<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

REVISIONSRETTENS SAERBERETNING

om kontraktforanstaltninger til udvidelse af markederne for maelk og mejeriprodukter

finansieret af provenuet fra medansvarsafgiften

(86/C 127/01)

(Bemaerkninger, EOEF-traktatens artikel 206a, stk. 4)

Vedtaget af Revisionsretten paa moedet den 20. februar 1986. Udkast til beretningen blev den 8. november 1985 sendt til udtalelse i Kommissionen, hvis svar er hoslagt.

>TABELPOSITION>

1. INDLEDNING

Forhistorie

1.1. Ministerraadet vedtog i 1977 at indfoere et medansvarsafgiftssystem som led i en raekke foranstaltninger med henblik paa at formindske den kroniske uligevaegt mellem produktion og forbrug af maelk og mejeriprodukter. Raadets forordning (EOEF) nr. 1079/77 af 17. maj 1977 (1) indeholder bestemmelser om en ensartet medansvarsafgift i leverandoerleddet, der erlaegges af maelkeproducenterne ved samtlige tilfoersler til mejerierne og for visse former for stalddoerssalg af mejeriprodukter samt, i forbrugerleddet, saerlige foranstaltninger i tilknytning til afgiften til fremme af:

(a) udvidelse af markederne inden for Faellesskabet,

(b) udvidelse af markederne uden for Faellesskabet,

(c) undersoegelser vedroerende nye afsaetningsmuligheder og forbedrede produkter (2).

1.2. Ved indfoerelsen af medansvarsafgiftssystemet blev der inden for forvaltningen af maelkesektoren knaesat et princip, som Kommissionen aabent havde stillet forslag om lige siden 1973 (3), nemlig at maelkeproducenterne boer inddrages mere direkte i foranstaltningerne til afsaetning af deres overskudsproduktion og, gennem afgiften, i finansieringen af disse foranstaltninger. Foruden at vaere med til betaling af medansvarsafgiften deltager maelkeproducenterne og mejeriindustrien gennem deres repraesentanter inden for EF (COPA, COGECA og ASSILEC) i udarbejdelsen og gennemfoerelsen af programmerne for medansvarsudgifterne i kraft af deres medlemsskab af gruppen vedroerende medansvarsafgiften, (i det foelgende benaevnt medansvarsgruppen), en saerlig raadgivende arbejdsgruppe, der blev oprettet af Kommissionen i 1977.

1.3. De saerlige foranstaltninger, der bliver finansieret af provenuet fra medansvarsafgiften, kan opdeles i to grupper, som vist i tabel 1 bilag I:

(a) »gaeldende foranstaltninger«: foranstaltninger til afsaetning af overskudsproduktion, og som allerede anvendtes af Kommissionen, inden medansvarsafgiftssystemet blev indfoert. Det fremgaar af tabel 1, at disse foranstaltninger indtil udgangen af 1984 tegnede sig for ca. 89 % af de faktiske udgifter afholdt af afgiftsprovenuet, og

(b) »nye foranstaltninger«: foranstaltninger der blev indfoert efter medansvarsordningen, og som skulle finansieres af afgiften. Disse foranstaltninger tegnede sig for ca. 11 % af de faktiske udgifter afholdt af afgiftsprovenuet indtil udgangen af 1984.

1.4. Revisionsretten har allerede tidligere fremsat bemaerkninger om de fleste af de »gaeldende foranstaltninger« (4). Selv om denne beretning derfor omhandler en raekke spoergsmaal, der vedroerer samtlige udgiftsforanstaltninger finansieret af medansvarsafgiften, tager den isaer sigte paa bemaerkninger om forvaltningen og nyttevirkningen af de »nye foranstaltninger«. De nye foranstaltninger har i modsaetning til de allerede gaeldende saerlig interesse, idet de gennemfoeres ved kontrakter mellem Kommissionen og organisationer i medlemsstaterne, og ansvaret for forvaltningen af foranstaltningerne er delt mellem Kommissionen og interventionsorganerne. Ordningen foelger hverken de normale procedurer for forvaltning af EUGFL-garantiudgifterne eller de procedurer, der gaelder for forvaltningen af Kommissionens kontraktvirksomhed paa andre omraader.

Formaalene med revisionen

1.5. Det generelle formaal med revision af de af medansvarsafgiften finansierede kontraktforanstaltninger var at faa fastslaaet, om:

(a) de kontraherede udgifter er afholdt paa lovmedholdelig og formel korrekt maade i henhold til gaeldende forordninger, og

(b) om den oekonomiske forvaltning af kontraktforanstaltningerne har vaeret forsvarlig.

1.6. Mere specifikt var formaalene desuden at faa fastslaaet, om:

(a) budget- og regnskabsprocedurerne samt regnskabsfoeringen af medansvarskontraktudgifterne er i overensstemmelse med finansordningsbestemmelserne;

(b) om saavel Kommissionens som interventionsorganernes forvaltnings- og kontrolsystemer fungerer godt og effektivt, og

(c) om der er truffet passende forholdsregler til bedoemmelse af maalopfyldelsen af de paagaeldende foranstaltninger.

2. BESKRIVELSE AF MEDANSVARSKONTRAKTFORANSTALTNINGERNE

Hovedlinjer

2.1. Udgifter til medansvarskontrakterne kan betragtes under foelgende synsvinkler:

(a) salgsfremstoed og reklameforanstaltninger inden for Faellesskabet;

(b) markedssoegning og teknisk forskning inden for Faellesskabet;

(c) salgsfremstoed og reklame, teknisk bistand og forskning uden for Faellesskabet, og

(d) forbedring af maelkekvaliteten.

I bilag III gives en opstilling over forordningerne for disse foranstaltninger mellem 1978 og 1985.

Salgsfremstoed inden for Faellesskabet

2.2. Stoerst oekonomisk omfang har salgs- og reklamefremstoed inden for Faellesskabet. De omfatter aarlige programmer for de generiske reklame- og salgsfremstoed for maelk, smoer, ost, floede og andre mejeriprodukter og gennemfoeres af de organisationer, der i hver medlemsstat repraesenterer mejeribranchen. Det hoejeste EF-tilskud hertil er paa 90 % (5) af det beloeb, som overstiger de gennemsnitlige aarlige udgifter af samme art afholdt af det paagaeldende mejeriorgan i aarene 1975-1977 op til et maksimumsbeloeb, der er bestemt af den samlede tildeling af midler til den paagaeldende medlemsstat efter en forud fastsat fordelingsnoegle (jf. pkt. 3.14).

Forskning inden for Faellesskabet

2.3. Foranstaltningerne for markedssoegning og teknisk forskning inden for Faellesskabet daekker et bredt udsnit af forskningsinstitutternes og mejeriindustriens forskningsaktiviteter. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 723/78 af 10. april 1978, den foerste forordning paa dette omraade, indeholdt forslag baade i retning af markedssoegning og teknisk forskning, men fra og med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2935/79 af 20. december 1979 blev der givet direkte tilskyndelse til forskning primaert af teknisk eller videnskabelig art med saerlig vaegt paa nye eller forbedrede produkter og emballage, ernaeringsmaessige aspekter ved forbruget af maelk og maelkens bestanddele samt oegede afsaetningsmuligheder for flydende skummetmaelk til foderbrug. Faellesskabets finansieringsbidrag er begraenset til 75 % af udgifterne i forbindelse med denne forskning.

Salgsfremstoed og andre foranstaltninger uden for Faellesskabet

2.4. Salgs- og reklamefremstoed og foranstaltninger for teknisk bistand og forskning til udvidelse af Faellesskabets eksportmarkeder har aabnet mulighed for en lang raekke aktiviteter, herunder soegning af nye markeder, udvikling af nye eller forbedrede produkter til eksport og nye emballager til at lette transport og opbevaring, undersoegelser af de ernaeringsmaessige aspekter ved forbrug af maelk og mejeriprodukter samt markedsanalyser. Der er tilvejebragt midler til generiske salgs- og reklamekampagner, forbedring af afsaetningsforholdene og til forbrugeroplysning til stoette for mejeriprodukter af EF-oprindelse.

Hvad angaar teknisk bistand er der under visse omstaendigheder ydet den fornoedne know-how ved opfoerelse af mejerier eller fabriksanlaeg til fremstilling eller forarbejdning af mejeriprodukter.

2.5. Kun forslag, som ikke kan formodes at have uheldig indflydelse paa den bestaaende faellesskabshandel med mejeriprodukter, bliver taget i betragtning. Faellesskabets bidrag begraenses normalt til 75 % af udgifterne hertil, men hvad angaar generiske reklame- og salgsfremstoed har procentsatsen i nogle forordninger varieret mellem 60 og 70 % og op til 90 % i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1024/78 af 19. maj 1978 for foranstaltninger, foreslaaet af en specielt til dette formaal oprettet gruppe, som repraesenterer mejerisektoren i Faellesskabet.

Forbedring af maelkekvaliteten

2.6. Foranstaltningerne til forbedring af maelkekvaliteten i Faellesskabet omfatter bl.a. forholdsregler angaaende kvalitetskontrol, eller bakteriologisk indhold, af maelk, sundhedsmaessig undersoegelse af raa maelk og kontrol med mastitis, kontrol med malkemaskiner, individuel raadgivning for maelkeproducenter om hygiejne og kvalitetskontrol, raadgivning om indsamling og transport af raa maelk, uddannelse af personale til kvalitetskontrol og raadgivning samt oprettelse af kooperative maelketerminaler og om fornoedent koeleanlaeg. Der kan eventuelt ydes stoette hertil til enkeltbedrifter, saafremt omstaendighederne undtagelsesvis taler herfor, ligesom der i tilsvarende berettigede undtagelsestilfaelde kan ydes stoette til undersoegelse af sammensaetningen af raa maelk og til transportudstyr til proever.

2.7. Faellesskabsfinansieringen er begraenset til 90 % af udgifterne til disse foranstaltninger. Kommissionens forordninger (EOEF) nr. 1271/78 af 13. juni 1978, 2936/79 af 20. december 1979 og 593/83 af 14. marts 1983 gjaldt i samtlige medlemsstater, men foranstaltningen var begraenset til Italien og Irland med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1079/81 af 23. april 1981, samt til Graekenland med Kommissionens forordning (EOEF) nr. 272/82 af 4. februar 1982, Kommissionens forordning (EOEF) nr. 283/84 af 1. februar 1984 og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 615/85 af 8. marts 1985.

Regnskabsmaessige oplysninger

2.8. I tabel 2 i bilag I vises de beloeb, Kommissionen har tildelt de nye foranstaltninger i henhold til angivelser i Kommissionens meddelelser til Raadet. Det fremgaar heraf, at Kommissionen fra 1977 til og med mejeriaaret 1986/87 har ydet et beloeb paa i alt 498,4 Mio ECU, hvoraf 293,4 Mio ECU (58,9 %) til salgsfremstoed inden for Faellesskabet. De beloeb, der rent faktisk er godkendt af Kommissionen som udgifter til enkeltkontrakter i henhold til de forskellige forordninger og under hensyntagen til evalueringen af de forslag, der er indsendt af organisationerne i de enkelte medlemsstater, har i reglen ligget meget taet paa de samlede tildelinger hertil.

2.9. Af tabel 1 ses det, at de samlede betalinger mellem 1977 og udgangen af 1984 androg 307,6 Mio ECU. Betalingerne i henhold til denne tabel kan imidlertid ikke sammenholdes direkte med tildelingerne ifoelge tabel 2, idet betalingerne gaelder for regnskabsaarene, mens tildelingerne vedroerer mejeriaarene. Udbetalingerne til disse foranstaltninger er endvidere spredt over flere aar. Kommissionen udarbejder ikke generelle oplysninger om udestaaende forpligtelser. De kumulative betalinger paa 307,6 Mio ECU op til udgangen af 1984 kan dog sammenholdes med Kommissionens samlede kumulative tildelinger indtil udgangen af 1984 (kolonne 1-7 i tabel 2, der indbefatter forslag for mejeriaaret 1985/86), som andrager 458,4 Mio ECU og de samlede kumulative beloeb, som Kommissionen har godkendt til udgangen af 1984 til daekning af saerlige kontraktforslag, der androg ca. 380 Mio ECU (6).

3. BEMAERKNINGER

Forvaltning og opfoerelse paa budgettet

3.1. Revisionsretten har tidligere (7) kritiseret opfoerelsen paa budgettet og forvaltningen af udgifterne til disse kontraktforanstaltninger. Det centrale problem er, at denne udgiftsart afviger fra de saedvanlige EUGFL-garantiudgifter i medfoer af Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 og ikke kan tilpasses de for EUGFL, garantisektionen (8) gaeldende saerlige bestemmelser i finansforordningen. Kontrakter i henhold til de forskellige foranstaltninger har som regel en loebetid paa et eller to aar fra underskriftsdato med muligheder for forlaengelse, naar omstaendighederne taler herfor, og betalingsterminerne kan da straekke sig over 5 aar eller mere. I forbindelse med disse foranstaltninger er der derfor tale om fleraarige udgifter, der rettelig hoerer hjemme under budgettets opdelte bevillinger fremfor under de ikke-opdelte bevillinger, der er gaeldende for EUGFL, garantisektionen, i budgettet.

3.2. Forretningsgangen er i dag saaledes:

(a) Kommissionen godkender fortegnelsen over de foreslaaede kontrakter, der skal indgaas, og foretager derefter - dog inden kontrakterne er undertegnet - en intern kontrol for at sikre sig, at de samlede udgifter til hver af foranstaltningerne er holdt inden for de aftalte programrammer.

(b) Finansinspektoeren godkender kontraktudkastene, men godkender ikke senere hver enkelt kontrakt, naar undertegnelse har fundet sted.

(c) Interventionsorganerne anmoder om midler til betalinger til kontrahenterne, hvilket er et led i den saedvanlige fremgangsmaade ved forskudsanmodninger i henhold til artikel 96 i finansforordningen, der indebaerer, at Kommissionen derefter foretager en samlet foreloebig forpligtelse, som paategnes af finansinspektoeren. Dette er den foerste registrering af udgifter i forbindelse med kontrakterne.

(d) Efter modtagelsen af medlemsstaternes opgoerelser over de afholdte udgifter registreres de enkelte forpligtelser pr. kapitel, artikel og konto, og der foretages en betalingskontering, som paategnes af finansinspektoeren.

3.3. Naar Kommissionen saaledes undertegner en kontrakt (9) og derved indgaar en juridisk forpligtelse til at afholde fremtidige udgifter, bliver den ikke gjort til genstand for et tilsvarende forpligtelsesforslag eller registreret efter paategning af finansinspektoeren, og dermed tilsidesaettes artikel 32-34 i finansforordningen. Paa trods af Kommissionens opfattelse (10) er dette forhold ikke bragt i orden med den samlede foreloebige forpligtelse, der indgaas i henhold til artikel 96 i finansforordningen, og som tager sigte paa, dels at bemyndige betalingsforskuddene til medlemsstaterne, saaledes at disse kan foretage den saedvanlige intervention gennem EUGFL, garantisektionen, og betale eksportrestitutionerne, dels at blokere de tilsvarende bevillinger.

3.4. Som et resultat af de gaeldende procedurer viser Faellesskabets regnskaber alene de anmeldte udgifter, dvs. de samlede faktisk afholdte betalinger inden for regnskabsaaret, men viser intetsteds de udgifter, der er indgaaet forpligtelser for.

3.5. De nuvaerende procedurer aabner desuden ikke mulighed for, at Kommissionen kan fremfoere bevillinger, for hvilke der er indgaaet forpligtelser for enkelte kontrakter i et givet regnskabsaar, men som ikke er kommet til udbetaling i samme regnskabsaar. Kommissionen medtager heller ikke i selve statusopgoerelsen eller i form af en note hertil de beloeb der er udestaaende, og som henstaar til betaling for medansvarskontrakter, der er undertegnet paa Kommissionens vegne.

3.6. Kommissionen har derfor anvendt budgetforvaltningsprocedurer, som hverken er i overensstemmelse med de saedvanlige forordningsbestemmelser for EUGFL-garantiudgifterne eller med de generelle bestemmelser for kontrakter i finansforordningen. Dette forhold boer tages op til naermere overvejelse. Hvis f.eks. interventionsorganerne fik bemyndigelse til at undertegne kontrakter paa egne og ikke paa Kommissionens vegne (se pkt. 3.34-3.35) og fik det fulde ansvar for forvaltningen af kontrakterne, kunne procedurerne bringes i overensstemmelse med de saedvanlige regler for EUGFL.

Medansvarsgruppens status og rolle

3.7. Medansvarsgruppen blev oprettet med det formaal at inddrage maelkeproducenter, mejerier og forarbejdningsvirksomheder - mejeriindustrien - direkte i forvaltningen af medansvarsafgiftsordningen. Gruppens oprettelse blev isaer af industrien betragtet som et modstykke til afgiften. Medansvarsgruppen spiller en langt stoerre rolle end forvaltningskomiteen ved udarbejdelsen af medansvarsforanstaltningerne.

3.8. Der henvises ikke specielt til medansvarsgruppen hverken i forordning nr. 1079/77 eller i de enkelte forordninger. Dens rolle fastlaegges i to breve fra Kommissionen til formaendene for COPA, COGECA og ASSILEC.

3.9. Gruppen er sammensat af faellesskabsrepraesentanter for mejeriindustrien og tjenestemaend fra Kommissionen og har formandskab fra baade Kommissionen og industrien - men ingen forbrugerrepraesentanter. Gruppen er raadgivende, men proceduren indebaerer, at indledende meningsforskelle mellem Kommissionen og industrien generelt set fjernes, idet Kommissionens forslag aendres paa en maade, som er acceptabel for begge parter.

3.10. Gruppen har en del indflydelse paa udarbejdelsen af de programmer, som Kommissionen sender til Raadet i henhold til artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 1079/77, paa fordelingen af midler mellem medlemsstaterne og paa udarbejdelsen af de enkelte forordninger. Kommissionen raadfoerer sig ligeledes med gruppen om de udvaelgelseskriterier, som laegges til grund ved vurderingen af forslag, og om listen over de forslag til kontraktforanstaltninger, som skal godkendes/forkastes.

3.11. Hverken Kommissionen eller industriens repraesentanter ser nogen grund til at formalisere gruppens status. Gruppen betragtes som et fleksibelt og effektivt middel for Kommissionen til at raadfoere sig med industriens repraesentanter og for disse repraesentanter til at faa indflydelse paa medansvarsafgiftens anvendelse.

3.12. Under revisionen blev der ikke fundet forhold, som tyder paa, at gruppens medvirken begraenser Kommissionens adgang til at traeffe beslutninger om forvaltningen af mejerisektoren. Det er klart, at industriens repraesentanter har vaeret i stand til at oeve en vaesentlig indflydelse paa meddelelserne til Raadet om de fremtidige programmer, forordningernes indhold og de udvaelgelseskriterier, som laegges til grund ved vurderingen af forslag. I en raekke tilfaelde har repraesentanterne vaeret i stand til at aendre de beloeb, som Kommissionen oprindelig foreslog i forbindelse med de enkelte foranstaltninger. Kommissionen har imidlertid modstaaet industriens pres for at faa oprettet en saerskilt medansvarsafgiftsfond og har i aarenes loeb styrket sit standpunkt til gunst for anvendelsen af indtaegter fra medansvarsafgiften til finansiering af de generelle EUGFL-udgifter inden for mejerisektoren.

3.13. Retten bemaerkede dog, at der findes en national medansvarsgruppe i alle medlemsstater med repraesentanter for maelkeproducenter og mejerier. Denne gruppe gennemgaar forslag, foretager prioriteringer og giver i nogle tilfaelde udkast til den »begrundede udtalelse«, som interventionsorganet forelaegger Kommissionen. I mange tilfaelde er industriens repraesentanter i disse grupper ligeledes medlem af den medansvarsgruppe, som findes paa faellesskabsplan. Grupperne omtales ikke i forordningerne, og i nogle medlemsstater omfatter de hverken repraesentanter for interventionsorganet eller landbrugsministeriet. Selv om der i princippet ikke kan indvendes noget imod denne udvidelse af princippet om medansvar, boer disse gruppers medvirken ikke traede i stedet for interventionsorganernes udoevelse af deres ansvar (som beskrevet i pkt. 3.18 og 3.25) i henhold til forordningerne. Retten finder derfor, at disse gruppers rolle boer defineres naermere, og at man boer naa til enighed om grundregler for deres virke.

Allokering af midler

3.14. Procedurerne for allokering af de samlede beloeb fremgaar af Kommissionens meddelelser til Raadet og afviger indbyrdes efter de forskellige former for foranstaltninger. I forbindelse med salgsfremstoed inden for Faellesskabet er Kommissionen og medansvarsgruppen naaet til enighed om en fordelingsnoegle, hvorefter midlerne til de enkelte medlemsstater fordeles efter deres procentandel i Faellesskabets befolkning, maelkeforbrug og -produktion. I forbindelse med foranstaltninger til forbedring af maelkekvaliteten anvendes der en tilpasset udgave af fordelingsnoeglen, som er saerlig fordelagtig for Italien, Irland og Graekenland, hvor problemerne med maelkekvaliteten er stoerst. I forbindelse med de oevrige foranstaltninger soeger Kommissionen i samraad med medansvarsgruppen at fordele midlerne paa faellesskabsbasis efter saerlige udvaelgelseskriterier, som man er naaet til enighed om i forbindelse med de enkelte forordninger, mens den samtidig sigter mod at opnaa en ensartet fordeling (11) mellem medlemsstaterne. Kontraktordningen gaar saaledes i hoej grad ud paa at sikre, at den enkelte medlemsstat modtager, hvad der anses for at vaere en rimelig andel.

3.15. Ansoegerne til kontrakter under de forskellige forordninger omfatter en lang raekke offentlige, halvoffentlige og private organisationer og firmaer inden for mejerisektoren. Da industrien indgaar i beslutningsprocessen, kan det ikke undgaas, at eventuelle modtagere baade paa nationalt plan og paa faellesskabsplan medvirker ved raadgivningen om hvilke kontraktforslag, der boer godkendes eller forkastes.

3.16. Under disse omstaendigheder har Kommissionen en vaesentlig rolle at spille, idet den for det foerste skal sikre, at de godkendte kontrakter baade enkeltvis og samlet afspejler Faellesskabets prioriteringer fremfor rent nationale, og for det andet, at ansoegernes forslag behandles objektivt.

Proceduren for tildeling af kontrakter

3.17. Naar offentlige midler anvendes til finansiering af kontrakter, er den procedure, som anvendes ved tildelingen, som regel ogsaa af afgoerende betydning for en objektiv behandling og en optimal anvendelse af midlerne. Frit og bundet udbud, som fastlagt for faellesskabsinstitutionerne i finansforordningens artikel 50-58 og for forskningskontrakter i artikel 94, stk. 4 og 5, er en vigtig fase i proceduren.

3.18. For medansvarskontrakterne er proceduren i hovedtraek som foelger:

(a) Kommissionen offentliggoer forordninger i De Europaeiske Faellesskabers Tidende til indkaldelse af forslag vedroerende de enkelte former for foranstaltninger,

(b) ansoegerne sender forslag til interventionsorganet, som kontrollerer, om de foelger udbudsbetingelserne i forordningerne, og udformer en »begrundet udtalelse« om forslaget; interventionsorganet bistaaes i vidt omfang hermed af de nationale medansvarsgrupper,

(c) interventionsorganet sender forslagene og de begrundede udtalelser til Kommissionen, som gennemgaar dem og sender dem videre til medansvarsgruppen. Denne gruppe er raadgivende med hensyn til hvilke forslag, der boer godkendes eller forkastes, og gruppens indstilling videregives til forvaltningskomiteen,

(d) Kommissionen tiltraeder formelt listen over godkendte/forkastede forslag, og herefter indgaas kontrakterne i Kommissionens navn (jf. pkt. 3.35).

3.19. Resultatet af denne procedure er derfor, at Kommissionen er juridisk forpligtet til at opfylde kontrakten, selv om den ikke har anvendt de i finansforordningen omtalte normale procedurer for frit eller bundet udbud - og som anfoert i pkt. 3.2 (b), uden at finansinspektoeren har godkendt vilkaarene for de enkelte kontrakter. Den omtalte procedure er karakteristisk for medansvarskontrakter.

3.20. Hvad angaar foranstaltningerne for forskning, forbedring af maelkekvaliteten og salgsfremstoed uden for Faellesskabet, overstiger forslagene i reglen de disponible midler, og foelgelig foretages der en vis form for udvaelgelse. Situationen er imidlertid anderledes for salgsfremstoed inden for Faellesskabet. I forbindelse med disse foranstaltninger foretages der en udbredt national koordinering af de aktioner, som skal gennemfoeres, og ud fra fordelingsnoeglen kendes omfanget af de disponible midler i forvejen. Mange medlemsstater indgiver foelgelig kun et forslag fra en centralorganisation med navnene paa de foerende underentreprenoerer, som foretager reklame- og salgsfremstoed paa organisationens vegne. I de fleste tilfaelde godkendes de indsendte forslag i naesten uaendret form. Denne procedure indebaerer heller ikke udbud; den er snarere et udtryk for det forhold, at disse foranstaltninger hovedsagelig er nationale programmer for salgsfremstoed, hvortil der ydes faellesskabsstoette. Kommissionen har faktisk intet andet valg end at finansiere forslagene, stort set som de forelaegges, op til det beloeb, som tildeles den enkelte medlemsstat.

3.21. Da industrien (herunder eventuelle modtagere) desuden er saa staerkt inddraget i beslutningsprocessen, synes disse procedurer ikke at give tilstraekkelig sikkerhed for en objektiv behandling og en optimal anvendelse af faellesskabsmidler. Procedurerne burde derfor tages op til fornyet overvejelse.

Systemer og procedurer til forvaltning af medansvarskontrakterne

System med forvaltning i to led

3.22. Som allerede anfoert afviger fordelingen af ansvaret for forvaltning og kontrol i forbindelse med kontraktforanstaltningerne betydeligt fra de normale dispositioner for forvaltning af EUGFL, garantisektionens udgifter, som fastlagt i forordning nr. 729/70 og i finansforordningens afsnit VIII. Normalt overdrages den daglige udfoerelse og forvaltning af markedsinterventionerne til interventionsorganer i den enkelte medlemsstat. Hvad angaar foranstaltningerne i henhold til medansvarskontrakter, er det direkte forvaltningsansvar delt mellem Kommissionen og interventionsorganerne.

3.23. Naar forvaltningsansvaret er faelles eller delt, kan der let opstaa problemer, og det er derfor vigtigt, at de respektive opgaver defineres saa klart som muligt og forstaas fuldt ud af alle parter. Det er isaer tilfaeldet, naar procedurerne adskiller sig fra de saedvanlige procedurer, som parterne er vant til. Ordningen skal noeje overvaages, saaledes at svagheder kan lokaliseres og afhjaelpes.

3.24. De procedurer, som skal foelges, samt Kommissionens og interventionsorganernes ansvarsomraader, er fastlagt i de enkelte forordninger. Forordningerne suppleres af arbejdsdokumenter, som udfaerdiges af Kommissionen i samraad med medansvarsgruppen, og som omhandler emner saasom udvaelgeseskriterier for udvaelgelsen af forslag, som skal finansieres under de enkelte forordninger, og de maksimale godtgoerelsessatser for udgifter til forskningspersonale, rejseomkostninger, osv.

3.25. I pkt. 3.18 beskrives den gaeldende procedure op til det punkt, hvor Kommissionen tiltraeder listen over godkendte og forkastede forslag. Derefter:

(a) indgaar og undertegner interventionsorganet kontrakter paa Kommissionens vegne og i dennes navn, idet der anvendes standardkontrakter, som stilles til raadighed af Kommissionen. Indtil 1983 undertegnede Kommissionen kontrakterne direkte,

(b) foerer interventionsorganet tilsyn med og forvalter gennemfoerelsen af kontrakter, idet organet foretager loebende kontrolbesoeg og udbetaler aconto-beloeb mod sikkerhedsstillelse i anerkendt form. Alle kontraktaendringer skal godkendes af Kommissionen, som ogsaa tager sig af forespoergsler fra organerne om de enkelte kontrakter,

(c) naar kontrakten udloeber, og den endelige rapport er fremlagt, efterproever interventionsorganet rapportens indhold og kontrollerer, om kontraktvilkaarene og udbudsbetingelserne er blevet overholdt. Naar interventionsorganet har forvisset sig herom, udbetales saldobeloebet og sikkerhedsstillelsen frigives. Organet sender Kommissionen en attestering om kontraktens gennemfoerelse ledsaget af en kopi af rapporten.

3.26. Efter en rapport om finansinspektoerens forvaltning af medansvarsforanstaltningerne blev der i 1981 og igen i 1983 i lyset af de indvundne erfaringer foretaget aendringer i ansvarsdelingen. Formaalet hermed var at forbedre procedurernes nyttevirkning ved at overdrage mere af den underordnede forvaltning til personalet i de enkelte interventionsorganer i medlemsstaterne.

3.27. Til trods herfor fandt Retten, at systemet med forvaltning i to led stadig er behaeftet med adskillige svagheder, som behandles i de foelgende punkter.

Uensartede anvendelser af forordningerne

3.28. Siden 1981 har forordningerne indeholdt en bestemmelse om, at organerne »ved kontrol paa stedet overvaager, at de fastsatte vilkaar overholdes« (12). Sammen med bestemmelserne om en eventuel udsaettelse af acontobetalinger (13) indebaerer denne bestemmelse klart, at kontrolbesoeg paa stedet boer foretages loebende under kontraktens gennemfoerelse. Retten fandt imidlertid, at der i en medlemsstat overhovedet ikke blev foretaget loebende kontrolbesoeg, mens der i en anden medlemsstat mindst blev foretaget et mellemliggende kontrolbesoeg pr. kontrakt, og at der i en tredje medlemsstat foretages loebende kontrolbesoeg, naar det anses for noedvendigt.

3.29. Selv om interventionsorganerne i henhold til forordningerne skal kontrollere alle detaljer i kontrahentens endelige rapport, fandt nogle af organerne med urette, at de var ansvarlige for at kontrollere den finansielle del, og om kontraktvilkaarene var blevet overholdt, mens de overlod det til Kommissionen at undersoege foranstaltningernes resultater. Nogle af organerne afventede endda brev fra Kommissionen med besked om, at den ikke havde nogle bemaerkninger til den tekniske del af rapporten, foer de udbetalte saldobeloeb og frigjorde sikkerhedsstillelse, selv om der ikke var noget grundlag herfor i forordningerne. Da Kommissionens tjenestegrene ikke har haft tilstraekkelige ressourcer til at kunne foretage en grundig gennemgang af alle rapporterne om foranstaltningernes resultater, er der desvaerre kontrahentrapporter, som hverken interventionsorganet eller Kommissionen har gennemgaaet grundigt.

3.30. I januar 1985 sendte Kommissionen en meddelelse til interventionsorganerne med paamindelse om, at de skal gennemgaa baade de finansielle og de tekniske aspekter ved rapporterne, og at de selv boer afslutte foranstaltningerne. Selv om Retten betragter dette som noget positivt, mener den, at denne meddelelse burde have vaeret sendt meget tidligere.

Detaljerede retningslinjer

3.31. Forordningernes beskrivelser af procedurerne, suppleret med forskellige arbejdsdokumenter fra Kommissionen, giver ikke tilstraekkelig detaljerede og fyldestgoerende retningslinjer for interventionsorganerne. Retningslinjerne burde bl.a. vedroere:

(a) definitioner af hvad, der kraeves oplyst i forslagene under »forventede resultater«, »opdeling af omkostningerne paa de enkelte poster« og »den tilhoerende finansieringsoversigt« (14). Indtil videre har kontrahenterne ikke faaet nogen vejledning, og mange af de gennemgaaede forslag giver ikke fyldestgoerende oplysninger under disse overskrifter,

(b) dybden og raekkevidden af den vurdering af forslagene, som interventionsorganerne skal foretage, saaledes at Kommissionen ikke - som nu - noedvendigvis paa ny maa foretage en vurdering, naar den modtager forslagene,

(c) de procedurer, som foelger f.eks. af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EOEF) nr. 326/81 af 6. februar 1981, og som gaar ud paa at kontrollere, om anmodninger om acontobeloeb er berettigede i forhold til, hvor vidt arbejdet er skredet frem,

(d) dybden og raekkevidden af loebende kontrolbesoeg og den endelige revision, maaske med angivelse af standardrevisionsprogrammer. Saadanne revisionsredskaber er mulige og kan bidrage til at sikre en ensartet fremgangsmaade for kontrolbesoeg,

(e) de basisdokumenter, som boer arkiveres som bevis for, at den kraevede kontrol er gennemfoert paa kontraktens forskellige stadier, fra den foerste vurdering af forslaget til den endelige revision. Revisionen viste, at der mangler bilag, isaer for vurderingen af forslag, baade i Kommissionens og interventionsorganernes arkiver.

3.32. Desuden boer kontrahenterne have formel oplysning om udvaelgelseskriterier, som er godkendt af medansvarsgruppen og Kommissionen, og som bl.a. omfatter godkendte omkostninger, saaledes at de kan opstille forslag og udfoere kontrakterne med fuldt kendskab til kontraktvilkaarene.

3.33. Kommissionens tjenestegrene med ansvar for foranstaltningernes forvaltning boer sikre sig, at interventionsorganerne varetager deres opgaver og paa fyldestgoerende maade varetager den forvaltning og kontrol, Kommissionen forventer, og som forordningerne kraever. I denne henseende er det ikke tilstraekkeligt, at Kommissionen saetter sin lid til regnskabsafslutningen eller finansinspektoerens kontrol.

Kommissionen er inddraget i alt for mange detaljer

3.34. Rettens revisorer var overraskede over at konstatere, i hvilket omfang Kommissionens tjenestemaend stadig gaar i detaljer med de enkelte forslag og kontrakter til trods for bestraebelserne paa at overdrage stadig flere forvaltningsdetaljer til interventionsorganerne. Selv om interventionsorganerne i 1983 blev bemyndiget til at undertegne kontrakterne, undertegner de f.eks. paa Kommissionens vegne og i dennes navn, saaledes at alle aendringer i de enkelte kontrakter formelt skal godkendes af Kommissionen.

3.35. Siden 1983 har det i forordningerne heddet om undertegnelsen af kontrakter: »De ansvarlige organer« (dvs. interventionsorganerne) »indgaar ... kontrakter med de paagaeldende om de godkendte foranstaltninger«(15). Foelgelig - og det er i det mindste ét af interventionsorganernes synspunkt - boer interventionsorganet og ikke Kommissionen vaere kontrahenten. Naar interventionsorganet undertegner kontrakter i Kommissionens navn og paa dennes vegne, opstaar der mulighed for uklarhed ikke blot i forbindelse med en noejagtig placering af forvaltningsansvaret i tilfaelde af uenighed mellem Kommissionen og interventionsorganet, men ogsaa for kontrahenten, som i virkeligheden er stillet over for to kontraherende parter.

3.36. Da Kommissionen inddrages i detaljer, faar den mindre tid til at behandle spoergsmaal om den generelle forvaltning, og Retten er af den opfattelse, at Kommissionen boer kunne sikre sig, at disse kontraktforanstaltninger er udtryk for faellesskabsinteresser, uden at den behoever at tage sig af detailspoergsmaal om den daglige forvaltning af de enkelte kontrakter.

Dobbeltarbejde

3.37. I forbindelse med ovenomtalte ordning er det umuligt at undgaa dobbeltarbejde og tidsspilde ved behandlingen af dokumenter. Derfor blev der i 1983 foretaget visse aendringer. I sidste ende har Kommissionen dog f.eks. fundet, at den stadig er noedt til at vurdere de enkelte forslag paa nogenlunde samme maade som tidligere og dertil at fremskaffe saadanne supplerende oplysninger fra ansoegere, som i henhold til de nye regler burde have vaeret indhentet af interventionsorganerne.

Konklusioner om forvaltningen i to led

3.38. Nogle af de beskrevne svagheder og mangler kunne afhjaelpes ved at goere forordningerne klarere og ved at udarbejde detaljerede retningslinjer og opstille standardprocedurer. Hvis repraesentanter for de paagaeldende organer moedtes regelmaessigt med de ansvarlige i Kommissionen for at udveksle erfaringer og loese faelles problemer, kunne hensigtsmaessige forvaltningsprocedurer i én medlemsstat desuden overfoeres til andre medlemsstater.

3.39. Retten er imidlertid principielt naermere af den opfattelse, at Kommissionen ikke boer deltage i den direkte forvaltning af udgifterne. Den forordningsmaessige ramme er ikke anlagt herpaa, og naar ansvaret deles saaledes for disse kontrakter, maa der noedvendigvis opstaa vanskeligheder. Kommissionen boer derfor overveje andre muligheder, hvor det fulde ansvar for forvaltningen af kontrakterne overdrages til interventionsorganerne efter visse retningslinjer for prioritering og kriterier, vedtaget paa faellesskabsbasis. Kommissionens rolle boer vaere generel tilsynsfoering og kontrol med, hvordan interventionsorganerne varetager deres ansvar.

Udnyttelsen af midlerne og betalingsrytmen

3.40. Interventionsorganernes udbetalinger til kontrahenterne i henhold til de enkelte forordninger er vist i tabel 3 og 4 i bilag I, og det fremgaar heraf:

(a) at det ikke er ualmindeligt, at betalingerne straekker sig over tre eller endda fire aar for etaarige kontrakter om salgsfremstoed inden for Faellesskabet, og fem aar eller mere for andre kontraktforanstaltninger, som i reglen har to aars loebetid: ved udgangen af 1984 henstod endnu ubetalt visse kontrakter i henhold til forordninger, der blev vedtaget i 1979,

(b) at den procentvise udnyttelse af Faellesskabets bidrag varierer efter de forskellige foranstaltningsformer: udnyttelsesgraden er meget hoej for salgsfremstoedskontrakter inden for Faellesskabet (op til 100 %), taet fulgt af foranstaltninger til forbedring af maelkekvaliteten (90-100 %): der er stoerre spredning i forbindelse med forskning inden for Faellesskabet (80-100 %) og ret lav udnyttelsesgrad for foranstaltninger uden for Faellesskabet (ned til 50 % og derunder),

(c) at der konstateres afvigelser mellem medlemsstaterne for saa vidt angaar (i) betalingsrytme og (ii) udnyttelsesgrad.

3.41. For saa vidt Retten har kunnet erfare, har Kommissionen endnu ikke foretaget nogen systematisk analyse af udbetalingerne for at fastslaa aarsagerne til disse forskelle, som til dels haenger sammen med svagheder og mangler i forvaltningen. En saadan analyse boer vaere et fast led i Kommissionens almindelige forvaltning paa dette omraade.

Vurdering og rapportering

Rapportering

3.42. De eneste rapporter, Kommissionen udarbejder om gennemfoerelsen af foranstaltningerne, er:

(a) meddelelserne til Raadet om programmet for det foelgende mejeriaar,

(b) endelige rapporter efter afslutningen af foranstaltninger i henhold til de enkelte forordninger.

Meddelelserne er holdt i meget generelle vendinger og angiver hovedsagelig den almindelige udvikling som udgangspunkt for det foreslaaede program.

3.43. De endelige rapporter om de enkelte forordninger udarbejdes af Kommissionen i foerste raekke til medansvarsgruppen og forvaltningskomiteen. De forelaegges ikke for Raadet. Pr. dato er der aflagt rapporter om 11 forordninger, indtil forordning nr. 1079/81. De foerste rapporter var korte oversigter, men senere er de blevet mere detaljerede og indeholder nyttige redegoerelser. De giver imidlertid ikke en udtoemmende oversigt over den finansielle gennemfoerelse af forordningerne med en sammenholdelse af beloeb, der er tildelt og godkendt af medlemsstaterne og de faktisk afholdte udgifter. Retten er af den opfattelse, at sammenholdelser af de faktiske udgifter og de beloeb, der er godkendt til de paagaeldende foranstaltninger, boer udgoere en vaesentlig del af enhver rapport om resultatet og forvaltningen af foranstaltninger, der finansieres af faellesskabsmidler.

Vurdering af kontraktforanstaltningerne

3.44. Pkt. 3.22-3.41 indeholder en bedoemmelse af, om forretningsgangen for forvaltning og kontrol er effektiv. Kommissionens egen vurdering af forretningsgangen har vaeret begraenset til en undersoegelse foretaget af finansinspektoeren, som han forelagde Kommissionen i en rapport ved udgangen af 1980, og en intern undersoegelse, som omfattede hoering af medansvarsgruppen og forvaltningskomiteen i 1982. I begge tilfaelde foerte det til aendringer af forordningerne. Saerlige punkter, som finansinspektoeren drager frem om de enkelte medlemsstater, foelges op i forbindelse med regnskabsafslutningen.

3.45. Foer i 1985 blev der ikke foretaget systematiske vurderinger af den samlede effektivitet af foranstaltningerne til fremme af udvidelsen af markederne for maelk og mejeriprodukter eller en saerskilt vurdering af de forordninger, der hoerer ind under en af de fire grupper: salgsfremstoed inden for Faellesskabet; forbedring af maelkekvaliteten. De endelige rapporter, der er omtalt i pkt. 3.42, sammenfatter de resultater, kontrahenterne har indgivet rapport om, men der er ikke her tale om nogen egentlig vurdering. I mange tilfaelde giver kontrahentrapporterne utilfredsstillende oplysninger om resultaterne. I et forsoeg paa at forbedre resultaterne af salgsfremstoed inden for Faellesskabet besluttede Kommissionen i 1984 til markedsundersoegelser at yde indtil 5 % af kontraktsummen for at undersoege effektiviteten af de gennemfoerte salgsfremstoed (16).

3.46. Ved udgangen af 1984 stillede Kommissionen imidlertid i den niende meddelelse til Raadet om programmet for udnyttelse af midlerne fra medansvarsafgiften for mejeriaaret 1985/86 (17) forslag om at bevilge 2,5 Mio ECU til en omfattende vurdering af effektiviteten af de forskellige foranstaltninger med henblik paa at oege forbruget af mejeriprodukter, isaer smoer, inden for Faellesskabet. Vurderingsrapporterne blev afsluttet i loebet af 2. halvaar 1985, efter at Retten havde tilendebragt sin revision. Vurderinger af saadanne foranstaltninger boer vaere et fast led i forvaltningsprocessen og kunne uden tvivl mest effektivt udfoeres af en saerlig vurderingsgruppe inden for Kommissionen.

3.47. Da resultaterne af disse vurderinger, som Kommissionen foretog i 1985, ikke forelaa ved Rettens revision, udfoerte denne sin egen undersoegelse paa basis af tal fra Eurostat og revision af enkeltkontrakter. Resultaterne heraf fremgaar af det foelgende.

Foranstaltningernes effektivitet

3.48. Ifoelge betragtningerne i forordning nr. 1079/77 er den generelle maalsaetning med de saerlige foranstaltninger, der finansieres af provenuet fra medansvarsafgiften, at fremme udvidelsen af markederne. I kommissionsforordningerne om de enkelte foranstaltninger er maalsaetningen ikke yderligere specificeret. Nogle foranstaltninger sigter paa mere direkte indvirkning paa udvidelsen af markederne end andre: f.eks. kan reklame- og salgsfremstoed formodentlig have en mere direkte indflydelse paa forbruget af maelk og mejeriprodukter end forskning i nye produkter og foranstaltninger til forbedring af maelkekvaliteten.

3.49. Der er mange andre faktorer end de her omtalte foranstaltninger, som har indflydelse paa forbruget af maelk og mejeriprodukter. Det drejer sig isaer om foelgende:

(a) prisen, isaer prisbevaegelser i forhold til konkurrerende produkter (f.eks. smoer og margarine),

(b) sundhedshensyn,

(c) smagsforskydninger, forbrugeropinionen,

(d) salgsfremstoed for konkurrerende produkter: paa ny f.eks. smoer og margarine.

Det er vanskeligt at sondre mellem virkningen af de enkelte faktorer, og det kraever anvendelse af spidsfindige statistiske og oekonometriske metoder. Visse kontrahenter har i forbindelse med bestemte salgsfremstoed gjort en indsats i denne retning, som vil blive stoettet af, at der i forordning nr. 2252/84 er medtaget bestemmelser om markedsundersoegelser for at vurdere, om de enkelte foranstaltninger er effektive.

3.50. De foelgende afsnit indeholder nogle generelle bemaerkninger.

Udviklingen i forbruget af maelk og mejeriprodukter 1972-83

3.51. Som et foerste skridt til en vurdering af foranstaltningernes effektivitet kan man undersoege udviklingen i forbruget af maelk og mejeriprodukter inden for Faellesskabet. I diagrammerne 1-5 i bilag II gives oplysninger om de vigtigste maelke- og mejeriprodukter i tidsrummet 1972-83. De viser udviklingen baade foer og efter indfoerelsen af foranstaltningerne i 1978, for at det kan fastslaas, om der er indtruffet vaesentlige aendringer siden indfoerelsen. Det boer dog bemaerkes, at eventuelle aendringer ikke noedvendigvis betyder, at der mellem dem og forordningerne er en aarsagssammenhaeng.

3.52. Foelgende hovedlinjer fremgaar af disse tal:

(a) der har ikke vaeret nogen generel stigning i forbruget pr. capita af maelk og mejeriprodukter siden medansvarsforanstaltningerne blev indfoert i 1978,

(b) den stigende tendens, der bemaerkes efter 1978 for produkter saasom maelk og floede, er en fortsaettelse af stigningen siden 1972,

(c) trods intensive salgskampagner for smoer har forbruget pr. capita vaeret stadig faldende siden 1978 i alle medlemsstaterne bortset fra Irland og Nederlandene,

(d) udviklingen er ikke den samme i alle medlemsstaterne: i visse medlemsstater kan man imidlertid for visse mejeriprodukter se en svag tendens til en marginal stigning fra 1978. Det er f.eks. tilfaeldet for friskmaelksprodukter, ost og floede i Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Nederlandene, Belgien og Luxembourg.

Salgsfremstoed inden for Faellesskabet

3.53. Mange af de endelige rapporter om salgsfremstoedskontrakter inden for Faellesskabet giver kun en mangelfuld fremstilling af resultaterne, hvilket ikke er til megen hjaelp ved en generel vurdering. Det fremgaar imidlertid af de mere grundige rapporter, at nogle af de andre faktorer, der har indflydelse paa forbruget, har haft en saerdeles stor virkning i aarene 1978-83. F.eks. angives stigningen i maelke- og smoerpriserne i Det forenede Kongerige saavel som omlaegning af forbrugervaner som de vaesentligste aarsager til nedgangen i salget af frisk maelk og smoer i Det forenede Kongerige.

3.54. Mejeriindustrien haevder imidlertid kraftigt, at generiske salgsfremstoed og produktforskning er absolut noedvendige som modforanstaltninger mod konkurrerende varers markedsindflydelse, f.eks. smoer kontra margarine. Det haevdes, at uden disse foranstaltninger ville den konstaterede tendens vaere endnu staerkere. Det fremgaar af enkelte kontrahenters rapporter, at der har vaeret kortvarige positive resultater af enkelte salgskampagner, men de maa viderefoeres for at have en varig virkning.

3.55. Det fremgaar ikke, om finansieringsomfanget for de forskellige foranstaltninger er optimalt. Retten blev af de nationale organer i tre medlemsstater underrettet om, at det ikke var selve omfanget af finansieringen, der var det vigtigste, men at midlerne var disponible og paa rette tidspunkt. De understregede alle, at deres salgsfremstoedsprogrammer havde lidt et alvorligt afbraek, da Kommission i 1984 af budgetmaessige grunde i flere maaneder udsatte beslutningen om at godkende de foreslaaede lister for salgsfremstoed i 1984/85, der allerede havde vaeret behandlet af medansvarsgruppen og forvaltningskomiteen. Ikke alle kontrahentemner var i stand til at mellemfinansiere de planlagte foranstaltninger fra andre kilder, og der var derfor store huller i salgskampagnerne.

Forskning

3.56. En lang raekke forskningsforanstaltninger er finansieret af medansvarsafgiften. Ifoelge Kommissionen har erfaringen vist, at den forskning, der udfoertes af forskningsinstitutter, generelt laa paa et hoejere niveau end forskning inden for mejeriindustrien, og nye kontrakter gives derfor i dag fortrinsvis til forskningsinstitutterne.

3.57. Kommissionen har fremmet offentliggoerelsen af nyttige forskningsresultater, og i de enkelte medlemsstater er der udvalgt et centralkontor, hvor det paagaeldende materiale kan benyttes. Adgangen til visse forskningsresultater er imidlertid begraenset, da rapporterne kun foreligger paa originalsproget.

3.58. Der foreligger ingen oplysninger om effektiviteten af forskningsresultaterne i forbindelse med udvidelsen af markederne for mejeriprodukter. Retten finder det paakraevet, at Kommissionen foretager en vurdering af, om forskningsarbejdet siden 1978 har foert til nye eller forbedrede produkter og emballager, som har betydet en salgsfremgang.

Forbedring af maelkekvaliteten

3.59. De vaesentligste foranstaltninger i medfoer af forordningerne om forbedring af maelkekvaliteten har vaeret anskaffelser af forskellige former for udstyr til laboratorier og proeveanstalter, samt konsulentvirksomhed for producenter. For saa vidt som saadant udstyr er blevet installeret og taget i brug, er resultatet af disse foranstaltninger positivt. Mange endelige rapporter indeholder f.eks. resultater af proever, der viser forbedringer i kvaliteten af den tilfoerte maelk. Det boer dog bemaerkes, at Retten fra nogle af de beroerte organer erfarede, at i det mindste nogle af de investeringer, der blev finansieret af medansvarsafgiften, ville vaere blevet foretaget alligevel, omend over en laengere periode.

Salgsfremstoed og faglig bistand uden for Faellesskabet

3.60. Der er yderst vanskeligt at vurdere effektiviteten af disse foranstaltninger. De er i reglen fordelt over en lang raekke mindre kontrakter om meget specifikke aktiviteter, saasom salgsfremstoed for mejeriprodukter i supermarkeder eller udgifter til repraesentanter for mejeriindustrien i tredjelande ved deres deltagelse i handelsmesser i Faellesskabet. I forslagene er de forventede resultater ofte meget vagt beskrevet og de faktiske resultater, udtrykt i en udvidelse af markedet for EF-produkter, er ikke opgjort i tal. Det er umuligt at fastslaa virkningen for de enkelte af disse foranstaltninger paa den samlede udfoersel af EF-mejeriprodukter. Ikke desto mindre kunne kontrahenterne goere mere ud af at registrere enkeltresultater, der er opnaaet, f.eks. antal nye repraesentanter efter en handelsmesse.

3.61. Arbejdet uden for Faellesskabet er vanskeligere at kontrollere effektivt, og det er forbundet med stoerre usikkerhed: f.eks. kan kontrahenterne vaere noedt til at arbejde sammen med lokale repraesentanter, hvis oekonomiske sikkerhed ikke altid kan garanteres. Det fremgaar endvidere af pkt. 3.40, at den procentvise udnyttelse af midlerne til disse foranstaltninger er lavere end paa de andre omraader.

3.62. Kommissionen boer paa denne baggrund og paa grund af vanskelighederne med at vurdere foranstaltningernes effektivitet, undersoege, om der er tilstraekkeligt grundlag for at viderefoere foranstaltningerne i deres nuvaerende form.

4. OVERSIGT OVER HOVEDKONKLUSIONERNE

Formel rigtighed og lovlighed

4.1. Opfoerelsen paa budgettet og forvaltningen af udgifterne til medansvarskontrakterne er ikke i overensstemmelse med finansforordningen (pkt. 3.1 - 3.6).

4.2. Det boer afklares, hvilken rolle de nationale medansvarsgrupper skal spille (pkt. 3.7 - 3.13).

4.3. Procedurerne for tildeling af midlerne, og det forhold, at repraesentanter for mejeriindustrien inddrages aktivt i beslutningsprocessen paa saavel nationalt plan som EF-plan, betyder, at Kommissionen indtager en vigtig stilling, idet den skal sikre:

(a) at de godkendte kontrakter baade enkeltvis og samlet er udtryk for Faellesskabets prioriteringer,

(b) at tilbudsforslagene behandles objektivt (pkt. 3.14 -3.16).

4.4. Procedurerne for tildeling af medansvarskontrakter foelger ikke bestemmelserne i finansforordningen, og giver tilsyneladende ikke tilstraekkelig garanti for objektivitet og den mest forsvarlige anvendelse af EF-midlerne: der boer derfor foretages en undersoegelse af procedurerne (pkt. 3.17 - 3.21).

Forvaltning og kontrol

4.5. De systemer og procedurer, der foelger af ansvarsdelingen af den direkte forvaltning og kontrol af kontraktforanstaltningerne, er behaeftet med svagheder og mangler:

(a) der er forskellige opfattelser af de respektive ansvarsomraader, som defineret i forordningerne, og af den egentlige betydning af visse bestemmelser om forvaltningen (pkt. 3.28 - 3.30),

(b) paa visse omraader er der ikke tilstraekkelige retningslinjer til stoette for interventionsorganernes arbejde (pkt. 3.31 - 3.33),

(c) Kommissionen er blevet inddraget i for mange detaljer i de enkelte forslag og kontrakter, hvorved den i mindre grad kan hellige sig den generelle forvaltning af udgiftsprogrammet (pkt. 3.34 - 3.36),

(d) da nogle ansvarsomraader er opdelt og andre er faellesanliggender, kan det betyde dobbeltarbejde og tidsspilde ved behandling af dokumenterne (pkt. 3.37).

4.6. Kommissionen har ikke foretaget en systematisk analyse af de betalinger, der er opfoert i medlemsstaternes aarlige udgiftsanmeldelser for at faa fastslaaet aarsagerne til, at betalingerne straekker sig over saa lang tid, at der er afvigende udnyttelsesgrader for foranstaltningerne, samt afvigelser mellem de enkelte medlemsstater (pkt. 3.40 - 3.41).

4.7. De finansielle aspekter ved rapporterne boer behandles mere indgaaende (pkt. 3.42 - 3.43).

Vurdering af effektiviteten

4.8. Vurderingen af effektiviteten af kontraktforanstaltningerne og af nyttevirkningen af forvaltningsprocedurerne boer vaere et systematisk led i foranstaltninger af denne art og ville lettere kunne gennemfoeres, hvis Kommissionen havde en saerlig vurderingsgruppe til dette arbejde (pkt. 3.44 - 3.47).

4.9. Det fremgaar af en generel gennemgang af forbrugsudviklingen inden for Faellesskabet, at maalopfyldelsen i henhold til forordning nr. 1079/77 ikke har vaeret tilstraekkelig. Paa baggrund af dette forhold og de egentlige resultater af vurderingerne i 1985 boer Kommissionen paa ny overveje metoder til en foroegelse af foranstaltningernes maalopfyldelse samt traeffe afgoerelse, om de boer viderefoeres i deres nuvaerende form (pkt. 3.48 - 3.61).

Vedtaget den 20. februar 1986.

Paa Revisionsrettens vegne

Marcel MART

Formand

KOMMISSIONENS SVAR

I. Generelle bemaerkninger

Indledning

1. Kommissionen finder, at Revisionsrettens beretning generelt giver en afbalanceret analyse af saerforanstaltningerne til udvidelse af markederne for mejeriprodukter, der finansieres over provenuet af medansvarsafgiften.

Formaalet med foranstaltningen

2. Det er Raadets forordning (EOEF) nr. 1079/77 af 17. maj 1977, der danner retsgrundlag for medansvarsafgiften. Ved denne forordning indfoertes afgiften, og den blev knyttet sammen med foranstaltninger til udvidelse af markederne for maelk og mejeriprodukter. Da et vaesentligt formaal med medansvarsafgiften var at faa landbrugerne til at paatage sig en del af det finansielle ansvar for strukturoverskud, betragtes afgiften og de tilknyttede foranstaltninger i forordningen som et led i foranstaltningerne til stabilisering af landbrugsmarkederne og dermed som et supplement til det eksisterende interventionssystem (sidste praeambel og artikel 5, stk. 1). Af disse grunde afholdes disse udgifter over EUGFL, garantisektionen.

Disse markedsstabiliserende foranstaltninger vedroerer:

- udvidelse af markederne inden for Faellesskabet (artikel 4, stk. 1);

- udvidelse af markederne uden for Faellesskabet (artikel 4, stk. 1);

- undersoegelser vedroerende nye afsaetningsmuligheder og forbedrede produkter (artikel 4, stk. 2).

Der peges paa, at under 10 % af de midler, der er indbetalt som medansvarsafgift, er anvendt til disse saerforanstaltnigner, og Kommissionen har fra foerste faerd lagt vaegt paa at finde normale afsaetningsmuligheder for smoer, skummetmaelkspulver og skolemaelk. Kommissionen har i tiende meddelelse til Raadet yderligere beskaaret tildelingen til disse saerforanstaltninger.

Den noedvendige opdeling af ansvaret

(Punkt 3.14-3.16, 3.22-3.27, 3.31, 3.34-3.37 og konklusionerne 4.3-4.5.)

3. I begyndelsen maatte Kommissionen i stor udstraekning paatage sig ansvaret for den daglige forvaltning af kontrakterne, da de nationale myndigheder overhovedet ikke havde nogen erfaring paa dette omraade.

Kommissionen finder, at dens egne tjenestegrene fortsat boer behandle ansoegningerne, da det kun er paa faellesskabsplan, det er muligt at sammenligne forslagene fra de forskellige medlemsstater med henblik paa at traeffe en afbalanceret beslutning.

Samtidig har Kommissionen opmuntret de nationale myndigheder til at spille en stoerre rolle i forvaltningen af kontrakterne, og som bemaerket af Retten i punkt 3.26. foroegedes deres ansvar i 1981 og i 1983, efter at de havde haft tid til at samle erfaringer. Deres pligt til at behandle baade rapporternes finansielle og tekniske sider og deres ansvar for indgaaelsen af kontrakterne blev bekraeftet i den under pkt. 3.30 naevnte meddelelse.

Kommissionen har givet medlemsstaterne retningslinjer for forvaltningen og har eventuelt forbedret dem under hensyntagen til de kompetente myndigheders erfaring paa omraadet. Af tabellen nedenfor fremgaar saavel antallet af informationsnoter og vejledninger, der er udsendt, som antallet af forslag og kontrakter, der er forvaltet direkte af Kommissionen (1982 og tidligere) og af de kompetente myndigheder (fra 1983 og fremover).

>TABELPOSITION>

Kommissionens engagement i enkelthederne i foranstaltningen, der var noedvendig i begyndelsen, er kraftigt reduceret. Det vil ikke vaere muligt at gaa saa vidt som foreslaaet af Retten i punkt 3.36., fordi Kommissionen skal sikre, at beslutningerne om kontrakter er objektive, og at der ikke udfoeres dobbeltarbejde fra stoettemodtagernes side.

Kommissionen vil se positivt paa Rettens forslag om at overveje at oege de nationale myndigheders opgaver og goere dem ansvarlige for undertegnelsen af kontrakter, naar disse er blevet undersoegt og udvalgt af Kommissionen. Da myndighederne nu har haft tid til at samle erfaring, skulle de kunne goere dette selv. Overfoeres disse opgaver, vil Kommissionen som foreslaaet overveje en yderligere udbygning af de retningslinjer, myndighederne skal foelge for at sikre ensartet anvendelse af forordningerne i alle medlemsstaterne.

II. Bemaerkninger til den anvendte budgetteknik

(Punkt 2.9, 3.1, 3.3, 3.4-3.5, 3.6)

Revisionsrettens bemaerkninger giver anledning til foelgende svar:

1) Retsforskrifterne

Raadets forordning (EOEF) nr. 1079/77 af 17. maj 1977 (18) indeholder foelgende bestemmelser i forordning 5, stk. 1 og 2:

»1. Med hensyn til finansieringen af den faelles landbrugspolitik skal medansvarsafgiften og de foranstaltninger, der er naevnt i artikel 4, anses for at vaere en del af de interventioner, der har til formaal at regulere landbrugsmarkederne.

2. Uanset artikel 3, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 729/70 kan finansieringen af de foranstaltninger, der er naevnt i artikel 4, begraenses til en del af de paagaeldende udgifter«.

Raadet har saaledes i bevidsthed om disse foranstaltningers saerlige karakter baade for saa vidt angaar »afgiften« som for saa vidt angaar udgifterne (til foranstaltninger til udvidelse af markederne for maelk og mejeriprodukter) besluttet, at disse foranstaltninger, der er »en del af de interventioner, der har til formaal at regulere landbrugsmarkederne«, skal henhoere under EUGFL, garantisektionen, der forvaltes dels i henhold til rammeforordningen (EOEF) nr. 729/70 og dels efter saerlige bestemmelser i finansforordningens artikel 95-101.

Det er netop af denne grund, at »medansvarsafgiften« er opfoert paa budgettet som en »negativ bevilling« inden for EUGFL, garantisektionen, og at det samme gaelder bevillingerne til det dertil knyttede salgsfremstoed. Disse foranstaltninger er saaledes trods deres saertraek en integrerende del af EUGFL, garantifonden.

Den oekonomiske og politiske begrundelse for denne fremgangsmaade findes i bemaerkningerne i afsnit I, 1) ovenfor.

Kommissionen erkender gerne, at disse foranstaltninger adskiller sig fra de oevrige traditionelle interventionsforanstaltninger (restitutioner, praemier m.v.) - der foelger af de forskellige markedsordninger - og som tegner sig for hovedparten af udgifterne under EUGFL, garantisektionen: det ligger imidlertid fast, at det ikke er et maal i sig selv at efterstraebe en total ensartethed, som er uigennemfoerlig paa grund af de varierende krav, der stilles paa dette omraade.

2) Anvendelse af kontraktformen

(Punkt 3.3)

De i artikel 4 i forordning nr. 1079/77 omhandlede foranstaltninger gennemfoeres (navnlig) gennem indgaaelsen af kontrakter, der ofte loeber over flere aar. Kommissionen understreger imidlertid i denne henseende, at anvendelsen af kontraktformen simpelthen er redskabet - der i det givne tilfaelde er uundvaerligt teknisk og juridisk - til at gennemfoere denne saerlige form for intervention. Som bemaerket adskiller denne budgetforvaltning sig fra garantifondens oevrige klassiske interventioner i navnlig to henseender:

- anvendelsen af kontraktformen

- det forhold, at de paagaeldende kontrakter er fleraarige.

Disse saertraek er i oevrigt - efter Kommissionens opfattelse - ikke af en saadan art, at de eventuelt boer medfoere, at disse foranstaltninger opfoeres og behandles saerskilt, hvilket i givet fald kunne resultere i

- enten at de opfoertes uden for EUGFL, garantisektionen

- eller, hvis de fortsat opfoertes inden for EUGFL, garantisektionen, at der skulle anvendes de traditionelle regler fra finansforordningens generelle bestemmelser (eventuel opdeling af bevillinger, traditionelle bestemmelser vedroerende forpligtelser og betalinger m.v.).

Kommissionen finder til gengaeld under henvisning til bemaerkningerne i pkt. 3) nedenfor, at der er grund til at goere budgetbehandlingen mere gennemsigtig.

3) Flere oplysninger og stoerre gennemsigtighed i opfoerelsen paa budgettet og budgetforvaltningen

Kommissionen kan i det vaesentlige tilslutte sig Rettens bemaerkning om, at de nuvaerende bogfoeringsoplysninger - afgivet i henhold til artikel 96 og 97 i finansforordningen - kun ufuldstaendigt afspejler virkeligheden paa dette omraade i forhold til de foranstaltninger, det drejer sig om.

Kommissionen vil derfor bestraebe sig paa at traeffe de noedvendige foranstaltninger til i samarbejde med medlemsstaternes beroerte organer at sikre, at der for fremtiden foreligger mere fyldestgoerende oplysninger paa to planer som led i den aarlige opfoelgning:

a) dels skal de finansielle konsekvenser over en aarraekke af indgaaelsen af de forskellige kontrakter opfoeres samlet i fleraarige forfaldsplaner

b) dels skal der ved udgangen af hvert regnskabsaar udarbejdes en global status over foranstaltningerne, hvoraf skal fremgaa stoerrelsen af de ikke-indfriede forpligtelser (»outstanding commitments«).

Kommissionen mener, at gennemfoeres disse foranstaltninger, vil man kunne opnaa de oplysninger og den gennemsigtighed, som Revisionsretten med rette efterlyser, uden at systemet i oevrigt skal aendres, hvilket vel naeppe var meningen. Kommissionen har endvidere til hensigt at forbedre opfoerelsen af disse bevillinger i det foreloebige budgetforslag.

III. Foranstaltningernes effektivitet

Procedure for vurdering af kontraktforanstaltninger

(Punkt 3.42. - 3.62. og konklusionerne 4.8. - 4.9.)

Kommissionen har gennemfoert en systematisk vurdering af effektiviteten af alle de foranstaltninger, der har vaeret gennemfoert fra september 1977 og indtil nu. For saa vidt angaar salgsfremstoed i Faellesskabet blev der nedsat en saerlig task force, hvis afsluttende rapport foreligger (215 sider). For saa vidt angaar alle oevrige foranstaltninger har den afdeling, der er ansvarlig for det paagaeldende marked, selv gennemfoert vurderingen. Der er udarbejdet en rapport (167 sider), som er omdelt til alle beroerte tjenestegrene. Nogle af de vigtigste resultater i disse rapporter kan skitseres som foelger:

a) Reklame og salgsfremstoed

I det oekonometriske arbejde, der er fremlagt i »European Dairy Task Force«s undersoegelse viser 5 ud af 19 enkeltmodeller, at reklame har en betydelig og positiv virkning paa efterspoergselen efter mejeriprodukter i seks af medlemsstaterne.

Den reklamevirksomhed, der er blevet finansieret gennem medansvarsafgiften, har vaeret koncentreret om flydende maelk og ost. I modsaetning til de fleste andre lande indledtes salgsfremstoed foerst i Italien, da provenuet af medansvarsafgiften kunne anvendes hertil. Kommissionens tal viser, at fra 1976 til 1982 steg forbruget af flydende maelk og friske varer med 18% mod 1,84% i hele Faellesskabet (EUR-9).

I Italien er de samlede omkostninger til foranstaltningerne vedroerende flydende maelk fra 1976 til 1982 divideret med stigningen i salget i samme periode kun 0,6 ECU/100 kg af denne stigning. Selv for Faellesskabet som helhed er reklameomkostningerne divideret med stigningen i salget beskeden i forhold til omkostningerne i forbindelse med andre afsaetningsforanstaltninger.

De reklamebureauer, der honoreres over midlerne, goer gaeldende, at reklamering i mange tilfaelde har forhindret en vaesentlig tilbagegang i salget og saaledes i virkeligheden er mere effektiv, end det umiddelbart ser ud til.

Der kan iagttages et lignende moenster for ost. I Italien steg forbruget i perioden 1976-1982 med 23,4%. Reklameomkostningerne beloeb sig divideret med stigningen i salget til 5,0 ECU/100 kg af denne stigning. For Faellesskabet som helhed var foranstaltningerne med en stigning i salget paa 17,6% lige saa effektive.

b) Markedsforskning og teknisk forskning i og uden for Faellesskabet

Dette arbejde har omfattet foelgende punkter:

a) forskning i nye og forbedrede produkter

b) undersoegelse af mulighederne for oeget brug af flydende skummetmaelk til foder

c) forskning i forbedret markedsfoering af mejeriprodukter i og uden for Faellesskabet

d) videnskabelig undersoegelse af de ernaeringsmaessige aspekter af forbruget af maelk og maelkens bestanddele

e) undersoegelse af betydningen og brugen af maelkeproteiner (herunder proteinkongressen i Luxembourg)

f) forbedret teknik til behandling og forarbejdning af maelk med saerlig henblik paa ostefremstilling.

Formaalet med alle disse foranstaltninger er at udvide markederne for maelk og mejeriprodukter, og resultaterne er ofte vanskeligt paaviselige. Af de 85 kontrakter, der er indgaaet om markedsundersoegelse i 68 tredjelande, havde centralorganisationen i Forbundsrepublikken Tyskland de 67. Denne organisation konkluderede, at undersoegelserne var meget effektive, idet der er fundet mange nye markeder, ligesom salget til de lande, hvor undersoegelserne har fundet sted, er forbedret. De paagaeldende 68 lande har en samlet befolkning paa ca. 3 mia.

Virkningen af disse forskningsbestraebelser kan kun betragtes som en integrerende del af den samlede salgsfremmende indsats. I betragtning af det nuvaerende store udvalg af mejeriprodukter i Faellesskabet kan man kun skoenne om virkningen af saadanne foranstaltninger og ikke maale dem noejagtigt.

c) Reklame og salgsfremstoed uden for Faellesskabet, herunder faglig bistand

Af de i alt 55,9 mio ECU, der er ydet som stoette til salgsfremmende foranstaltninger, er ca. 28 mio ECU gaaet til reklame for ost, og heraf er 12 mio ECU anvendt paa det amerikanske marked. I perioden 1977-1984 steg Faellesskabets osteeksport til USA fra 40 000 t til 75 000 t, mens eksporten fra de vigtigste konkurrenter Finland og Schweiz forblev paa samme niveau, og eksporten fra OEstrig faldt. Den stigende dollarkurs hjalp, men blev i stor udstraekning udlignet af en nedskaering i eksportrestitutionerne og en forhoejelse af restitutionerne for andre destinationer. I samme periode steg Faellesskabets osteeksport med 150 000 t paa de markeder, hvor der var blevet reklameret, og med i alt 270 860 t. Heri er indbefattet en stigning paa 100 000 t feta til Iran, hvor der ikke har vaeret reklamevirksomhed. Det amerikanske marked er dog stadig meget vigtigt, da der dér opnaas vaesentligt hoejere priser end paa andre markeder. Dansk feta, der blev eksporteret til Iran, opnaaede en pris paa 86 ECU/100 kg (fob) plus en eksportrestitution paa 93 ECU, d.v.s., i alt 179 ECU/100 kg, mens dansk feta, der gik til USA, opnaaede 273 ECU/100 kg uden eksportrestitution. Amerikanernes begejstring for europaeiske oste betyder, at importkvoterne hurtigt opbruges, mens eksporten af hvidskimmelost (der ikke er undergivet nogen kvotaordning) oeges, og den pris, der opnaas i dollars, fortsat stiger. Det vides endvidere, at eksporten af andre varer med en hoej mervaerdi, der har vaeret omfattet af salgsfremmende foranstaltninger, f.eks. babymad, long drinks, kaseinater, desserter og diaetmad, er steget, selv om der ikke foreligger detaljerede statistiske oplysninger.

d) Forbedring af maelkens kvalitet

Arbejdet med at forbedre maelkens kvalitet vedroerer hovedsagelig bakterieindholdet og sundhedsaspektet. Det fremgaar af forordningerne, hvilke typer foranstaltninger der ydes stoette til. De omfatter undersoegelse af raa maelk, raadgivning af maelkeproducenter (herunder afproevning af malkemaskiner), uddannelse af personale og forsyning med koeletanke. I saerlige tilfaelde finansieredes i 1983/84 omkostningerne til selve kvalitetsproeverne. I alle medlemsstaterne betales der nu for maelken efter kvalitet.

Over halvdelen af alle kontrakter og midler blev stillet til raadighed for Italien, Irland og Graekenland, hvor der er saerlige problemer med maelkekvaliteten. Resultaterne af foranstaltningerne har vaeret meget positive og har haevet kvaliteten af raa maelk i alle medlemsstaterne. Betalingerne for maelk afhaenger nu i hele Faellesskabet af den bakteriologiske kvalitet. Da disse maal var naaet, blev det foreslaaet, at disse foranstaltninger blev indstillet efter den tiende meddelelse til Raadet.

IV. Indgaaelsen af kontrakter

Punkt 3.7. - 3.13. og konklusionerne 4.2. - »De nationale medansvarsgruppers rolle«

Kommissionen hoerer kun den medansvarsgruppe, der er nedsat paa faellesskabsplan. Den har ikke vaeret involveret i nedsaettelsen af de nationale grupper og er faktisk aldrig blevet officielt underrettet om deres eksistens. Det kan ikke accepteres, at der boer fastsaettes regler for de nationale gruppers virke, da Kommissionen aldrig har opfordret de nationale myndigheder til at hoere disse private organer og ikke anerkender deres eksistens. Kommissionen er for oejeblikket i faerd med at udarbejde retningslinjer, som bl. a. vil minde de nationale myndigheder om, at de boer vaere uafhaengige i udoevelsen af deres funktioner.

Punkt 3.14. - 3.21. og konklusionerne 4.4. - »Proceduren for tildeling af kontrakter«

Vedroerende Rettens bemaerkning i pkt. 3.17. om at sikre den bedst mulige udnyttelse af midlerne skal det bemaerkes, at det er Raadet selv, der har fastsat bestemmelserne om brugen af midlerne i artikel 4, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1079/77.

Kommissionen betragter den nuvaerende procedure, hvorefter der indkaldes forslag med hjemmel i bestemte forordninger, som en slags udbudsordning, der er tilpasset et saerligt behov. Som vist i tabellen i afsnit I.3 blev der valgt 2214 projekter ud af i alt 3650 indsendte forslag. Bemaerkningerne om, at disse kontrakter ikke kan sammenlignes med almindelige kontrakter, og om finanskontrolloerens godkendelse heraf er blevet besvaret ovenfor i afsnit II.2 For saa vidt angaar objektivitet kan de potentielle stoettemodtagere ganske vist vaere involveret i medansvarsgruppen, men det boer understreges, at denne gruppe ikke kan godkende eller afvise forslag. Gruppen optraeder alene som Kommissionens raadgiver. For at sikre den objektivitet i beslutningsprocessen, som Retten efterlyser, er det vigtigt, at det fortsat kun er Kommissionen, der kan udvaelge og undersoege alle projekter. Det er Kommissionen, der efter at have hoert gruppen opstiller en liste over de antagne projekter og forelaegger forvaltningskomiteen den i overensstemmelse med artikel 31 i forordning (EOEF) nr. 804/68.

Alle de udvalgte projekter afspejler saaledes Faellesskabets prioritering.

Kommissionen undersoeger til stadighed sine procedurer med henblik paa at forbedre dem. I dette saerlige tilfaelde blev der foretaget aendringer i 1981 og 1983, som Retten selv bemaerker i pkt. 3.26., 3.28. og 3.34.

V. Bemaerkninger til de enkelte punkter

Punkt 3.28. - 3.30. og konklusionerne 4.5. a) - »Uensartet anvendelse af forordningerne«

Der har siden ordningernes indfoerelse fundet dybtgaaende droeftelser sted med medlemsstaterne i arbejdsgrupper, forvaltningskomiteer og under bilaterale konsultationer. Kommissionen er bekendt med de problemer, Retten hentyder til, og vil overveje, hvilke forholdsregler der skal tages under regnskabsafslutningen.

De kompetente myndigheder har siden 1983 haft det fulde ansvar for kontrollen med rapporterne og skal attestere, at de opfylder forordningernes krav. Endvidere undersoeger Kommissionens tjenestegrene et betydeligt antal rapporter, navnlig i tilfaelde, hvor de kompetente myndigheder naerer betaenkeligheder. Inden 1983 blev alle rapporter kontrolleret af Kommissionens tjenestegrene.

Kommissionen har flere gange, senest i januar 1985, mindet de kompetente myndigheder om deres forpligtelser.

Punkt 3.31. e)

Proceduren for vurdering af forslagene blev aendret i 1984, og der foreligger nu en detaljeret vurdering af alle forslag.

Punkt 3.32.

Der er tilgaaet de kompetente myndigheder udvaelgelseskriterier fastsat af Kommissionens tjenestegrene. De er videregivet til ansoegerne, som saaledes har kunnet udarbejde forslag og gennemfoere kontrakter fuldt vidende om vilkaar og betingelser. Efter de uundgaaelige problemer i forbindelse med ivaerksaettelsen af en ny ordning er disse kriterier blevet forbedret hvert aar i lyset af erfaringerne. Kommissionen vil for fremtiden have Revisionsrettens bemaerkninger in mente.

Punkt 3.33.

Kommissionen er bekendt med dette problem og overvejer, hvordan situationen kan forbedres.

Punkt 3.37.

De kompetente myndigheder er blevet anmodet om kun at indsende fuldstaendige ansoegninger til Kommissionen, saaledes at den ikke laengere skulle have behov for at anmode om yderligere oplysninger.

Punkt 3.38. - 3.39. - »Konklusioner om den toleddede forvaltning«

Som bemaerket ovenfor under I.3 er Kommissionen positivt indstillet over for det forslag, Retten fremsaetter i punkt 3.38. Som naevnt ovenfor er den ogsaa villig til at se positivt paa forslaget om, at der boer tillaegges interventionsorganerne en stoerre del af ansvaret for indgaaelsen af kontrakterne, herunder undertegnelsen. Da det kun er paa faellesskabsplan, at de forskellige medlemsstaters forslag kan sammenlignes og der kan opnaas en samlet koordinering af Faellesskabets maal, er det vaesentligt, at den endelige kontrol med kontrakterne forbliver hos Kommissionen.

Punkt 3.40. - 3.41. og konklusionerne 4.6. - »Udnyttelse af midlerne og betalingsrytmen«

Ud over de forbedringer i gennemsigtigheden, der naevnes under pkt. II.3. ovenfor, vil data vedroerende gennemfoerelsen af kontrakterne blive analyseret som et led i kompetente myndigheders daglige forvaltning i henhold til forordningerne.

Punkt 3.42. - 3.43. og konklusionerne 4.7. - »Aflaeggelse af rapport om den generelle gennemfoerelse af forordningerne«

Forordningerne indeholder ingen juridisk forpligtelse for Kommissionen til at aflaegge rapport om gennemfoerelsen af foranstaltningerne. Kommissionen har alligevel fundet det hensigtsmaessigt i overensstemmelse med god forvaltningsskik at underrette alle beroerte parter om de vigtigste resultater af disse aktioner. Til dette formaal vil den for fremtiden give flere oplysninger om de finansielle og effektivitetsmaessige aspekter af resultaterne af foranstaltningerne, navnlig de salgsfremmende foranstaltninger.

Punkt 3.55.

I henhold til Kommissionens ottende meddelelse til Raadet skulle der fastsaettes et beloeb paa 37,5 mio ECU til salgsfremstoed i mejeriaaret 1984/85. Det hedder dog i pkt. 7 i meddelelsen, at:

»Gennemfoerelsen af de i denne meddelelse indeholdte forslag vil afhaenge af saavel markedssituationen som de budgetmaessige forhold og udsigter.«

Budgetsituationen viste sig imidlertid i 1984 meget tidligt paa aaret at vaere saerdeles vanskelig. Kommissionen blev den 6. juli 1984 noedt til at fremsaette forslag om et tillaegs- og aendringsbudget for et beloeb paa 1 983 mio ECU.

Under disse omstaendigheder har Kommissionen maattet udsaette afholdelsen af alle udgifter, der ikke var absolut noedvendige. I oevrigt foreligger der intet sikkert om de forstyrrelser, som dette maaske har foraarsaget paa det paagaeldende omraade.

(1) EFT L 131 af 26. 5. 1977.

(2) Artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1079/77, EFT L 131 af 26. 5. 1977.

(3) Jf. f.eks.: »Tilpasning af den faelles landbrugspolitik«, Kommissionens memorandum til Raadet, dok. KOM(73)1850 endel. af 31. 10. 1973 (»Lardinois memorandumet«) og »Status over den faelles landbrugspolitik«, meddelelse til Parlamentet og Raadet fra Kommissionen, dok. KOM(75)100 af 26. 2. 1975.

(4) Angaaende skolemaelk, jf. Revisionsrettens aarsberetning for regnskabsaaret 1979, EFT C 342 af 31. 12. 1980, pkt. 4.70-4.79.

Angaaende afsaetning af skummetmaelkspulver, jf. Rettens aarsberetning for regnskabsaaret 1979, EFT C 342 af 31. 12. 1980, pkt. 4.87-4.96.

Om afsaetning af smoer, jf. saerberetning fra Revisionsretten om salg af smoer til nedsat pris inden for Faellesskabet, EFT C 143 af 7. 6. 1982.

(5) Fra 1983 har forordningerne endvidere aabnet mulighed for paa visse vilkaar at anskaffe koeleanlaeg og koelevogne. Faellesskabets bidrag hertil ligger paa 50 %.

(6) Dette tal fremkommer ved en sammentaelling af de ECU-beloeb, der var disponible i henhold til forordninger, for hvilke Kommissionen havde godkendt fortegnelser over kontraktforslag inden den 31. 12. 1984.

(7) AArsberetning for regnskabsaaret 1979, pkt. 4.42, EFT C 342 af 31. 12. 1980.

(8) Finansforordningen af 21. 12. 1977, artikel 95-101, EFT L 356 af 31. 12. 1977.

(9) Fra 1983 er kontrakterne blevet undertegnet af intervenÍtionsorganet paa Kommissionens vegne og i dennes navn;jf. pkt. 3.35 for naermere enkeltheder.

(10) Jf. Kommissionens svar paa Rettens bemaerkninger i aarsberetningen for regnskabsaaret 1979, pkt. 4.42, EFT C 342 af 31. 12. 1980.

(11) Jf. f.eks. pkt. 5(j) i Dokument VI/4562/78 (foreligger ikke paa dansk) af 31. 8. 1978 om markedssoegningsprojekter, Kommissionens forordning (EOEF) nr. 723/78.

(12) Jf. f.eks. artikel 6, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 326/81 af 6. 2. 1981, EFT L 35 af 7. 2. 1981.

(13) Jf. f.eks. artikel 7 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 326/81 af 6. 2. 1981, EFT L 35 af 7. 2. 1981.

(14) Jf. f.eks., artikel 4 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 270/82 af 4. 2. 1982, EFT L 28 af 5. 2. 1982.

(15) Jf. f.eks., artikel 5, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 595/83 af 14. 3. 1983, EFT L 71 af 17. 3. 1983.

(16) Artikel 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2252/84 af 31. 7. 1984, EFT L 206 af 2. 8. 1984.

(17) KOM(84)675 endelig udg. af 4. 12. 1984.

(18) EFT nr. L 131 af 26. 5. 1977.

<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

BILAG I

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

BILAG II

Diagram 1

>START GRAFIK>

>SLUT GRAFIK>

Diagram 2

>START GRAFIK>

>SLUT GRAFIK>

Diagram 3

>START GRAFIK>

>SLUT GRAFIK>

Diagram 4

>START GRAFIK>

>SLUT GRAFIK>

Diagram 5

>START GRAFIK>

>SLUT GRAFIK>

<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

BILAG III

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

> TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>