*****

RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 535/87

af 23. februar 1987

om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af PPC-fotokopieringsmaskiner med oprindelse i Japan

RAADET FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/84 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab (1), saerlig artikel 12,

under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter konsultation i det raadgivende udvalg, der er nedsat i henhold til ovennaevnte forordning, og

ud fra foelgende betragtninger:

A. MIDLERTIDIGE FORANSTALTNINGER

(1) Kommissionen indfoerte ved forordning (EOEF) nr. 2640/86 (2) en midlertidig antidumpingtold paa importen af PPC-fotokopieringsmaskiner, i det foelgende benaevnt »PPC« med oprindelse i Japan. Gyldighedsperioden for denne told forlaengedes ved forordning (EOEF) nr. 3857/86 (3) med hoejst to maaneder.

B. EFTERFOELGENDE PROCEDURE

(2) Efter indfoerelsen af den midlertidige antidumpingtold anmodede alle eksportoerer og en raekke uafhaengige importoerer samt den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, som havde indgivet klage, om at blive hoert af Kommissionen, hvilket blev imoedekommet. De fremlagde endvidere skriftlige redegoerelser for deres synspunkter vedroerende resultaterne af undersoegelsen.

(3) Paa anmodning underrettedes parterne ogsaa om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, paa grundlag af hvilke Kommissionen paataenkte at anbefale indfoerelse af endelige foranstaltninger og endelig opkraevning af de beloeb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig told. Parterne indroemmedes endvidere en frist, inden for hvilken de efter afholdelsen af disse informationsmoeder kunne fremsaette deres bemaerkninger. Saadanne bemaerkninger undersoegtes naermere, og i paakommende tilfaelde blev resultaterne af Kommissionens undersoegelse aendret for at tage hensyn hertil.

(4) Ud over de undersoegelser, der foerte til den foreloebige fastlaeggelse af de faktiske omstaendigheder, foretog Kommissionen yderligere undersoegelser hos Océ i Nederlandene, hos Olivetti i Italien og hos Rank Xerox i Det forenede Kongerige.

C. NORMAL VAERDI

(5) Den normale vaerdi for de PPC, der var omfattet af den midlertidige told, blev i forbindelse med den endelige undersoegelse generelt fastsat paa grundlag af de metoder, der benyttedes ved den foreloebige fastlaeggelse af dumpingmargenen, idet der blev taget hensyn til nye beviser, der blev fremlagt af de beroerte parter.

(6) Visse eksportoerer anmodede fortsat om, at der med henblik paa fastlaeggelse af den normale vaerdi paa grundlag af hjemmemarkedspriserne blev taget hensyn til overfoerselspriserne mellem forbundne selskaber eller salgsfilialer for disse eksportoerer paa det japanske marked. Kommissionen ansaa imidlertid fortsat en saadan fremgangsmaade for ukorrekt af de grunde, der er anfoert i betragtning nr. 7 i forordning (EOEF) nr. 2640/86, og dette bekraeftes af Raadet.

(7) Nogle eksportoerer gjorde indsigelse mod udelukkelsen af visse salg eller salgskanaler fra beregningen af den normale vaerdi, hvor denne var baseret paa hjemmemarkedspriserne, med den begrundelse, at disse salg ikke ansaas for at have fundet sted i normal handel. Kommissionen fandt det imidlertid godtgjort, at i tilfaelde, hvor der var tale om en saadan udelukkelse, havde salget fundet sted over en laengere periode (i det mindste referenceperioden fra januar til juli 1985), i betydelige maengder og til priser, som ikke gav daekning for alle omkostninger i referenceperioden, der ansaas for at vaere en rimelig tidsfrist som omhandlet i artikel 2, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 2176/84. Raadet bekraefter denne konklusion.

(8) Med henblik paa den endelige fastlaeggelse af de faktiske forhold blev den normale vaerdi under saadanne omstaendigheder og i tilfaelde, hvor det oevrige salg, dvs. salg, som ansaas for at finde sted i normal handel, udgjorde mindre end 5 % af eksporten til Faellesskabet af den paagaeldende saerlige model, fastlagt paa grundlag af den beregnede vaerdi.

Ud over salg af egne maerker solgte de fleste af eksportoererne PPC til OEM-selskaber (Original Equipment Manufacturers), dvs. importoerer, der saelger disse varer i Faellesskabet under eget varemaerke. Disse OEM-selskaber var almindeligvis selskaber, som tidligere havde fremstillet PPC under eget navn, eller som fortsat fremstillede andre varer inden for kontorelektronik eller -reprografi. Disse maskiner var almindeligvis af en anden konstruktion og havde tekniske specifikationer, der var forskellige fra de maskiner, der solgtes under de japanske producenters eget varemaerke. Der fandt ikke noget salg sted af disse OEM-maskiner paa det japanske marked i referenceperioden, og der anvendtes derfor beregnede vaerdier ved fastsaettelsen af den normale vaerdi med henblik paa sammenligning med eksportpriserne til OEM-selskaberne.

(9) Den beregnede vaerdi blev fastlagt ved sammenlaegning af alle omkostninger, baade faste og variable, i oprindelseslandet til materialer og fremstilling samt salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger og en rimelig fortjenstmargen. I tilfaelde, hvor salget paa hjemmemarkedet fandt sted gennem et eller flere datterselskaber, blev der almindeligvis paa grundlag af omsaetningen foretaget en omkostningsfordeling, hvori disse selskabers salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger indgik ved fastlaeggelsen af den beregnede vaerdi. I andre tilfaelde blev der foretaget en fordeling paa grundlag af de foreliggende regnskabsoplysninger og den metode, som selskabet selv foreslog. I saadanne tilfaelde blev det over for Kommissionen paavist, at den anvendte metode var rimelig, og at resultatet ikke afveg vaesentligt fra en fordeling paa grundlag af omsaetningen.

En eksportoerer gjorde gaeldende, at omkostninger til forskning og udvikling ikke burde medtages ved fastsaettelsen af den beregnede normale vaerdi. Kommissionen afviste dette synspunkt, idet saadanne omkostninger var rimelige generalomkostninger, som ifoelge artikel 2, stk. 3, litra b), punkt ii, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 skal laegges til samtlige omkostninger til materialer og fremstilling.

(10) For saa vidt angaar spoergsmaalet om fortjeneste tog Kommissionen imidlertid visse beroerte parters indsigelser vedroerende beregningen af fortjenesten med henblik paa fastsaettelse af den normale vaerdi til efterretning.

Som foelge heraf godtog Kommissionen, at det med henblik paa den endelige fastlaeggelse af den normale vaerdi ville vaere rimeligt at beregne en fortjeneste for hver eksportoer paa grundlag af den paagaeldendes salg af PPC i normal handel paa hjemmemarkedet, som var sammenlignelig med de eksporterede maskiner, og ikke som i forbindelse med den foreloebige undersoegelse paa grundlag af eksportoerens samlede salg af fotokopieringsmaskiner paa hjemmemarkedet. Denne fremgangsmaade er desuden helt i overensstemmelse med den metode, der anvendtes ved fastlaeggelsen af den skade, der er paafoert den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet.

Nogle eksportoerer gjorde gaeldende, at ved at begraense beregningen til kun at omfatte salg i normal handel, hvorved visse salg med tab ikke blev medregnet, naaede man frem til en kunstigt hoej fortjenstmargen. Desuden anfoertes det, at visse salg, der havde fundet sted med tab, burde anses for at have fundet sted i normal handel, idet dette var normal handelspraksis inden for salget af PPC. Kommissionen afviste dette synspunkt, eftersom det i artikel 2, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 fastsaettes, at den normale vaerdi under saadanne omstaendigheder kan fastsaettes udelukkende paa grundlag af det oevrige salg, dvs. salg med fortjeneste.

Da det salg, der ansaas for rentabelt, indbefattede alt salg af maskiner, der i gennemsnit solgtes til priser, som var hoejere end produktionsomkostningerne, blev visse salg med tab medtaget i beregningen, navnlig i tilfaelde, hvor gennemsnitsprisen laa taet paa produktionsomkostningerne.

Hvad angaar de eksportoerer, for hvilke de foreliggende oplysninger var utilstraekkelige til at foretage denne beregning, eller som solgte med tab eller ikke havde noget salg, eller hvor salget af tilsvarende varer paa hjemmemarkedet ikke var tilstraekkeligt, anvendtes den gennemsnitlige fortjenstmargen for de oevrige, for hvilke der forelaa tilstraekkelige oplysninger, i betragtning af de mange forskellige fortjenstmargener, der konstateredes.

Denne gennemsnitlige fortjenstmargen beregnedes til 14,6 %.

(11) Ved fastlaeggelsen af beregnede vaerdier med henblik paa sammenligning med eksportsalgspriserne til OEM-selskaber anerkendte Kommissionen en forskel mellem salget af en producents eget maerke og salget til OEM-selskaber. Da der imidlertid ikke fandt salg sted til saadanne selskaber paa det japanske marked i referenceperioden, var det ikke muligt noejagtigt at fastslaa en eventuel forskel i omkostninger eller fortjeneste (jf. betragtning nr. 22 til 24). Ifoelge artikel 2, stk. 3, litra b), punkt ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 skal den beregnede vaerdi imidlertid fastlaegges ved sammenlaegning af produktionsomkostningerne og en rimelig fortjenstmargen, og saafremt der ikke foreligger relevante oplysninger om den normale fortjeneste paa hjemmemarkedet i oprindelseslandet, skal fortjenesten fastsaettes paa et rimeligt grundlag. I betragtning af at Kommissionen saaledes anerkender forskellen mellem producenternes salg af egne maerker og salg til OEM-selskaber, anses det for rimeligt, at der tages hensyn til denne forskel i enten omkostninger eller fortjeneste ved anvendelse af en lavere fortjenstmargen ved fastsaettelsen af de beregnede vaerdier med henblik paa sammenligning med eksportpriserne ved salg til OEM-selskaber.

Da der ikke foreligger retningslinjer i form af salget til OEM-selskaber paa det japanske marked for saa vidt angaar en saadan forskel, anses det for rimeligt at anvende samme fortjenstmargen ved fastsaettelsen af alle saadanne beregnede vaerdier, og at denne margen boer vaere 5 %, i stedet for den gennemsnitlige fortjenstmargen for eksportoerernes salg af PPC paa hjemmemarkedet, og som benyttedes ved fastsaettelsen af de beregnede vaerdier i forbindelse med andet salg.

(12) Flere eksportoerer gjorde fortsat gaeldende, at salgs-, general- og administrationsomkostninger for deres salgsselskaber i Japan ikke skulle indgaa i beregningen af den normale vaerdi, uanset om den var baseret paa en beregnet vaerdi eller paa hjemmemarkedspriserne. Kommissionen finder imidlertid af de grunde, der er anfoert i betragtning nr. 12 i forordning (EOEF) nr. 2640/86, at saadanne omkostninger skal indregnes ved fastsaettelsen af den normale vaerdi.

For saa vidt angaar salget til OEM-selskaber er der taget rimeligt hensyn til eventuelle forskelle i omkostninger og fortjeneste ved fastlaeggelsen af den normale vaerdi for saadanne salg, jf. betragtning nr. 24.

Endvidere anfoertes det, at de med eksportoeren forbundne salgsselskabers omkostninger ikke ville vaere paaloebet i forbindelse med visse salg uden om OEM-selskaberne, saafremt salget havde fundet sted paa det japanske marked. Da der ikke blev fremlagt tilfredsstillende beviser til stoette for denne paastand, finder Kommissionen, at salgsselskabernes salgs-, general- og administrationsomkostninger boer indgaa i beregningen af den normale vaerdi for disse salg. Kommissionen er endvidere af den opfattelse, at et rimeligt beloeb til daekning af saadanne omkostninger skal tages i betragtning ved fastsaettelsen af den normale vaerdi paa grundlag af den beregnede vaerdi, hvor eksportoeren ikke kan opvise noget salg af den paagaeldende vare paa hjemmemarkedet. Disse konklusioner bekraeftes af Raadet.

(13) Alle de eksportoerer, som tidligere havde stillet krav om, at der blev taget hensyn til betalingen for ibyttetagne maskiner, opretholdt dette krav ved fremlaeggelse af deres redegoerelser som reaktion paa indfoerelsen af midlertidige foranstaltninger. Kommissionen undersoegte igen noeje de af de beroerte eksportoerer fremfoerte argumenter, men der blev ikke fremlagt nye oplysninger, som kunne give anledning til at aendre den foreloebige afgoerelse som beskrevet i betragtning nr. 13 og 14 i forordning (EOEF) nr. 2640/86.

Disse beloeb for ibyttetagne maskiner betales af producenten enten direkte til den endelige bruger eller til forhandleren, saaledes at denne kan udbetale beloebet til den endelige bruger for ibyttetagne maskiner. Betalingen er saaledes et supplement til og betales uden forbindelse med en eventuel rabat, som ydes, og den eneste fordel for producenten (eller forhandleren) er altsaa salget af den nye maskine. I modsaetning til normal rabat faar producenten ved betaling for ibyttetagne maskiner noget til gengaeld. Da de ibyttetagne maskiner traekkes ud af markedet, bortset fra visse ganske saerlige tilfaelde, staar deres vaerdi ikke i forbindelse med direkte videresalgsmuligheder. Vaerdien for producenten af fjernelsen af ibyttetagne maskiner fra markedet bestaar derimod af den fordel, han hoester af eller tillaegger den deraf foelgende begraensning af markedet for brugte PPC i Japan. Efterspoergslen efter nye maskiner opretholdes paa det hoejest mulige niveau, hvor priserne derfor ogsaa kan holdes paa et hoejere niveau, end det ville have vaeret tilfaeldet, hvis der havde vaeret et marked for brugte maskiner. Denne stoerre efterspoergsel og deraf foelgende stoerre produktion skulle normalt medfoere stoerre stordriftsfordele og tilsvarende stoerre fortjeneste.

Nogle eksportoerer gjorde gaeldende, at en del af betalingen for ibyttetagne maskiner i realiteten var en rabat, og at der derfor skulle tages hensyn hertil.

Kommissionen modtog imidlertid ikke tilstraekkelige oplysninger til, at den enten kunne fastslaa gyldigheden af dette krav eller foretage en noejagtig kvantificering heraf. Undersoegelsen viste, at der rent faktisk ikke var noget marked for brugte maskiner i Japan. Kommissionen konstaterede endvidere, at hver eksportoer tilboed forskellige rabatordninger ud over betalingen for ibyttetagne maskiner. Saadan betaling blev i alle tilfaelde beskrevet som betaling for ibyttetagne maskiner og var stort set uden undtagelse betinget af fjernelse af de brugte maskiner fra markedet. De faktiske omstaendigheder taler derfor for, at eksportoerernes anbringender er uden hold i virkeligheden, og endvidere kraeves det efter artikel 2, stk. 10, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, at eksportoererne skal bevise gyldigheden af saadanne anbringender, hvilket de ikke har gjort i dette tilfaelde.

En eksportoer gjorde gaeldende, at han allerede ved faktureringen tog hoejde for betalingen for den ibyttetagne maskine. Han paastod endvidere, at han ikke kraevede af forhandlerne, at de skulle bevise, at de paagaeldende maskiner blev fjernet fra markedet for at kunne opnaa naevnte betaling. Raadet er af den opfattelse, at fakturaprisen ikke noedvendigvis er den afgoerende faktor ved dumpingberegningen. I det foreliggende tilfaelde var visse rabatter og betaling for ibyttetagne maskiner allerede trukket fra i fakturaprisen. Der var derfor taget passende hensyn til disse typer nedslag i prisen. Det forhold, at der praktisk talt ikke findes noget brugtmarked for PPC i Japan, viser at forhandlerne naesten uden undtagelse fjerner maskinerne fra markedet, og den paagaeldende eksportoer opnaaede derfor tilsigtet eller utilsigtet samme fordel som alle andre PPC-producenter i Japan. Eksportoeren forelagde ingen tilfredsstillende dokumentation med henblik paa at bevise, at det modsatte skulle vaere tilfaeldet.

(14) Kommissionen er saaledes af den opfattelse, at paa trods af de mange forskellige metoder, der benyttes baade for saa vidt angaar saadanne betalinger og behandlingen heraf ud fra et regnskabsmaessigt synspunkt, kan de samme principper anvendes for alle betalinger for ibyttetagne maskiner paa det japanske marked. Kommissionen har derfor fastslaaet og Raadet bekraeftet, at betalingen for ibyttetagne maskiner for producenten repraesenterer en vaerdi ud over vaerdien af selve salget, og at ibyttetagningsbetalingen i betragtning af de fordele for alle producenter af PPC paa det japanske marked, der foelger af denne praksis, faktisk repraesenterer den vaerdi, som fjernelsen af de ibyttetagne maskiner fra markedet har for producenten.

D. EKSPORTPRIS

(15) Ved modtagelsen af redegoerelser fra visse eksportoerer vedroerende indholdet af betragtning nr. 16 i forordning (EOEF) nr. 2640/86 tog Kommissionen de faktiske forhold op til fornyet undersoegelse i tilfaelde, hvor datterselskabet, selv om det ikke formelt var importoer, udfoerte en importoers saedvanlige funktioner og bar dennes omkostninger. I disse tilfaelde tog det imod ordrer, indkoebte varen fra eksportoeren og videresolgte den - normalt til en hoejere pris - til f.eks. uafhaengige kunder. Disse kunder var distributoerer af den paagaeldende vare i omraader, saedvanligvis medlemsstater, i hvilke eksportoeren ikke havde et import- og distributionsdatterselskab. De fik teknisk bistand og service gennem eksportoerens datterselskab i Faellesskabet, og dette datterselskab havde betydelige udgifter til direkte reklame for den paagaeldende vare i Faellesskabet og i form af stoette til de paagaeldende uafhaengige kunders egen reklamevirksomhed.

Det blev gjort gaeldende, at den eksportpris, der under saadanne omstaendigheder betaltes eller skulle betales, i medfoer af artikel 2, stk. 8, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 burde vaere den pris, som datterselskabet fakturerede den uafhaengige kunde i Faellesskabet.

I forordning (EOEF) nr. 2640/86 accepterede Kommissionen delvis eksportoerernes argumenter. Raadet er imidlertid nu af den opfattelse, at eksportprisen er den, der anvendes mellem den japanske eksportoer og dennes datterselskab i Faellesskabet, idet datterselskabet, selv om det ikke formelt er importoer af varen, dog varetager de funktioner, der typisk er tillagt et importdatterselskab. Da denne pris er en overfoerselspris, kan den ikke anses for paalidelig. Eksportprisen boer derfor beregnes paa grundlag af den pris, hvortil den importerede vare foerst saelges til en uafhaengig kunde, idet der indroemmes fradrag for de omkostninger, der paaloeber i det paagaeldende datterselskab, som fastsat i artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

Paa grundlag af de oplysninger, der er fremlagt af de beroerte parter, er der foretaget en passende fordeling for at tage hensyn til de forskellige omkostninger, som paaloeber i det forbundne selskab i forbindelse med salg til forskellige kategorier af uafhaengige kunder.

(16) Raadet bekraefter resultaterne af Kommissionens foreloebige undersoegelse vedroerende anvendelsen af artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 som beskrevet i betragtning nr. 17 i forordning (EOEF) nr. 2640/86. For saa vidt angaar spoergsmaalet om salg til OEM-selskaber som omhandlet i betragtning nr. 18 i naevnte forordning bekraefter Raadet resultaterne af Kommissionens undersoegelse, ifoelge hvilke der boer foretages de noedvendige justeringer af eksportpriserne for at tage hensyn til de funktioner, som eksportoerens datterselskab varetager i forbindelse med saadanne salg.

Raadet bekraefter endvidere resultaterne af Kommissionens undersoegelse som omhandlet i betragtning nr. 19 til 24 i forordning (EOEF) nr. 2640/86.

E. SAMMENLIGNING

(17) Med henblik paa en rimelig sammenligning mellem den normale vaerdi og eksportpriserne tog Kommissionen i fornoedent omfang hensyn til forskelle, der paavirkede prisernes sammenlignelighed, saasom forskelle i fysiske egenskaber og forskelle i salgsvilkaar, hvor det paa tilfredsstillende maade kunne godtgoeres, at der var en direkte forbindelse mellem disse forskelle og det paagaeldende salg. Dette var tilfaeldet for saa vidt angaar forskelle i kreditvilkaar, garantier, provisioner, loen til saelgere samt emballerings-, transport-, forsikrings-, haandterings- og ekstraomkostninger.

(1) EFT nr. L 201 af 30. 7. 1984, s. 1.

(2) EFT nr. L 239 af 26. 8. 1986, s. 5.

(3) EFT nr. L 359 af 19. 12. 1986, s. 9.

(18) Hvor det var muligt, blev alle sammenligninger foretaget paa samme handelstrin. For at goere eksportprisen og den normale vaerdi sammenlignelige, blev der taget behoerigt hensyn til forskelle, der paavirkede prisernes sammenlignelighed i henhold til artikel 2, stk. 9 og 10, i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

(19) Hvad angaar forskelle i fysiske egenskaber leverede nogle eksportoerer PPC paa hjemmemarkedet uden reprografiske tromler, idet disse leveredes som led i en vedligeholdelses- eller servicekontrakt, der indbefatter leveringen af hjaelpematerialer, saasom toner og fremkalder. I tilfaelde, hvor der saelges sammelignelige maskiner til eksport inklusive den reprografiske tromle, boer der foretages en justering af den normale vaerdi for at tage hensyn til denne forskel. I artikel 2, stk. 10, litra a), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 fastsaettes, at i saadanne tilfaelde baseres justeringerne normalt paa den virkning, som saadanne forskelle har paa markedsvaerdien i oprindelses- eller eksportlandet, og at »saafremt der ikke foreligger oplysninger om priserne paa hjemmemarkedet i det paagaeldende land, eller saafremt saadanne oplysninger ikke giver mulighed for en passende sammenligning, baseres beregningen paa de produktionsomkostninger, der har foert til disse forskelle«. For visse eksportoerers vedkommende foreligger priserne paa tromler ikke saerskilt paa hjemmemarkedet, da priserne er inkluderet i servicekontraktprisen. I saadanne tilfaelde beregnedes justeringen paa grundlag af den beregnede vaerdi af tromlen gennem tillaeg af produktionsomkostningerne som defineret i artikel 2, stk. 3, litra b), punkt ii), i forordning (EOEF) nr. 2176/84, samt en rimelig fortjenstmargen. Da der ikke forelaa tilfredsstillende oplysninger om fortjenesten paa salget af tromler i Japan, ansaas det for rimeligt at fastsatte samme margen som for selve PPC-maskinen (se betragtning nr. 10).

(20) Der blev ogsaa stillet krav om justeringer for saa vidt angaar administrations- og generalomkostninger. I artikel 2, stk. 10, litra c), i forordning (EOEF) nr. 2176/84 fastsaettes, at justeringer for forskelle i salgsvilkaar begraenses til forskelle, som har direkte tilknytning til de paagaeldende salg, og at der almindeligvis ikke foretages justeringer for forskelle i administrations- og generalomkostninger. Eftersom Kommissionen ikke i noget tilfaelde i den foreliggende sag fandt det godtgjort, at administrations- og generalomkostninger henhoerte under de kategorier, der kunne betragtes som havende direkte tilknytning til salget, bekraefter Raadet resultaterne af Kommissionens foreloebige undersoegelse som omhandlet i betragtning nr. 26 i forordning (EOEF) nr. 2640/86, ifoelge hvilke der ikke kan indroemmes justering for forskelle i saadanne omkostninger.

(21) Nogle eksportoerer stillede i deres redegoerelser til Kommissionen, som blev indgivet efter indfoerelsen af de midlertidige foranstaltninger, de samme eller lignende krav, som de i betragtning nr. 27 i forordning (EOEF) nr. 2640/86 omhandlede. Kommissionens syn paa disse spoergsmaal, som der er redegjort for i betragtning nr. 27, er imidlertid uaendret dette, at der ikke kan indroemmes nogen justering for administrations- og salgsomkostninger samt generalomkostninger hos eksportoerernes salgsselskaber eller -filialer paa hjemmemarkedet. Raadet bekraefter denne opfattelse.

(22) De fleste eksportoerer anmodede ogsaa om, at der blev foretaget en justering for paastaaede forskelle i omkostningerne ved salg udelukkende til forhandlere i Japan og ved salg til forhandlere, distributionsvirksomheder og OEM-selskaber i Faellesskabet.

For det foerste blev der for saa vidt angaar en sammenligning mellem salg til forhandlere paa hjemmemarkedet og til distributionsvirksomheder for eksportoerens egne PPC-maerker i Faellesskabet ikke fremlagt beviser for nogen omkostningsforskelle i tilknytning til disse salg, som kunne anses for fradragsberettigede i henhold til artikel 2, stk. 10, i forordning (EOEF) nr. 2176/84.

(23) For det andet har Kommissionen for saa vidt angaar salg til OEM-selskaber i Faellesskabet modtaget yderligere redegoerelser baade fra de beroerte eksportoerer og OEM-selskaber til stoette for deres krav om justering for at tage hensyn til paastaaede omkostningsforskelle mellem salg til forhandlere paa det japanske marked og til OEM-selskaber paa hjemmemarkedet, saafremt der havde vaeret et saadant salg til OEM-selskaber.

Kommissionen har naermere overvejet spoergsmaalet om en saadan justering, men har ikke kunnet fravige det princip, der er redegjort for i nr. 28 i forordning (EOEF) nr. 2640/86, ifoelge hvilket det, for at en justering kunne indroemmes, maatte godtgoeres, at saafremt der havde eksisteret et stort antal OEM-selskaber paa det japanske marked, som det er tilfaeldet i Faellesskabet, skulle de japanske salgsselskabers omkostninger i forbindelse med salg til OEM-selskaber have afveget fra omkostningerne ved salg til andre uafhaengige koebere af eksportoerernes maskiner af eget maerke, eller der skulle have vaeret tale om en forskel for saa vidt angaar vaerdien af varen til koeberen.

(24) Eksportoererne gjorde fortsat gaeldende, at salg ikke fandt sted i samme handelsled, da der almindeligvis var tale om store maengder, fob Japan, med minimale salgsomkostninger sammenlignet med salgsselskabernes salgsomkostninger paa det japanske marked. Disse eksportoerer kunne imidlertid ikke paa en for Kommissionen tilfredsstillende maade paavise, i hvor hoej grad, om i det hele taget i visse tilfaelde, saadanne omkostninger ville vaere forskellige fra dem, der i oejeblikket var forbundet med deres salg paa hjemmemarkedet til uafhaengige koebere, hvis der havde eksisteret et stort antal OEM-selskaber paa det japanske marked, som det er tilfaeldet i Faellesskabet.

Selv om der ikke foreligger saadanne beviser, har Kommissionen imidlertid ved beregningen af den normale vaerdi med henblik paa sammenligning med eksportpriserne til OEM-selskaberne erkendt, at der kan vaere tale om en saadan forskel i omkostninger eller fortjeneste, og der er taget behoerigt hensyn til denne forskel, jf. betragtning nr. 11

(25) For saa vidt angaar én eksportoer blev det gjort gaeldende, at den paagaeldende blot optraadte som underleverandoer ved fremstillingen af PPC for et OEM-selskab. Kommissionen delte ikke dette synspunkt. For det foerste fremgik det af de oplysninger, Kommissionen var i besiddelse af, at naevnte eksportoer blot til de paagaeldende OEM-selskaber leverede PPC, der var af samme type som varer, der solgtes under producentens eget varemaerke. Under alle omstaendigheder var der, selv om den paagaeldende producent paa en vis maade kunne anses for at vaere OEM-selskabets underleverandoer, ved fastsaettelsen af den normale vaerdi kun indregnet den paagaeldende eksportoers produktionsomkostninger samt en rimelig fortjenstmargen. Det var derfor ikke paakraevet at foretage yderligere justeringer for at foretage en sammenligning med eksportpriserne.

F. DUMPINGMARGEN

(26) Det fremgaar af den endelige konstatering af de faktiske forhold, at der finder dumping sted i forbindelse med importen af PPC med oprindelse i Japan fra alle de af undersoegelsen omfattede eksportoerer, og at dumpingmargenen er lig med forskellen mellem den fastsatte normale vaerdi og eksportprisen til Faellesskabet.

(27) Dumpingmargenerne er forskellige alt efter den paagaeldende eksportoer, og de vejede gennemsnitlige margener er:

%

- Canon 26,6

- Copyer 7,2

- Fuji Xerox 22,0

- Konishiroku 30,8

- Kyocera 60,1

- Matsushita 36,1

- Minolta 35,0

- Mita 12,6

- Rocoh 40,6

- Sanyo 34,7

- Sharp 24,8

- Toshiba 10,0.

De betydelige forskelle mellem de fastlagte dumpingmargener skyldes i vid udstraekning, at Kommissionen tog hensyn til forskelle mellem salg til OEM-selskaber og salg af egne maerker (jf. betragtning nr. 11). Der blev almindeligvis fastlagt lavere margener for de selskaber, som havde betydelige OEM-salg.

G. SAMME VARE

(28) Kommissionen konkluderede paa grundlag af resultaterne af den foreloebige undersoegelse, at alle fotokopieringsmaskiner ikke kunne anses for at vaere af »samme vare« som defineret i artikel 2, stk. 12, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, men at PPC-maskiner klassificeret i tilstoedende kategorier (»segmenter«) i det mindste kunne anses for at vaere samme vare, jf. betragtning nr. 38 i forordning (EOEF) nr. 2640/86. Denne konklusion anfaegtedes af visse eksportoerer, som fastholdt, at der ikke findes noget enhedsmarked for PPC, og at alle PPC foelgelig ikke kan betragtes som samme vare. Paa den ene side fremfoertes det argument, at den kategori af personlige fotokopieringsmaskiner paa markedet, som er udviklet af Canon, skulle behandles saerskilt, medens det paa den anden side haevdedes, at maskiner klassificeret i segment 4 i Dataquest-klassifikationen udgjorde et marked, der var forskelligt fra markedet for maskiner i segment 1 til 3. Endelig anfoertes det, at der ikke forelaa tilstraekkelige oplysninger til at paavise, at fotokopieringsmaskiner i tilstoedende segmenter var samme vare.

(29) Personlige kopieringsmaskiner udgoer et saerskilt segment i Dataquest-klassifikationen og er de mindste og billigste maskiner paa markedet. Det fremgaar af resultaterne af Kommissionens foreloebige undersoegelse, jf. betragtning nr. 49, at udviklingen af denne vare medvirkede til at udvide markedet for smaa kopieringsmaskiner, men Kommissionen fastslog endvidere, at denne vare gav anledning til oeget konkurrence i den billige ende af markedet. Denne konklusion understoettes af den kendsgerning, at i henseende til kopieringskapacitet og -hastighed er der en overlapning mellem maskiner klassificeret som personlige kopieringsmaskiner og maskiner i segment 1. Desuden har Kommissionen modtaget oplysninger vedroerende kontrakttilbud, hvoraf det fremgaar, at personlige kopieringsmaskiner konkurrerede med andre kopieringsmaskiner, navnlig maskiner i segment 1. Det fremgaar af disse eksempler at kategorien af personlige kopieringsmaskiner ikke kan adskilles fra det oevrige PPC-marked. Selv om eksportoerernes paastand om, at personlige kopieringsmaskiner skulle analyseres saerskilt, var et gyldigt argument ud fra den betragtning, at personlige kopieringsmaskiner er en saerskilt vare i proceduren, fremstiller Tetras, en faellesskabsproducent, en personlig kopieringsmaskine, som ganske klart er samme vare som de personlige kopieringsmaskiner, som japanske producenter saelger til markedet i Faellesskabet.

(30) Det af en eksportoer fremfoerte argument for, at maskiner i segment 4 er et varemarked, der ganske klart adskiller sig fra PPC klassificeret i segment 1 til 3, var baseret paa en raekke generelle betragtninger knyttet til de tekniske kendetegn for maskiner i segment 4, saasom deres stoerre kapacitet, det eventuelle behov for operatoerbetjening og de lavere enhedsomkostninger for kopierne. Kommissionen ansaa ikke disse kendetegn for tilstraekkelige til at fastslaa, at disse kopieringsmaskiner kunne betragtes som en saerskilt vare, der er forskellig fra kopieringsmaskiner klassificeret i tilstoedende segmenter, saa meget desto mere som saadanne maskiner ifoelge den foreliggende dokumentation kan konkurrere med maskiner i andre segmenter.

Hvad angaar det generelle spoergsmaal om hvorvidt fotokopieringsmaskiner i tilstoedende segmenter er samme vare, modtog og analyserede Kommissionen en raekke redegoerelser med detaljerede oplysninger om eksempler paa konkurrence paa markedet paa tvaers af segmentopdelingen. Paa grundlag af oplysninger om kontrakter forelagt af klagerne konstateredes det, at ikke alene er der ofte konkurrence mellem maskiner i tilstoedende segmenter, men lejlighedsvis var der tale om konkurrence mellem fotokopieringsmaskiner klassificeret i ikke-tilstoedende segmenter, dvs. at maskinerne var adskilt med to eller flere segmenter i henhold til Dataquest-klassifikationen. Endvidere gennemgik Kommissionen reklamemateriale, i hvilket et europaeisk datterselskab af et japansk selskab understregede, at dets maskine konkurrerede med fotokopieringsmaskiner klassificeret i et andet segment.

Desuden er visse grundlaeggende kriterier, som Dataquest har benyttet til klassificering af modellerne i forskellige segmenter, navnlig kopieringshastighed og -kapacitet, for hvert segment fastsat i form af intervaller, der overlapper hinanden til en vis grad. En undersoegelse vedroerende modelsammenligning, som er udarbejdet for Kommissionen af en tysk specialist i markedsundersoegelser, IMV Info-Marketing (»Info-Markt«), og som til dels er baseret paa Dataquest-klassifikationen, viser et tilsvarende billede af situationen. I denne undersoegelse henvises der ogsaa til de fordele og ulemper, som kunderne maa veje op mod hinanden, naar de skal afgoere, om de oensker at centralisere eller decentralisere kopieringsfaciliteterne, et forhold, som i sig selv viser, at der er tale om konkurrence mellem maskiner i forskellige kategorier.

(31) Paa baggrund af de fremlagte oplysninger bekraefter Raadet resultaterne af Kommissionens foreloebige undersoegelse, ifoelge hvilke maskiner klassificeret i tilstoedenede segmenter i tilstraekkelig grad ligner hinanden til at kunne anses for »samme vare« i forbindelse med denne procedure. Eftersom japanske eksportoerer i referenceperioden leverede PPC i kategorien personlige kopieringsmaskiner og maskiner i segment 1 til 4, boer alle fotokopieringsmaskiner til og med de maskiner, der er klassificeret i segment 5 i Dataquest-klassifikationen, betragtes som samme varer, som de fra Japan eksporterede. Maskiner henhoerende under segment 6, som hverken produceredes i Faellesskabet eller i Japan i referenceperioden, er som hidtil ikke omfattet af denne procedure.

H. SKADE

i) Maengder

(32) Med henblik paa noejere at fastlaegge markedsstrukturen i Faellesskabet samt omfanget af salget paa dette marked anmodede Kommissionen efter offentliggoerelsen af resultaterne af den foreloebige undersoegelse om visse supplerende oplysninger om importmaengde, salg og videresalg i Faellesskabet af varer fra japanske eksportoerer, OEM-selskaber og faellesskabsproducenter. I betragtning af, at en raekke forbundne japanske selskaber og uafhaengige koebere reeksporterer PPC til lande uden for Faellesskabet, ansaas det for mest hensigtsmaessigt at analysere importudviklingen i Faellesskabet ved hjaelp af en undersoegelse af salg og udlejning af nye PPC paa markedet i Faellesskabet. Denne undersoegelse omfattede en periode paa fem aar fra 1981 til udgangen af referenceperioden (juli 1985).

(33) Det fremgik af de endelige tal, at det samlede salg og den samlede udlejning af nye japansk fremstillede PPC, som distribueredes af japanske datterselskaber, OEM-selskaber og faellesskabsproducenter, steg fra 210 000 enheder i 1981 til 470 000 enheder i 1984, i Faellesskabet inklusive Spanien og Portugal svarende til en stigning paa over 120 %. Opgjort paa samme grundlag androg antallet af nye japansk fremstillede maskiner, som solgtes eller udlejedes i referenceperioden (januar til juli 1985) ca. 300 000 enheder, hvilket svarer til et gennemsnitligt maanedligt salg naesten 145 % stoerre end i 1981. Generelt oegedes de japansk fremstillede maskiners andel af markedet i Faellesskabet fra 70 % i 1981 til 78 % i 1985 i referenceperioden. Disse tal indbefatter de japansk fremstillede fotokopieringsmaskiner, som blev videresolgt af medlemmer af the Committee of European Copier Manufacturers (CECOM), og som androg ca. 3 til 5 % af hele markedet i Faellesskabet i hvert af aarene i perioden 1981 til 1985 (indtil juli 1985). (34) Salg og udlejning i den betragtede periode af nye maskiner fremstillet af faellesskabsproducenterne (Rank Xerox, Océ, Olivetti, Tetras) steg fra 62 000 enheder i 1981 til 108 000 enheder i 1984, en stigning paa 74 %. I referenceperioden var det gennemsnitlige maanedlige salg og udlejning af nye maskiner fremstillet af CECOM-medlemmer ca. 6 300 enheder, eller 20 % hoejere end det tilsvarende tal i 1981. Generelt faldt markedsandelen for de af CECOM-medlemmerne fremstillede maskiner fra 21 % i 1981 til 11 % i 1985 i referenceperioden.

(35) Andre leverandoerers markedsandel - faellesskabsproducenter, som ikke er medindgivere af klagen, samt eksport af maskiner fra to amerikanske leverandoerer - faldt fra 9 % i 1981 til 6 % i 1984, men steg brat i referenceperioden til 10 % af det samlede marked i Faellesskabet. Den kraftige stigning i 1985 kan hovedsagelig tilskrives salget af PPC fra en ny produktionsvirksomhed, der etableredes af Canon i Faellesskabet i 1984.

(36) Generelt fremgaar det af de oplysninger, som Kommissionen er i besiddelse af, at fra 1981 og til udgangen af referenceperioden, som var et tidsrum med kraftig vaekst paa markedet, faldt CECOM-producenternes andel maalt i maengde af salget og udlejningen af nye PPC betydeligt, medens markedsandelen for maskiner, der fremstilledes i Japan og solgtes i Faellesskabet under eget varemaerke eller under OEM-selskabers maerke, oegedes.

(37) Kommissionens metode i forbindelse med analysen af udviklingen i markedsandelen kritiseredes af visse eksportoerer og OEM-selskaber, som gjorde gaeldende, at en vaesentlig del af foroegelsen af markedsandelen skyldtes markedsfoeringen af den personlige kopieringsmaskine i store maengder fra 1983 og frem. Det anfoertes saaledes, at i stedet for at se paa det samlede salg af nye maskiner, burde analysen koncentreres om udviklingen i markedsandelen for hvert segment i Dataquest-klassifikationen.

(38) De oplysninger, Kommissionen var i besiddelse af, var utilfredsstillende og ikke fyldestgoerende. Af de i betragtning nr. 28 til 31 anfoerte grunde er Kommissionen ikke enig i, at markedet kan opdeles som foreslaaet af eksportoererne eller OEM-selkskaberne.

(39) For saa vidt angaar personlige kopieringsmaskiner har dette marked vaeret domineret af japanske producenter siden introduktionen af den foerste af disse kopieringsmaskiner i 1982, og Tetras, som er den eneste faellesskabsproducent, der fremstiller en personlig kopieringsmaskine, havde ikke noget salg af betydning i 1984 og 1985. Tages der imidlertid hensyn til det forhold, at noget af dette salg i virkeligheden substituerede og konkurrerede med salget af andre kopieringsmaskiner med lille kapacitet, er det klart, at faellesskabsproducenternes faktiske andel af markedet for maskiner med lille kapacitet som helhed er mindre, end det fremgaar af en undersoegelse af segment 1 alene.

(40) Endelig gjorde visse beroerte parter gaeldende, at kopieringsmaengden var det bedste kriterium for beregning af markedsandelen. Kommissionen fandt, at eftersom det var fotokopieringsmaskiner og ikke kopier, der eksporteredes til Faellesskabet af japanske producenter, maatte antidumpingundersoegelsens hovedformaal vaere at afgoere, om disse varer indfoertes til dumpingpriser og forvoldte skade for faellesskabsproducenterne. Det foelger deraf, at det marked, der er relevant for denne procedure, er markedet for PPC-maskiner. Skulle maengden af kopier undersoeges, maatte det indebaere en undersoegelse af andre varer, saasom papir og andre hjaelpematerialer, som almindeligvis saelges adskilt fra salget af fotokopieringsmaskiner. Af disse grunde anses det for relevant at undersoege markedet for fotokopieringsmaskiner i denne procedure.

ii) Priser

(41) Kommissionen redegjorde i den foreloebige undersoegelse for de saerlige vanskeligheder, der var forbundet med at sammenligne priserne paa japansk fremstillede og faellesskabsfremstillede maskiner paa markedet i Faellesskabet. Vanskelighederne vedroerte navnlig sammenligningen af modeller og justeringerne af de priser, der skal sammenlignes, for at tage hensyn til, at der var tale om salg til forskellige kundekategorier.

Kommissionen begraensede som foelge heraf i forbindelse med den foreloebige undersoegelse sammenligningen til kun at omfatte modeller, for hvilke det ikke var paakraevet at foretage justeringer for at tage hensyn til forskellige katakteristika. Paa dette grundlag og efter at der i fornoedent omfang var foretaget justeringer af priserne for at tage hensyn til forskellige kundekategorier, kunne det fastslaas, at der havde vaeret tale om prisunderbud paa markedet i Faellesskabet.

(42) For at lette en mere omfattende undersoegelse af spoergsmaalet om prisunderbud, efter at Kommissionen havde afsluttet den foreloebige undersoegelse, sluttede Kommissionen kontrakt med et tysk markedsundersoegelsesbureau, Info-Markt, om gennemfoerelse af en teknisk undersoegelse af sammenligneligheden af modeller paa det tyske marked. Formaalet med denne undersoegelse var at opstille en liste over modeller fremstillet i henholdsvis i Japan og i Faellesskabet, som havde sammenlignelige tekniske kendetegn, saaledes at Kommissionen paa dette grundlag endeligt kunne fastslaa, i hvor hoej grad der var tale om prisunderbud paa markedet.

(43) I Info-Markt-undersoegelsen, hvis resultater er stillet til raadighed for interesserede parter i proceduren, fastlaegges normer for de vigtigste karakteristika for PPC-maskiner i hvert segment paa markedet. De saerlige kendetegn for modeller, der afveg herfra, inddeltes i kategorier, der beretegnes som over, under eller lig med normen i det paagaeldende segment. Paa dette grundlag var det muligt at drage konklusioner med hensyn til, om et bestemt maskinpar med rimelighed kunne sammenlignes i henseende til disse kendetegn. Generelt bekraeftedes det ifoelge rapportens konklusioner, at det var muligt at foretage prissammenligninger mellem de forskellige modeller, og at den af Kommissionen benyttede fremgangsmaade saaledes var rimelig.

(44) En af de konklusioner, der kan uddrages af rapporten, er den, at japansk fremstillede modeller almindeligvis var bedre udstyret en de konkurrerende CECOM-modeller. Kommissionen maatte derfor ved udvaelgelsen af modelpar med henblik paa sammenligning hyppigt vaelge en CECOM-model med faerre funktioner til sammenligning med en japansk fremstillet model med tilsvarende grundlaeggende karakteristika. Der var saaledes en tendens til, at japanske maskiner inden for et segment havde en raekke yderligere funktioner (f. eks. i den billigere ende af markedet: reduktions- og forstoerrelsesaggregat, zoom, farvet toner, osv.) end tilsvarende maskiner fremstillet i Faellesskabet. Generelt skulle en mere veludstyret model vaere dyrere som foelge af de yderligere funktioner.

(45) For at goere CECOM-medlemmernes salgspriser til den endelige bruger sammenlignelige med japanske datterselskabers salgspriser i Faellesskabet, som hovedsagelig saelger til uafhaengige forhandlere, foretog Kommissionen justeringer paa grundlag af den metode, der er omhandlet i betragtning nr. 53 i forordning (EOEF) nr. 2640/86 (told). Ved fastsaettelse af justeringerne blev der taget hensyn til indsigelser fra eksportoerer, OEM-selskaber og klagere.

(46) Der blev kun foretaget sammenligning af salgspriser. Det ansaas ikke for muligt at foretage en sammenligning af udlejningspriserne i betragtning af de mangfoldige prisfastsaettelsesmetoder, og fordi saadanne priser indbefatter indtaegter ved ydelse af service paa maskinerne, som varierer alt efter den form for vedligeholdelseskontrakt, der er indgaaet, samt indtaegter, der kan tilskrives selve maskinen eller finansiering af udlejningen.

Lejeindtaegter, der kan tilskrives maskinudlejning, udgoer skoensmaessigt 35 % af faellesskabsproducenternes omsaetning hidroerende fra maskiner. For japanske datterselskaber er den del af de samlede indtaegter, der kan tilskrives maskinudlejning, meget beskeden. Der opstaar derfor det spoergsmaal, om faellesskabsproducenternes salgspriser udgoer en tilstraekkelig repraesentativ stikproeve til at kunne anvendes til sammenligning med de japanske priser; dette er ifoelge Kommissionens opfattelse tilfaeldet.

(47) Eftersom de samme modeller i stort set alle tilfaelde saelges af eksportoerer overalt i Faellesskabet, kan konklusionerne af Info-Markt-undersoegelsen vedroerende sammenligneligheden af modeller, der saelges i Tyskland, anvendes for Faellesskabet som helhed. Paa dette grundlag og efter ovenfor skitserede principper foretog Kommissionen en detaljeret prissammenligning for hver eksportoers salg af PPC i Faellesskabet i alle tilfaelde, hvor der kunne foretages en rimelig sammenligning paa et teknisk grundlag. Antallet af modeller, der udvalgtes for hver eksportoer til denne undersoegelse, udgjorde en repraesentativ stikproeve af den paagaeldendes samlede udvalg af modeller, som solgtes i Faellesskabet.

Det fremgik af den endelige konstatering af de faktiske omstaendigheder, at der i vidt omfang var tale om underbud, som praktiseredes af alle eksportoerer uden undtagelse. Disse underbud indroemmedes ikke blot i form af lavere priser, men ogsaa ved levering af mere veludstyrede maskiner til priser paa samme niveau eller endog lavere end priserne paa maskiner fremstillet af faellesskabsproducenterne. Sidstnaevnte form for underbud var saerlig almindelig.

(48) Selv om underbud var almindelig udbredt, kunne denne praksis ikke siges at vaere omfattende. Endvidere kunne det for naesten alle eksportoerer konstateres, at i det mindste én model ikke solgtes til lavere priser end den CECOM-model, den sammenlignedes med. Et andet traek, der kunne iagttages, var dette, at den paagaeldende underbudspraksis var ret svingende. Modeller, som i én periode blev solgt til underbudspriser, blev ofte ifoelge det foreliggende ikke solgt til underbudspriser i de foelgende perioder. Dette kan forklares ved det forhold, at markedet for PPC i Faellesskabet er et udviklet marked med et betydeligt antal konkurrerende leverandoerer, hvilket goer det vanskeligt for saelgerne ikke at tilpasse deres priser til de priser, der er gaeldende paa markedet over en laengere periode. Under saadanne omstaendigheder kan det, hvis markedspriserne ikke foelges noeje, ret hurtigt faa indvirkning paa salget.

(49) Generelt og paa trods af de vanskeligheder, der er forbundet med at sammenligne forskelligt udstyrede modeller og salg til forskellige kundekategorier, fremgaar det af de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, at: - prisunderbud var almindeligt udbredt, og at alle japanske eksportoerer lejlighedsvis benyttede sig af saadanne prisunderbud paa markedet i Faellesskabet;

- saadanne prisunderbud almindeligvis havde en forbigaaende karakter og ikke varede ved for saa vidt angaar en bestemt model over en laengere periode, eftersom faellesskabsproducenterne tilpassede deres priser til den nedadgaaende prisudvikling, som skyldtes pristryk fra de japanske eksportoerers side;

- prisunderbudenes stoerrelse almindeligvis var foholdsvis beskeden i prismaessig henseende;

- prisunderbud i form af salg af mere veludstyrede modeller til priser paa samme niveau som eller lavere end priserne paa mindre veludstyrede modeller, som solgtes af faellesskabsproducenterne, var ret almindelige. Det var imidlertid ikke muligt paa et paalideligt grundlag at vaerdiansaette de supplerende muligheder, der var indbygget i japanske maskiner, og denne form for underbud kunne derfor ikke kvantificeres.

Paa baggrund af ovenstaaende konkluderede Kommissionen, at der forelaa beviser for, at faellesskabsproducenterne havde lidt skade som foelge af prisunderbud fra japanske eksportoerers side paa markedet i Faellesskabet, omend saadanne prisunderbud var af forbigaaende karakter og ofte fandt sted i form af japanske eksportoerers salg af mere veludstyrede maskiner end de maskiner, der solgtes af faellesskabsproducenterne, og til samme eller endog lavere priser end priserne paa sidstnaevnte maskiner.

Raadet bekraefter disse konklusioner.

iii) Definition af »erhvervsgren i Faellesskabet« i forbindelse med proceduren

Kommissionen har i denne sag vaeret noedsaget til at tage i betragtning, at alle de beroerte faellesskabsproducenter, der er omfattet af denne procedure, enten har selskabsmaessige eller forretningsmaessige forbindelser med japanske eksportoerer. Dette har givet anledning til komplicerede spoergsmaal vedroerende definitionen af »erhvervsgren i Faellesskabet« i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, og har noedvendiggjort en indgaaende undersoegelse af hver af de klagende selskabers status paa grundlag af de saerlige omstaendigheder, der goer sig gaeldende for hvert selskabs situation.

a) Rank Xerox' status

(50) I det vaesentlige lod Kommissionen i forordning (EOEF) nr. 2640/86 spoergsmaalet om, hvorvidt Rank Xerox i betragtning af dette selskabs selskabsmaessige forbindelse med dets japanske leverandoer, Fuji Xerox, skulle medregnes som en del af den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet med henblik paa fastlaeggelse af skadens omfang i forbindelse med proceduren, staa aabent, eftersom Kommissionen konkluderede, at der var paafoert faellesskabsproducenterne skade, uanset om Rank Xerox' produktion af kopieringsmaskiner med lav kapacitet indgik i begrebet »erhvervsgren i Faellesskabet« eller ej. Da den told, der var noedvendig for at afhjaelpe de skadelige virkninger, ifoelge beregningerne var lavere, hvis Rank Xerox medregnedes i denne erhvervsgren i Faellesskabet med henblik paa fastlaeggelse af skaden, end hvis dette selskab ikke medregnedes, besluttede Kommissionen i forbindelse med den foreloebige undersoegelse at anse Rank Xerox for at vaere en del af denne erhvervsgren.

(51) For at naa til en endelig afgoerelse vedroerende Rank Xerox' status i forbindelse med proceduren undersoegte Kommissionen paa ny alle spoergsmaal, der var relevante for at fastslaa, om erhvervsgrenen i Faellesskabet som defineret i artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 skulle indbefatte Rank Xerox. Som udgangspunkt undersoegte Kommissionen den relative betydning af Rank Xerox' transaktioner med det tilsluttede selskab Fuji Xerox sammenholdt med selskabets oevrige transaktioner i Faellesskabets fotokopieringsindustri.

(52) Af den endelige konstatering af de faktiske forhold fremgaar det, at Rank Xerox' import fra Fuji Xerox af PPC, som solgtes i Faellesskabet, udgjorde ca 7 % af selskabets samlede salg og udlejning i Faellesskabet af nye maskiner i segment 1 til 5 i perioden fra 1981 til udgangen af referenceperioden. Med undtagelse af importen fra Fuji Xerox i 1984 af model 1 055 med middelstor kapacitet omfattede denne import udelukkende kopieringsmaskiner i segment 1 og 2 og udgjorde ca. 8 % af Rank Xerox' salg og udlejning af maskiner i disse to segmenter i Faellesskabet i samme periode. For saa vidt samtlige producenters salg og udlejning af nye maskiner i segment 1 til 5 paa markedet i Faellesskabet i perioden 1981 til juli 1985 tegnede Rank Xerox' videresalg af maskiner importeret fra Fuji Xerox sig for mindre end 1 % af det samlede tal.

(53) Resultaterne af den foreloebige undersoegelse, jf. betragtning nr. 74 i forordning (EOEF) nr. 2640/86, vedroerende Rank Xerox' begrundelse for hovedsagelig at importere maskiner forud for ivaerksaettelse af produktion af den tilsvarende model i Faelles skabet bekraeftes, og det bekraeftes ligeledes, da der ikke er blevet fremlagt beviser for det modsatte, at priserne paa de fra Fuji Xerox importerede maskiner var de samme som for de i Faellesskabet fremstillede modeller.

(54) Hvad angaar Rank Xerox' salg af kopieringsmaskiner i segment 1 og 2, som ikke leveredes i faerdige enheder af Fuji Xeriox i perioden fra 1981 til udgangen af referenceperioden, haevdedes det, at disse maskiner fremstilledes i Faellesskabet af dele, hvoraf en vaesentlig del leveredes til Rank Xerox fra Fuji Xerox. Paa baggrund af disse paastande undersoegte Kommissionen produktionen af alle fotokopieringsmaskiner, som Rank Xerox fremstillede i Faellesskabet. Kommissionen aflagde i den forbindelse besoeg paa Rank Xerox' produktionsanlaeg i Det forenede Kongerige (maskiner med lille kapacitet) og i Nederlandene (maskiner med mellemstor kapacitet), og gennemgik produktionsprocesserne paa hver af disse fabrikker.

(55) I Nederlandene konstateredes det, at der blev foretaget integrerede produktionsprocesser af eller paa vegne af Rank Xerox i Faellesskabet. Vaerditilvaeksten i Faellesskabet i forbindelse med disse produktionsprocesser oversteg 70 %. De fotokopieringsmaskiner, som Rank Xerox fremstiller i Nederlandene, har faellesskabsoprindelse.

I Det forenede Kongerige fremstilledes Rank Xerox' maskiner paa grundlag af dele, som hovedsagelig havde oprindelse i Japan og i mindre grad i Faellesskabet. Rank Xerox havde imidlertid allerede gjort foranstaltninger til at gennemfoere konkrete planer om at udskifte visse hovedkomponenter af japansk oprindelse med dele fremstillet i Faellesskabet. Disse planer er gennemfoert i mellemtiden og har foert til en betydelig foroegelse af vaerditilvaeksten i Faellesskabet for disse maskiner med lille kapacitet.

For saa vidt angaar de forarbejdningsprocesser, der finder sted i Det forenede Kongerige, er der tale om fremstilling af komponenter til produktionslinjen, herunder varmelegemer, moduler, fremkalderbokse, kassetter, halvautomatiske dokumentfremfoerere, optik og andre mindre komponenter. Disse forarbejdningsprocesser suppleres med samling af stellet og den endelige samling af dele og komponenter paa hovedsamlebaandslinjen. Produktionsprocessen afsluttes med afproevning og emballering af fotokopieringsmaskinerne. Generelt var vaerditilvaeksten i Faellesskabet i referenceperioden i forbindelse med Rank Xerox' fremstilling af kopieringsmaskiner med lille kapacitet mellem 20 og 35 %.

(56) Kommissionen har undersoegt, om Rank Xerox paa baggrund af disse faktiske omstaendigheder i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 kan anses for at vaere faellesskabsproducent af kopieringsmaskiner henhoerende under segment 1 og 2. Kommissionen har konstateret, at der i forordningen ikke fastlaegges praecisere retningslinjer for dette forhold. Der er navnlig ikke, hverken i faellesskabslovgivningen eller i tidligere sager, fastsat nogen mindstegraense for den vaerditilvaekst, der skal overholdes, for at en producent kan anses for at vaere en del af en erhvervsgren i Faellesskabet. Kommissionen har derfor maattet se naermere paa de specielle forhold, der goer sig gaeldende i det foreliggende tilfaelde.

(57) Det foerste, der kan fastslaas, er, at det paagaeldende selskab er en veletableret producent af fotokopieringsmaskiner i Faellesskabet og et af de stoerste selskaber paa markedet.

Produktionsprocesserne hos Rank Xerox i Det forenede Kongerige var mere begraensede end aktiviteterne paa fabrikken i Nederlandene i referenceperioden, men selskabet paatog sig dog en raekke fremstillingsprocesser, som var noedvendige for at fremstille kopieringsmaskiner til markedet. Desuden var Rank Xerox aktivt inddraget i processen med udskiftning af dele fra Japan med andre vigtige komponenter, enten af eget fabrikat eller fra underleverandoerer i Faellesskabet.

Det fremgik af undersoegelsen, at saafremt der ikke blev truffet beskyttelsesforanstaltninger, der omfattede kopieringsmaskiner i segment 1 og 2, ville den igangvaerende proces, hvor Rank Xerox udskiftede vigtige dele, som leveredes fra Japan, med dele fremstillet i Faellesskabet, blive bragt i fare. Ifoelge artikel 4, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 kan der traeffes beskyttelsesforanstaltninger, saafremt oprettelsen af en erhvervsgren i Faellesskabet forsinkes. Traeffes der ikke antidumpingforanstaltninger i dette tilfaelde, vil det vaere ensbetydende med et tilbageslag ikke alene for Rank Xerox' fremtidige planer om levering af varer fra Faellesskabet, som allerede er godt indarbejdet, men ogsaa en trussel mod den proces, der allerede er indledt paa dette omraade. Dette vil kunne foere til en afbrydelse af bestraebelserne for at opbygge Rank Xerox' produktion af kopieringsmaskiner med lille kapacitet baseret paa dele fremstillet i Faellesskabet.

(58) Eftersom samme vare i forbindelse med proceduren er blevet defineret som vaerende samtlige fotokopieringsmaskiner fra og med personlige kopieringsmaskiner til og med maskiner klassificeret i Dataquest-undersoegelsens segment 5, vil det under alle omstaendigheder vaere urimeligt at undersoege, om en faellesskabsproducent boer anses for en del af den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet blot paa grundlag af produktionen af en enkelt eller et begraenset antal modeller. Dette er tilfaeldet, selv om det saerskilt betragtet kunne betvivles, om Rank Xerox' produktionsprocesser i Det forenede Kongerige var tilstraekkelige til at give dette selskab status som faellesskabsproducent i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 for saa vidt angaar kopieringsmaskiner i segment 1 og 2. Den vejede gennemsnitlige vaerditilvaekst i Faellesskabet for alle PPC fremstillet af Rank Xerox i kategorien segment 1 til 4 var i referenceperioden over 50 %. Desuden er det selskabets politik at oege andelen af komponenter fra Faellesskabet.

(59) Selv om Rank Xerox' produktion i Det forenede Kongerige ikke med henblik paa denne procedure ansaas for en del af den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, ville der under alle omstaendigheder vaere en produktion i Faellesskabet af PPC i de samme segmenter paa markedet som de japanske maskiner, eller i tilstoedende segmenter. Den told, der vil vaere noedvendig for at beskytte denne produktion i Faellesskabet i overensstemmelse med de i denne forordning benyttede kriterier, beroeres ikke.

(60) Kommissionen undersoegte endvidere, om hvorvidt Rank Xerox helt eller delvis burde udelukkes fra definitionen af erhvervsgren i Faellesskabet i medfoer af de fordele, der tilfalder selskabet af dumpingimporten fra Fuji Xerox. Det undersoegtes desuden, om Rank Xerox ved at koebe fra Fuji Xerox paafoerte sig selv skade, og om selskabets begrundelse for at importere maskiner ikke hovedsagelig var en form for selvforsvar, men snarere et oenske om at opnaa gevinstmaksimering inden for rammerne af moderselskabet Xerox Corporations verdensomspaendende rationalisering af produktionen af fotokopieringsmaskiner.

(61) Hvad angaar de fordele, der er forbundet med Rank Xerox' selskabsmaessige forbindelse med Fuji Xerox, er det indlysende, at der opnaas en vis fordel ved leveringen af billige maskiner forud for ivaerksaettelsen af en produktion i Faellesskabet. Disse fordele er imidlertid kortvarige og af begraenset raekkevidde. Tages der endvidere hensyn til omfanget af den paagaeldende import, staar det klart, at disse fordele er ubetydelige, naar de vurderes paa baggrund af den skade, der paafoeres Rank Xerox som foelge af dumpingimport fra andre japanske eksportoerer.

(62) Med hensyn til muligheden for, at Rank Xerox kan have paafoert sig selv skade ved at foranledige eller bidrage til et prisfald paa markedet, foreligger der intet, der peger i den retning. For det foerste var Rank Xerox' videresalgspriser for maskiner i segment 1 og 2, som importeredes fra Fuji Xerox, de samme som for de tilsvarende maskiner fremstillet af Rank Xerox i Faellesskabet, og japanske datterselskaber underboed almindeligvis disse priser paa markedet i Faellesskabet. Det fremgaar deraf, at Rank Xerox ikke kan anses for at have paafoert sig selv skade gennem indkoeb og videresalg af maskiner fra Fuji Xerox.

(63) Hvad angaar muligheden for at Rank Xerox paafoerte andre faellesskabsproducenter skade gennem videresalget af fotokopieringsmaskiner, som leveredes af Fuji Xerox til dumpingpriser, fremgik det af de foreliggende oplysninger, at naar der tages hensyn til disse modellers forskellige funktioner sammenlignet med de tilsvarende modeller fremstillet i Faellesskabet, var Rank Xerox' videresalgspriser almindeligvis lavere end den paagaeldende faellesskabsproducents priser, og de maa derfor anses for at vaere til skade for denne producent. Virkningen af denne import boer derfor tages i betragtning ved opgoerelsen af den skade, som andre faellesskabsproducenter har lidt.

(64) For saa vidt angaar spoergsmaalet om hvorvidt Rank Xerox handlede for at beskytte sig selv mod lavprisimport fra japanske producenter, gennemgik Kommissionen paa ny de oplysninger, der var indgivet af interesserede parter, herunder ogsaa de oplysninger, der var indgivet af Rank Xerox. Selskabet fastholdt, at en vaesentlig faktor i beslutningen om at koebe fotokopieringsmaskiner med lille kapacitet fra datterselskabet i Japan fra 1978 og fremover var de lave priser paa markedet i Faellesskabet, som var fastsat af de japanske eksportoerer, men der blev ikke fremlagt overbevisende dokumentation for denne paastand. Fra uafhaengige kilder forlyder det derimod, at beslutningen maaske snarere skyldes interne vanskeligheder som Xerox Corporation som helhed stoedte paa i forbindelse med produktionen af nye maskiner med lille kapacitet. Rank Xerox henvendte sig i denne situation til Fuji Xerox, som havde udviklet en model med lille kapacitet (2202) for salg i Japan, og importerede denne model til Faellesskabet. Denne model afloeste Rank Xerox' tidligere i Faellesskabet fremstillede model (660), men den blev ikke selv fremstillet i Faellesskabet.

(65) Disse indledende leverancer fra Fuji Xerox var kortvarige og afloestes i 1979 af de leveringsordninger, der er beskrevet i betragtning nr. 53. Formaalet med en saadan leveringsordning har oejensynlig vaeret at goere det muligt for Rank Xerox at forberede og fremskynde markedsfoeringen af nye varer forud for fremstillingen heraf i Faellesskabet som faellesskabsvarer. Selv om det ikke kan haevdes, at Rank Xerox var tvunget til at koebe maskiner fra Fuji Xerox for at beskytte sig selv, er det klart, at i den aktuelle situation, hvor markedet for maskiner med lille kapacitet er domineret af japanske leverandoerer, har muligheden for at bringe en vare paa markedet hurtigere end ved at afvente, at en produktion i Faellesskabet kom igang, sat selskabet i stand til bedre at fastholde sin samlede stilling.

(66) Selv om selskabets importvirksomhed ikke betragtedes som en beskyttelse af egne interesser, er det beskedne omfang af leverancerne fra Fuji Xerox i forhold til Rank Xerox' samlede udvalg af fotokopieringsmaskiner i Faellesskabet en afgoerende faktor, der taler for det synspunkt, at der ikke er noget rimeligt grundlag for at udelukke selskabets produktion af disse mindre kopieringsmaskiner fra definitionen af erhvervsgren i Faellesskabet som foelge af dets koeb af faerdige PPC fra Fuji Xerox.

(67) Som et resumé og under hensyntagen til sagens saerlige omstaendigheder finder Kommissionen, at Rank Xerox i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 boer anses for at vaere faellesskabsproducent af fotokopieringsmaskiner med henblik paa denne procedure.

b) Tetras' status

(68) I november 1986 etablerede Tetras, som er medlem af CECOM og producent af en personlig kopieringsmaskine i Faellesskabet, forbindelser med Canon, en japansk eksportoer, hvorved Canon overtog 19 % af aktierne i Tetras med option til koeb af yderligere 30 % af selskabets aktiebeholdning fra andre investorer inden for en forud fastsat frist. Canons stilling som mindretalsaktionaer har ikke paavirket Tetras' status som faellesskabsproducent eller som klager, og Tetras er derfor fortsat en del af den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet med henblik paa denne procedure.

c) Océs og Olivettis status

(69) For saa vidt angaar Océs og Olivettis status gjorde en raekke eksportoerer og OEM-selskaber indsigelse, idet de gjorde gaeldende, at disse selskaber ikke burde omfattes af begrebet »erhvervsgren i Faellesskabet« i proceduren i henhold til artikel 4, stk. 5, i forordning (EOEF) nr. 2176/84 paa grund af deres forretningsmaessige forbindelser med japanske leverandoerer. Det anfoertes i det vaesentlige, at som foelge af disse selskabers omfattende og mangeaarige forbindelser med japanske leverandoerer, kunne de ikke anses for faellesskabsproducenter i proceduren.

(70) Hvad angaar den relative betydning af disse selskabers forbindelser med japanske leverandoerer fremgaar det af de foreliggende oplysninger, at for baade Océ og Olivetti udgjorde salget i Faellesskabet af importerede maskiner mellem 35 % og 40 % af hvert selskabs salg og udlejning af nye maskiner, der blev bragt paa markedet i perioden fra 1981 til juli 1985. De modeller, som Océ importerede fra Japan med henblik paa videresalg, var modeller klassificeret i segment 1 og 2, som solgtes til lavere priser end priserne paa maskiner af Océs egen produktion. Olivetti importerede hovedsagelig kopieringsmaskiner i segment 1 i perioden 1981 til juli 1985, men siden 1984 koebte selskabet ogsaa personlige kopieringsmaskiner fra Canon.

(71) Spoergsmaalet om hvorvidt Olivetti og Océ skulle have paafoert sig selv skade gennem deres dumpingimport af PPC behandledes indgaaende i forordning (EOEF) nr. 2640/86. Raadet bekraefter resultaterne af denne undersoegelse og finder, at disse selskaber boer vaere omfattet af definitionen af »erhvervsgren i Faellesskabet« af foelgende grunde:

- Begge selskaber forsoegte flere gange at udvikle og markedsfoere et mere fuldstaendigt udvalg af modeller, men hindredes heri af de trykkede markedspriser, der var bestemt af de fra Japan importerede maskiner. Dette er godtgjort ved hjaelp af interne analyser af projekter og i ét tilfaelde en fuldstaendig dokumentation for prototypen til en model, der var planlagt introduceret paa markedet.

- Naar selskaberne gik over til at forhandle japansk fremstillede maskiner paa OEM-basis, var det et udtryk for behovet for at tilbyde kunderne et fuldstaendigt udvalg af modeller. Ved at goere dette, beskyttede selskaberne ganske klart kundegrundlaget mod konkurrence fra andre leverandoerer, som kunne tilbyde et fuldstaendigt udvalg af modeller.

- I perioden fra 1981 til udgangen af referenceperioden solgte og udlejede selskaberne langt flere enheder af eget fabrikat end importerede PPC.

- De priser, hvortil de to selskaber videresolgte de importerede maskiner paa OEM-basis, var i almindelighed hoejere end priserne for samme maskine, naar den solgtes af leverandoererne paa markedet i Faellesskabet, hvormed muligheden for, at Océ og Olivetti skulle have paafoert sig selv skade gennem deres prisfastsaettelsespolitik, kan lades ude at betragtning, ligesom paastanden om, at disse OEM-salg var en hjaelpeforanstaltning til og sigtede mod at lette placeringen af deres egen maskine, kan afvises.

- Det meget beskedne omfang af Océs og Olivettis OEM-import i forhold til den samlede import af japansk fremstillede maskiner (i gennemsnit 4 % i perioden 1981 til 1985) og den kendsgerning, af de solgtes til hoejere priser end de priser, hvortil leverandoererne solgte dem, viser, at denne begraensede import ikke kan have haft skadelige virkninger for priserne paa disse selskabers egne PPC og paa maskiner fremstillet af andre faellesskabsproducenter. Som konklusion bekraefter Raadet, at for saa vidt angaar denne procedure paafoerte Océ og Olivetti ikke sig selv skade ved at importere lavpris PPC fra Japan for videresalg paa OEM-basis.

(72) Endelig anfaegtes det af Kommissionen i betragtning nr. 73 i forordning (EOEF) nr. 2640/86 anfoerte, nemlig at Océ og Olivetti ikke kunne anses for at have foretaget sig noget, der havde givet dem stoerre tab, end de ville have lidt, hvis de havde forsoegt at basere deres egen PPC-handel paa markedsfoeringen af et mere begraenset udvalg af modeller, fordi der ikke foreligger beviser, der kan begrunde en saadan konklusion. Raadet paapeger som svar herpaa de vanskeligheder, som tidligere og nuvaerende selskaber har maattet notere sig, hvis de havde baseret deres salg af fotokopieringsmaskiner paa et begraenset udvalg af modeller, samt behovet for, som bekraeftet af naesten alle producenter, for hvem forretningsvirksomheden er lykkedes, at vaere i stand til at tilfredsstille kundernes samlede behov for kopiering. Disse betragtninger understoetter Kommissionens konklusioner.

(73) Som konklusion paa ovenstaaende bekraefter Raadet, at Océ og Olivetti boer vaere omfattet af definitionen af erhvervsgren i Faellesskabet med henblik paa denne procedure.

d) Develops status

(74) Develop, en producent af fotokopieringsmaskiner i Faellesskabet, blev i maj 1986 faktisk overtaget af Minolta, en japansk eksportoer, og selskabet trak derefter sin stoette til klagen tilbage. Develop er fortsat producent, men det spoergsmaal melder sig, om dette selskab boer betragtes som en del af den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet med henblik paa fastlaeggelse af skaden. Efter CECOM's opfattelse boer Develop medregnes, eftersom selskabet i referenceperioden og tidligere led skade som foelge af japanske eksportoerers dumpingpraksis.

(75) Kommissionen er af den opfattelse, at eftersom Develop trak sin stoette til klagen tilbage, boer dette selskab ikke laengere anses for at vaere en del af den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet med henblik paa denne procedure. Hvad angaar paastanden om, at skade, som Develop haevdes at have lidt i referenceperioden og tidligere, boer tages i betragtning, bekraefter Raadet Kommissionens holdning, ifoelge hvilken foranstaltninger til imoedegaaelse af dumping alene kan anvendes til at afhjaelpe skade, der er paafoert de producenter, der ifoelge definitionen tilhoerer den erhvervsgren i Faellesskabet, som er omfattet af proceduren. Det foelger deraf, at det vil vaere ulogisk ved fastsaettelsen af de foranstaltninger, der skal anvendes, at tage hensyn til skade, som er paafoert en producent, der ikke anses for at tilhoere erhvervsgrenen. Develop anses foelgelig ikke for at vaere en del af den paagaeldende erhvervsgren med henblik paa denne procedure.

e) Canons status

(76) Canon gjorde over for Kommissionen gaeldende, at den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet skulle anses for at omfatte ikke blot klagerne, men ogsaa Canon Giessen og Canon Bretagne, som er producenter af fotokopieringsmaskiner i Faellesskabet, men som ikke er medindgivere af klagen. Kommissionen finder, at eftersom klagerne udgoer en vaesentlig del af den paagaeldende erhvervsgren, uanset om Canons datterselskaber medregnes eller ej, er det i proceduren tilstraekkeligt at vurdere, om denne vaesentlige del af erhvervsgrenen er paafoert skade.

f) Konklusion

(77) Det konkluderes, at der ved »erhvervsgren i Faellesskabet« i denne procedure forstaas faellesskabsproducenterne Rank Xerox, Olivetti, Océ og Tetras, der fremstiller fotokopieringsmaskiner i Faellesskabet.

iv) Dumpingimportens virkninger for erhvervsgrenen i Faellesskabet

(78) Kommissionen anfoerte i den foreloebige undersoegelse, at paa grundlag af de foreliggende oplysninger, var der ikke paafoert Faellesskabets produktion af maskiner i segment 5 skade, men eftersom de japanske eksportoerer var begyndt at eksportere kopieringsmaskiner med stor kapacitet i slutningen af referenceperioden, maatte spoergsmaalet om, hvorvidt salget af saadanne maskiner truede med at forvolde faellesskabsproducenterne skade, tages op til undersoegelse.

Som svar paa disse konlusioner gjorde klagerne gaeldende, at der faktisk var forvoldt salget af kopieringsmaskiner i segment 5 vaesentlig skade, og de anfoerte, at Kommissionens konklusion var i uoverensstemmelse med dens opfattelse af, at maskiner i tilstoedende segmenter kunne anses for samme varer og dermed for konkurrerende varer paa markedet. Det fremhaevedes, at eftersom importen af maskiner i segment 4 paafoerte faellesskabsproduktionen af maskiner i dette segment skade, oevede dette i henhold til Kommissionens raesonnement ogsaa indflydelse paa kopieringsmaskiner i segment 5. Klagerne gjorde endvidere gaeldende, at der var en trussel om skade for produktionen i Faellesskabet af maskiner i baade segment 5 og 6. (79) Det fremgaar af de foreliggende faktiske oplysninger, at den japanske eksport af PPC til Faellesskabet indtil udgangen af referenceperioden var koncentreret paa maskiner klassificeret af Dataquest i kategorien personlige kopieringsmaskiner til og med maskiner i segment 4. Der eksporteredes foerst segment 5-maskiner efter udloebet af referenceperioden.

For saa vidt angaar paastanden om at der faktisk var forvoldt skade for produktionen i Faellesskabet af maskiner i segment 5, undersoegte Kommissionen, om der forelaa beviser for en saadan skade. For det foerste konstateredes det, at Rank Xerox, som er den eneste producent i Faellesskabet, der leverer maskiner i segment 5, havde en dominerende andel af markedet foer og i referenceperioden, og selskabet moedte i dette segment konkurrence fra to amerikanske leverandoerer, Kodak og IBM. Desuden blev der ikke fremlagt oplysninger, der godtgjorde, at der var tale om en forskydning af salget bort fra maskiner i segment 5 i retning mod maskiner i andre segmenter i medfoer af lavere priser paa dumpingvarer. Ifoelge de oplysninger, Kommissionen var i besiddelse af, var der faktisk tale om en stoerre vaekst i opstillingen af maskiner i segment 5 end maskiner i segment 4. Hvad angaar beviserne for pristryk var de fremlagte oplysninger ufyldestgoerende, og det kunne ikke paa dette grundlag paavises, at faldet i priserne foraarsagedes af japansk lavpriseksport af maskiner i segment 4. Paa baggrund af disse faktorer finder Raadet, at der foreligger utilstraekkelige beviser for, at producenter i Faellesskabet, der fremstiller maskiner i segment 5, har lidt vaesentlig skade i perioden indtil udgangen af referenceperioden.

(80) Med hensyn til truslen om skade, gjorde klagerne gaeldende, at de japanske eksportoerer var begyndt at levere maskiner i segment 5 i slutningen af referenceperioden, og at flere af dem havde bebudet, at de agtede at blive fuldt integrerede leverandoerer og erobre markedsandele inden for dette segment fra Rank Xerox.

Ved en undersoegelse af om der forelaa en trussel om vaesentlig skade, stoettede Kommissionen sig til de faktorer, der er anfoert i artikel 4, stk. 3, i forordning (EOEF) nr. 2176/84, navnlig litra a), der omhandler stigningen i dumpingimporten til Faellesskabet. Ved en fornyet gennemgang af de foreliggende oplysninger fastslog Kommissionen, at der ikke forelaa tilstraekkelige beviser for, at saadanne i Japan fremstillede maskiner havde oeget deres markedsandel hastigt siden slutningen af referenceperioden.

Hvad angaar de japanske eksportoerers eksportkapacitet for de paagaeldende fotokopieringsmaskiner blev der ikke fremlagt beviser for Kommissionen. Der blev fremlagt visse pressemeddelelser om, at en japansk producent havde planer om at fremstille disse kopieringsmaskiner i Faellesskabet, men dette vedroerer produktion i Faellesskabet og ikke japansk eksport.

Paa grundlag af de foreliggende oplysninger konkluderer Kommissionen, at der foreligger utilstraekkelige beviser for, at der bestaar en trussel om skade for produktionen af kopieringsmaskiner klassificeret i segment 5 og 6 i Dataquest-klassifikationen.

(81) For saa vidt angaar lavprisimportens virkninger fremgaar det af en undersoegelse af rentabiliteten hos de tre stoerste faellesskabsproducenter (Rank Xerox, Océ og Olivetti), at nettofortjenesten foer skat paa salget af maskiner og paa udlejningen af maskiner maalt paa lejeindtaegterne af selve maskindelen, jf. betragtning nr. 107, tilsammen faldt gradvis i perioden fra 1983 til slutningen af juli 1985. Det anslaas, at den vejede gennemsnitlige nettofortjeneste foer skat for disse tre producenter tilsammen paa de maskiner i segment 1 til 4, de selv fremstillede, faldt fra 8 % i 1983 til ca. 4 % i 1984 og i referenceperioden. Tages selskaberne hver for sig er resultaterne blandede. I ét tilfaelde var nettofortjenesten foer skat naesten uforandret ca. 5 % af omsaetningen, medens fortjenesten for de to oevrige selskaber udviste en staerkt faldende tendens, idet den faldt fra ca. 8 % af omsaetningen i 1983 til 2 % for ét selskab i referenceperioden og fra 13 % til et tab paa 5 % for et andet. Disse forskelle i fortjenestens stoerrelse afspejler de forskellige omraader, inden for hvilke de tre klagende selskaber koncentrerede deres forretningsindsats paa markedet for fotokopieringsmaskiner.

(82) Nedsat fortjeneste truer faellesskabsproducenternes muligheder for at paatage sig de udgifter til forskning og udvikling, som er noedvendige for at udvikle nye varer, der kan anvendes i den fremtidige konkurrence med japanske eksportoerer paa markedet i Faellesskabet, og som er noedvendige for at fremme salget af deres varer gennem reklame og andre salgsfremmende foranstaltninger paa et niveau, der er tilstraekkeligt til at kunne sammenlignes med de japanske konkurrenters.

(83) Raadet bekraefter de oevrige virkninger af den lave rentabilitet og de fortsat meget lave priser som omhandlet i betragtning nr. 82 til 84 i forordning (EOEF) nr. 2640/86. De manglende muligheder for at opnaa oegede stordriftsfordele opfattes isaer som et vaesentligt handicap for faellesskabsproducenterne. (84) Hvad angaar muligheden for at der kan vaere foraarsaget skade af andre faktorer, saasom maengden af og priserne paa importvarer, der ikke er solgt til dumpingpriser, eller stagnation i efterspoergslen, bekraefter Raadet resultaterne af Kommissionens foreloebige undersoegelse, ifoelge hvilke saadanne faktorer ikke spiller nogen rolle i forbindelse med denne procedure.

(85) Med hensyn til muligheden for at skade, der er paafoert klagerne, kunne tilskrives andre faktorer, undersoegte Kommissionen hvert enkelt selskabs situation for at fastslaa, om der var faktorer, der kunne forklare disse vanskeligheder.

For saa vidt angaar Rank Xerox' vanskeligheder med at bringe en ny maskine med lille kapacitet paa markedet i 1978 til erstatning for model 660, kan disse vanskeligheder som anfoert i betragtning nr. 64 i det mindste til dels tilskrives interne problemer i Xerox Corporation som helhed. Selskabets problemer blev der paa afgoerende maade grebet fat om i 1980 til 1981 paa grundlag af forslag fra uafhaengige raadgivere i virksomhedsledelse, hvilket foerte til en reorganisering af selskabet i driftsenheder og forbedringer i sikkerhed og effektivitet i forbindelse med nye produkter, der blev bragt paa markedet til lavere omkostninger. I forbindelse med sidstnaevnte spillede en rationalisering af selskabets underleverandoergrundlag og bestraebelser for at nedbringe omkostningerne til samme niveau som konkurrenternes en vigtig rolle.

Disse vaesentlige ledelses- og driftsmaessige forbedringer, som det tog flere aar at gennemfoere, kulminerede i introduktionen af selskabets »10«-serie i 1982 til 1983. Disse produkter dannede grundlaget for Rank Xerox' forsoeg paa at genoprette selskabets konkurrencemaessige stilling paa markedet.

Medens det med rette kan anfoeres, at selskabets produktrelaterede problemer i hoej grad bidrog til de tidligere vanskeligheder, kan denne faktor ikke anses for en gyldig forklaring efter gennemfoerelsen af ovenfor beskrevne forandringer. Derefter maa den vaesentlige skade, som selskabet har lidt, tilskrives andre faktorer. Efter Raadets opfattelse var den underliggende aarsag den staerke priskonkurrence fra japanske eksportoerer, for hvilken det kan fastslaas, at den i referenceperioden var baseret paa dumpingpriser.

(86) Med hensyn til Océ og Olivetti er der ikke blevet fremlagt overbevisende oplysninger, der kan bekraefte den af eksportoererne og OEM-selskaberne fremfoerte paastand om, at skade, som disse selskaber maatte have lidt, kunne tilskrives det forhold, at de foerst sent optog PPC-teknologien. Tetras havde visse startvanskeligheder i forbindelse med ivaerksaettelsen af produktionen, men dette selskab led ogsaa vaesentlig skade som foelge af japanske selskabers salg af personlige kopieringsmaskiner, som omfattede underbud og hindrede selskabet i at vinde indpas paa markedet.

Paastande om, at japanske eksportoerers store andel af markedet kunne tilskrives de japansk fremstillede maskiners paastaaede overlegenhed set i forhold til de maskiner, der fremstilledes af faellesskabsproducenterne, understoettedes ikke af tilfredsstillende bevismateriale, bortset fra spoergsmaalet om flere funktioner. Med hensyn til udvalget af maskiner, fremgaar det af de foreliggende oplysninger, at faellesskabsproducenterne under ét i henseende til kopieringshastighed fremstiller et lige saa stort udvalg som deres konkurrenter. Hvad angaar kvalitet om driftssikkerhed blev der ikke fremlagt oplysninger, der lod formode, at de i Faellesskabet fremstillede maskiner som helhed var ringere eller kraevede stoerre vedligeholdelse, og det fremgik heller ikke, at faellesskabsproducenternes eftersalgsservice var ringere end de japanske konkurrenters.

v) Konklusion

(87) Kommissionen bekraefter resultaterne af den foreloebige undersoegelse, ifoelge hvilke omfanget af dumpingimporten, den markedsandel, den tegner sig for, de priser, hvortil dumpingvarerne blev udbudt til videresalg i Faellesskabet, og det tab af fortjeneste, som den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet har lidt, foerer til den konklusion, at dumpingimporten af PPC fra Japan saerskilt betragtet har forvoldt den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet vaesentlig skade.

Raadet bekraefter denne konklusion.

I. FAELLESSKABETS INTERESSER

(88) Ved vurderingen af om det er i Faellesskabets interesse at traeffe antidumpingforanstaltninger mod importen af PPC fra Japan, som ifoelge det foreliggende er indfoert til dumpingpriser, og som har forvoldt den erhvervsgren i Faellesskabet, der har indgivet klage, vaesentlig skade, har Kommissionen taget hensyn til de synspunkter, der er gjort gaeldende af alle faellesskabsproducenterne, de japanske eksportoerer og importoerer ne i Faellesskabet, navnlig OEM-selskaberne.

I de tilfaelde, hvor de interesserede parter siden indfoersel af de midlertidige foranstaltninger har fremlagt redegoerelser vedroerende spoergsmaalet om Faellesskabets interesser, er der generelt ikke i den forbindelse fremkommet nye oplysninger eller fremfoert nye argumenter, som kan anses for andet end en supplering af det tidligere anfoerte.

(89) Kommissionen fastholder foelgelig det synspunkt, den har givet udtryk for i betragtning nr. 93 i forordning (EOEF) nr. 2640/86, nemlig at afhjaelpning af dumpingimportens skadelige virkninger er af vaesentlig betydning for i det mindste visse af de tilbagevaerende klagende faellesskabsproducenters forbliven paa markedet som producenter af PPC. De oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, og navnlig en af de japanske eksportoerers overtagelse for nylig af et af medlemmerne af CECOM, giver anledning til at formode, at medmindre der traeffes antidumpingforanstaltninger, vil der kunne saettes spoergsmaalstegn ved, om en uafhaengig faellesskabsindustri kan bestaa, selv i den nuvaerende reducerede form. Desuden er det klart, at fotokopieringssektoren fortsat vil vaere en vigtig faktor i den industri, der fremstiller kontorudstyr, og at opretholdelsen og udviklingen af den teknologi, der anvendes i dag, vil vaere af vaesentlig betydning for udviklingen af fremtidige reprografiske produkter. Raadet bekraefter disse synspunkter.

(90) For saa vidt angaar de beroerte OEM-selskaber har alle de stoerste af disse selskaber fortsat gjort gaeldende, som anfoert i betragtning nr. 94 i forordning (EOEF) nr. 2640/86, at indfoerelsen af endelige foranstaltninger vil medfoere, at det kan drages i tvivl, om disse selskaber fortsat kan bestaa som forhandlere i Faellesskabet af PPC og dermed beslaegtede varer, og i nogle tilfaelde om de vil kunne forblive paa markedet i Faellesskabet for andre reprografiske produkter end PPC. Nogle OEM-selskaber har foreslaaet, at der tages hensyn til dette forhold ved indfoerelse af foranstaltninger, som er specifikke for de enkelte OEM-selskaber, enten i deres egenskab af importoerer eller i nogle tilfaelde som eksportoerer, naar PPC-maskinerne faktisk koebes af OEM-selskaberne i Japan.

(91) Kommissionen har noeje undersoegt disse argumenter. For det foerste har Kommissionen ikke modtaget tilfredsstillende beviser for, at indfoerelsen af endelige antidumpingforanstaltninger i sig selv vil indebaere risiko for de paagaeldende OEM-selskabers fortsatte bestaaen, idet disse under alle omstaendigheder er saarbare over for japanske producenters etablering af nye distributionssystemer og produktionsanlaeg i Faellesskabet, og de har set under ét mistet markedsandele i Faellesskabet til maskiner solgt under japanske eksportoerers eget maerke. Raadet bekraefter dette synspunkt.

(92) Med hensyn til indfoerelsen af saerskilte foranstaltninger vedroerende OEM-selskabernes import rejser der sig to spoergsmaal. For det foerste, om der kan traeffes foranstaltninger, som er specifikke for importoererne, men ikke for de paagaeldende eksportoerer af disse varer, og for det andet, om nogle af OEM-selskaberne kan behandles som eksportoerer af den paagaeldende vare.

Der synes ikke at vaere nogen retlig begrundelse for hverken at indfoere foranstaltninger, som er specifikke for importoererne, eller at behandle nogle af OEM-selskaberne som eksportoerer, for hvilke der kan beregnes saerskilte dumpingmargener.

Dumpingmargenerne beregnedes i det foreliggende tilfaelde paa grundlag af en sammenligning af hver af de beroerte eksportoerers priser, og de saaledes fastlagte dumpingmargener var foelgelig specifikke for den enkelte eksportoer. Som foelge heraf ville enhver fremgangsmaade, ved hvilken der indfoertes foranstaltninger, som var specifikke for en bestemt kategori af importoerer, vaere kompliceret, kunne give anledning til omgaaelse og formentlig vaere uanvendelig. Dette ville vaere tilfaeldet for enhver ordning, i henhold til hvilken OEM-selskaberne betalte told efter lavere satser end andre importoerer. Det ville vaere urimeligt, hvis OEM-selskaberne kunne koebe fra en hvilken som helst eksportoer og betale samme told, uanset hvilken toldsats der var gaeldende for den paagaeldende eksportoer. Under alle omstaendigheder anser Kommissionen ikke det forhold, at OEM-selskaber videresaelger importerede varer under deres eget varemaerke, for at vaere en tilstraekkelig begrundelse for en saerskilt behandling af OEM-selskaberne i forhold til andre importoerer.

En raekke OEM-selskaber har gjort gaeldende, at de eksporterer varen fra Japan, og at de foelgelig i henseende til indfoerelsen af foranstaltninger skulle behandles paa samme maade som de japanske producenter. Denne fremgangsmaade ville imidlertid heller ikke vaere hensigtsmaessig. Det er klart, at selv om OEM-selskabet rent fysisk varetager eksporten af varen, er den paagaeldende vare solgt til OEM-selskabet med henblik paa eksport, og eksportprisen til Faellesskabet er foelgelig den pris, som OEM-selskabet har betalt den paagaeldende japanske producent. Det vil foelgelig ikke vaere korrekt at holde dette salg uden for beregningen af dumpingmargenen for den paagaeldende eksportoer, navnlig hvis der dermed kan blive tale om en foroegelse af dumpingmargenen for denne eksportoer, hvilket er muligt.

(93) Kommisionen er derfor fortsat af den opfattelse, at indfoerelsen af en endelig antidumpingtold i det foreliggende tilfaelde skal sikre, at i det mindste visse af de tilbagevaerende producenter i Faellesskabet, som fremstiller PPC kan forblive paa markedet med deraf foelgende fordele for Faellesskabet i henseende til beskaeftigelse, teknologisk ekspertise og interne leveringsmuligheder, og dette vil alt i alt i hoejere grad vaere i overensstemmelse med Faellesskabets interesser end at begunstige importoerer eller forhandlere i Faellesskabet, som i vid udstraekning er blevet afhaengige af den skadevoldende dumpingimport. Desuden er der efter Kommissionens opfattelse ingen retlig begrundelse for at indfoere antidumpingtold til forskellige satser paa importen af varer fra samme japanske producent. Raadet bekraefter dette synspunkt.

(94) En raekke eksportoerer og importoerer har paa ny fremfoert den paastand, at indfoerelsen af endelige antidumpingforanstaltninger vil begraense konkurrencen i Faellesskabet, idet der opstaar oeget risiko for, at der skabes et oligopol paa markedet med deraf foelgende risiko for ugunstige virkninger for forbrugerne i Faellesskabet i henseende til udbud og priser. Kommissionen har ikke faaet forelagt beviser til stoette for denne paastand. Faktisk foerer de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, snarere til den modsatte konklusion, nemlig at saafremt der ikke indfoeres antidumpingforanstaltninger reduceres antallet af konkurrenter paa markedet. Dette er navnlig tilfaeldet for visse af klagerne, som maatte staa svagt over for en overtagelse svarende til den, der fandt sted for en af de oprindelige deltagere i klagen, som blev overtaget af en af eksportoererne under proceduren. Endvidere skal det anfoeres, at seks af de ni eksportoerer, som realistisk set kunne vaere interesseret i produktion i Faellesskabet, allerede har produktion eller har ladet forstaa, at de har til hensigt at indlede en produktion i Faellesskabet i naer fremtid. Der er heller intet der tyder paa, at antallet af japanske leverandoerer til Faellesskabet vil gaa ned. Foelgelig maa paastanden om, at antidumpingforanstaltningerne kan medfoere en begraensning af konkurrencen i dette tilfaelde, anses for ubegrundet.

(95) Raadet bekraefter Kommissionens synspunkter vedroerende Faellesskabets interesser som omhandlet i betragtning nr. 101 og 102 i forordning (EOEF) nr. 2640/86.

(96) Kommissionen har ikke faaet forelagt beviser, der giver anledning til at formode, at den samlede virkning paa beskaeftigelsen i PPC-sektoren i Faellesskabet som helhed af indfoerelsen af endelige antidumpingforanstaltninger skulle vaere af naevnevaerdigt omfang.

(97) En raekke eksportoerer og importoerer, navnlig OEM-selskaber, har givet udtryk for det synspunkt, at saafremt der skal indfoeres foranstaltninger, boer disse foranstaltninger begraenses til alene at beskytte, hvad der kan anses for den egentlige erhvervsgren i Faellesskabet, medens de ikke boer indebaere beskyttelse for varer, der har et stort indhold af importerede komponenter. Dette synspunkt er begrundet i de forhold, som omhandlet i betragtning nr. 54, at Rank Xerox, den stoerste af producenterne i Faellesskabet, som fremstiller PPC med lille kapacitet (henhoerende i segment 1 og 2), ved fremstillingen af disse PPC anvender en betydelig andel af komponenter, der importeres fra Japan. Under hensyntagen til de synspunkter, der er omhandlet i betragtning nr. 89, og endvidere til den kendsgerning, at i det foreliggende tilfaelde paavirker omkostningerne ved de paagaeldende varer generelt ikke i vaesentlig grad den samlede fortjeneste for brugerne i Faellesskabet af disse varer, finder Raadet det ikke rimeligt at udelukke varer fra fordelen af beskyttelsesforanstaltninger, blot fordi de maatte have en forholdsvis lille vaerditilvaekst i Faellesskabet. Under alle omstaendigheder er der ud over Rank Xerox to andre selskaber, som har indgivet klage, og som fremstiller PPC med lille kapacitet i Faellesskabet, hvor de har en stoerre vaerditilvaekst end Rank Xerox-maskinerne, og saafremt der ikke traeffes foranstaltninger paa dette omraade, vil disse selskaber ogsaa gaa glip af foranstaltninger, der giver dem beskyttelse mod dumpingimportens skadelige virkninger.

Raadet bekraefter dette synspunkt.

(98) Raadet bekraefter ogsaa resultaterne af Kommissionens foreloebige undersoegelse som anfoert i betragtning nr. 104 i forordning (EOEF) nr. 2640/86 vedroerende en prisforhoejelse, som maatte indtraeffe efter indfoerelsen af foranstaltninger.

(99) Efter at have taget hensyn til de af de beroerte parter fremfoerte argumenter, bekraefter Raadet som konklusion resultaterne af Kommissionens undersoegelse, ifoelge hvilke det i den sidste ende er i Faellesskabets interesse paa laengere sigt at afhjaelpe de skadelige virkninger af dumpingimporten fra Japan for den paagaeldende erhvervsgren i Faellesskabet, og at fordelene ved en saadan beskyttelse ganske klart opvejer eventuelle virkninger, navnlig for prisen, som kan siges ikke at vaere i forbrugerens interesse.

J. TILSAGN

(100) Kyocera, en japansk eksportoer, der ophoerte med at eksportere til Faellesskabet efter referenceperioden, afgav et fornyet tilsagn vedroerende fremtidig eksport til Faellesskabet.

Kommissionen godtog efter konsultation i det raadgivende udvalg det af Kyocera afgivne fornyede tilsagn. Undersoegelsen var dermed afsluttet for dette selskabs vedkommende.

To OEM-selskaber afgav ogsaa tilsagn.

Kommissionen, som i overensstemmelse med saedvanlig praksis ikke kan godtage tilsagn fra importoerer, jf. betragtning nr. 92 er ikke i stand til at betragte OEM-selskaberne som eksperter med henblik herpaa og efter konsultation i det raadgivende udvalg underrettede den de paagaeldende to OEM-selskaber om, at de paagaeldende tilsagn ikke kunne godtages.

K. TOLDSATS

(101) I overensstemmelse med konklusionerne af den foreloebige undersoegelse ansaas det for passende at hindre, at dumpingimporten fortsat forvoldte skade. Ved beregningen af denne told fandt Kommissionen det hensigtsmaessigt og rimeligt at fastlaegge tolden paa et niveau, der var tilstraekkelig hoejt til at sikre faellesskabsproducenterne en fortjeneste paa 12 % foer skat af »salget« af maskiner. Ved fortjeneste af salg forstaas i denne forbindelse fortjeneste paa det direkte salg til den endelige forbruger og til forhandlere af maskiner af eget fabrikat plus fortjeneste ved udlejning, som opnaas i forbindelse med indtaegterne af udlejningen af selve maskindelen.

(102) Fastsaettelsen af en fortjeneste paa 12 % af salget i forordningen (EOEF) nr. 2640/86 anfaegtedes af eksportoererne og OEM-selskaberne, som fandt den for stor, og af klagerne, der ansaa den for at vaere for lille.

Endvidere anfoertes det, at maskinerne, som Kommissionen selv havde erkendt, jf. betragtning nr. 10 i forordning (EOEF) nr. 2640/86, ofte saelges med tab eller med minimal fortjeneste, idet gevinsten fremkommer ved det efterfoelgende salg af hjaelpematerialer.

For saa vidt angaar klagerne fremfoertes den paastand, at for at kunne tiltraekke kapital til den noedvendige finansiering af virksomheden, maatte producenterne af fotokopieringsmaskiner kunne opvise et afkast paa mindst 18 % paa driftsaktiverne som helhed. Med en omsaetningshastighed (salgsomsaetning divideret med aktiverne) for aktiverne paa én, svarede tallet for afkastet af aktivmassen til 18 % af salgsomsaetningen. Det anfoertes endvidere, at selv om maskinerne betragtedes saerskilt, altsaa eksklusive hjaelpematerialer m.v., skulle den noedvendige indtjening vaere mindst 18 %. CECOM forsoegte ogsaa at paavise, at en fortjeneste paa 18 % af omsaetningen var i overensstemmelse med det krav, der maatte stilles af en integreret leverandoer, dvs. en levarandoer, der producerer, forhandler og saelger fotokopieringsmaskiner i detailleddet.

(103) Kommissionens valg af en fortjenstmargen paa 12 % var et skoen over den fortjeneste, der var noedvendig for at saette faellesskabsproducenterne som helhed i stand til:

- at fastholde deres stilling paa markedet i fremtiden ved at goere det muligt for dem at afholde tilstraekkelige udgifter til forskning og udvikling og til fremme af afsaetningen af deres varer;

- at opnaa et rimeligt afkast, som staar i et rimeligt forhold til den risiko, der er forbundet med at udvikle nye varer, og som sikrer aktionaererne et rimeligt udbytte.

Ved valget af en fortjenstmargen paa 12 % tog Kommissionen ogsaa hensyn til denne faellesskabserhvervsgrens struktur, navnlig at Rank Xerox og Océ udoevede virksomhed som fuldt integrerede producenter, medens Olivetti hovedsagelig solgte til forhandlere. Hvis det var paakraevet at opstille tal for minimumsfortjenesten saerskilt for faellesskabsproducenternes produktions-, distributions- og detailsalgsvirksomhed, ville det vaere urimeligt at fastsaette en sats paa under 5 % for hver af disse aktiviteter. Satser af denne stoerrelsesorden er stort set i overensstemmelse med en samlet fortjenstmargen paa 12 %. Naevnte minimumssatser for fortjenesten er i overensstemmelse med valget af en fortjenstmargen paa 5 %, som anvendtes for japanske distributionsvirksomheder i forbindelse med beregning af eksportpriserne og for forhandlere, hvor det var noedvendigt at foretage justeringer af deres priser, jf. betragtning nr. 16 og 107.

Endvidere tog Kommissionen hensyn til det forhold, at producenternes salgsomsaetning var meget forskellig, og selv om det kunne vaere berettiget at fastsaette en stoerre fortjenestmargen for producenter med en lille produktion, maatte dette opvejes af lavere tal for producenter med stor produktion.

(104) Med hensyn til klagernes paastand om at en fortjeneste paa 18 % af salgsomsaetningen var det rette tal for saa vidt angaar maskiner, fandt Kommissionen, at dette tal indeholdt den stoerre fortjeneste, der almindeligvis opnaas ved salg af hjaelpematerialer m.v., og at det derfor var uegnet i henseende til salget af maskiner alene. Selv om klagerne soegte at paavise, at en fortjeneste paa 18 % af salgsomsaetningen for maskiner alene stadig var berettiget, fandt Kommissionen, at de fremlagte beviser var ufuldstaendige og i visse tilfaelde i uoverensstemmelse med tidligere paastande.

(105) For saa vidt angaar paastanden om at en fortjeneste paa 12 % af omsaetningen er for stor, modtog Kommissionen faa oplysninger fra OEM-selskaber eller eksportoerer til stoette for dette synspunkt eller forslag til et passende tal. Som anfoert ovenfor anser Kommissionen den pressede fortjeneste, som producenterne opnaar i oejeblikket, for at vaere for lav. Endvidere kan Kommissionen ikke se nogen rimelig begrundelse for, som eksportoererne synes at antyde, at der udelukkende boer opnaas fortjeneste af salget af hjaelpematerialer m.v.

(106) Som konklusion og af ovennaevnte grunde giver Raadet Kommissionen medhold i det synspunkt, at en fortjeneste paa 12 % af salget er et rimeligt og redeligt tal, der kan fastsaettes som maal for faellesskabsproducenterne med henblik paa fastsaettelse af tolden i denne procedure.

(107) Den told, der er noedvendig for at afhjaelpe de skadelige virkninger for Faellesskabets producenter af PPC, beregnedes saaledes:

i) For hver type af transaktioner, der blev indgaaet mellem faellesskabsproducenter og deres kunder (dvs. udlejning, salg til den endelige bruger, forhandlersalg), opstilledes der et driftsregnskab for hver maskine paa grundlag af reviderede og interne regnskabstal for referenceperioden (januar til juli 1985). Denne periode ansaas for at vaere repraesentativ for en analyse af klagernes finansielle resultater. Der indgik som tidligere ikke tal fra Tetras i beregningen, da dette selskab ikke havde udoevet virksomhed i et fuldt regnskabsaar, og der forelaa derfor ikke reviderede regnskaber. Hvad angaar udlejningsvirksomheden, som skal undersoeges saerskilt, fandt Kommissionen, at det ville vaere ukorrekt ved beregningen at se bort fra denne form for transaktioner i betragtning af deres generelle betydning i vaerdimaessig henseende, og den anmodede derfor Océ, Olivetti og Rank Xerox om at fremlaegge skoen over driftsregnskaberne for maskindelen i udlejningstransaktionerne.

Océ og Rank Xerox indgav disse oplysninger ved at foretage en opdeling af lejeindtaegterne paa maskin-, service- og finansieringsdelen og ved at beregne de omkostninger, der var forbundet med maskindelen i henhold til selskabets regnskabsoplysninger. Omkostningerne fordeltes almindeligvis paa grundlag af omsaetningen.

Begge selskaber gjorde gaeldende, at finansieringsdelen skulle betragtes som en saerskilt fortjenstkilde, hvorfor omkostningerne skulle fordeles pro rata. Kommissione