiserer sig i fremstilling af varer og tjenesteydelser:

a) ensidige specialiseringsaftaler, hvorved en part indvilliger i at ophøre med at producere bestemte produkter eller afstå fra at producere disse produkter, men køber dem hos en konkurrent, medens konkurrenten indvilliger i at producere eller levere disse produkter

b) gensidige specialiseringsaftaler, hvorved to eller flere parter på basis af gensidighed indvilliger i at ophøre med eller afstå fra at fremstille bestemte, men forskellige produkter og i stedet køber disse produkter hos de andre parter, der indvilliger i at levere dem

c) fælles produktionsaftaler, hvorved to eller flere parter aftaler at producere bestemte produkter i fællesskab.

Denne fritagelse gælder i det omfang, hvor sådanne aftaler (herefter benævnt specialiseringsaftaler) indeholder konkurrencebegrænsninger, der falder ind under traktatens artikel 81, stk. 1.

2. Fritagelsen efter stk. 1 finder også anvendelse på bestemmelser i specialiseringsaftaler, der ikke udgør hovedformålet med, men er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af specialiseringsaftaler, bl.a. bestemmelser om overdragelse eller brug af intellektuelle ejendomsrettigheder.

Dette gælder dog ikke bestemmelser, der har samme formål eller virkning som de konkurrencebegrænsninger, der er opregnet i artikel 4, stk. 1.

Artikel 2

Indkøbs- og markedsføringsaftaler i tilknytning til specialiseringsaftaler

Fritagelsen efter artikel 1 finder også anvendelse på købs- og markedsføringsaftaler knyttet til specialiseringen, hvor

a) parterne påtager sig en eksklusiv købs- og/eller en eksklusiv leveringsforpligtelse i forbindelse med artikel 1, stk. 1, litra a), b) og c)

b) parterne aftaler fælles distribution eller overlader distributionen til en tredjepart på et eksklusivt eller ikke-eksklusivt grundlag i forbindelse med artikel 1, stk. 1, litra c), forudsat at denne tredjepart ikke er konkurrent til parterne på det relevante marked.

Artikel 3

Markedsandelsgrænse

Artikel 1 og 2 finder anvendelse på betingelse af, at de deltagende virksomheder tilsammen ikke har en markedsandel, der overstiger 20 % af det relevante marked.

Artikel 4

Aftaler udelukket fra fritagelse

1. Fritagelsen efter artikel 1 finder ikke anvendelse på aftaler, der direkte eller indirekte, isoleret eller i kombination med andre faktorer, som parterne har indflydelse på, har til formål at:

a) fastsætte priser

b) begrænse produktion eller salg

c) opdele markeder eller kunder.

2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på:

a) bestemmelser om den aftalte mængde produkter i forbindelse med artikel 1, stk. 1, litra a) og b), eller fastsættelse af kapacitet og produktionsomfang i et produktions-joint venture i forbindelse med artikel 1, stk. 1, litra c)

b) en fælles produktionsvirksomheds fastsættelse af priser over for sine direkte kunder, forudsat at dette joint venture også varetager distributionen af disse produkter, således at dets prisfastsættelse reelt beror på, at de forskellige funktioner er integrerede.

Artikel 5

Definitioner

Ved anvendelsen af denne forordning forstås ved:

1) "deltagende virksomheder":

a) virksomheder, der er parter i aftalen

b) deres respektive associerede virksomheder

2) "associerede virksomheder":

a) virksomheder, hvori en i aftalen deltagende virksomhed direkte eller indirekte

- råder over mere end halvdelen af stemmerettighederne, eller

- kan udpege over halvdelen af medlemmerne af bestyrelsen, direktionen eller de organer, som retligt repræsenterer virksomheden, eller

- har ret til at føre virksomhedens forretninger

b) virksomheder, der direkte eller indirekte har de i litra a) anførte rettigheder og beføjelser i en deltagende virksomhed

c) virksomheder, hvori en virksomhed omhandlet i litra b) direkte eller indirekte har de i litra a) anførte rettigheder og beføjelser

d) virksomheder, hvori en aftalepart sammen med en eller flere virksomheder, der er omhandlet i litra a), b) eller c), eller hvori to eller flere af disse virksomheder i forening har de i litra a) anførte rettigheder og beføjelser

e) virksomheder, hvori

- aftaleparter eller deres respektive associerede virksomheder som omhandlet i litra a)-d), eller

- en eller flere aftaleparter eller en eller flere af deres associerede virksomheder som omhandlet i litra a)-d) og en eller flere tredjeparter

i forening har de i litra a) anførte rettigheder

3) "produkt": en vare og/eller tjenesteydelse, herunder såvel mellemliggende produkter og/eller tjenesteydelser som færdige produkter og/eller tjenesteydelser, men ikke distributions- og udlejningstjenester

4) "fremstilling": fremstilling af varer eller udbud af tjenesteydelser, herunder fremstilling i underleverance

5) "relevant marked": det eller de relevante produktmarked(er) og geografiske marked(er) for de produkter, der er genstanden for specialiseringsaftalen

6) "konkurrent": en virksomhed, der er en aktuel eller potentiel konkurrent på det relevante marked

7) "eksklusiv leveringsforpligtelse": en forpligtelse til ikke at levere det produkt, som specialiseringsaftalen omhandler, til en konkurrent

8) "eksklusiv købsforpligtelse": en forpligtelse til kun at købe det produkt, som specialiseringsaftalen omhandler, hos den part, som ifølge aftalen skal levere det.

Artikel 6

Beregning af markedsandele

Ved anvendelsen af den i artikel 3 fastsatte markedsandelsgrænse gælder følgende:

a) Markedsandelen beregnes på grundlag af omsætningen på markedet; foreligger der ingen tal for en deltagende virksomheds omsætning på markedet, kan dens markedsandel beregnes på grundlag af skøn baseret på andre pålidelige markedsoplysninger, bl.a. tal for afsætningen på markedet.

b) Markedsandelen beregnes på grundlag af tal for det foregående kalenderår.

c) Ved beregningen af markedsandele fordeles markedsandelen for virksomheder omhandlet i artikel 5, stk. 2, litra e), ligeligt mellem hver af de virksomheder, der har de i artikel 5, stk. 2, litra a), nævnte rettigheder og beføjelser.

d) Såfremt den i artikel 3 omhandlede markedsandel ikke i begyndelsen overstiger 20 %, men derefter stiger ud over dette niveau, uden dog at nå op over 25 %, finder fritagelsen efter artikel 1 fortsat anvendelse i to på hinanden følgende kalenderår efter det år, hvor 20 %-grænsen første gang blev overskredet.

e) Såfremt den i artikel 3 omhandlede markedsandel i begyndelsen ikke overstiger 20 %, men derefter stiger til over 25 %, finder fritagelsen efter artikel 1 fortsat anvendelse i et kalenderår efter det år, hvor 25 %-grænsen første gang blev overskredet

f) Bestemmelserne i litra d) og e) kan ikke kumuleres, således at dette tidsrum bliver længere end to kalenderår.

Artikel 7

Inddragelse af gruppefritagelsen

Kommissionen kan i henhold til artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2821/71 inddrage en fritagelse efter denne forordning, hvis den i en konkret sag enten på eget initiativ eller på begæring af en medlemsstat eller en fysisk eller juridisk person, der kan påberåbe sig en legitim interesse, fastslår, at en aftale, som er omfattet af fritagelsen efter denne forordning, alligevel har virkninger, som er uforenelige med betingelserne i traktatens artikel 81, stk. 3, og navnlig når

a) aftalen ikke giver nævneværdige resultater i form af rationaliseringer, eller forbrugerne ikke sikres en rimelig andel af de ved aftalen opnåede fordele

b) de produkter, der er genstand for specialiseringen, ikke på hele fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf er udsat for effektiv konkurrence fra identiske produkter eller produkter, som på grund af deres egenskaber, pris og anvendelsesformål af brugerne anses for at være af tilsvarende art.

Artikel 8

Vedtagelser og samordnet praksis

Denne forordning finder tilsvarende anvendelse på vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og på samordnet praksis.

Artikel 9

Overgangsperiode

I perioden fra 1. januar 2001 til 31. december 2001 finder forbuddet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, ikke anvendelse på aftaler, der allerede var i kraft den 31. december 2000, som ikke opfylder betingelserne for fritagelse efter denne forordning, men som opfylder betingelserne for fritagelse efter forordning (EØF) nr. 417/85.

Artikel 10

Forordningens gyldighed

Denne forordning træder i kraft den 1. januar 2001. Den anvendes indtil den 31. december 2010.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den ...

På Kommissionens vegne

...

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 285 af 29.12.1971, s. 46.

(2) EFT C 118 af 27.4.2000, s. 3.

(3) EFT L 53 af 22.2.1985, s. 1.

(4) EFT L 306 af 11.11.1997, s. 12.

(5) EFT L 336 af 29.12.1999, s. 21.

Udkast til retningslinjer for anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 på horisontalt samarbejde

1. INDLEDNING

1.1. FORMÅL

1. I disse retningslinjer fastsættes principperne for vurdering af horisontalt samarbejde efter EF-traktatens artikel 81. Et samarbejde er horisontalt, hvis det består i en aftale eller samordnet praksis mellem virksomheder i samme omsætningsled. Et horisontalt samarbejde er i de fleste tilfælde et samarbejde mellem konkurrenter. Det omfatter f.eks. områder som forskning og udvikling (F& U), produktion, indkøb eller markedsføring.

2. Virksomhederne er nødt til at indrette sig efter den stadig skarpere konkurrence og de skiftende markedsforhold, som skyldes globaliseringen, den hastige teknologiske udvikling og de generelt mere dynamiske markeder. Samarbejde kan være et middel til risikodeling, omkostningsbesparelser, fælles udnyttelse af knowhow og fremskyndelse af innovation og er især for små og mellemstore virksomheder af stor betydning for, at de kan tilpasse sig de skiftende markedsforhold.

3. Horisontalt samarbejde kan dog også skabe konkurrencemæssige problemer. Dette er tilfældet, hvis samarbejdsparterne aftaler priser, produktionsmængder eller markedsandele, eller hvis samarbejdet giver parterne mulighed for at opnå markedsstyrke eller for at opretholde eller forøge deres markedsstyrke og derved skaber negative virkninger på markedet med hensyn til priser, produktion, innovation, produktsortiment eller produkternes kvalitet.

4. Selv om Kommissionen erkender, at samarbejde kan medføre økonomiske fordele, må den også sikre sig, at der opretholdes en effektiv konkurrence. Artikel 81 danner retsgrundlag for en vurdering, der afvejer de konkurrencebegrænsende virkninger og de økonomiske fordele.

5. Indtil vedtagelsen af disse retningslinjer har vurderingen af horisontalt samarbejde efter artikel 81 været baseret på to meddelelser og to gruppefritagelsesforordninger(1). Meddelelserne vedrørte en række lovlige aftaleformer (meddelelsen om joint ventures) eller en række samarbejdsformer, der ikke falder ind under artikel 81 (1968-meddelelsen om samarbejdsaftaler). Forordning (EØF) nr. 417/85 og (EØF) nr. 418/85 fritog en række former for specialiseringsaftaler og F& U-aftaler.

6. De skiftende markedsforhold har medført stigende anvendelse af horisontalt samarbejde under stadig flere forskellige former. Der er behov for mere fyldestgørende og ajourførte retningslinjer for at gøre anvendelsen af artikel 81 på dette område klarere og mere gennemsigtig. Ved vurderingen skal der lægges større vægt på økonomiske kriterier af hensyn til den seneste udvikling i Kommissionens beslutningspraksis og EF-domstolenes retspraksis.

7. Formålet med disse retningslinjer er at skabe et analysegrundlag for de mest almindelige typer horisontalt samarbejde. Dette grundlag bygger fortrinsvis på kriterier, der bidrager til at analysere de økonomiske forhold omkring en samarbejdsaftale. Økonomiske kriterier, såsom parternes markedsstyrke og andre faktorer vedrørende markedsstrukturen, er et nøgleelement i vurderingen af et samarbejdes sandsynlige virkninger på markedet og dermed også i vurderingen efter artikel 81. I betragtning af de mange forskellige typer horisontalt samarbejde og samarbejdskombinationer og de varierende markedsforhold, hvorunder de anvendes, er det umuligt at finde en specifik løsning for hvert enkelt muligt scenario. Det foreliggende analysegrundlag, der bygger på økonomiske kriterier, vil dog være en hjælp for virksomhederne, når de skal vurdere, om deres individuelle samarbejdsaftale er forenelig med artikel 81.

8. Retningslinjerne erstatter ikke blot ovennævnte meddelelser om horisontalt samarbejde, men omfatter også flere af de mest almindelige typer horisontale aftaler. De supplerer gruppefritagelsesforordningerne om F& U-aftaler og specialiseringsaftaler.

1.2. ANVENDELSESOMRÅDE

9. Disse retningslinjer vedrører aftaler eller samordnet praksis(2) mellem to eller flere virksomheder i samme omsætningsled, f.eks. i samme produktions- eller distributionsled, og hovedvægten er lagt på samarbejde mellem konkurrenter. Udtrykket "konkurrenter" i disse retningslinjer omfatter både faktiske(3) og potentielle(4) konkurrenter.

10. De foreliggende retningslinjer vedrører dog ikke alle mulige horisontale aftaler, men kun de typer samarbejde, der kan medføre effektivitetsgevinster, dvs. aftaler om F& U, produktion, indkøb, markedsføring, standardisering og miljø. Andre typer horisontale aftaler mellem konkurrenter, f.eks. om informationsudveksling eller minoritetsaktieposter, vil blive behandlet særskilt.

11. Aftaler, der indgås mellem virksomheder i forskellige produktions- eller distributionsled, dvs. vertikale aftaler, er principielt udelukket fra disse retningslinjer og behandles i retningslinjerne(5) og gruppefritagelsesforordningen(6) for vertikale begrænsninger. I det omfang vertikale aftaler, f.eks. distributionsaftaler, indgås mellem konkurrenter, kan de få samme virkninger på markedet og skabe de samme konkurrencemæssige problemer som horisontale aftaler. Disse aftaler skal derfor vurderes på grundlag af principperne i de foreliggende retningslinjer. Dette udelukker ikke, at retningslinjerne for vertikale begrænsninger også kan anvendes på disse aftaler for at vurdere deres vertikale begrænsninger(7).

12. Aftalerne kan omfatte samarbejde på forskellige niveauer, f.eks. F& U og udnyttelse af resultaterne deraf. Disse aftaler er omfattet af retningslinjerne, medmindre de falder ind under fusionsforordningen. Tyngdepunktet i samarbejdet er afgørende for, hvilken del af retningslinjerne der gælder for den pågældende aftale. Ved fastlæggelsen af tyngdepunktet tages der hensyn til især følgende to faktorer: i) udgangspunktet for samarbejdet og ii) integrationsgraden i de forskellige funktioner, som samarbejdet omfatter. Et samarbejde, der indebærer både fælles F& U og fælles udnyttelse af resultaterne, vil derfor normalt falde ind under kapitlet "Aftaler om forskning og udvikling", da den fælles udnyttelse kun finder sted, hvis den fælles F& U falder heldigt ud. Dette indebærer, at resultaterne af den fælles F& U er afgørende for udnyttelsen. F& U-aftalen kan dermed betragtes som udgangspunktet for samarbejdet. Vurderingen vil være anderledes, hvis aftalen indebærer fuld integration på produktionsområdet og kun delvis integration af nogle F& U-aktiviteter. I så fald vil samarbejdets potentielle konkurrencebegrænsende virkninger og økonomiske fordele i vid udstrækning være knyttet til den fælles produktion, og aftalen skal derfor undersøges på grundlag af principperne i kapitlet "Produktionsaftaler". Retningslinjerne gælder ikke for komplekse aftaler, som strategiske alliancer, der omfatter en række forskellige samarbejdsområder og -instrumenter. Vurderingen af de enkelte samarbejdsområder i en alliance kan foretages på grundlag af det tilsvarende kapitel i retningslinjerne, men komplekse aftaler skal analyseres i deres helhed. På grund af de mange forskellige områder, som en alliance kan omfatte, er det umuligt at udstikke generelle retningslinjer for en sådan samlet vurdering. Alliancer eller andre former for samarbejde, der hovedsagelig består af hensigtserklæringer, er umulige at vurdere på grundlag af konkurrencereglerne, så længe de ikke har noget præcist anvendelsesområde.

13. De kriterier, der er fastsat i retningslinjerne, gælder for samarbejde om både produkter og tjenester(8). Retningslinjerne gælder dog ikke i det omfang, hvor der anvendes sektorbestemte regler, som det er tilfældet inden for transport eller forsikring(9). Transaktioner, der falder ind under fusionsforordningen, er heller ikke omfattet af retningslinjerne(10).

14. Artikel 81 finder kun anvendelse på horisontale samarbejdsaftaler, der kan påvirke handelen mellem medlemsstaterne. Disse retningslinjer vedrører ikke undersøgelsen af, om en given aftale kan påvirke samhandelen, og de efterfølgende principper for anvendelsen af artikel 81 er derfor baseret på den antagelse, at handelen mellem medlemsstaterne påvirkes. I praksis skal dette spørgsmål dog undersøges fra sag til sag.

15. Den vurdering efter artikel 81, der er beskrevet i disse retningslinjer, påvirker ikke den eventuelle parallelle anvendelsen af EF-traktatens artikel 82 på horisontale samarbejdsaftaler. Retningslinjerne har heller ingen indvirkning på den fortolkning, som Retten i Første Instans og EF-Domstolen måtte anlægge med hensyn til anvendelsen af artikel 81 på horisontale samarbejdsaftaler.

1.3. GRUNDPRINCIPPER FOR VURDERING EFTER ARTIKEL 81

1.3.1. Artikel 81, stk. 1

16. Artikel 81, stk. 1, finder anvendelse på horisontale samarbejdsaftaler, der har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen(11).

17. Der er dog visse tilfælde, hvor man på grund af samarbejdets art allerede fra begyndelsen kan fastslå, at artikel 81, stk. 1, finder anvendelse. Dette gælder aftaler, der tager sigte på at begrænse konkurrencen gennem prisfastsættelse, produktionsbegrænsning eller opdeling af markeder eller kunder. Disse aftaler formodes at have negative virkninger på markedet, og det er derfor ikke nødvendigt at undersøge, hvorledes de i praksis påvirker konkurrenceforholdene og markedet.

18. De fleste horisontale samarbejdsaftaler tager dog ikke sigte på at begrænse konkurrencen, og det er derfor nødvendigt at undersøge aftalens virkninger. I forbindelse med denne undersøgelse er det ikke tilstrækkeligt, at aftalen begrænser konkurrencen mellem parterne. Det skal også være sandsynligt, at den påvirker konkurrencen på markedet i et sådant omfang, at der kan forventes negative virkninger med hensyn til priser, produktion, innovation, produktsortiment eller produkternes kvalitet.

19. Hvorvidt aftalen vil kunne skabe negative virkninger på markedet, afhænger af de økonomiske forhold, herunder både aftalens art og parternes samlede markedsstyrke, der sammen med andre strukturbestemte faktorer er afgørende for, om samarbejdet kan påvirke den samlede konkurrence i et så betydeligt omfang.

Aftalens art

20. Aftalens art bestemmes af faktorer som samarbejdsområde, formålet med samarbejdet, de konkurrencemæssige forbindelser mellem parterne og det omfang, hvori de kombinerer deres virksomhed. Disse faktorer giver et fingerpeg om, hvor sandsynligt det er, at parterne vil samordne deres adfærd på markedet.

21. Visse typer aftaler, f.eks. de fleste F& U-aftaler eller samarbejde om fastsættelse af standarder eller forbedring af miljøforholdene, vil nok i mindre omfang indeholde pris- og produktionsbegrænsninger. Hvis disse typer aftaler overhovedet har negative virkninger, vil det sandsynligvis være for innovation eller produktsortiment. De kan også medføre markedsafskærmning.

22. Andre typer samarbejde, såsom produktions- eller indkøbsaftaler, indebærer typisk en vis ensartethed i omkostningsstrukturerne. Hvis der er tale om en betydelig ensartethed, kan parterne lettere samordne markedspriser og produktion. En betydelig ensartethed i omkostningsstrukturerne kan kun opnås under følgende forhold: For det første skal samarbejdsområdet, f.eks. produktion og indkøb, tegne sig for en stor andel af de samlede omkostninger på et givet marked. For det andet må parterne kombinere deres aktiviteter på samarbejdsområdet i betydeligt omfang. Dette er for eksempel tilfældet, når de i fællesskab fremstiller eller køber et vigtigt mellemprodukt eller en stor andel af deres samlede produktion af et endeligt produkt.

Aftaler, der ikke falder ind under artikel 81, stk. 1

23. En række aftalekategorier er af en sådan art, at de ikke falder ind under artikel 81, stk. 1. Dette gælder normalt for samarbejde, der ikke indebærer samordning af parternes konkurrencemæssige adfærd på markedet, såsom:

- samarbejde mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter

- samarbejde mellem konkurrerende virksomheder, der ikke ville kunne gennemføre det projekt eller den aktivitet, som samarbejdet omfatter, uafhængigt af hinanden

- samarbejde om en aktivitet, der ligger langt fra afsætningsleddet.

Disse samarbejdskategorier falder kun ind under artikel 81, stk. 1, hvis parterne har en betydelig markedsstyrke, eller hvis der er sandsynlighed for markedsafskærmning over for tredjemand.

Aftaler, der næsten altid falder ind under artikel 81, stk. 1

24. En anden aftalekategori kan normalt anses for at falde ind under artikel 81, stk. 1. Dette gælder samarbejdsaftaler, der tager sigte på at begrænse konkurrencen gennem prisfastsættelse, produktionsbegrænsning eller opdeling af markeder eller kunder. Disse begrænsninger betragtes som de mest skadelige, fordi de griber direkte ind i resultatet af konkurrenceprocessen. Prisfastsættelse og produktionsbegrænsning medfører umiddelbart, at kunderne betaler højere priser eller ikke modtager de ønskede mængder. Opdeling af markeder eller kunder formindsker kundernes valgmuligheder og medfører således også højere priser eller lavere produktion. Det kan derfor antages, at disse begrænsninger har negative virkninger på markedet, og som følge heraf er de næsten altid forbudt.

25. Dette gælder dog ikke, hvis en sådan bestemmelse er nødvendig for anvendelsen af en aftale, der ellers ikke begrænser konkurrencen, eller som kan fritages. Som eksempel kan nævnes et produktionsselskab i form af et joint venture, der også markedsfører de produkter, der fremstilles i fællesskab. Det hører naturligt med til et sådant joint venture, at beslutninger om produktion og priser træffes af aftaleparterne i fællesskab. I dette tilfælde vil indføjelse af bestemmelser om priser eller produktion ikke betyde, at aftalen automatisk falder ind under artikel 81, stk. 1. Bestemmelserne om priser eller produktion skal vurderes sammen med joint venture-selskabets øvrige virkninger på markedet på grundlag af nedenstående regler, for at det kan fastslås, om artikel 81, stk. 1, finder anvendelse.

Aftaler, der kan falde ind under artikel 81, stk. 1

26. Aftaler, der ikke falder ind under ovennævnte kategorier, skal undersøges mere indgående, for at det kan afgøres, om de falder ind under artikel 81, stk. 1. Undersøgelsen skal omfatte markedsrelaterede kriterier som parternes markedsstilling og andre strukturbestemte faktorer.

Markedsstyrke og markedsstruktur

27. Udgangspunktet for undersøgelsen er parternes stilling på de markeder, der berøres af samarbejdet, idet den er afgørende for, om de vil kunne opnå markedsstyrke eller opretholde eller forøge deres markedsstyrke gennem samarbejdet, dvs. at de kan skabe negative virkninger på markedet med hensyn til priser, produktion, innovation, produktsortiment eller produkternes kvalitet. For at gennemføre denne undersøgelse må man afgrænse det (de) relevante marked(er) ved anvendelse af metoden i Kommissionens meddelelse om markedsafgrænsning(12). Når der er tale om bestemte typer markeder, såsom indkøbs- eller teknologimarkeder, giver disse retningslinjer yderligere vejledning.

28. Hvis parterne tilsammen har en svag markedsstilling(13), er det usandsynligt, at samarbejdet vil få nogen begrænsende virkning, og der er derfor ikke behov for nogen yderligere undersøgelse. I betragtning af de mange forskellige former for samarbejde og de forskellige virkninger, som de kan få i forskellige markedssituationer, er det umuligt at fastsætte en generel tærskel for, hvornår markedsandelen indebærer en så stor markedsstyrke, at den kan skabe restriktive virkninger.

29. Ud over parternes samlede markedsandele skal der også tages hensyn til deres individuelle markedsandele. En stor samlet markedsandel kan normalt ikke anses for at medføre en begrænsning af konkurrencen på markedet, hvis en af de to parter kun har ubetydelige markedsandele.

30. Når parterne tilsammen har en stærk markedsstilling og betydelige markedsandele, skal markedskoncentrationen, dvs. antallet af konkurrenter og deres stilling, måske tages i betragtning som en supplerende faktor, for at man kan vurdere samarbejdets indvirkning på konkurrencen på markedet. Som indikator kan anvendes Herfindahl-Hirshman-indekset ("HHI"), der defineres som summen af kvadraterne på virksomhedernes markedsandele(14): med et HHI på under 1000 kan koncentrationsgraden på markedet betegnes som lav, mellem 1000 og 1800 som moderat, og over 1800 som høj.

31. Afhængigt af parternes markedsstilling og koncentrationen på markedet skal der også tages hensyn til andre faktorer, som markedsandelenes stabilitet over en periode, adgangsbarrierer og sandsynligheden for, at der kommer nye virksomheder ind på markedet, købernes/leverandørernes markedsstyrke i forhold til hinanden eller produkternes art (ensartethed, færdigudvikling). Når det er sandsynligt, at konkurrencen om innovation vil blive påvirket, og disse virkninger ikke kan vurderes tilstrækkeligt på grundlag af de eksisterende markeder, kan det være nødvendigt at benytte en række specielle faktorer i analysen (jf. kapitel 3, F& U-aftaler).

Artikel 81, stk. 3

32. Aftaler, der falder ind under artikel 81, stk. 1, kan fritages, hvis de opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3. Dette er tilfældet, hvis aftalen:

- bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling

- sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved,

og ikke:

- pålægger de pågældende virksomheder begrænsninger, som ikke er nødvendige for at nå ovennævnte mål

- giver disse virksomheder mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer.

Økonomiske fordele

33. Den første betingelse er, at aftalen bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling. Da disse fordele vedrører statistiske eller dynamiske effektivitetsgevinster, kan de betegnes som "økonomiske fordele". Økonomiske fordele kan opveje konkurrencebegrænsninger. For eksempel kan et samarbejde give virksomhederne mulighed for at tilbyde varer eller tjenester til lavere priser eller af bedre kvalitet eller at iværksætte innovation hurtigere. De fleste effektivitetsgevinster opstår ved kombination og integration af forskellige former for viden eller ressourcer. Parterne skal bevise, at effektivitetsgevinsterne skyldes samarbejdet og ikke kan opnås med mindre restriktive midler (se også nedenfor). Påstande om, at der skabes effektivitetsgevinster, skal underbygges med beviser; det er ikke tilstrækkeligt at fremsætte formodninger eller generelle udtalelser om omkostningsbesparelser.

34. Kommissionen tager ikke hensyn til omkostningsbesparelser, der skyldes en nedsættelse af produktionen eller markedsdeling, eller som udelukkende skyldes udnyttelse af markedsstyrken.

Rimelige andele for forbrugerne

35. Økonomiske fordele skal ikke blot være til gavn for aftaleparterne, men også for forbrugerne. Det vil normalt afhænge af konkurrencens intensitet på det relevante marked, om fordelene også kommer forbrugerne til gode. En skarp konkurrence vil normalt sikre, at omkostningsbesparelser kommer forbrugerne til gode i form af lavere priser, eller at virksomhederne anspores til at bringe nye produkter på markedet så hurtigt som muligt. Opretholdelse af en tilstrækkelig konkurrence på markedet, som effektivt begrænser aftaleparternes adfærd, vil derfor normalt sikre, at forbrugerne opnår en rimelig andel af de økonomiske fordele.

Nødvendige begrænsninger

36. Konkurrencebegrænsningerne skal være nødvendige for, at man kan opnå de økonomiske fordele. Hvis der kan opnås tilsvarende fordele med mindre restriktive midler, kan de fremførte effektivitetsgevinster ikke benyttes som begrundelse for konkurrencebegrænsningerne. Hvorvidt de enkelte begrænsninger er nødvendige, afhænger af markedsforholdene og aftalens varighed. For eksempel kan eksklusivitetsaftaler forhindre en aftalepart i at opnå uberettigede fordele ("free riding") og kan derfor accepteres. Men under visse omstændigheder er de måske ikke nødvendige og vil i så fald kunne forstærke en restriktiv virkning.

Ingen udelukkelse af konkurrencen

37. Et af nøgleelementerne i vurderingen efter artikel 81, stk. 3, er spørgsmålet om, hvorvidt det er sandsynligt, at konkurrencen udelukkes. Spørgsmålet kan undersøges på grundlag af en vurdering af markedsstyrken og markedsstrukturerne efter artikel 81, stk. 1. Den eneste forskel er, at der i henhold til artikel 81, stk. 3, kan tillades en større markedsstyrke, forudsat at aftalen indebærer betydelige effektivitetsgevinster, som opvejer de konkurrencebegrænsende virkninger. Den absolutte grænse for fritagelse er udelukkelsen af den effektive konkurrence. Selv betydelige effektivitetsgevinster kan ikke gøre det berettiget, at den effektive konkurrence udelukkes; dette er nemlig det punkt, hvor parterne er eller sandsynligvis vil blive dominerende.

Gruppefritagelsesforordninger for F& U-aftaler og specialiseringsaftaler

38. Under visse betingelser kan det antages, at bestemte aftalekategorier opfylder kriterierne i artikel 81, stk. 3. Dette er især tilfældet med F& U-aftaler og produktionsaftaler, hvor det forhold, at virksomhederne samler deres respektive viden eller aktiver, kan give anledning til betydelige effektivitetsgevinster. Disse retningslinjer skal betragtes som et supplement til de ændrede gruppefritagelsesforordninger om F& U-aftaler og om specialiseringsaftaler, der erstatter forordning (EØF) nr. 417/85 og forordning (EØF) nr. 418/85. Gruppefritagelsesforordningerne fritager de fleste almindelige former for produktions-/specialiseringsaftaler op til en markedsandel på 20 % og F& U-aftaler op til en markedsandel på 25 %, forudsat at aftalerne opfylder betingelserne for anvendelse af gruppefritagelsen og ikke indeholder tungtvejende begrænsninger ("sorte bestemmelser"), der gør gruppefritagelsen uanvendelig.

1.4. OPBYGNINGEN AF DE EFTERFØLGENDE KAPITLER OM FORSKELLIGE SAMARBEJDSFORMER

39. Retningslinjerne er opdelt i kapitler om bestemte aftaletyper. Hvert kapitel er opbygget efter det analysegrundlag, der er beskrevet ovenfor under punkt 1.3. I de tilfælde, hvor det er nødvendigt, gives der speciel vejledning i afgrænsningen af de relevante markeder (f.eks. inden for F& U eller med hensyn til indkøbsmarkeder).

2. AFTALER OM FORSKNING OG UDVIKLING

2.1. DEFINITION

40. Aftaler om forskning og udvikling (F& U) kan variere i form og efter anvendelsesområde. De strækker sig fra udlicitering af bestemte F& U-aktiviteter til forbedring af eksisterende teknologier i fællesskab eller til samarbejde om forskning, udvikling og markedsføring af helt nye produkter. De kan antage form af en samarbejdsaftale eller et joint venture-selskab. Dette kapitel gælder for alle former for F& U-aftaler, herunder tilknyttede aftaler om udnyttelse af F& U-resultaterne i form af produktion eller afsætning, forudsat at tyngdepunktet i samarbejdet er F& U(15).

41. F& U-samarbejde kan reducere unødvendige dobbeltomkostninger, føre til en betydelig og gavnlig udveksling af ideer og erfaringer og dermed betyde, at produkter og teknologier udvikles hurtigere, end det ellers ville være tilfældet. F& U-samarbejde har normalt en tendens til at forøge F& U-aktiviteterne generelt.

42. Små og mellemstore virksomheder (SMV) udgør en dynamisk og uensartet gruppe, der stilles over for mange udfordringer, herunder de voksende krav fra større virksomheder, som de ofte er underleverandører til. I F& U-intensive sektorer sigter - også nyoprettede - hurtigt voksende SMV mod at blive førende på markedssegmenter under hastig udvikling. For at kunne tage disse udfordringer op og fortsat være konkurrencedygtige må SMV konstant foretage innovation. Gennem F& U-samarbejde vil SMV kunne forøge deres F& U generelt og stå stærkere i konkurrencen med større markedsaktører.

43. Under visse omstændigheder kan F& U-aftaler dog skabe konkurrencemæssige problemer, såsom begrænsninger med hensyn til priser, produktion, innovation, varesortiment eller produkternes kvalitet.

2.2. RELEVANTE MARKEDER

44. Når man skal afgrænse det relevante marked i forbindelse med vurderingen af en F& U-aftales virkninger, skal man identificere de produkter, teknologier eller F& U-aktiviteter, der vil begrænse parternes konkurrence. Når man betragter de forskellige mulige situationer, kan innovationen på den ene side medføre et produkt (eller en teknologi), der konkurrerer på et eksisterende produkt- eller teknologimarked. Dette er tilfældet med F& U, der tager sigte på små forbedringer eller ændringer, såsom nye modeller af bestemte produkter, og her vil de eventuelle virkninger berøre markedet for eksisterende produkter. På den anden side kan innovation medføre et helt nyt produkt, der selv skaber et nyt marked (f.eks. en ny vaccine til en tidligere uhelbredelig sygdom). I dette tilfælde er de eksisterende markeder kun relevante, hvis de på en eller anden måde er forbundet med den pågældende innovation. Samarbejdets virkninger med hensyn til innovation skal derfor vurderes, hvis det er muligt. De fleste tilfælde vedrører dog formodentlig situationer imellem disse to yderpunkter, dvs. situationer, hvor der ved innovationen skabes produkter (eller teknologi), som i tidens løb kommer til at erstatte de eksisterende (f.eks. cd'er, der har erstattet grammofonplader). Ved en indgående analyse af disse situationer kan det være nødvendigt at undersøge både eksisterende markeder og aftalens virkninger med hensyn til innovation.

Eksisterende markeder

a) Produktmarkeder

45. Når samarbejdet vedrører F& U, der tager sigte på forbedring eller forædling af eksisterende produkter, udgør disse eksisterende produkter, herunder deres substitutionsprodukter, det relevante marked for samarbejdet(16).

46. Hvis F& U-arbejdet tager sigte på at ændre et eksisterende produkt betydeligt, eller at skabe et nyt produkt som erstatning for en række eksisterende, kan substitutionen med det eksisterende produkt være ufuldstændig eller langsigtet. De gamle og de potentielle, nye produkter vil sandsynligvis derfor ikke tilhøre det samme relevante marked. Markedet for eksisterende produkter kan dog blive berørt, hvis F& U-samarbejdet kan medføre en samordning af parternes adfærd som leverandører af eksisterende produkter, men parterne vil kun kunne udnytte deres styrke på det eksisterende marked, hvis de tilsammen har en stærk stilling både på markedet for eksisterende produkter og inden for F& U.

47. Hvis F& U vedrører en vigtig komponent i et endeligt produkt, kan ikke blot markedet for denne komponent, men også det eksisterende marked for det endelige produkt være relevant for vurderingen. Hvis for eksempel bilfabrikanter samarbejder om F& U vedrørende en ny motortype, kan bilmarkedet blive påvirket af dette F& U-samarbejde. Markedet for endelige produkter er dog kun relevant for vurderingen, hvis den komponent, som F& U vedrører, teknisk eller økonomisk set, er en vigtig bestanddel af disse endelige produkter, og hvis F& U-aftalens parter er store konkurrenter med hensyn til de endelige produkter.

b) Teknologimarkeder

48. F& U-samarbejde behøver ikke kun at vedrøre produkter, men kan også omfatte teknologi. Når intellektuelle ejendomsrettigheder sælges adskilt fra de produkter, som de vedrører, skal det relevante teknologimarked også afgrænses. Teknologimarkeder består af den intellektuelle ejendomsret, der er meddelt licens på, og dens substitutter, dvs. andre teknologier, som kunderne ville anvende i stedet med tilsvarende omkostninger. Metoden til afgrænsning af teknologimarkeder følger de samme principper som afgrænsningen af produktmarkedet(17). Parternes stilling på markedet for eksisterende teknologi er et relevant vurderingskriterium, når F& U-samarbejdet vedrører en væsentlig forbedring af den eksisterende teknologi eller en ny teknologi, der skal erstatte den eksisterende. Her gælder de samme betragtninger som beskrevet under "eksisterende produktmarkeder" ovenfor.

Konkurrence om innovation (F& U-aktiviteter)

49. F& U-samarbejde behøver ikke - eller ikke kun - at berøre konkurrencen på eksisterende markeder, men kan også påvirke konkurrencen om innovation. Dette er tilfældet, når samarbejdet vedrører udvikling af nye produkter/ny teknologi, der måske en dag vil erstatte eksisterende produkter/teknologi, eller som udvikles til et nyt anvendelsesformål og derfor ikke vil erstatte eksisterende produkter/teknologi, men skabe en helt ny efterspørgsel. Under disse forhold er virkningerne på konkurrencen om innovation af stor betydning, men kan i nogle tilfælde ikke vurderes tilstrækkeligt ved en analyse af den faktiske eller potentielle konkurrence på de eksisterende produkt-/teknologimarkeder. I denne forbindelse kan der skelnes mellem to scenarier afhængigt af innovationsprocessen inden for en given industri.

50. Under det første scenario, som f.eks. gør sig gældende inden for medicinalvareindustrien, er innovationsprocessen opbygget på en sådan måde, at det er muligt på et tidligt tidspunkt at identificere F& U-centre. F& U-centre er F& U-aktiviteter, der er rettet mod et bestemt nyt produkt eller en bestemt ny teknologi, og substitutter for denne F& U, dvs. F& U, der tager sigte på at udvikle substitutionsprodukter eller -teknologi for produkter og teknologi udviklet under samarbejdet, og som har samme adgang til ressourcer og følger en tilsvarende tidsplan. I dette tilfælde kan det analyseres, om der, efter at aftalen er indgået, vil være tilstrækkelig mange F& U-centre tilbage. Udgangspunktet for markedsundersøgelsen er parternes F& U. Derpå skal man identificere troværdige, konkurrerende F& U-centre. Ved vurderingen af konkurrerende centres troværdighed må følgende aspekter tages i betragtning: eventuelle andre F& U-aktiviteters art, omfang og størrelse, deres adgang til finansielle og menneskelige ressourcer, knowhow/patenter eller andre specialaktiver, deres tidsplan og deres mulighed for at udnytte eventuelle resultater. Et F& U-center er ikke en troværdig konkurrent, hvis det ikke kan betragtes som et nært substitut til parternes F& U med hensyn til f.eks. ressourceadgang eller tidsplaner.

51. Under det andet scenario er en industris innovation ikke så klart struktureret, at det er muligt at identificere F& U-centre. Medmindre der er tale om ekstraordinære forhold, vil Kommissionen ikke forsøge at vurdere et givet F& U-samarbejdes indvirkning på innovation under dette scenario, men begrænse sin vurdering til produkt- og/eller teknologimarkeder, der er forbundet med det pågældende F& U-samarbejde.

2.3. VURDERING EFTER ARTIKEL 81, STK. 1

2.3.1. Aftalens art

2.3.1.1. Aftaler, der ikke falder ind under artikel 81, stk. 1

52. De fleste F& U-aftaler falder ikke ind under artikel 81, stk. 1. Dette gælder først og fremmest aftaler om F& U-samarbejde på et ret teoretisk plan, der ligger langt fra den endelige udnyttelse af de eventuelle resultater.

53. F& U-samarbejde mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter, begrænser normalt heller ikke konkurrencen(18). Konkurrenceforholdet mellem parterne skal undersøges som led i de berørte eksisterende markeder og/eller innovation. Hvis parterne ikke kan gennemføre den nødvendige F& U uafhængigt af hinanden, er der ingen konkurrencebegrænsninger. Dette kan for eksempel være tilfældet, når virksomhederne samler deres respektive viden, teknologi og andre ressourcer. Spørgsmålet om potentiel konkurrence skal vurderes på et realistisk grundlag. For eksempel kan parterne ikke defineres som potentielle konkurrenter, blot fordi samarbejdet giver dem mulighed for at udføre F& U-aktiviteterne. Det afgørende er, om de uafhængigt af hinanden har de nødvendige midler dertil i form af aktiver, knowhow og andre ressourcer.

54. F& U-samarbejde i form af udlicitering af tidligere konkurrencebeskyttet F& U gennemføres ofte af specialiserede virksomheder, universiteternes eller andre højere læreanstalters forskningsinstitutter, der ikke deltager i udnyttelsen af resultaterne. Sådanne aftaler er typisk kombineret med overførsel af knowhow og/eller en eksklusiv leveringsklausul vedrørende eventuelle resultater. Da samarbejdsparterne under disse scenarier supplerer hinanden, finder artikel 81, stk. 1, ikke anvendelse.

55. F& U-samarbejde, der ikke omfatter fælles udnyttelse af eventuelle resultater gennem licenser, produktion og/eller afsætning, falder sjældent ind under artikel 81, stk. 1. Disse "rene" F& U-aftaler kan kun give anledning til konkurrencemæssige problemer, hvis den effektive konkurrence med hensyn til innovation begrænses væsentligt.

2.3.1.2. Aftaler, der næsten altid falder ind under artikel 81, stk. 1

56. Samarbejde, der ikke egentlig vedrører F& U, men tjener som middel til at iværksætte et skjult kartel, dvs. prisfastsættelse, produktionsbegrænsning eller markedsopdeling, der ellers er forbudt, falder ind under artikel 81, stk. 1. En F& U-aftale, der omfatter fælles udnyttelse af eventuelle fremtidige resultater, er dog ikke nødvendigvis konkurrencebegrænsende.

2.3.1.3. Aftaler, der kan falde ind under artikel 81, stk. 1

57. Hvis det ikke kan fastslås klart, at F& U-aftaler ikke begrænser konkurrencen, kan de falde ind under artikel 81, stk. 1(19), og skal analyseres på grundlag af de økonomiske forhold, hvori de indgår. Dette gælder F& U-samarbejde på et stadium, der ligger temmelig tæt på afsætningsstadiet, når de deltagende virksomheder konkurrerer på enten eksisterende produkt-/teknologimarkeder eller inden for innovation.

2.3.2. Markedsstyrke og markedsstrukturer

58. F& U-samarbejde kan skabe negative virkninger på markedet på følgende tre områder: For det første kan det begrænse innovation, for det andet kan det medføre samordning af parternes adfærd på eksisterende markeder, og for det tredje kan det medføre markedsafskærmning i forbindelse med udnyttelsen af eventuelle resultater. Disse negative virkninger vil dog sandsynligvis kun opstå, når samarbejdsparterne har en betydelig styrke på de eksisterende markeder, og/eller konkurrencen om innovation begrænses væsentligt. Uden markedsstyrke er der intet incitament til at koordinere adfærden på eksisterende markeder eller formindske innovationen eller sætte innovationstempoet ned. Markedsafskærmning vil kun forekomme i forbindelse med samarbejde, hvor mindst en af parterne har en betydelig markedsstyrke inden for en nøgleteknologi, og hvor der er tale om eksklusiv udnyttelse af resultaterne.

Gruppefritagelse

59. Aftaler om F& U-samarbejde, der ikke indeholder tungtvejende begrænsninger, medfører økonomiske fordele. Under disse forhold forekommer det rimeligt at indrømme gruppefritagelse for konkurrencebegrænsende aftaler, når parternes markedsandele ikke overstiger en bestemt grænse, og der således er tale om en begrænset markedsstyrke. Den ændrede forordning fritager derfor forskellige former for F& U-aftaler, der ikke indeholder tungtvejende begrænsninger (jf. artikel 5), forudsat at parterne ikke har en samlet markedsandel på over 25 % på det (de) berørte eksisterende marked(er).

F& U-aftaler, der ikke er omfattet af gruppefritagelsen

60. Aftaler, der ikke er omfattet af gruppefritagelsen på grund af parternes stærkere markedsstilling, er ikke nødvendigvis konkurrencebegrænsende. Men jo stærkere en samlet stilling parterne indtager på eksisterende markeder, og/eller jo mere konkurrencen om innovation begrænses, jo mere sandsynligt er det, at artikel 81, stk. 1, finder anvendelse, og at der er behov for en mere indgående analyse.

61. Hvis F& U tager sigte på forbedring eller forædling af eksisterende produkter/teknologi, kan samarbejdet få virkninger på det (de) relevante marked(er) for disse produkter/denne teknologi. Det er dog kun sandsynligt, at priserne, produktionen og/eller innovationen på eksisterende markeder vil blive påvirket, hvis parterne tilsammen indtager en stærk stilling, hvis det er vanskeligt at komme ind på markedet, og hvis der kun er tale om nogle få andre innovationsaktiviteter. Hvis F& U kun vedrører et forholdsvis ubetydeligt basisprodukt, vil konkurrencen om de endelige produkter, hvori det indgår, ikke, eller kun i meget begrænset omfang, blive påvirket. Generelt skal der skelnes mellem rene F& U-aftaler og et bredere samarbejde, der omfatter forskellige trin i udnyttelsen af resultaterne (dvs. licenser, produktion, afsætning). Som nævnt ovenfor falder rene F& U-aftaler sjældent ind under artikel 81, stk. 1. Dette gælder især F& U, der tager sigte på en mindre forbedring af eksisterende produkter/teknologi. Hvis F& U-samarbejdet under et sådant scenario kun omfatter fælles udnyttelse gennem licenser, er restriktive virkninger, såsom markedsafskærmning, usandsynlige; men hvis samarbejdet indebærer fælles produktion og/eller afsætning af de forbedrede produkter/den forbedrede teknologi, skal det undersøges mere indgående. For det første er der større sandsynlighed for negative virkninger på eksisterende markeder med hensyn til priser og produktion, hvis der er tale om stærke konkurrenter. For det andet kan samarbejdet nærme sig en produktionsaftale, fordi F& U-aktiviteterne i praksis ikke udgør tyngdepunktet i et sådant samarbejde.

62. Hvis F& U er rettet mod et helt nyt produkt (eller en helt ny teknologi), der medfører et særskilt nyt marked, er det temmelig usandsynligt, at priserne og produktionen på eksisterende markeder vil blive påvirket. Undersøgelsen skal fokusere på mulige begrænsninger i innovationen med hensyn til f.eks. kvaliteten og udbuddet af eventuelle fremtidige produkter/fremtidig teknologi eller innovationstempoet. Disse restriktive virkninger kan forekomme, når to eller flere af de få virksomheder, der beskæftiger sig med udvikling af et sådant nyt produkt, begynder at samarbejde på et stadium, hvor de hver især nærmer sig afsætningsfasen. I så fald kan selv en ren F& U-aftale begrænse innovationen. Generelt er F& U-samarbejde om helt nye produkter dog konkurrencefremmende, og dette ændrer sig ikke væsentligt, hvis samarbejdet indebærer fælles udnyttelse af resultaterne eller endog fælles markedsføring. Spørgsmålet om fælles udnyttelse i disse situationer er kun relevant, når virksomheder hindres adgang til nøgleteknologier. Disse problemer vil dog ikke opstå, hvis parterne udsteder licenser til tredjemand.

63. De fleste F& U-aftaler vil ligge et sted mellem de to situationer, der er beskrevet ovenfor. De kan således få virkninger på både innovation og eksisterende markeder, og disse virkninger kan derfor være relevante for vurderingen af parternes samlede stilling, koncentrationsgraden, antal aktører/innovationsvirksomheder og adgangsbetingelser. I nogle tilfælde kan der være tale om restriktive virkninger med hensyn til priser/produktion på eksisterende markeder samt en negativ indvirkning på innovation gennem nedsættelse af udviklingstempoet. Hvis for eksempel store konkurrenter på et eksisterende teknologimarked samarbejder om udvikling af en ny teknologi, der måske en dag vil erstatte eksisterende produkter, vil dette samarbejde kunne få restriktive virkninger, hvis parterne har en betydelig markedsstyrke på det eksisterende marked (hvilket ville give dem et incitament til at udnytte den), og hvis de også indtager en stærk stilling med hensyn til F& U. Noget tilsvarende kan ske, hvis den største aktør på et eksisterende marked samarbejder med en langt mindre eller endog potentiel konkurrent, der er ved at lancere et nyt produkt/en ny teknologi, som kan bringe den store virksomheds stilling i fare.

64. Aftaler kan også falde uden for gruppefritagelsen, uanset parternes markedsstyrke. Dette gælder for eksempel aftaler, der begrænser en parts adgang til resultaterne af arbejdet, fordi de ikke fremmer den tekniske og økonomiske udvikling generelt ved at forøge udvekslingen af teknisk viden mellem parterne(20). Gruppefritagelsen undtager højere læreanstalter eller forskningsinstitutter, der ikke beskæftiger sig med den industrielle udnyttelse af forsknings- og udviklingsresultaterne(21), fra denne generelle regel. Det skal dog bemærkes, at aftaler, der omfatter eksklusive adgangsrettigheder, og som falder ind under artikel 81, stk. 1, kan opfylde kriterierne for fritagelse efter artikel 81, stk. 3, især hvis de eksklusive adgangsrettigheder er nødvendige ud fra et økonomisk synspunkt i betragtning af det marked og de risici og investeringer, der er nødvendige for udnyttelsen af forsknings- og udviklingsresultaterne.

2.4. VURDERING EFTER ARTIKEL 81, STK. 3

2.4.1. Økonomiske fordele

65. De fleste F& U-aftaler - med eller uden fælles udnyttelse af eventuelle resultater - indebærer økonomiske fordele i form af omkostningsbesparelser samt udveksling af ideer og erfaringer og medfører således, at der hurtigere udvikles bedre eller nye produkter og teknologier, end det ellers ville have været tilfældet. F& U-samarbejde kan formodes at medføre nogle af disse fordele, og en gruppefritagelse er derfor berettiget. Hvis samarbejdet skaber eller øger en betydelig markedsstyrke, skal parterne bevise, at gennemførelsen af F& U medfører væsentlige fordele, hurtigere lancering af nye produkter/ny teknologi eller andre effektivitetsgevinster.

2.4.2. Nødvendige begrænsninger

66. En F& U-aftale kan ikke fritages, hvis den medfører begrænsninger, der ikke er nødvendige for at opnå ovennævnte fordele. De enkelte bestemmelser i gruppefritagelsesforordningen (artikel 5) vil i de fleste tilfælde også gøre en fritagelse umulig efter en individuel vurdering og kan derfor betragtes som et godt fingerpeg om, hvilke begrænsninger der ikke er nødvendige for samarbejdet.

2.4.3. Ingen udelukkelse af konkurrencen

67. Fritagelse er umulig, hvis parterne kan udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter (eller teknologier). Aftalen må derfor ikke skabe eller styrke en dominerende stilling på de eksisterende markeder eller med hensyn til innovation. For innovation gælder dette for eksempel, hvis aftalen kun omfatter to eksisterende forskningscentre.

Vurderingstidspunktet og fritagelsens varighed

68. F& U-aftaler, der også omfatter fælles produktion og markedsføring af nye produkter/ny teknologi, kræver særlig opmærksomhed med hensyn til vurderingstidspunktet.

69. Når der indledes et F& U-samarbejde, er det uvist, om det vil falde heldigt ud, ligesom faktorer som parternes fremtidige markedsstilling og udviklingen på fremtidige produkt- eller teknologimarkeder også er ukendte. På det tidspunkt, hvor samarbejdet indgås, kan man derfor kun vurdere de eksisterende produkt- eller teknologimarkeder og/eller innovationsmarkeder som beskrevet i dette kapitel. Hvis det på grundlag af denne analyse er usandsynligt, at konkurrencen udelukkes, kan F& U-aftalen fritages. Fritagelsen vil normalt omfatte F& U-fasen og, hvis samarbejdet omfatter fælles udnyttelse af resultaterne gennem produktion og markedsføring, en yderligere fase til eventuel introduktion på markedet. Årsagen til denne supplerende fritagelsesperiode er, at de første virksomheder, der sætter nye produkter/ny teknologi på markedet, ofte vil få meget store markedsandele i begyndelsen, og at vellykket F& U også ofte belønnes med beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder. En stærk markedsstilling som følge heraf kan normalt ikke fortolkes som udelukkelse af konkurrencen. Gruppefritagelsen (ex ante) omfatter derfor F& U-aftaler i en yderligere periode på fem år (dvs. ud over F& U-fasen), uanset om parterne i denne periode opnår en stor markedsandel for deres nye produkter/teknologi eller ej. Dette gælder også den individuelle vurdering af sager, der ikke er omfattet af gruppefritagelsen, forudsat at kriterierne i artikel 81, stk. 3, er opfyldt med hensyn til aftalens øvrige aspekter. Dette udelukker ikke, at en periode på over fem år også kan opfylde kriterierne i artikel 81, stk. 3, hvis det kan påvises, at der er tale om det nødvendige minimum for at sikre et tilstrækkeligt afkast af de pågældende investeringer.

70. Hvis der foretages en ny vurdering af et F& U-samarbejde efter denne periode - f.eks. på grundlag af en klage - skal undersøgelsen baseres på den (daværende) eksisterende markedssituation. Gruppefritagelsen gælder fortsat, hvis parternes markedsandel på det (daværende) relevante marked ikke overstiger 25 %. På tilsvarende måde gælder artikel 81, stk. 3, fortsat for F& U-aftaler, der ikke er omfattet af gruppefritagelsen, såfremt fritagelseskriterierne er opfyldt.

2.5. EKSEMPLER

71. Eksempel 1

Situation: Der findes to store virksomheder på det europæiske marked for fremstilling af eksisterende elektroniske komponenter: A (30 %) og B (30 %). De har hver især foretaget betydelige investeringer i den F& U, der er nødvendig for at udvikle mikroelektroniske komponenter og har udviklet de første prototyper. De aftaler nu at samle disse F& U-aktiviteter ved at oprette et joint venture-selskab, der skal færdiggøre F& U og producere komponenterne, der igen vil blive solgt tilbage til moderselskaberne, som skal markedsføre dem uafhængigt af hinanden. Det øvrige marked består af små virksomheder uden tilstrækkelige ressourcer til at foretage de nødvendige investeringer.

Analyse: Mikroelektroniske komponenter, der ganske vist vil kunne konkurrere med de eksisterende komponenter på visse områder, skal hovedsagelig betragtes som en ny teknologi, og der skal foretages en analyse af de forskningscentre, der sigter mod dette fremtidige marked. Hvis joint venture-projektet gennemføres, vil der kun være én adgangsvej til den nødvendige produktionsteknologi, medens det forekommer sandsynligt, at A og B hver især ville kunne nå afsætningsfasen med særskilte produkter. Selv om aftalen kunne indebære fordele ved, at der hurtigere udvikles en ny teknologi, reducerer den også udbuddet og giver parterne en ensartet omkostningsstruktur. Desuden skal der tages hensyn til parternes mulighed for at udnytte deres stærke stilling på det eksisterende marked. Da de ikke har konkurrenter på F& U-plan, kan deres incitament til at fremskynde den nye teknologi blive alvorligt formindsket. Selv om man kan fjerne nogle af disse betænkeligheder ved at kræve, at parterne på rimelige vilkår giver tredjemand licens til nøgleknowhow til fremstilling af mikrokomponenter, er det ikke sikkert, at man kan fjerne alle betænkeligheder, og at betingelserne for fritagelse vil være opfyldt.

72. Eksempel 2

Situation: En lille forskningsvirksomhed, A, der ikke selv har en salgsorganisation, har udviklet og fået patenteret et medicinalprodukt baseret på en ny teknologi, der vil revolutionere behandlingen af en bestemt sygdom. Virksomhed A indgår en F& U-aftale med en stor medicinalproducent B, hvis produkter hidtil har været anvendt til behandling af sygdommen. Virksomhed B har ikke noget tilsvarende F& U-program. Den har en markedsandel på ca. 75 % for de eksisterende produkter i alle EU-lande, men patenterne vil udløbe over de kommende fem år. Der findes to andre forskningscentre på næsten samme udviklingsstadium, der anvender den samme nye basisteknologi. Virksomhed B vil bidrage med en betydelig kapital og knowhow til produktudvikling samt fremtidig adgang til markedet og får eksklusiv licens til produktion og distribution af det nye produkt i patentets gyldighedsperiode. Det forventes, at parterne kan markedsføre produktet i fællesskab inden for fem til syv år.

Analyse: Produktet vil sandsynligvis tilhøre et nyt relevant marked. Parterne bidrager til samarbejdet med deres respektive ressourcer og viden, og sandsynligheden for, at produktet markedsføres, øges væsentligt. Selv om virksomhed B sandsynligvis har en betydelig markedsstyrke på de eksisterende markeder, vil denne styrke inden længe blive formindsket, og den omstændighed, at der findes andre forskningscentre, vil sandsynligvis kunne fjerne ethvert incitament til at mindske F& U-aktiviteterne. Udnyttelsesrettighederne i den resterende patentperiode er sandsynligvis nødvendige for, at virksomhed B kan foretage de betydelige investeringer, der er påkrævet, og virksomhed A har ikke selv nogen salgsressourcer. Det er derfor usandsynligt, at aftalen vil begrænse konkurrencen.

73. Eksempel 3

Situation: To virksomheder, der fremstiller bilkomponenter, aftaler at oprette et joint venture-selskab, der skal varetage deres F& U med henblik på forbedring af produktionen af en eksisterende komponent og dennes egenskaber. De samler også deres eksisterende teknologilicensvirksomhed på dette område, men vil fortsat producere hver for sig. De to virksomheder har markedsandele i Europa på 15 % og 20 % på originaludstyrsmarkedet. Der findes to andre store konkurrenter, ligesom de store bilfabrikanter selv har en række forskningsprogrammer. På verdensmarkedet for teknologilicenser til disse produkter har de andele på 20 % og 25 %, målt i form af indtjening, og der findes to andre større teknologier. Komponentens levetid er typisk to til tre år. I de sidste fem år har en af de større virksomheder hvert år indført en ny eller opgraderet version.

Analyse: Ingen af selskabernes F& U tager sigte på udvikling af et fuldstændig nyt produkt, og de markeder, der skal tages i betragtning, er derfor markederne for eksisterende komponenter og for licenser til den relevante teknologi. Selv om parternes eksisterende F& U-programmer stort set overlapper hinanden, kan den reduktion af dobbeltarbejdet, som samarbejdet medfører, gøre det muligt for dem at bruge flere penge på F& U, end det ville være muligt for dem enkeltvis. Der findes flere andre teknologier, og parternes samlede markedsandel på markedet for originaludstyr giver dem ikke en dominerende stilling. Selv om deres andel på 45 % af teknologimarkedet nærmer sig dominans, findes der konkurrerende teknologier, ligesom bilfabrikanter, der ikke for øjeblikket giver licenser til deres teknologi, også er potentielle nye virksomheder på dette marked, hvilket begrænser parternes mulighed for at hæve prisen. Som beskrevet vil joint venture-selskabet kunne fritages.

3. PRODUKTIONSAFTALER (HERUNDER SPECIALISERINGSAFTALER)

3.1. DEFINITION

74. Produktionsaftaler kan variere i form og omfang. De kan vedrøre fælles produktion gennem et joint venture-selskab(22), dvs. et selskab, der kontrolleres af parterne i fællesskab og driver et eller flere produktionsanlæg, eller bestå i specialiserings- eller underleveranceaftaler, hvorved den ene part påtager sig at producere et bestemt produkt.

75. Generelt kan der skelnes mellem følgende tre kategorier af produktionsaftaler: aftaler om fælles produktion, hvorved parterne aftaler at producere bestemte produkter i fællesskab, specialiseringsaftaler, hvorved parterne ensidigt eller gensidigt beslutter at indstille produktionen af et produkt og købe det hos den anden part, og underleveranceaftaler, hvorved den ene part ("ordregiveren") overdrager den anden part ("underleverandøren") det hverv at producere et produkt.

76. Underleveranceaftaler er vertikale aftaler. I det omfang de indeholder konkurrencebegrænsninger, er de derfor omfattet af gruppefritagelsesforordningen og retningslinjerne for vertikale begrænsninger. Der er dog følgende to undtagelser fra denne regel: underleveranceaftaler mellem konkurrenter(23) og underleveranceaftaler, som indgås mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter, og vedrører overdragelse af knowhow til underleverandøren(24).

77. Underleveranceaftaler mellem konkurrenter er omfattet af disse retningslinjer(25). Retningslinjerne for vurderingen af underleveranceaftaler, som indgås mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter, og vedrører overdragelse af knowhow til underleverandøren, er anført i en særskilt meddelelse(26).

3.2. RELEVANTE MARKEDER

78. For at vurdere konkurrenceforholdet mellem samarbejdsparterne, må man for det første afgrænse det (de) relevante produktmarked(er) og det (de) relevante geografiske marked(er), der direkte berøres af samarbejdet (dvs. det (de) marked(er), som aftaleprodukterne tilhører). For det andet kan en produktionsaftale på det ene marked også påvirke parternes konkurrenceadfærd på et marked i det efterfølgende eller foregående omsætningsled i forhold til parterne, eller på et tilstødende marked, som er nært forbundet med det marked, der berøres direkte af samarbejdet(27) (de såkaldte "spill-over"-markeder). "Spill-over"-virkninger forekommer dog kun, hvis samarbejdet på et marked nødvendigvis medfører samordning af parternes konkurrenceadfærd på et andet, dvs. hvis markederne er knyttet sammen på grund af indbyrdes afhængighed, og hvis parterne indtager en stærk stilling på "spill-over"-markedet.

3.3. VURDERING EFTER ARTIKEL 81, STK. 1

3.3.1. Aftalens art

79. Hovedårsagen til konkurrencemæssige problemer i forbindelse med produktionsaftaler er samordning af parternes konkurrencemæssige adfærd som leverandører. Denne type konkurrencemæssige problemer opstår, når samarbejdsparterne er faktiske eller potentielle konkurrenter på mindst ét af disse relevante markeder, dvs. på de markeder, der berøres direkte af samarbejdet og/eller på de eventuelle spill-over-markeder. Der kan også opstå markedsafskærmning og andre negative virkninger over for tredjemand, men disse problemer er mindre hyppige i forbindelse med produktionsaftaler(28).

80. At parterne er konkurrenter, betyder ikke automatisk, at de samordner deres adfærd. Desuden skal parterne normalt samarbejde om en væsentlig del af deres aktiviteter for at opnå en særdeles ensartet omkostningsstruktur. Jo mere ensartede omkostningsstrukturerne er, jo større er mulighederne for en begrænsning af priskonkurrencen, især når det gælder ensartede produkter.

3.3.1.1. Aftaler, der ikke falder ind under artikel 81, stk. 1

81. Produktionsaftaler mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter, er normalt ikke omfattet af artikel 81, stk. 1(29). Dette gælder også aftaler, hvorved basismaterialer eller komponenter, der hidtil er blevet fremstillet til eget forbrug (konkurrenceneutraliseret produktion), købes hos tredjemand, medmindre der er tegn på, at den virksomhed, der hidtil kun har produceret til eget forbrug, kunne være kommet ind på markedet for salg til tredjemand uden at få påført betydelige ekstraomkostninger eller yderligere risici som reaktion på små, varige ændringer i de relative markedspriser.

82. Selv produktionsaftaler mellem konkurrenter falder ikke nødvendigvis ind under artikel 81, stk. 1. For det første kan samarbejde mellem virksomheder, der konkurrerer på markeder, som er nært forbundet med det marked, der berøres direkte af samarbejdet, ikke defineres som konkurrencebegrænsende, hvis samarbejdet er den eneste kommercielt berettigede mulighed for at komme ind på et nyt marked, at lancere et nyt produkt eller en ny tjenesteydelse eller at gennemføre et bestemt projekt.

83. For det andet er det højst usandsynligt, at parternes konkurrencemæssige adfærd som leverandører vil blive påvirket, hvis parterne kun har en lille andel af deres samlede omkostningsstrukturer til fælles. For eksempel kan det antages, at ensartetheden i de samlede omkostningsstrukturer er ringe, når to eller flere virksomheder aftaler at specialisere sig eller producere et mellemprodukt i fællesskab, der kun tegner sig for en beskeden andel af produktionsomkostningerne ved det endelige produkt og dermed af de samlede omkostninger. Det samme gælder, når parterne i fællesskab fremstiller et endeligt produkt, men den fælles produktion kun udgør en beskeden andel af den samlede produktion af det endelige produkt. Selv om de fremstiller en betydelig andel i fællesskab, kan ensartetheden i de samlede omkostningsstrukturer dog være ringe eller moderat, hvis samarbejdet vedrører uensartede produkter, der forudsætter en omkostningskrævende markedsføring.

3.3.1.2. Aftaler, der næsten altid falder ind under artikel 81, stk. 1

84. Aftaler om fastsættelse af priserne på parternes leverancer, begrænsning af produktionen eller opdeling af markeder og kundegrupper tager sigte på at begrænse konkurrencen og falder næsten altid ind under artikel 81, stk. 1. Dette gælder dog ikke i tilfælde,

- hvor parterne indgår aftale om den produktion, der berøres direkte af produktionsaftalen (f.eks. et joint venture-selskabs kapacitet og produktionsmængde eller mængden af udliciterede produkter), eller

- hvor et joint venture-selskab, der varetager produktionen, fastsætter salgspriserne på de producerede varer, hvis det også varetager distributionen af disse varer, således at dets prisfastsættelse er resultatet af en integration af de forskellige funktioner(30).

Under begge scenarier skal aftalen om produktions- eller prisfastsættelsen vurderes sammen med joint venture-selskabets øvrige virkninger på markedet, for at det kan fastslås, om artikel 81, stk. 1, finder anvendelse.

3.3.1.3. Aftaler, der kan falde ind under artikel 81, stk. 1

85. Når det på grundlag af ovennævnte faktorer ikke kan afgøres klart, om produktionsaftaler begrænser eller ikke begrænser konkurrencen, kan de falde ind under artikel 81, stk. 1(31), og skal analyseres i den økonomiske sammenhæng, hvori de indgår. Dette gælder samarbejdsaftaler mellem konkurrenter, der medfører særdeles ensartede omkostningsstrukturer, men som ikke omfatter tungtvejende begrænsninger som beskrevet ovenfor.

3.3.2. M