KOMMISSIONENS BESLUTNING af 11. marts 1992 om den stoette, som Nederlandene agter at yde til en miljoerigtig bortskaffelse af overskudsgoedning (Kun den nederlandske udgave er autentisk) (92/316/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2,

efter i overensstemmelse med ovennaevnte artikel at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Den nederlandske regering har til hensigt at indfoere en stoetteordning til fremme af en miljoerigtig bortskaffelse af overskudsgoedning (Stimulering milieuhygiënisch verantwoorde afzet van mestoverschotten). Denne ordning, der udelukkende skal finansieres med provenuet af en afgift, som paalaegges husdyrbrug, der producerer mere goedning, end deres jord kan optage (dvs. over 125 kg fosfat pr. ha om aaret), og som ligger i omraader, hvor der er en koncentration af saadanne brug, skal tjene til at finansiere aktiviteterne i den nationale goedningsbank (Stichting Landelijke Mestbank - SLM), som er en offentlig institution. I henhold til vedtaegterne skal SLM bortskaffe overskudsgoedning paa en miljoerigtig maade.

De miljoeskader, der kan opstaa som foelge af uhensigtsmaessig bortskaffelse af husdyrgoedning, er mangeartede. Det drejer sig bl.a. om forurening af overflade- og grundvand, luftformige emissioner og rester af tungmetaller foruden bakteriologiske og aestetiske aspekter. En afgoerende faktor for, hvorvidt der opstaar miljoeskader som foelge af bortskaffelsen af husdyrgoedning, er de betingelser, hvorunder bortskaffelsen foregaar, dvs. metode, tidspunkt og maengde.

Ved skrivelse af 8. april 1991 underrettede den nederlandske regering i henhold til Traktatens artikel 93, stk. 3, Kommissionen om sine planer.

Efter en foerste gennemgang af anmeldelsen var det Kommissionens opfattelse, at stoetten ville fordreje konkurrencevilkaarene og paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne ved at begunstige visse husdyrproducenter i Nederlandene. Kommissionen konstaterede, at de aktiviteter, der skal finansieres af SLM, ikke var saerlig klart beskrevet, men at det saa ud til, at der hovedsagelig var tale om transport, oplagring og prisregulering i forbindelse med bortskaffelse af goedning.

For saa vidt som stoetten skulle anvendes til levering af goedning til forarbejdningsanlaeg, syntes der ogsaa at vaere tale om statsstoette til disse anlaeg. Kommissionen tog ligeledes hensyn til det forhold, at den tidligere havde godkendt to nederlandske stoetteordninger vedroerende goedning, nemlig en stoetteordning med faldende stoetteintensitet indtil udloebet i 1995 til distribution af kvalitetsgoedning og en stoetteordning til opfoerelse af ca. 20 goedningsforarbejdningsanlaeg i 1990 til 1994 (1).

Kommissionen konkluderede, at stoetteordningen til fremme af miljoerigtig bortskaffelse af overskudsgoedning syntes at indeholde driftsstoette, der principielt ikke kan falde ind under undtagelsesbestemmelserne i artikel 92. Endvidere syntes den nye ordning ikke at opfylde de betingelser, hvorunder Kommissionen godkendte de to foregaaende ordninger, der er omtalt ovenfor. Den faldende stoetteintensitet og udloebsdatoen for ordningen for distribution af kvalitetsgoedning vil ikke have nogen betydning i praksis, hvis den nye ordning skulle blive vedtaget. For saa vidt angaar goedningsforarbejdningsanlaeggene havde Kommissionen baseret sin godkendelse paa bl.a. den nederlandske regerings tilsagn om, at der ikke ville blive ydet yderligere stoette til disse anlaeg. Dette er udtrykkeligt anfoert i den skrivelse af 7. februar 1991, hvorved Kommissionen godkendte ordningen, og hvori den desuden anfoerte, at den paa forhaand ville vaere negativt indstillet til en eventuel yderligere goedningsstoette i Nederlandene. Kommissionen besluttede derfor at indlede proceduren efter Traktatens artikel 93, stk. 2.

Den nederlandske regering blev underrettet om denne beslutning ved skrivelse af 4. juni 1991 og blev opfordret til at fremsaette sine bemaerkninger inden en maaned. De oevrige medlemsstater og andre interesserede parter blev ligeledes opfordret til at fremsaette deres bemaerkninger (2).

II

Inden for proceduren fremsatte den nederlandske regering sine bemaerkninger ved skrivelse af 5. juli 1991, paa bilaterale moeder den 7. oktober og 17. oktober 1991 samt ved skrivelse af 18. november 1991. Den nederlandske regering forklarede, hvorledes goedningsbanken SLM fungerer, og hvorledes dens aktiviteter skulle finansieres ved hjaelp af afgifter og gebyrer. Den nederlandske regering accepterede, at ordningen skulle vurderes af Kommissionen paa grundlag af Traktatens artikel 92, men mente, at der ikke ville vaere tale om konkurrencefordrejning eller paavirkning af samhandelen, idet ordningen udelukkende skulle finansieres ved hjaelp af en afgift, som paalaegges husdyrbrug. I den forbindelse mente den nederlandske regering ogsaa, at ordningen overholdt princippet om, at forureneren betaler, og paastod, at forslaget til den paagaeldende ordning ikke ville indebaere yderligere stoette til goedningsforarbejdningsanlaeg eller tjene til at forlaenge den bestaaende stoetteordning for transport af kvalitetsgoedning. I den seneste skrivelse fremsendte den nederlandske regering SLM's budget for 1992, som den havde tilpasset for at imoedekomme Kommissionens betaenkeligheder vedroerende de aktiviteter, der skulle stoettes i henhold til ordningen.

Inden for proceduren blev der ligeledes modtaget bemaerkninger fra den danske regering, den europaeiske sammenslutning af kunstgoedningsfabrikanter, (EFMA), den italienske svineavlersammenslutning, en tysk landbrugsorganisation og fem individuelle goedningsforarbejdere i Nederlandene, Belgien og Frankrig. Disse bemaerkninger blev videregivet til den nederlandske regering med henblik paa kommentar ved skrivelse af 29. august 1991. Den nederlandske regering indsendte sine kommentarer hertil ved skrivelse af 7. oktober 1991.

III

Omkostningerne ved miljoerigtig bortskaffelse af det affald, som en erhvervsdrivende producerer, er reelt et element i hans produktionsomkostninger. Husdyrbrug, som har en oekonomisk fordel gennem intensive produktionsmetoder og forholdsvis lave transportomkostninger til foder, fordi de er koncentreret i visse regioner, skal ligeledes afholde omkostningerne ved en miljoerigtig bortskaffelse af deres goedning i overensstemmelse med princippet i Traktatens artikel 130R, stk. 2, om, at forureneren betaler. Paa samme maade som produktionsomkostningerne og overskuddet er forskelligt for hver enkelt erhvervsdrivende, vil omkostningerne ved bortskaffelse af goedning ogsaa vaere forskellige og bl.a. afhaenge af adgangen og afstanden til potentielle afsaetningsmarkeder, saasom jord, der kan optage yderligere goedning, eller forarbejdningsanlaeg.

Naar der ydes offentlige midler til goedningsbanken SML for at finansiere visse af dens aktiviteter, maa det derfor betragtes som en form for statsstoette. Det forhold, at disse midler indkommer ved hjaelp af en afgift paa produktion af overskudsgoedning, aendrer ikke noget ved denne vurdering. I det foreliggende tilfaelde er afgiften indfoert ved en bestemmelse vedtaget af Landbouwschap, dvs. som en obligatorisk offentligretlig foranstaltning; betalingen af afgiften kan gennemtvinges. I sin dom af 11. november 1987 i sag 259/85 (3) anfoerte Domstolen, at den blotte omstaendighed, at en stoetteordning til fordel for visse erhvervsdrivende inden for en given sektor finansieres af en skattelignende afgift, der opkraeves i forbindelse med enhver leverance af indenlandsk fremstillede varer inden for den paagaeldende sektor, ikke er tilstraekkelig til, at ordningen ikke kan antages at vaere statsstoette i den i Traktatens artikel 92 forudsatte betydning.

Afgiften paa overskudsgoedning fastsaettes aarligt af Landbouwschap. I forbindelse hermed tager Landbouwschap hensyn til en lang raekke faktorer: findes der et regionalt goedningsoverskud, den producerede goedningstype samt overskudsproduktionens stoerrelse paa den enkelte gaard. I 1992 vil afgiften paa overskydende svinegoedning f.eks. ligge paa 3,23 hfl. pr. ton i den oestlige del af Nederlandene og 3,69 hfl. pr. ton i den sydlige del af Nederlandene, mens der i resten af Nederlandene ikke vil vaere nogen afgift.

Provenuet anvendes i foerste omgang til at daekke SLM's faste omkostninger (infrastruktur og generalomkostninger) og dernaest dens variable driftsomkostninger. Resten af driftsomkostningerne finansieres ved hjaelp af gebyrer, som betales af de brug, der rent faktisk leverer goedning til SLM.

Ud af de samlede udgifter paa 71,6 mio. hfl., som SLM forventes at have i 1992, vil 40 mio. hfl. blive daekket af afgifter og 31,5 mio. hfl. af gebyrer.

Virkningen af den foreslaaede stoetteordning vil vaere en delvis harmonisering af omkostningerne ved bortskaffelse af goedning - og derfor en del af husdyrbrugenes produktionsomkostninger - ved hjaelp af afgiften. Ordningen vil ligeledes betyde, at goedningsproducenterne vil vaere mere villige til at levere deres overskudsgoedning til SLM frem for at skaffe sig af med den gennem direkte kontakter med jordejere andre steder, idet de under alle omstaendigheder skal finansiere en del af SLM's omkostninger, hvad enten de benytter den eller ej.

For saa vidt som provenuet af afgiften anvendes til at finansiere en del af omkostningerne ved at levere goedning til forarbejdningsanlaeggene, vil stoetten sandsynligvis ogsaa begunstige disse anlaeg. Ordningen vil saette SLM i stand til at skabe oplagringsfaciliteter og regulere goedningsforsyningen og den pris, hvortil den tilbydes forarbejdningsanlaeggene, hvorved deres normale oekonomiske risiko begraenses. Selv om den nederlandske regering i sin skrivelse af 5. juli 1991 afviste, at formaalet med ordningen var at yde yderligere stoette til goedningsforarbejdningsanlaeg, og understregede, at SLM vil forhandle med disse anlaeg paa et kommercielt grundlag med henblik paa at fastsaette stoerrelsen af de maengder goedning, der skal leveres, og prisen paa disse, er det Kommissionens opfattelse, at stoetten vil have den virkning for SLM, at den fjerner en del af den risiko, som goedningsforarbejdningsanlaeg normalt maa regne med. I den forbindelse bemaerker Kommissionen, at den nederlandske delegation paa moedet den 17. oktober 1991 anerkendte, at den foreslaaede ordning vil fremskynde opfoerelsen af store goedningsforarbejdningsanlaeg, saaledes at disse er til raadighed, naar der er behov for dem.

IV

Husdyrproducenterne i EF konkurrerer med hinanden, og dyrene og deres koed forhandles mellem medlemsstaterne. Den nederlandske husdyrbrugsektor tegner sig for en betydelig andel af produktionen i EF. I 1989 tegnede Nederlandene sig for 15 % af svineproduktionen i EF, 9,2 % af aegproduktionen og 7,2 % af fjerkraeproduktionen.

I 1988 eksporterede Nederlandene 759 049 tons svinekoed (KN-kode 0203) til andre medlemsstater, i 1989 751 252 tons og i 1990 761 772 tons, hvilket udgjorde naesten 50 % af den samlede handel med disse produkter i EF. Nederlandene importerede i de aar henholdsvis 24 214 tons, 16 747 tons og 22 227 tons fra andre medlemsstater.

I 1988 eksporterede Nederlandene 365 938 tons aeg (KN-kode 0407 00) til andre medlemsstater, i 1989 370 523 tons og i 1990 373 930 tons, hvilket udgjorde ca. 75 % af den samlede handel med disse produkter i EF. Nederlandene importerede i de aar henholdsvis 9 407 tons, 13 253 tons og 19 556 tons fra andre medlemsstater.

I 1988 eksporterede Nederlandene 218 480 tons fjerkraekoed (KN-kode 0207) til andre medlemsstater. I 1989 221 937 tons og i 1990 248 793 tons, hvilket udgjorde 40 til 45 % af den samlede handel med disse produkter i EF. Nederlandene importerede i de aar henholdsvis 46 365 tons, 48 755 tons og 52 043 tons fra andre medlemsstater.

Goedningsforarbejdning er en af de fire mekanismer, hvormed den nederlandske regering oensker at forebygge og bortskaffe overskudsgoedning; de andre mekanismer er: forbud mod udvidelse af goedningsproduktionen paa brug, som allerede producerer mere goedning, end deres jord kan optage; reduktion af goedningsproduktionen og indholdet af mineraler i goedning ved at anvende passende fodertyper; distribution af goedning inden for Nederlandene.

I 1989 laa den nederlandske forarbejdningskapacitet paa 420 000 tons goedning om aaret. Den nederlandske regerings miljoemaal goer det noedvendigt at raade over en forarbejdningskapacitet paa 6 mio. tons om aaret inden udgangen af 1994 og 20 mio. tons om aaret inden aar 2000. Disse ambitioese maal forudsaetter, at der opfoeres indtil 20 store forarbejdningsanlaeg med en kapacitet paa 250 000 til 500 000 tons om aaret inden 1995.

Forarbejdet husdyrgoedning indeholder N, P og K i forhold svarende til indholdet i kunstgoedning, men i mindre koncentrationer (6 %, 6 %, 6 %). Dets indhold af organisk stof er imidlertid langt hoejere. Dette organiske stof forbedrer jordens struktur og jordens evne til at absorbere vand og mineraler. Navnlig i et varmt og toert klima har organiske goedningsstoffer vist sig at give betydelig hoejere udbytter over en laengere periode.

Naar husdyrgoedning anvendes som goedningsstof, konkurrerer det med andre organiske goedningsstoffer. Ifoelge en undersoegelse udfoert for det ansvarlige nederlandske ministerium i 1990 vedroerende mulighederne for at afsaette nederlandsk forarbejdet husdyrgoedning i andre lande (4) vil dette produkt konkurrere med lokal husdyrgoedning, fiskemel, benmel, knust froeaffald, kompost og spildevandsslam. Det potentielle marked for forarbejdet husdyrgoedning afhaenger i foerste omgang af salgsprisen. Ifoelge ovennaevnte undersoegelse kan der inden for EF blive tale om afsaetning i Frankrig og Spanien og i mindre grad i Portugal, Italien og Graekenland samt i tredjelande som f.eks. USA, Japan og Canada.

Afhaengig af jordbundsforhold og afgroedetyper kan forarbejdet husdyrgoedning ogsaa konkurrere med kunstgoedning. I en undersoegelse af husdyrgoedning i Europa fra september 1991 beregnede EFMA, at hvis 50 % af de i alt 1 mio. tons kvaelstof, der stammer fra husdyrbrug, som er baseret paa importeret foder, skulle forarbejdes, ville brugen af kvaelstof fra husdyrgoedning stige med 100 000 tons, hvilket svarer til ca. 1 % af det samlede salg af kvaelstofgoedning i Europa i 1988. I undersoegelsen antog EFMA imidlertid, at der ikke ville ske forarbejdning i et saadant omfang, idet det ville vaere forbundet med alt for store omkostninger for landmaendene.

Der foregaar handel mellem medlemsstaterne med animalske og vegetabilske goedningsstoffer, ogsaa indbyrdes blandede eller kemisk behandlede (KN-kode 3101). I 1988 eksporterede Nederlandene 160 877 tons til andre medlemstater, i 1989 210 170 tons og i 1990 253 182 tons - hovedsagelig til BLOEU, Tyskland og Frankrig - hvilket svarede til 44 til 60 % af den samlede handel med disse produkter i EF. I de aar importerede Nederlandene henholdsvis 44 404 tons, 37 357 tons og 65 994 tons fra andre medlemsstater. Den nederlandske eksport af forarbejdet husdyrgoedning til andre medlemsstater og til tredjelande kan forventes at stige staerkt, hvis de planlagte forarbejdningsanlaeg opfoeres.

Det er ikke kun i Nederlandene, der findes et intensivt, koncentreret husdyrbrug, men ogsaa i andre medlemsstater, isaer Belgien, Frankrig, Tyskland og Italien. For at klare de tilhoerende miljoeproblemer fastsaettes det i Raadets direktiv 91/676/EOEF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening foraarsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (5), at alle medlemsstater skal traeffe foranstaltninger til at bortskaffe deres goedningsoverskud paa en miljoerigtig maade. Der vil derfor opstaa oeget konkurrence mellem leverandoerer af goedning i EF, hvad enten den er forarbejdet eller ej, og kunstgoedning vil i en vis grad blive afloest af organiske goedningsstoffer.

Saafremt den finansielle stoette styrker visse virksomheders stilling i forhold til andre, som konkurrerer med dem i EF, maa denne stoette anses for at paavirke konkurrencen med disse andre virksomheder. De paataenkte foranstaltninger kan meget vel oege konkurrencen fra det nederlandske intensive husdyrbrug og fra forarbejdet goedning.

Den stoette, som den nederlandske regering agter at yde til miljoerigtig bortskaffelse af overskudsgoedning, paavirker derfor samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer konkurrencevilkaarene mellem husdyrproducenterne som omhandlet i Traktatens artikel 92, stk. 1. For saa vidt som den paagaeldende overskudsgoedning forarbejdes med henblik paa at blive markedsfoert som et toert organisk goedningsstof, vil stoetten ligeledes fordreje konkurrencen med andre producenter af organiske goedningsstoffer og kunstgoedning.

I Traktatens artikel 92, stk. 1, fastsaettes det princip, at stoette med visse naermere specificerede karakteristika er uforenelig med det faelles marked.

Undtagelserne fra dette princip, som er anfoert i Traktatens artikel 92, stk. 2, finder ikke anvendelse i dette tilfaelde paa grund af stoettens art og formaal, og den nederlandske regering har da heller ikke paaberaabt sig dem.

V

I Traktatens artikel 92, stk. 3, anfoeres den stoette, der kan betragtes som forenelig med det faelles marked. Foreneligheden med Traktaten skal ses paa baggrund af hele EF og ikke en enkelt medlemsstat. For at sikre, at det faelles marked fungerer korrekt, og tage hensyn til principperne i Traktatens artikel 3, litra f), skal undtagelserne fra princippet i artikel 92, stk. 1, som er anfoert i artikel 92, stk. 3, fortolkes snaevert ved gennemgangen af enhver stoetteordning eller individuel stoetteforanstaltning.

Undtagelserne maa isaer kun anvendes, hvis Kommissionen mener, at saafremt stoetten ikke blev ydet, ville markedskraefterne alene ikke vaere tilstraekkelige til at faa stoettemodtagerne til at handle paa en saadan maade, at et af de oenskede maal ville blive opfyldt.

Anvendes undtagelserne paa tilfaelde, som ikke bidrager til et saadant maal, eller hvor stoetten ikke er noedvendig til dette formaal, betyder det, at de industrier eller virksomheder i visse medlemsstater, hvis finansielle stilling ville blive styrket, faar en urimelig fordel, samt at samhandelen mellem medlemsstaterne paavirkes og konkurrencevilkaarene fordrejes, uden at dette er berettiget i henhold til den faelles interesse, der henvises til i artikel 92, stk. 3.

Med hensyn til undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), for stoette til fremme af udviklingen i visse omraader skal det bemaerkes, at levestandarden ikke er usaedvanlig lav i noget omraade i Nederlandene, og at der heller ikke hersker alvorlig underbeskaeftigelse i et af omraaderne som omhandlet i undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra a). Flere regioner i Nederlandene er berettiget til regionalstoette som omhandlet i undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra c); disse omraader ligger hovedsagelig i den nordlige del af Nederlandene, mens goedningsproblemet er stoerst i den sydlige og oestlige del. Den nederlandske regering har endvidere ikke haevdet, at den paagaeldende stoette ville tjene til at fremme udviklingen i visse omraader.

Med hensyn til undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), skal det foerst bemaerkes, at stoetten ikke er beregnet til at afhjaelpe nogen alvorlig forstyrrelse i den nederlandske oekonomi; den nederlandske regering har da heller ikke argumenteret for, at denne undtagelse skal finde anvendelse. Med hensyn til undtagelsen for stoette, der kan fremme virkeliggoerelsen af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse, har Kommissionen taget hensyn til, at det i EF-rammebestemmelserne for statsstoette paa miljoeomraadet, som alle medlemsstater blev underrettet om ved skrivelse af 7. november 1974 og 7. juli 1980, fastsaettes, at statsstoetteordninger med det formaal at muliggoere eksisterende virksomheders tilpasning til lovforskrifter eller regler, som paalaegger dem betydelige ekstraomkostninger for saa vidt angaar miljoebeskyttelsen, i en overgangsperiode kan falde ind under undtagelsesbestemmelsen i Traktatens artikel 92, stk. 3, litra b), som en stoette, der kan fremme virkeliggoerelsen af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse. Det hedder imidlertid i rammebestemmelserne, at for at kunne falde ind under undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra b), skal de nationale stoetteordninger ydes til finansiering af de noedvendige tilpasningsinvesteringer, som de stoettemodtagende virksomheder skal foretage i deres anlaeg for at opfylde de nye og betydelige forpligtelser paa miljoeomraadet, der er blevet paalagt paa nationalt plan eller faellesskabsplan.

I den foreliggende sag er den planlagte nederlandske stoette ikke beregnet til at finansiere investeringer i husdyrbrug for at opfylde den nye miljoelovgivning, men tvaertimod for at give goedningsproducenterne mulighed for at fastholde deres nuvaerende produktion ved at finansiere en ny afsaetningsmulighed for deres overskudsgoedning. Rammebestemmelserne udelukker ikke andre miljoestoetteordninger end dem, der anses for forenelige med det faelles marked; i saa fald skal en saadan anden stoette imidlertid falde ind under undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) eller c).

Med hensyn til undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra c), for stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, naar stoetten ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse, konstaterer Kommissionen, at den paataenkte stoetteordning - selv om den tjener til at bevare den nuvaerende intensive, koncentrerede produktionsstruktur i en stor del af den nederlandske husdyrindustri - kan siges at fremme dens udvikling ved at skabe et system for en miljoerigtig bortskaffelse af dens overskudsgoedning. Under hensyn til Traktatens artikel 130R konstaterer Kommissionen, at den nederlandske regerings miljoepolitik er i Faellesskabets interesse som helhed, for saa vidt som den formindsker goedningsforureningen.

Da Kommissionen i december 1990 besluttede ikke at goere indsigelse mod den nederlandske regerings planer om at yde 35 % investeringsstoette til opfoerelsen af store goedningsforarbejdningsanlaeg indtil udgangen af 1994, gjorde den dette paa grundlag af ovennaevnte miljoehensyn og den store kommercielle risiko, der er forbundet med storstilet goedningsforarbejdning. Samtidig udtrykte Kommissionen bekymring for, at hvis disse forarbejdningsanlaeg skulle vise sig at vaere mindre rentable end forventet, kunne den nederlandske regering blive fristet til at indfoere en ordning med driftsstoette.

Med hensyn til den nu foreslaaede stoetteordning har Kommissionen bemaerket sig den nederlandske regerings begrundelse for, at et centralt organ som SLM tjener et nyttigt formaal for sektoren som helhed: SLM er forpligtet til at tage imod al den goedning, den faar tilbudt, hvorved der opstaar en kontrollabel og miljoerigtig afsaetningsmulighed for husdyrbrug, som faar stadig stoerre vanskeligheder ved at afsaette deres goedning ad andre kanaler. Kommissionen har ligeledes taget hensyn til det argument, som den nederlandske delegation fremfoerte paa moedet den 17. oktober 1991, ifoelge hvilket den noedvendige forarbejdningskapacitet vil vaere til stede, naar der er behov for den, takket vaere ordningen.

Det er Kommissionens opfattelse, at den stoette, der skal ydes under ordningen »Stimulering milieuhygiënisch verantwoorde afzet van mestoverschotten« bestaar af to dele:

For det foerste finansieringen af SLM's faste omkostninger (administrationsapparat, opbygning og vedligeholdelse af oplagringsfaciliteter) for at faa et organ, som staar til raadighed for alle goedningsproducenter, som paa et givet tidspunkt har overskud af goedning og ingen andre afsaetningsmuligheder. Det er Kommissionens opfattelse, at SLM tjener et nyttigt formaal for den nederlandske husdyrsektor som helhed, og de faciliteter, den tilbyder, kan derfor udmaerket finansieres ved hjaelp af en afgift. Kommissionen har tidligere godkendt stoette i andre medlemsstater til kollektive sektoraktiviteter finansieret ved hjaelp af skattelignende afgifter paa indenlandsk fremstillede varer (6).

For det andet finansieringen af de variable omkostninger, som SLM i stigende grad vil faa, dvs. udgifter til transport, oplagring og levering af goedning til andre omraader i Nederlandene eller til forarbejdningsanlaeg; med hensyn hertil mener Kommissionen, at disse variable omkostninger til sidst boer daekkes udelukkende af de gebyrer, som de goedningsproducenter, der rent faktisk anvender SLM som en sidste afsaetningsmulighed, skal betale. I SLM's budget for 1992 daekkes dens variable omkostninger kun delvis af gebyrer og delvis af provenuet af afgiften. Skulle denne situation blive permanent, kunne de nederlandske myndigheder yde driftsstoette til goedningsforarbejdningsanlaeg via SLM, naar disse anlaeg er opfoert, nemlig til deres drift og eksport af forarbejdet goedning til andre medlemsstater. En saadan driftsstoette ville aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse til skade for andre leverandoerer af goedningsstoffer.

Det kan derfor ikke tillades, at den anden del af den paataenkte nederlandske stoette fortsat ydes efter den indledende periode, hvor de foerste forarbejdningsanlaeg skal opfoeres, dvs. perioden indtil slutningen af 1994. Den nederlandske regering har selv gentagne gange anfoert, at en investeringsstoette paa 35 % kun vil vaere noedvendig for opfoerelsen af de foerste store forarbejdningsanlaeg, der skal bygges i denne periode, som foelge af den ekstraordinaere risiko, der bestaar paa dette trin.

Paa samme maade kan anvendelsen af en del af provenuet af afgiften paa overskudsgoedning til finansiering af andet end infrastruktur- og generalomkostninger i SLM anses for at fremme skabelsen af en miljoerigtig bortskaffelsesmekanisme for goedning uden at aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse, hvis den begraenses til den indledende periode, hvor SLM starter driften og bliver kendt af goedningsproducenterne, samt hvis den finansieres udelukkende af den paagaeldende sektor.

VI

Konklusion: Ordningen »Stimulering milieuhygiënisch verantwoorde afzet van mestoverschotten« indebaerer stoette, der opfylder alle de punkter, der er anfoert i Traktatens artikel 92, stk. 1. Stoetten finansieres fuldt ud ved hjaelp af en afgift, der paalaegges overproduktion af goedning. Stoetten til goedningsbanken SLM's faste omkostninger kan betragtes som forenelig med det faelles marked i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c). Stoetten til de variable omkostninger ved den faktiske haandtering af goedningen kan kun betragtes som forenelig med det faelles marked i den indledende periode, der slutter den 31. december 1994. Fra den 1. januar 1995 maa sidstnaevnte stoette ikke ydes. Ved hjaelp af en indberetningsforpligtelse kan det kontrolleres, om denne betingelse overholdes -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette, der udelukkende finansieres ved hjaelp af en afgift paa overproduktion af goedning, og som Nederlandene paataenker at yde til miljoerigtig bortskaffelse af overskudsgoedning, kan anses som forenelig med det faelles marked i henhold til EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), for saa vidt som stoetten ikke overstiger de faste omkostninger i forbindelse med administrationsapparatet og oprettelsen og vedligeholdelsen af oplagringsfaciliteterne paa Stichting Landelijke Mestbank (SLM).

Artikel 2

Den i artikel 1 omhandlede stoette kan ogsaa betragtes som forenelig med det faelles marked, hvis den daekker en del af SLM's variable omkostninger i dens indledende periode med bortskaffelse af goedning, 1992 til 1994.

Fra den 1. januar 1995 opfylder stoetten ikke laengere undtagelsesbetingelserne i artikel 92, stk. 3, og maa derfor ikke ydes efter den dato.

Artikel 3

Den nederlandske regering aflaegger aarligt beretning om SLM's drift og om, hvorledes driften finansieres, saaledes at Kommissionen faar mulighed for at kontrollere, om bestemmelserne i denne beslutning overholdes.

Artikel 4

Den nederlandske regering underretter senest to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme den.

Artikel 5

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Nederlandene. Udfaerdiget i Bruxelles, den 11. marts 1992. Paa Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Naestformand

(1) EFT nr. C 82 af 27. 3. 1991, s. 3. (2) EFT nr. C 189 af 20. 7. 1991, s. 5. (3) Frankrig mod Kommissionen, Sml. 1987, s. 4418, praemis 23. (4) Booz. Allen & Hamilton: Afzetmogelijkheden voor verwerkte dierlijke mest, Den Haag, 1990. (5) EFT nr. L 375 af 31. 12. 1991, s. 1. (6) F.eks. Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 274.