KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1384/95 af 19. juni 1995 om ændring af forordning (EØF) nr. 3665/87, navnlig for så vidt angår de tilpasninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Uruguay-rundens landbrugsaftale

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 3290/94 af 22. december 1994 om de tilpasninger og overgangsforanstaltninger, der er nødvendige i landbrugssektoren for gennemførelsen af de aftaler, som er indgået under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi (1), særlig artikel 4, stk. 1,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for korn (2), senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse og ved forordning (EF) nr. 3290/94, særlig artikel 13, stk. 11, samt de tilsvarende bestemmelser i de øvrige forordninger om fælles markedsordninger for landbrugsprodukter, og

ud fra følgende betragtninger:

Gennemførelsen af Uruguay-rundens landbrugsaftale indebærer betydelige ændringer af ordningen for eksportrestitutioner, bl.a. ved at der generelt kræves en eksportlicens med forudfastsættelse af restitutionen som forudsætning for ydelse af restitutionen; leverancer inden for Fællesskabet til internationale organisationer og væbnede styrker, leverancer til proviantering samt udførsler af mindre mængder har dog et meget specifikt præg og en ringe økonomisk betydning; der er derfor fastsat en særlig ordning uden eksportlicens, hvis formål er dels at lette udførslen og dels at undgå en meget stor administrativ byrde for de erhvervsdrivende og myndighederne; denne særlige ordning bør derfor opretholdes for ovennævnte leverancer, idet det skal undgås, at fremlæggelse af en eksportlicens med forudfastsættelse af restitutionen gøres obligatorisk; til gengæld for denne særlige procedure er det nødvendigt at pålægge en meget kort frist for meddelelse af de mængder, der skal bogføres i forbindelse med Uruguay-rundens landbrugsaftale;

hvis der i forbindelse med de differentierede restitutioner er sket en ændring af destinationen, skal den restitution, der gælder for den faktiske destination, betales, idet den dog højst kan svare til det beløb, der gælder for den forudfastsatte destination; for at undgå en uretmæssig systematisk forudfastsættelse af destinationer med de højeste restitutionssatser bør der indføres en vis sanktion, hvis den faktiske restitutionssats i tilfælde af ændring af destinationen er lavere end den forudfastsatte destinations sats; denne nye bestemmelse har følger for beregningen af den del af restitutionen, der kan udbetales, så snart eksportøren godtgør, at produktet har forladt Fællesskabets toldområde;

Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 (3), senest ændret ved forordning (EF) nr. 331/95 (4), bør derfor ændres;

de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelser fra alle de berørte forvaltningskomitéer -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I forordning (EØF) nr. 3665/87 foretages følgende ændringer:

1) Artikel 1 affattes således:

»Artikel 1

Denne forordning fastsætter, såfremt andet ikke er bestemt i særlige fællesskabsbestemmelser vedrørende visse produkter, de fælles gennemførelsesbestemmelser for de ordninger med eksportrestitutioner, i det følgende benævnt »restitutioner«, der er fastsat i:

- artikel 3 i Rådets forordning 136/66/EØF (*1) (fedtstoffer)

- artikel 17 i Rådets forordning (EØF) nr. 804/68 (*2) (mælk og mejeriprodukter)

- artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 (*3) (oksekød)

- artikel 26 i Rådets forordning (EØF) nr. 1035/72 (*4) (frugt og grøntsager)

- artikel 17 i Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 (*5) (sukker, isoglucose og inulinsirup)

- artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 2759/75 (*6) (svinekød)

- artikel 8 i Rådets forordning (EØF) nr. 2771/75 (*7) (æg)

- artikel 8 i Rådets forordning (EØF) nr. 2777/75 (*8) (fjerkrækød)

- artikel 14 i Rådets forordning (EØF) nr. 1418/76 (*9) (ris)

- artikel 13, 14 og 14a i Rådets forordning (EØF) nr. 426/86 (*10) (produkter forarbejdet på basis af frugt og grøntsager)

- artikel 55 og 56 i Rådets forordning (EØF) nr. 822/87 (*11) (vin)

- artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 (*12) (korn).

(*1) EFT nr. 172 af 30. 9. 1966, s. 3025/66.

(*2) EFT nr. L 148 af 28. 6. 1968, s. 13.

(*3) EFT nr. L 148 af 28. 6. 1968, s. 24.

(*4) EFT nr. L 118 af 20. 5. 1972, s. 1.

(*5) EFT nr. L 177 af 1. 7. 1981, s. 4.

(*6) EFT nr. L 282 af 1. 11. 1975, s. 1.

(*7) EFT nr. L 282 af 1. 11. 1975, s. 49.

(*8) EFT nr. L 282 af 1. 11. 1975, s. 77.

(*9) EFT nr. L 166 af 25. 6. 1976, s. 1.

(*10) EFT nr. L 49 af 27. 2. 1986, s. 1.

(*11) EFT nr. L 84 af 27. 3. 1987, s. 1.

(*12) EFT nr. L 181 af 1. 7. 1992, s. 21.«2) I artikel 2, stk. 1, litra b), udgår »landbrugsafgifter og«.

3) I afsnit 1 indsættes som artikel 2a:

»Artikel 2a:

Retten til restitution forudsætter, at der fremlægges en eksportlicens med forudfastsættelse af restitutionen, undtagen i forbindelse med udførsel af landbrugsprodukter i form af varer, der ikke henhører under traktatens bilag II, og udførsel i forbindelse med fødevarehjælp, jf. artikel 10, stk. 4, i Uruguay-rundens landbrugsaftale.

Der kræves dog ingen licens:

- når restitutionsbeløbet pr. udførselsangivelse er på 60 ECU og derunder; hvis en udførselsangivelse omfatter flere særskilte koder fra nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter eller fra den kombinerede nomenklatur, betragtes angivelserne vedrørende hver af disse koder som en særskilt angivelse

- i de i artikel 3a, 34, 38, 42, 43 og 44, stk. 1, omhandlede tilfælde.«

4) Artikel 10, stk. 2, andet afsnit, ophæves.

5) I artikel 11, stk. 1, syvende afsnit, ændres »artikel 48« til »artikel 33, stk. 2, eller artikel 48«.

6) Artikel 20 affattes således:

»Artikel 20

1. Som fravigelse af artikel 16, og uden at det berører artikel 5, udbetales en del af restitutionen, når der er ført bevis for, at produktet har forladt Fællesskabets toldområde.

Når det beløb, der skal udbetales, ikke overstiger 1 000 ECU, kan medlemsstaten udskyde betalingen af beløbet indtil udbetalingen af hele restitutionsbeløbet, bortset fra de tilfælde, hvor eksportøren erklærer, at han ikke vil ansøge om udbetaling af et yderligere beløb i forbindelse med den pågældende transaktion.

2. Den i stk. 1 omhandlede del af restitutionen er lig med det restitutionsbeløb, som eksportøren vil modtage, hvis produktet når til en destination, for hvilken den laveste restitutionssats er fastsat, idet ikke-fastsættelse af en sats betragtes som den laveste sats.

Den i stk. 1 omhandlede del af restitutionen er lig med det laveste beløb, som følger af anvendelsen af stk. 3.

3. Hvis produktet ikke når den destination, der er anført i rubrik 7 i en udstedt licens med forudfastsættelse af restitutionen, gælder følgende:

a) hvis restitutionssatsen for den faktiske destination er lig med eller større end restitutionssatsen for den i rubrik 7 anførte destination, anvendes restitutionssatsen for den i rubrik 7 anførte destination

b) hvis restitutionssatsen for den faktiske destination er mindre end restitutionssatsen for den i rubrik 7 anførte destination, udbetales der en restitution:

- svarende til satsen for den faktiske destination

- nedsat med 20 % af forskellen mellem restitutionen for den i rubrik 7 angivne destination og restitutionen for den faktiske destination, medmindre der foreligger force majeure.

I forbindelse med første afsnit anvendes de restitutionssatser, der er gældende på dagen for indgivelsen af licensansøgningen.

Anvendes bestemmelserne i første og andet afsnit og i artikel 11 for den samme udførsel, nedsættes det beløb, der følger af første afsnit, med den i artikel 11 omhandlede sanktion.

4. Når en restitutionssats er blevet fastsat i forbindelse med en licitation, og denne licitation indeholder en klausul om obligatorisk destination, skal den omstændighed, at der ikke fastsættes en periodisk restitution, eller at der eventuelt fastsættes en periodisk restitution for den obligatoriske destination, på datoen for licensansøgningens indgivelse og på den dato, hvor udførselsangivelsen antages, ikke tages i betragtning ved bestemmelsen af restitutionens laveste sats.«

7) Artikel 21, stk. 4, affattes således:

»4. Ved anvendelse af stk. 3 er restitutionen lig med den restitution, der gælder for den faktiske destination, uden at den dog kan være højere end den restitution, der gælder for den destination, der er anført i rubrik 7 i den udstedte licens med forudfastsættelse af restitutionen.«

8) I artikel 33, stk. 2, indsættes som sidste punktum:

»Bestemmelserne i artikel 48, stk. 4 og 6, finder tilsvarende anvendelse.«

9) I artikel 42, stk. 2, første afsnit, udgår »i artikel 20 omhandlede«.

10) I artikel 49 indsættes som sidste led:

»- oplysninger om de mængder for hver ellevecifret kode, der er udført uden eksportlicens med forudfastsættelse af restitutionen i de i artikel 2a, stk. 2, omhandlede tilfælde, idet disse oplysninger opdeles på hvert af de i artikel 2a, stk. 2, omhandlede tilfælde. Medlemsstaterne træffer de fornødne foranstaltninger for at sikre, at oplysningerne indsendes senest i løbet af den anden måned efter den måned, hvor toldformaliteterne ved udførsel blev afsluttet.«

Artikel 2

Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Bestemmelserne i denne forordning anvendes på udførselsangivelser, der antages fra den 1. juli 1995.

Dog gælder følgende:

- for produkter henhørende under ris- og vinsektorerne anvendes bestemmelserne i denne forordning på udførselsangivelser, der antages fra den 1. september 1995

- for produkter henhørende under sukkersektoren anvendes bestemmelserne i denne forordning på udførselsangivelser, der antages fra den 1. oktober 1995

- for produkter henhørende under olivenoliesektoren anvendes bestemmelserne i denne forordning på udførselsangivelser, der antages fra den 1. november 1995.

Bestemmelserne i artikel 1, nr. 5 og 8, anvendes for udførsler, for hvilke de i artikel 3 eller artikel 25 i forordning (EØF) nr. 3665/87 omhandlede formaliteter afsluttes fra den 1. april 1995.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den 19. juni 1995.

På Kommissionens vegne

Franz FISCHLER

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 349 af 31. 12. 1994, s. 105.

(2) EFT nr. L 181 af 1. 7. 1992, s. 21.

(3) EFT nr. L 351 af 14. 12. 1987, s. 1.

(4) EFT nr. L 38 af 18. 2. 1995, s. 1.