KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 495/97 af 18. marts 1997 om ændring af forordning (EØF) nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter og af forordning (EØF) nr. 3719/88 om fælles gennemførelsesbestemmelser for import- og eksportlicenser samt forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for korn (1), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 923/96 (2), særlig artikel 9, stk. 2, og artikel 13, stk. 11, samt de tilsvarende bestemmelser i de øvrige forordninger om fælles markedsordninger for landbrugsprodukter, og

ud fra følgende betragtninger:

Efter artikel 2a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 (3), senest ændret ved forordning (EF) nr. 313/97 (4), kan der kun udbetales restitution, hvis der fremlægges en eksportlicens med forudfastsættelse af restitutionen; ud fra proportionalitetsprincippet bør det for nogle sektorer fastsættes, at eksportlicenserne også gælder for bestemte produktgrupper, der udpeges til dette formål; for at forhindre, at ordningen misbruges ved, at der systematisk udvælges produkter med de højeste restitutionssatser, bør restitutionen nedsættes i tilfælde af ændring af det produkt for hvilket restitutionen er fastsat, hvis den faktiske restitutionssats er lavere end den forudfastsatte sats;

erfaringerne fra anvendelsen af sanktionsbestemmelserne i artikel 11 i forordning (EØF) nr. 3665/87 viser, at nogle bestemmelser bør præciseres og ændres; af hensyn til klarheden bør artikel 11 nyaffattes;

ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1222/96 (5) blev der indført en tolvcifret produktkode;

for at lette toldkontrollen bør det være muligt i eksportlicensen at angive de produktkoder, der tilhører den produktgruppe, som er fastlagt til dette formål i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 3665/87;

forordning (EØF) nr. 3665/87 og Kommissionens forordning (EØF) nr. 3719/88 (6), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2402/96 (7), bør ændres i overensstemmelse med det ovenfor anførte;

de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra de berørte forvaltningskomitéer -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I forordning (EØF) nr. 3665/87 foretages følgende ændringer:

1) I artikel 2a bliver den eksisterende tekst stk. 1, og som stk. 2 og 3 indsættes:

»2. Uanset stk. 1 gælder en eksportlicens med forudfastsættelse af restitutionen også for udførslen af et andet produkt med en tolvcifret produktkode end det produkt, der er anført i rubrik 16 i licensen hvis begge produkter tilhører:

a) samme kategori, jf. artikel 13a, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3719/88 (*), eller

b) samme produktgruppe hvis en sådan er fastlagt til dette formål efter proceduren i artikel 23 i forordning (EØF) nr. 1766/92 eller de tilsvarende artikler i andre forordninger om fælles markedsordninger.

I så fald gælder følgende yderligere betingelser:

a) er restitutionssatsen for det faktiske produkt lig med eller højere end restitutionssatsen for det i rubrik 16 i licensen anførte produkt, anvendes restitutionssatsen for sidstnævnte produkt

b) er restitutionssatsen for det faktiske produkt lavere end restitutionssatsen for det i rubrik 16 i licensen anførte produkt, udbetales den restitution, der fremkommer ved fra restitutionen for det faktiske produkt at fratrække 20 % af forskellen mellem restitutionen for det i rubrik 16 i licensen anførte produkt og restitutionen for det faktiske produkt, bortset fra tilfælde af force majeure.

Ved anvendelse af andet afsnit, litra b), og artikel 20, stk. 3, litra b), beregnes nedsættelsen af restitutionen - svarende til det faktiske produkt og den faktiske destination - på grundlag af forskellen mellem den restitution, der gælder for det produkt og den destination, som er anført i licensen, og den restitution, som svarer til det faktiske produkt og den faktiske destination.

Ved anvendelse af dette stykke lægges de restitutionssatser til grund, der gælder den dag, hvor licensansøgningen indgives, idet satserne om nødvendigt justeres den dag, hvor udførselsangivelsen eller betalingsangivelsen antages.

3. Når bestemmelserne i stk. 1 eller 2 og artikel 11 gælder for samme eksportforretning, nedsættes det beløb, der fremkommer ved anvendelse af stk. 1 eller 2, med det sanktionsbeløb, der følger af artikel 11.

(*) EFT nr. L 331 af 2. 12. 1988, s. 1.«

2) Artikel 11 affattes således:

»Artikel 11

1. Hvis det konstateres, at en eksportør med henblik på at opnå en eksportrestitution har ansøgt om en restitution, der er større end den, vedkommende har ret til, er restitutionen for den pågældende udførsel den restitution, der gælder for den faktiske udførsel, nedsat med et beløb svarende til:

a) halvdelen af forskellen mellem den restitution, der er ansøgt om, og den restitution, der gælder for den faktiske udførsel

b) to gange forskellen mellem den restitution, der er ansøgt om, og den gældende restitution, hvis eksportøren forsætlig har afgivet urigtige oplysninger.

Den restitution, der er ansøgt om, anses for at være det beløb, der fremkommer ved en beregning på grundlag af de oplysninger, der er givet i henhold til artikel 3 eller artikel 25, stk. 2. Varierer restitutionssatsen efter destination, beregnes den differentierede del af restitutionen på grundlag af de oplysninger om mængde, vægt og destination, der er givet i henhold til artikel 47.

Den i første afsnit, litra a), omhandlede sanktion anvendes ikke:

a) i tilfælde af force majeure

b) i undtagelsestilfælde, hvor eksportøren straks efter, at han er blevet klar over, at der er ansøgt om en for stor restitution, på eget initiativ skriftligt underretter myndighederne herom, medmindre myndighederne allerede har meddelt eksportøren, at de påtænker at undersøge ansøgningen, eller at eksportøren på anden måde er blevet klar over myndighedernes hensigt, eller at myndighederne allerede har konstateret, at den restitution, der blev ansøgt om, var ukorrekt

c) i tilfælde af en af myndighederne anerkendt indlysende fejl vedrørende den ansøgte restitution

d) i tilfælde hvor restitutionsansøgningen er i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 1222/94 (*), særlig artikel 3, stk. 2, i nævnte forordning og er blevet beregnet på grundlag af de gennemsnitlige mængder, der er blevet anvendt.

e) i tilfælde, hvor vægten justeres, når forskellen i vægten skyldes den vejemetode, der er blevet anvendt.

Fører den i første afsnit, litra a) eller b), omhandlede nedsættelse til et negativt beløb, skal eksportøren betale det negative beløb.

Hvis myndighederne har konstateret, at den restitution, der ansøgtes om, var ukorrekt og at udførslen ikke er blevet foretaget, og det derfor ikke er muligt at nedsætte restitutionen, skal eksportøren betale det i første afsnit, litra a) eller b), omhandlede sanktionsbeløb, der ville gælde, hvis udførslen var blevet foretaget. Varierer restitutionssatsen efter destination, skal der, undtagen i tilfælde af obligatorisk destination, ved beregningen af den restitution, der er ansøgt om, og af den gældende restitution tages hensyn til den laveste positive sats eller til den sats, der følger af destinationsangivelsen i henhold til artikel 22, stk. 2, eller artikel 25, stk. 4, hvis denne sats er højere.

Den betaling, der er fastsat i fjerde og femte afsnit, skal finde sted senest 30 dage efter modtagelsen af opkrævningen. Overholdes fristen ikke, skal eksportøren betale renter for den periode, der begynder 30 dage efter datoen for modtagelsen af opkrævningen, og som slutter dagen før datoen for betaling af det opkrævede beløb, med den i stk. 3 nævnte rentesats.

Sanktioner finder ikke anvendelse, blot fordi den ansøgte restitution er højere end den restitution, der gælder ifølge artikel 2a, stk. 2, artikel 20, stk. 3, artikel 33, stk. 2, og/eller artikel 48.

Sanktionerne finder anvendelse, uden at dette berører andre sanktioner, der er fastsat på nationalt plan.

Medlemsstaterne kan undlade at anvende sanktioner på 60 ECU og derunder pr. udførselsangivelse.

Er det i udførselsangivelsen eller betalingsangivelsen anførte produkt ikke omfattet af licensen, udbetales der ikke restitution, og første afsnit anvendes ikke.

Er restitutionssatsen blevet forudfastsat, beregnes sanktionen ud fra de restitutionssatser, der gælder den dag, hvor licensansøgningen indgives, uden at der tages hensyn til tabet af restitution i henhold til artikel 2a, stk. 1, eller til nedsættelsen af restitutionen i henhold til artikel 2a, stk. 2, eller artikel 20, stk. 3. Satserne justeres om nødvendigt den dag, hvor udførselsangivelsen eller betalingsangivelsen antages.

2. Der kan undlades at yde restitution, hvis restitutionsbeløbet pr. udførselsangivelse ikke overstiger 60 ECU.

3. Uden at forpligtelsen til at betale et negativt beløb, jf. stk. 1, fjerde afsnit, berøres heraf, skal modtageren når der uretmæssigt udbetales en restitution, tilbagebetale de uretmæssigt modtagne beløb - inklusive eventuelle sanktionsbeløb ifølge stk. 1, første afsnit - forhøjet med en rente, der beregnes på grundlag af den periode, der er forløbet mellem betalingen og tilbagebetalingen. Dog gælder det

a) at hvis tilbagebetalingsforpligtelsen er dækket af en sikkerhed, som endnu ikke er frigivet, anses inddragelsen af den pågældende sikkerhed i overensstemmelse med artikel 23, stk. 1, eller artikel 33, stk. 1, som tilbagebetaling af de skyldige beløb

b) at hvis sikkerheden allerede er blevet frigivet, skal modtageren betale et beløb svarende til den sikkerhed, der ville være blevet inddraget, forhøjet med en rente, der beregnes for perioden fra frigivelsesdatoen til dagen før betalingsdatoen.

Betaling skal ske senest 30 dage efter dagen for modtagelse af opkrævningen.

Rentesatsen beregnes efter de nationale retsforskrifter, idet den dog ikke må være mindre end den rentesats, der anvendes ved tilbagebetaling af nationale beløb.

Der opkræves ingen renter eller højst et af medlemsstaten fastsat beløb svarende til den uberettigede fordel, hvis den uretmæssige udbetaling skyldtes fejl fra myndighedernes side.

Er restitutionen blevet udbetalt til en person, til hvem retten hertil er blevet overdraget, hæfter denne og eksportøren solidarisk for tilbagebetalingen af uretmæssigt udbetalte beløb, uretmæssigt frigiven sikkerhed og renter vedrørende den pågældende udførsel. Rettighedserhververens ansvar er dog begrænset til det beløb, der er udbetalt ham, plus renter af dette beløb.

4. De tilbagebetalte beløb, beløb der følger af stk. 1, fjerde og femte afsnit og inddrevne renter betales til de udbetalende organer, som trækker dem fra de udgifter, der afholdes af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), jf. dog artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 595/91 (**).

Når betalingsfristen ikke overholdes, kan medlemsstaterne beslutte, at uretmæssigt udbetalte beløb, uretmæssigt frigiven sikkerhed og renter indtil afregningsdatoen i stedet for at blive tilbagebetalt fratrækkes i senere udbetalinger til de pågældende eksportører.

Andet afsnit gælder også for beløb, der skal betales i henhold til stk. 1, fjerde og femte afsnit.

5. Uden at dette berører muligheden for at give afkald på mindre sanktionsbeløb, jf. stk. 1, niende afsnit, kan medlemsstaterne undlade at kræve tilbagebetaling af retmæssigt udbetalte beløb, uretmæssigt frigiven sikkerhed, renter og beløb, der følger af stk. 1, fjerde afsnit, såfremt summen af disse beløb pr. udførselsangivelse ikke overstiger 60 ECU, og for så vidt der i national ret findes tilsvarende regler om at undlade geninddrivelse i lignende tilfælde.

6. I forbindelse med anvendelsen af stk. 1-5 betragtes angivelserne vedrørende hver enkelt kode i en udførselsangivelse som en separat udførselsangivelse, når en udførselsangivelse omfatter flere forskellige koder i restitutionsnomenklaturen eller den kombinerede nomenklatur.

(*) EFT nr. L 136 af 31. 5. 1994, s. 5.

(**) EFT nr. L 67 af 14. 3. 1991, s. 11.«

Artikel 2

I artikel 13a i forordning (EØF) nr. 3719/88 foretages følgende ændringer:

1) I første afsnit ændres »ellevecifrede« til »tolvcifrede«.

2) Som sidste afsnit indsættes:

»Hvis en produktgruppe er fastlagt i overensstemmelse med artikel 2a, stk. 2, første afsnit litra b), i forordning (EØF) nr. 3665/87, kan de produktkoder, som tilhører gruppen, indføjes i rubrik 22 i licensansøgningen og selve licensen efter følgende angivelse: »produktgruppe artikel 2a, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 3665/87«, jf. i øvrigt første afsnit i nærværende artikel«.

Artikel 3

Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Den anvendes for udførsler, for hvilke de i artikel 3 eller 25 i forordning (EØF) nr. 3665/87 omhandlede formaliteter afsluttes på ikrafttrædelsesdatoen eller senere.

Hvis der ansøges herom senest et år efter datoen for ikrafttrædelsen af denne forordning, anvendes artikel 1, nr. 1, i de tilfælde, hvor disse formaliteter afsluttes den 1. juli 1995 eller senere.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den 18. marts 1997.

På Kommissionens vegne

Franz FISCHLER

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 181 af 1. 7. 1992, s. 21.

(2) EFT nr. L 126 af 24. 5. 1996, s. 37.

(3) EFT nr. L 351 af 14. 12. 1987, s. 1.

(4) EFT nr. L 51 af 21. 2. 1997, s. 31.

(5) EFT nr. L 161 af 29. 6. 1996, s. 62.

(6) EFT nr. L 331 af 2. 12. 1988, s. 1.

(7) EFT nr. L 327 af 18. 12. 1996, s. 14.