<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

SAERBERETNING NR. 4/87 om Faellesskabets destillationsordninger for vin med Kommissionens svar (87/C 297/02) (Bemaerkninger, EOEF-traktatens artikel 206 a, stk. 4)

>TABELPOSITION>

1. Indledning

BERETNINGENS BAGGRUND OG OMFANG 1.1. I denne beretning redegoeres der for resultaterne af en undersoegelse, som Revisionsretten - som et led i sit arbejdsprogram for 1985/1986 - har foretaget af Faellesskabets destillationsordninger for vin. Beretningen er tillige udarbejdet for at imoedekomme en anmodning fra Europa-Parlamentet til Retten - fremsat ved brev af 22. juli 1986 fra Parlamentets formand - om at undersoege risikoen for svig og uregelmaessigheder i forbindelse med forvaltningen af og kontrollen med Faellesskabets destillationsordninger for vin i medlemsstaterne. Beretningen indeholder bemaerkninger baade om ordningernes effektivitet i almindelighed og om, hvorvidt de nationale gennemfoerelses- og kontrolordninger er fyldestgoerende og paalidelige. Rettens revision har ikke omfattet Portugal og Spanien. 1.2. Indfoerelsen af Faellesskabets markedsordning for vin, der gaar tilbage til 1962, tog hovedsagelig sigte paa at forbedre produktiviteten og kvaliteten, at stoette producenternes indtaegter og at opretholde ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel. Da der i 1970'erne opstod et strukturbestemt overskud paa markedet for bordvin (dvs. vin af ringere kvalitet), til dels som foelge af faldende forbrugerefterspoergsel, foerte dette til, at der efterhaanden blev udstedt en raekke saerlige bestemmelser, som midlertidigt eller permanent skulle fjerne overskudsbordvinen fra markedet. Ordningen omfatter for tiden to hovedformer for foranstaltninger med dette formaal, nemlig stoette til privat langtidsoplagring og stoette til destillation af bordvin og biprodukter fra vinfremstilling. 1.3. En anden form for faellesskabsstoette, der har faaet stigende betydning i de senere aar, er stoette til anvendelse af druemost dels som tilsaetningsprodukt til vin, dels til fremstilling af druesaft. Gennem de senere aar har man ved en raekke strukturforanstaltninger tillige soegt at begraense vinarealerne. 1.4. Den faelles markedsordning for vin indeholder ogsaa bestemmelser om kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader (kvbd), herunder bl.a. faelles regler for produktionen, men disse regler medfoerer ikke faellesskabsudgifter. 1.5. Selv om de forskellige stoetteordninger er indbyrdes sammenhaengende, omfatter denne beretning kun Faellesskabets destillationsordninger for vin som naevnt i pkt. 1.1. Disse ordninger har i de senere aar tegnet sig for mere end to tredjedele (i 1986 461 mio ECU) af budgetudgifterne til markedsordningen for vin. 1.6. Revisionen har for produktionsaarene 1982/83-1984/85 omfattet en undersoegelse af Faellesskabets udgifter til destillation i de vigtigste producentmedlemsstater (dvs. Italien, Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland og Graekenland). Som allerede naevnt har revisionen ikke omfattet Portugal og Spanien, der tiltraadte Faellesskabet den 1. januar 1986. Spanien er, bortset fra nogle overgangsregler om prisfastsaettelsen, fuldt ud omfattet af den faelles markedsordning for vin, hvorimod der gaelder saerlige overgangsordninger for Portugal. 1.7. Det fremgaar af beretningen (jf. naermere i kapitlerne 7 og 8): (a)Hvad angaar ordningens effektivitet: (i)at de komplicerede destillationsordninger, der er indfoert, ikke er samordnede og kun bevirker, at vinoverskuddet paa markedet fjernes, samtidig med at der opstaar uoenskede alkohollagre til omkostninger, der ikke er forretningsmaessig daekning for (ca. 13,4 mio hl pr. 31. august 1986), (ii)at destillationsordningerne rent faktisk indebaerer, at det nuvaerende strukturbestemte overskud bliver permanent, idet der tilbydes fordelagtige priser for bordvin af ringe kvalitet, som ikke kunne afsaettes paa anden maade, (iii)at de for nylig indfoerte regler om obligatorisk destillation af bordvin naeppe vil kunne resultere i en begraensning af udbytterne, idet producenterne let kan overfoere deres forpligtelser og dermed omgaa de oekonomiske sanktioner, der er knyttet til reglerne. (b)Hvad angaar forvaltningen af ordningerne: (i)at svagheder i forordningerne og i nogle af kontrolforanstaltningerne indebaerer en alvorlig risiko for uregelmaessigheder eller bedrageri, (ii)at den stoerste risiko opstaar som foelge af utilstraekkelige regler for stikproever og analyse af vinen paa det tidspunkt, hvor den indleveres til destillerierne, (iii)at selve definitionen af bordvin ikke er fyldestgoerende, hvilket indebaerer en oeget risiko for, at vinforfalskning ikke opdages, (iv)at betaling alene paa grundlag af alkoholindholdet kan foere til svigagtig foroegelse af vinens alkoholindhold, (v)at kontrollen primaert bestaar af en bilagskontrol, mens den fysiske kontrol er utilstraekkelig, (vi)at de risici, de naevnte svagheder indebaerer, yderligere foroeges paa grund af de fordelagtige priser, producenterne kan opnaa i henhold til destillationsordningerne. (c)Ud over de betydelige aarlige budgetudgifter medfoerer ordningerne fremtidige forpligtelser for Faellesskabet paa 380 mio ECU i forbindelse med afsaetning af den alkohol, der er fremstillet ved obligatorisk destillation.

2. Oplysninger om vinmarkedet i produktionsaarene 1981/82 - 1985/86

Faellesskabets andel af verdensproduktionen 2.1. I de hidtidige ti medlemsstater findes der en betydelig vinproduktion i Italien, Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland, Graekenland og Luxembourg. I den naevnte periode varierede aarsproduktionen mellem 140 mio og 172 mio hl vin, dvs. fra 44 til 48 % af verdensproduktionen. Produktionen af bordvin som saadan, dvs. eksklusive kvalitetsvin fra bestemte dyrkningsomraader (herefter benaevnt kvalitetsvine), androg i samme tidsrum i gennemsnit 107 mio hl aarligt i de ti medlemsstater. Analyse af faellesskabsproduktionen >TABELPOSITION>

2.2. I tabel 1 gengives forsyningsbalancerne for Faellesskabets vinmarked (inklusive kvalitetsvine) for aarene 1981/82 - 1986/87 (1. september til 31. august). Tabellen viser, at der har vaeret en fortsat nedgang i forbruget pr. indbygger og en deraf foelgende overskudssituation. Det tilplantede vinareal - der egner sig til vinproduktion - i de ti medlemsstater udgoer i alt ca. 2 260 00 ha, og det samlede antal producenter ligger paa ca. 2 285 000. 2.3. Af tabel 2, der kun omfatter bordvin, fremgaar, at Italien og Frankrig tilsammen tegner sig for stoerstedelen af produktionen og destillationen. Tallene for Graekenland ligger forholdsvis stabilt, mens Forbundsrepublikken Tysklands og Luxembourgs andel af produktionen er meget lille. I Forbundsrepublikken Tyskland er der i regelen kun interesse for Faellesskabets destillationsordninger i aar, hvor hoesten er meget stor. I Luxembourg foretages der ikke destillation efter EF's destillationsordninger. Medlemsstaternes produktion i hovedtraek Frankrig 2.4. I Frankrig har den samlede aarlige vinproduktion i aarene 1981/82 - 1985/86 vaeret paa gennemsnitlig 68 mio hl. Bordvinsproduktionen, der i gennemsnit har vaeret paa 40 mio hl, finder hovedsagelig sted i Sydfrankrig, fra Gard-departement over Languedoc-Roussillon og til den spanske graense. 2.5. Et omraade af stor betydning for Faellesskabets vindestillation er Charentes, hvor de hvide vine hovedsagelig anvendes til fremstilling af eaux-de-vie à appellation d'origine (dvs. cognac). Efter faellesskabsreglerne skal vinudbytter i dette omraade ud over 100 hl pr. ha beplantet vinareal underkastes obligatorisk destillation. Vinudbytter under denne graense, som ikke anvendes til fremstilling af cognac, klassificeres som bordvin og falder dermed ind under Faellesskabets destillationsordninger. I henhold til reglerne om frivillig destillation foretages der i stort omfang tilsaetning af alkohol til vinen med henblik paa destillation i Tyskland og fremstilling af Weinbrand. 2.6. Vinarealerne i Frankrig udgoer 1 048 000 ha, og der findes ca. 685 000 producenter, hvoraf ca. 40 % er medlemmer af kooperativer. Brugene er i gennemsnit paa 1,5 ha, 36 % er mindre end 1 ha, og kun 3 % er stoerre end 20 ha. Gennemsnitsudbyttet pr. ha udgoer 65 hl. Italien 2.7. Omkring en femtedel af verdensproduktionen af vin og en tredjedel af verdenseksporten af vin er af italiensk oprindelse, hvilket viser, hvor velegnet landet er til vindyrkning. Der er en overvaegt af bordvin, som udgjorde over 80 % af den samlede produktion. Bordvinsproduktionen udgjorde i gennemsnit 60 mio hl aarligt i perioden 1981/82 - 1985/86. Bordvin produceres hovedsagelig i Syditalien. 2.8. Der findes ca. 1,2 mio producenter, af hvilke mange er medlemmer af kooperativer. Der er over 800 vinkooperativer i hele Italien, men de fleste findes i Syditalien, og de tegner sig for ca. 40 % af den samlede produktion. Det samlede vinareal er paa 1 026 000 ha, og gennemsnitsbruget er saaledes paa ca. 1 ha. Det gennemsnitlige udbytte pr. ha ligger paa omkring 75 hl. 2.9. Hertil kommer en omfattende produktion af spisedruer i Italien, isaer paa Sicilien og i Puglia. Det samlede areal til dyrkning af disse druer andrager ca. 80 000 ha. Paa grund af vanskeligheder med at afsaette hele denne produktion benyttes betydelige maengder til vinfremstilling. Faellesskabsreglerne foreskriver, at vin, der er fremstillet af spisedruer, skal destilleres. Graekenland 2.10. Vin- og olivendyrkning er vaesentlige bestanddele af graesk landbrug. Vin dyrkes baade paa fastlandet og paa oeerne, og de samlede vinarealer er paa 200 000 ha. Imidlertid dyrkes der kun druesorter, der egner sig til vinfremstilling paa 97 000 ha, idet der paa de resterende arealer dyrkes druer til spisebrug eller til toerring som korender. 2.11. Der findes i Graekenland ca. 310 000 producenter, der dyrker druer, som er egnede til vinfremstilling. Vinfremstillingen foregaar hovedsagelig paa private vingaarde og i de senere aar i producentkooperativer. Der findes ca. 300 vingaarde og 60 kooperativer i hele landet. Det gennemsnitlige udbytte pr. ha ligger paa 54 hl. Forbundsrepublikken Tyskland 2.12. I Forbundsrepublikken Tyskland, hvor den aarlige vinproduktion varierer betydeligt, klassificeres stoerstedelen af produktionen (ca. 90 %) som kvalitetsvine. Udbytterne pr. ha, der er blandt de hoejeste i Europa, ligger paa omkring 115 hl, hvilket er resultatet af en intensiv dyrkning af vinarealerne og en udbredt anvendelse af kunstvanding. 2.13. I Forbundsrepublikken Tyskland findes der ca. 90 000 producenter af druer, der er egnet til vinfremstilling. Over to tredjedele af producenterne dyrker mindre end én hektar, for det meste paa deltidsbasis. Ca. 48 000 producenter leverer deres druer til kooperativer. Det samlede vinareal udgoer ca. 90 000 hektar. 2.14. Markedspriserne paa de tyske vine er som regel hoejere end mindsteopkoebspriserne i henhold til Faellesskabets destillationsordninger. Der er derfor kun ringe interesse for disse ordninger, bortset fra de aar, hvor hoesten er ekstraordinaert stor og de udbudte maengder presser priserne ned. I Forbundsrepublikken Tyskland foretages der imidlertid i stort omfang destillation af vin fra det franske Charentes-omraade, idet denne vin er tilsat alkohol med henblik paa fremstilling af Weinbrand. Denne produktion falder ind under reglerne for faellesskabsstoette (jf. pkt. 2.5). 2.15. I Forbundsrepublikken Tyskland findes der ikke naermere afgraensede omraader, hvor der fremstilles kvalitetsvine. Alle tyske vine kan klassificeres som kvalitetsvine, saafremt de godkendes ved de kontrolundersoegelser, der udfoeres af delstaternes myndigheder i aftapningsfasen. Hvis den paagaeldende vin ikke godkendes som kvalitetsvin, betegnes den som bordvin. Dette saerlige forhold for den tyske (og luxembourgske) vinfremstilling har tidligere givet anledning til visse vanskeligheder med hensyn til, om disse vine kunne vaere omfattet af Faellesskabets interventionsforanstaltninger. Forbruget 2.16. Det direkte vinforbrug i Faellesskabet har som helhed vaeret praeget af jaevn tilbagegang gennem de sidste 35 aar. Dette har vaeret mest udtalt i de foerende vinproducerende medlemsstater, hvor det samlede forbrug i de sidste 15 aar er faldet med ca. 20 %. Selv om forbruget i de medlemsstater, hvor der ikke produceres vin, er steget i samme periode, har denne tendens ikke vaeret tilstraekkelig til at opveje den generelle nedgang i forbruget. Det skal dog bemaerkes, at der samtidig med det staerkt faldende forbrug af bordvin i de medlemsstater, hvor produktionen og forbruget er stoerst, er konstateret et stoerre forbrug af kvalitetsvine. Indfoersel og udfoersel 2.17. Faellesskabet har, som det fremgaar af tabel 1, en nettoeksport af vin. Italien har verdens stoerste eksport af vin (ca. 16 mio hl pr. aar) og derefter foelger Frankrig (ca. 9 mio hl pr. aar). Samhandelen med vin mellem Faellesskabets medlemsstater tegner sig for en stor del af verdenshandelen med vin. Udfoerslen til tredjelande har i de seneste aar i gennemsnit udgjort ca. 9 mio hl og indfoerslen ca. 5 mio hl, hvoraf stoerstedelen var af spansk oprindelse. Forarbejdning af vine 2.18. Eftersom udviklingen i produktions- og forbrugsmoenstret i EF-landene er meget forskellig, har forarbejdning af vin stor betydning for at opnaa ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Stoerstedelen af forarbejdningen sker i henhold til EF's destillationsordninger, isaer i aar med store hoestudbytter. F.eks. udgjorde de destillerede maengder i henhold til Faellesskabets destillationsordninger henholdsvis 80 % og 76 % af de samlede destillerede maengder i aarene 1983/84 og 1984/85.

3. Hovedtraek af den faelles markedsordning for vin

De grundlaeggende bestemmelser 3.1. De grundlaeggende bestemmelser om den faelles markedsordning for vin blev udstedt ved Raadets forordning nr. 24 af 4. april 1962 (2) om gradvis oprettelse af en faelles markedsordning for vin. Ifoelge forordningen skulle der bl.a.: (a)oprettes en vinmatrikel paa grundlag af en almindelig registrering af vinomraadet, (b)indsendes obligatoriske aarlige anmeldelser fra druemost- og vinproducenterne om de producerede maengder og fra de handlende, bortset fra detailhandlere, om lagerbeholdningerne, (c)af Kommissionen udarbejdes en aarlig prognose over Faellesskabets disponible maengder og dets behov, (d)fastsaettes regler for kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsomraader, (e)nedsaettes en forvaltningskomité. 3.2. I 1979 blev de gaeldende regler sammenskrevet og bekendtgjort ved Raadets forordning (EOEF) nr. 337/79 af 5. februar 1979 (3) og 23 andre raadsforordninger i tilknytning hertil. I marts 1987 blev de gaeldende bestemmelser igen samlet i Raadets forordning (EOEF) nr. 822/87 (4) (grundforordningen). Stoetteforanstaltninger 3.3. Grundforordningen indeholder nu bestemmelser om en raekke stoetteforanstaltninger: -stoette til privat oplagring af bordvin og druemost, -stoette til destillation af vin og biprodukter fra vinfremstilling, -en licensordning til regulering af samhandelen med tredjelande og indfoerelse af eksportrestitutioner og importafgifter, -en prisordning, -stoette til anvendelse af druemost, -opkoeb af alkohol fra obligatorisk destillation. I bilaget gives der en oversigt over de vigtigste stoetteordninger og over stoetteperioderne. 3.4. Bordvin defineres i forordningerne som vine, bortset fra kvalitetsvine, der: -er produceret paa grundlag af godkende druetyper, -er produceret inden for Faellesskabet, -har et alkoholindhold paa mindst 8,5 % vol eller derover og et totalt alkoholindhold paa hoejst 15 % vol, -har et totalt syreindhold, udtrykt i vinsyre, over en bestemt mindstegraense. Det maksimale alkoholindhold kan imidlertid for visse vine forhoejes til 17 % vol. Prisregler 3.5. Raadet fastsaetter hvert aar en orienteringspris for bordvin. Orienteringsprisen er en teoretisk pris, som skal sikre producenterne rimelige indtaegter, og som bl.a. fastsaettes paa grundlag af gennemsnittet af de priser, der er konstateret i de to forudgaaende produktionsaar, samt paa grundlag af prisudviklingen i det loebende produktionsaar. Mindsteopkoebspriserne for de forskellige destillationsordninger (jf. pkt. 3.9 og 3.10) fastsaettes til forskellige procentdele af orienteringsprisen. 3.6. For hver af de seks typer bordvin fastsaetter Kommissionen ugentlig en gennemsnitlig producentpris paa grundlag af de noterede priser for hvert repraesentativt marked samt en repraesentativ pris for Faellesskabet svarende til et vejet gennemsnit af gennemsnitspriserne. 3.7. Raadet har i de senere aar som regel fastsat orienteringspriserne for de to vigtigste typer bordvin i Frankrig og Italien saaledes, at de har vaeret hoejere end de gaeldende repraesentative priser. Faellesskabets destillationsordninger 3.8. Grundforordningen (4) indeholder for tiden bestemmelser om seks forskellige destillationsordninger, hvoraf tre er frivillige - efter producentens valg - og tre er obligatoriske. Producenten faar fra destilleriet udbetalt en mindstepris, der kan variere alt efter hvilken ordning, der er tale om, og hvilken type vin eller biprodukt fra vinfremstilling, der indgaar i destillationen. Destillatoeren faar paa sin side ret til en destillationsstoette, der stort set beregnes som en kompensation til destillatoeren for differencen mellem hans omkostninger (mindsteprisen for vinen plus destillationsomkostningerne) og markedsprisen for alkohol. Denne stoette afholdes fuldt ud over Faellesskabets budget. Med henblik paa disse beregninger saettes markedsprisen for alkohol til 96 ECU pr. hl (udtrykt i neutral alkohol med 100 % vol). Som det vil fremgaa af det foelgende, saelges kun en broekdel af den alkohol, der fremstilles som foelge af destillationsordningerne, paa det aabne marked. 3.9. De frivillige destillationsordninger omfatter: (a)Forebyggende destillation: naar det paa baggrund af hoestprognoserne er noedvendigt for at forbedre kvaliteten af de produkter, der bringes paa markedet, kan der i hvert produktionsaar fra 1. september til 15. januar traeffes afgoerelse om at indfoere praeventiv destillation af bordvin og vin, som er egnet til fremstilling af bordvin. Mindsteopkoebsprisen til producenterne i henhold til disse regler udgoer 65 % af orienteringsprisen. Fra og med produktionsaaret 1984/85 har der for forebyggende destillation vaeret paalagt en maengdebegraensning pr. producent. Maengden er for tiden fastsat til 13 % af produktionen for de fleste producenter. (b)Supplerende destillation i forbindelse med langfristede oplagringskontrakter (prisstoettegaranti): denne stoetteform kan kun benyttes af vinproducenter, der har indgaaet langfristede oplagringskontrakter, som giver dem ret til faellesskabsstoette til daekning af en del af oplagringsomkostningerne. Formaalet med ordningen er at garantere en afsaetningspris, der ved kontraktens udloeb udgoer naesten 92 % af orienteringsprisen. Bliver det ved udloebet af den langfristede oplagringskontrakt noedvendigt at yde supplerende markedsstoette, idet de repraesentative priser udgoer mindre end 92 % af orienteringsprisen, kan vinen enten holdes paa lager i en ny oplagringsperiode eller leveres til destillation. Reglerne blev indfoert i produktionsaaret 1976/77 som en midlertidig stoetteforanstaltning, men er nu blevet en permanent stoetteordning. Denne supplerende destillation kan for produktionsaaret 1986/87 kun benyttes for 13 % af den totale maengde bordvin, som fremstilles af kontraktindehaveren. Den mindsteopkoebspris, der betales til producenten i henhold til denne ordning, udgoer 90 % af orienteringsprisen for hvidvin og 91,5 % af orienteringsprisen for roedvin. Denne destillationsordning er oekonomisk set langt den mest fordelagtige for producenterne. (c)Stoettedestillation: denne ordning, der hovedsagelig er et levn fra den tidligere anvendte ekstraordinaere destillationsordning, indfoeres automatisk, naar der ivaerksaettes obligatorisk destillation. Reglerne kan ogsaa anvendes i produktionsaar, hvor der ikke foretages obligatorisk destillation. Destillationen kan kun omfatte 5 mio hl, men Raadet kan i undtagelsestilfaelde forhoeje maengden. Adgangen til at benytte stoettedestillation kan forbeholdes producenter, der har gjort brug af forebyggende destillation. Opkoebsprisen i forbindelse med stoettedestillation er 82 % af orienteringsprisen. 3.10. De obligatoriske destillationsordninger omfatter: (a)Obligatorisk destillation af biprodukter fra vinfremstilling: formaalet med denne ordning er at forhindre fuldstaendig udpresning (5) af presserester af vindruer og vinbaerme saavel som salg af vin af ringere kvalitet med lavt naturligt alkoholindhold. Der gaelder visse undtagelser, hvorefter biprodukterne i stedet for at blive destilleret kan traekkes tilbage og destrueres under kontrol. Der fastsaettes et fast minimumsalkoholindhold for biprodukter for hvert produktionsaar i hver vinzone. Alkoholindholdet i presseresterne og vinbaermen er afgoerende for den pris, der betales. (b)Obligatorisk destillation af anden vin end bordvin: denne ordning finder i Frankrig anvendelse paa vin, der er egnet til fremstilling af cognac og armagnac, naar produktionen overstiger 100 hl pr. ha beplantet vinareal, samt i hele Faellesskabet paa vin fremstillet af spisedruer eller andre druesorter, der ikke hoerer til de godkendte sorter til vinfremstilling. Den mindsteopkoebspris, der betales i henhold til denne ordning, udgoer 50 % af orienteringsprisen for vin af type A I (en af de mest udbredte hvidvinstyper). (c)Obligatorisk destillation af bordvin: Kommissionen traeffer afgoerelse om at ivaerksaette denne destillationsordning inden den 28. februar, naar: -de ved begyndelsen af produktionsaaret konstaterede disponible maengder overstiger det normale forbrug med mere end fire maaneder, eller -produktionen overstiger det normale forbrug med over 9 %, eller -det vejede gennemsnit af de repraesentative priser for alle typer bordvin ved begyndelsen af et produktionsaar ligger under 82 % af orienteringsprisen. 3.11. Obligatorisk destillation af bordvin indfoertes foerste gang for produktionsaaret 1984/85. Den maengde, som skal destilleres i samtlige medlemsstater, fastsaettes af Kommissionen paa et saadant niveau, at overskudsproduktionen fjernes, og der dermed igen opnaas normale forhold paa markedet. Denne maengde fordeles derefter paa produktionsomraaderne paa grundlag af den konstaterede forskel mellem omraadets produktion i det paagaeldende produktionsaar og 85 % af gennemsnitsproduktionen i omraadet i en treaarig referenceperiode (1981/82 - 1983/84 inkl.). Den enkelte producents destillationsforpligtelse fastsaettes til en procentdel af hans produktion, beregnet efter en progressiv skala paa grundlag af udbyttet pr. ha, men med en vaegtning for produktionsomraaderne, der afspejler de forskellige udbytter. De maengder, som en producent allerede har leveret til forebyggende destillation kan fratraekkes dem, der skal leveres til obligatorisk destillation. Den mindsteopkoebspris, der skal betales til producenten i henhold til denne destillationsordning, udgoer 50 % af orienteringsprisen for de foerste 10 mio hl og 40 % af orienteringsprisen for destillerede maengder ud over denne graense. Regler for forvaltning af destillationsordningerne 3.12. Destillationsreglerne findes i Raadets forordning (EOEF) nr. 2179/83 (6) og er opdelt saaledes: -regler for frivillig destillation af vin, -regler for obligatorisk destillation, -faelles bestemmelser. Frivillig destillation 3.13. Bestemmelserne kan sammenfattes saaledes: (a)Der oprettes en leveringskontrakt mellem en producent og et destilleri for enhver frivillig destillation. Kontrakten skal inden en bestemt dato sendes til det ansvarlige interventionsorgan til godkendelse. Kontrakten skal mindst indeholde oplysning om maengden, farven og det virkelige alkoholindhold udtrykt i volumen for den vin, der skal destilleres. (b)For at opnaa ret til at benytte frivillig destillation maa producenterne over for interventionsorganet kunne godtgoere, at de har opfyldt deres forpligtelser med hensyn til obligatorisk destillation for det foregaaende produktionsaar. (c)For at vaere stoetteberettiget maa destilleriet inden en naermere angivet frist betale producenten for den leverede vin. Destillatoeren skal betale den mindsteopkoebspris, der er fastsat for den paagaeldende destillationsordning. (d)Der tillades en tolerance paa 10 % over eller under den i kontrakten anfoerte maengde og paa 1 % vol i forhold til det alkoholindhold, som er anfoert i kontrakten. (e)Destilleriet skal for hver producent, der har leveret vin i henhold til en godkendt destillationskontrakt, meddele det ansvarlige interventionsorgan: -naermere oplysninger om hver vinleverance samt nummeret paa det EF-dokument, som anvendes ved transport af vinen til destilleriet, -og fremlaegge bevis for, at de tilsvarende maengder vin er blevet destilleret. (f)Faellesskabsstoetten til destilleriet fastsaettes pr. % vol/hl af det destillerede produkt paa grundlag af den for destillationsordningen gaeldende mindsteopkoebspris, de faste transport- og forarbejdningsomkostninger, svindet og markedsprisen for de destillerede produkter. Destilleriet kan ansoege om forudbetaling, saafremt det over for interventionsorganet stiller sikkerhed paa 110 % af stoettebeloebet. (g)Der er ikke udstedt faellesskabsbestemmelser om opkoeb af alkohol fra frivillig destillation. De medlemsstater, hvor produktionen er betydelig stoerre end efterspoergslen, har imidlertid til stadighed opkoebt denne alkohol for egen regning. De betydelige maengder, der fremstilles, og de begraensede afsaetningsmuligheder paa markedet har medfoert en konstant foroegelse af alkohollagrene i disse medlemsstater, hvor der pr. 31. august 1986 var oplagret ca. 9,7 mio hl. Obligatorisk destillation 3.14. Bestemmelserne om obligatorisk destillation kan sammenfattes saaledes: (a)Der kraeves ingen destillationskontrakt. I stedet stilles der blot krav om, at producenter, der har pligt til at lade vin eller biprodukter fra vinfremstilling destillere i henhold til de obligatoriske destillationsordninger, opfylder deres destillationsforpligtelser. Gennemfoerelsesbestemmelserne indeholder regler om, at producenterne selv skal beregne deres forpligtelser, eller at interventionsorganet kan udfoere disse beregninger og meddele resultaterne heraf til producenterne. (b)Der gaelder en raekke undtagelser fra forpligtelsen til at destillere biprodukter, nemlig for Graekenland og de italienske oeer, bortset fra Sicilien og Sardinien, og for vinavlsomraaderne i Tyskland og Luxembourg. I saadanne tilfaelde skal biprodukterne traekkes tilbage under kontrol. (c)Inden for naermere fastsatte tidsfrister skal destilleriet betale producenten den mindsteopkoebspris, som gaelder for den paagaeldende destillationsordning. (d)Stoetten til destillatoeren fastsaettes paa grundlag af en beregning, hvori indgaar de i pkt. 3.13(f) naevnte elementer. (e)For at kunne modtage stoetten skal destilleriet inden en naermere fastsat frist indgive ansoegning til det kompetente interventionsorgan ledsaget af bevis for, at destillationen har fundet sted. (f)I modsaetning til, hvad der gaelder for frivillig destillation, har destilleriet i henhold til reglerne for obligatorisk destillation ret til at levere destillatet til interventionsorganet, hvis det har et alkoholindhold paa mindst 92 % vol. Opkoebsprisen er fastsat til 96 ECU pr. hl, dvs. den markedspris for neutral alkohol, der indgaar i beregningerne af destillationsstoetten (jf. pkt. 3.8). Da der i praksis kun kan saelges meget smaa maengder til denne pris, og da faellesskabsreglerne ikke tillader afsaetning til priser eller paa vilkaar, der kan virke forstyrrende paa det almindelige marked for alkohol, er der hurtigt opstaaet lagre paa ca. 3,7 mio hl (ud over de 9,7 mio hl, der er oplagret af forskellige medlemsstater - jf. pkt. 3.13(g)). Som foelge heraf er der indfoert saerforanstaltninger i haab om at finde afsaetning for disse lagre uden for det normale marked for alkohol. (g)De netop omtalte opkoeb finansieres i foerste omgang af medlemsstaterne, men alt efter hvilken destillationsordning, der er tale om, kan det vaere medlemsstaterne eller Faellesskabet, der skal baere omkostningerne. Naar det drejer sig om de i pkt. 3.10(a) og (b) naevnte foranstaltninger, er det medlemsstaterne, der endeligt afholder lageromkostningerne, mens de eneste omkostninger, der afholdes af faellesskabsmidler, er eventuelle tab fra specielle salg uden for det normale marked for alkohol, dvs. til brug som braendstof. Paa den anden side betragtes alkohol fra obligatorisk destillation af bordvin (pkt. 3.10(c)) som offentlige lagre, og udgifterne hertil, inklusive lageromkostninger og tab ved salg, afholdes derfor fuldt ud af Faellesskabet. De budgetmaessige virkninger af obligatorisk destillation behandles naermere i kapitel 7. Faelles bestemmelser 3.15. De vigtigste faelles bestemmelser er foelgende: (a)Destillation kan kun finde sted i naermere bestemte tidsrum. (b)De indleverede maengder og produkternes egenskaber skal i forbindelse med destillation efter faellesskabsreglerne kontrolleres ved ankomsten til destilleriet. Denne kontrol kan udfoeres ved stikproever. (c)Medlemsstaternes kompetente myndigheder skal godkende de destillerier, der agter at foretage destillation i henhold til faellesskabsreglerne. De udarbejder en liste over disse godkendte destillerier og sender listen til Kommissionen til offentliggoerelse. Hidtil er der i alt godkendt 578 destillerier, heraf 240 i Frankrig, 228 i Italien, 84 i Forbundsrepublikken Tyskland, 25 i Graekenland og 1 i Det forenede Kongerige. >TABELPOSITION>

4. Budgetudgifter

4.1. Faellesskabets udgifter til markedsordningen for vin for aarene 1980-1985 fremgaar af tabel 3. 4.2. Udgifterne til destillation af vin udgjorde i samme tidsrum mellem 65 og 77 % af de samlede udgifter inden for vinsektoren. Udgifterne var stoerst i 1984, hvilket skyldtes den saerlig store hoest i aarene 1982/83 og 1983/84. 4.3. I 1985 blev der for foerste gang afholdt udgifter til opkoeb af alkohol fra obligatorisk destillation. Udgiftsbeloebene var kun paa 1,5 mio ECU i 1985 og 3,8 mio ECU i 1986. AArsagen til, at beloebene ikke har vaeret stoerre, er, at de afsatte maengder indtil nu er meget smaa, og at medlemsstaterne foerst faar beloebene refunderet af Faellesskabet, naar afsaetning har fundet sted. Der kan forventes langt stoerre omkostninger i de kommende aar som foelge af de betydelige tab, der maa forventes, naar alkoholen bliver afsat (jf. pkt. 7.6). 4.4. I tabel 4 er destillationsudgifterne opdelt pr. medlemsstat. I tabel 5 gives der en oversigt over de destillerede maengder for produktionsaarene 1982/83 - 1985/86. Tabel 5 viser, at destillation som prisstoettegaranti for indehavere af langfristede oplagringskontrakter har stor betydning i samtlige medlemsstater.

5. Anvendelsen af ordningen i medlemsstaterne - revisionsresultater

Generelt 5.1. Ifoelge grundforordningen (4) skal der indsendes hoest-, produktions- og lageranmeldelser til brug for kontrollen af, om producenterne har ret til at benytte frivillig destillation, og om de opfylder deres forpligtelser i forbindelse med obligatorisk destillation. 5.2. Administrationen af EF's destillationsordninger i medlemsstaterne indebaerer i naesten alle tilfaelde, at befoejelserne til at udfoere de vigtigste kontrolopgaver uddelegeres til saerlige instanser. De forskellige kontrolformer er derfor spredt paa mange forskellige myndigheder og varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. I de foelgende afsnit gives der en detaljeret fremstilling af revisionsresultaterne for de enkelte kontrolomraader: (a)kontrol af hoest-, produktions- og lageranmeldelser, (b)godkendelse af kontrakter om frivillig destillation, (c)kontrol af transporten af vin, der er bestemt til destillation, (d)anvendelse af sporstof i vin, der er bestemt til destillation, (e)kontrol af produkter, der indleveres til destillerierne, (f)kontrol af destillationen, (g)kontrol af alkoholtilsaetning til vin, der er bestemt til destillation, (h)kontrol af de obligatoriske destillationsordninger. >TABELPOSITION>

5.3. Der er fra medlemsstat til medlemsstat betydelig forskel paa, hvor stor vaegt myndighederne tillaegger de enkelte kontrolomraader. 5.4. I forbindelse med de revisionsbemaerkninger, som fremsaettes i det foelgende, bygger Rettens vurdering af hensigtsmaessigheden eller af arten og omfanget af det udfoerte kontrolarbejde paa transaktionsanalyser, der er foretaget som led i revisionsundersoegelsen, paa en gennemgang af det statistiske materiale, de nationale myndigheder har tilvejebragt, samt paa droeftelser med myndighederne i medlemsstaterne og med Kommissionens tjenestegrene. Kontrol af hoest-, produktions- og lageranmeldelser 5.5. Medlemsstaterne foretog kun i meget faa tilfaelde kontrol paa stedet i forbindelse med disse anmeldelser, hvilket hovedsagelig skyldtes personalemangel og det store antal opgaver, de paagaeldende myndigheder var paalagt. I betragtning af betydningen af disse anmeldelser som et middel til at foere effektiv kontrol med vinmarkedet, giver den nuvaerende kontrolhyppighed i medlemsstaterne anledning til alvorlig bekymring. Frankrig 5.6. Der laegges stor vaegt paa bilagskontrol ved hjaelp af de lagerregnskaber, kontrolmyndighederne selv foerer. Effektiviteten af denne kontrol svaekkes imidlertid af, at der kun i meget faa tilfaelde gennemfoeres fysisk kontrol til efterproevelse af, om producentanmeldelserne, som ligger til grund for lagerregnskaberne, er korrekte. >TABELPOSITION>

Italien 5.7. Efterproevelsen af producentanmeldelserne var ikke fyldestgoerende, i det mindste i de store vinproducerende regioner, hvor der blev aflagt revisionsbesoeg (Puglia og Sicilien). Fysisk kontrol foretages hovedsagelig ved udgangen af hvert produktionsaar, og kontrollen tager i hoejere grad sigte paa at efterproeve, om lagerregnskaberne stemmer overens med anmeldelserne, end paa, om selve anmeldelserne er paalidelige. De foreliggende statistikker viser ogsaa, at kontrolmyndighedernes udtagning og analyse af stikproever er temmelig utilstraekkelig. 5.8. Personalet i de lokale kontrolmyndigheder erkendte, at det er vanskeligt at sikre, at alle producenterne indsender fuldstaendige anmeldelser. Vanskelighederne i forbindelse med kontrollen bliver ikke mindre af, at der hverken findes en fortegnelse over vindyrkningsarealerne eller paalidelige statistikker paa lokalt plan vedroerende de enkelte vinbrug. Graekenland 5.9. Drueproducenterne skulle foerst indsende hoestanmeldelser for produktionsaaret 1986/87. Vinproducenterne skulle til gengaeld indhente en anmeldelse fra de producenter, der solgte dem druerne, med angivelse af udbyttet pr. ha for de paagaeldende druer. Retten konstaterede, at der kun blev foretaget kontrol af anmeldelserne i meget faa tilfaelde, og at kontrollen kun omfattede udregningerne, uden at der blev foretaget kontrol af paalideligheden af de anmeldte oplysninger. Paalideligheden af producenternes anmeldelser vil faa saerlig stor betydning i Graekenland, naar den gaeldende overgangsperiode udloeber, ikke mindst i forbindelse med gennemfoerelsen af de obligatoriske destillationsordninger for bordvin. 5.10. Det blev over for Retten oplyst, at der hvert aar aflaegges mange kontrolbesoeg hos vinproducenter og paa destillerier samt hos detailhandlere og grossister. Der forelaa imidlertid ingen naermere statistikker over antallet af besoeg. Der forelaa heller ikke naermere oplysninger om besoegenes art og varighed eller om resultaterne af besoegene. Retten konstaterede ogsaa, at det ikke af destilleriernes og producenternes dokumenter fremgik, at de var blevet underkastet kontrol. Forbundsrepublikken Tyskland 5.11. Delstaterne foelger ikke samme fremgangsmaader for kontrol af producentanmeldelserne. Unoejagtigheder i anmeldelserne, isaer med hensyn til de anmeldte udbytter, blev foerst paavist, naar interventionsorganerne beregnede producenternes destillationsforpligtelser. Retten maa derfor drage den konklusion, at kontrollen af anmeldelserne ikke er fyldestgoerende; ellers ville unoejagtighederne i anmeldelserne vaere blevet paavist paa et tidligere tidspunkt, og det ville have vaeret lettere at loese problemerne med at sikre, at producenterne overholdt deres forpligtelser. Godkendelse af kontrakter om frivillig destillation 5.12. Retten konstaterede, at procedurerne generelt var tilfredsstillende paa dette omraade, dog med undtagelse af foelgende forhold: (a)I Italien godkendes kontrakter om frivillig destillation paa grundlag af en af producenten afgivet erklaering om, at han har overholdt sine forpligtelser ifoelge reglerne om obligatorisk destillation for det foregaaende produktionsaar, og ikke paa grundlag af en saerlig attest, saaledes som det kraeves i henhold til EF-bestemmelserne. Denne situation skyldes, at kontrolmyndighederne udfoerer kontrollen paa saa sent et tidspunkt. (b)I Forbundsrepublikken Tyskland udstedes der ingen attest, hvilket er i strid med EF-bestemmelserne. Kontrol af transporten af vin, der er bestemt til destillation 5.13. Formaalet med EF-transportdokumenterne er at sikre, at der benyttes et standarddokument, som kan lette kontrollen med enhver form for transport af vin. Naar dokumenterne anvendes korrekt, virker de som en betydningsfuld supplerende kontrolmulighed i forbindelse med transport af bordvin, der er bestemt til destillation. Retten konstaterede imidlertid, at fremgangsmaaderne ved udstedelsen og kontrollen af disse dokumenter og ved den fysiske kontrol under transporten i mange henseender ikke var fyldestgoerende. Isaer gav foelgende forhold anledning til bemaerkninger: Frankrig 5.14. Efter den franske ordning laegges der betydelig vaegt paa at etablere en bilagskontrol af produktionen og afsaetningen af vin ved hjaelp af et lagerkontrolsystem, som foeres af myndighederne. Denne ordning baseres paa transportdokumenterne. Paa trods af dokumenternes betydning konstaterede Retten imidlertid, at et stort antal dokumenter udstedes af: (a)Hjaelpeinstanser (b)eller af destillerierne selv. Dette er isaer tilfaeldet for de stoerste destillerier, som har ret til dels at udstede deres egne transportdokumenter, dels paa dokumenterne at registrere tidspunktet for produkternes ankomst til destillerierne ved hjaelp af en stempelmaskine, som kontrolmyndighederne har stillet til raadighed. Dette betyder, at destillerierne har fuld kontrol over samtlige faser i de administrative procedurer for transportdokumenter. 5.15. I begge tilfaelde afhaenger en forsvarlig gennemfoerelse af systemet af, at de ansvarlige kontrolmyndigheder foerer tilstraekkeligt tilsyn. Disse myndigheders begraensede personale og det store antal opgaver, der er paalagt dem, goer det vanskeligt - for ikke at sige umuligt - at sikre det noedvendige tilsyn. 5.16. Retten konstaterede i oevrigt, at den myndighed, der er ansvarlig for kontrollen med transportdokumenterne, praktisk talt udelukkende benytter et saakaldt certifikat-system, og at fysisk kontrol under selve transporten kun udfoeres sjaeldent. Selv om systemet sikrer, at samtlige udstedte transportdokumenter registreres, kan det ikke opveje den utilstraekkelige fysiske kontrol. Italien 5.17. Revisionen viste, at kontrollen med udstedelse og registrering af forsendelsesdokumenter i nogle henseender var utilstraekkelig. Det gaelder specielt foelgende punkter: (a)De undersoegte dokumenter indeholdt ingen paategning om produkternes faktiske ankomstdato eller -tidspunkt til destillerierne, selv om EF-dokumentet giver mulighed herfor. (b)AEndringer af transportarrangementerne blev undertiden foretaget uden naermere forklaring og uden godkendelse fra vedkommende myndighed (f.eks. politiet). (c)De dokumenter, der indleveres til kontrolinstanserne, kommer for sent frem til, at der kan udfoeres fysisk kontrol i transportleddet. Den frist, der gives til fremsendelse af kopi til kontrolkontoret, er syv arbejdsdage, naar det drejer sig om vin, og én arbejdsdag for biprodukter. (d)Under det nuvaerende system foeres der ingen kontrol med, at alle udstedte dokumenter registreres behoerigt. 5.18. De droeftelser, der blev foert med kontrolorganerne under revisionen, gav indtryk af, at organernes kontrol under transporten af vin og biprodukter fra vinfremstilling i de fleste tilfaelde er overfladisk. Det sker kun sjaeldent, hvis overhovedet, at der tages stikproever eller blot foretages en kontrol af, om indholdet af forsendelsen stemmer overens med de ledsagende transportdokumenter, medmindre der foreligger en bestyrket mistanke om svig (f.eks. ubefoejet transport af vin eller forfalsket vin). Graekenland 5.19. Retten konstaterede, at proceduren for udstedelse af transportdokumenter ikke foelger ensartede regler. Desuden foerer de ansatte i kontrolorganet ikke systematisk tilsyn med, at alle udstedte dokumenter registreres. Retten bemaerkede endvidere, at der ikke udfoeres nogen fysisk kontrol under vintransporten. Forbundsrepublikken Tyskland 5.20. Under en gennemgang af transportdokumenter bemaerkede Retten, at den skoensmaessigt ansatte transporttid i en raekke tilfaelde var urimelig lang (i ét tilfaelde indtil tre dage). Det er vanskeligt at forklare saa lang en leveringstid, og det er tvivlsomt, om det ansvarlige kontrolorgan under saadanne omstaendigheder kan vide noejagtigt, hvornaar en fysisk kontrol eventuelt kan udfoeres undervejs. Anvendelse af sporstof i vin, der er bestemt til destillation 5.21. Ifoelge de gaeldende bestemmelser kan der benyttes roebestof, men denne forholdsregel anvendes ikke i Frankrig eller i Forbundsrepublikken Tyskland, hvor de ansvarlige kontrolorganer anvender andre metoder til at forhindre, at produkterne benyttes til andre formaal. Italien 5.22. Producenterne skal tilsaette naermere bestemte maengder lithiumklorid til produkter, der er bestemt til destillation, inden de forsendes til destillerierne. Da dette stof imidlertid tilsaettes uden officielt tilsyn, svaekkes effektiviteten af denne foranstaltning set fra et kontrolsynspunkt. Hertil kommer, at destilleriernes pligt til at efterproeve den indleverede vin for lithiumklorid-tilsaetning paa ingen maade bidrager til at opklare, om der er bragt vin paa markedet ad andre kanaler. Tilsaetning af et sporstof, som det sker i dag, svaekker snarere end skaerper kontrollen med transporten af vin til destillation, idet det i for vidt omfang antages, at kontrolsystemet er effektivt, hvilket - som omtalt i pkt. 5.18 - medfoerer, at der i faerre tilfaelde foretages fysisk kontrol under transporten. Kontrol af de produkter, der indleveres til destillerierne 5.23. Baade den fysiske kontrol og bilagskontrollen af produkter, der indleveres til destillerierne, var i mange tilfaelde utilstraekkelig og gav betydelige muligheder for transaktioner, som ikke var tilladte. Frankrig 5.24. Det er vanskeligt at sikre en fyldestgoerende kontrol med egenskaberne ved den vin eller de biprodukter fra vinfremstilling, der leveres til destillerierne, saaledes som det kraeves i artikel 22 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2179/83 (6), idet den officielle instans, der skal foere tilsyn med destillationen, kun er til stede paa destillerierne paa visse tidspunkter. Selv om der ifoelge forordningen er mulighed for, at kontrollen foretages ved stikproever, kan der ikke udfoeres en tilstraekkelig kontrol paa grundlag af virkelig repraesentative stikproever, idet kontrolinspektoererne i gennemsnit kun er til stede paa hvert destilleri en dag om maaneden. Der blev desuden konstateret en vis regelmaessighed i tilrettelaeggelsen af kontrolbesoegene, hvilket goer kontrollen mindre effektiv. Italien 5.25. Medens kontrolinstanserne foerer et naesten permanent tilsyn paa de fleste stoerre destillerier, undertiden i samarbejde med tjenestemaend fra Guardia di Finanza, er kontrollen med de mindre destillerier som oftest kun sporadiske og begraenset til visse ugedage. Mulighederne for at foretage transaktioner, som ikke er tilladte, er ofte stoerst i de mindre destillerier, hvor alle de vigtigste funktioner udfoeres af en eller nogle faa personer, hvilket indebaerer, at den interne kontrol ofte er utilfredsstillende. Under saadanne forhold kan det forekomme, at der ikke er sikkerhed for, at EF-midlerne anvendes korrekt, naar kontrolinspektoererne kun aflaegger besoeg i mindre destillerier paa bestemte dage. 5.26. Paa ét mellemstort destilleri, hvor en inspektoer var til stede paa deltidsbasis tre gange om ugen, konstaterede Retten, at kontrollen var utilstraekkelig af foelgende grunde: (a)En leverance af biprodukter fandt sted den eftermiddag, hvor revisionsbesoeget blev aflagt, paa et tidspunkt hvor inspektoeren allerede havde forladt stedet. Dette skete til trods for, at inspektoererne fra kontrolinstansen havde erklaeret, at leveringer til destilleriet kun kunne finde sted, naar en inspektoer var til stede. (b)Brovaegtsedlerne for de enkelte leverancer blev ikke opbevaret. (c)Selv om det over for Retten blev oplyst, at alkoholindholdet i leverancerne automatisk bestemmes ved hjaelp af laboratorieanalyser paa indleveringstidspunktet, kunne destilleriets personale ikke fremlaegge kopier af analyseresultater. (d)Der blev fundet talrige betydelige differencer mellem paa den ene side alkoholindholdet i leveringerne, saaledes som det fremgik af transportdokumenterne, og paa den anden side som det var registreret som afregnet i virksomhedens boeger. (Der blev fundet differencer for 79 % af de leverancer, der blev undersoegt. Der blev fundet positive saavel som negative differencer, der som regel udgjorde mellem 15 og 65 %. I et af de undersoegte tilfaelde blev der konstateret en difference paa 125 %). (e)Revisionsholdet stoedte paa alvorlige vanskeligheder under forsoeg paa at foelge revisionssporet for de transaktioner, der var udtaget til stikproevekontrol. Vanskelighederne opstod under forsoeg paa at afstemme de destillerede maengder vin og den producerede maengde alkohol i henhold til de af kontrolmyndighederne udstedte certifikater med de maengder vin og det angivne alkoholindhold, som var registreret i de godkendte regnskaber. Af tre afstemninger, som revisionsholdet forsoegte at foretage, blev kun én gennemfoert efter mange vanskeligheder, mens de to andre, trods uafbrudt bistand fra de ansvarlige paa destilleriet, ikke kunne gennemfoeres inden for den tid, der var til raadighed. Graekenland 5.27. Medens kontrolforanstaltningerne generelt var gode, idet der permanent var kontrolinspektoerer til stede i destillerierne, og der desuden blev tilsat sporstof til de indleverede produkter under tilsyn, skal Retten fremsaette foelgende bemaerkninger om udtagning og kontrol af stikproever: (a)De inspektoerer, der er ansvarlige for kontrollen med producenterne, udtager kun sjaeldent stikproever, selv om de skal vaere til stede for at foere tilsyn med, at vinen tilsaettes sporstof. (b)De inspektoerer, der er ansvarlige for kontrollen med destillerierne, udtager ikke proever fra de enkelte leverancer, men fra lagertankene, efter at den samlede maengde i henhold til en kontrakt er leveret. Naar stikproeveundersoegelserne foretages paa denne maade, forekommer det at vaere vanskeligt at kontrollere, at vinens egenskaber svarer til oplysningerne i transportdokumenterne, saaledes som det kraeves i artikel 22 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2179/83 (6). Forbundsrepublikken Tyskland 5.28. Kontrolforanstaltningerne var som helhed tilfredsstillende. Retten stoedte dog paa vanskeligheder i forbindelse med fransk vin, som tilsaettes alkohol med henblik paa destillation og fremstilling af Weinbrand, da den soegte at foretage en afstemning af de vinmaengder, der ifoelge attesterne var leveret til alkoholtilsaetning i Frankrig, med de maengder, der derefter blev leveret til det tyske destilleri. Retten konstaterede, at de franske myndigheder efter de gaeldende procedurer ikke uarbejder en skriftlig erklaering om den praecise sammensaetning af de enkelte leverancer af vin, der er tilsat alkohol, til destillerierne i Tyskland. En saadan erklaering ville i hoej grad lette arbejdet, naar repraesentanter fra interventionsorganet skal foretage en samlet afstemning af de maengder vin, der er tilsat alkohol i Frankrig, med de maengder af samme vin, der leveres til forskellige destillerier i Forbundsrepublikken Tyskland. Der goeres i oejeblikket forsoeg paa at foretage en saadan afstemning, men den viser sig yderst vanskelig at gennemfoere. Kontrol af destillationen 5.29. Ogsaa paa dette punkt foerte den omstaendighed, at kontrolmyndighederne kun var til stede i begraenset omfang, til mangler ved kontrollen af destillationen. Der opstod desuden visse vanskeligheder under afstemningen af den producerede alkohol med den destillerede vin. Frankrig 5.30. Den i Frankrig fremstillede alkohol registreres kun ved hjaelp af alkoholmaalere, hvorimod det i andre medlemsstater findes paakraevet at anvende en anden maalemetode (dvs. vejning) som supplerende kontrol. 5.31. Da kontrolinspektoererne desuden kun har begraenset tid til raadighed, og der kraeves en afstemning mellem indleverede og udleverede maengder siden sidste besoeg paa destilleriet, betyder det, at selv disse kontrolbesoeg noedvendigvis maa blive summariske og naesten udelukkende maa begraenses til en bilagskontrol. Selv bilagskontrollen er imidlertid vanskelig og tidskraevende, hvilket ikke mindst gaelder afstemningen af de enkelte leverancer af vin eller biprodukter fra vinfremstilling med de maengder alkohol, der er fremstillet. 5.32. Selv om Retten erkender, at destillationen foretages som en kontinuerlig proces, hvilket i sig selv goer det noget mere kompliceret at identificere hvert parti paa bestemte stadier i destillationsprocessen, er det af vaesentlig betydning, at det goeres lettere at fastslaa sammenhaengen mellem paa den ene side de enkelte kontrakter eller, hvor det drejer sig om obligatorisk destillation, de leverede maengder og paa den anden side de producerede alkoholmaengder. Problemet i denne forbindelse er, at den myndighed, der har ansvaret for at foere kontrol med producenterne, i foerste raekke er interesseret i en regnskabskontrol med de raavarer, der indleveres til destilleriet, hvorimod den dokumentation, som kraeves til brug for interventionsorganet, i foerste raekke vedroerer den alkohol, der faktisk er fremstillet og leveret til interventionsorganet. Forbindelsen mellem dels leverancerne af vin eller biprodukter fra vinfremstillingen til destilleriet, dels den fremstillede alkohol, er noget teoretisk og stoettes ikke paa registreringer, der goer det muligt at foelge raavarernes fysiske bevaegelser gennem destillationsprocessen til det faerdige produkt. Italien 5.33. Der henvises til revisionsbemaerkningerne i pkt. 5.25 og 5.26, der ogsaa gaelder for kontrol af destillationen. Graekenland 5.34. Retten konstaterede, at det ansvarlige kontrolorgan: (a)ikke har bragt sine procedurer og instrukser i overensstemmelse med faellesskabsforordningerne; (b)praktisk talt ikke anvender de i faellesskabsforordningerne foreskrevne dokumenter. 5.35. Der er isaer anledning til at fremsaette foelgende bemaerkninger: (a)Kontrolorganet udsteder sit eget transportdokument, naar der skal udfoeres en transport af vin eller biprodukter fra vinfremstilling, og stoetter sig naesten udelukkende paa dette dokument og ikke paa faellesskabsdokumentet. Som foelge heraf indeholder faellesskabsdokumentet ingen paategning om, at de anfoerte oplysninger er blevet efterproevet og er fundet i overensstemmelse med de faktiske forhold. (b)Kontrolorganet udarbejder en officiel rapport, hvori der goeres rede for forholdet mellem de enkelte leverancer og de samlede maengder, der er opfoert i de godkendte registre og destilleret. Til trods for, at rapporterne er betydningsfulde dokumenter, udarbejdes de ikke efter en fast formular, hvilket betyder, at kun en del af de oplysninger, der fremgaar af transportdokumenterne, registreres i nogle af rapporterne, hvilket giver anledning til vanskeligheder med at foelge revisionssporet. (c)Da det af kontrolorganets registre ikke fremgaar, noejagtigt hvor vinen eller biprodukterne befinder sig (f.eks. tankens nummer), goeres arbejdet med at afstemme den producerede alkohol med den hertil anvendte vin mere kompliceret end noedvendigt. Der er derfor fare for, at kontrolorganet i unoedigt omfang maa laegge destillatoerernes erklaeringer til grund og ikke deres egne uafhaengige registreringer. Kontrol af alkoholtilsaetning til vin, der er bestemt til destillation 5.36. Vin, der skal destilleres som et led i en af Faellesskabets destillationsordninger, kan tilsaettes alkohol med henblik paa destillation. Processen indebaerer, at der tilsaettes et destillat til vinen, hvorved produktet naar et alkoholindhold paa mellem 18 og 24 % vol. Denne metode anvendes naesten udelukkende i Charentes-omraadet i Frankrig. Frankrig 5.37. Naar vin tilsaettes alkohol med henblik paa destillation i henhold til en frivillig destillationsordning, skal der udfaerdiges en af interventionsorganet godkendt leveringskontrakt. Retten konstaterede, at der i erklaeringen om, at en godkendt virksomhed har til hensigt at tilsaette alkohol til vin med henblik paa destillation ikke henvises til de godkendte kontrakter om alkoholtilsaetningen. Der er saaledes intet belaeg for, at kontrolorganet efterproever, om alkoholtilsaetningen sker i henhold til godkendte kontrakter. I de dokumenter, der forelaegges interventionsorganet, anfoeres det heller ikke, om eller hvornaar alkoholtilsaetningen har fundet sted (jf. ogsaa pkt. 5.32). Kontrol af de obligatoriske destillationsordninger 5.38. Som naermere omtalt i det foelgende afsloerede revisionen paa dette omraade en raekke mangler ved kontrolprocedurerne i alle medlemsstaterne. Isaer paa grund af organisatoriske svagheder er kontrolorganerne i nogle medlemsstater ikke i stand til at sikre, at destillationsordningerne gennemfoeres i overensstemmelse med reglerne. Frankrig 5.39. Bilagskontrollen er gennemgaaende god for alle de obligatoriske destillationsordninger. Ogsaa paa dette omraade svaekkes kontrollen imidlertid som allerede naevnt paa grund af den begraensede fysiske kontrol af hoest-, produktions- og lageranmeldelserne. 5.40. Med hensyn til destillation af biprodukter fra vinfremstillingen konstaterede Retten, at kontrolorganet ikke forlanger, at de producenter i Charentes-omraadet, der leverer vin til cognacfremstilling, skal indlevere det bundfald, der undertiden findes i vinen, til destillation. Faellesskabsforordningerne indeholder ingen bestemmelser om en saadan undtagelse. Da nogle cognacproducenter ikke tillader, at der findes bundfald i den leverede vin, er den generelle fritagelse, som myndighederne indroemmer, ikke hensigtsmaessig. 5.41. Med henblik paa den obligatoriske destillation af bordvin i 1984/85 fik producentsammenslutninger tilladelse til at beregne deres egne destillationsforpligtelser (jf. pkt. 5.4(a)). Revisionen viste, at myndighederne ikke foerte tilstraekkeligt tilsyn med disse beregninger. Italien 5.42. Paa grund af organisatoriske svagheder var kontrolmyndigheden ikke i stand til at sikre, at producenterne overholdt bestemmelserne om de obligatoriske destillationsordninger. Retten fastslog, at kontrolorganet ikke systematisk kontrollerer, at alle producenter har opfyldt deres forpligtelser, men i stedet afventer, at producenten indgiver anmodning om en attestation, inden man gaar i gang med kontrolarbejdet. I nogle af de provinser og regioner, der blev besoegt, udtalte kontrolinspektoererne, at med de ressourcer, der var til raadighed set i forhold til antallet af attester, der skulle udstedes, var det udelukket at foretage besoeg paa stedet. Som foelge heraf kan den bilagskontrol, der finder sted, kun yde sikkerhed for, at producenterne har opfyldt deres obligatoriske destillationsforpligtelser for den af dem anmeldte produktion. Denne fremgangsmaade er ikke tilstraekkelig til at kontrollere, hvilke forpligtelser der paahviler producenter, som ikke har anmeldt deres produktion, eller som har anmeldt for lav en produktion. 5.43. Vinproducenter og destillerier har pligt til at foere godkendte registre, der skal underkastes periodisk tilsyn af kontrolinspektoerer. Hos de vinproducenter og i de destillerier, der blev besoegt under revisionen, fandt Retten ikke paategninger i registrene om den udfoerte kontrol, selv om personalet i de besoegte virksomheder udtalte, at der blev aflagt periodiske kontrolbesoeg. Hos én vinproducent, som revisionsholdet besoegte, svarede registreringerne i det godkendte register ikke til de afgivne produktions- og lageranmeldelser. Til trods herfor fik Retten oplyst, at kontrolinstansen havde aflagt en raekke kontrolbesoeg hos producenten, og at der var udstedt en attestation for, at bestemmelserne om obligatorisk destillation var blevet overholdt. Der blev imidlertid ikke givet nogen tilfredsstillende forklaring paa de differencer, der blev konstateret. 5.44. Retten er i saerdeleshed ikke overbevist om, at kontrolorganet er i stand til at kontrollere overholdelsen af forpligtelsen til at destillere al vin, som fremstilles af spisedruer. I Puglia og paa Sicilien er der en betydelig produktion af spisedruer, der i reglen langt overstiger efterspoergslen. Samtidig er de ressourcer, der staar til kontrolorganets raadighed til at sikre, at al vinen bliver destilleret, klart utilstraekkelige og giver kun mulighed for at foere den allerede naevnte bilagskontrol. Producenterne af spisedruer har ikke pligt til at anmelde deres samlede produktion, og der kraeves intet transportdokument for disse druer, hvis de transporteres inden for 40 km fra stedet, hvor de er dyrket. Med den nuvaerende kontrolordning synes der at vaere betydelige muligheder for vinfremstilling af spisedruer og efterfoelgende ulovlig afsaetning af vinen paa markedet eller for at indlevere vinen i henhold til mere fordelagtige loennende destillationsordninger. 5.45. I forbindelse med obligatorisk destillation af bordvin har de italienske myndigheder gjort brug af bestemmelsen om, at det kan forlanges, at producenterne i foerste omgang selv beregner deres forpligtelser og derefter indsender deres beregninger til myndighederne til kontrol. En undersoegelse af en raekke af disse beregninger viste, at der var forekommet adskillige tilfaelde, hvor kontrolorganet havde konstateret, at producenternes beregninger var ukorrekte. Medens dette er forstaaeligt, naar en saa kompliceret forordning skal anvendes for foerste gang, viser de mange fejl, producenterne begaar, ogsaa her hvor noedvendigt det er, at kontrolorganet gennemgaar beregningen af forpligtelserne i god tid inden godkendelsen af kontrakterne om frivillig destillation for det efterfoelgende produktionsaar (jf. pkt. 5.16(a)). Graekenland 5.46. For det graeske fastland gaelder der en regel om, at biprodukterne fra vinfremstilling kan traekkes tilbage under officiel kontrol. Retten konstaterede, at der ikke fandtes dokumentation for officiel kontrol med tilbagetraekningen og destruktionen. Der forelaa heller ingen optegnelser for, at biprodukternes alkoholindhold var blevet maalt for at undgaa fuldstaendig udpresning (5). I de undersoegte bilag var alkoholindholdet derimod trykt paa forhaand i den benyttede standardformular, hvilket tyder paa, at man angiver et forud fastsat alkoholindhold og ikke biprodukternes virkelige alkoholindhold. 5.47. Paa grund af administrative vanskeligheder omfatter gennemfoerelsesbestemmelserne for obligatorisk destillation af bordvin i Graekenland saerlige bestemmelser for produktionsaarene 1984/85, 1985/86 og 1986/87. De graeske myndigheder fik i vid udstraekning befoejelse til selvstaendigt at gennemfoere ordningen under forudsaetning af, at de regler, som indfoertes, resulterede i obligatorisk destillation af mellem 120 000 og 150 000 hl og producenterne blev behandlet ligeligt. Der blev destilleret ca. 151 000 hl vin i 1984/85 i henhold til ordningen. Da der ikke straks er taget skridt til at overvinde de oejeblikkelige vanskeligheder (dvs. med at fastsaette det noejagtige udbytte pr. ha), og da der kan vaere fare for, at de saerlige bestemmelser kan blive permanente inden for ordningen, paakalder udviklingen sig opmaerksomhed. Forbundsrepublikken Tyskland 5.48. I Forbundsrepublikken Tyskland er producenterne ikke forpligtet til at destillere biprodukterne, som derimod skal traekkes tilbage under officiel kontrol. 5.49. Paa et vinkooperativ, hvor Retten aflagde besoeg, viste kontrollen med tilbagetraekningen af biprodukterne sig at vaere utilfredsstillende paa foelgende punkter: (a)Efter persningen blev presseresterne fra vindruerne oplagret i en aaben silo. Der var ingen officiel kontrol af denne proces, end ikke ved hjaelp af stikproever, og der fandtes heller ingen dokumentation for, at der var foretaget maalinger af alkoholindholdet paa dette stadium. (b)Der fandtes ingen bilag for fysisk kontrol af de oplagrede presserester, eftersom der var fri adgang til lageromraadet. I henhold til udtalelser fra ansatte i kooperativet har kooperativets medlemmer fri adgang til at udtage presserester fra siloen, naar og hvis de oensker det. 5.50. Med hensyn til de frivillige destillationsordninger forelaa der ikke i de undersoegte dokumenter noget bevis fra en officiel instans for, at producenten havde opfyldt sine forpligtelser med hensyn til obligatorisk destillation for det foregaaende produktionsaar, selv om producenterne i henhold til artikel 4, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2179/83 (6) skal fremlaegge et saadant bevis. 5.51. Faellesskabets bestemmelser om obligatorisk destillation af bordvin blev bragt i anvendelse fra produktionsaaret 1984/85. Gennemfoerelsen af ordningen i Forbundsrepublikken Tyskland er imidlertid i vidt omfang slaaet fejl, idet en lang raekke producenter har vaegret sig ved at opfylde deres forpligtelser. Problemerne i forbindelse med gennemfoerelsen af ordningen blev forstaerket paa grund af, at unoejagtigheder i producentanmeldelserne (der laa til grund for producenternes skoen over deres forpligtelser) foerst blev opdaget sent i produktionsaaret, da de fleste producenter allerede havde afsat hele deres produktion. Paa samme maade afviste mange producenter de alvorlige sanktioner, som blev paalagt i henhold til faellesskabsbestemmelserne (f.eks. obligatorisk destillation af 20 % af produktionen). 5.52. Det vil ikke vaere nogen effektiv sanktion over for disse producenter at udelukke dem fra de frivillige destillationsordninger i de kommende aar, idet de kun har ringe interesse i ordningerne. De vanskeligheder, der er opstaaet, viser ogsaa, hvor vigtigt det er at gennemfoere den attesteringsprocedure, som er beskrevet i pkt. 5.50. Kontrol med den fremstillede alkohol 5.53. Da der ikke findes en faelles markedsordning for alkohol, gaelder der ingen generelle faellesskabsbestemmelser om kontrol med den alkohol, der fremstilles i henhold til EF's destillationsordninger. Kontrollen med alkoholen sker paa grundlag af nationale afgiftsbestemmelser. Rettens revision har ikke omfattet en gennemgang af disse kontrolforanstaltninger.

6. Kommissionens forvaltning

6.1. Inden for vinsektoren har Kommissionen som saerlige opgaver: (a)at sikre, at der fra medlemsstaterne rettidigt indgaar fuldstaendige og noejagtige oplysninger til brug for administrationen som fastsat i de gaeldende forordninger, (b)at ivaerksaette de forskellige destillationsordninger under behoerig hensyntagen til markedsforholdene. 6.2. Det paahviler endvidere Kommissionen generelt: (a)at foere tilsyn med, at ordningerne gennemfoeres korrekt i medlemsstaterne; (b)at overvaage, at faellesskabsforordningerne er hensigtsmaessige, og om fornoedent at stille forslag om aendringer. 6.3. Disse opgaver indebaerer noedvendigvis, at Kommissionen skal foelge udviklingen baade i medlemsstaterne og paa verdensmarkederne. Retten konstaterede imidlertid, ligesom det tidligere har vaeret tilfaeldet for andre markeder, at Kommissionens afdelinger ikke har tilstraekkeligt indgaaende kendskab til forholdene i medlemsstaterne. F.eks. forelaa der paa det tidspunkt, hvor revisionen fandt sted, ikke i Kommissionen detaljerede oplysninger om de gaeldende kontrolordninger i medlemsstaterne. 6.4. Kommissionens kendskab til udviklingen beror naesten udelukkende paa oplysninger fra de enkelte landes repraesentanter i forvaltningskomiteen. Tjenestemaendene i markedsafdelingen har ingen eller kun ringe mulighed for paa stedet at faa et foerstehaandskendskab til problemerne og svaghederne, saaledes at de bedre kunne vaere i stand til at gribe ind. Der aflaegges som regel kun besoeg paa stedet af Kommissionens finansielle afdelinger, isaer i forbindelse med afslutningen af de tidligere aars regnskaber. Det sker dog kun sjaeldent eller slet ikke, at de paagaeldende tjenestemaend faar lejlighed til at aflaegge besoeg i produktionsomraaderne og hos stoettemodtagerne, og deres undersoegelser indskraenker sig i praksis til bilagskontrol. Retten finder denne fremgangsmaade utilstraekkelig, naar det tages i betragtning, at Kommissionens afdelinger forventes at spille en central rolle i forvaltningen, og at fremgangsmaaden direkte resulterer i nogle af de svagheder, der omtales i de foelgende afsnit. 6.5. Med hensyn til de i pkt. 6.1 - 6.2 omtalte opgaver bragte Rettens revision foelgende forhold for dagen: (a)Modtagelse og benyttelse af oplysninger til brug for forvaltningen (i)Indberetningen af markedspriserne (som er grundlaget for fastsaettelsen af den repraesentative pris) fungerer ikke effektivt, idet man i mange af de vigtigere markedscentre systematisk undlader at registrere priserne. (ii)Der har tidligere vaeret problemer med udarbejdelsen af prognoser over hoestresultaterne. Paalidelige prognoser er af afgoerende betydning for at sikre, at der i god tid traeffes passende foranstaltninger til regulering af markedet. Alligevel fik Kommissionen foerst ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2396/84 (7) indfoert en adgang til at benytte nye informationskilder. (iii)Der har endvidere vaeret alvorlige problemer i forbindelse med udarbejdelsen af de endelige forsyningsbalancer for vin, isaer med hensyn til de noejagtige tal for aabningslagrene og lagrene ved aarets udgang. Disse problemer er stadig ikke loest i forbindelse med produktionsaaret 1984/1985. For det paagaeldende produktionsaar var de af Italien anmeldte aabningslagre (40 590 mio hl) mere end dobbelt saa store som de anmeldte tal for lagerafslutningen for det foregaaende aar (19 685 mio hl). Kommissionen forelagde Raadet den endelige balance for det paagaeldende produktionsaar den 22. januar 1987 ledsaget af en note, hvori forskellen mellem aabningslagrene og lagerafslutningen blev paapeget. Der blev ikke givet nogen tilfredsstillende forklaring paa aarsagen til, at lagrene skulle vaere 21 mio hl stoerre, svarende til 30 % af den aarlige bordvinsproduktion i Italien. Der er heller ikke udarbejdet en revideret forsyningsbalance for produktionsaaret 1983/84. Hvis der var blevet udarbejdet en saadan balance, kunne den i det mindste have givet oplysning om aarsagen til de stoerre lagre (f.eks. at produktionen var stoerre end anmeldt, at forbruget var mindre end anmeldt osv.). Differencens stoerrelsesorden giver imidlertid anledning til alvorlig tvivl om paalideligheden af de statistiske oplysninger, der gives Kommissionen, og om brugbarheden af disse statistikker til forvaltningen af markedet. Retten finder det af afgoerende betydning, at Kommissionen omgaaende foretager en indgaaende undersoegelse af disse betydelige lagerdifferencer. (iv)Retten konstaterede, at Kommissionen ofte modtager et omfattende og betydningsfuldt periodisk oplysningsmateriale med indtil et aars forsinkelse (specielt om de vinmaengder, der er indgaaet kontrakt for i henhold til forskellige frivillige destillationsordninger, og om vin, der indleveres til obligatorisk destillation). Det ser imidlertid ud til, at Kommissionen staar magtesloes over for disse forhold, selv om der i de gaeldende forordninger er fastsat ganske bestemte frister for indsendelse af oplysningerne. (b)Ivaerksaettelse af de forskellige destillationsordninger Paa grund af de upaalidelige oplysninger til brug for forvaltningen af markedet er beslutningen om at ivaerksaette en bestemt destillationsordning naesten blevet automatisk, saaledes at den ikke traeffes paa grundlag af et indgaaende kendskab til markedsforholdene. (c)Tilsynet med, at ordningerne gennemfoeres korrekt i medlemsstaterne (i) De i kapitel 5 omtalte revisionsresultater viser, at medlemsstaterne ikke i alle tilfaelde har gennemfoert destillationsordningerne korrekt. Da Kommissionens afdelinger ikke har vaeret opmaerksomme paa, at medlemsstaterne har anlagt urigtige fortolkninger af forordningerne, har denne praksis kunnet fortsaette igennem en aarraekke. (ii) Med hensyn til kontrollen med de obligatoriske destillationsordninger blev det konstateret, at Kommissionen ikke foerte tilstraekkeligt tilsyn. Der blev i denne forbindelse konstateret foelgende forhold: -Med hensyn til destillation af biprodukter fra vinfremstilling syntes der kun at blive lagt ringe vaegt paa systematisk at fastslaa, om der var overensstemmelse mellem medlemsstaternes anmeldelser og overholdelsen af forpligtelserne, saaledes at det for hvert produktionsaar blev efterproevet, om de maengder biprodukter, der blev destilleret, stod i rimeligt forhold til den samlede hoest. -Hvad angaar destillation af vin fremstillet af spisedruer har Kommissionen ikke - paa grundlag af en opgoerelse over tilfoersler og forbrug af spisedruer - fastslaaet, om de maengder af denne vin, der leveres til destillation, forekommer at vaere rimelige. Det er imidlertid muligt at udarbejde en saadan opgoerelse over tilfoersler og forbrug, og det er saa meget mere paakraevet at udarbejde en opgoerelse hvert aar, naar den almindelige usikkerhed om, hvorvidt alle producenter overholder deres forpligtelser paa dette omraade, tages i betragtning. (d)Tilsyn med forordningerne Rettens revision afsloerede en raekke mangler ved de gaeldende forordninger, hvoraf isaer foelgende har betydning: (i)De forordninger, der giver regler for udarbejdelse af hoest-, produktions- og lageranmeldelser, er mangelfulde, da de ikke indeholder bestemmelser om, i hvilket omfang der som minimum skal foeres kontrol paa stedet af disse anmeldelser. (ii) Faellesskabets transportdokumenter ville blive mere anvendelige som et middel til at foere kontrol med transport af vin, der skal destilleres, saafremt det i forordningerne var foreskrevet, at dokumenterne skulle paafoeres en noejagtig registrering af dato og tidspunkt for vinens ankomst til destilleriet. (iii) I artikel 22 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2179/83 (6) bestemmes det, at der ved ankomsten til destilleriet skal foretages en kontrol med egenskaberne ved de produkter, der leveres til destillation, isaer maengden, farven og alkoholindholdet. Artiklen giver mulighed for, at kontrollen kan foretages i form af stikproever, men der gives ingen bestemmelser om foelgende: -analyser, der kan afsloere vin, hvis alkoholindhold er foroeget ved oenologiske fremgangsmaader, som ikke er tilladte, -analyser, som kan afsloere, om vinen er forfalsket, -regler om, hvor mange stikproever, der mindst skal udtages. (iv) Den gaeldende definition af bordvin (jf. pkt. 3.4) er utilstraekkelig, idet den kun omfatter to kvalitetskriterier (alkoholindholdet og det totale syreindhold). Derimod omfatter definitionen af kvalitetsvine 21 faktorer, som anvendes til karakterisering af vinene. Denne manglende praecision med hensyn til definitionen af bordvin vanskeliggoer en fyldestgoerende kontrol af vinen ved ankomsten til destilleriet og medfoerer risiko for, at forfalsket vin, der indleveres til EF-destillation, ikke bliver opdaget. (v) Det er absolut noedvendigt, at kontrollen af vin, som er fremstillet af spisedruer, skaerpes. (vi) Den form for bevis, som kraeves for, at destillerierne inden for de naermere angivne tidsrum har betalt mindsteopkoebspriserne til producenterne, afviger staerkt og var i nogle af de undersoegte tilfaelde utilstraekkelig, isaer hvad angaar betalingsdatoerne. Forordningerne er ikke klart affatttet paa dette punkt. (vii) Opmaerksomheden boer ogsaa henledes paa den manglende udvikling med hensyn til at forbyde dyrkning af druetyper, der anses som uegnede til fremstilling af vin, paa produktionen af spisedruer og paa produktionen af de saerlige vine, der kun var tilladt midlertidig i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 347/79 (8). (viii) Definitionen af vinproducent i de gaeldende forordninger, hvor der er tale om kooperativer eller private vinproducenter, foerer til, at de obligatoriske destillationsordninger for bordvin ikke bringes i anvendelse direkte paa producenter af druer til vinfremstilling (jf. pkt. 7.13). (ix) Der er frem for alt et presserende behov for oprettelse af en vinmatrikel, saaledes som det for foerste gang blev foreslaaet allerede i 1962. Retten er af den opfattelse, at en saadan matrikel er af vaesentlig betydning for kontrollen med produktionskapaciteten. Selv om Raadet for nylig paa forslag fra Kommissionen har vedtaget en forordning (9) om udarbejdelse af en fortegnelse over vindyrkningsarealer, er der indroemmet en overgangsperiode paa seks aar, foer fortegnelsen kan tages i brug.

7. Destillationsordningernes effektivitet

Afsaetning af overskudsproduktionen 7.1. Destillationsordningerne er den vigtigste afsaetningsmulighed for overskudsvin inden for Faellesskabet. Faellesskabets strukturbestemte overskud udgoer ca. 20 mio hl aarligt, dvs. ca. 20 % af den samlede bordvinsproduktion, og overskuddet ser ud til at blive permanent eller endog at vokse. 7.2. En af aarsagerne til produktionsstigningerne har vaeret det stadig stigende udbytte, producenterne opnaar. Dette har resulteret i en stadig stigning i produktionen, selv om det beplantede vinareal formindskes som foelge af Faellesskabets strukturforanstaltninger (fra 1981 til 1985 er det dyrkede areal blevet 180 000 ha mindre). Efter Rettens opfattelse har Faellesskabets destillationsordning i kraft af, at den har sikret afsaetning til fordelagtige priser, bevirket en tilskyndelse til fortsat fremstilling af vin, som der ikke er afsaetning for, og som foelgelig fremstilles med destillation for oeje. 7.3. Retten skal med hensyn til destillationsordningerne fremhaeve foelgende forhold: (a)Den af Faellesskabet indfoerte prisstruktur for bordvin tjener ikke til at fremme kvaliteten. Producenterne har intet incitament til at fremstille bordvin af hoejere kvalitet, fordi det som regel indebaerer lavere udbytter. (b)En stoette til destillation, som alene ydes paa grundlag af vinens alkoholindhold, tilskynder enten til at fremstille vine med hoejt alkoholindhold, selv om tendensen paa markedet gaar i retning af vine med lavere alkoholindhold, eller til at opnaa hoejere udbytter paa bekostning af kvaliteten. (c)Et afregningssystem hvorefter stoetten alene ydes paa grundlag af alkoholindholdet, kan desuden tilskynde til svigagtig foroegelse af alkoholindholdet, saafremt vinen er bestemt til destillation. (d)I betragtning af det omfattende strukturbestemte overskud mener Retten, at de mindsteopkoebspriser, der er fastsat for mange af Faellesskabets destillationsordninger, giver et incitament til at fremstille bordvin direkte med sigte paa at benytte destillationsordningerne. Dette beroerer i saerlig grad prisstoettedestillation, der er forbeholdt indehavere af langfristede oplagringskontrakter. Mindsteopkoebsprisen for denne ordning, der er fastsat til ca. 90 % af orienteringsprisen, sikrer producenten en pris, der ligger betydeligt over markedspriserne. Retten betvivler desuden, at det er oekonomisk forsvarligt foerst at betale for oplagring af vinen i ni maaneder inden destillationen, ikke mindst fordi en lang raekke producenter synes at vaere interesseret i at indgaa private oplagringskontrakter udelukkende med henblik paa i videst muligt omfang at benytte disse destillationsordninger. Afsaetning af alkohollagre 7.4. Naar overskudsvinen omdannes til alkohol, staar Faellesskabet over for et nyt problem, nemlig at der herved skabes en overskudssituation paa alkoholmarkedet. Desuden er den fremstillede alkohol yderst kostbar. I henhold til Kommissionens beretninger (10) kan omkostningerne ved at fremstille de forskellige former for alkohol opstilles saaledes: -syntetisk alkohol: 35 - 41 ECU/hl -hvedealkohol : 56 - 63 ECU/hl -vinalkohol : ca. 388 ECU/hl Paa grund af omkostningerne er stoerstedelen af den fremstillede alkohol hidtil blevet oplagret, hvilket har resulteret i, at lagrene i medlemsstaterne pr. 31. august 1986 udgjorde ca. 13,4 mio hl. Til trods for, at omkostningerne ved destillationen ikke er forretningsmaessigt forsvarlige, drives mange destillerier, isaer i Italien og i noget mindre omfang i Frankrig, udelukkende paa grundlag af denne form for alkoholfremstilling, og destillerierne udvider fortsat deres produktions- og lagerkapacitet, fordi de anser det for fordelagtigt. 7.5. Det er paa grundlag af de oplysninger, der foreligger for Kommissionen, ikke muligt at foretage en noejagtig beregning af den faellesskabsstoette, der er betalt til destillation i forbindelse med de nuvaerende lagre. Den samlede stoette, der er udbetalt (herunder stoette til biprodukter fra vinfremstillingen), beloeber sig imidlertid til 3 436,3 mio ECU for aarene 1980-1986, hvor de nuvaerende lagre er opstaaet. Det er dog langt fra hele dette beloeb, der er naaet frem til vinproducenterne i form af den mindstepris, destillerierne har betalt. Da destillerierne i forbindelse med stoetten i ret vidt omfang faar daekning for destillationsomkostningerne - idet disse beregnes saaledes, at omkostningerne i de mindst effektive virksomheder laegges til grund - har destillerierne selv kunnet oppebaere en betydelig del af stoetten (i henhold til Rettens beregninger drejer det sig om et beloeb paa ca. 650 mio ECU for alkohollagrene pr. 31. august 1986). 7.6. Med hensyn til afsaetningen af alkohollagrene stiller situationen sig saaledes: (a)Af de 13,4 mio hl alkohol, som laa paa lager den 31. august 1986, paahviler omkostningerne i forbindelse med afsaetning af ca. 9,7 mio hl, der hidroerer fra frivillige destillationsordninger, fuldt ud de medlemsstater, der har truffet afgoerelse om at opkoebe destillationsprodukterne. Det er for nylig lykkedes de italienske myndigheder at afsaette en vaesentlig del af deres lagre (5,2 mio hl) til tredjelande til priser, der svinger mellem 5 og 9 ECU/hl for levering over en toaars periode. Dette salg har imidlertid i en overskuelig fremtid maettet de traditionelle afsaetningskanaler. Hertil kommer, at tilstedevaerelsen af de resterende, betydelige lagre (4,5 mio hl), som overskygger markedet, ikke kan undgaa at trykke priserne. (b)Ca. 3,7 mio hl stammer fra obligatoriske destillationsordninger. Da der her er tale om faellesskabslagre, foreligger der nyere oplysninger. Den 30. november 1986 var lagrene saaledes steget til 4,0 mio hl. Heraf betragtes 0,67 mio hl, der er fremkommet ved obligatorisk destillation af bordvin (pkt. 3.10.(c)), som offentlige lagre, for hvilke lager- og afsaetningsomkostningerne skal afholdes af Faellesskabet. De resterende 3,33 mio hl indtager en mellemstilling, idet lageromkostningerne og afsaetningsomkostningerne paa det almindelige marked for alkohol paahviler medlemsstaterne, mens tab i forbindelse med afsaetning paa andre markeder baeres af Faellesskabet. I praksis har salget paa det almindelige alkoholmarked vaeret ubetydeligt, fordi alkohol i henhold til de gaeldende bestemmelser (11) om afsaetningen - for at undgaa forstyrrelser paa dette marked - ikke maa tilbydes til priser under markedsprisen (der er ansat til 96 ECU pr. hl). De seneste bestraebelser paa at afsaette disse lagre til brug som braendstof har ikke givet resultat paa trods af, at lagrene blev udbudt til meget lave priser. Kommissionen har i driftsregnskabet for 1986 (12) beregnet omkostningerne ved at afsaette de alkoholmaengder, der betragtes som offentlige lagre, til 95 ECU pr. hl. Hvis omkostningerne i forbindelse med de 4 mio hl, der er omtalt ovenfor, beregnes paa samme maade, vil det indebaere samlede omkostninger paa 380 mio ECU. 7.7. Destillation er saaledes en yderst bekostelig form for afsaetning af overskudsvinen, og samtidig sker der ikke en vaerditilvaekst for det endelige produkt. Obligatorisk destillation af bordvin 7.8. Som resultat af en aftale, der blev indgaaet paa moedet mellem stats- eller regeringscheferne i Dublin i december 1984, blev der indfoert en obligatorisk destillationsordning for bordvin baseret paa producenternes hektarudbytter. Ordningen blev for foerste gang bragt i anvendelse for produktionsaaret 1984/85. 7.9. Ordningen betragtes i almindelighed som et effektivt middel til at loese problemet med overskudsproduktionen af vin inden for Faellesskabet, idet den gradvise gennemfoerelse af reglerne skal afholde producenterne fra at tilstraebe hoeje udbytter. 7.10. Selv om Retten erkender, at ordningen er et skridt i den rigtige retning, er den dog af den opfattelse, at reglerne sandsynligvis ikke i vaesentlig grad kan begraense produktionen, isaer af foelgende grunde: (a)De priser, der tilbydes, svarende til 50 % af orienteringsprisen, er stadig fordelagtige for producenterne i visse omraader. (b)De gennemfoerelsesbestemmelser, Kommissionen har udstedt, aabner mulighed for overfoersel af producenternes forpligtelser. Ordningen faar derfor ringe vaerdi som modtraek mod hoeje udbytter, saa meget mere som producenten kan overfoere sin forpligtelse til en producent i et andet vindyrkningsomraade inden for Faellesskabet, hvor der maaske endog leveres en anden type vin. Det er Rettens opfattelse, at en saadan overfoerselsordning strider mod aanden i Det europaeiske Raads aftale, der udtrykkeligt tog sigte paa at begraense hoeje udbytter. 7.11. Retten konstaterede under revisionen - som et eksempel paa det netop omtalte forhold - at der fandt en raekke overfoersler af forpligtelser sted mellem franske og italienske producenter, hovedsagelig sicilianske, og mellem producenter fra henholdsvis Nord- og Syditalien. Der fandt ogsaa overfoersler sted mellem Graekenland og Italien. Det ser ud til, at destillerierne fungerede som mellemled i disse transaktioner, og at der paa Sicilien f.eks. kun skulle saa lidt som 200 lire pr. alkoholprocent til, for at lokale producenter paatog sig at at levere vin for andre producenter, der var omfattet af ordningen. Af de i alt ca. 3,5 mio hl vin, der blev destilleret i Italien i henhold til ordningen, omfattede overfoerslerne: (a)400 000 hl for franske producenter, (b)290 000 hl graesk vin, som blev destilleret i Italien for at opfylde italienske producenters forpligtelser. Noejagtige tal for overfoerslerne inden for Italien forelaa ikke, da revisionen fandt sted, men i interventionsorganet oplystes det, at det drejede sig om betydelige maengder, ikke mindst overfoersler fra norditalienske til sicilianske producenter. 7.12. Overfoerslerne kan foere til, at den billigste vin sendes til destillation, men de giver dog ogsaa producenter, der opnaar store udbytter, lejlighed til i vidt omfang at reducere de oekonomiske konsekvenser af den obligatoriske destillation. Retten er derfor af den opfattelse, at den nuvaerende ordning for obligatorisk destillation af bordvin ikke er tilstraekkelig til at modvirke hoeje udbytter, og at producenter af middelmaadig vin beskyttes mod konsekvenserne af overskudsproduktionen ved hjaelp af overfoerslerne. 7.13. Effektiviteten af foranstaltningerne som et middel til at modvirke hoeje udbytter svaekkes desuden i vidt omfang paa grund af den maade, hvorpaa de saerlige bestemmelser er blevet gennemfoert i Graekenland samt for de kooperative vinproducenters vedkommende i Italien. I begge tilfaelde er det en yderligere alvorlig svaghed, naar ordningerne gaelder for vinproducenterne og ikke for de enkelte medlemmer, der har produceret de store udbytter af druer til vinfremstilling. Naar ordningerne for Graekenlands vedkommende kun gaelder vinproducenter, hvis produktion overstiger 10 000 hl, bliver resultatet, at medlemmer af mindre kooperativer, der har opnaaet hoeje udbytter af druer til fremstilling af vin, kunne unddrage sig reglerne.

8. Generelle konklusioner

Forvaltnings- og kontrolordningerne indebaerer fare for uregelmaessigheder eller svig Utilstraekkelige bestemmelser i de gaeldende forordninger 8.1. De destillationsordninger, der for tiden er i kraft, er i hoejere grad resultatet af en raekke specielle afgoerelser end af en samlet vurdering af markedsbehovene. Ordningerne er som foelge heraf i dag en blanding af regler, der skal tilskynde eller bremse produktionen, uden at der findes en klar og generel sammenhaeng. Det er vanskeligt at se berettigelsen i de store forskelle i de priser, der tilbydes i henhold til ordningerne, fra 91,5 til 40 % af orienteringsprisen. Disse voldsomme prisforskelle indebaerer i sig selv en tilskyndelse til svig, idet de kan medfoere, at producenterne soeger at benytte de ordninger, der er forbundet med hoeje priser, i videre omfang end de er berettiget til (jf. pkt. 7.3(d)). 8.2. Den stoerste risiko for uregelmaessigheder eller svig opstaar direkte paa grund af mangler ved bestemmelserne om stikproever og laboratorieanalyser af vin til destillation ved ankomsten til destillerierne. De gaeldende bestemmelser er ikke tilstraekkelige til, at forfalsket vin kan afsloeres (jf. pkt. 6.5(d)(iii)). 8.3. Den for tiden anvendte metode til beregning af faellesskabsstoetten - paa grundlag af vinens alkoholindhold - indbyder til, at producenterne indleverer forfalsket vin til destillation. Dette forhold forstaerkes yderligere af, at de priser, der tilbydes ved destillation, er fordelagtige, og af den ringe opklaringsrisiko efter de nugaeldende regler. Det offentlige tilsyn i medlemsstaterne med produkter, der kan anvendes til fremstilling af kunstig vin, er i nogle tilfaelde ikke tilstraekkeligt (jf. pkt. 7.3). 8.4. Da den gaeldende definition af bordvin ikke er noejagtig, oeges risikoen for svigagtige forhold (jf. pkt. 6.5(d)(iv)). 8.5. Da der 24 aar efter de foerste forslag herom endnu ikke findes en vinmatrikel, og da Faellesskabets normer for udarbejdelse og kontrol af hoest-, produktions- og lageranmeldelser ikke er tilstraekkelige, medfoerer det, at der bortset fra Frankrig ikke findes paalidelige statistikker om produktionskapaciteten i de foerende producentmedlemsstater (jf. pkt. 6.5(d)(ii)). 8.6. Der er endvidere et paatraengende behov for at oege kontrollen med vinfremstilling af spisedruer, idet der er risiko for, at den heraf fremstillede vin kan blive indleveret til destillation som bordvin og derved give ret til hoejere faellesskabsstoette end forudset (jf. pkt. 5.44). 8.7. Kommissionen raader ikke over detaljerede oplysninger, og dette foerer til svagheder i forvaltningen og fejlfortolkninger i medlemsstaterne (jf. naermere i kapitlerne 5 og 6). Svage punkter i medlemsstaternes kontrolprocedurer 8.8. Den alvorligste svaghed i denne forbindelse er, at der laegges for stor vaegt paa bilagskontrol og for ringe vaegt paa fysisk kontrol. Medlemsstaternes kontrolorganer har en lang raekke opgaver ud over tilsynet med destillationsordningerne, og de har ikke tilstraekkeligt personale. Dette har noedvendigvis medfoert en staerk tendens til primaert at koncentrere kontrolforanstaltningerne om spoergsmaal, som angaar landenes egne regler paa bekostning af Faellesskabets stoetteordninger (jf. pkt. 5.5, 5.13, 5.23 og 5.29). 8.9. Kontrollen med de obligatoriske destillationsordninger giver anledning til saerlig betaenkelighed. Opmaerksomheden henledes paa, at kontrollen med biprodukter fra vinfremstillingen er utilstraekkelig, og det samme gaelder i nogle medlemsstater overholdelsen af reglerne om obligatorisk destillation af vin fremstillet af spisedruer (jf. pkt. 5.38). 8.10. De upaalidelige statistikker, der fremkommer fra nogle af medlemsstaterne, medfoerer, at svigagtige forhold lettere kan forekomme, og at sandsynligheden derfor bliver foroeget, hvilket igen goer kontrollen vanskeligere. Den gennemgribende aendring af den italienske statistik for 1984/85 burde ikke have vaeret godkendt af Kommissionen uden en indgaaende undersoegelse (jf. pkt. 6.5(a)(iii)). Tilfaelde af svig og uregelmaessigheder, der er anmeldt til Kommissionen 8.11. I den periode, som undersoegelsen omfattede, blev der til Kommissionen i alt anmeldt 106 tilfaelde af svig og uregelmaessigheder, heraf 12 tilfaelde af Frankrig, 5 af Italien, 1 af Graekenland og 88 af Forbundsrepublikken Tyskland. I en skrivelse til de franske og italienske myndigheder anmodede Kommissionen i juli 1985 om en redegoerelse for, hvorfor disse medlemsstater havde anmeldt saa faa tilfaelde. De franske myndigheder svarede, at de undersoegelser, kontrolmyndighederne foretog, som regel enten afsloerede forsoeg paa uregelmaessigheder eller besvigelser, foer der blev udbetalt faellesskabsstoette til modtagerne, eller omgaaende foelges op af tilbagesoegning af de uretmaessigt udbetalte beloeb. Kommissionen har indtil nu ikke modtaget noget svar fra de italienske myndigheder. 8.12. I en sag om besvigelser, som for nylig blev opdaget i Italien, hvor der ulovligt var anvendt methanol til fremstilling af vin, har Kommissionen i samarbejde med de italienske kontrolmyndigheder indledt en indgaaende undersoegelse. Naermere oplysninger om undersoegelsen foreligger endnu ikke. Det strukturbestemte overskud 8.13. Resultatet af destillationsordningerne er i foerste raekke, at det strukturbestemte overskud flyttes fra vinmarkedet til alkoholmarkedet. Omkostningerne ved at afsaette denne alkohol vil belaste fremtidige faellesskabsbudgetter med yderligere 380 mio ECU (jf. pkt. 7.6(b)). 8.14. Uligevaegten mellem udbud og efterspoergsel paa Faellesskabets marked for vin skyldes hovedsagelig en nedgang i forbruget af bordvin (paa ca. 17 mio hl paa fire aar). Der har imidlertid vaeret lagt meget ringe vaegt paa efterspoergselssiden i den samlede forsyningssituation. Isaer skal foelgende forhold bemaerkes: (a)Der er ikke indfoert en egentlig differentieret prisstruktur, der kan tilskynde producenterne til at forbedre kvaliteten af bordvin. Et stigende forbrug pr. indbygger af kvbd-vine viser, at der er sket en aendring af forbrugernes smag. Desuden indebaerer en forbedring af kvaliteten som regel lavere udbytter. (b)Der goeres ikke nok for at finde nye anvendelsesmuligheder enten for druerne, foer de benyttes til vinfremstilling, eller for nye produkter paa basis af vin, saasom blush wines eller wine coolers. Tvaertimod stoeder markedsfoering af saadanne produkter paa hindringer eller forbud i visse medlemsstater. De gaeldende stoetteforanstaltninger for anvendelse af vinmost har, til trods for store omkostninger herved, ikke givet noget maerkbart resultat. 8.15. Det strukturbestemte overskud af bordvin skyldes ogsaa de stadig stigende udbytter. Denne stigning har opvejet de begraensninger, der er opnaaet som resultat af Faellesskabets strukturforanstaltninger (13). Retten er af den opfattelse, at der foelgelig er et presserende behov for mere effektive strukturforanstaltninger, der kan foere til en vaesentlig begraensning af vindyrkningsarealerne og dermed en nedgang i udbudet af bordvin (se pkt. 7.2). 8.16. Som foelge af Faellesskabets destillationsordninger er der opstaaet uoenskede lagre af alkohol - paa omkring 13,4 mio hl pr. 31. august 1986 - som der paa grund af de meget store produktionsomkostninger ikke er kommercielle afsaetningsmuligheder for (jf. pkt. 7.4). 8.17. Ordningerne har desuden foroeget det strukturbestemte overskud, idet de har vaeret en sikker afsaetningsmulighed til alt for fordelagtige priser for bordvin, der ikke var afsaetning for paa anden maade. Mange destillerier arbejder udelukkende med fremstilling af alkohol i henhold til faellesskabsordningerne, og har tilmed foroeget deres produktions- og lagerkapacitet (jf. pkt. 7.4). 8.18. De for nylig indfoerte bestemmelser om obligatorisk destillation af bordvin paa grundlag af hektarudbyttet tager i hoejere grad sigte paa konsekvenserne end paa aarsagerne til overskudsproblemet. De vil under alle omstaendigheder naeppe give andet end ubetydelige resultater, da de priser, der betales, stadig er temmelig fordelagtige. Den af Kommissionen godkendte overfoerselsordning giver ogsaa producenterne mulighed for at unddrage sig de oekonomiske sanktioner, der er knyttet til foranstaltningerne. Selve omfanget af disse overfoersler tyder paa, at den pris, der skulle fungere som en sanktion, er tillokkende for nogle producenter (jf. pkt. 7.8-7.12). 8.19. Det boer tilstraebes at finde alternativer til destillationsordningerne, der er en maskeret og kostbar form for destruktion af overskudsvin. Der er et paatraengende behov for, at udbud og efterspoergsel faar mulighed for at goere sig gaeldende paa Faellesskabets vinmarked. >TABELPOSITION>

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg paa moedet den 17. september 1987. Paa Revisionsrettens vegne Marcel MART Formand

KOMMISSIONENS SVAR

I. Indledende bemaerkninger Vinsektoren har staaet over for et stadigt faldende forbrug af bordvin siden 1970. Skoent forbruget af kvalitetsvin fra bestemte dyrkningsomraader (k.v.b.d.) som helhed er steget, maa det konstateres, at forbruget siden 1971 er faldet med gennemsnitlig 1 % om aaret, og dette fald har vaeret kraftigere siden 1980. Produktionen af bordvin har stabiliseret sig isaer i de seneste aar, og produktionen af k.v.b.d. er steget. I 1971/72 tegnede k.v.b.d. sig kun for 15 % af den samlede produktion mod nu 24 %. Det skal bemaerkes, at af de maengder, som retten naevner, kan k.v.b.d. og en stor del af de andre vine, navnlig vine til fremstilling af braendevin med kontrolleret oprindelsesbetegnelse, ikke komme i betragtning med hensyn til EF-intervention (ca. 28 % af den samlede produktion). Destillationsforanstaltningerne vedroerer saaledes 70 % af produktionen, og deraf er der blevet ydet stoette til gennemsnitligt en tredjedel. Som foelge af den maerkbare stigning i overskuddet af bordvin siden 1980 er der truffet forskellige foranstaltninger for at finde vej ud af denne uacceptable situation: -betydelig reduktion af vindyrkningsarealerne ved gennemfoerelse af rydningsforanstaltninger svarende til 18 mio hektoliter bordvin; -stram destillationspolitik. Da Kommissionen fandt, at de frivillige rydningsforanstaltninger ikke var tilstraekkelige i sig selv, foreslog den i 1986 Raadet foranstaltninger til begraensninger af retten til genbeplantning for alle vinkategoriers vedkommende og mindede Raadet herom i sine prisforslag for 1987/88 for at understrege, hvor noedvendige foranstaltningerne er, og hvor meget de haster. Kommissionen har med henblik paa at supplere de allerede trufne foranstaltninger fremsendt forslag (KOM (87) 1 endelig udg.) til Raadet vedroerende: -skaerpelse af den obligatoriske destillation, -indfoerelse af vilkaar, der goer det muligt at give afkald paa billig tilsaetning. Dernaest har Raadet vedtaget bestemmelser, ifoelge hvilke Kommissionen kan traeffe de fornoedne overgangsforanstaltninger for at undgaa vanskeligheder, der vil kunne forhindre gennemfoerelsen eller en harmonisk anvendelse af den obligatoriske destillation. Den rapport, som Kommissionen skal udarbejde vedroerende tilsaetning, og som oprindelig skulle foreligge i 1990, vil blive faerdig inden den 1. september 1989, og Raadet har givet tilsagn om at ville traeffe afgoerelse med kvalificeret flertal om de foranstaltninger, der skal traeffes i 1990. Kommissionen har i sin meddelelse til Raadet fra august 1987 (KOM (87) 410 endelig udg.) igen tilkendegivet at ville foere en stram interventionspolitik og har i den forbindelse foreslaaet, at degressionen i prisen for obligatorisk destillation bliver endnu mere udtalt, og at udnyttelsesgarantien og stoetten til omlagring med tiden ophaeves. For at undgaa eventuelle udgifter som foelge af svig og skadelige virkninger paa markedet i forbindelse hermed har Kommissionen endvidere forslaaet Raadet at skaerpe kontrollen inden for vinsektoren ved: -oprettelse i medlemsstaterne af et korps af specialiserede inspektoerer (bureau, brigade eller andet), der kapacitetsmaessigt svarer til sektorens omfang i hver enkelt medlemsstat; -oprettelse af et lille korps af specialister i kontrol inden for vinsektoren, som paa Kommissionens niveau ved hjaelp af alle noedvendige midler, herunder deltagelse i den kontrol, der gennemfoeres i medlemsstaterne, skal sikre sig, at faellesskabsbestemmelserne anvendes ensartet. Droeftelserne af dette spoergsmaal er blevet udsat indtil udgangen af 1987. Det maa dog fastslaas, at de bliver yderst vanskelige, fordi de beroerer nationale kompetenceomraader. II. Bemaerkninger til de forskellige spoergsmaal, der omtales i beretningen

1. Indledning

BERETNINGENS BAGGRUND OG FORMAAL 1.7. Med hensyn til bemaerkningerne under dette punkt henviser Kommissionen til de svar, der er givet paa de tilsvarende spoergsmaal i de forskellige dele af beretningen.

2. Overblik over vinmarkedet 1981/82 - 1985/86

Hovedtraek af medlemsstaternes produktion Forbundsrepublikken Tyskland 2.15. Dette forhold har vaeret afklaret siden 1984. De tyske producenter skal i deres produktionsanmeldelser, der skal foretages inden den 15. december, angive den maengde vin, der betragtes som bordvin, og den maengde, der betragtes som egnet til fremstilling af kvalitetsvin. Saafremt en vin, der er egnet til at blive til kvalitetsvin, ikke bliver det, kan den ikke laengere komme i betragtning med hensyn til fakultative EF-interventioner. Retten til disse interventioner er baseret paa den anmeldte produktion.

3. Hovedtraek af den faelles markedsordning for vin

Faellesskabets destillationsforanstaltninger 3.9.(b) Hvad angaar den saakaldte destillation med udnyttelsesgaranti kan producenter, der har indgaaet langfristede kontrakter om privat oplagring i henhold til Raadets forordning maksimalt levere 18 % af det foregaaende aars produktion. Kommissionen har under udoevelsen af sine befoejelser gradvis nedsat denne procentdel til 13 i 1986/87.

5. Anvendelsen af ordningen i medlemsstaterne - Revisionsresultater

Kommissionen er sig de problemer bevidst, som Revisionsretten omtaler, og som vedroerer medlemsstaternes kontrol, navnlig den fysiske kontrol. Kommissionen har henledt de nationale myndigheders opmaerksomhed paa disse problemer og har i det omfang, det har vaeret muligt, draget de finansielle konsekvenser. Det er paa denne baggrund, den har fremsat forslag i forbindelse med forslagene til priser og tilknyttede foranstaltninger for produktionsaaret 1987/88. Den har saaledes foreslaaet, at der oprettes et korps af specialiserede inspektoerer, der kapacitetsmaessigt svarer til sektorens omfang. Godkendelse af kontrakter om frivillig destillation 5.12.(a) Hvis en producent ikke kan dokumentere at have opfyldt forpligtelserne i forbindelse med de forskellige obligatoriske destillationer, faar han ikke adgang til de fakultative destillationsforanstaltninger aaret efter. Hvis producenten paa tidspunktet for indgaaelsen af kontrakten om fakultativ destillation af administrative aarsager endnu ikke kan dokumentere at have opfyldt forpligtelserne, skal der stilles sikkerhed for en eventuel udbetaling af forskud, for at forskuddet kan daekkes ind, hvis der ikke fremlaegges dokumentation. 5.12.(b) Foer en producent faar adgang til fakultative interventioner, skal medlemsstaten kontrollere rigtigheden af det bevis, som producenten fremlaegger for at have opfyldt de forskellige forpligtelser i henhold til faellesskabsreglerne. Denne kontrol foregaar ikke noedvendigvis paa samme maade i alle medlemsstaterne. De tyske myndigheder har bekraeftet, at forpligtelsen i forbindelse med levering af biprodukter (artikel 35 i forordning (EOEF) nr. 822