ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
I henhold til programmet vil det nominelle statsunderskud stige fra 3,5 % i 2009 til 4,7 % i 2010. I programmet regnes med en så godt som uændret udgiftskvote i 2010, idet reduktionen af BNP på over 1 % næsten udelukkende skyldes, at indtægterne forventes mindsket. Opdateringen omfatter ikke yderligere foranstaltninger ud over dem, der var kendt på tidspunktet for den seneste undersøgelse af Østrigs situation under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, hvilket er i overensstemmelse med Rådets henstilling om, at Østrig skal »gennemføre finanspolitiske foranstaltninger i 2010 som påtænkt«.

Den prognosticerede nedgang skyldes dels de frit fungerende automatiske stabilisatorer og dels nogle diskretionære foranstaltninger. Navnlig træder visse dele af skattereformen i 2009 først i kraft i 2010, som f.eks. skattelettelser for børnefamilier og for selvstændige erhvervsdrivende, og det forventes, at de vil belaste budgettet med omkring 0,25 % af BNP. Loven om fremskyndet afskrivning, der blev vedtaget i januar 2009, vil belaste budgettet yderligere med omtrent 0,1 % af BNP. Den forventede finanspolitiske kurs vil være ekspansionær, da forværringen af den nominelle saldo afspejles i en stigning på 1,25 % af BNP i den konjunkturkorrigerede og strukturelle saldo, som den er genberegnet af Kommissionens tjenestegrene på grundlag af oplysningerne i programmet efter den i fællesskab aftalte metode. Denne ændring adskiller sig fra den ændring, der blev forklaret i oplysningerne om de diskretionære foranstaltninger, der træder i kraft i 2010 (bottom-up-metoden), der af Kommissionens tjenestegrene blev beregnet til at udgøre omkring 0,5 % af BNP. Forskellen kan delvis forklares med negative samlede virkninger, idet vækstfaktorerne nu mere skal findes i forbindelse med nettoeksporten og tidsforskudte virkninger for indtægterne fra selskabsbeskatning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 349/1

UDTALELSE FRA KOMMISSIONEN

af 21. december 2010

om planen for bortskaffelse af radioaktivt affald hidrørende fra bufferlageret for meget lavradioaktivt affald ved Ignalina-kernekraftværket i Litauen i overensstemmelse med Euratom-traktatens artikel 37

(Kun den litauiske udgave er autentisk)

2010/C 349/01

Den 8. juni 2010 modtog Kommissionen fra den litauiske regering i overensstemmelse med Euratom-traktatens artikel 37 almindelige oplysninger om en plan for bortskaffelse af radioaktivt affald hidrørende fra bufferlageret for meget lavradioaktivt affald ved Ignalina-kernekraftværket.

På grundlag af disse oplysninger og yderligere oplysninger, som Kommissionen anmodede om den 9. juli 2010, og som de litauiske myndigheder meddelte den 16. august 2010, samt den efterfølgende høring af ekspertgruppen har Kommissionen udarbejdet følgende udtalelse:

1. Afstanden mellem anlægget og det nærmeste punkt på en anden medlemsstats område, i dette tilfælde Letland, er 8 km. Den næstnærmeste medlemsstat er Polen, som ligger ca. 250 km derfra. Nabolandet Belarus ligger 5 km fra anlægget.

2. Under normal drift giver flydende og luftformige udledninger ikke anledning til nogen sundhedsmæssigt betydelig udsættelse af befolkningen i en anden medlemsstat eller i nabolande.

3. Sekundært fast radioaktivt affald vil blive opbevaret midlertidigt i anlægget, før det overføres til den dertil egnede affaldsbehandlingsfacilitet på stedet. Ikke-radioaktivt fast affald eller restaffald, der er undtaget fra lovpligtig kontrol, vil blive bortskaffet som konventionelt affald eller til genbrug eller genvinding i overensstemmelse med kriterierne i de grundlæggende sikkerhedsnormer (direktiv 96/29/Euratom).

4. Skulle der ske utilsigtet udledning af radioaktivt affald som følge af en ulykke af den type og størrelse, som behandles i de generelle oplysninger, vil det ikke give anledning til doser i andre medlemsstater eller nabolande, som kan forventes at påvirke befolkningens sundhed.

Kommissionen udtaler derfor konkluderende, at gennemførelse af planen for bortskaffelse af radioaktivt affald, uanset form, hidrørende fra bufferlageret for meget lavradioaktivt affald ved Ignalina-kernekraftværket i Litauen hverken under normal drift eller endog i tilfælde af en ulykke af den type og størrelse, som behandles i de almindelige oplysninger, kan antages at ville medføre radioaktiv kontaminering af en anden medlemsstats vande, jord eller luftrum.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 261/1

UDTALELSE FRA KOMMISSIONEN

af 27. september 2010

om en plan for bortskaffelse af radioaktivt affald, der fremkommer ved nedlukningen og demonteringen af FRM-forskningsreaktoren i Garching i Forbundsrepublikken Tyskland, i henhold til artikel 37 i Euratom-traktaten

(Kun den tyske udgave er autentisk)

2010/C 261/01

Den 5. maj 2010 modtog Europa-Kommissionen i overensstemmelse med Euratom-traktatens artikel 37 fra den tyske regering de almindelige oplysninger om en plan for bortskaffelse af radioaktivt affald, der fremkommer ved nedlukningen og demonteringen af FRM-forskningsreaktoren.

På grundlag af disse oplysninger og efter høring af ekspertgruppen har Kommissionen udfærdiget følgende udtalelse:

1) Afstanden mellem kraftværket og den nærmeste grænse til en anden medlemsstat, i dette tilfælde Østrig, er 70 km.

2) Under normale nedluknings- og demonteringsaktiviteter giver flydende og luftformige udledninger ikke anledning til nogen sundhedsmæssigt betydende eksponering af befolkningen i en anden medlemsstat.

3) Fast radioaktivt affald lagres midlertidigt på stedet før den endelige bortskaffelse på et godkendt deponeringssted. Ikke-radioaktivt fast affald eller restaffald, der er undtaget fra lovpligtig kontrol, vil blive bortskaffet som konventionelt affald eller til genbrug eller genvinding i overensstemmelse med kriterierne i de grundlæggende sikkerhedsnormer (direktiv 96/29/Euratom).

4) I tilfælde af uforudsete radioaktive udslip som følge af en ulykke af samme art og omfang som beskrevet i de almindelige oplysninger vil den planlagte ændring ikke medføre doser i andre medlemsstater, som kan forventes at påvirke befolkningens sundhed.

Kommissionen konkluderer, at iværksættelsen af planen for bortskaffelse af radioaktivt affald i enhver form fra nedlukning og demontering af FRM-forskningsreaktoren i Garching i Forbundsrepublikken Tyskland ikke — hverken under normal drift eller i tilfælde af en ulykke af den art og det omfang, der er beskrevet i de almindelige oplysninger — kan antages at forårsage nogen radioaktiv kontaminering af en anden medlemsstats vande, jord eller luftrum.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/1

UDTALELSE FRA KOMMISSIONEN

af 28. juli 2010

om en plan for bortskaffelse af radioaktivt affald fra Olkiluoto-kernekraftværket (produktionsenhed 3) i Finland, indberettet i henhold til artikel 37 i Euratomtraktaten

(Kun den finske og den svenske udgave er autentiske)

2010/C 211/01

Den 12. februar 2010 modtog Europa-Kommissionen i medfør af Euratomtraktatens artikel 37 fra den finske regering almindelige oplysninger om en plan for bortskaffelse af radioaktivt affald fra Olkiluoto-kernekraftværket (produktionsenhed 3).

På grundlag af disse oplysninger og den supplerende information, som repræsentanter for den finske regering fremlagde på et møde i ekspertgruppen den 14.-15. april 2010, har eksperterne udfærdiget følgende udtalelse:

1. Afstanden mellem kernekraftværket og det nærmeste punkt i en anden medlemsstat er 200 km for Sverige og 250 km for Estland.

2. Under normal drift giver flydende og luftformige udledninger ikke anledning til nogen sundhedsmæssigt betydelig udsættelse af befolkningen i en anden medlemsstat.

3. Brugte brændselselementer vil blive midlertidigt oplagret lokalt, indtil et dybtliggende geologiske deponeringssted på finsk territorium bliver tilgængeligt. Fast radioaktivt affald vil blive oplagret lokalt i oplagrings- og bortskaffelsesfaciliteter, som den finske regering har autoriseret. Ikke-radioaktivt fast affald eller restaffald, der er undtaget fra lovpligtig kontrol, vil blive bortskaffet som konventionelt affald eller til genbrug eller genvinding i overensstemmelse med kriterierne i de grundlæggende sikkerhedsnormer (direktiv 96/29/Euratom).

4. I tilfælde af uforudsete radioaktive udslip som følge af en ulykke af samme art og omfang som beskrevet i de almindelige oplysninger, vil den planlagte ændring ikke medføre doser i andre medlemsstater, som kan forventes at påvirke befolkningens sundhed.

Kommissionen konkluderer således, at gennemførelsen af denne plan for bortskaffelse af radioaktivt affald fra Olkiluoto-kernekraftværket (produktionsenhed 3) i Finland, ikke — hverken under normal drift eller i tilfælde af en ulykke af den art og det omfang, der er beskrevet i de generelle oplysninger — kan antages at ville forårsage nogen radioaktiv kontaminering af betydning af et nabolands eller en anden medlemsstats vande, jord eller luftrum.
(2)

Efter mere end ti år med kraftig BNP-vækst gennemgik Spanien en alvorlig recession i 2009. Den økonomiske nedgang skyldtes et skarpt fald i den indenlandske efterspørgsel, der afspejlede indsnævringen af de makroøkonomiske ubalancer, der blev akkumuleret i perioden med kraftig vækst og forværret af den globale finanskrise. Navnlig sluttede kreditboomet, og den private sektor har hurtigt øget sin opsparingskvote. Det overdimensionerede boligmarked er skrumpet med både lavere priser og et lavere aktivitetsniveau. Det store underskud over for udlandet er faldet, og inflationspresset er blevet dæmpet. Nedgangen har medført et dramatisk tab af arbejdspladser og fået ledigheden til at eksplodere. Den aktuelle krise vejer også tungt på de offentlige finanser i Spanien. Foruden det faldende aktivitetsniveau afspejler budgetudviklingen også en akkommoderende politisk respons med gennemførelsen af omfattende stimulerende foranstaltninger. Allerede i 2003 overskred det offentlige underskud 3 % af BNP, og som følge deraf blev der indledt en procedure i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud i marts 2009. Det seneste skridt i denne procedure var Rådets vedtagelse af en revideret henstilling i henhold til artikel 126, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) i december 2009, i henhold til hvilken Spanien skal bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør senest i 2013. Hovedudfordringerne fremover kommer til at bestå i at fortsætte tilpasningen, herunder indsnævre underskuddet over for udlandet og sikre, at BNP-væksten i højere grad kommer til at stamme fra den eksterne sektor i stedet for den indenlandske efterspørgsel, navnlig boligmarkedet. Dette vil kræve, at der gennemføres reformer for at øge produktiviteten og den potentielle BNP-vækst og for at fremme jobskabelsen på holdbar vis. Samtidig skal konkurrenceevnen forbedres, igen ved hjælp af omkostningsreducerende politikker, herunder en begrænsning af lønstigninger og avancer i forhold til landets handelspartnere. Disse strukturelle problemer med konkurrenceevnen var sammen med cykliske faktorer, der afspejler en stærk økonomisk vækst i forhold til landets primære handelspartnere, med til at skabe et betydeligt underskud på betalingsbalancens løbende poster, der er vokset hurtigt de seneste ti år og toppede i 2007, hvor det nåede et tocifret tal for derefter at dykke til det halve i 2009. Endelig forholder det sig således, at den offentlige sektor har afbødet det skarpe aktivitetsfald i den private sektor, men det kan den ikke fortsætte med at gøre uden at sætte holdbarheden i de offentlige finanser over styr. Med andre ord vil gennemførelse af en troværdig og vedholdende finanspolitisk konsolideringsstrategi være hovedudfordringen i de kommende år.
Budgetstrategiens hovedsigte er at bringe underskuddet på de offentlige finanser ned under referenceværdien på 3 % af BNP igen (efter at det har været oppe på 3,4 % i 2010) og at sørge for, at det holder en støt faldende kurs. Budgetfremskrivningerne bygger på en antagelse om uændret politik for perioden efter 2010 og kalkulerer med et samlet offentligt underskud, der gradvis mindskes fra 3,4 % af BNP i 2010, 2,1 % af BNP i 2011 til 1,1 % af BNP i 2012. Den primære saldo forventes at udvikle sig tilsvarende: fra et underskud på 2,2 % af BNP i 2010 og 0,8 % af BNP i 2011 til et overskud på 0,4 % af BNP i 2012. Der er tale om en ganske betydelig forbedring, ikke mindst fordi der ikke regnes med nogen konsolideringsforanstaltninger, og fordi antallet af arbejdstimer — et vigtigt beskatningsgrundlag for indkomstskat — først for alvor vil stige igen i 2011-2012. Den strukturelle saldo beregnet efter den i fællesskab aftalte metode forventes til gengæld at blive forværret, idet underskuddet stiger fra 1,3 % af BNP i 2010 til 1,5 % af BNP i 2011 og 2,1 % af BNP i 2012.

Den strukturelle saldo kan dog vise sig at være anslået for lavt, eftersom det tager tid, før den offentlige saldos normale konjunkturudvikling slår fuldt igennem i den konjunkturkorrigerede saldo. Sverige har den mellemfristede målsætning at opnå et overskud på 1 % af BNP over konjunkturforløbet. I lyset af de seneste fremskrivninger og størrelsen af gælden forekommer den mellemfristede målsætning mere end tilstrækkeligt at afspejle stabilitets- og vækstpagtens målsætninger. Ifølge det opdaterede stabilitetsprogram vil det med de eksisterende foranstaltninger dog ikke være muligt at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning inden for programperioden.
(9)

Underskuddet for 2010 kan blive større end programmets fremskrivninger, eftersom nogle af de foranstaltninger, der tager sigte på at skære ned på udgifterne, som f.eks. reduktionen i den offentlige beskæftigelse, er socialt og politisk vanskelige at gennemføre. Desuden kan det blive svært fuldt ud at inddrive engangsindtægter fra refusionen af Rompetrol-obligationen, som formodes at indbringe ekstra indtægter svarende til 0,5 % af BNP. Den rumænske regering har dog inden for rammerne af programmet for betalingsbalancestøtte forpligtet sig til at gennemføre yderligere foranstaltninger i tilfælde af, at de foranstaltninger, der er vedtaget, ikke giver de besparelser, som er nødvendige for at nå målsætningen for budgetunderskuddet for dette år. Det kan tilsvarende risikere ikke at blive let at nå programmets mål i årene efter 2010, særlig i lyset af valgets potentielt negative virkning på de offentlige finanser. En anden potentiel mellemfristet risiko er akkumuleringen af restancer fra offentlige virksomheder, som, hvis den ikke afhjælpes, kan få negative konsekvenser for budgettet, hvis regeringen er forpligtet til at gribe ind på et tidspunkt. Endelig indeholder programmet ikke nogen angivelse af de foranstaltninger, der vil blive truffet for at nedbringe underskuddet fra 6,3 % af BNP i 2010 til 3,0 % af BNP i 2012. Disse oplysninger forventes at blive medtaget i den mellemfristede budgetramme (MTBF) for 2011-2013, som skal vedtages senest i maj 2010.
Med en gennemsnitlig vækst i det reale BNP på over 7 % i årene 2003-2008 var Slovakiet et af de EU-lande, der mønstrede de bedste resultater i boom-årene. De sunde makroøkonomiske politikker, der blev ført i de år, forhindrede, at der opstod store makroøkonomiske ubalancer, hvilket gjorde det muligt for Slovakiet at indføre euroen i januar 2009. Den slovakiske økonomi er imidlertid meget åben over for handel med omverdenen, og derfor blev landet hårdt ramt af krisen. BNP i faste priser skønnes at være faldet med 4,7 % i 2009, og nabolandenes nedskrivning af deres valutaer medførte en yderligere appreciering af Slovakiets reale effektive valutakurs.

For at begrænse konsekvenserne af krisen gav regeringen de automatiske stabilisatorer mulighed for at virke uhindret, og i overensstemmelse med den europæiske økonomiske genopretningsplan vedtog den en række kriseforanstaltninger i november 2008 og februar 2009 (0,5 % af BNP for både 2009 og 2010). Med et offentligt underskud, der forventedes at andrage 6 % af BNP i 2009, fastslog Rådet den 2. december 2009, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i Slovakiet, og det henstillede, at denne situation blev bragt til ophør senest i 2013. Slovakiets konkurrenceevne over for udlandet er blevet svækket som følge af en midlertidig depreciering af nabolandenes valutaer og forværringen af de budgetmæssige ubalancer under krisen, og derfor bør en troværdig og holdbar nedbringelse af underskuddet på de offentlige finanser udgøre et af nøgleelementerne i myndighedernes strategi for de kommende år.
I årene forud for krisen oplevede Slovenien en kraftig økonomisk vækst drevet af en blomstrende eksport og omfattende investeringer. Den hurtige ekspansion sluttede i sidste kvartal af 2008, da den globale krise ramte Slovenien hårdt og temmelig pludseligt og hovedsagelig for handelens vedkommende på grund af den meget åbne slovenske økonomi. Den økonomiske afmatning, der indtrådte efter en periode med begyndende risici for overophedning og tab af konkurrenceevne, medfører en vis tilpasning af økonomien: Siden slutningen af 2008 er både inflationsspændet over for euroområdet og underskuddet over for udlandet gradvist blevet reduceret, og sidstnævnte nærmede sig balance i 2009.

Den slovenske budgetstilling blev hurtigt forringet som følge af den økonomiske afmatning kombineret med de genopretningsforanstaltninger, der blev truffet i overensstemmelse med den europæiske økonomiske genopretningsplan, og den indbyggede stærke dynamiske vækst i udgifterne. Den kraftige stigning i det offentlige underskud fra 1,8 % af BNP i 2008 til skønsmæssigt anslået 5,7 % i 2009 medførte, at Rådet den 2. december 2009 fastslog, at Slovenien havde et uforholdsmæssigt stort underskud. Samtidig blev 2013 fastsat som frist for afhjælpning af denne situation. Ud over genetableringen af sunde offentlige finanser, bl.a. via yderligere reformer af pensionssystemet, består de vigtigste udfordringer for den slovenske økonomi i at styrke dens modstandskraft og genskabe konkurrenceevnen for at kunne få fuldt udbytte af den globale økonomiske genopretning. Dette kræver bedre overensstemmelse mellem løn- og produktivitetsudviklingen og gennemførelse af strukturreformer.
(2)

Den globale krise kom på et tidspunkt, hvor den portugisiske økonomi i næsten et årti havde befundet sig i en situation med træg økonomisk vækst som følge af strukturelle svagheder, herunder lav produktivitet og lav potentiel BNP-vækst. Efter en stagnation i 2008 faldt det reale BNP i 2009 med 2,7 %, hvilket kunne tilskrives en faldende indenlandsk efterspørgsel, især investeringer og i mindre grad husholdningernes forbrug, mens nettohandelen stort set havde en neutral indvirkning på væksten. Arbejdsløsheden steg til 10 % i slutningen af 2009. Det offentlige underskud nåede 9,4 % af BNP i 2009 i forhold til 2,8 % af BNP i 2008 som følge af en stærkt faldende aktivitet og gennemførelsen af en række stimulerende foranstaltninger, men også som følge af tidligere svagheder såsom høje, om end faldende, strukturelle underskud i årene før krisen. På grundlag af et planlagt offentligt underskud på over 3 % af BNP i 2009 og en stigende gæld på over 60 % af BNP fastslog Rådet i december 2009, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i Portugal, og det fastsatte, at underskuddet skulle korrigeres senest i 2013. Samtidig består der fortsat store eksterne ubalancer til trods for det stærke fald i BNP med en ekstern nettolåntagning på 9,5 % af BNP og en negativ international nettoinvesteringsstilling på over 110 % af BNP ved udgangen af 2009. De eksterne ubalancer vedrører den svækkede konkurrenceevne, som ikke blot skyldes en lav produktivitetsvækst, men også en utilstrækkelig tilpasning af arbejdsomkostningerne på baggrund af for det første større konkurrence på de globale markeder, navnlig i de arbejdsintensive sektorer, hvor Portugal plejede at have en komparativ fordel, og for det andet forholdsvis gode finansieringsvilkår i en række år. Den finansielle uro under krisen er imidlertid blevet holdt nede. En varig forbedring af de økonomiske resultater forudsætter betydelige tilpasninger. På det finanspolitiske område er en konsolidering af afgørende betydning, hvis det skal lykkes at bremse en ellers stigende offentlig gæld, som underminerer holdbarheden på lang sigt. Det er samtidig et overordnet mål at øge væksten i det potentielle BNP, bl.a. ved at styrke produktiviteten og skabe arbejdspladser på en holdbar måde. Fortsatte bestræbelser herpå vil ligeledes bidrage til at indsnævre den store eksterne ubalance, som fortsat vil være en betydelig hæmsko for nationalindkomsten i de kommende år som følge af betjeningen af den høje gæld over for udlandet. Skal den eksterne ubalance indsnævres, vil det kræve en omlægning af kilderne til BNP-vækst over imod den eksterne sektor, idet konkurrenceevnen genopbygges ved hjælp af strukturreformbestræbelser og lavere vækst i arbejdsomkostningerne i forhold til handelspartnerne.
Den globale krise har især sat sine spor i Malta på handelsområdet med forholdsvis begrænsede konsekvenser for finanssektoren. I 2009 skete der en vis afmatning i den økonomiske aktivitet, idet ikke blot eksporten, men også investeringerne faldt. Det private forbrug skønnes at have været relativt stabilt som følge af en fortsat positiv beskæftigelsessituation og gennemførelsen af en række genopretningsforanstaltninger i tråd med den europæiske økonomiske genopretningsplan. Samtidig skete der en brat nedgang i importen, som skønnes at have ført til en betydelig reduktion af underskuddet over for udlandet i 2009.

Konsekvenserne af den økonomiske afmatning og visse engangsudgifter i 2008 førte til en markant forøgelse af det offentlige underskud i 2008-2009 i forhold til 2007. På denne baggrund og i lyset af den høje gældskvote vedtog Rådet den 7. juli 2009 en beslutning, hvori det fastslog, at der forelå et uforholdsmæssigt stort underskud i Malta. Den 16. februar 2010 vedtog Rådet en henstilling om at korrigere dette underskud senest i 2011. Malta skal ikke alene genoprette en sund finanspolitisk stilling og forbedre holdbarheden i de offentlige finanser på lang sigt på baggrund af den forventede stigning i de aldersrelaterede udgifter, men også styrke konkurrenceevnen for at gøre økonomien mere modstandsdygtig over for ydre påvirkninger. Dette vil på den ene side kræve en forøgelse af den menneskelige kapital, frigørelse af erhvervsmuligheder og videreførelse af bestræbelserne på at gå over til mere værdiskabende aktiviteter og på den anden side en indsats i retning af en effektiv lønfastsættelsesmekanisme, som skaber en snæver forbindelse mellem løn og produktivitetsfremgang.