12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1 
REVISIONSRETTEN 
I medfør af Traktaterne (EKSF-Traktatens artikel 78f, 
stk. 4, EØF-Traktatens artikel 206a, stk. 4, og 
Euratom-Traktatens artikel 180a, stk. 4) og artikel 88 i 
finansforordningen af 21. december 1977 som ændret ved 
Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF), nr. 610/90 af 
13. marts 1990 samt de tilsvarende bestemmelser vedrørende 
De Europæiske Udviklingsfonde vedtog Revisionsretten for 
De Europæiske Fællesskaber på mødet den 8. november 1990 sin 
ÅRSBERETNING 
for Regnskabsåret 1989 
Beretningen med institutionernes svar til Rettens 
bemærkninger blev fremsendt til dechargemyndigheden og de 
øvrige institutioner inden den 30. november 1990 
Aldo ANGIOI 
(Formand) 
André J. MIDDELHOEK 
John CAREY 
Josep SUBIRATS 
Carlos M. MORENO 
Richie RYAN 
Fernand HEBETTE 
Ole Jørgen WARBERG 
Konstantinos ANDROUTSOPOULOS 
Daniel STRASSER 
Bernhard FRIEDMANN 
Maurice THOSS 
2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 90 
INDHOLD 
Revisionsrettens  Årsberetning 
for Regnskabsåret  1989 
BIND  I 
Side 
BEMÆRKNINGER  OM  KOMMISSIONENS  INDTÆGTER  OG  AKTIONS-
BEVILLINGER  OG  DE EUROPÆISKE  UDVIKLINGSFONDE 
Indledning  5 
Første  del 
Kommissionens  aktionsbudget  og det konsoliderede  årsregnskab  7 
Kapitel  1 — Finansiel  revision  af Kommissionens  indtægter,  aktionsudgifter  og 
hovedbogholderi  7 
Kapitel  2 — Egne  indtægter  35 
Kapitel  3 — Den  Europæiske  Udviklings-  og Garantifond  for  Landbruget, 
Garantisektionen  (EUGFL,  Garantisektionen)  — Forvaltning  og 
bevillingskontrol  48 
Kapitel  4 — Den  Europæiske  Udviklings-  og Garantifond  for  Landbruget, 
Garantisektionen  (EUGFL,  Garantisektionen)  — Markedsordninger 
og forvaltningen  heraf  59 
Kapitel  5 — Den  fælles  fiskeri-  og havpolitik  98 
Kapitel  6 — Den  Europæiske  Udviklings-  og Garantifond  for  Landbruget, 
Udviklingssektionen  (EUGFL,  Udviklingssektionen)  101 
Kapitel  7 — Den  Europæiske  Fond  for Regionaludvikling  (EFRU)  119 
Kapitel  8 — Den  Europæiske  Socialfond  (ESF)  138 
Kapitel  9 — Forsknings-  og investeringsudgifter  159 
Kapitel  10 — Samarbejde  med  udviklingslande  175 
Kapitel  11 — Bistand  til landene  i Mellem-  og Østeuropa  189 
Kapitel  12 — Långivning,  lånoptagelse  og rentegodtgørelse  192 
Andel  del 
De Europæiske  Udviklingsfonde  197 
Indledning  197 
Kapitel  13 — Finansiel  revision  199 
Kapitel  14 — Revision  af projekter  i den vestlige  del af Ækvatorialafrika  209 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3 
Side 
KOMMISSIONENS SVAR TIL REVISIONSRETTENS BEMÆRKNINGER OM 
INDTÆGTER OG DRIFTSBEVILLINGER OG DE EUROPÆISKE UDVIK­
LINGSFONDE 
Indledning 217 
Første del 
Kommissionens aktionsbudget og det konsoliderede årsregnskab 219 
Kapitel 1 — Finansiel revision af Kommissionens indtægter og aktionsudgifter og 
hovedbogholderi 220 
Kapitel 2 — Egne indtægter 236 
Kapitel 3 — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) — Forvaltning og 
bevillingskontrol 241 
Kapitel 4 — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) — Markedsordninger 
og forvaltningen heraf 243 
Kapitel 5 — Den fælles fiskeri- og havpolitik 260 
Kapitel 6 — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Udviklingssektionen (EUGFL, Udviklingssektionen) 261 
Kapitel 7 — Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 269 
Kapitel 8 — Den Europæiske Socialfond (ESF) 279 
Kapitel 9 — Forsknings- og investeringsudgifter 287 
Kapitel 10 — Samarbejde med udviklingslande 295 
Kapitel 11 — Bistand til landene i Mellem- og Østeuropa 302 
Kapitel 12 — Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelse 303 
Andel del 
De Europæiske Udviklingsfonde 305 
Kapitel 13 — Finansiel revision 305 
Kapitel 14 — Revision af projekter i den vestlige del af Ækvatorialafrika 314 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5 
Revisionsrettens Årsberetning 
for Regnskabsåret 1989 
INDLEDNING 
0.1. Denne Trettende Årsberetning (for regnskabsåret 
1989) fra Revisionsretten for De Europæiske Fællesska­
ber består af to bind. det samlede udgiftsloft i henhold til bestemmelserne om 
budgetdisciplin ikke overholdes på landbrugsområdet. 
0.2. Beretningens bind I er opdelt i en første del, der 
indeholder Rettens bemærkninger om Kommissionens 
aktionsbudget og Fællesskabernes konsoliderede års­
regnskab, og en anden del, der omhandler De Europæiske 
Udviklingsfonde. Sidst i bind I findes Kommissionens 
svar. 
0.3. Bind II indeholder samtlige Rettens bemærkninger 
om institutionernes driftsbudget. Det første kapitel 
indeholder bemærkninger om pensionsordningen for 
tjenestemænd ved EF-institutionerne efterfulgt af svarene 
opdelt efter institutioner. Derefter følger et kapitel 
vedrørende hver enkelt institution med den pågældende 
institutions svar. Dette bind indeholder endvidere en 
fortegnelse over beretninger og udtalelser vedtaget af 
Retten inden for de seneste fem år samt et bilag med 
finansielle og statistiske oplysninger. 0.6. Gennemførelsen af medansvarsafgiftsordningen 
under den fælles markedsordning for korn har været 
præget af visse svagheder, og de tilsigtede mål om at få 
overskudsproduktionen under kontrol og at få rettet op 
på uligevægten på markedet er ikke nået. Det tilsigtede 
mål med nedlæggelse af agerjord er heller ikke opfyldt; 
det samlede landbrugsareal til kornproduktion er nemlig 
blevet en smule større, og det er de mindst produktive 
arealer, der er blevet nedlagt. De samlede omkostninger i 
forbindelse med støtte til ophør med kornproduktion 
andrager for én ton korn mere end det dobbelte af den 
gennemsnitlige eksportrestitutionssats. Fællesskabet 
producerer fortsat mere smør, end det kan forbruge til 
markedsprisen. Den vigtigste af de foranstaltninger, der 
er indført til finansiering af afsætningen af denne 
produktion på det interne marked, er støtte til salg af 
smør til nedsat pris og støtte til koncentreret smør til 
fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levneds­
midler. Denne foranstaltning er blevet så kompliceret, at 
mulighederne for misforståelser, fejlfortolkninger og 
regelstridig anvendelse kan være til hinder for, at 
foranstaltningen fungerer utilfredsstillende. 
KONTROL MED 
LANDBRUGSUDGIFTERNE 
0.4. I 1989 er det samlede udgiftsloft, der er fastlagt i 
henhold til de nye regler om kontrol med landbrugs­
udgifterne, overholdt, og den andel af de samlede årlige 
budgetudgifter, der vedrører EUGFL, Garantisektionen, 
er faldet med 1,8 %. De oprindelige bevillinger til 
interventionsforanstaltninger på specifikke markeder er 
imidlertid overskredet. Overskridelsen er dækket ved 
bevillingsoverførsler fra sektorer, hvor konjunkturerne 
har været gunstige. Kommissionen vedtog en række 
genopretningsforanstaltninger inden for mælkesektoren, 
men de havde ingen væsentlige budgetmæssige virkninger 
for regnskabsåret 1989. 
0.5. Overskrides de oprindelige bevillinger i fremtiden, 
og er der ikke disponible bevillinger, der kan overføres, 
kan det i tilfælde af en ugunstig udvikling i landbrugspris-
erne på verdensmarkedet og i valutakurserne medføre, at 0.7. Retten konstaterer således, at de ordninger, den har 
revideret, og som indgår i hele komplekset af foranstalt­
ninger indført med henblik på at skabe disciplin på 
landbrugsudgiftsområdet, ikke har fungeret tilfredsstil­
lende. Når landbrugsudgifterne tilsyneladende er under 
kontrol, skyldes det snarere gunstige konjunkturer på 
verdensmarkedet. 
PROBLEMER FORBUNDET MED DELT 
FORVALTNING 
0.8. På en lang række vigtige områder er forvaltningen 
af Fællesskabets finansielle • midler delt mellem de 
nationale forvaltninger og Kommissionen for De Euro­
pæiske Fællesskaber. Det skal i denne forbindelse 
anføres, at der i 1989 blev gennemført en reform af 
strukturfondene, der særlig tog sigte på at øge fondenes 
6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
effektivitet gennem et partnerskab etableret med de 
nationale og regionale myndigheder, og at sikre en bedre 
koordinering og programmering af EF's strukturelle 
interventioner samt en mere intensiv opfølgning af 
interventionernes gennemførelse og en efterfølgende 
evaluering af resultaterne. 
0.9. I de seneste regnskabsår er der allerede på 
forsøgsbasis anvendt flere af de væsentlige elementer i 
denne reform inden dens endelige gennemførelse, bl.a. 
ved finansiering pr. program og navnlig i forvaltningen af 
EFRU. Resultaterne af Rettens revision viser, at 
Kommissionens interventioner i for høj grad var 
begrænset til de aspekter, der vedrører forundersøgelse af 
programmer og ydelse af støtte, og at Kommissionen ikke 
har været tilstrækkelig opmærksom på de konkrete 
betingelser, der skulle opfyldes for at sikre en tilfredsstil­
lende gennemførelse og opfølgning af interventionerne 
samt kontrol med resultaterne. Der er en risiko for, at de 
vanskeligheder, forvaltningen af EFRU allerede frem­
byder, fortsat vil bestå i samtlige strukturfonde. 
0.10. Støtten ydet over EUGFL, Udviklingssektionen, 
spredes over mange områder, fordi der ikke er fastlagt 
specifikke mål eller udvælgelseskriterier, som tager højde 
for de faktiske forhold, der er bestemmende for, om 
strukturpolitik kan iværksættes efter hensigten. I forbin­
delse med Den Europæiske Socialfond medfører denne 
mangel meget forskellige fortolkninger i de nationale 
forvaltninger af interventionskriterierne, samt at EF's 
initiativer vedrørende regionaludvikling generelt har 
ringe virkning. Det er ikke muligt at evaluere resultatet af 
aktionerne, selv om en sådan evaluering foreskrives i det 
gældende regelsæt. For samtlige strukturfonde gør det sig 
i øvrigt gældende, at der generelt ikke er fastlagt et system 
til forudgående og efterfølgende måling af, om der med de 
iværksatte interventioner er opnået de tilsigtede resulta­
ter. 
0.11. Hensigten med reformen er at skabe en bedre 
balance i ansvarsfordelingen mellem Fællesskabets og 
medlemsstaternes forvaltninger. Der gives større spille­
rum til de nationale og regionale instanser i gennemførel­
sen af interventioner, mens EF-myndighederne skal 
skærpe kravene til opfølgning af interventioners gennem­
førelse og evaluering af resultaterne i forhold til de 
fastsatte mål. Denne reforms succes er betinget af et 
effektivt samarbejde mellem Fællesskabet og medlems­
staterne. Den er yderligere betinget af, at Kommissionens 
forvaltning ud over at undersøge, om de formelle regler 
overholdes, lægger større vægt på at efterprøve interven­
tionernes effektivitet og i højere grad udnytter de 
indhøstede erfaringer. Retten har fremsat lignende 
konklusioner i særberetning 4/90 om De Integrerede 
Middelhavsprogrammer. DELORS-PAKKEN 
0.12. Inden for rammerne af Delors-pakken er der 
vedtaget en række ændringer til finansforordningen med 
henblik på at sikre, at der ved gennemførelsen af 
budgettet udvises større tilbageholdenhed. Tre bestem­
melser vedrører tilfælde, hvor der kan undtages fra reglen 
om etårige budgetter. 
0.13. I henhold til den første bestemmelse skal der 
fastsættes frister for indfrielse af forpligtelser indgået 
vedrørende flerårige aktioner. Med enkelte undtagelser er 
det Kommissionens tjenestegrene, der fastsætter sådanne 
frister. Retten gør imidlertid opmærksom på, at der er en 
tendens til, at disse frister overskrides, uden at det får 
nævneværdige konsekvenser. Der er en risiko for, at den 
ændrede forordning ikke ændrer dette forhold. 
0.14. I forbindelse med forpligtelser indgået vedrørende 
flerårige aktioner fastsættes det i den anden bestemmelse, 
at der skal disponeres over størstedelen af bevillingerne i 
det regnskabsår, hvori de er bevilget — tidligere kunne 
det ske over to år — og at der kun under særlige 
omstændigheder kan fremføres bevillinger til det følgende 
regnskabsår. Næsten alle forpligtelsesbevillingerne er 
blevet udnyttet på et år, og der er foretaget ret begrænsede 
bevillingsfremførsler, som imidlertid for ofte ikke har 
været berettigede. 
0.15. Det fastsættes i den tredje bestemmelse, at 
frigørelser af bevillinger som følge af manglende gennem­
førelse af flerårige aktioner, hvortil bevillingerne er afsat i 
tidligere regnskabsår, medfører bortfald af de tilsvarende 
bevillinger. Kun undtagelsesvis kan frigjorte bevillinger 
genopføres, nemlig når der ikke er tilstrækkelige bevil­
linger på det pågældende område, og når de pågældende 
forpligtelser vedrører programmer, der under alle 
omstændigheder skal gennemføres. I 1989 tog Kommis­
sionen temmelig ofte denne bestemmelse i anvendelse 
uden at fremlægge tilstrækkeligt bevis for, at der var tale 
om den i forordningen omtalte undtagelsessituation. 
Kommissionen ændrede ikke sit system til opfølgning af 
budgettet og regnskaberne således, at det er muligt at 
efterprøve, om det anvendes korrekt. Retten har foretaget 
en indgående undersøgelse og påvist flere tilfælde, hvor 
Kommissionen har genopført bevillinger, der burde være 
bortfaldet. 
0.16. Retten konkluderer, at ganske vist kan disse tre 
bestemmelser sikre, at forpligtelse af bevillinger til 
finansiering af flerårige aktioner lægges i fastere rammer, 
men det synes at fremgå af analysen, at det kun meget 
sjældent drejer sig om egentlige undtagelsestilfælde, og 
udviklingen bør følges nøje. Det er i givet fald faktisk 
muligt ved hjælp af et tillægs- eller ændringsbudget at 
regulere forpligtelsesbevillingerne, uden at reglen om 
etårige budgetter fraviges. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7 
FØRSTE DEL 
Kommissionens aktionsbudget og det konsoliderede 
årsregnskab 
KAPITEL 1 
Finansiel revision af Kommissionens indtægter, aktionsudgifter og 
hovedbogholderi 
1.0. INDHOLD Punkt 
Budgetgennemførelsen i 1989 
Vedtagelse, opstilling og opfølgning af budgettet 
Vedtagelse af budgettet 
Opstilling af budgettet 
Opfølgning af budgetgennemførelsen 
Anvendelsen af de nye regler om budgetdisciplin 
»Delors-pakken« 
Fastsættelse af frister 
Bevillingsfremførsler 
Genopførelse af bevillinger 
Konklusioner vedrørende anvendelsen af de nye regler om budget­
disciplin 
Overholdelse af reglen om specificering af bevillinger 
Overførsler fra kapitel 100 
Overførsler mellem poster med forskellige former for bevillinger 
Samlet forvaltning af bevillingerne til fødevarehjælp 
Udnyttelsen af regnskabsårets bevillinger 
Generelle oplysninger 
Bevillingernes samlede udnyttelsesgrad 
Udnyttelsesgraden for bevillinger til afholdelse af obligatoriske og 
ikke-obligatoriske udgifter 
Uudnyttede bevillinger 
Parlamentets ændringer 
Budgetposter med en lav udnyttelsesgrad 
Regnskabsårets resultat 
Bemærkninger om lovligheden og den formelle rigtighed af transaktioner 
regnskabsført for regnskabsåret 
Traditionelle egne indtægter 
Rådets afgørelse 88/376/EØF 1.66 
Regnskabsføring af de beløb, medlemsstaterne har stillet til rådighed 1.67 1.1 
1.1 
1.1 
1.2 
1.6 
1.15 
1.15 
1.18 
1.25 
1.35 
1.49 
1.53 
1.53 
1.54 
1.55 
1.56 
1.56 
1.57 
1.58 
1.59 
1.61 
1.62 
1.63 
1.66 
1.66 — 1.65 
— 1.14 
— 1.5 
— 1.14 
— 1.52 
— 1.17 
— 1.24 
— 1.34 
— 1.48 
— 1.52 
— 1.55 
— 1.62 
— 1.60 
— 1.65 
— 1.98 
— 1.73 
De Europæiske Fællesskabers Tidende 
1.68 
1.69 
1.74 
1.74 
1.81 
1.82 
1.82 
1.83 
1.85 
1.87 
1.87 
1.89 
1.89 
1.90 — 1.73 
— 1.81 
— 1.80 
— 1.84 
— 1.84 
— 1.86 
— 1.88 
— 1.88 
— 1.93 
— 1.91 12. 12. 90 
Regnskabsføring af beløb i henhold til særlige aftaler 
Svig og uregelmæssigheder 
Egne indtægter hidrørende fra moms og BNI samt diverse indtægter 
Forvaltningen af egne indtægter hidrørende fra moms 
Opkrævning af egne indtægter, der skal skabe balance på det 
almindelige budget, og af egne momsindtægter 
EUGFL, Garantisektionen 
Registrering af betalinger 
Forvaltning af forskud 
Fiskeri 
EUGFL, Udviklingssektionen 
Refusion til medlemsstaterne 
EFRU 
Dokumentationsmateriale 
Forvaltningen af forpligtelserne vedrørende EFRU (artikel B 500) 
Forberedelse af fællesskabsstøtterammer og faglig bistand (artikel B 
554) 
Regnskabsføringen af EFRU-bevillinger til De Integrerede Middel­
havsprogrammer 
Det sociale område 
Omfanget af aktioner finansieret over Socialfonden i de prioriterede 
regioner 
Forskning og energi 
Aktioner finansieret over afsnit 9 
Fødevarehjælp 
Hjælpen til Bangladesh 
Tilsidesættelser af finansinspektørens nægtelse af påtegning 
Bemærkninger om regnskabsaflæggelsen og regnskabsføringen 
Fællesskabernes balance 
Kommissionens balance 
Fællesskabernes konsoliderede balance 
Føring af de konti, der er opført på Kommissionens balance 
Organisationen af hovedbogholderiet 
Likvide beholdninger 
Administration af forskudsforvaltninger set i forhold til finans­
forordningens bestemmelser 
Regnskabsførernes garantikonti 
Forvaltningsregnskabet 1.92 
1.93 
1.94 
1.94 
1.95 
1.96 
1.96 
1.97 
1.98 1.97 
99 
100 
100 
114 
118 
118 
120 
1.125 
1.126 
1.127 1.129 
1.117 
1.113 
1.117 
1.126 
1.119 
1.124 
1.129 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9 
BUDGETGENNEMFØRELSEN I 1989 
Vedtagelse, opstilling og opfølgning af 
budgettet 
Vedtagelse af budgettet 
1.1. Budgettet for regnskabsåret 1989 blev endeligt 
vedtaget den 15. december 1988 (!), idet budgetprocedu­
ren blev afsluttet inden for de frister, der er fastsat i EØF-
Traktaten. Bevillingerne til forpligtelser udgjorde således 
46 423,0 mio. ECU og bevillingerne til betalinger 44 837,8 
mio. ECU. Den 13. april 1989 blev der vedtaget et 
ændrings- og tillægsbudget. Derved blev bevillingerne til 
forpligtelser forhøjet til 46 425,8 mio. ECU og bevilling­
erne til betalinger til 44 840,6 mio. ECU (2). 
Opstilling af budgettet 
1.2. Totalbeløbene, jf. punkt 1.1, fremgår ikke af det 
offentliggjorte budget. For at nå frem til totalerne må 
beløbene for de forskellige institutioner adderes. 
1.3. I budgettet skelnes der endvidere ikke mellem 
godkendte obligatoriske og godkendte ikke-obligatoriske 
udgifter. 
1.4. Hidtil har Retten konsekvent påtalt det forhold, at 
adskillige indtægter (medansvarsafgifter, monetære ud­
ligningsbeløb i samhandelen inden for EF) opføres som 
negative udgifter. I forbindelse med opstillingen af 
budgettet modregnes disse indtægter nemlig direkte i 
landbrugsudgifter af et tilsvarende omfang, og på den 
måde reduceres de samlede landbrugsudgifter og følgelig 
Fællesskabernes almindelige budget ved et regnskabs­
teknisk kunstgreb. Var budgettet opstillet efter de 
almindelige regler, ville bevillingerne til betalinger i 1989 
have udgjort 46 879,6 mio. ECU og ikke 44 840,6 mio. 
ECU. 
1.5. Siden 1988 er situationen blevet forværret, idet 
udgifter til opkrævning af egne indtægter opføres som 
negative indtægter. På den'måde modregnes disse udgifter 
(1 379,6 mio. ECU) direkte i indtægter af et tilsvarende 
omfang, og det samlede budget reduceres derved som i 
(') EFT L 26 af 30.1.1989. 
(2) EFTL 132 af 16.5.1989. ovenstående tilfælde ved et regnskabsteknisk kunstgreb. 
Var budgettet opstillet efter de almindelige regler under 
iagttagelse af reglen om bruttoopgørelse, ville de i 
punkt 1.4 omtalte bevillinger til betalinger i 1989 have 
udgjort 48 259,2 mio. ECU og ikke 46 879,6 mio. ECU. 
Opfølgning af budgetgennemførelsen 
1.6. Fire gange om året forelægger Kommissionen 
Parlamentet og Rådet en beretning om Fællesskabernes 
finansielle stilling (artikel 29 i finansforordningen). I et 
mødedokument af 3. oktober 1989 (PE 135.159) anførte 
Parlamentet, at dets analyse på grundlag af disse 
dokumenter »først og fremmest forudsætter, at de 
oplysninger fra Kommissionen, som den bygger på, er 
korrekte«. Ved en analyse af beretningerne for regnskabs­
året 1989 har Retten fundet visse mangler, som især 
medfører, at Fællesskabernes finansielle stilling bliver 
mindre gennemskuelig på det tidspunkt, beretningerne 
forelægges. Manglerne kan derfor give anledning til en 
forkert vurdering af den finansielle stilling. De fleste 
mangler vedrører regnskabsopstillingen. Følgende be­
mærkninger er møntet på den 4. kvartalsberetning for 
regnskabsåret 1989 [Dok. KOM(89) 27] (3), men gælder 
ligeledes de forudgående beretninger; en række bemærk­
ninger vedrører endvidere bind I af regnskaberne. 
1.7. Blandt de beløb, som er godkendt på det endelige 
budget, optræder der en række indtægter vedrørende 
ydelser for tredjemands regning (29 mio. ECU ultimo 
1989) samt tilsvarende godkendte udgifter (31 mio. 
ECU), selv om budgettet naturligvis ikke kan omfatte 
disse beløb, der først konstateres i løbet af regnskabsåret. 
1.8. De beløb, der er godkendt på det endelige budget, 
er gennemgående kendetegnet ved, at de ikke er opført 
med samme tal, når de optræder i en af de beretninger om 
gennemførelsen, der aflægges i løbet af regnskabsåret, og i 
den beretning, der aflægges ved regnskabsårets udgang. 
Dette forhold gør sig gældende, selv om budgettet ikke er 
ændret i mellemtiden, og selv om overførslerne ikke i sig 
selv fuldt ud forklarer de konstaterede differencer. 
1.9. Der er ingen umiddelbar sammenhæng mellem den 
likvide stilling og de faktiske indtægter og udgifter. 
1.10. Under »fremførsler« opføres både fremførte og 
genopførte bevillinger. De genopførte bevillinger adskil­
ler sig tilstrækkeligt fra de fremførte bevillinger til at 
berettige en særskilt opfølgning. 
(3) Dok. KOM(89) 27, fransk udgave, skulle egentlig have haft 
referencen Dok. KOM(90) 27. 
10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
1.11. Overførslerne er ansat for lavt. Under »tilsam­
men« anføres udelukkende overførsler fra kapitel 100; 
alle øvrige overførsler fra kapitel til kapitel, som ophæver 
hinanden, er ikke taget i betragtning. For at denne 
opstilling skulle være af egentlig informativ værdi, skulle: 
a) overførsler fra kapitel til kapitel i budgettets del A stå 
opført med i alt 52,8 mio. ECU og ikke 25,0 mio. 
ECU 
b) overførsler fra kapitel til kapitel i budgettets del B stå 
opført med i alt 1 904,8 mio. ECU og ikke 231 mio. 
ECU, for så vidt angår bevillinger til forpligtelser, og 
med i alt 1 818,1 mio. ECU i stedet for 98,3 mio. 
ECU, for så vidt angår bevillinger til betalinger. 
1.12. Den del, der vedrører anvendelsen af de budget­
poster, Parlamentet har oprettet eller ændret, viser ikke 
udnyttelsen af bevillingerne i deres oprindelige eller 
ændrede form, men derimod udnyttelsen af bevillinger, 
således som de fremstår efter overførsler. I betragtning af 
formålet med denne del af de kvartalsvise beretninger 
(dvs. at give oplysninger om anvendelsen af de budgetpos­
ter, Parlamentet har oprettet eller ændret), kan denne 
opstillingsform give anledning til fejlfortolkninger. Ved 
udgangen af regnskabsåret fremstår de fleste af disse 
budgetposter således med en udnyttelsesgrad på ca. 
100 %, selv om bevillingerne på de poster, Parlamentet 
har oprettet eller ændret, ikke altid er blevet udnyttet 
100 %. I nogle tilfælde er udnyttelsesgraden langt lavere 
end angivet i beretningen (f.eks.: budgetkonto 6473 
»Foranstaltninger til bekæmpelse af alkoholmisbrug«, 
oprettet af Parlamentet med 1 mio. ECU: Den faktiske 
udnyttelsesgrad lå på 77,7 %, men var anført som 
97,13 %, idet Parlamentets oprindelige bevilling blev 
reduceret ved overførsel). I andre tilfælde er udnyttelses­
graden langt højere end angivet (f.eks.: budgetkonto 9202 
»Supplerende fødevarehjælp i form af korn«: Under 
denne konto var der opført bevillinger på 38,4 mio. ECU 
(hvoraf 14 som følge af Parlamentets ændring); udnyttel­
sesgraden lå på 184 %, men var anført som 100 %, idet 
Parlamentets oprindelige bevilling blev forhøjet med 32,2 
mio. ECU ved overførsel). 
1.13. Det er ikke muligt at se sammenhængen mellem 
kolonne 1 i den tabel, som viser udnyttelsen af aktions-
bevillingerne, med undtagelse af bevillingerne under Den 
Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen), og for­
valtningsregnskabet for 1988. De bevillinger, der henstod 
uudnyttede ved udgangen af 1988, og som er opført i 
tabellen, ændres gradvis i løbet af regnskabsåret som 
følge af bogførte frigjorte bevillinger og monetære 
revalueringer. Hertil kommer yderligere et problem, som 
skyldes de mange ændringer af kontoplanen. F.eks. er 
artikel 300 i 1989 sammensat af tidligere års artikel 310-
312 (til dels), artikel 330, 332 og 333 og til dels den 
tidligere konto 3220. For så vidt angår de opdelte 
bevillinger, er det derfor særdeles vanskeligt at følge 
indfrielsen af de regnskabsmæssige forpligtelser ved hjælp 
af beretningen om gennemførelsen af budgettet. 1 nogle 
tilfælde kan der være tale om væsentlige forskelle mellem de pågældende beløb. Eksempelvis er de beløb, der ikke 
var indfriet under konto 9200, 9201 og 9202, i forvalt­
ningsregnskabet for 1988 opført med henholdsvis 87,4, 
34,4 og 30,3 mio. ECU (dvs. 152,1 mio. ECU), og er i 
beretningerne om gennemførelsen om budgettet for 1989 
først (stillingen pr. 31. august 1989) angivet med det 
samme samlede beløb under konto 9200 og 9202 og 
derefter (stillingen pr. 31. december 1989) under de 
samme konti med kun 72,8 og 20,3 mio. ECU (dvs. 93,1 
mio. ECU). 
1.14. I to tabeller er den samme størrelse (de samlede 
opdelte betalingsbevillinger, der blev udnyttet i 1989) 
opført med to forskellige beløb, fordi visse ikke-opdelte 
bevillinger, som det efterfølgende år blev til opdelte 
bevillinger, er opført under den ene rubrik i den ene tabel 
og under den anden rubrik i den anden tabel. Det drejer 
sig om: 
10 710 mio. ECU i det ene tilfælde 
10 670 mio. ECU i det andet. 
Anvendelsen af de nye regler om 
budgetdisciplin 
»Delors-pakken« 
1.15. 11987 og 1988 foreslog Kommissionen Fællesska­
bets lovgivende myndighed at indføre en række foran­
staltninger, kendt under betegnelsen »Delors-pakken«, 
med henblik på at komme ud af den økonomiske krise, 
Fællesskabet befandt sig i (»fortidens byrde« voksede, de 
økonomiske midler var utilstrækkelige etc...). Den 
lovgivende myndighed vedtog i store træk disse foran­
staltninger, som er nærmere beskrevet og begrundet i en 
række dokumenter [KOM(87) 100, KOM(87) 101, 
KOM(87)400 og KOM(88) 148]. Det blev således 
besluttet at øge Fællesskabets egne indtægter og samtidig 
at indføre en række foranstaltninger, som skulle lægge 
budgetforvaltningen i fastere rammer. 
1.16. Disse budgetdisciplinære foranstaltninger omfat­
ter bl.a. en række ændringer af finansforordningen, som 
har til formål at sikre, at reglen om etårige budgetter 
overholdes, ved at mulighederne for undtagelser fra 
denne regel begrænses, og der fastsættes frister for 
gennemførelsen. 
1.17. Retten har undersøgt iværksættelsen af de tre 
væsentligste ændringer af reglerne. Revisionsresultaterne 
fremgår af det følgende. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11 
Fastsættelse af frister 
1.18. Indtil 1988 omfattede finansforordningen ingen 
bestemmelser om fastsættelse af frister for gennemførel­
sen af flerårige foranstaltninger. Kommissionen havde 
dog for vane i nogle tilfælde at fastsætte gennemførelses­
frister for flerårige foranstaltninger. Retten har undersøgt 
anvendelsen af disse frister, hvilket har givet anledning til 
følgende bemærkninger: 
a) For så vidt angår Den Europæiske Fond for 
Regionaludvikling (EFRU), blev der i mange tilfælde 
fastsat frister for projekterne i form af ret uforplig­
tende standardformuleringer, og det fremgår af de 
sager, der blev afsluttet i 1988, at 50 % af projekterne 
blev gennemført med 1-6 års forsinkelse. 
b) I forbindelse med den sociale sektor er fristerne i 
mange tilfælde blevet forlænget ved ændringsbeslut-
ninger og på miljøområdet endda til tider uden 
tilstrækkelig begrundelse. 
c) På forskningsområdet forlænges fristerne i 7 % af 
tilfældene automatisk og på ubestemt tid i forhold til 
den oprindelige frist. 
d) På mange andre områder fastsættes der meget 
sjældent frister, og fristerne er ofte uden praktisk 
betydning for varigheden af gennemførelsen af 
foranstaltningerne. 
1.19. I artikel 1, stk. 3a, i finansforordningen som 
ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2049/88 af 24. 
juni 1988 (4), hedder det nu: 
»For indfrielse af de juridiske forpligtelser, der er 
indgået vedrørende aktioner, hvis gennemførelse 
strækker sig over mere end et regnskabsår, fastsættes en 
frist, som ved ydelsen af støtten på hensigtsmæssig 
måde præciseres over for modtageren. 
Ved fastsættelsen af denne frist tages der behørigt 
hensyn til kravet om gennemførelse over flere år af de 
transaktioner, der finansieres, samt til de specifikke 
gennemførelsesbetingelser i forhold til de forskellige 
interventionsområder. 
Kommissionen kan under særlige omstændigheder 
tilpasse fristen for gennemførelsen af disse forpligtelser 
på grundlag afpassende dokumentation fra modtager­
ne.« 
(4) EFT L 185 af 15.7.1988. 1.20. Denne nye regel synes at vedrøre aktioner, som 
finansieres over opdelte bevillinger, selv om aktioner, der 
finansieres over ikke-opdelte bevillinger, i nogle tilfælde 
også har karakter af flerårige aktioner. Rettens undersø­
gelse har udelukkende omfattet anvendelsen af den nye 
artikel 1, stk. 3a, i forbindelse med opdelte bevillinger. 
1.21. Umiddelbart efter, at den nye artikel var trådt i 
kraft, gjorde Generaldirektoratet for Budgetter de 
anvisningsberettigede opmærksom på, at der nødvendig­
vis skulle fastsættes en frist for gennemførelsen i 
meddelelserne om ydelse af støtte, som et led i forhand­
linger om kontrakter etc. 
1.22. Retten har undersøgt et repræsentativt udvalg af 
forpligtelser indgået efter den 18. juli 1988, hvor 
bestemmelsen trådte i kraft, og har konstateret, at der i 
langt de fleste tilfælde var fastsat en frist. 
1.23. Rettens væsentligste bemærkninger om disse 
frister vedrører følgende forhold: 
a) Praksis er forblevet uændret i forbindelse med 
projekterne under Den Europæiske Fond for Regio­
naludvikling (EFRU). 
b) I forbindelse med udviklingsbistand anvendes der 
kun frister i forbindelse med en del af de finansierede 
foranstaltninger; systematisk fastsættelse af frister 
for gennemførelsen af disse foranstaltninger er ikke 
almindeligt udbredt. 
1.24. Retten kan konkludere, at Kommissionen i dag 
generelt fastsætter frister. Der kan dog konstateres en vis 
tendens til overskridelse af tidligere fastsatte frister, og da 
det ikke er nærmere fastlagt, hvilke konsekvenser 
sådanne overskridelser vil få, må det frygtes, at finansfor­
ordningens nye artikel 1, stk. 3a, på længere sigt får en 
meget begrænset virkning. 
Bevillingsfremførsler 
1.25. I finansforordningen, som ændret ved Rådets 
forordning (EØF) nr. 2049/88 af 24. juni 1988, hedder det 
i artikel 6, stk. 2: 
»På de budgetposter, hvor der sondres mellem 
forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger, bortfal­
der som hovedregel de forpligtelsesbevillinger og 
betalingsbevillinger, som ikke er anvendt ved udgangen 
af det regnskabsår, for hvilket de er opført. De kan 
imidlertid fremføres — dog kun til det følgende 
12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
regnskabsår — ved beslutning herom truffet af 
Kommissionen senest den 15. februar og i henhold til 
følgende kriterier: 
a) for forpligtelsesbevillinger: 
— de beløb i forbindelse med foranstaltninger, 
som i praksis er godkendt pr. 31. december, 
men som endnu ikke har givet sig udslag i 
regnskabsmæssige forpligtelser; disse forplig­
telser skal i princippet være indgået inden 31. 
marts i det efterfølgende år 
— de beløb, der måtte blive nødvendige, når 
Rådet har vedtaget den grundlæggende retsakt 
ved regnskabsårets udgang, uden at Kommis­
sionen har kunnet indgå forpligtelser for de 
hertil på budgettet opførte bevillinger inden 
den 31. december 
b) for betalingsbevillinger: 
— de beløb, der er nødvendige til indfrielse af 
tidligere indgåede forpligtelser eller knyttet til 
fremførte forpligtelsesbevillinger, når det ikke 
er muligt at dække behovet ved hjælp af de 
bevillinger, der er afsat under de pågældende 
poster på budgettet for det efterfølgende 
regnskabsår. Kommissionen skal inden for 
rammerne af sine gennemførelsesbeføjelser og 
på grundlag af de forvaltningsmæssige behov 
bestræbe sig på først og fremmest at anvende de 
for det indeværende regnskabsår godkendte 
bevillinger og kun anvende fremførte bevil­
linger, når de førstnævnte er opbrugt.« 
1.26. Retten har efterprøvet de første tilfælde, hvor 
denne nye bestemmelse er taget i anvendelse. Inden for 
rammerne af »Delors-pakken« har bestemmelsen til 
formål at sikre, at reglen om etårige budgetter overholdes 
(tidligere havde Kommissionen automatisk to år til at 
indgå forpligtelser) i forbindelse med forvaltningen af 
opdelte bevillinger (de bevillinger, i forbindelse med 
hvilke der sondres mellem forpligtelses- og betalingsbevil­
linger). Retten skal i denne forbindelse fremsætte 
følgende bemærkninger. 
Fremførsel af bevillinger fra 1988 til 1989 
1.27. Der blev fremført forpligtelses- og betalingsbevil­
linger på henholdsvis 15,9 og 48,1 mio. ECU fra 1988 til 
1989. 
Forpligtelsesbevillinger 
1.28. Der blev ikke som fastsat indgået forpligtelser (2,1 
mio. ECU) inden den 31. marts for bevillinger under 
afsnit 5 (artikel 552 »Integrerede Middelhavsprogrammer 
— faglig bistand« og artikel 560 »Udarbejdelse af 
Fællesskabets støtteprogrammer), som var fremført i 
henhold til artikel 6, stk. 2, litra a), første led. Der blev 
indgået forpligtelser for 0,3 mio. ECU mindre end det fremførte beløb. Fremførslen af bevillingerne var i øvrigt 
ikke berettiget, fordi de pågældende foranstaltninger 
næsten var afsluttet ved udgangen af 1988. 
1.29. Kommissionen havde endvidere besluttet at 
fremføre 139 000 ECU fra konto 7345 »Bio-informatik 
og medico-informatik (AIM)« i henhold til artikel 6, stk. 
2, litra a), andet led. Ved udgangen af regnskabsåret 1988 
henstod der i realiteten kun 69 000 ECU på denne konto. 
Der blev derfor kun fremført 69 000 ECU. 
Betalingsbevillinger 
1.30. Bevillinger på 21,6 mio. ECU under afsnit 5 
(artikel 560 »Udarbejdelse af Fællesskabets støttepro­
grammer« og artikel 580 »Finansiel støtte til trans­
portinfrastrukturprojekter i Fællesskabet«) blev ikke 
udnyttet i det efterfølgende regnskabsår, da bevillingerne 
for det pågældende regnskabsår var tilstrækkelige til at 
dække de forpligtelser, der skulle indfries. I betragtning af 
kriterierne i artikel 6, stk. 2, litra b), kan der derfor i høj 
grad sættes spørgsmålstegn ved berettigelsen af den 
oprindelige fremførsel. 
1.31. Betalingsbevillinger er endvidere blevet anvendt 
til at dække efterfølgende års forpligtelser, uden at der var 
nogen forbindelse mellem disse forpligtelser og fremførte 
forpligtelsesbevillinger (konto 7301-7308 og konto 7313, 
for så vidt angår et samlet beløb på ca. 2 mio. ECU). Dette 
forhold er ligeledes et eksempel på tilsidesættelse af artikel 
6, stk. 2, litra b). 
Fremførsel af bevillinger fra 1989 til 1990 
1.32. Der blev fremført forpligtelses- og betalingsbevil­
linger på henholdsvis 84,6 og 50 mio. ECU fra 1989 til 
1990. 
Forpligtelsesbevillinger 
1.33. Pr. 31. marts 1990, som er den ved forordningen 
fastsatte frist, var der ikke indgået forpligtelser for 29,4 af 
de 79,9 mio. ECU, der blev fremført i henhold til artikel 6, 
stk. 2, litra a), første led. De 29,4 mio. ECU fordeler sig 
med 
a) 2 mio. ECU på artikel 554 »Forberedelse af fælles­
skabsstøtterammer og faglig bistand« 
b) 26 mio. ECU på artikel 600 »Den Europæiske 
Socialfond« 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 13 
c) 0,5 mio. ECU på artikel 667 »Forbrugerbeskyttelse« 
d) 0,921 mio. ECU på artikel 990 »Foranstaltninger i 
forbindelse med handelsmæssige og økonomiske 
samarbejdsaftaler med tredjelande«. 
Betalingsbevillinger 
1.34. I forbindelse med fødevarehjælp blev der fremført 
et samlet beløb på 50 mio. ECU til kapitel 92, hvilket er i 
strid med artikel 6, stk. 2, litra b), som kun åbner 
mulighed for fremførsler fra budgetposter, dvs. fra 
artikler eller konti. I dette tilfælde er der ikke blot tale om 
en overtrædelse af reglen om specificering af budgetbevil­
linger. Det fremgik nemlig af Kommissionens akter, at de 
fremførte bevillinger skulle anvendes i 1990 til budgetpos­
ter, hvis saldi pr. 31. december 1989 var utilstrækkelige til, 
at de pågældende fremførsler kunne finde sted. På 
foranledning af Rettens revision har Kommissionen til 
sidst udnyttet de fremførte bevillinger til de poster, de 
oprindelig tilhørte, og den har derved undgået uregel­
mæssigt at omgå bestemmelserne. I øvrigt svarer en del af 
de fremførte bevillinger til bevillinger, som blev overført i 
1989 fra poster med ikke-opdelte bevillinger. Var disse 
bevillinger forblevet ikke-opdelte, ville en fremførsel have 
forudsat budgetmyndighedens samtykke. 
Genopførelse af bevillinger 
1.35. I finansforordningen, som ændret ved Rådets 
forordning (EØF) nr. 2049/88 af 24. juni 1988, hedder det 
i artikel 6, stk. 6: 
»6. Frigørelser — som følge af manglende eller delvis 
gennemførelse af de projekter, hvortil bevillingerne er 
afsat — under de budgetposter, hvor der sondres 
mellem forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger, 
i et senere regnskabsår end det regnskabsår, hvor 
forpligtelsesbevillingerne var opført på budgettet, 
bevirker som hovedregel, at de tilsvarende bevillinger 
bortfalder. 
Den til frigørelsen svarende forpligtelsesbevilling kan 
dog undtagelsesvis genopføres, når det viser sig at være 
uomgængeligt nødvendigt at gennemføre det oprinde­
ligt planlagte program, medmindre der på budgettet for 
det indeværende regnskabsår er tilstrækkelige midler til 
rådighed hertil. 
Med henblik herpå undersøger Kommissionen i 
begyndelsen af hvert regnskabsår de frigørelser, der 
foreligger i det foregående regnskabsår, og vurderer på grundlag af behovene nødvendigheden af at genopføre 
de frigjorte bevillinger. 
Kommissionen træffer denne beslutning inden den 15. 
februar i hvert regnskabsår. 
Kommissionen underretter senest den 15. marts 
budgetmyndigheden om sin beslutning, med en be­
grundelse for hver genopførelse af bevillinger.« 
1.36. Inden denne ændring af retsforskrifterne fandt 
sted, var genopførelse af bevillinger medvirkende til at 
skabe »fortidens byrder«. I begrundelsen til et foreløbigt 
forslag til ændring af bestemmelserne inden for rammerne 
af »Delors-pakken« fremhævede Kommissionen, at den 
havde til hensigt at fastsætte strammere krav for 
budgetgennemførelsen ved at styrke reglen om etårige 
budgetter. Kommissionen foreslog derfor, at den nye 
artikel skulle have følgende ordlyd: »Frigørelser ... kan 
give anledning til genopførelse ... med henblik herpå 
vurderer Kommissionen på grundlag af behovene 
nødvendigheden af at genopføre bevillingerne ... « Med 
denne formulering ville Kommissionen fortsat have et 
vidt skøn. Det Europæiske Råd den 11.-13. februar 1988 
insisterede på at få gennemført en stramning af reglen om 
etårige budgetter ved en ændring af betingelserne for 
genopførelse af visse bevillinger. Kommissionen skærpe­
de derfor formuleringen af det oprindelige forslag ved at 
indføre princippet om, at de frigjorte bevillinger bortfal­
der, og at de kun »undtagelsesvis« genopføres. Genopfø­
relsen forudsætter, at strenge tekniske kriterier er opfyldt. 
1.37. På trods af de omtalte tekniske kriterier afviger 
bestemmelsen alligevel fra almindelig budgetpraksis, idet 
Kommissionen i kraft af bemyndigelsen til at genopføre 
bevillinger i realiteten kan oprette nye budgetbevillinger. I 
betragtning af den ovenfor omtalte lovmæssige kontekst 
er det klart, at denne bestemmelse om selvdisciplin på det 
finansielle område i særlig høj grad skal gennemføres 
under nøje iagttagelse af bestemmelsens ordlyd. Retten 
har gennemgået de første to tilfælde af genopførelse: 400 
mio. ECU frigjort i 1988 og genopført for 1989 og 228,6 
mio. ECU frigjort i 1989 og genopført for 1990. 
Generelle bemærkninger 
1.38. Kommissionen skal fremsætte »en begrundelse for 
hver genopførelse af bevillinger«. I Kommissionens 
beslutninger angives det normalt ikke, hvilke program­
mer frigørelserne vedrører, og dermed heller ikke hvilke 
programmer, der bør give anledning til genopførelse af 
bevillinger, og det påvises ikke, at bevillingerne er 
utilstrækkelige i det efterfølgende regnskabsår. Denne 
mangel gør det vanskeligt at foretage en efterfølgende 
kontrol af de betingelser, der ligger til grund for 
genopførelse. 
14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
1.39. De fleste genopførelser har i øvrigt vedrørt dele af 
budgettet, for hvilke det gælder, at kontoplanen ikke er 
særlig specificeret (én budgetpost til hvert af følgende 
instrumenter: EUGFL, Udviklingssektionen, Socialfon­
den, Regionalfonden). Det er derfor ikke muligt ud fra 
budgetkontoplanen, og dermed ud fra regnskabs-
kontoplanen, umiddelbart at konstatere, hvilke aktioner 
og programmer, de genopførte bevillinger vedrører. Da 
Kommissionen heller ikke har indført en særlig ordning 
for opfølgning af genopførte bevillinger, er det umuligt 
blot på grundlag af regnskaberne at efterprøve, om 
bevillingerne i overensstemmelse med artikel 6, stk. 6, er 
anvendt til at gennemføre de programmer, i forbindelse 
med hvilke de oprindelig blev frigjort, og om bevillingerne 
for det indeværende regnskabsår faktisk er utilstrække­
lige til at afslutte de pågældende programmer. I modsæt­
ning til hvad Kommissionens svar til punkt 1.39 giver 
grund til at tro, fremgår det af anmærkningerne i 
budgettet vedrørende de væsentligste bevillingsposter, 
der har givet anledning til genopførsler, at bevillingerne i 
de løbende regnskabsår også skal dække finansiering af 
aktioner, i forbindelse med hvilke der er indgået 
forpligtelse i 1975-1988 [eller 1989], eller i forbindelse med 
hvilke der skal indgås forpligtelse i henhold til forord­
ninger, der var gældende i dette tidsrum. Der hersker 
derfor alvorlig tvivl med hensyn til, om der reelt ikke var 
disponible bevillinger til at afslutte de pågældende 
tidligere programmer. 
Genopførelse på budgettet for 1989 af bevillinger frigjort 
i 1988 
1.40. For så vidt angår Den Europæiske Udviklings- og 
Garantifond for Landbruget, Udviklingssektionen, 
(EUGFL, Udviklingssektionen), blev der i 1989 i alt 
genopført 36,9 mio. ECU, som fordeler sig på bevillinger i 
henhold til dels Rådets forordning (EØF) nr. 355/77 (5) 
(33,3 mio. ECU), dels Rådets forordning (EØF) nr. 
1760/78 (6) og nr. 269/79 (7) (3,6 mio. ECU). 91 % af 
bevillingerne blev udnyttet i 1989, og 2,0 mio. ECU 
(5,5 % af det samlede beløb) blev fremført til regnskabs­
året 1990. Ved at genopføre bevillingerne forhøjede 
Kommissionen i realiteten de bevillinger, budgetmyndig­
heden havde afsat til at gennemføre den fastlagte politik i 
1989. På den måde er Kommissionen i forbindelse med 
EUGFL, Udviklingssektionen, fortsat med nærmest 
systematisk på ny at indgå forpligtelser for bevillinger, 
der oprindelig var afsat til projekter, som ikke er blevet 
gennemført, og det er netop denne praksis, de nye 
bestemmelser i finansforordningen skulle have bragt til 
ophør. 
1.41. For så vidt angår EFRU, blev der i 1989 genopført 
215,4 mio. ECU på grundlag af frigørelser i 1988: 206,3 
mio. ECU frigjort i forbindelse med uafsluttede projekter, 
9,1 mio. ECU frigjort i forbindelse med kursjusteringer. 
De 9,1 mio. ECU, der blev frigjort i forbindelse med 
kursjusteringer, svarer ikke til uafsluttede projekter og 
kan derfor under ingen omstændigheder åbne mulighed 
for genopførelse af bevillinger. Med hensyn til de 
(5) EFT L 51 af 23.2.1977. 
(6) EFT L 205 af 28.7.1978. 
(7) EFT L 38 af 14.2.1979. resterende 206,3 mio. ECU viser undersøgelsen af de 
forpligtelser, der blev indgået i 1989, at midlerne er 
anvendt til gennemførelse af regionale udviklings­
programmer, der for hovedpartens vedkommende er 
indikativprogrammer. Det er et spørgsmål, om sådanne 
programmer kan sidestilles med de i finansforordningens 
artikel 6 omtalte. I øvrigt er det vanskeligt at skabe en 
forbindelse til de programmer (eller projekter) i forbindel­
ser med hvilke, bevillingerne oprindelig blev frigjort. 
Retten har faktisk under sin gennemgang af de anvis-
ningsberettigedes akter påvist, at bevillingerne er genop­
ført for de samme lande, men ofte for andre regioner og 
næsten altid for andre typer projekter end dem, frigørel­
serne vedrørte. 
1.42. For så vidt angår Den Europæiske Socialfond 
(ESF), blev der i 1989 genopført 147,7 mio. ECU på 
grundlag af frigørelser i 1988, selv om der i princippet ikke 
var programmer fra tidligere regnskabsår, der kunne 
afsluttes, da Socialfonden på det pågældende tidspunkt 
strengt taget ikke anvendte begrebet programmer. 
Desuden sondrede de anvisningsberettigede ved forvalt­
ningen ikke mellem genopførte bevillinger og de øvrige 
bevillinger for regnskabsåret 1989, hvilket gør det 
umuligt at efterprøve, om de genopførte bevillinger er 
blevet anvendt til at afslutte eventuelle programmer fra 
tidligere regnskabsår. Endelig skal Retten gøre opmærk­
som på, at et betydeligt bevillingsbeløb (3 387 mio. ECU) 
stod opført under den pågældende post i budgettet for 
1989. 
Genopførelse på budgettet for 1990 af bevillinger frigjort 
i 1989 
1.43. På grundlag af de samlede frigørelser i 1989 blev 
der under konto 3000 og 3010 (EUGFL, Udviklings­
sektionen) genopført henholdsvis 9,2 og 52,3 mio. ECU, 
selv om der var afsat henholdsvis 251 og 806 mio. ECU 
under disse konti i 1990. 
1.44. Kommissionen genopførte 10,9 mio. ECU fra 
artikel 500 (EFRU), hvilket dog ikke skete på grundlag af 
en undersøgelse af kriterierne i finansforordningens 
artikel 6, stk. 6, selv om der er henvist til denne artikel i 
beslutningen. Det skete derimod på grundlag af punkt 11 i 
aftalen mellem institutionerne af 29. juni 1988 (Parlamen­
tet, Rådet, Kommissionen). Aftalen er et udtryk for en 
politisk vilje fra de underskrivende institutioners side til 
på ny at opføre bevillinger, der er bortfaldet på grund af 
manglende udnyttelse, i efterfølgende regnskabsår. 
Aftalen berettiger derfor ikke Kommissionen til på egen 
hånd at oprette nye bevillinger ved genopførelse. 
Kommissionen burde have sikret sig, at de i finansforord­
ningen fastsatte kriterier var opfyldt. Eftersom genopfø­
relserne blev foretaget på grundlag af frigørelser i 
forbindelse med enkeltprojekter, fremgår det ikke af 
Kommissionens begrundelser, om der er en forbindelse til 
programmer af operationel karakter, som Kommissionen 
skulle have godkendt, og som nødvendigvis skulle 
afsluttes. Endvidere fremgår det ikke af begrundelserne, 
om der mangler bevillinger under artikel 500, hvor der i 
1990 er opført 5 408 mio. ECU. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 15 
1.45. Som begrundelse for at genopføre 91 mio. ECU 
under artikel 600 (ESF) henholder Kommissionen sig 
ligeledes til den forpligtelse, der påhviler institutionen i 
henhold til ovennævnte aftale. På ny undlader Kommis­
sionen at forklare, om de frigjorte og genopførte 
bevillinger i realiteten vedrører programmer, som skal 
afsluttes, og den påviser ikke, hvorvidt der ikke er 
tilstrækkelige bevillinger på budgettet for 1990, hvor der 
dog står opført bevillinger svarende til ikke mindre end 
4 075 mio. ECU. 
1.46. Under konto 7351 »Fission: — forvaltning og 
opbevaring af radioaktivt affald« blev der genopført 
730 000 ECU til gennemførelse af det oprindeligt 
planlagte program. Beløbet blev genopført, uden at det 
blev undersøgt, om der var disponible bevillinger til stede 
i 1990, og selv om der var afsat bevillinger (30 mio. ECU) 
til dette formål på budgettet for regnskabsåret 1990. 
Genopførelsen skyldes i virkeligheden en fejl i forbindelse 
med bogføringen. Denne fejl medførte, at der var blevet 
frigjort et beløb i forbindelse med et tidligere program, og 
Kommissionen ville fastholde den af Rådet fastsatte 
bevillingsramme til det pågældende program. 
1.47. For så vidt angår fødevarehjælp, blev der 
genopført ét samlet beløb på 47,8 mio. ECU under kapitel 
92, hvilket er i strid med reglen om specificering af 
bevillingerne. Ved en undersøgelse af Kommissionens 
akter blev det påvist, at de frigjorte bevillinger var opført 
på forskellige poster under kapitel 92. Det var hensigten, 
at disse bevillinger skulle genopføres på andre poster med 
det formål at finansiere tidligere påbegyndte foranstalt­
ninger (særlig omkostninger i forbindelse med transport), 
som medførte udgifter, der oversteg de bevillinger, der 
oprindeligt var indgået forpligtelser for. Den nye 
bestemmelse blev således ikke anvendt efter hensigten. 
1.48. For så vidt angår Middelhavsprotokollerne, blev 
der på konto 9650 og 9651 genopført henholdsvis 3,9 og 
1,0 mio. ECU, selv om der er afsat henholdsvis 9 og 200 
mio. ECU på disse poster i 1990. De genopførte 
bevillinger blev frigjort i forbindelse med en lang række 
projekter, der finansieres inden for rammerne af første, 
anden og tredje protokol i flere af de lande, som modtager 
støtte fra Fællesskabet. Kommissionen anførte, at det 
samlede beløb skulle udgøre et tilskud til bevillingerne på 
budgettet for 1990. Der er ingen tvivl om, at Kommissio­
nen har søgt at opsamle så mange mindre beløb som 
muligt med henblik på at omdanne dem til samlede 
tillægsbevillinger. Dette er imidlertid ikke hensigten med 
artikel 6, stk. 6. 
Konklusioner vedrørende anvendelsen af de nye regler 
om budgetdisciplin 
1.49. Bestemmelserne om indførelse af frister synes 
stort set at blive overholdt, men de kunne med fordel 
gøres mere præcise, særlig for så vidt angår fastsættelsen 
af fristen og følgerne i tilfælde af en overskridelse af 
fristen. Da der tidligere har været en tendens til 
overskridelse af de fastsatte frister, skal Retten endvidere 
advare mod en for liberal anvendelse af disse bestemmel­
ser, hvilket umiddelbart ville begrænse deres virkning. 1.50. Bestemmelserne om fremførsler synes allerede i 
det første regnskabsår, hvori de har fundet anvendelse, at 
blive overholdt i meget mindre omfang, og Retten skal 
også i denne forbindelse henlede opmærksomheden på 
risikoen ved en for liberal anvendelse af de nye 
bestemmelser. 
1.51. Endelig har bestemmelserne om genopførelse af 
bevillinger ikke fundet anvendelse efter hensigten. De 
begrundelser, der skal fremlægges i henhold til bestem­
melserne, er ret kortfattede og viser sig til tider at være 
fejlagtige. Kommissionen har ikke indført et administra­
tivt system til opfølgning af genopførte bevillinger. Dette 
ville ellers være et udmærket middel til at sikre, at — og 
efterprøve, om — de nye bestemmelser anvendes efter 
hensigten. 
1.52. De første eksempler på anvendelsen af de nye 
bestemmelser om budgetdisciplin er efter Rettens opfat­
telse endnu langt fra et udtryk for den »forsvarlige 
forvaltning« og »omkostningsbevidsthed«, som blev 
omtalt i forbindelse med indførelsen af »Delors-pakken«, 
jf. s. 8 i dokument KOM(87) 100, endelig udg. af 15. 
februar 1987. 
Overholdelse af reglen om specificering af 
bevillinger 
Overførsler fra kapitel 100 
1.53. I forhold til det foregående regnskabsår kan der 
konstateres en stigning i antallet af overførsler fra kapitel 
100 til poster, der ikke svarer til de i budgettet angivne. 
Budgetmyndigheden har i realiteten godkendt disse 
ændringer inden for rammerne af overførselsproceduren. 
I dokument KOM(87) 101, endelig udg., havde Kommis­
sionen ellers i forbindelse med gennemgangen af »Delors-
pakken« tilkendegivet, at den, for så vidt angår de 
formålsbestemte reserver, der ikke kan overføres til de 
angivne poster, »vil ... gøre det til en regel ikke at foreslå 
nogen alternativ anvendelse. Disse bevillinger vil derfor 
automatisk bortfalde ved regnskabsårets udgang.« 
Overførsler mellem poster med forskellige former for 
bevillinger 
1.54. En række ikke-opdelte bevillinger er blevet 
overført til poster med opdelte bevillinger, selv om 
bestemmelserne ikke udtrykkeligt hjemlede denne form 
for overførsler. Bevillinger til betalinger, som automatisk 
blev overført sammen med bevillinger til forpligtelser, er 
forblevet uudnyttede, idet der ikke var behov for disse 
bevillinger. Dette er særlig tilfældet i forbindelse med 
fødevarehjælp. Sådanne overførsler mellem poster med 
16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
forskellige former for bevillinger fører i praksis næsten 
altid til dette resultat. I nogle tilfælde har Kommissionen 
inden for rammerne af sine gennemførelsesbeføjelser 
[artikel 6, stk. 2, litra b)] fremført sådanne overførte 
betalingsbevillinger til det efterfølgende regnskabsår. For 
så vidt angår ikke-opdelte bevillinger, foretager Kommis­
sionen således »ad to gange« fremførsler, som den i 
henhold til finansforordningen ikke kan foretage »på én 
gang«. Overførsler mellem poster med forskellige former 
for bevillinger omfattes ikke af finansforordningen i den 
udgave, der var gældende i 1989, men vil dog kunne 
foretages i henhold til den nye finansforordning, hvilket 
dog ikke forhindrer, at overførslerne får ovennævnte 
uheldige konsekvenser. der således ikke indgået forpligtelser for 96,4 %, men 
derimod for 71,5 % af bevillingerne i regnskabsåret 1986, 
og i 1987 var de tilsvarende procenttal 94,7 % og 76,9 % 
(jf. tabel 1.1). Dette forhold bør tages i betragtning ved 
vurderingen af udnyttelsesgraderne, som tilsyneladende 
er tilfredsstillende i 1989, med 99 % for forpligtelserne og 
85 % for betalingerne. Generelt bør det påpeges, at der 
kunne være fundet en løsning i overensstemmelse med 
forordningen i forbindelse med de »rent formelle 
grunde«, der omtales i Kommissionens svar (det drejer sig 
i virkeligheden om sondringen mellem opdelte og ikke-
opdelte bevillinger og mellem obligatoriske og ikke-
obligatoriske udgifter). Denne løsning gik ud på i tide at 
indlede de nødvendige overførselsprocedurer, dvs. ved at 
rette henvendelse til budgetmyndigheden. 
Samlet forvaltning af bevillingerne til fødevarehjælp 
1.55. Analyserne i punkt 1.34 (bevillingsfremførsler), 
punkt 1.47 (genopførelse af bevillinger) og punkt 1.96 
(fødevarehjælp) viser, at Kommissionen tilrettelægger 
forvaltningen af bevillingerne på dette område uden 
hensyntagen til de almindelige krav om specificering af 
bevillingerne. Når budgettet for fødevarehjælp vedtages, 
fremgår det tydeligt, hvilke beløb der bevilges til 
forskellige foranstaltninger (kapitel 92 omfatter 13 
forskellige poster, nogle med opdelte og andre med ikke-
opdelte bevillinger). Alligevel forvalter Kommissionen 
ofte kapitel 92, som om det udgjorde et samlet bevillings-
loft. Bevillinger fremføres samlet og genopføres samlet. 
Denne fremgangsmåde er i strid med de gældende 
bestemmelser og begrænser endvidere i vidt omfang 
virkningen af budgetmyndighedens oprindelige valg. Det 
er desuden interessant at konstatere, at denne form for 
forvaltning i den grad indebærer justeringer (bortfald, 
frigørelser, fremførsler, genopførelse), at de faktiske 
oplysninger om budgetgennemførelsen i tidligere regn­
skabsår ændres radikalt. For så vidt angår kapitel 92, blev Udnyttelsen af regnskabsårets bevillinger 
Generelle oplysninger 
1.56. Ud fra de oplysninger, der ligger til grund for 
Kommissionens forvaltningsregnskab, har Retten opstil­
let flere tabeller med finansielle oplysninger. Disse 
tabeller giver et detaljeret billede af udviklingen i og 
udnyttelsen af bevillingerne i regnskabsåret. Oplysninger­
ne findes i tabel 1.2 og 1.3. Disse oplysninger, fordelt på de 
forskellige større aktivitetsområder, analyseres nærmere i 
begyndelsen af de pågældende kapitler. I det følgende 
analyseres de helt generelle aspekter ved budget­
gennemførelsen. 
Tabel 1.1 — Bevillinger til forpligtelser i budgettets del B, kapitel 92 »Fødevarehjælp« 
(ikke-opdelte bevillinger + forpligtelsesbevillinger) 
(mio. ECU) 
—~ -_________^ Regnskabsår 
Transaktioner -—______ 
I løbet af regnskabsår (n): 
a) oprindelige bevillinger 
b) endelige bevillinger (') 
c) indgåede forpligtelser 
d) udnyttelsesgrad = % c/b 
I løbet af efterfølgende regnskabsår: 
e) bortfald i forb. med forpligtelser over ikke-opdelte bevil. 
f) frigørelser i forb. med forpligtelser over opdelte bevil­
linger (2) 
g) endelige forpligtelser [c-e-fj 
h) udnyttelsesgrad = % g/b pr. 31. december 1989 1985 
635,6 
689,1 
689,1 
100 % 
0,1 
9,3 
679,7 
98,6 % 1986 
693,6 
693,6 
668,6 
96,4 % 
21,0 
152,0 
495,6 
71,5% 1987 
511,5 
604,1 
572,0 
94,7 % 
36,2 
94,8 
440,0 
76,9 % 1988 
421,8 
567,3 
567,0 
100 % 
0,5 
0,7 
565,8 
99,7 % 1989 
473,4 
679,7 
677,3 
99,6 % 
(') Herunder samtlige uudnyttede bevillinger (oprindelige, nye og automatiske) samt overførsler. 
(2) Af de bevillinger på i alt 256,8 mio. ECU, der blev frigjort, blev 203,1 mio. ECU genopført (nye uudnyttede bevillinger), og 53,7 mio. ECU bortfaldt. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17 
Tabel 1.2 — Disponible bevillinger til forpligtelser i 1989 og deres udnyttelse, 
pr. sektor og pr. institution 
(mio. ECU) 
Sektor og institution 
(De tilsvarende poster i kontoplanen for 1989 er 
angivet i parentes: sektion (S), afsnit (A) 
og kapitel (K)) 
1. Drift (samtlige institutioner) 
1.1. Kommissionen (S III, del A) 
1.2. Andre institutioner (S I, II, IV, V) 
CQ 
T3 
c" 
o 
E 
b 
U 
| 
=• o 
O 
<f 2. EUGFL, Garantisektionen (A 1-2) 
2.1. Korn og ris (K 10) 
2.2. Sukker (K 11) 
2.3. Fedtstoffer og proteinholdige afgrøder (K 12-13) 
2.4. Frugt og grønsager (K 15) 
2.5. Vin(K 16) 
2.6. Tobak (K 17) 
2.7. Mejeriprodukter (K 20) 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød (K 21-24) 
2.9. Andre produkter (K 14, 18, 25) 
2.10. Agromonetære foranstaltninger (K 27-28) 
2.11. Andre udgifter (K 29) 
3. Landbrugsstrukturer (A 3) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
3.1. EUGFL, Udviklingssektionen (K 30) 
3.2. Særlige foranstaltninger (K 38, 39) 
4. Fiskeri (A 4) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
4.1. Markedsordninger (K 40) 
4.2. Andre foranstaltninger (K 41-42, 46-47) 
5. Regional- og transportpolitik (A 5) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
5.1. Regionalfonden (K 50) 
5.2. Transport (K 58) 
5.3. Andre foranstaltninger (K 54-55) 
6. Socialpolitik (A 6) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
6.1. Socialfonden (K 60) 
6.2. Andre foranstaltninger (K 62-67, 69) 
7. Forskning, energi osv. (A 7) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
7.1. Energi (K 70) 
7.2. Forskning og investering (K 73) 
7.3. Industri og det indre marked (K 77) 
7.4. Andre foranstaltninger (K 71, 75, 76, 78-79) 
8. Refusion til medlemsstaterne (A 8) 
8.1. Nedskrivning af landbr. lagre (K 81) 
8.2. Andre former for godtgørelse (K 80, 83-87) 
9. Udviklingssamarbejde (A 9) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
9.1. Fødevarehjælp (K 92) 
9.2. Finansiel bistand (K 90-91, 93-99) 
10. Formålsbest. res. og res. til uforud. udgif. (K 100-102) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
Aktionsbevillinger i alt (S III, B) 
(heraf ikke-opdelte bevillinger) 
Tilsammen c 
•£ 
x> 03 
• • a J,^ 
aiffl •ss 
••= .* O & > 
CQ , 
(a) 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB+FB 
(IOB) 
FB 
IOB+FB 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB 
IOB + FB 
IOB+FB 
(IOB) 
FB 
IOB+FB 
IOB + FB 
IOB + FB 
(IOB) 
FB 
IOB+FB 
IOB+FB 
(IOB) 
IOB + FB 
FB 
IOB + FB 
IOB + FB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB + FB 
IOB+FB 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB + FB 
IOB 
FB Udviklingen i 
bevillingerne 
.»! 
D."0 
oS 
(b) 
2 150,0 
1 416,4 
733,6 
26 741,0 
4 086,0 
2 051,0 
5 415,0 
1 221,0 
1 466,0 
975,0 
4 720,0 
4 501,0 
1 347,0 
415,0 
544,0 
1 599,4 
169,7 
1 413,0 
86,4 
353,2 
192,8 
37,3 
315,9 
4 896,2 
25,4 
4 495,0 
7,4 
393,8 
3 695,4 
245,5 
3 387,0 
308,4 
1 602,3 
40,9 
132,4 
1 288,1 
121,9 
59,9 
2 879,0 
1 449,0 
1 430,0 
1 240,5 
95,9 
473,4 
767,1 
1 266,1 
1 049,3 
44 273,0 
31 439,5 
46 423,0 
33 589,5 
12 833,5 Ov 
*-. SO 
60 ° 
•° u A '-
•-= ^_ .5 u 
•o £-5-o 
C<- C 3 W S &X) 
(c) 
2 152,7 
1 416,4 
736,3 
26 741,0 
4 086,0 
2 051,0 
5 415,0 
1 221,0 
1 466,0 
975,0 
4 720,0 
4 501,0 
1 347,0 
415,0 
544,0 
1 599,4 
169,7 
1 413,0 
86,4 
353,2 
192,8 
37,3 
315,9 
4 896,2 
25,4 
4 495,0 
7,4 
393,8 
3 695,4 
245,5 
3 387,0 
308,4 
1 602,3 
40,9 
132,4 
1 288,1 
121,9 
59,9 
2 879,1 
1 449,0 
1 430,1 
1 240,5 
95,9 
473,4 
767,1 
1 266,1 
1 049,3 
44 273,1 
31 439,6 
46 425,8 
33 592,3 
12 833,5 •grr 
Ctys 
-3 u 
•2P.S 
UJ.O 
(d) 
2 152,7 
1 416,4 
736,3 
25 651,2 
3 462,0 
2 051,0 
5 103,0 
1 101,0 
1 307,9 
1 140,0 
5 020,0 
4 486,0 
1 354,0 
415,0 
211,3 
1 640,5 
159,0 
1 464,9 
75,7 
348,2 
190,8 
27,3 
320,9 
5 176,5 
25,4 
4 710,4 
69,9 
396,2 
3 831,0 
244,8 
3 519,7 
311,3 
1 801,1 
42,0 
132,4 
1 481,9 
122,5 
64,3 
2 967,2 
1 449,0 
1 518,2 
1 459,8 
97,3 
679,7 
780,1 
1 854,1 
1 852,1 
44 729,6 
31 229,8 
46 882,4 
33 382,5 
13 499,9 Udnyttelse af bevillingerne 
indgået i 
Beløb 
(e) 
2 088,7 
1 388,6 
700,0 
24 403,1 
3 261,4 
1 979,9 
4 781,0 
1 018,6 
1 147,7 
1 138,8 
4 987,0 
4 376,5 
1 236,6 
364,3 
111,4 
1 543,0 
64,8 
1 461,6 
75,5 
341,4 
187,3 
24,0 
317,4 
4 985,3 
25,1 
4 666,2 
69,7 
249,3 
3 788,1 
244,0 
3 478,4 
309,7 
1 778,2 
40,8 
131,7 
1 462,1 
93,6 
91,0 
2 961,1 
1 442,9 
1 518,2 
1 453,8 
96.5 
677,3 
776,5 
— 
41 254,0 
28 022,6 
43 342,7 
30 111,3 
13 231,5 1989 
Grad 
(%) 
(e)/(d) 
97,0 
98,0 
95,1 
95,1 
94,2 
96,5 
93,7 
92,5 
87,8 
99,9 
99,3 
97,6 
91,3 
87,8 
52,7 
94,1 
40,8 
99,8 
99,7 
98,0 
98,1 
87,9 
98.9 
96,3 
99,0 
99,1 
99,8 
62,9 
98,9 
99,7 
98,8 
99,5 
98,7 
97,0 
99,5 
98,7 
76,4 
141,5 
99,8 
99,6 
100,0 
99,6 
99,1 
99,6 
99,5 
92,2 
89,7 
92,5 
90,2 
98,0 o 
J*2 
'•=r= 
!b 
^ 1 
i E 
5 2 
(0 
3,1 
2,2 
1,0 
— 
— 
— 
— 
_. 
_.. 
— 
_. 
2,0 
— 2,0 
_ 
-0,4 
— 
-0,4 
46,2 
—-
44,2 
— 2,0 
26,5 
_. 
26,0 
0,5 
13,9 
— 
— 13,9 
_. 
-
— 
-
_. 
4,0 
0,7 
2,4 
1,6 
92,2 
0,7 
96,0 
3,8 
92,3 2 
<2 
o 
CD 
(g) = 
(d-e-0 
60,9 
25,6 
35,3 
1 248,1 
200,6 
71,1 
322,0 
82,4 
160,1 
1,2 
33,0 
109,5 
117,4 
50,7 
99.9 
95,5 
94,2 
1,2 
0,2 
7,2 
3,5 
3,3 
3,9 
145,0 
0,3 
0,0 
0,1 
144,9 
16,4 
0,8 
15,3 
1,1 
9,0 
1,3 
0,6 
6,0 
28,9 
-26,7 
6,1 
6,1 
0,0 
2,0 
0,2 
0,0 
2,0 
1 854,1 
1 852,1 
3 383,4 
3 206,6 
3 443,6 
3 267,4 
176,1 
r 
.2 
3 
~s 
c Parlamentet (S I) 
Rådet (S II) 
(heraf Det Økonomiske og Sociale Udvalg) 
Kommissionen (S III) 
(heraf ikke-opdelte bevillinger) 
Domstolen (S IV) 
Revisionsretten (S V) 
Tilsammen IOB 
IOB 
(IOB) 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB 
IOB 
IOB+FB 405,5 
240,5 
42,9 
45 689,4 
32 855,9 
57,0 
30,6 
46 423,0 405,5 
240,5 
42,9 
45 689,5 
32 856,0 
59,7 
30,6 
46 425,8 405,5 
240,5 
42,9 
46 146,0 
32 646,2 
59,7 
30,6 
46 882,4 381,1 
233,3 
41,2 
42 642,7 
29 411,2 
57,9 
27,7 
43 342,7 94,0 
97,0 
95,9 
92,4 
90,1 
97,0 
90,4 
92,5 1,0 
-
95,1 
2,8 
_.. 
96,0 23,4 
7,2 
1,8 
3 408,3 
3 232,2 
1,8 
2,9 
3 443,6 
(') Bevillinger ændret efter hensyntagen til forpligtelsesbevillinger, fremført fra 1988 eller genopført i 1989, bevillinger svarende til indtægter fra tjenesteydelser tor tredjemand og overførsler mellem 
budgetposter. Ikke-automatiske fremførsler fra 1988 er ikke medregnet, for så vidt angår ikke-opdelte bevillinger. 
18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 1.3 Disponible bevillinger til betalinger i 1989 og deres udnyttelse, 
pr. sektor og pr. institution 
Sektor og institution 
(jf. § 6 vedrørende 
benævnelser 
af budgetposter) 
1. Drift (samtl. instit.) 
1.1. Kommissionen 
1.2. Andre institutioner 
S 
T3 
C 
O 
E 
b 
X 
f> 
o 
•* 2. EUGFL, Garantisek. 
2.1. Korn og ris 
2.2. Sukker 
2.3. Fedtstoffer... 
2.4. Frugt og grønsager 
2.5. Vin 
2.6. Tobak 
2.7. Mejeriprodukter 
2.8. Kød... 
2.9. Andre produkter 
2.10. Agromonetære... 
2.11. Andre udgifter 
3. Landbrugsstrukturer 
(heraf: IOB) 
3.1. EUGFL, Udvik­
lings. 
3.2. Særlige foranstalt. 
4. Fiskeri 
(heraf: IOB) 
4.1. Markedsordninger 
4.2. Andre foranstalt. 
5. Regional- og transp. 
(heraf: IOB) 
5.1. Regionalfonden 
5.2. Transport 
5.3. Andre foranstalt. 
6. Socialpolitik 
(heraf: IOB) 
6.1. Socialfonden 
6.2. Andre foranstalt. 
7. Forskning, energi osv. 
(heraf: IOB) 
7.1. Energi 
7.2. Forskning og inv. 
7.3. Industri... 
7.4. Andre foranstalt. 
8. Refusion 
8.1. Nedskr. landbr. lagre 
8.2. Andre... 
9. Udviklingssamarbejde 
(heraf: IOB) 
9.1. Fødevarehjælp 
9.2. Finansiel bistand 
10. Formålsbestemte... 
(heraf: IOB) 
Aktionsbevillinger i alt 
(heraf: IOB) 
Tilsammen 00 
O 
fe« .5 v-
£s evillingsa 
kke-opde 
betalingsl 
æ , , 
(a) 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB + BB 
(IOB) 
BB 
IOB+BB 
IOB+BB 
(IOB) 
IOB 
IOB + BB 
IOB+BB 
(IOB) 
BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
BB 
IOB+BB 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
BB 
IOB+BB 
IOB+BB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB+BB 
(IOB) 
IOB + BB 
IOB+BB 
IOB+BB 
(IOB) 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
IOB 
BB i 
Os 
.5 oo 
fe."0 
O-c 
(b) 
2 150,0 
1 416,4 
733,6 
26 741,0 
4 086,0 
2 051,0 
5 415,0 
1 221,0 
1 466,0 
975,0 
4 720,0 
4 501,0 
1 347,0 
415,0 
544,0 
1 552,4 
169,7 
1 369,0 
83,4 
381,2 
192,8 
37,3 
343,9 
4 300,9 
25,4 
3 920,0 
7,4 
373,6 
3 259,9 
245,5 
2 950,0 
309,9 
1 409,6 
40,9 
116,9 
1 145,1 
101,1 
46,5 
2 879,0 
1 449,0 
1 430,0 
1 031,6 
95,9 
460,4 
571,2 
1 132,2 
1 049,3 
42 687,8 
31 439,5 
44 837,8 
33 589,5 
11 248,3 A. Bevillinger for regnskabsåret 
Udvikling 
bevillingerne 
SO c C 
"2 a -ndeligt b 
989 (efter 
Hægs- og 
ringsbudgf 
til — -c-o 
(c) 
2 152,7 
1 416,4 
736,3 
26 741,0 
4 086,0 
2 051,0 
5 415,0 
1 221,0 
1 466,0 
975,0 
4 720,0 
4 501,0 
1 347,0 
415,0 
544,0 
1 552,4 
169,7 
1 369,0 
83,4 
381,2 
192,8 
37,3 
343,9 
4 300,9 
25,4 
3 920,0 
7,4 
373,6 
3 259,9 
245,5 
2 950,0 
309,9 
1 409,6 
40,9 
116,9 
1 145,1 
101,1 
46,5 
2 879,1 
1 449,0 
1 430,1 
1 031,6 
95,9 
460,4 
571,2 
1 132,2 
1 049,3 
42 687,8 
31 439,6 
44 840,6 
33 592,3 
11 248,3 
ndeiige 
evillinger 
989 (') 
tux> — 
(d) 
2 152,7 
1 416,4 
736,3 
25 651,2 
3 462,0 
2 051,0 
5 103,0 
1 101,0 
1 307,9 
1 140,0 
5 020,0 
4 486,0 
1 354,0 
415,0 
211,3 
1 541,7 
159,0 
1 369,0 
72,7 
379,2 
190.8 
27,3 
351,9 
4 333,4 
25.4 
3 920,0 
39,9 
373,6 
3 229,2 
244,8 
2 918,5 
310,7 
1 523,3 
42,0 
116,9 
1 247,9 
100,2 
58,4 
2 967,2 
1 449,0 
1 518,2 
1 239,5 
97,3 
666,7 
572,8 
1 852^ 
1 852,1 
42 717,5 
31 229,8 
44 870,3 
33 382,5 
11 487,8 1989 
Udnyttelse af 
bevillingerne 
• S+Jos 
S£ — ffls.-
(e) 
1 925,5 
1 284,4 
641,0 
24 454,3 
3 261,4 
1 979,9 
4 776,4 
1 018,6 
1 147,7 
1 138,8 
5 044,4 
4 376,5 
1 234,9 
364,3 
111,4 
1 397,4 
38,8 
1 349,0 
42,4 
241,7 
149,8 
24,0 
217,7 
4 134,2 
13,8 
3 920,0 
25,7 
188,6 
2 895,1 
173,9 
2 676,1 
219,0 
1 467,5 
22,7 
113,8 
1 225,8 
87,3 
40,7 
2 886,4 
1 442,9 
1 443,5 
1 009,1 
65,7 
564,3 
444,9 
— 
— 
38 485,8 
27 805,5 
40 411,2 
29 730,9 
10 680,3 t. 
E<2 
u-\s 
(0 
166,4 
106,3 
60,0 1 
CO 
(g) = 
(d-e-0 
60,9 
25,6 
35,3 
-51,2 1 248,1 
— 
— 
4,6 
— 
— — 
-57,4 
— 1,6 
— 
— 
26,0 
26,0 
— 
26,0 
37,5 
37,5 
-0,0 
37,5 
11,3 
11,3 
— 
5,5 
5,8 
70,1 
70,1 
— 70,1 
22,7 
18,0 
1,4 
4,7 
8,4 
8,2 
74,6 
— 74,6 
81,4 
31,4 
54,0 
27,4 
— 
— 200,6 
71,1 
322,0 
82,4 
160,1 
1,2 
33,0 
109,5 
117,4 
50,7 
99,9 
118,3 
94,2 
20,0 
4,2 
100,0 
3,5 
3,3 
96,7 
187,9 
0,3 
0,0 
8,6 
179,2 
264,0 
0,8 
242,4 
21,7 
33,1 
1,3 
1,7 
17,5 
4,5 
9,4 
6,1 
6,1 
0,0 
148,9 
0,2 
48,4 
100,5 
1 852,9 
1 852,1 
272,4 3 959,4 
217,8 3 206,6 
438,8 4 020,2 
384,1 
54,7 3 267,4 
752,8 B. Fremførsler fra 1988 
6 
£ 
|oo 
fflci: 
(h) 
157,2 
94,8 
62,4 
11,2 
— 
— 
5,7 
— 
— — 
5,4 
— 
0,1 
— 
— 
23,0 
23,0 
— 
23,0 
20,4 
20,4 
— 
20,4 
32,8 
7,5 
— 
21,9 
11,0 
80,3 
77,7 
— 80,3 
43,6 
18,6 
1,3 
25,0 
4,3 
13,0 
382,0 
— 382,0 
70,4 
69,9 
22,5 
47,8 
— 
_ 
663,8 
610,4 
821,0 
767,6 
53,4 Udnyttelse 
af bevillingerne 
•o 
o 
•Eas 
2S 
CQ._ 
(i) 1-
U-\= 
(j) 2 
o 
CQ 
(k) = 
(h-i-j) 
126,2 — 31,0 
77,8 — 17,0 
48,4 — 14,0 
6,1 — 5,2 
— — — 
— — — 
3,9 — 1,7 
— — — 
— — — — _. — 
2,0 — 3,4 
— — — 0,1 — 0,0 
— 
_ _ _ 
21,7 — 1,3 
21,7 — 1,3 
— — — 
21,7 — 1,3 
20,3 — 0,2 
20,3 — 0,2 
— — — 
20,3 — 0,2 
10,1 — 22,8 
6,7 — 0,8 
— — 
4,9 — 17,0 
5,2 — 5,8 
69,0 — 11,3 
68,9 — 8,7 
— — — 69,0 — 11,3 
29,8 3,1 10,7 
15,8 — 2,8 
1,2 — 0,1 
14,0 3,1 7,9 
3,3 — 1,0 
11,3 — 1,8 
382,0 — 0,0 
— — — 382,0 — 0,0 
54,6 — 15,7 
54,2 — 15,7 
22,0 — 0,5 
32,6 — 15,2 
— — — 
_ — — 
593,5 3,1 67,2 
575,6 — 34,8 
719,8 3,1 98,2 
701,8 — 65,8 
18,0 3,1 32,3 (mio. ECU) 
C. Disponible bevillinger 
og betalinger i 1989 i alt 
£o 
§Os 
c 
C/5 .O 
(D = 
(d + h) 
2 309,9 
1 511,2 
798,7 
25 662,4 
3 462,0 
2 051,0 
5 108,7 
1 101,0 
1 307,9 
1 140,0 
5 025,4 
4 486,0 
1 354,1 
415,0 
211,3 
1 564,7 
182,0 
1 369,0 
95,7 
399,7 
211,3 
27,3 
372,4 
4 366,3 
32,9 
3 920,0 
61,7 
384,5 
3 309,5 
322,4 
2 918,5 
391,0 
1 566,9 
60,6 
118,2 
1 272,9 
104,5 
71,4 
3 349,2 
1 449,0 
1 900,2 
1 309,8 
167,2 
689,2 
620,6 
1 852,9 
1 852,1 
43 381,4 
31 840,2 
45 691,3 
34 150,1 
11 541,2 Betalinger i 1989 
i alt 
Beløb 
(m) = 
(e + i) 
2 051,7 
1 362,3 
689,4 
24 460,4 
3 261,4 
1 979,9 
4 780,4 
1 018,6 
1 147,7 
1 138,8 
5 046,4 
4 376,5 
1 235,0 
364,3 
111,4 
1 419,1 
60,5 
1 349.0 
64.1 
261,9 
170,0 
24,0 
237,9 
4 144,3 
20,5 
3 920.0 
30,6 
193,7 
2 964,1 
242,8 
2 676,1 
288,0 
1 497,3 
38,5 
115,0 
1 239,8 
90,6 
52,0 
3 268,5 
1 442,9 
1 825,6 
1 063,8 
119,9 
586,3 
477,5 
— 
— 
39 079,3 
28 381,0 
41 131,0 
30 432,7 
10 698,3 Grad 
(%) 
(n) = 
(m/l) 
88,8 
90,1 
86,3 
95,3 
94,2 
96,5 
93,6 
92,5 
87,8 
99,9 
100,4 
97,6 
91,2 
87,8 
52,7 
90,7 
33,2 
98,5 
67,0 
65,5 
80,5 
87,9 
63,9 
94,9 
62,2 
100,0 
49,6 
50,4 
89,6 
75,3 
91,7 
73,7 
95,6 
63,5 
97,3 
97,4 
86,7 
72,8 
97,6 
99,6 
96,1 
81,2 
71.7 
85.1 
76,9 
90,1 
89,1 
90,0 
89,1 
92,7 
" .2 
3 
•s 
c Parlamentet 
Rådet 
(heraf ØSU) 
Kommissionen 
(heraf: IOB) 
Domstolen 
Revisionsretten 
Tilsammen IOB 
IOB 
(IOB) 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB 
IOB 
IOB + BB 405,5 
240,5 
42,9 
44 104,2 
32 855,9 
57,0 
30,6 
44 837,8 405,5 405,5 
240,5 240,5 
42,9 42,9 
44 104,2 44 133,9 
32 856,0 32 646.2 
59,7 59,7 
30,6 30,6 
44 840,6 44 870,3 347,0 
216,8 
39,4 
39 770,2 
29 089,9 
50,9 
26,2 
40 411,2 35,1 23,4 
16,5 7,2 
1,8 1,8 
378,8 3 985,0 
324,1 3 232,2 
7,0 1,8 
1,4 2,9 
438,8 4020,2 43,0 
12,8 
1,3 
758,6 
705,2 
4,2 
2,4 
821,0 31,2 — 
11,1 — 
1,1 ~ 
671,4 3,1 
653,4 — 
3,9 — 
2,2 — 
719,8 3,1 11,9 
1,7 
0,2 
84,2 
51,8 
0,3 
0,2 
98,2 448,6 
253,3 
44,2 
44 892,6 
33 351,4 
63,9 
33,0 
45 691,3 378,2 
227,9 
40,5 
40 441,6 
29 743,3 
54.8 
28,4 
41 131,0 84,3 
90,0 
91,6 
90,1 
89,2 
85.8 
86,3 
90,0 
(') Bevillinger ændret efter hensyntagen til overførsler mellem budgetposter og indtægter fra tjenesteydelser for tredjemand. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19 
Bevillingernes samlede udnyttelsesgrad 
1.57. De disponible endelige bevillinger til forpligtelser 
og betalinger i 1989, inklusive bevillinger fremført fra 
regnskabsåret 1988 (og genopførte bevillinger), androg 
hhv. 46 882,4 mio. ECU og 44 870,3 mio. ECU. Den 
samlede udnyttelsesgrad for disse bevillinger lå på 92,5 % 
for disponible bevillinger til forpligtelser (mod 96,7 % i 
1987 og 94,0% i 1988) og på 90,0% for disponible 
bevillinger til betalinger (mod 94,0 % i 1987 og 91,3 % i 
1988). På Rettens foranledning har Kommissionen i år i 
forvaltningsregnskabets bind I foretaget en ret detaljeret 
— og i nogle tilfælde endog temmelig kritisk — analyse af 
betingelserne for udnyttelse af de disponible bevillinger. 
Dokumentet indeholder en række forslag til, hvordan 
udnyttelsen af bevillingerne kan forbedres — herunder 
opfølgningen af uindfriede forpligtelser. Retten vil med 
interesse følge, hvordan disse forslag vil blive omsat til 
praksis. 
Udnyttelsesgraden for bevillinger til afholdelse af 
obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter 
1.58. For så vidt angår de obligatoriske udgifter (OU), 
ligger den samlede udnyttelsesgrad for de disponible 
bevillinger til betalinger på 89,3 % mod 92,3 % i 1988 (jf. 
tabel 1.4). For de ikke-obligatoriske udgifter (IOU) ligger 
udnyttelsesgraden på 91,7 % mod 88,2 % i 1988. Ser man 
bort fra bevillingerne til EUGFL, Garantisektionen, og 
den uudnyttede monetære reserve for landbruget, ligger 
udnyttelsesgraden for bevillingerne til betalinger, for så 
vidt angår de obligatoriske udgifter, på 91,8 % mod 
89,3 % i 1988. På grundlag af disse procentsatser kan det 
konkluderes, at der generelt ikke er nogen væsentlig 
forskel på det omfang, i hvilket de obligatoriske og de 
ikke-obligatoriske udgifter afholdes. 
Uudnyttede bevillinger 
1.59. De disponible bevillinger til forpligtelser i 1989, 
der henstod uudnyttede pr. 31. december 1989, beløb sig 
til 3 543,6 mio. ECU (2 745,3 mio. ECU i 1988), hvoraf 
3 447,5 mio. ECU bortfaldt, og 96,1 mio. ECU (fordelt 
med 3,8 mio. ECU på ikke-opdelte og 92,3 mio. ECU på 
opdelte bevillinger) blev fremført til 1990 i henhold til 
finansforordningens artikel 6, stk. 1, litra b), og artikel 6, 
stk. 2. De bortfaldne bevillinger omfatter ikke-opdelte 
bevillinger svarende til 3 271,4 mio. ECU, som i henhold 
til finansforordningen ikke kan fremføres. De fremførte 
opdelte bevillinger skal derimod ses i forhold til de 
opdelte bevillinger (268,4 mio. ECU), der henstod 
uudnyttede ved udgangen af regnskabsåret (jf. 
punkt 1.33). 1.60. De disponible bevillinger til betalinger i 1989, som 
henstod uudnyttede pr. 31. december 1989, beløb sig til 
4 560,3 mio. ECU (mod 3 926,5 mio. ECU i 1988), hvoraf 
4 118,3 mio. ECU (fordelt med 3 333,2 mio. ECU på ikke-
opdelte og 785,1 mio. ECU på opdelte bevillinger) 
bortfaldt, og 442,0 mio. ECU (fordelt med 384,2 mio. 
ECU på ikke-opdelte og 57,8 mio. ECU på opdelte 
bevillinger) blev fremført til 1990 (jf- punkt 1.34). 
Parlamentets ændringer 
1.61. De bevillinger, der blev opført som følge af 
Parlamentets ændringer, svarer til 373,4 mio. ECU i 
bevillinger til forpligtelser under 180 budgetposter og til 
307,1 mio. ECU i bevillinger til betalinger under 207 
budgetposter. Retten skal understrege, at det beløb, der 
henstod uudnyttet ved årets udgang i nogle tilfælde 
oversteg selve ændringsbeløbet. Det fremgår af tabel 1.5, 
at, for så vidt angår budgetposter, hvor ændringsbeløbet 
var på mindst 1 mio. ECU, gør ovennævnte forhold sig 
gældende i forbindelse med 1 budgetpost med bevillinger 
til forpligtelser på 1,8 mio. ECU og 26 budgetposter med 
bevillinger til betalinger på 82,2 mio. ECU. Som det 
fremgår af ovenstående formår Kommissionen i reglen at 
indgå forpligtelser for de bevillinger, der følger af 
Parlamentets ændringer, hvorimod det er langt vanske­
ligere for den at sikre, at bevillingerne udnyttes reelt, dvs. 
at der foretages udbetalinger. 
Budgetposter med en lav udnyttelsesgrad 
1.62. Retten har inden for de væsentligste aktionsområ­
der, med undtagelse af EUGFL, Garantisektionen, 
opstillet en oversigt (jf. tabel 1.6 og 1.7), over de 
budgetposter, hvorunder der i 1989 oprindelig var afsat 
over 5 mio. ECU i bevillinger til betalinger og/eller 
forpligtelser, og hvor udnyttelsesgraden lå under 75 %. 
Rettens oversigt viser i givet fald Parlamentets ændringer 
samt årsagerne til den lave udnyttelsesgrad. I forhold til 
1988 konstateres der generelt et fald i antallet af tilfælde 
med væsentlig underudnyttelse af bevillingerne. Dette 
fald er dog mindre mærkbart, for så vidt angår bevillinger 
til forpligtelser, og giver sig selv i dette tilfælde udslag i en 
forøgelse af omfanget af de uudnyttede bevillinger (321,4 
mio. ECU mod 249,2 mio. ECU i 1988). Underudnyttel­
sen er særlig udpræget i forbindelse med De Integrerede 
Middelhavsprogrammer (bevillinger til betalinger på 
172,3 mio. ECU og bevillinger til forpligtelser på 139,0 
mio. ECU henstod uudnyttede) og foranstaltninger til 
omlægning af den fælles landbrugspolitik (braklægning, 
indkomstsstøtte, omstrukturering, omlægning, tilpasning 
og modernisering af fiskeriet, kontrolforanstaltninger 
inden for landbruget). 
20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
2 O 
en 
•c 
UD C 3 <« 
C 
O 
cu 
"O 60 
— .s 
0? J> Samlede 
bevillinge 
i 1989 
S 
c 
o 
_g 
03 
""So 
6 ed 
li. 
« 
C 
o 
£ 
_d 
OQ elige 
linge 
989 
XI 
o 
C« ^ 
s^ 
II s 
+ 
tr fN OS —« 
© Tf v-> 
-H fN 
oo-a O O O 
CN fN 
-^ Tf SO 
fN fN 
r- Tf -H 
12 12 
—< SO Tf 
°„ •* •* 
0(N(S 
O Tf VI 
(NO\-H 
-H fN 
^^^ °2~ 
'5b -o 
=3 
Q 
-OS 
Tf 
O 
SO 
Tf 
Tf 
fN 
Tf 
<N 
so SO 
fN 
Tf 
^O 
fN 
Os 
Tf 
Tf 
Tf 
fN 
fN^ 
SO 
fN 
2 
O 
fl 
o 
a 
O 
J 
UH 
O 
D 
W 
H q os^ t-^ 
vT so" o" 
Tf Tf OS 
m o Tf 
v-> «N t— 
VI OS Tf 
Tf —. so 
1 Tf Tf 
Os Os 
r^ 
fN fN 
O,©^ 
fN fN 
©^ O^ so 
v> oj r-
inso-
Tf OS Tf 
Tf O VI 
,-. _ 
^^•5 
°2~ 
3 
S) 
3 
J3 
T3 
-J 
ro' 00 Tf Vi 
r~ <N os 
r- Tf —. 
«-H fN 
so — r-
r- <N os 
o o o Os O Os 
OS O Os 
-H 
Os O O 
-* fN 
O O O 
fN fN 
Tf rN r-
© r- r^ 
—< fN 
r- — os 
°2~ 
-S 
UH 
Tf OS 
Tf 
Os 
Tf 
Tf 
Tf 
so SO 
Tf 
o 
O 
fN 
ro 
Tf 
OS 
fN 
Tf 
Tf 
Tf 
Tf 
2 
O 
^ 
"o 
~£ c o '5b 
(£ vi SO 
Os 
Tf 
SO 
OS 
fN 
V) 
Os 
O 
Os 
O 
Os" 
SO 
O 
r-
Os 
v> OS 
fN 
fN 
Os 
fN 
fN 
ro 
D 
O 
."s 
o c« 
SO O SO SO 
© r- r-
Os Os 
Tf Tf 
fN f- Os 
O so so 
SO SO 
SO SO 
1 Os OS 
fN fN 
1 SO so 
Tf Tf 
O SO so 
O r~ t— 
SO SO 
Tf Tf 
fN fN 
—' rt 
°2~ 
'5b 
60 
g 
'c 
o 
UH 
-SO 
r~-OS 
Tf 
SO 
fN 
fN 
OS 
Tf 
O 
o o 
o 
fN 
O 
fN 
ro 
r-OS 
Tf 
SO 
fN 
fN 
C— 
SO 
OS 
<N 
D 
O 
S 
1 x> 
1 
c o 
å 
aj 
00 SO 00 00 
fN SO 00 1 1 1 
Tf — SO 
fN 0O O 
OS OS 00 — oo os 
v> ro Os fN O fN 
i/ivio "1 vi 
ro Os ro 00 oo 
1 so SO | 1 I 
i r- i— l * ' 
r- r--
1 SO so j I 1 
1 Tf Tf l ' 1 
1 "* •"* 1 1 1 
i o O ' ' ' 
r- t» 
00 SO —c ' ' 
SO 00 00 
fN OS — 1 [ 1 
Tf so O 
tN r» o 
OS SO VI — 00 os 
vi ro Os fN O fN 
vi oo ro vi v> 
ro oo fN oo oo 
« — —. 
oo"oo * 
"§ s gf 
i | § «* 1 !"! 
•o ^ % * 
O £ 2 3 
Os O ro f~ -N 
°^ ~* s 
so ro ©s 
X fN © 
00 C4 —I 
fs| »-H Tf 
IfiOO« 
HOS'H 
N«» 
-H »n s© N w in «H TT 
r- *r> r» 
00 SO t^ 
Os t^ 00 
Tf Tf 00 
oTo oT 
Tf W f^ 
Os O Os 
Tf so O HQN Tf Tf X 
NNH 
00 Os Os 
moo« 
»Hrt r~ m -H <S -H Tf 
» <s o NHTf 
SO X TI­
SO C5 © 
©sor> r- -H x 
ro -H Tf 
u> p ~ 
°2 " 
13 00 
OS 
<N 
00 
fS 
Tf 
© 
r^ © 
s© 
Tf 
os 
of 
ro 
ro © 
Tf 
r-
ro T? 
©^ 
Os 
Os 
Tf 
»s X 
ro 
ro 
ro o fN 
Tf 
£ 
o 
o* 
o g 
W o 
"'•g 
oo 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21 
Tabel 1.5 — Bevillinger, der er opført som følge af Parlamentets ændringer under budgetposter, 
for hvilke de uudnyttede bevillinger ved regnskabsårets udgang oversteg ændringsbeløbet 
(mio. ECU) 
Sektor 
DelA 
Drift 
DelB 
Landbrugsstrukturer 
Fiskeri 
Regionalpolitik 
og transportpolitik 
Socialpolitik 
Forskning, energi 
Udviklings­
samarbejde Budget­
post 
1100 
138 
203 
205 
2204 
241 
387 
4702 
5490 
551 
587 
630 
631 
6331 
634 
640 
643 
7385 
773 
7760 
7761 
9202 
9211 
9300 
9310 
966 Tekst 
Grundlønninger 
Tjenesterej seudgifter 
Rengøring og vedligeholdelse 
Sikring af og tilsyn med ejendomme 
Kontormateriel 
Telefon, telegraf, fjernskriver, fjernsyn 
Skove 
Tilpasning og modernisering 
Undersøgelser og fællesforanstaltninger for regioner beliggende 
på tværs af landegrænserne 
Integrerede Middelhavsprogrammer — supplerende tildeling 
Foranstaltninger på turistområdet 
Foranstaltninger vedrørende uddannelse 
Samarbejde mellem universiteter OP industrien samt uddannelse 
inden for nye teknologier (COMETT) 
Program for udveksling af unge (YES) 
Foranstaltninger i forbindelse med erhvervsuddannelse og 
erhvervsvejledning 
Foranstaltninger og undersøgelser vedrørende beskæftigelse og 
det sociale Europa 
Foranstaltninger vedrørende leve- og arbejdsvilkår og social 
tryghed 
MONITOR: strategiske analyser, prognoser og evalueringer 
inden for forskning og teknologi 
Aktioner på industriområdet 
Fremme af Fællesskabets eksport til Japan 
Selektive foranstaltninger i forbindelse med særlige aktioner på 
markeder i tredjelande 
Supplerende fødevarehjælp i form af korn 
Fødevarehjælp i form af butteroil 
Finansielt og fagligt samarbejde med udviklingslande i Asien 
Finansielt og fagligt samarbejde med udviklingslande i 
Latinamerika 
Finansiel bistand til Vestbredden og Gaza 
lait Forpligtelser 
uud­
nyttet 
4,7 
4,7 ændring 
1,8 
1,8 Betalinger 
uud­
nyttet 
4,7 
4,9 
3,4 
2,8 
4,6 
10,3 
4,0 
46,4 
2,0 
172,3 
2,2 
3,8 
8,0 
2,2 
8,1 
8,6 
2,5 
2,4 
3,1 
1,7 
1,9 
19,4 
9,9 
8,6 
5,0 
2,3 
345,1 ændring 
1,8 
1,7 
1,0 
1,1 
1,7 
3,8 
1,7 
8,3 
2,0 
12,0 
1,3 
1,3 
1,0 
1,0 
1,7 
7,9 
1,8 
1,0 
3,1 
1,2 
1,0 
7,7 
9,2 
4,3 
2,0 
1,6 
82,2 
22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 1.6 — Budgetposter med bevillinger på over 5 mio. ECU, hvor udnyttelsesgraden for de bevillinger til betalinger (BTB) 
og/eller til forpligtelser (BTF), som oprindelig var opført for regnskabsåret 1989 
(oprindelige bevillinger og genopførte eller fremførte bevillinger fra 1988), ligger under 75 % 
(mio. ECU) 
Sektor 
Landbrugsstrukturer 
Fiskeri 
Regionalpolitik og 
transportpolitik 
Socialpolitik 
Forskning, 
energi, etc. Budget-
P(°) 
380 
(IOB) 
381 
(IOB) 
382 
(IOB) 
385 
(IOB) 
387 
3900 
(IOB) 
3901 
(IOB) 
401 
(IOB) 
411 
460 
4701 
4702 
551 
554 
630 
(IOB) 
631 
(IOB) 
6330 
(IOB) 
"6331 
(IOB) 
634 
(IOB) 
640 
(IOB) 
643 
(IOB) 
6480 
(IOB) 
649 
6610 ~^ 
670 
(IOB) 
"""""6750 
(IOB) 
6751 
(IOB) 
6752 
(IOB) 
7305 
7307 
7314 
7331 Tekst 
Punktvise veterinæraktioner 
Programmer for sygdomsudryddelse inden for Fællesskabet 
Kontrol i landbruget 
Omstrukturering af systemerne for landbrugsundersøgelser 
Skove 
Nedlæggelse af agerjord 
Indkomststøtte 
Interventioner fiskerivarer 
Finansielle bidrag til kontrol og overvågning i visse medlemsstaters 
farvande 
Fælles foranstaltninger til omstrukturering, modernisering og 
udvikling af fiskeriet og akvakulturen 
Omlægning af fiskeriet 
Tilpasning og modernisering 
Integrerede Middelhavsprogrammer — supplerende tildeling 
Forberedelse af fællesskabsstøtterammer og faglig bistand 
Foranstaltninger vedrørende uddannelse 
Samarbejde mellem universiteter og industrien samt uddannelse 
inden for nye teknologier (COMETT) 
Program for udveksling af unge arbejdstagere 
Program for udveksling af unge (YES) 
Foranstaltninger i forbindelse med erhvervsuddannelse og 
erhvervsvejledning 
Foranstaltninger og undersøgelser vedrørende beskæftigelse og det 
sociale Europa, herunder særlige projekter med henblik på at fremme 
oprettelsen af arbejdspladser i forbindelse med gennemførelsen af det 
indre marked 
Foranstaltninger vedrørende leve- og arbejdsvilkår og social tryghed 
Foranstaltninger inden for sundhedsbeskyttelse, hygiejne og sikker­
hed på arbejdspladsen, herunder særlige foranstaltninger med henblik 
på gennemførelsen af det indre marked 
Ekstraordinær finansiel støtte til Grækenland på det sociale område 
Beskyttelse og forvaltning af arealer, miljø og naturressourcer samt 
direkte aktioner i særligt udsatte områder 
Foranstaltninger på det kulturelle område 
Information — Centraliserede aktiviteter 
Information — Decentraliserede aktiviteter 
Information — Særskilte aktiviteter 
Afslutning af tidligere fællesprogrammer 
Ydelser for tredjemands regning 
Miljø 
BRITE-programmet: teknologisk grundforskning og anvendelse af 
nye teknologier Bevil-
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF Oprindelige 
bevillinger 
(2) 
6,7 
6,7 
25,0 
25,0 
49,7 
30,0 
8,8 
5,5 
7,6 
10,0 
40,0 
40,0 
60,0 
60,0 
37,3 
37,3 
9,0 
45,0 
25,0 
15,0 
105,0 
145,0 
252,0 
250.0 
11.7 
11,6 
13.4 
8,7 
33,9 
24,0 
5,8 
5,0 
7.0 
6,0 
20,9 
13.7 
19,0 
12.9 
6,1 
4,5 
6,9 
4,9 
21,0 
12.0 
5.0 
6.2 
9,1 
6,3 
8.2 
6,0 
17,2 
12.5 
5,3 
3,6 
19,1 
7,2 
11,1 
16,6 
13,5 
56,0 
2,8 bevillinger 
som følge 
af Parla­
mentets 
ændringer 
0,3 
0,3 
1,7 
3,0 
1,5 
~ 8,3 
12,0 
1,3 
1,3 
1,0 
1,0 
0,4 
0,4 
1,0 
1,0 
1,7 
1,7 
7,9 
7,9 
1,8 
1,8 
4,9 
4,9 
"0~7 
0,2 
0,8 
0.8 
0,1 
0,1 
0,8 
0,8 
1,6 
1,6 
- — Bevillin­
gernes 
udnyttel­
sesgrad 
1 
40 
73 
73 
56 
100 
59 
70 
46 
100 
15 
15 
o""" 
0 
64 
64 
17 
54 " 
" '' 23 
62 
56 
100 
32 
44 
42 
62 
67 
100 
71 
100 
74 
100 
68 
100 
58 
100 
52 
100 
56 
100 
50 
99 
21 
99 
71 
100 
72 
100 
72 
100 
69 
100 
73 
93 
41 
~45 
41 
99 
72 
70 
0 Vigtigste 
årsager 
derudnyt-
(b) 
(b) 
(0 (f) 
(e) 
(0 
(0 
(0 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(e) 
(e) 
(a) 
(y) 
(a) 
(a) 
(a) 
(b) 
(b) 
(d) 
(d) 
(a) 
(a) 
(b) 
(b) 
(d) 
(d) 
(e) 
(d) 
(a) 
(b) 
(b) 
(b) 
(0 
(0 
(d) 
(0) (f) 
(c) 
(a) 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 23 
(Fortsat) 
Sektor 
Udviklings­
samarbejde Budget-
P(°) 
7335 
7342 
7520 
7702 
773 
(IOB) 
774 
7760 
9211 
923 
'"9281 
929 
(IOB) 
946 
950 
951 
~~954 
(IOB) 
958 
(IOB) 
9601 
9602 
9632 
9650 
9651 
990 Tekst 
BCR — Fællesskabets Referencebureau: anvendt metrologi og 
referencematerialer 
ECLAIR: Agroindustriel udvikling på grundlag af europæisk 
forskningssamarbejde 
Fællesskabsaktioner vedrørende innovation og teknologioverførsel 
Standardisering Informationsteknologi 
Aktioner på industriområdet 
Kontrol med anvendelsen af visse foranstaltninger i jern- og 
stålsektoren 
Fremme af Fællesskabets eksport til Japan 
Fødevarehjælp i form af butteroil 
Fødevarehjælp i form af vegetabilsk olie/olivenolie 
Fællesskabsdeltagelse i oplagringsprogrammer og hurtige varslings­
systemer 
Aktioner på fødevareområdet, der træder i stedet for levering af 
fødevarehjælp 
Økologi i udviklingslandene 
Bistand til katastroferamte befolkninger i udviklingslande og 
tredjelande 
Deltagelse i finansieringen af de ikke-statslige og internationale 
organisationers indkøb af fødevarer og frø 
Bekæmpelse af AIDS i udviklingslandene 
Særligt program til bekæmpelse af sulten i verden 
Støtte forud for Portugals tiltrædelse af EØF 
Særlig støtte med henblik på en forbedring af landbrugsstrukturerne i 
Portugal 
Særhjælp til Tyrkiet 
Første og anden finansprotokol med de sydlige Middelhavslande 
Tredje finansprotokol med de sydlige Middelhavslande 
Foranstaltninger i forbindelse med handelsmæssige og økonomiske 
samarbejdsaftaler med tredjelande Bevil­
lings­
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB ~ 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF Oprindelige 
bevillinger (2) 
11,9 
13,5 
13,0 
24,2 
5,0 
5,1 
7,0 ~ 
8,0 
7.6 
5.9 
4,9 
5,9 
5,1 
5,9 
48,7 
45,2 
22,8 
24,0 
4,0 
10.0 
10.8 
10,0 
6,0 
6,0 
44,9 
18,5 
4,8 
10,0 
8.6 
5.0 
5,8 
16,0 
12,0 
8,0 
2,0 
65,0 
10,0 
25,0 
170,0 
13,8 
12,0 bevillinger 
som følge 
af Parla­
mentets 
ændringer 
0,2 
0.2 
3,1 
3,1 
0,2 
1.2 
1,2 
9,2 
16,3 
0.8 
4,0 
10,0 
5.0 
5,0 
1,9 
1,8 
0,2 
<6 
7,0 Bevillin­
gernes 
udnyttel­
sesgrad 
69 
100 
~39~""" 
97 
94 
41 
67 
100 
58 
100 
50""' 
52 
66 
100 
67 
65 
71 
100 
28 
36 
"" ' ' 27 
49 
"""(,1 
100 
"" 59~'" 
71 
70 
69 
~_24~ 
79 
58 
44 
33 
1 
0 
~68 
78 
21 
100 
58 
98 (mio. ECU) 
Vigtigste 
årsager 
derudnyt-
tese 
(0 
(b) 
(0 
(a) 
(a) 
(e) 
(e) 
(0 
(f) 
(f) 
(d) 
(0 (a) 
(d) 
(f) 
(0 
(0 
(d) 
(a) 
(a) 
(a) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(') IOB = ikke-opdelte bevillinger. 
(2) Oprindelige budgetbevillinger og genopførte bevillinger eller bevillinger fremført fra 1988. 
(3) Angiver den årsagstype (som beskrevet i tabel 1.7), der udgør den væsentligste årsag til underudnyttelsen af bevillingerne under den pågældende budgetpost. 
24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 1.7 — Analyse af de væsentligste årsager til underudnyttelse af bevillinger 
til forpligtelser og betalinger i 1989 
(mio. ECU) 
Årsagstype i forbindelse 
med underudnyttelse 
(a) Strukturbetingede forsinkelser, som til dels 
skyldes visse programmers ret urealistiske 
karakter og den langsomme iværksættelse af 
disse 
(b) De besværlige og i visse tilfælde komplicere­
de procedurer og mekanismer, der er for­
bundet med modtagerens adgang til Fælles­
skabets midler 
(c) Manglende retsgrundlag 
(d) Problemer i forbindelse med afviklingen af 
afsluttede aktioner, indførelsen af nye pro­
grammer eller iværksættelse af nye forord­
ninger 
(e) Den i en række tilfælde mindre tilfredsstil­
lende karakter af den forvaltning, som 
Kommissionen har mulighed for at varetage 
(f) Forskellige eller ikke klarlagte årsager 
lait Bevillings­
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF Antal 
budgetposter 
14 
1 
8 
2 
1 
13 
4 
4 
2 
10 
8 
49 
18 Oprindelige 
bevillinger 
356,7 
25,0 
306,8 
256,7 
13,5 
304,0 
121,6 
98,2 
43,2 
210,2 
120,4 
1 275,9 
580,4 Uudnyttede 
bevillinger 
166,5 
10,9 
195,4 
140,9 
3,8 
194,4 
105,2 
39,5 
16,2 
79,5 
44,4 
675,3 
321,4 
Regnskabsårets resultat 
1.63. Det fremgår af tabel 1.8, hvordan Kommissionen 
har beregnet saldoen for regnskabsåret. Saldoen er på 
5 080 mio. ECU. (1 701 mio. ECU) blev også opført på budgettet allerede i 
1990 ved ændrings- og tillægsbudget nr. 2, som blev 
vedtaget den 11. juli 1990. Fællesskabets behov for egne 
indtægter i 1990 har således kunnet mindskes med i alt 
4 300 mio. ECU. Efter disse ændringer henstår der altså 
stadig yderligere 780 mio. ECU, som kunne have været 
udnyttet allerede i 1990 til yderligere at nedbringe 
Fællesskabets behov for at få stillet egne indtægter til 
rådighed. 
1.64. Beregningen viser, at der for regnskabsåret 1989 
blev opført 21,6 mio. ECU som disponibelt overskud fra 
det foregående regnskabsår. Beløbet hidrører i realiteten 
fra saldoen for regnskabsåret 1987. Beløbet blev ikke 
opført på budgettet for regnskabsåret 1988, hvilket er i 
strid med finansforordningens artikel 27. BEMÆRKNINGER OM LOVLIGHEDEN OG 
DEN FORMELLE RIGTIGHED AF TRANS­
AKTIONER REGNSKABSFØRT FOR 
REGNSKABSÅRET 
1.65. Denne væsentlige saldo på 5 080 mio. ECU 
skyldes hovedsagelig de forskud fra medlemsstaterne, 
som forfaldt til betaling i 1988, men som først blev 
indbetalt i begyndelsen af 1989 (1 642 mio. ECU), samt 
bortfald af bevillinger for regnskabsåret 1989 (2 067 mio. 
ECU alene for landbrugsområdet, heraf 819 mio. ECU i 
forbindelse med den monetære reserve). En del af saldoen 
(2 598 mio. ECU) blev opført som indtægt allerede i 
forbindelse med opstillingen af budgettet for 1990, idet 
budgetmyndigheden så tidligt som i oktober 1989 ved en 
ændringsskrivelse kunne blive gjort bekendt med en del af 
regnskabsårets store overskud. En anden del af saldoen Traditionelle egne indtægter 
Rådets afgørelse 88/376/EG F 
1.66. Rådets afgørelse 88/376/EØF (8) om ordningen 
for Fællesskabernes egne indtægter trådte i kraft den 1. 
februar 1989 med virkning fra 1. januar 1988. Medlems­
staterne har ikke iværksat aftalen med virkning fra 
(8) EFTL 185 af 15.7.1988, s. 24. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 25 
Tabel 1.8 — Beregning af saldoen for regnskabsåret 1988 og 1989 
(mio. ECU) 
Samlede indtægter 
Reguleringer: 
— bortfald af saldo af bevillinger til betalinger fremført fra det foregående regnskabsår 
— Kursgevinster 
Regulerede indtægter i alt 
Udgifter i regnskabsåret 
Reguleringer: 
— kurstab 
Regnskabsårets saldo 1988 
(a) 
41 843,4 
381,3 
36,1 
42 260,8 
41 120,9 
1 139,9 1989 
(b) 
45 899,80) 
98,1 
45 997,9 
40 850,0 
67,8 
5 080,1 
(') Herunder overskud på 1 140,1 mio. ECU for regnskabsåret 1988 og overskud på 21,6 mio. ECU for regnskabsåret 1987, som ikke blev regnskabsført i 
1988. 
samme dato, for så vidt angår tilbageholdelse af 10 % til 
dækning af opkrævningsomkostninger og egne indtægter 
fra told på de produkter, der henhører under EKSF-
Traktaten (henholdsvis juli 1988 og 20. april 1989). 
Medlemsstaternes iværksættelse af aftalen med virkning 
fra forskellige datoer er et udtryk for manglende 
konsekvens, og det har haft negative virkninger for 
Fællesskabernes likvide beholdning. 62 mio. ECU 
hidrørende fra told på EKSF-produkter vedrørende 
regnskabsåret 1988 er indbetalt med to måneders 
forsinkelse, og medlemsstaterne har for perioden juli 1988 
til januar 1989 fået overdraget de 10 % til dækning af 
opkrævningsomkostninger ca. en måned tidligere end 
forudset (svarende til gennemsnitligt 100 mio. ECU pr. 
måned). 
Regnskabsføring af de beløb, medlemsstaterne har stillet 
til rådighed 
1.67. For så vidt angår de 12 738 mio. ECU i 
traditionelle egne indtægter, som medlemsstaterne har 
overdraget, er indtægtsordrerne gennemsnitlig blevet 
udstedt to eller tre uger efter, at beløbene faktisk var 
indbetalt. I tre tilfælde blev beløbene indbetalt for sent 
eller efter korrektion, uden at der blev tilskrevet renter 
(for Portugal tre dage i januar 1989 for 5,7 mio. ESC; for 
Det Forenede Kongerige mere end en måned for 16,3 
mio. UKL, som først blev overdraget i januar 1989; og 
for Grækenland mellem et og to år for fejl vedrørende i alt 
4,3 mio. DR). Regnskabsføring af beløb i henhold til særlige aftaler 
1.68. Medlemsstaterne anvender ikke ensartede frem­
gangsmåder ved regnskabsføringen af fradrag, der er en 
følge af konventioner indgået med tredjelande før 
Traktatens ikrafttræden (EØF-Traktatens artikel 234). 
Tre medlemsstater (Forbundsrepublikken Tyskland, 
Frankrig og Det Forenede Kongerige) fradrager selv 
beløbene, og Kommissionen regnskabsfører dem, når den 
får meddelelse herom (Kommissionen har i marts 
regnskabsført 8,2 mio. FF som tilbageholdt af Frankrig 
for regnskabsåret 1988. Den har i august regnskabsført 
0,5 mio. DM som tilbageholdt af Forbundsrepublikken 
Tyskland for regnskabsåret 1988. Den har hver måned 
regnskabsført de af Det Forenede Kongerige tilbagehold­
te beløb uden angivelse af referenceperioder og uden 
mulighed for identificering af de pågældende beløb). De 
italienske myndigheder har anmodet om, at der tilbage­
holdes 14 000 mio. LIT for regnskabsårene 1979, 1980, 
1981, 1985, 1986 og 1987 og har oplyst, at de i 1988 har 
tilbageholdt 5 000 mio. LIT for regnskabsårene 1982, 
1983 og 1984. Kommissionen bør generelt sikre sig, at 
disse fradrag er berettigede. Den bør endvidere sørge for, 
at sådanne transaktioner kan foretages på ensartet måde 
(sammenfaldende tidspunkter for registreringen og ens 
referenceperioder), ligesom den bør fastlægge retnings­
linjer, hvoraf det fremgår udtrykkeligt og klart, at kun 
berettigede fradrag vil blive accepteret; endelig bør det 
være muligt at efterprøve, om disse retningslinjer følges. 
Svig og uregelmæssigheder 
1.69. Svig og uregelmæssigheder i forbindelse med de 
traditionelle egne indtægter er omfattet af to forord-
26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
ninger. For det første Rådets forordning (EØF) nr. 
1468/81 af 19. maj 1981 om gensidig bistand (9), særlig 
dens artikel 14, i henhold til hvilken medlemsstaternes 
kompetente myndigheder meddeler Kommissionen alle 
oplysninger, de finder hensigtsmæssige vedrørende de 
varer, der har været eller antages at have været genstand 
for transaktioner, der er i strid med told- eller landbrugs­
bestemmelserne, samt de metoder og fremgangsmåder, 
der er anvendt eller antages at være anvendt ved 
overtrædelser af told- eller landbrugsbestemmelserne. 
For det andet fastsættes det i Rådets forordning (EØF, 
Euratom, EKSF) nr. 2891/77 af 19. december 1977 (>0), at 
hver medlemsstat årligt sender en beretning til Kommis­
sionen vedrørende fastlæggelsen af og kontrollen med 
egne indtægter, og i disse beretninger har visse medlems­
stater indberettet konstaterede tilfælde af svig. Denne 
forordning blev ophævet ved Rådets forordning (EØF, 
Euratom) nr. 1552/89 af 29. maj 1989 (u) om gennemfø­
relse af afgørelse 88/376/EØF. Det fastsættes i artikel 6, 
stk. 3, i sidstnævnte forordning, at hver medlemsstat fra 
den 1. januar 1990 halvårligt indsender en kortfattet 
beskrivelse til Kommissionen af tilfælde af svig og 
uregelmæssigheder, der vedrører fordringer på over 
10 000 ECU. 
1.70. Retten har analyseret de tilfælde af svig, som 
medlemsstaterne har indberettet i 1989 i henhold til 
ovennævnte to forordninger. Rettens undersøgelser giver 
anledning til en række bemærkninger, som fremsættes 
nedenfor. 
1.71. Medlemsstaterne (først og fremmest Belgien, 
Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Det Fore­
nede Kongerige) har i henhold til Rådets forordning 
(EØF) nr. 1468/81 indberettet 45 tilfælde af svig. 
Kommissionen har gjort opmærksom på yderligere 14 
tilfælde. Kun 21 af disse tilfælde vedrørte regnskabsåret 
1989, de øvrige lå længere tilbage, nogle så langt tilbage 
som til 1985, hvilket kunne gøre det vanskeligt at foretage 
de nødvendige undersøgelser af bilagene som følge af 
reglen om, at medlemsstaterne skal opbevare toldangivel­
ser i mindst tre år. Det skal bemærkes, at 30 % af de 
indberettede tilfælde vedrørte varers oprindelse, og at der 
ikke er indberettet tilfælde af svig vedrørende fællesskabs­
forsendelse eller aktiv forædling. 
1.72. Tilsvarende oplysninger indberettet i henhold til 
Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 2891/77 omfatter 
17 336 tilfælde indberettet af fem medlemsstater (Belgien, 
Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Portugal og 
Det Forenede Kongerige). 
1.73. Oplysningerne i de anmeldte tilfælde af svig får 
ikke automatisk indflydelse på regnskabsføringen af egne 
indtægter. Disse oplysninger kunne imidlertid have 
indvirkning på registreringen af de konstaterede for­
dringer. Retten bemærker navnlig, at Kommissionen ikke 
udsteder indtægtsordrer, heller ikke i tilfælde af behørigt 
konstaterede fordringer. Under alle omstændigheder 
fungerer princippet om særskilt regnskabsføring af 
(9) EFTL 144 af 2.6.1981, s. 1. 
(10) EFT L 336 af 27.12.1977, s. 1. 
(") EFT L 155 af 7.6.1989, s. 1. udestående fordringer endnu ikke efter hensigten. Dette 
forhold er i sig selv kritisabelt, og det gør det endvidere 
umuligt at foretage en realistisk vurdering af de finansielle 
følger af påviste tilfælde af svig. 
Egne indtægter hidrørende fra moms og BNI 
samt diverse indtægter 
Forvaltningen af egne indtægter hidrørende fra moms 
1.74. Retten påtalte i Årsberetningen for Regnskabs­
året 1988 de pragmatiske forvaltningsmetoder, Kommis­
sionen tager i anvendelse i situationer, hvor den ikke er 
enig med medlemsstaterne om berigtigelser til de 
oversigter, medlemsstaterne opstiller med henblik på 
fastlæggelsen af grundlaget for beregningen af egne 
indtægter fra moms. Retten har ved undersøgelser af 
transaktioner gennemført i 1989 påvist lignende tilfælde. 
1.75. I forbindelse med i alt 46 forbehold, som Retten 
havde påvist, var en fordring kun konstateret og bogført 
ved udgangen af 1989 i 13 tilfælde. Selv om de øvrige 33 
tilfælde kunne medføre fordringer eller ændre Fællesska­
bernes fordringer, havde Kommissionen på daværende 
tidspunkt ikke fastsat nogen tidsplan for konstatering og 
bogføring af de pågældende fordringer. Et af forbeholde­
ne vedrørte regnskabsåret 1979, to vedrørte regnskabs­
året 1982, to vedrørte regnskabsåret 1983, et vedrørte 
regnskabsåret 1984, fire vedrørte regnskabsåret 1985, fem 
vedrørte regnskabsåret 1986, tretten vedrørte regnskabs­
året 1987 og fem vedrørte regnskabsåret 1988. 
1.76. Som følge af en ændring af den nationale 
lovgivning, der medførte, at moms blev opkrævet på et 
tidligere tidspunkt, inkasserede den italienske stat 13 
månedlige indbetalinger i 1988. I henhold til Rådets 
forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2892/77 af 19. 
december 1977, skulle disse 13 indbetalinger have været 
opført i oversigten over momsindtægter for det pågælden­
de regnskabsår. Oversigten omfatter ikke den månedlige 
indbetaling, der indgik i december 1988. Momsindtægter 
er således blevet fremført fra 1989 til 1990, hvilket har 
medført, at Fællesskabet har fået overdraget ca. 175 mio. 
ECU for lidt i egne indtægter for regnskabsåret 1989. Selv 
om Kommissionen havde kendskab til dette forhold, da 
den modtog den pågældende oversigt, blev tallene ikke 
berigtiget i 1989, og der blev ikke rettidigt truffet 
foranstaltninger til at få denne fordring konstateret og 
inkasseret. 
1.77. Medlemsstaterne og Kommissionen nåede i 1989 
til enighed om positive berigtigelser af oversigterne for 
1979-1986. Som følge af disse berigtigelser blev der i 1989 
overdraget Fællesskaberne 19,2 mio. ECU i egne 
indtægter fra moms. Der er ikke betalt morarenter i 
forbindelse med disse indbetalinger. 
1.78. Frankrig havde i 1986 til bilæggelse af en tvist 
overdraget Fællesskaberne 10 000 ECU med tillæg af 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27 
3 506,25 ECU i morarenter. Efter berigtigelse i 1989 blev 
dette beløb justeret til 722 801 ECU. Differencen på 
712 801 ECU blev indbetalt i december 1989, men uden 
betaling af morarenter. Denne berigtigelse vedrører 
regnskabsårene 1979-1986. 
1.79. Renter forfaldne til betaling siden den 31. juli 1987 
som følge af forsinket overdragelse af egne momsindtæg­
ter vedrørende en kompensation til Italien for regnskabs­
årene 1981 og 1982 er først blevet betalt i marts 1989. 
1.80. Under henvisning til ovenstående kan Retten kun 
gentage sine bemærkninger fra Årsberetningen for 1988, 
hvori den henstillede til Kommissionen at tage procedu­
ren i forbindelse med opkrævning af egne momsindtægter 
op til revision. Beregningsmetoden for indtægterne er 
efter forslag fra Kommissionen valgt som den eneste 
endelige ordning for fastlæggelse af grundlaget for 
momsindtægterne, fordi den skulle være pålidelig. De 
vanskeligheder, og især dem, som skyldes manglende 
enighed om fastlæggelse af grundlaget for momsindtæg­
terne, kan ikke gøre det berettiget at anvende handlemå­
der, som er i strid med finansforordningen, og som kan 
være til hinder for en forsvarlig økonomisk forvaltning. 
Opkrævning af egne indtægter, der skal skabe balance 
på det almindelige budget, og af egne momsindtægter 
1.81. På grundlag af de beløb, der blev konstateret i 
1988, havde Fællesskabet et tilgodehavende hos Spanien 
på et beløb i national valuta svarende til 440,4 mio. ECU 
(58 649 648 202 PTA). Den 13. januar 1989 overførte 
Spanien 430,8 mio. ECU (57 364 293 586 PTA), dvs. 
modværdien af dets bidrag i ecu til vekselkursen den 16. 
december 1988. Kommissionen krævede ved telex af 20. 
januar 1989, at Spanien indbetalte restbeløbet, som blev 
overført den 30. januar. Kommissionen har imidlertid 
ikke krævet morarenter, som skulle have været pålagt i 
henhold til finansforordningens artikel 28, stk. 3. Hertil 
kommer, at den tolvtedel af momsindtægten, som Det 
Forenede Kongerige overdrog Fællesskabet for januar 
1989, var 84 mio. ECU mindre end det beløb, som den 
pågældende medlemsstat skulle have overdraget i hen­
hold til artikel 10, stk. 3, fjerde afsnit, i Rådets forordning 
(EØF, Euratom) nr. 2891/77 af 19. december 1977 som 
ændret. Fejlen blev berigtiget i februar, men Kommissio­
nen har undladt at afkræve Det Forenede Kongerige for 
renter af det pågældende beløb under henvisning til, at 
Rådets afgørelse af 24. juni 1988 om ordningen for egne 
indtægter først trådte i kraft den 1. februar 1989. Der er 
imidlertid med denne afgørelse ikke ændret ved de 
tidligere regler, for så vidt angår tidsplanen for opførelse 
og de beløb, der skal tages i betragtning. EUGFL, Garantisektionen 
Registrering af betalinger 
1.82. Medlemsstaternes indbetalinger opføres i Kom­
missionens forvaltningsregnskab på grundlag af med­
lemsstaternes månedlige udgiftsanmeldelser. Retten har i 
1989 efterprøvet regnskabsføringen og den økonomiske 
forvaltning, for så vidt angår to medlemsstater (Rettens 
undersøgelse fortsættes i 1990 i de øvrige medlemsstater) 
og konstaterer, at kvaliteten af de regnskabsmæssige 
registreringer er meget svingende (jf. punkt 3.27-3.44). 
Forvaltning af forskud 
1.83. De foranstaltninger, Kommissionen har truffet 
mod den usædvanlige måde, hvorpå fire medlemsstater 
(Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland, Italien og 
Luxembourg) har iværksat bestemmelserne om »mang­
lende opkrævning af tillægsafgiften på mælk«, har 
medført en formindskelse af de af disse medlemsstater 
udbetalte »forskud« — det vil sige refusioner — på 57,4 
mio. ECU og en tilsvarende formindskelse af de 
forpligtelser, der er indgået inden for rammerne af 
EUGFL, Garantisektionen. Forskuddene skal nemlig 
svare til de indgåede forpligtelser. Da Kommissionen 
endvidere har udgiftsført alle de udgifter, som disse 
medlemsstater har anmeldt, overstiger betalingerne de 
indgåede forpligtelser. Den tilsvarende udgift er i 
virkeligheden blevet udskudt til 1990. 
1.84. Disse regelstridige regnskabsforhold viser endnu 
en gang, at det er uhensigtsmæssigt at bogføre indtægter 
som negative udgifter [jf. henstilling fremsat i Parlamen­
tets beslutning med bemærkninger til afgørelsen om 
decharge for regnskabsåret 1988, punkt 33 b)] (,2). 
Fiskeri 
1.85. Langt de fleste af de internationale fiskeriaftaler, 
som finansieres over konto 4200, er indgået for perioder 
på mellem to og fire år 6g omfatter en forfaldsplan, hvori 
der for hvert år angives betalingsrytmen for de finansielle 
udligningstilskud. De disponible bevillinger på denne 
konto er imidlertid ikke opdelt. Det af Kommissionen 
anvendte system med indgåelse af forpligtelser over denne 
konto svarende til de enkelte årlige trancher kan derfor 
ikke være i overensstemmelse med betingelserne i 
finansforordningens artikel 1 og artikel 32-34 (overens-
(12) Referat fra mødet den 3. april 1990, Dok. PE 139.831. 
28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
stemmelse mellem den regnskabsførte forpligtelse og 
forpligtelsen over for tredjemand). Hertil kommer, at de 
flerårige udgifter i forbindelse med disse aftaler hverken 
fremgår af budgettets anmærkninger eller af arbejds­
dokumentet med begrundelserne til budgetoverslagene. 
1.86. Endelig har Kommissionen i 1989 anvendt 31,7 
mio. ECU i ikke-opdelte bevillinger til dækning af 
forpligtelser for en væsentlig del af det finansielle 
udligningstilskud for 1990 til Marokko og hele udlig­
ningstilskuddet for 1990 til Comorerne. Disse forplig­
telser er indgået i strid med reglen om etårige budgetter. 
Havde Kommissionen ikke truffet disse dispositioner, 
havde det ikke været nødvendigt at overføre 8 mio. ECU 
fra kapitel 100 (formålsbestemte reserver) til artikel 420. 
EUGFL, Udviklingssektionen 
Refusion til medlemsstaterne 
1.87. Den foreløbige refusion på 37,9 mio. ECU, der er 
udbetalt til Italien i 1989 [Rådets forordning (EØF) nr. 
797/85 af 12. marts 1985] (13), kan kun anses for at være i 
overensstemmelse med reglerne, hvis der foretages en 
berigtigelse i 1990. Beløbet er nemlig beregnet på 
grundlag af tal, som Italien har fremlagt, og som har vist 
sig ikke at være helt pålidelige. Der er endvidere ikke 
noget retsgrundlag for udbetalingen af denne refusion, 
for så vidt angår 0,9 mio. ECU til Aostadalen og 0,1 mio. 
ECU til Bolzano, fordi Kommissionen udbetalte refusio­
nen, før den havde godkendt de nationale bestemmelser, 
der var vedtaget med henblik på gennemførelse af EF-
forordningen. 
1.88. Udbetaling af refusioner til Spanien i henhold til 
forordning (EØF) nr. 797/85 er ikke sket i overensstem­
melse med betingelserne for anvendelse af denne forord­
ning (der er udbetalt 26,2 mio. ECU af de i punkt 6.56-
6.63 anførte årsager, og 1,1 mio. ECU til støtte til 
skovbrugssektoren, fordi Kommissionen ikke havde 
truffet beslutning om godkendelse af de nationale 
bestemmelser). 
EF RU 
Dokumentationsmateriale 
1.89. Den eksterne revision af denne del af budgettet er 
blevet vanskeliggjort som følge af, at Retten ikke har fået 
('3) EFTL93af 30.3.1985, s. 1. overdraget de væsentligste bilag vedrørende indgåede 
forpligtelser, størstedelen af dokumentationsmaterialet 
vedrørende bevillingsfrigørelser og en række regnskabs-
dokumenter vedrørende forpligtelser indgået sidst i 
regnskabsåret. 
Forvaltningen af forpligtelserne vedrørende EFRU 
(artikel B 500) 
1.90. Bevillingerne til de flerårige programmer under 
EFRU forpligtes i årlige trancher og stilles til rådighed i 
form af forskud, som udbetales på grundlag af finansie­
ringsplaner og planer for udnyttelsen af foregående års 
trancher. Retten har adskillige gange kritiseret denne 
teknik, som ikke er i overensstemmelse med finansforord­
ningens artikel 32, i henhold til hvilken enhver foranstalt­
ning med udgiftsvirkning for budgettet først skal gøres til 
genstand for forpligtelsesforslag (jf- punkt 7.20-7.29). 
Hertil kommer, at en kontrol af dette system, hvor hver 
supplerende forpligtelse kan medføre, at tidligere indgåe­
de forpligtelser justeres, efterhånden som finansieringen 
gennemføres, stiller krav til dokumentationsmaterialet, 
som i dag hverken opfyldes af de foreliggende bilag (jf. 
punkt 1.89 ovenfor) eller Det Fælles Regnskabscenters 
regnskabsmæssige registreringer. Når de oprindelige 
finansieringsplaner ændres, medfører justeringerne til 
tider, at der hurtigere stilles supplerende midler til 
rådighed, mens den finansielle gennemførelse på stedet 
forsinkes i forhold til de oprindelige beregninger, hvilket 
burde have forsinket udbetalingen af disse supplerende 
midler [som eksempel kan nævnes det nationale program 
af interesse for Fællesskabet (NPIF) Nord-Pas de Caiais i 
1989]. 
1.91. I forbindelse med de tre nationale programmer af 
interesse for Fællesskabet, som blev vedtaget i 1989, blev 
der indgået forpligtelser allerede i 1988. Til gengæld er det 
i en række tilfælde forekommet, at der er frigivet 
bevillinger i december 1989 med henblik på genforplig-
telse i 1990, selv om finansieringsafgørelserne faktisk var 
truffet i 1989. Disse forhold viser, at Kommissionen 
endnu ikke fuldt ud behersker den faktiske udnyttelse af 
forpligtelsesbevillinger inden for rammerne af de givne 
bevillinger. 
Forberedelse af fællesskabsstøtterammer og faglig 
bistand (artikel B 554) 
1.92. I 1989 er der over artikel 554 indgået visse 
forpligtelser, som faktisk var genforpligtelser med 
henblik på afvikling af undersøgelser, som blev besluttet 
gennemført i 1987, og som blev finansieret over ikke-
opdelte bevillinger, der ganske klart skulle anvendes 
inden udgangen af 1988. Disse genforpligtelser blev 
gennemført uden, at der i hvert enkelt tilfælde forelå 
beslutning herom, i visse tilfælde efter forelæggelse af 
fakturaer, der skulle betales. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29 
Regnskabsføringen af EFRU-bevillinger til 
De Integrerede Middelhavsprogrammer 
1.93. Bidragene fra EFRU til De Integrerede Middel­
havsprogrammer (IMP) burde normalt være regnskabs-
ført under artikel 501, hvor der med henblik herpå er 
opført et p.m., men de er regnskabsført under artikel 500, 
der vedrører den samlede forvaltning af EFRU. 
Det sociale område 
Omfanget af aktioner finansieret over Socialfonden i de 
prioriterede regioner 
1.94. I medfør af artikel 9 i Rådets forordning (EØF) nr. 
4255/88 af 19. december 1988 (14) kan aktioner finansieret 
af Socialfonden i de prioriterede regioner ikke overstige 
44,5 % af de samlede disponible bevillinger. Uanset 
hvilke disponible bevillinger, der tages i betragtning for 
1989 (dvs. før eller efter genopførelse), overstiger de 
aktioner, der er finansieret i de prioriterede regioner, 
loftet på 44,5 % og svinger mellem 47,5 % og 48 %, og 
der er afholdt udgifter for ca. 100 mio. ECU ud over den i 
henhold til bestemmelserne gældende bevillingsramme. 
Forskning og energi 
1.95. Retten har bemærket, at der inden for visse 
områder af forskningssektoren stadig henstår ganske 
betydelige sovende forpligtelser. Dette er navnlig tilfældet 
i forbindelse med ESPRIT-programmet (europæisk 
strategisk forsknings- og udviklingsprogram inden for 
informationsteknologi), hvor Retten ved en stikprøve­
kontrol af aktioner, i forbindelse med hvilke der ikke var 
afholdt betaling i 11 måneder, konstaterede, at der burde 
have været foretaget 10 bevillingsfrigørelser for i alt 5,8 
mio. ECU. Tilsvarende gælder energiprogrammerne, 
hvor der ligeledes burde have været frigjort mindst 4,1 
mio. ECU. Retten har endvidere efterprøvet forvalt­
ningen af ikke-indfriede forpligtelser i Det Fælles 
Forskningscenter. Forvaltningen er gennemført tilfreds­
stillende. 
(•4) EFT L 374 af 31.12.1988, s. 21. Aktioner finansieret over afsnit 9 
Fødevarehjælp 
1.96. Retten har i forbindelse med fødevarehjælpen 
udtaget en stikprøve af betalinger og konstaterer, at 
regnskabsføringen stadig må betegnes som usystematisk 
(jf. Årsberetning for Regnskabsåret 1988, punkt 2.30-
2.33). Visse transaktioner udgiftsføres nemlig snarere 
under de poster, hvor der umiddelbart er disponible 
bevillinger, end under de poster, hvorunder de hører. En 
bevillingsforpligtelse til gennemførelsen af sidste del af 
kornprogrammet fra 1987 er blevet forhøjet med henblik 
på at tilgodese et andet formål og er delvis anvendt til 
betalinger vedrørende et tredje formål. 
Hjælpen til Bangladesh 
1.97. Retten har i forbindelse med sin revision af 
hjælpen til Bangladesh konstateret flere tilfælde, hvor 
transaktioner ikke var i overensstemmelse med fælles­
skabslovgivningen : 
a) Der er foretaget væsentlige ændringer af en beslutning 
om finansiel og faglig bistand uden høring af 
Komitéen for Hjælp til Udviklingslandene i Latin­
amerika og Asien (jf. punkt 10.43). 
b) Der er overført 2,05 mio. ECU, uden at den 
tilsvarende ydelse er blevet præsteret, der er altså tale 
om en overtrædelse af finansforordningens artikel 37. 
c) 3,2 mio. ECU er blevet udbetalt 8 måneder for sent 
som følge af en fejl i forbindelse med anvendelsen af 
en dobbelt omveksling, som ikke var nødvendig 
(Taka/USD/ECU). 
d) Der er inden for rammerne af kompensationsordnin­
gen for tab af eksportindtægter (COMPEX) overført 
5,2 mio. ECU, uden at Kommissionen havde 
godkendt anvendelsen af dette beløb (jf. 
punkt 10.51). 
e) I fire tilfælde, hvor EF har deltaget i finansieringen af 
aktioner, som gennemføres af ikke-statslige organisa­
tioner, er gældende EF-regler på området ikke blevet 
nøje overholdt (jf. punkt 10.54). 
Tilsidesættelser af finansinspektørens nægtelse 
af påtegning 
1.98. I henhold til finansforordningens artikel 24 og 35 
kan en institution ved en behørigt begrundet beslutning 
undlade at tage hensyn til finansinspektørens nægtelse af 
påtegning. Kommissionen har i 1989 ikke truffet sådanne 
beslutninger. Retten har ikke mulighed for at sammen­
holde dette tal med antallet af finansinspektørens 
30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
nægtelser af påtegning. I 1989 har Kommissionen således 
trods Rettens henstillinger og trods henstillinger fra 
dechargemyndigheden fortsat nægtet at udlevere oplys­
ninger om disse tilfælde af nægtelse af påtegning, det være 
sig oplysninger om de enkelte tilfælde eller statistisk 
materiale. Retten er derfor ikke i stand til at vurdere et 
væsentligt element af Kommissionens interne kontrol. 
BEMÆRKNINGER OM 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
REGNSKABSFØRINGEN 
1.99. Kommissionen har til den 1. juni 1990 udarbejdet 
Fællesskabernes forvaltningsregnskab, analysen af den 
økonomiske forvaltning og Fællesskabernes balance. 
Regnskaberne giver anledning til følgende bemærk­
ninger. 
Fællesskabernes balance 
Kommissionens balance 
Lejede løsøregenstande 
1.100. Det er almindelig praksis, at lejede løsøregen­
stande ikke er opført i balancen. Det kunne dog være 
interessant, hvis der i et bilag til balancen fandtes en 
fuldstændig oversigt over samtlige lejede løsøregenstande 
og faste ejendomme ved regnskabsårets udgang, i 
betragtning af hvor væsentlig en post de udgør, og i 
betragtning af de potentielle fremtidige omkostninger i 
forbindelse hermed. Dette vil dog forudsætte, at der 
etableres en særskilt centraliseret fortegnelse over løsøre 
og fast ejendom. 
Driftsmidler 
1.101. Blandt »andre anlægsaktiver« er opført tre 
forskellige kategorier af driftsmidler, som giver anledning 
til følgende bemærkninger: 
a) Publikationskontorets driftsmidler er ved to lejlighe­
der blevet forhøjet med i alt 13,6 mio. ECU med 
henblik på betaling af leverandører. Disse udgifter er 
blevet afholdt over en periode på henved seks 
måneder uden den fornødne bevilling. Bevillingen 
blev først forhøjet på et meget sent tidspunkt (den 15. 
december 1989) ved en overførsel på 13,6 mio. ECU. b) Driftsmidlerne »transport« på 235 538,78 ECU er et 
fast forskud til et firma, der varetager transporten af 
EF-Tidende. Disse driftsmidler er en følge af en 
tillægskontrakt til den transportaftale, der er under­
tegnet med Publikationskontoret, og i henhold til 
hvilken transportfirmaet skal have stillet et beløb til 
rådighed svarende til de bankgarantier, firmaet skal 
stille for en forsvarlig præstation af ydelserne. Denne 
kontraktbestemmelse indebærer, at Kommissionen 
uden for rammerne af budgetbevillingerne (trans­
aktion uden for budgettet) finansierer garantier, som 
det udelukkende påhviler transportfirmaet at stille. 
c) Driftsmidlerne »rejsebureau« er et permanent for­
skud (2 mio. ECU), der ydes til et godkendt 
rejsebureau med henblik på overholdelse af betalings­
frister for regninger vedrørende udgifter til tjeneste­
rejser. Ingen bogholderiafdeling i Kommissionen er i 
stand til at følge dette bureaus likviditetsmellemvæ-
rende i forbindelse med disse driftsmidler. 
Regnskabsføring af transaktioner foretaget af eksterne 
delegationer 
1.102. Den Europæiske Sammenslutning for Samar­
bejde (ESS) skulle fra den 1. januar 1988 ikke længere 
have været ansvarlig for forvaltningen af de oversøiske 
delegationer. Fra denne dato burde ansvaret herfor være 
overgået til Kommissionen, men denne har ikke kunnet 
træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at 
varetage denne forvaltning og den dermed forbundne 
regnskabsføring. I både regnskabsåret 1988 og 1989 har 
de to forvaltninger således overlappet hinanden. De 
tidligere ESS-delegationer har kun gradvis oprettet 
bankkonti i Kommissionens navn. 
1.103. Kommissionens overtagelse af ESS-delegatio-
nerne kan i regnskaberne læses som en delvis tilgang af 
aktiver. Der foreligger hverken opgørelse eller talmateria­
le vedrørende aktiverne og passiverne, og overtagelsen af 
aktiverne og passiverne er ikke registreret pr. overtagel­
sesdagen. Kommissionens balance afspejler således ikke 
de faktiske forhold. 
1.104. Først i april 1990 undertegnede ESS og Kommis­
sionen tre aftaler om overdragelse af ejendomsretten til 
løsøre og fast ejendom. 
1.105. Det skal bemærkes, at der pr. 1. januar 1988 ikke 
var foretaget nogen inventaropgørelse over disse delega­
tioners løsøre og faste ejendomme. Selv om der i dag med 
tilbagevirkende kraft bliver foretaget en sådan inventar­
opgørelse, er dette ikke en garanti for, at resultaterne vil 
være pålidelige. 
1.106. Der er ikke foretaget beregning af nettotilgangen 
ved eliminering af gensidige tilgodehavender og gæld. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31 
1.107. Denne transaktion har strakt sig over to år, der er 
ikke foretaget en fordeling af udgifterne mellem de to 
enheder pr. en bestemt dato, og de bankkonti, der var 
åbnet i ESS's navn, blev ikke afviklet samtidig med 
oprettelsen af bankkonti i Kommissionens navn (15). 
Disse forhold indebærer, at det ikke er muligt umiddel­
bart at få kendskab til, hvilke udgifter der påhviler ESS 
for regnskabsårene 1988 og 1989: Aktivposten »ESS-
specialkonto« på 1,4 mio. ECU stammer fra saldoen på 
mellemregningskontoen med ESS pr. 31. december 1988. 
Det er ikke nøjagtigt fastslået, hvor stort Kommissionens 
tilgodehavende hos ESS er, eller hvilken form for 
tilgodehavende det drejer sig om. Denne konto er ikke 
blevet endeligt godkendt i 1989. På ESS's balance (pr. 31. 
december 1988) er den tilsvarende gæld kun opført med 
756 485,6 ECU. 
1.108. I Kommissionens regnskab pr. 31. december 
1988 er det beløb, der i 1988 er udbetalt til ESS til de 
eksterne delegationer, ansat 1,2 mio. ECU eller 1,5 mio. 
ECU højere end de tal, der er opført i ESS's regnskaber 
pr. samme dato, alt efter hvilke regnskabsoversigter man 
henholder sig til. Disse differencer er ikke blevet afstemt i 
1989. 
1.109. Registreringen i budgetregnskabet af udgifter 
vedrørende de eksterne kontorer og delegationer er ikke 
helt forsvarlig. Der er konstateret væsentlige forsinkelser i 
forbindelse med den regnskabsmæssige udligning af disse 
transaktioner i budgetregnskabet. De månedlige udgifts-
opgørelser for 1989 for Washington-Delegationen blev 
således først udgiftsført i budgetregnskabet for 1989 i 
løbet af marts 1990. De udgifter vedrørende delegationer­
ne, der skal udlignes, og som er opført på debetsiden 
under kontiene uden for budgettet 470, beløber sig til 2,8 
mio. ECU. Visse af disse konti udviste endvidere 
kreditsaldi på i alt 1,4 mio. ECU. Tilstedeværelsen af disse 
saldi kunne være berettiget, hvis der var tilsvarende 
indtægter, der skulle udlignes. Retten har imidlertid på 
grundlag af en stikprøve påvist, at dette ikke er tilfældet 
(f.eks. delegationen i Mauretanien). 
1.110. Der bør hurtigt iværksættes korrigerende foran­
staltninger, for så vidt angår såvel allerede gennemførte 
transaktioner som den fremtidige regnskabsmæssige 
behandling af disse transaktioner. 
Konti uden for budgettet 
1.111. En række konti vedrørende tilgodehavender eller 
gæld udviser henholdsvis kredit- eller debetsaldi. Disse 
saldi er et bevis på, at der forekommer transaktioner, der 
endnu ikke er afsluttet, eller i forbindelse med hvilke der 
er begået fejl. Der forekommer således et stort antal 
kreditsaldi i forbindelse med kontiene »Forskud — 
(15) For så vidt angår delegationen i Burundi, er bankkontoen i 
ESS's navn ikke blevet lukket, selv om bankkonti er oprettet 
i Kommissionens navn i samme bank. Kommissionens 
finansforvaltning overfører fortsat midler til ESS-kontoen, 
selv om samtlige midler burde overføres til de nye konti. Udgifter i forbindelse med tjenesterejser — Bruxelles«. 
Kommissionen har ganske vist begrænset antallet, men 
bør ikke desto mindre fortsat gøre en indsats for at 
efterprøve de faktiske forhold, der ligger til grund for 
disse saldi, og udligne dem. Retten gør endvidere 
opmærksom på, at der under de øvrige konti vedrørende 
personalet ligesom på ovennævnte konti er opført en 
række transaktioner vedrørende regnskabsårene 1987 og 
1988, som endnu ikke er udlignet. Dette er i strid med 
finansforordningens artikel 65, i henhold til hvilken 
ethvert forskud afvikles senest i løbet af det regnskabsår, 
hvori betaling har fundet sted. 
Ikke-udligne de eller uafviklede transaktioner i 
budgetregnskabet 
1.112. Kontiene uden for budgettet på balancen, 
indeholder en række indtægts- eller udgiftstransaktioner, 
som ikke er udlignet i budgetregnskabet. Nogle af disse 
transaktioner stammer fra før regnskabsåret 1988. Selv 
om regnskabsafdelingerne i de fleste tilfælde erindrer de 
anvisningsberettigede om, at det er nødvendigt at udstede 
betalings- eller indtægtsordrer med henblik på afvikling 
af de pågældende transaktioner, sker dette ikke altid. Når 
der forekommer udgifter eller indtægter, der ikke er 
afviklet i budgetregnskabet inden for normalt gældende 
tidsfrister, kan det være et udtryk for, at Kommissionen 
handler uden for de budgetmæssige rammer. 
1.113. Følgende tre eksempler illustrerer dette forhold: 
a) I saldoen på konto 453051 »Euratoms Forsynings­
agentur« indgår Kommissionens tilskud for regn­
skabsåret 1989 til Agenturets driftsudgifter (1,6 mio. 
ECU). Der er ikke fremsat forpligtelsesforslag 
vedrørende dette tilskud og heller ikke udstedt 
afviklingsbetalingsordrer med henblik på budget­
kontering. Der er endvidere udbetalt forskud på i alt 
68 929,8 ECU uden finansinspektørens påtegning. 
Denne fremgangsmåde er i strid med finansforord­
ningens artikel 42, hvorefter, bortset fra i bestemte 
tilfælde, »intet forskud kan udbetales, der ikke først 
er blevet påtegnet af finansinspektøren«. 
b) Under konto 475001 »Foreløbige forskud på omkost­
ninger i forbindelse med ejendomme« er opført 
uafviklede beløb på i alt 557 514,8 ECU, der stammer 
fra 1987 og 1988. 
c) Under konto 475109 »Diverse indtægter, der skal 
konteres« registreres i visse tilfælde indtægter, der 
meget vanskeligt lader sig fordele på budgetkonti. 
Indtægter, der inkasseres af ét generaldirektorat for et 
andet generaldirektorats regning, er ikke altid 
tydeligt fordelt. Det er meget vanskeligt at kontrol­
lere, hvad der reelt er udbetalt vedrørende et bestemt 
32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
område. Denne situation medfører enten fejl i 
forbindelse med budgetkonteringen, eller at der slet 
ikke finder budgetkontering sted. Det bør endvidere 
understreges, at der ikke konsekvent foretages 
sammenholdelse af, hvad der er inkasseret, og hvad 
der burde have været inkasseret, og dette medfører, at 
det er tallene for inkasserede indtægter, der ligger til 
grund for udstedelsen af indtægtsordrer. 
Fællesskabernes konsoliderede balance 
EF-institutionernes mellemregningskonti 
1.114. Institutionernes regnskaber opstilles pr. 31. 
december, men tidsplanen for afslutningen af regnskaber­
ne varierer fra institution til institution. Det medfører, at 
reguleringen af mellemregningskontiene ikke er forsvar­
lig. Der bør fastlægges en fælles periode for systematisk 
afstemning af disse mellemregningskonti. 
Regnskabsføring af udgifter vedrørende De Europæiske 
Fællesskabers eksterne kontorer og delegationer 
1.115. Væsentlige forsinkelser (jf. punkt 1.109) i 
forbindelse med afviklingen af udgifter afholdt af de 
eksterne kontorer og delegationer for de øvrige insti­
tutioners regning har medført, at institutionerne ikke har 
kunnet regnskabsføre de fulde beløb. Dette betyder, at de 
konsoliderede tal ikke er fuldt ud repræsentative. 
Publikationskontorets tilgodehavender og gæld 
1.116. En række tilgodehavender (3,6 mio. ECU hos 
Kommissionen) og gældsposter (11,1 mio. ECU til 
Kommissionen) er opført på Publikationskontorets 
balance, uden at de tilsvarende modposteringer er opført i 
de øvrige institutioners regnskaber. Disse tal figurerer 
således i den konsoliderede balance, selv om de burde 
have været elimineret. Retten så gerne, at de øvrige 
institutioner registrerede disse transaktioner på mellem­
regningskonti, således at de blev elimineret i forbindelse 
med opstillingen af de konsoliderede regnskaber. Øvrige tilgodehavender og gæld mellem institutionerne 
1.117. En række tilgodehavender (1,8 mio. ECU) og 
gældsposter (0,2 mio. ECU) har ikke kunnet elimineres i 
forbindelse med opstillingen af de konsoliderede regnska­
ber. Den tid, der nødvendigvis forløber, inden udgifterne 
regnskabsføres (anvisning, finansinspektørens påteg­
ning), forklarer ikke i sig selv, hvorfor udgifterne ikke er 
udlignet, bl.a. fordi der er en sidste frist for anvisning (den 
31. december) og for betaling (den 15. januar). Der burde 
være tilstrækkelig tid mellem disse to datoer og afslut­
ningen af regnskaberne til at regnskabsføre samtlige disse 
mellemregninger. Det skal understreges, at ingen af de 
nævnte transaktioner var regnskabsført pr. 31. december. 
Nogle af transaktionerne var foretaget før den 1. 
december 1989. 
Føring af de konti, der er opført på 
Kommissionens balance 
Organisationen af hovedbogholderiet 
1.118. Der har hidtil ikke eksisteret noget internt 
dokument med en beskrivelse af regnskabsprocedurer og 
den regnskabsmæssige organisation. Et sådant dokument 
er en forudsætning for, at systemet kan forstås, at 
regnskabsførelsen administreres hensigtsmæssigt, samt at 
der kan gennemføres såvel intern som ekstern kontrol. 
Der er således ingen klar afgrænsning af ansvarsområ­
derne på internt niveau (f.eks. opfølgning af regnskaber­
ne) eller eksternt niveau (f.eks. hovedbogholderiets rolle i 
forhold til hjælpebogholderierne). Der findes ingen 
beskrivelse af, hvornår de enkelte konti i hovedbogholde­
riet skal anvendes. Der gælder ingen særlige regler for 
oprettelse af nye konti. Dette medfører, at den tjeneste­
gren, der er ansvarlig for hovedbogholderiet, ikke fuldt 
ud behersker behandlingen af de oplysninger, der 
figurerer under konti uden for budgettet. I de senere år er 
der gjort en særlig indsats for at effektivisere administra­
tionen af edb-systemerne. Det vil i fremtiden være 
nødvendigt at overveje, hvilke oplysninger der bør fremgå 
af Kommissionens balance og de konsoliderede regnska­
ber, hvordan oplysningerne skal behandles, og hvordan 
regnskaberne skal opstilles. 
1.119. Administrationen af hovedbogholderiet bygger 
for en stor del på de enkelte medarbejderes hukommelse. 
De bilag, der ligger til grund for posteringerne, indeholder 
ofte ikke særlig udførlige oplysninger. Dette forhold 
gælder såvel for bilag fra eksterne tjenester, som for bilag 
udarbejdet inden for huset. F.eks. er navnet på den 
ansvarlige, der har udarbejdet det pågældende dokument, 
ikke angivet. Ofte mangler der en rubrik til angivelse af 
årsagen til den pågældende transaktion. Der foretages i 
visse tilfælde korrektion som følge af fejl eller nye 
regnskabsregistreringer, uden at der udarbejdes et bilag 
svarende hertil. Den faktiske årsag til en postering 
fremgår ikke i alle tilfælde af bilaget, og når posteringerne 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 33 
registreres samlet under kontiene, er det i visse tilfælde 
ikke muligt efterfølgende at identificere denne ved at 
gennemgå bøgerne. Det er da nødvendigt at undersøge 
samtlige bilag vedrørende de debet- eller kreditposter, der 
er opført i bogen, for at fastslå den faktiske årsag til 
bogføringen. Disse mangler ved det nuværende system 
bør korrigeres. Ethvert regnskabstals oprindelse, størrel­
se og registrering samt årsagen hertil skal klart fremgå. 
Dette gælder også for bogføringsteksten vedrørende hver 
enkelt transaktion. Desuden bør hver enkelt regnskabs­
oplysning være underbygget af et bilag i form af et 
dokument, der er umiddelbart forståeligt. 
Likvide beholdninger 
Bankvilkår tilbudt Kommissionen: afkast af 
indeståender 
1.120. Retten har ved flere lejligheder i de forløbne år 
understreget, at den væsentlige stigning i antallet af 
bankkonti, der anvendes af Kommissionen, ikke har 
medført en tilsvarende forbedring af opfølgningen af 
bankvilkårene. Ved udgangen af 1989 var antallet af 
bankkonti og -underkonti steget til 147 mod kun 119 ved 
udgangen af 1987. Likviditetsstyringen er ikke forbedret 
mærkbart i løbet af regnskabsåret 1989. 
1.121. Der er ikke etableret særlige forretningsgange 
eller fastlagt regler for gennemgang og opfølgning af de 
bankvilkår, der tilbydes Kommissionen. Disse bankvil­
kår tages ikke automatisk op til en nærmere vurdering, og 
der kan derfor forekomme tilfælde, hvor Kommissionen 
ikke bliver opmærksom på, at visse banker tilbyder lavere 
renter end deres konkurrenter. Kommissionen har 
således f.eks. kunnet opnå bedre vilkår hos en bestemt 
bank, efter at finanskontrollen havde gjort opmærksom 
på, at den tilbudte rente lå 5 % under markedsrenten. 
Den pågældende bank forhøjede rentesatsen med tilbage­
virkende kraft for hele året 1989. Rentesatsen for tredje 
kvartal var f.eks. nået op på 9,125 %. 
1.122. Sagsakterne vedrørende bankvilkår ajourføres 
ikke systematisk og regelmæssigt. I visse tilfælde har der 
ikke fundet ajourføring sted mellem 1987 og udgangen af 
1989, pr. hvilken dato Revisionsretten anmodede om 
saldomeddelelse fra bankerne. Som eksempel kan nævnes 
en italiensk bank, hvor sagsakterne ikke indeholder 
oplysninger om de bankvilkår, der er tilbudt Kommissio­
nen, for så vidt angår forrentningen af indeståender. Overførsel af midler 
1.123. Instrukser til bankerne vedrørende overførsel af 
midler mellem Kommissionens konti sendes ofte pr. telex. 
Telexerne skal underskrives at to behørigt bemyndigede 
personer. De to tjenestemænd skal være opført på en af de 
to fortegnelser over personer med underskriftsfuldmagt i 
forbindelse med bankkonti. Den person, der er ansvarlig 
for en forsvarlig forvaltning af midlerne mellem Kommis­
sionens forskellige bankkonti, er også bemyndiget til at 
underskrive telexerne, og en af de øvrige personer, der er 
opført på den anden fortegnelse, skriver også under på de 
pågældende telexer. Denne praksis er i strid med 
princippet om funktionsadskillelse mellem den person, 
der er ansvarlig for forberedelsen af banktransaktionen, 
og den, der er ansvarlig for udførelsen. Den interne 
kontrol ville styrkes, hvis disse to uafhængige funktioner 
var fuldstændig adskilt. 
Konklusion vedrørende likvide beholdninger 
1.124. I løbet af de seneste år har Kommissionens 
tjenestegren med ansvar for likviditetsforvaltningen, bl.a. 
som følge af Revisionsrettens bemærkninger, gjort en 
særlig indsats i forbindelse med den daglige udførelse af 
transaktionerne. Selv om der er opnået positive resultater 
på dette område, er der fortsat væsentlige svagheder ved 
forvaltningen. I betragtning af likviditetstransaktioner-
nes stadig stigende omfang og i betragtning af de krav, der 
stilles til en forsvarlig forvaltning, bør den pågældende 
tjenestegrens organisation og de midler, der er stillet til 
dens rådighed — særlig edb-systemet — tages op til 
nærmere vurdering. Det er således umuligt at udlæse 
oplysninger om, hvor mange midler, der er stillet til 
rådighed for den ene eller anden enhed i løbet af en 
bestemt periode, eller at følge de bankvilkår, Kommissio­
nen er blevet tilbudt. 
Administration af forskudsforvaltninger set i forhold til 
finansforordningens bestemmelser 
1.125. Retten har bemærket en lang række regelstridige 
forhold, som ikke er i overensstemmelse med sigtet med 
bestemmelserne i finansforordningen: 
a) Regnskabsafdelingerne har i 1989 ikke foretaget 
stedlig kontrol af den faktiske tilstedeværelse af de 
midler, der er betroet forskudsbestyrerne, og har 
endvidere ikke foretaget kontrol af regnskabsfø­
ringen. 
b) I nogle tilfælde er fristerne for fremsendelse af bilag 
med henblik på overførsel af midler til forskudsfor-
valtningen ikke overholdt. De beløb, der er betroet 
forskudsbestyrerne, er meget højere end dem, der er 
udbetalt mellem de fastsatte tidspunkter for tilførsel 
af nye midler. 
34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
c) Ifølge de finansielle bestemmelser gælder der for 
enhver forskudsforvaltning følgende to begræns­
ninger : 
— maksimumsbeløbet for de forskud, der kan 
bevilges 
— maksimumsbeløbet for hver udgift, som kan 
betales uden forudgående tilladelse. 
I de fleste tilfælde anføres der kun én begrænsning i 
afgørelsen om oprettelse af en forskudsforvaltning. 
d) Ændringer i betingelserne for forvaltningen af en 
forskudsforvaltning foretages efter samme procedure 
som den, der anvendes ved oprettelse af den 
pågældende forskudsforvaltning. I henhold til Kom­
missionens interne regler kræves der ingen udtalelse 
fra finansinspektøren, hvilket er i strid med finansfor­
ordningen. 
e) Mellem den 1. januar 1989 og datoerne for oprettelse 
af forskudsforvaltninger for Fællesskabets eksterne 
delegationer — og hvor der samtidig blev oprettet 
bankkonti i Kommissionens navn — er der udbetalt 
forskud til delegationerne uden retsgrundlag i form af 
en forskudsforvaltning eller en aconto-betalingsord-
ning (finansforordningens artikel 42 og 49, gennem­
førelsesbestemmelsernes afsnit VIII og X) (16). Der er 
heller ikke udstedt en normal betalingsordre behørigt 
påtegnet af finansinspektøren. Der er i alt udbetalt 
forskud på 8,6 mio. ECU i regnskabsåret 1989. 
Denne forskudsordning, som allerede blev anvendt i 
1988, er et brud på finansforordningen, fordi ingen 
ansatte i delegationerne var direkte ansvarlige for 
disse forskud i henhold til finansforordningens 
bestemmelser. 
Regnskabsførernes garantikonti 
1.126. Ifølge artikel 88 og 89 i gennemførelsesbestem­
melserne til finansforordningen krediteres garantikontie­
ne periodisk for en månedlig godtgørelse samt en rente, 
som beregnes på basis af den rente, institutionen 
oppebærer af sine bankindeståender. Kommissionen 
beregner en enhedssats for hele året, som udgør 
gennemsnittet af de højeste månedlige rentesatser. Dette 
beregningsgrundlag er ikke fast, idet det kan ske, at 
Kommissionen, når den beregner dette noget kunstige 
gennemsnit, bruger de banker, der tilbyder de bedste 
rentesatser, og på denne måde hvert år bruger forskellige 
(16) Kommissionens forordning af 11. december 1986 om 
gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i finans­
forordningen af 21. december 1977. banker som reference. Denne beregningsmåde medfører i 
virkeligheden, at man kan anvende det højeste afkast 
uden at tage hensyn til gennemsnittet af de renter, 
Kommissionen har oppebåret, og som er meget lavere, 
fordi nogle indeståender ikke har givet noget afkast eller 
kun et meget lavt afkast. 
Forvaltningsregnskabet 
1.127. Regnskabsåret 1989 er det sidste år, hvor 
forvaltningsregnskabet opstilles af Det Fælles Regnecen­
ter på grundlag af regnskabsbilag, der har fulgt det 
almindelige kredsløb: den anvisningsberettigede, finan­
sinspektøren og regnskabsføreren. Fra og med regn­
skabsåret 1990 vil forvaltningsregnskabet blive opstillet 
på grundlag af et integreret edb-system, hvori data 
registreres, samtidig med at de indlæses af de anvisnings-
berettigede tjenestegrene. Dette system er applikationen 
»SINCOM: budgetregnskab«. 
1.128. Retten har i flere år, og især i 1989, forberedt sig 
på overgangen til det nye system og har derfor anmodet 
Kommissionen om ved udarbejdelsen af procedurerne for 
adgang til SINCOM-systemet at tage hensyn til Rettens 
kontrolbehov. I udtalelse nr. 1/89 om ændring af 
finansforordningen understregede Retten endvidere 
(i punkt 5.4), at »edb-registrerede regnskabsmæssige 
oplysninger bør ... bevares og fremsendes til Retten«. 
Denne del af udtalelsen er blevet taget til følge, og 
lovgiver har fastsat, at institutionerne fremover »stiller ... 
til Revisionsrettens disposition ... alle dokumenter og 
oplysninger, som er registreret eller opbevares på 
magnetisk datamedium.« (Artikel 87, stk. 1, i finansfor­
ordningen som ændret ved forordningen af 13. marts 
1990) (17). 
1.129. Selv om der nu findes denne nye forordnings-
kontekst, og selv om Retten har fremsat sine anmod­
ninger rettidigt, konstaterer den, at Kommissionen ikke 
straks har kunnet være så samarbejdsvillig, som Retten 
havde forventet. Kommissionen havde således ikke 
truffet de nødvendige foranstaltninger til at kunne give 
Retten adgang til den vigtigste edb-applikation vedrøren­
de den økonomiske og regnskabsmæssige forvaltning af 
Fællesskabets midler (»SINCOM: budgetregnskab«). 
Kommissionens tjenestegrene har i juli 1990 truffet en 
række foranstaltninger, således at Rettens medarbejdere 
fra og med september 1990 lidt efter lidt får adgang til 
registreringerne i SINCOM. Tilbage står blot at håbe, at 
denne åbning i praksis vil være et skridt på vejen hen imod 
at efterkomme lovgivers ønske. Denne er udtrykkeligt 
gået ind for »de åbne døres politik«; alene på denne måde 
får den eksterne revision egentlig betydning, især på edb-
området. 
O7) EFTL 70 af 16.3.1990. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 35 
KAPITEL 2 
Egne indtægter 
2.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 2.1 
Budgetgennemførelse 2.2 — 2.3 
Oprindelsescertifikater 2.4 — 2.62 
Generelle bemærkninger 2.4 — 2.9 
Retlig baggrund 2.10—2.16 
Retsgrundlag 2.10 —2.11 
Fællesskabsproceduren 2.12 —2.16 
Bemærkninger 2.17—2.59 
Fremsendelse af oplysninger til kontrolmyndighederne 2.19 — 2.22 
Toldkontrol i medlemsstaterne 2.23 — 2.30 
Efterfølgende undersøgelser 2.31 —2.46 
Undersøgelsernes omfang 2.32 — 2.38 
Svar fra de præferenceberettigede lande: frister og indhold 2.39 — 2.42 
Medlemsstaternes foranstaltninger i tilfælde af manglende svar 
inden for fristen 2.43 — 2.44 
Opfølgning af procedurens anvendelse 2.45 — 2.46 
Afslag i forbindelse med præferenceordningen 2.47 — 2.48 
Uregelmæssigheder 2.49 
Kommissionens forvaltning 2.50 — 2.59 
Konklusioner 2.60 — 2.62 
INDLEDNING BUDGETGENNEMFØRELSE 
2.1. Dette kapitel vedrører hovedsagelig Rettens under­
søgelse af oprindelsescertifikater. Kapitel 1 indeholder 
bemærkninger om opkrævningen og bogføringen af 
indtægter. For så vidt angår de traditionelle egne 
indtægter, vedrører bemærkningerne dels de udgifter til 
opkrævning af egne indtægter, som medlemsstaterne 
tilbageholder, dels Kommissionens bogføring af de beløb, 
medlemsstaterne overdrager, og endvidere medlemssta­
ternes indberetning af konstaterede tilfælde af svig og 
uregelmæssigheder. Bemærkningerne i den del, der 
udelukkende omhandler egne indtægter fra moms, 
vedrører såvel Kommissionens forvaltning af disse 
indtægter som opkrævningen heraf. 2.2. Tabel 2.1 viser udviklingen i indtægterne i regn­
skabsårene 1986-1989. Tabellen giver anledning til en 
række regnskabstekniske bemærkninger: 
For så vidt angår de traditionelle indtægter, opføres 
udgifterne til opkrævning siden 1988 ikke længere som 
udgifter; de trækkes derimod fra indtægterne. Med 
hensyn til indtægterne fra moms blev den ensartede sats 
fastsat til 1,2505 % i 1986 og 1,2726 % i 1987; Græken­
land og Portugal indbetalte et »finansielt bidrag« indtil 
henholdsvis 1986 og 1988. På grund af loftet over 
indtægter fra moms, svarende til 1,4 % af det ensartede 
36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
beregningsgrundlag for moms, har det siden 1988 været 
nødvendigt med andre indtægter for at sikre budget­
mæssig ligevægt. Indtil den supplerende BNI-indtægt blev 
taget i anvendelse i 1989, måtte Fællesskabet anmode 
medlemsstaterne om ikke-tilbagebetalingspligtige for­
skud, »indtægter, der skal skabe balance«, for regnskabs­
året 1988. En betydelig del heraf blev først modtaget i 
1989. e) de indtægter, der skulle skabe balance på det 
almindelige budget, blev ikke indbetalt i fuldt omfang 
i 1988, og derfor svarede overskuddet for dette 
regnskabsår ikke til budgettet for 1989. 
2.3. Tabel 2.2 viser budgetgennemførelsen, for så vidt 
angår indtægterne i 1989. De samlede egne indtægter 
udgjorde 102,4% af budgetoverslagene: OPRINDELSESCERTIFIKATER 
a) Differencen på 3,6 %, for så vidt angår told, skyldes 
en stigning i importen af de industrivarer, for hvilke 
de toldmæssige virkninger er store 
b) Differencen på 9,6 %, for så vidt angår landbrugs-
afgifterne, skyldes en for høj ansættelse af importen af 
hård hvede, ris og majs 
c) Differencen, for så vidt angår indtægterne fra moms 
og BNI-indtægten, skyldes kursforskelle i regnskabs­
året 
d) Udviklingen i dollar-kursen var sådan, at det ikke 
blev nødvendigt at tage den monetære reserve for 
EUGFL, Garantisektionen, i anvendelse Generelle bemærkninger 
2.4. Toldpræferenceordninger, der er baseret på varer­
nes oprindelse, er indført i henhold til aftaler med 
tredjelande samt ved fællesskabsforordninger (jf. punkt 
2.10). Toldpræferenceordningerne har ikke samme sigte, 
men de åbner alle mulighed for at indføre varer med 
oprindelse i præferenceberettigede lande til Fællesskabets 
marked under anvendelse af præferencetoldsatser. 
2.5. De samlede præferenceindførsler udgør i værdi ca. 
40 % af Fællesskabets indførsler. De er et led i de 
handelsaftaler, der især er indgået med de udviklingslan­
de, som er omfattet af Ordningen med Generelle 
Toldpræferencer (GSP-ordningen), og med lande, som er 
Tabel 2.1 — Indtægter i regnskabsårene 1986-1989 
(mio. ECU) 
Indtægtsart 
1. Traditionelle indtægter 
Told 
Landbrugsafgifter 
Sukker, isoglucose 
Opkrævningsudg. 
lait 
2. Momsindtægter og BNI-indtægter 
Momsindtægter 
Finansielle bidrag 
BNI-indtægter 
Indt. til balance 
Momsjusteringer 
BNI-justeringer 
lait 
3. Indtægter 
Monetær reserve 
4. Diverse indtægter 
5. Overskud fra foregående regnskabsår 
Tilsammen Faktiske indtægter 
1986 
8 172,9 
1 175,5 
1 111,5 
— 
10 459,9 
22 223,4 
210,1 
— 
— 
377,3 
— 
22 810,8 
— 
342,6 
53,9 
33 667,2 1987 
8 936,5 
1 626,1 
1 471,7 
— 
12 034,3 
23 463,5 
210,6 
— 
— 
-359,3 
— 
23 314,8 
— 
434,2 
— 
35 783,3 1988 
10 344,7 
1 504,6 
1 390,7 
-1 325,0 
11 915,0 
23 927,6 
211,4 
— 
4 445,8 
383,6 
— 
28 968,4 
— 
460,0 
500,0 
41 843,4 1989 
11 458,8 
1 282,7 
1 381,6 
-1 412,3 
12 710,8 
26 293,4 
— 
2 877,1 
1 641,8 
634,6 
171,6 
31 618,5 
— 
408,9 
1 161,6 
45 899,8 Budget 
1989 
11 060,0 
1 419,2 
1 316,9 
-1 379,6 
12 416,5 
26 219,1 
— 
2 873,0 
— 
— 
— 
29 092,1 
1 033,1 
274,4 
2 024,5 
44 840,6 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 37 Faktiske 
indtægter 
i % af 
endeligt 
budget 
) = (c)/(l Faktiske 
ndtægter 
i % af 
prindelig 
budget 
) = (c)/( tiske 
Egter ligt 
efter 
og 
rsler Endel 
budget 
TÆB 
overføi 
(b) 
2 & "°T? ^ 
•EJ w 0.-° O so 
o 
SO 
O 
oo 
Tf 
o 
o SO 
o 
or 
o' v© 
o 
^ 
"S. 
c« 
2 "o H Tf 
o' Os 
Tf 
o os 
r-
«N 
<N 
<N 
os 
Tf 
(N 
Os 
Tf 
O 
1 
O 
00 
J5 
-o 
C OS 
Tf 
O 
Os 
Tf 
O 
SO 
Os 
SO 
Os 
so 
£ 
'S. s 
o 
3 
"oo o 
M 
3 00 Tf 
<N 
O 
Tf 
<N 
O 
<N 
Tf 
1 
SO 
OS 
r-
1 
SO 
Os 
Os~ 
'S. 
^3) 
-o 
3 
00 
c 
'S 1 
o. 
O •* 
ri e "^ 
T 
<s o "* 
00 
o 
r-<s 
•/) 
se 
in 
se 
•* 
r< 
H 
~* © 
o 
o o 
Tf 
Os 
CN 
so 
OS 
SO 
Os 
fN 
SO 
— 
"S. 
c« 
& 
oo 
i 
o 
<N o' O 
(N 
O 
O 
r-
<N 
©^ 
<N 
O 
(N 
Tf 
'S. 
oo 
•5 
G 
CQ Ti­
so 
<N 
'o. 
c« 
m 
00 
TS 
3 
X> 
00 
•o c 
G "3 
u 
-o 
ooj 
CX 
c 
X> 
^ 
13 
-o 
00 
-o 
C SO 
Ti­
so 
^ 
i 
"3. 
(S 
00 
c 
3 
I o SO 
r~-
£T 
"S. 
& 
00 
.3 
z 
CQ i-^ 
oo" o 
"•* 
r~-
X O 
^ 
tfi 
X 
se 
w 
«s S 
OS 
c* 
SO 
Os 
X 
o 
Os 
«s 
"3 
*-* o 
o 
Tf 
"S "S, 
c3 
> 
S « 
c o 
1 
00 
•3 
ro or 
Os' 
Tf 
CM 
OS 
Tf 
Os 
O 
Tf 
Tf 
Tf 
r-CM 
Tf 
<N 
oT 
Tf 
'S 
< 
"fc 
00 
s 
5 
Tf <r> 
S 
^ 
•T) 
S 
"•* 
f^ 
90 
O 
t^ 
5 
SO 
00 
**}-
r*f 
X 
M 
Tf 
f w 
es 
"" Tf 
Tf 
SO 
SO 
Tf 
eN 
o 
Tf 
CN 
O 
(N 
O 
a 
Ti i4 
-03 
c<3 
M 
G 
00 
G 
00 
KJ 
T3 
3 
> 
O 
»o Tf 
rf o "H 
Tt 
ri o " 
X 
oC OS 
X 
•n 
se 
o S 
5 
x^ 
K m X 
T? 
es 
S 
^ 
H 
38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
medlem af Den Europæiske Frihandelssammenslutning 
(EFTA), samt i mindre udpræget grad med lande i Afrika, 
Vestindien og Stillehavet (AVS-staterne). 
2.6. Alle ordningerne bygger på begrebet oprindelse, 
idet der kun kan indrømmes præferencebehandling for 
varer med oprindelse i præferenceberettigede lande. 
Beviset for varernes oprindelse er oprindelsescertifikatet, 
som udstedes af de præferenceberettigede lande i 
overensstemmelse med de gældende regler, og frem­
læggelse af oprindelsescertifikatet ved indførsel er en 
forudsætning for indrømmelse af toldpræference. 
2.7. I betragtning af disse dokumenters væsentlige rolle 
har Retten undersøgt fællesskabsprocedurerne og Kom­
missionens og medlemsstaternes kontrol i denne forbin­
delse. Samtlige medlemsstater er blevet anmodet om at 
besvare et spørgeskema, og der er foretaget stedlig 
revision i fire lande, nemlig Danmark, Forbundsrepublik­
ken Tyskland, Frankrig og Portugal. 
2.8. Bemærkningerne i dette kapitel bygger på de 
særlige forhold, der er konstateret i de besøgte lande samt 
i Kommissionen, og endvidere på oplysninger i svarene til 
spørgeskemaet. Retten kan ikke bekræfte, at de pågæl­
dende forhold gør sig gældende i de medlemsstater, hvor 
der ikke er aflagt revisionsbesøg, men den anser dem for 
at være repræsentative for ordningen i dens helhed. 
2.9. Retten har i øvrigt aflagt besøg i nogle præference­
berettigede lande, der henhører under AVS-staterne, 
nogle lande, der er omfattet af GSP-ordningen, og nogle 
EFTA-lande. Formålet var, at Retten ville danne sig et 
mere nøjagtigt indtryk af, hvorledes procedurerne for 
udstedelse af og kontrol med oprindelsescertifikater 
iværksættes i disse lande. Retten ønsker her at understre­
ge, at den har haft et særdeles godt samarbejde med de 
pågældende lande. 
Retlig baggrund 
Retsgrundlag 
2.10. Toldpræferencerne indrømmes i henhold til 
følgende retsakter, der var gældende på tidspunktet for 
revisionen: 
a) De forordninger og afgørelser i henhold til hvilke 
Fællesskabet på visse betingelser ensidigt giver 
toldindrømmelser i) til 151 udviklingslande og territorier som et led i 
GSP-ordningen C1); disse toldindrømmelser er i 
nogle tilfælde forbundet med kvantitative be­
grænsninger og vedrører tekstilvarer og visse 
landbrugs- og industrivarer 
ii) til 20 oversøiske lande og territorier (2), som er 
associeret med Fællesskabet, og som er medreg­
net blandt de 151 lande under i) 
iii) til de besatte områder (3). 
b) Lomé-konventionerne (4) indgået mellem Fællesska­
bet og 69 AVS-stater, som også indgår i de 151 
ovennævnte lande. 
c) Bilaterale frihandelsaftaler mellem Fællesskabet og 
en række lande, herunder EFT A-landene (5). 
2.11. Der indrømmes toldpræferencer for de varer, der 
er omtalt i handelsaftalerne og forordningerne; det drejer 
sig især om følgende: 
(') Rådets forordning (EØF) nr. 3782/87 af 3. december 1987 
om anvendelse af generelle toldpræferencer i 1988 for 
tekstilvarer med oprindelse i udviklingslande, EFT L 367 af 
28.12.1987, s. 1.; Rådets forordning (EØF) nr. 3635/87 af 
17. november 1987 om anvendelse af generelle toldpræferen­
cer i 1988 for visse industrivarer med oprindelse i 
udviklingslande, EFT L 350 af 12.12.1987, s. 1.; Rådets 
forordning (EØF) nr. 3636/87 af 17. november 1987 om 
anvendelse af generelle toldpræferencer i 1988 for visse 
landbrugsprodukter med oprindelse i udviklingslande, EFT 
L 350 af 12.12.1987, s. 67; Kommissionens forordning 
(EØF) nr. 693/88 af 4. marts 1988 om definitionen af 
begrebet varer med oprindelsesstatus til brug ved anvendelse 
af de toldpræferencer, der af Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskab indrømmes visse varer fra udviklingslande, EFT 
L 77 af 22.3.1988, s. 1. 
(2) Rådets afgørelse 86/263/EØF af 30. juni 1986 om de 
oversøiske landes og territoriers associering med Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, EFT L 175 af 
1.7.1986, s. 1. 
(3) Rådets forordning (EØF) nr. 3363/86 af 27. oktober 1986 
om toldordningen for import i Fællesskabet af varer med 
oprindelse i de besatte områder, EFT L 306 af 1.11.1986, 
s. 103. 
(4) Rådets og Kommissionens afgørelse 86/125/EØF, EKSF af 
24. marts 1986 om indgåelse af tredje AVS/EØF-konven-
tion, EFT L 86 af 31.3.1986, s. 1, gældende på tidspunktet 
for revisionen. 
(5) Rådets forordning (EØF) nr. 2838/72 af 19. december 1972 
om indgåelse af en overenskomst mellem Det Europæiske 
Økonomiske Fællesskab og Kongeriget Sverige og om 
fastsættelse af dennes gennemførelsesbestemmelser, JO L 
300 af 31.12.1972, s. 96 (Dansk Specialudgave 1972, s. 98), 
og tilsvarende forordninger for de øvrige EFTA-lande. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 39 
a) for så vidt angår EFTA, industrivarer og visse 
forædlede landbrugsvarer 
b) for så vidt angår GSP-ordningen, færdige industriva­
rer og halvfabrikata samt forædlede landbrugsvarer 
c) praktisk talt alle varer med oprindelse i AVS-staterne 
og de oversøiske lande og territorier. 
Fællesskabsproceduren 
2.12. Hel eller delvis fritagelse for told som et led i 
præferenceordningerne er undergivet to betingelser: 
a) at de pågældende varer er i overensstemmelse med 
reglerne om oprindelse, og 
b) at de pågældende varer med oprindelsesstatus 
forsendes direkte til Fællesskabet. 
2.13. Inden for hver enkelt præferenceordning anses 
følgende varer for at være varer med oprindelsesstatus: 
a) varer, som er fuldt ud fremstillet i det præferencebe-
rettigede land 
b) varer, der er fremstillet i det pågældende land, og til 
hvis fremstilling der er medgået andre varer, som ikke 
er fuldt ud fremstillet i det pågældende land, men som 
er undergået tilstrækkelig bearbejdning eller forar­
bejdning 
c) i givet fald varer, der er fremstillet i det pågældende 
land, og til hvis fremstilling der er medgået andre 
varer, som ikke er fremstillet i dette land, og som 
heller ikke er undergået en tilstrækkelig bearbejdning 
eller forarbejdning, men som enten er fremstillet eller 
er undergået bearbejdning eller forarbejdning i andre 
præferenceberettigede lande, som er anført i den 
pågældende aftale eller ordning (kumulationsregler). 
2.14. Varer med oprindelsesstatus skal ligeledes være 
forsendt direkte til Fællesskabet: a) Varer, hvis transport foregår uden passage af noget 
andet lands territorium, opfylder automatisk denne 
betingelse. I denne forbindelse betragtes AVS-
staterne og de oversøiske lande og territorier som ét 
territorium. 
b) Varer, der under deres transport har passeret et andet 
lands territorium, anses for at være forsendt direkte, 
hvis transporten gennem det pågældende land har 
været nødvendig af geografiske grunde eller som følge 
af transportmulighederne, og for så vidt overholdel­
sen af visse betingelser er behørigt dokumenteret over 
for Fællesskabets toldmyndigheder. 
2.15. Oprindelsescertifikater udstedes af toldmyndighe­
derne eller andre regeringsmyndigheder i det ekspor­
terende land. Disse myndigheder skal især efterprøve, om 
certifikaterne er korrekt udfyldt, og skal foretage den 
nødvendige kontrol af varernes oprindelse og af de øvrige 
oplysninger på certifikatet. Certifikaterne holdes til 
disposition for eksportøren, så snart den faktiske udførsel 
har fundet sted eller er sikret. 
2.16. Certifikatet fremlægges for toldmyndighederne på 
indførselsstedet i overensstemmelse med Rådets direktiv 
79/695/EØF af 24. juli 1979 (6) om harmonisering af 
fremgangsmåderne ved varers overgang til fri omsætning 
og med Kommissionens gennemførelsesdirektiv 82/57/ 
EØF af 17. december 1981 (7). Certifikatet og de 
pågældende varer undergår almindelig toldkontrol i 
forbindelse med varernes overgang til fri omsætning, og 
hertil kommer to muligheder for yderligere kontrol: 
a) De præferenceberettigede lande skal tilsende Kom­
missionen navne og adresser på de regeringsmyndig­
heder, der er bemyndiget til at udstede oprindelses­
certifikater, samt aftryk af de stempler, som anvendes 
af disse myndigheder. Kommissionen videresender 
disse oplysninger til medlemsstaternes toldmyndighe­
der i form af en håndbog med henblik på at lette 
kontrollen med certifikaternes ægthed. 
b) Oprindelsescertifikaterne kan med henblik på efter­
følgende kontrol sendes tilbage til den kompetente 
regeringsmyndighed i det eksporterende præference­
berettigede land. 
Bemærkninger 
2.17. De præferenceberettigede lande, medlemsstaterne 
og Kommissionen deltager alle i anvendelsen af procedu­
rerne vedrørende ydelse af toldpræferencer. De svaghe­
der, der er konstateret på stedet hos de præferenceberetti-
(6) EFT L 205 af 13.8.1979, s. 19. 
C) EFT L 28 af 5.2.1982, s. 38. 
40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
gede landes myndigheder, er meddelt Kommissionen. Det 
drejer sig hovedsagelig om følgende svagheder: 
a) De myndigheder, der medvirker ved udstedelsen af 
certifikaterne, er ikke tilstrækkeligt informeret om 
retsforskrifterne. 
b) Kontrollen med de eksporterede varers oprindelse, 
især i forbindelse med fiskerivarer, er ikke fyldestgø­
rende. 
c) Certifikaterne er ufuldstændige, og reglerne for, 
hvorledes certifikaterne udstedes til eksportørerne, 
overholdes ikke. 
d) Kontrollen med transitvarer er utilstrækkelig. 
2.18. Nedenstående bemærkninger vedrører Kommis­
sionen og medlemsstaterne samt svagheder, der kan 
tilskrives de præferenceberettigede lande, og som er 
konstateret i forbindelse med undersøgelse af dokumen­
ter som et led i revisionen i Kommissionen og i 
medlemsstaterne. 
Fremsendelse af oplysninger ril kontrolmyndighederne 
2.19. Trods henstillinger fra Kommissionen lader de 
præferenceberettigede landes fremsendelse af oplysninger 
stadig meget tilbage at ønske: 
a) 87 lande under GSP-ordningen, 5 AVS-stater og 5 
oversøiske lande og territorier har således ikke 
indsendt de pågældende oplysninger på den fore­
skrevne måde. 
b) 29 lande under GSP-ordningen og 16 AVS-stater 
fremsendte først i 1987 de pågældende oplysninger til 
Kommissionen, selv om de havde været præference­
berettigede i flere år. 
c) Oplysningerne er endvidere i visse tilfælde ufuldstæn­
dige, og aftryk af stempler er af dårlig kvalitet. 
2.20. Nogle præferenceberettigede lande fremsender 
kun et aftryk pr. stempel, mens andre sender flere aftryk 
uden nærmere at angive, om denne liste over aftryk er 
udtømmende. Nogle lande fremsender aftryk af tjeneste­
stempler samt, selv om det ikke er krævet, aftryk af 
personlige stempler, der anvendes af de ansatte, der er 
bemyndiget til at underskrive certifikaterne, hvilket giver 
anledning til forvirring. Endelig ajourføres de fremsendte 
aftryk af stempler ikke automatisk. 
2.21. Sådanne svagheder hæmmer i høj grad medlems­
staternes kontrol af oprindelsescertifikaternes ægthed. 2.22. Inden for rammerne af GSP-ordningen kan 
indrømmelse af præferencetoldsatser betragtes som 
uregelmæssig, for så vidt som fremsendelsen af disse 
oplysninger til Kommissionen er en direkte forudsætning 
for indrømmelse af præferencebehandling. 11987 var den 
samlede værdi af præferenceindførsler til Fællesskabet fra 
lande, der endnu ikke havde fremsendt de krævede 
oplysninger, 73 mio. ECU. 67 % af disse indførsler, som 
svarede til 49 mio. ECU, stammede imidlertid fra 
præferenceberettigede lande, som havde fremsendt de 
pågældende oplysninger i henhold til Lomé-konventio-
nen eller andre handelsaftaler. 
Toldkontrol i medlemsstaterne 
2.23. Toldmyndighederne er ansvarlige for at efterprø­
ve, om varerne opfylder betingelserne for indrømmelse af 
toldpræferencer. De skal i denne forbindelse undersøge de 
dokumenter, der fremlægges i forbindelse med indførslen, 
og de skal lægge særlig vægt på oprindelsescertifikatets 
ægthed og korrekthed. De skal endvidere efterprøve, om 
varerne er forsendt direkte til Fællesskabet. Der er 
imidlertid ikke fastsat noget specielt kontrolparameter 
for indførsel af varer, der indrømmes toldpræferencer. 
Der gælder de samme normer for fysisk kontrol som i 
forbindelse med varer, der ikke ydes præferencebehand­
ling. 
2.24. Kommissionen har med henblik på at lette 
kontrollen med ægtheden af de oprindelsescertifikater, 
der fremlægges i forbindelse med fortoldning af varer, 
sendt en håndbog til medlemsstaternes myndigheder. 
Denne håndbog indeholder navne og adresser på de 
myndigheder, der er kompetente til at udstede certifika­
ter, samt aftryk af de stempler, der skal bruges. 
2.25. Retten har bemærket, at disse oplysninger i nogle 
medlemsstater ikke er videresendt til de lokale toldkonto­
rer, eller at ikke samtlige oplysninger er videresendt, 
hvilket vanskeliggør kontrollen med certifikaternes 
ægthed: 
a) Håndbogen forefindes kun i Generaldirektoratet for 
Toldvæsenet (Portugal og Det Forenede Kongerige). 
b) Kun visse dele af håndbogen er videresendt til de 
lokale toldkontorer; der er bl.a. ikke fremsendt aftryk 
af stempler (Forbundsrepublikken Tyskland). 
c) Toldkontorerne modtager kun aftryk af stempler 
samt adresser på de myndigheder, der udsteder 
oprindelsescertifikater i henhold til GSP-ordningen; 
der er ikke overensstemmelse mellem de aftryk af 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 41 
stempler, som figurerer i de nationale retningslinjer, 
og dem, der findes i Kommissionens håndbog 
(Danmark). 
2.26. Der er endvidere påvist eksempler på utilstrække­
lig efterprøvelse af dokumenterne: 
a) Oprindelsescertifikater med ulæselige stempler, eller 
som var affattet på papir, der ikke havde grønt 
guillocheret bundtryk, eller som indeholdt ikke-
påtegnede rettelser, var blevet accepteret (Danmark 
og Frankrig). 
b) Oprindelsescertifikater, der indeholdt oplysninger, 
der afveg fra oplysningerne på fakturaen, eller som 
ikke var stemplet i den rigtige rubrik, var blevet 
accepteret (Portugal). 
c) Varer havde opnået præferencebehandling, selv om 
de ved indførslen ikke var ledsaget af et oprindelses-
certifikat, eller udelukkende på grundlag af en kopi af 
oprindelsescertifikatet, eller selv om der ikke var bevis 
for direkte forsendelse; en lang række fortoldnings-
begæringer blev accepteret enten uden kontrol af 
dokumenterne, hvilket har medført uberettiget 
indrømmelse af præferencetoldsatser for EFTA-
lande, eller uden angivelse af, at denne kontrol var 
foretaget (Danmark). 
d) I Danmark har bestemte importører ret til at 
fremlægge deres fortoldningsbegæringer ved hjælp af 
databærere. På tidspunktet for Rettens revision var 
der ikke aflagt besøg hos nogen af de pågældende 
importører med henblik på at efterprøve overens­
stemmelsen mellem de databårne oplysninger og 
oprindelsescertifikaterne, der blev opbevaret hos 
importørerne. 
e) Når der udstedes certifikater med en længere 
gyldighedsperiode, højst ét år, skal de fakturaer, der 
fremlægges for toldmyndighederne indeholde en 
henvisning til certifikaterne og en beskrivelse af 
varerne, der er så udførlig, at varerne kan identifice­
res. Ved de distriktstoldkamre i Danmark, hvor der 
blev aflagt besøg, blev det ikke efterprøvet, om der 
var overensstemmelse mellem fakturaer og certifika­
ter med lang gyldighedsperiode. 
2.27. Retten er af den opfattelse, at kontrollen i 
frihavnen i Hamburg er utilstrækkelig. Det gælder både 
kontrollen af dokumenterne og den fysiske kontrol af de 
oplagte varer, i forbindelse med hvilke der udstedes et 
erstatningscertifikat med henblik på senere overgang til 
fri omsætning i medlemsstaterne. Retten anser endvidere 
det tilsyn, der føres af delstatens finansdirektorat, for at 
være utilfredsstillende. De tyske myndigheder har i 
mellemtiden pålagt havnemyndighederne at udvide den 
fysiske kontrol og delstatens finansdirektorat at føre 
bedre tilsyn hermed. 
2.28. Kontrol med direkte forsendelse foretages nor­
malt af toldmyndighederne ved hjælp af de forsendelses-
dokumenter, som fremlægges ved indførsel. Varer, som forsendes fra et præferenceberettiget land til Fællesskabet 
via et andet land, falder ind under ordningen om direkte 
forsendelse, såfremt varerne ikke er overgået til fri 
omsætning eller til frit forbrug i det pågældende land. 
Over for Fællesskabets toldmyndigheder skal der frem­
lægges bevis for, at denne betingelse er opfyldt, men 
Retten har kunnet konstatere, at dette ikke sker i alle 
tilfælde. 
2.29. Der blev således indrømmet toldpræference for 
varer, som blev indført under Ordningen med Generelle 
Toldpræferencer og frembudt for et toldsted på grundlag 
af et fællesskabsforsendelsesdokument TI, efter at 
varerne først var blevet losset eller udskibet i større havne, 
hvor der var afgivet en summarisk toldangivelse. Hverken 
TI-dokumentet eller andre dokumenter, der var vedlagt 
toldbegæringen, indeholdt bevis for, at toldmyndighe­
derne i udskibningshavnen havde kontrolleret den direkte 
forsendelse, f.eks. på grundlag af skibets godsmanifest. 
Toldkontrollen er således behæftet med en væsentlig 
mangel, som burde begrunde en ændring af kontrol­
procedurerne ved direkte forsendelse. 
2.30. Samhandlen med Hongkong er forbundet med et 
særligt problem. Varer med oprindelse i nabolande, og 
særlig Folkerepublikken Kina, omlades ofte i Hongkong, 
hvorfra de udføres til Fællesskabet. I Hongkong an­
bringes transitvarer ikke under toldkontrol, og myndig­
hederne kan derfor ikke udstede en erklæring, som bl.a. 
indeholder en varebeskrivelse og angivelse af datoerne for 
losning eller udskibning og ladning eller indskibning. De 
kinesiske myndigheder udsteder ikke gennemgående 
fragtbreve, og derfor skal bevis for direkte forsendelse 
foreligge i form af anden dokumentation. Dette spørgs­
mål er blevet rejst i Vareoprindelsesudvalget, og ved 
udgangen af 1985 indledte Kommissionen drøftelser med 
myndighederne i Folkerepublikken Kina og Hongkong. 
På tidspunktet for Rettens undersøgelse var der imidler­
tid ikke fundet en tilfredsstillende løsning på problemet. 
Selv om der ikke altid følges samme praksis, indrømmes 
der i realiteten i alle tilfælde toldpræference, medmindre 
det bevises, at varerne ikke har oprindelse i det land, hvor 
certifikatet er udstedt. 
Efterfølgende undersøgelser 
2.31. I henhold til bestemmelserne om efterfølgende 
undersøgelser af certifikater kan toldmyndighederne i 
Fællesskabet enten foretage kontrol stikprøvevis, eller 
når de har begrundet tvivl om dokumentets ægthed. Med 
henblik herpå tilbagesender toldmyndighederne oprin­
delsescertifikaterne til regeringsmyndighederne i det 
eksporterende præferenceberettigede land, om fornødent 
med angivelse af de årsager, der ligger til grund for deres 
anmodning. 
42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Undersøgelsernes omfang 
2.32. Det samlede antal efterfølgende undersøgelser må 
siges at være ret begrænset. I hele Fællesskabet, med 
undtagelse af Italien, da der ikke foreligger tal for denne 
medlemsstat, blev der i 1987 fremsendt ca. 4 000 
anmodninger til de eksporterende lande i forbindelse med 
ca. 8 000 oprindelsescertifikater. Antallet af anmodninger 
varierer mellem mere end 1 000 i Forbundsrepublikken 
Tyskland og Frankrig og mindre end 10 i Grækenland og 
Portugal. På grundlag af oplysninger fra visse medlems­
stater har Retten beregnet forholdet mellem antallet af 
efterfølgende undersøgelser og antallet af fortoldnings-
begæringer med certifikater. For så vidt angår Danmark, 
udgør de efterfølgende undersøgelser 0,005 % af fortold-
ningsbegæringerne, mens der er tale om 0,06 % for 
Forbundsrepublikken Tyskland, og 0,38 %, for så vidt 
angår de toldkontorer i Frankrig, hvor Retten aflagde 
revisionsbesøg. Disse procentsatser er ikke høje. For så 
vidt angår Danmark og Forbundsrepublikken Tyskland, 
ligger satserne f.eks. under de procentsatser, der gælder 
for efterfølgende undersøgelser af fællesskabsforsendel-
sesdokumenter (0,1 %). 
2.33. Det skal endvidere anføres, at ingen af de besøgte 
medlemsstater har fastsat parametre for gennemførelse af 
efterfølgende undersøgelser ved stikprøve, og at denne 
metode hverken anvendes i Danmark eller Portugal. 
2.34. Kun i Frankrig fandt Retten kriterier for tilfælde 
af »begrundet tvivl«, for så vidt angår dokumenternes 
ægthed eller rigtigheden af oplysningerne vedrørende 
varernes egentlige oprindelse. I Danmark og Portugal 
konstaterede Retten, at oprindelsescertifikater i flere 
tilfælde ikke var gjort til genstand for efterfølgende 
undersøgelser, selv om der var begrundet tvivl om 
dokumenternes ægthed eller rigtigheden af oplysningerne 
heri. 
2.35. I Hamburgs frihavn er der opstået en særlig 
situation. I henhold til en aftale med Finansministeriet 
har havnemyndighederne beføjelse til at udstede nye 
oprindelsescertifikater i stedet for de certifikater, der er 
udstedt af de præferenceberettigede eksporterende lande, 
og som følger med de varer, der indføres til frihavnen. 
Denne mulighed er omtalt i fællesskabsbestemmelserne, 
og de tyske myndigheder er af den opfattelse, at det 
påhviler toldmyndighederne på det sted, hvor varerne 
overgår til fri omsætning, at foretage kontrol. Personalet i 
frihavnen anslår antallet af erstatningscertifikater til ca. 
48 000 på årsbasis, svarende til ca. 10 000 oprindelses­
certifikater udstedt af de præferenceberettigede lande. 
Erstatningscertifikaterne kontrolleres ikke i tilstrækkeligt 
omfang efterfølgende. Det sker faktisk sjældent, at 
erstatningscertifikater kontrolleres efterfølgende, og 
desuden undersøges de oprindelige certifikater, som er 
udstedt af myndighederne i de præferenceberettigede 
lande, næsten aldrig. 2.36. Retten har under besøg i bestemte eksporterende 
præferenceberettigede lande konstateret, at proceduren 
med efterfølgende undersøgelse spiller en afgørende rolle i 
forbindelse med den lokale ordning for bekræftelse af 
oprindelsen, og at der er en tendens til, at efterfølgende 
undersøgelser i forskelligt omfang erstatter andre former 
for kontrol på det tidspunkt, certifikaterne udstedes. 
2.37. Det fremgår af svarene til et spørgeskema, der blev 
sendt til medlemsstaterne, at i tre (F, D og UK) af de fem 
medlemsstater, der udarbejder statistikker på dette 
område, havde det i forbindelse med en betydelig del (20-
30 %) af de certifikater, der var undersøgt efterfølgende, 
vist sig, at varerne helt eller delvis faldt uden for 
toldpræferenceordningen. 
2.38. Det er nødvendigt at forbedre proceduren for 
efterfølgende undersøgelse — først og fremmest ved at 
der fastlægges fælles kriterier for tilfælde af »begrundet 
tvivl«. På den måde kan det sikres, at proceduren 
anvendes ensartet. Der bør endvidere fastlægges parame­
tre for gennemførelse af stikprøvekontrol, således at 
antallet af undersøgelser når op på et tilfredsstillende 
niveau, dvs. at forholdet mellem antallet af efterfølgende 
undersøgelser og antallet af fortoldningsbegæringer 
under præferenceordningen giver tilfredsstillende sikker­
hed for, at transaktionerne er formelt rigtige. 
Svar fra de præferenceberettigede lande: frister og 
indhold 
2.39. I henhold til fællesskabsbestemmelserne er fristen 
for fremsendelse af oplysninger om resultaterne af de 
præferenceberettigede landes efterfølgende undersøgelser 
3 måneder (AVS), 6 måneder (GSP) og »hurtigst muligt« 
(EFTA). Retten har konstateret, at fristerne i mange 
tilfælde ikke blev overholdt. Der er tale om forsinkelser i 
forbindelse med samtlige de handelsaftaler, revisionen 
vedrørte, men forsinkelserne er særlig hyppige, for så vidt 
angår AVS-staterne, GSP-staterne og de associerede 
oversøiske lande og territorier. 
2.40. Forsinkelserne i forbindelse med fremsendelsen af 
oplysninger om resultaterne ligger i gennemsnit på 
omkring et år. Som det fremgår af medlemsstaternes 
oplysninger, er der imidlertid regelmæssigt tale om 
forsinkelser på 2 år eller mere: 
a) Ved udgangen af september 1988 var der ikke 
fremsendt meddelelse om resultaterne af henholdsvis 
30 % og 40 % af de efterfølgende undersøgelser, som 
Nederlandene og Frankrig havde fremsat anmodning 
om i 1987. 
b) I Det Forenede Kongerige, hvor der i 1987 og 1988 
blev fremsat 445 anmodninger om efterfølgende 
undersøgelse, foreligger der (på kvartalsbasis) i 
gennemsnit svar på 60 anmodninger et halvt år eller 
mere efter, at de blev fremsat. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 43 
c) I Forbundsrepublikken Tyskland manglede der pr. 
1. juli 1988 svar på henholdsvis 2 %, 3,5 % og 15 % 
af de anmodninger om efterfølgende undersøgelse, 
der blev fremsat i 1985, 1986 og 1987. 
d) I Belgien manglede der i november 1988 svar på 75 
anmodninger om efterfølgende undersøgelse. Disse 
anmodninger blev fremsat over for Kommissionen i 
1987 og 1988, efter at de først havde været sendt til de 
præferenceberettigede lande. Det pågældende toldbe­
løb udgjorde 1,9 mio. ECU. 
e) Af de lande, som regelmæssigt fremsender resultater­
ne af de efterfølgende undersøgelser med forsinkelse, 
skal nævnes Mexico, Indonesien, Indien, Pakistan, 
Malta, Brasilien, Malaysia, Jugoslavien, Østrig, 
Elfenbenskysten og Senegal. 
2.41. Det konstateredes endvidere, at svar på anmod­
ninger om efterfølgende undersøgelse ofte var ufuldstæn­
dige og ikke altid omfattede svar på de specifikke 
spørgsmål. Disse forhold gør sig gældende for de fleste 
AVS-stater, GSP-stater og associerede oversøiske lande 
og territorier. 
2.42. Jugoslavien er præferenceberettiget i henhold til 
GSP-ordningen og har indgået en særskilt samarbejds­
aftale med EØF. hvortil der er knyttet en protokol med en 
definition af begrebet produkter med oprindelsesstatus. 
Protokollen indeholder endvidere en beskrivelse af 
metoderne for administrativt samarbejde (8). Kommis­
sionen har meddelt Retten, at mange anmodninger om 
efterfølgende undersøgelse er forblevet ubesvarede, og at 
de jugoslaviske myndigheder har bekræftet certifikaters 
ægthed i tilfælde, hvor det var bevist, at de pågældende 
varer ikke havde oprindelse i Jugoslavien. De belgiske 
toldmyndigheder har bekræftet dette forhold. 
Medlemsstaternes foranstaltninger i tilfælde af 
manglende svar inden for fristen 
2.43. Retten konstaterede i samtlige de medlemsstater, 
hvor den aflagde revisionsbesøg, at i tilfælde af manglen­
de svar efter en eller flere fornyede henvendelser blev 
sagerne betragtet som afsluttet, dvs. uden at beslutningen 
om indrømmelse af toldpræference blev ændret. I artikel 
27, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 693/88 
af 4. marts 1988 om Ordningen med Generelle Toldpræfe­
rencer (9) hedder det imidlertid, at såfremt resultaterne af 
undersøgelsen i tilfælde af »begrundet tvivl« ikke 
meddeles senest inden for en frist på fire måneder efter en 
(») Rådets forordning (EØF) nr. 314/83 af 24. januar 1983 om 
indgåelse af samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske 
Økonomiske Fællesskab og Den Socialistiske Føderative 
Republik Jugoslavien, EFT L 41 af 14.2.1983, s. 1. 
(9) EFT L 77 af 22.3.1988, s. 9. fornyet henvendelse, afslår de anmodende myndigheder 
at indrømme toldpræference, medmindre der foreligger 
force majeure eller ekstraordinære omstændigheder. 
2.44. I alle andre tilfælde end de i ovennævnte artikel 27, 
stk. 2, omtalte, kan sager betragtes som afsluttede, 
såfremt der efter en vis tid ikke er fremkommet svar på 
anmodninger. Denne fremgangsmåde indebærer imidler­
tid, at det bliver umuligt at opkræve egne indtægter i de 
tilfælde, hvor der modtages et negativt svar, efter at 
fristen på tre år for efterfølgende opkrævning af 
tilgodehavender er udløbet. Betydningen af ovenstående 
illustreres af de tilfælde, Belgien har indberettet. I 1987 og 
1988 fremsatte Belgien henholdsvis 13 og 9 anmodninger 
til Kommissionen, blandt de i punkt 2.40 omtalte, som 
vedrørte henholdsvis 60 og 11 certifikater, i forbindelse 
med hvilke, der ikke var fremkommet svar to år eller mere 
efter, at anmodningerne var fremsat. De pågældende 
toldbeløb svarede til henholdsvis 1,5 og 0,4 mio. ECU. 
Opfølgning af procedurens anvendelse 
2.45. Retten har konstateret visse mangler ved med­
lemsstaternes anvendelse af proceduren for efterfølgende 
undersøgelse: 
a) I Danmark og Frankrig har Generaldirektoratet for 
Toldvæsenet i strid med de nationale forskrifter ikke 
modtaget indberetning om de anmodninger om 
efterfølgende undersøgelse, i forbindelse med hvilke 
myndighederne ikke har modtaget svar inden udløbet 
af de fastsatte frister. 
b) I Frankrig var visse anmodninger om efterfølgende 
undersøgelse fremsat uden tilstrækkelig begrundelse 
eller manglede en angivelse af, om undersøgelsen var 
baseret på »begrundet tvivl«, eller om den var udført 
stikprøvevis. I andre tilfælde blev anmodninger 
fremsendt til myndigheder i de præferenceberettigede 
lande uden kompetence på dette område. 
c) Selv om man i Frankrig på grundlag af en efterfølgen­
de undersøgelse anså visse oprindelsescertifikater for 
at være uægte, kunne Retten ikke konstatere, at der 
inden for bestemte regionale instanser med speciale i 
efterforskning og dokumentation (CERDOC) var 
foretaget en nærmere undersøgelse med henblik på at 
påvise senere indførsler af samme art. 
d) I Portugal registreres efterfølgende undersøgelser på 
en sådan måde, at det er vanskeligt at identificere de 
anmodninger, i forbindelse med hvilke, der ikke er 
modtaget svar. 
2.46. Medlemsstaterne kan anmode Kommissionen om 
bistand til at opnå svar fra et præferenceberettiget land på 
44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
en anmodning om efterfølgende undersøgelse. Medlems­
staterne kan endvidere fremsætte spørgsmål om godtagel­
se af certifikater, som ikke er udstedt i henhold til de 
gældende regler. Det er kun siden den 1. januar 1988, at 
Kommissionen har forvaltet medlemsstaternes henven­
delser på en sådan måde, at det er muligt at kontrollere de 
foranstaltninger, den har truffet med henblik på at løse et 
givet problem. Akterne vedrørende den forudgående 
periode omfatter i mange tilfælde enten ikke svar på 
medlemsstaternes spørgsmål, eller også mangler de 
præferenceberettigede landes svar. 
Afslag i forbindelse med præferenceordningen 
2.47. Retten har konstateret, at myndighederne sjæl­
dent afslår at indrømme præference for indførte varer 
med den begrundelse, at visse regler om oprindelse eller 
visse formaliteter ikke er overholdt. Retten bemærkede, 
at medlemsstaterne i praksis i langt de fleste tilfælde enten 
godtager fortoldningsbegæringen, som den er, eller 
sender oprindelsescertifikatet til myndighederne med 
henblik på at få foretaget en efterfølgende undersøgelse. I 
Italien afslår myndighederne i nogle tilfælde at yde 
præferencebehandling i forbindelse med indførsel af 
varer, enten fordi der mangler et stempel på oprindelses-
certifikatet, eller fordi stemplet ikke findes i Kommissio­
nens håndbog. 
2.48. Retten er tilbøjelig til at mene, at medlemsstater­
nes liberale holdning til dels skyldes, at hele kontrolord­
ningen udelukkende er baseret på oprindelsescertifikatet; 
manglerne ved selve kontrolprocedurerne spiller dog også 
ind. Der er således hverken fastlagt fælles kriterier for 
anvendelsen af kontrolprocedurerne eller bestemmelser 
om sanktioner i tilfælde af, at de præferenceberettigede 
lande ikke overholder reglerne for administrativt samar­
bejde. Medlemsstaterne er derfor tilbøjelige til at 
indrømme toldpræference, medmindre de selv finder et 
sikkert bevis for, at et oprindelsescertifikat er uægte, eller 
at certifikatet indeholder forkerte oplysninger. 
Uregelmæssigheder 
2.49. Med henblik på at illustrere den risiko, der er 
forbundet med oprindelsescertifikater, for så vidt angår 
Fællesskabets egne indtægter, kan der henvises dels til 
specifikke tilfælde af svig, påvist af medlemsstaterne, dels 
til statistiske oplysninger om uregelmæssigheder i 
forbindelse med oprindelsescertifikater vedrørende 1987 
og 1988: 
a) Jern- og stålprodukter med oprindelse i Den Tyske 
Demokratiske Republik blev indført til Fællesskabet 
enten på grundlag af oprindelsescertifikater EUR 1, 
udstedt af de svenske toldmyndigheder på grundlag af falske fakturaer, eller på grundlag af falske 
oprindelsescertifikater, udstedt af et privat firma. 
Disse uregelmæssigheder, som blev påvist af de tyske 
efterforskningsinstanser, fandt sted i tidsrummet fra 
januar 1985 til december 1986. De er anslået til en 
værdi af ca. 6 mio. ECU. 
b) Fiskerivarer (1 500 tons) med oprindelse i lande som 
f.eks. Korea, Panama og Honduras blev indført til 
Fællesskabet på grundlag af falske certifikater EUR 
1, hvorpå det stod anført, at varerne havde oprindelse 
i Gambia og Sierra Leone. Uregelmæssighederne blev 
påvist af Kommissionens tjenestegrene i samarbejde 
med medlemsstaterne og de lokale myndigheder i 
Gambia og Sierra Leone. De importafgifter, Fælles­
skabet blev unddraget, anslås til 2 mio. ECU. 
c) Jern- og stålprodukter med oprindelse i Brasilien blev 
indført til Fællesskabet på grundlag af oprindelses­
certifikater EUR 1, udstedt af de jugoslaviske 
myndigheder. Varerne blev indført i 1985, og de 
importafgifter, Fællesskabet blev unddraget, anslås 
til 0,3 mio. ECU. 
d) Tilsvarende gjorde sig gældende i forbindelse med 
jern- og stålprodukter med oprindelse i Den Tyske 
Demokratiske Republik. De belgiske og tyske 
toldmyndigheders undersøgelser viste, at Fællesska­
bet var blevet unddraget importafgifter på 22 960 
ECU og anti-dumpingtold på 0,1 mio. ECU. 
e) Et kaffeparti på 552 tons med oprindelse i Indonesien 
blev indført til Fællesskabet med angivelse af Nigeria 
som oprindelsesland. Den egentlige oprindelse blev 
påvist ved en stikprøvevis analyse, foretaget af de 
nederlandske toldmyndigheder. I dette tilfælde er der 
ikke blot tale om en overtrædelse af den internationa­
le kaffeoverenskomst; de tilsvarende egne indtægter 
blev heller ikke opkrævet. 
f) Fiskerivarer af russisk, rumænsk, cubansk, irakisk, 
koreansk og algerisk oprindelse blev indført til 
Fællesskabet på grundlag af oprindelsescertifikater 
EUR 1, udstedt af de mauretanske myndigheder, 
uden at der blev foretaget tilstrækkelig kontrol med 
hensyn til overholdelse af de særlige oprindelses­
bestemmelser vedrørende fiskerivarer. Kommissio­
nens tjenestegrene har anført, at uregelmæssighe­
derne i forbindelse med certifikaterne EUR 1 til dels 
skyldtes mangler ved toldmyndighedernes kontrol af 
oplysningerne på certifikaterne EUR 1 (oprindelse, 
bestemmelsessted, den udstedende myndigheds be­
kræftelse) og tilsidesættelse af reglen om direkte 
forsendelse. De tilsvarende unddragne importafgifter 
anslås til 0,6 mio. ECU. 
g) Nogle medlemsstater indsender oplysninger om 
uregelmæssigheder vedrørende reglerne om oprindel­
se i de årlige og halvårlige beretninger, de udarbejder i 
henhold til artikel 7 og artikel 17, stk. 3, i Rådets 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 45 
forordning (EØF, Euratom) nr. 1552/89 af 29. maj 
1989 (10). Følgende oplysninger stammer fra disse 
beretninger og vedrører importafgifter, der er und­
draget Fællesskabet på grund af forkerte angivelser 
med hensyn til oprindelsessted: 
i) I Det Forenede Kongerige var der i 1987 57 
tilfælde svarende til 332 285 ECU og i 1988 85 
tilfælde svarende til 83 277 ECU. 
ii) I Belgien var der i 1987 39 tilfælde svarende til 
21 515 ECU og i 1988 49 tilfælde svarende til 
13 197 ECU. 
iii) I Frankrig var der i 1987 106 tilfælde svarende til 
117 118 ECU og i 1988 135 tilfælde svarende til 
151 115 ECU. 
iv) I Danmark var der i 1987 83 tilfælde svarende til 
18 444 ECU. 
Kommissionens forvaltning 
2.50. For så vidt angår forvaltningen af Fællesskabets 
præferenceordninger, fungerer Kommissionen som til­
synsførende og koordinator. Kommissionen skal i denne 
forbindelse især påse, at reglerne vedrørende definitionen 
af varer med oprindelsesstatus anvendes korrekt, og at 
det administrative samarbejde med de præferenceberetti-
gede lande fungerer forsvarligt. Denne opgave løses inden 
for rammerne af bl.a. Vareoprindelsesudvalget og 
forskellige samarbejdsudvalg på toldområdet, som er 
nedsat i henhold til de forskellige handelsaftaler om 
præferenceberettigelse, som Fællesskabet har indgået 
med diverse lande. Det påhviler Kommissionen at løse de 
problemer, der er forbundet med reglernes anvendelse på 
fællesskabsplan. Det kan være problemer, som Kommis­
sionen selv har konstateret, eller problemer, som 
medlemsstaterne har gjort Kommissionen opmærksom 
på. Kommissionen skal endvidere træffe alle nødvendige 
korrigerende foranstaltninger. Retten har imidlertid 
bemærket flere tilfælde, hvor den mener, at Kommissio­
nen ikke har været i stand til at træffe de rette 
foranstaltninger til at sikre, at ordningerne fungerede 
forsvarligt og til at sikre opkrævning af de pågældende 
egne indtægter. 
2.51. Kommissionen havde således kendskab til alvor­
lige problemer i forbindelse med oprindelsescertifikater-
nes ægthed i nogle tredjelande (f.eks. Zaire, Liberia og 
Swaziland). Den reagerede hovedsagelig inden for 
rammerne af den gensidige bistand til medlemsstaterne. 
Den traf imidlertid ingen alment gældende administrative 
eller finansielle foranstaltninger, som f.eks. et påbud om 
systematisk efterfølgende kontrol af alle certifikater. Den 
traf heller ingen foranstaltninger til at sikre det pågælden­
de toldbeløb. 
(10) EFT L 155 af 7.6.1989, s. 1. Denne forordning ophæver og 
træder i stedet for Rådets forordning (EØF, Euratom, 
EKSF) nr. 2891/77 af 19. december 1977, EFT L 336 af 
25.12.1977, s. 1. 2.52. Kommissionen har på samme måde haft kend­
skab til det forhold, at flere medlemsstater normalt 
accepterer oprindelsescertifikater med et stempel, der 
ikke optræder i Kommissionens håndbog. Den har dog 
undladt at træffe de fornødne foranstaltninger over for de 
pågældende medlemsstater: 
a) Under GSP-ordningen, hvor ydelse af præferencebe­
handling er direkte betinget af, at de pågældende 
oplysninger forelægges, har den undladt at anmode 
om overdragelse af de tilsvarende egne indtægter. 
b) I forbindelse med AVS-landene, hvor den samme 
betingelse genfindes — dog ikke eksplicit men ifølge 
en fortolkning fra Kommissionens Juridiske Tjeneste 
fra 1987, har den undladt at rundsende en note om 
afslag på indrømmelse af toldpræference; dette blev 
besluttet på mødet i Det Rådgivende Udvalg for Egne 
Indtægter den 25. november 1987; den har heller ikke 
anmodet om overdragelse af de tilsvarende egne 
indtægter. 
2.53. Retten er af den opfattelse, at samarbejdet med de 
præferenceberettigede tredjelande ikke har været tilstræk­
kelig udbygget, for så vidt angår både forbindelserne med 
de enkelte lande og drøftelserne i de forskellige samar­
bejdsudvalg på toldområdet. Kommissionen har gentag­
ne gange forsøgt at tilskynde de pågældende lande til at 
fremsende de nødvendige oplysninger. Men disse forsøg 
har kun haft begrænset virkning og har udelukkende 
vedrørt AVS-staterne. For så vidt angår en lang række 
præferenceberettigede lande, som både omfattes af GSP-
ordningen og den tredje Lomé-konvention, har Kommis­
sionen endvidere undladt at kræve, at de pågældende 
oplysninger fremsendes særskilt under hver enkelt 
ordning. 
2.54. De beslutninger, som træffes af bestemte tjeneste­
grene under Generaldirektoratet for Toldunionen og 
Indirekte Beskatning (GD XXI), for så vidt angår 
indførte varers oprindelse, kan få betydning for bereg­
ningen af importafgifter. Det påhviler Generaldirektora­
tet for Budgetter (GD XIX) at føre tilsyn med medlems­
staternes opkrævning af egne indtægter. Retten har 
konstateret visse mangler ved procedurerne for gensidig 
udveksling af oplysninger mellem disse tjenestegrene om 
de beslutninger, der bl.a. træffes af Vareoprindelsesud­
valget. Retten skal anføre følgende to eksempler: 
a) I overensstemmelse med en beslutning, som blev 
truffet på Vareoprindelsesudvalgets møde den 18. 
april 1988, sendte Afdelingen for Varers Oprindelse i 
GD XXI en telex-meddelelse til medlemsstaterne, 
efter at de græske myndigheder havde fremsendt 
oplysninger om fotokopieringsapparater fremstillet i 
Hongkong, hvoraf visse dele var indført fra Japan. 
Fotokopieringsapparaterne kunne betragtes som 
varer med oprindelse i Japan, og der skulle opkræves 
anti-dumpingtold. GD XIX's og GD XX's tjeneste­
grene fik ingen meddelelse om, at de pågældende egne 
indtægter skulle opkræves (efterfølgende). 
46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
b) I henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 
2071/89 af 11 .juli 1989 ('l) giver visse bearbejdninger 
af fotokopieringsapparater ikke oprindelsesstatus i 
det land, hvor samlingen finder sted. Denne forord­
ning blev vedtaget med henblik på apparater, som 
blev samlet i De Forenede Stater på grundlag af dele 
med oprindelse i Japan, der kunne belægges med anti­
dumpingtold. Der er ikke truffet beslutning om 
efterfølgende opkrævning af den pågældende anti­
dumpingtold, og GD XIX's og GD XX's tjeneste­
grene er ikke blevet underrettet om disse forhold. 
2.55. Toldpræferencer inden for rammerne af Lomé-
konventionen kan betragtes som en særlig form for 
udviklingsstøtte, bl.a. på grund af deres økonomiske 
betydning og deres indvirkning på fællesskabsbudgettet. 
Udviklingsstøtte ydes i øvrigt over De Europæiske 
Udviklingsfonde og i form af fødevarehjælp. Der er 
imidlertid en væsentlig forskel på Kommissionens 
forvaltning af disse to former for støtte. Kommissionen 
forvalter og fører kontrol med støtten fra De Europæiske 
Udviklingsfonde og udgifterne til fødevarehjælp, hvori­
mod den kun i ringe omfang fører tilsyn med de 
præferenceberettigede landes anvendelse af præference­
ordningerne. Delegationerne i de pågældende lande har i 
dag kun et begrænset kendskab til spørgsmålet. 
2.56. Retten har konstateret, at der blandt de myndig­
heder, som udsteder oprindelsescertifikater, hersker en 
vis usikkerhed omkring anvendelsen af reglerne om 
kumulation. I henhold til disse regler kan en vare med 
oprindelse i et givet land få oprindelsesstatus i et andet 
land, hvor den bearbejdes eller forarbejdes. Disse regler 
anses med rette for at være komplicerede og vanskelige at 
anvende og kontrollere. Endvidere er der en væsentlig 
forskel mellem Lomé-konventionen, som tillader kumu­
lation uanset bearbejdning eller forarbejdning og oprin­
delsesland, og Ordningen med Generelle Toldpræferen­
cer, som kun tillader kumulation, og dermed erhvervelse 
af ny oprindelsesstatus, i tilfælde af tilstrækkelig bear­
bejdning eller forarbejdning. 
2.57. Retten har konstateret, at situationen er ret 
utilfredsstillende, for så vidt angår mineralolier og 
produkter udvundet ved destillation deraf. Disse varer er 
midlertidigt undtaget fra Fællesskabets forskellige proto­
koller og forordninger vedrørende definitionen af 
begrebet oprindelse. Medlemsstaterne anvender derfor 
forskellige regler om oprindelse. Nogle medlemsstater 
indrømmer toldpræference, hvis den pågældende vare af 
det eksporterende land anses for at have oprindelsesstatus 
i dette land, dvs. på grundlag af et behørigt udstedt 
oprindelsescertifikat. Andre medlemsstater anvender 
derimod deres egne regler om oprindelse, og de samme 
varer kan derfor indføres toldfrit til én medlemsstat, mens 
de belægges med told ved indførsel til en anden. 
(") EFTL 196 af 12.7.1989, s. 24. 2.58. I henhold til nogle aftaler om præferenceberetti­
gelse omfatter det administrative samarbejde ikke 
olieprodukter, og derfor findes der ingen regler om 
fremlæggelse af bevis for produkternes oprindelse eller 
om proceduren for efterfølgende undersøgelse. 
2.59. Manglen på fælles oprindelsesregler vanskeliggør 
opkrævningen af egne indtægter, især i de tilfælde hvor 
olieprodukter, der udføres fra et land uden præferencebe­
rettigelse, forsendes via præferenceberettigede lande. 
Retten skal derfor henstille, at der snarest vedtages fælles 
oprindelsesregler for olieprodukter. 
Konklusioner 
2.60. En kontrolordning, der hovedsagelig er baseret på 
procedurer, som skal iværksættes af den præferenceberet­
tigede, indebærer i sig selv en risiko for manglende 
effektivitet. Retten er af den opfattelse, at dette gør sig 
gældende i forbindelse med toldpræferenceordningerne, 
som er baseret på varers oprindelse. 
2.61. De gældende kontrolforanstaltninger er behæftet 
med svagheder, både for så vidt angår deres indhold og 
gennemførelse: 
a) Kontrolforanstaltningerne er utilstrækkelige, fordi 
de fuldt ud er baseret på fremlæggelse af et dokument 
(oprindelsescertifikat), der er udfærdiget af myndig­
hederne i de præferenceberettigede lande, hvis 
administrative opbygning det ikke altid er muligt at få 
kendskab til. Præferenceordningerne vedrører ca. 175 
forskellige lande i hele verden, uden at der er taget 
hensyn til de enkelte landes forskellige administrative 
og økonomiske forhold. 
b) Gennemførelsen af kontrolforanstaltningerne er også 
behæftet med svagheder på grund af de beskrevne 
mangler, og fordi der ikke findes klart fastlagte, 
ensartede procedurer, som medlemsstaterne skal 
følge, såfremt reglerne ikke overholdes. 
2.62. Retten er af den opfattelse, at kontrolordningen i 
forbindelse med oprindelsescertifikater vil kunne for­
bedres ved hjælp af følgende foranstaltninger: 
a) I aftalerne om toldpræference bør der under reglerne 
vedrørende administrationen tilføjes en bestemmelse 
om, at myndighederne er forpligtet til at undlade at 
indrømme toldpræference i de tilfælde, hvor de 
præferenceberettigede lande ikke overholder regler­
ne. 
b) I samråd med medlemsstaterne bør Kommissionen 
fastlægge fælles kriterier og almindelige regler for 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 47 
gennemførelsen af proceduren for efterfølgende 
undersøgelse, for det administrative samarbejde med 
de præferenceberettigede lande og for ydelse eller 
afslag på anmodning om ydelse af præferencebehand­
ling for indførte varer. 
c) Kommissionens kontrolbeføjelser bør udvides, her­
under dens beføjelser til at foretage stedlig kontrol, 
for så vidt angår anvendelse af reglerne om oprindelse og udstedelse af certifikater i de præferenceberettige­
de lande. 
d) Kommissionens rolle som koordinator og tilsynsfø­
rende i forbindelse med den praktiske forvaltning af 
præferenceordningerne og deres følger for opkræv­
ningen af egne indtægter bør styrkes i forhold til såvel 
medlemsstaterne som de præferenceberettigede tred­
jelande. 
48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KAPITEL 3 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) — Forvaltning 
og bevillingskontrol 
3.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 3.1 — 3.2 
Budgetdisciplin 3.3 —3.10 
Resultater 3.3 — 3.4 
Rapportering af mængder 3.5 —3.10 
Interventionslagre 3.11 —3.25 
Nedskrivning af interventionslagre 3.11 —3.12 
Gratis uddeling fra interventionslagre 3.13 — 3.25 
Den regnskabsmæssige behandling 3.13 — 3.22 
Socialt dårligt stillede personer 3.15 — 3.17 
Østeuropæiske lande 3.18 — 3.19 
Udviklingslande 3.20 — 3.21 
Henstilling 3.22 
Gennemførelse af programmer til fordel for socialt dårligt stillede 
personer 3.23 — 3.25 
Finansiel revision i medlemsstaterne 3.26 — 3.42 
Indledning 3.26 — 3.28 
Kontrol af udgifterne i Spanien 3.29 — 3.39 
Kontrol af udgifterne i Belgien 3.40 — 3.41 
Opkrævning af afgifter 3.42 
Finansiel revision i Kommissionen 3.43 — 3.44 
Forskud til medlemsstaterne 3.43 — 3.44 
INDLEDNING 
3.1. Den finansielle gennemførelse i 1989 af EUGFL, 
Garantisektionen, fremgår af tabel 3.1 - 3.4. 
3.2. Den finansielle gennemførelse af EUGFL i 1989 
var kendetegnet ved følgende forhold: 
a) Landbrugsretningslinjerne fastsat i Rådets beslutning 
88/337/EØF af 24. juni 1988 om budgetdisciplin (i) blev overholdt. Udgifter afholdt over aktionsbudget-
tets afsnit 1 og 2 beløb sig til i alt 24 402,7 mio. ECU, 
mens der i retningslinjerne var fastsat et maksimums­
beløb på 27 700 mio. ECU i 1988-priser. 
b) Der blev overført bevillinger på i alt 819 mio. ECU fra 
garantifondene til den monetære reserve under 
kapitel 102 i det almindelige budget efter en gunstig 
udvikling i dollaren. 
(') Rådets beslutning 88/377/EØF af 24. juni 1988, EFT L 185 
af 15.7.1988. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 49 
c) Interventionslagrene blev for første gang nedskrevet 
på opkøbsdagen, og inklusive en yderligere nedskriv­
ning ved EUGFL-regnskabsårets udgang beløb 
denne foranstaltning sig til 1 176,6 mio. ECU. 
d) Ud over udgifter afholdt over EUGFL, Garantisek­
tionen, blev der på artikel 810 konteret nedskrivning 
af bestående interventionslagre pr. begyndelsen af 
EUGFL-regnskabsåret med i alt 650,2 mio. ECU, og 
der blev konteret 792,7 mio. ECU på artikel 811, 
refusion til medlemsstaterne til dækning af finansie­
ringen af afsætning af smør fra offentlige lagre i 
regnskabsårene 1987 og 1988. 
BUDGETDISCIPLIN 
Resultater Bevillingerne blev overskredet på følgende markeder: 
mælk (267,0 mio. ECU eller en 6 % overskridelse af de 
oprindelige bevillinger), tobak (163,9 mio. ECU eller 
17 %), svinekød (24,0 mio. ECU eller 10 %) og æg og 
fjerkræ (13,1 mio. ECU eller 6 %). Den samlede 
overskridelse af bevillingerne under afsnit 1 og 2 var på 
474,8 mio. ECU (se tabel 3.2). 
3.4. Ifølge Kommissionen var de væsentligste årsager til 
bevillingsoverskridelserne, at produktion og eksport 
oversteg beregningerne, samt at nogle medlemsstater ikke 
havde opkrævet mælkeafgifterne inden for den fastsatte 
frist. En anden årsag skal, navnlig for så vidt angår tobak, 
findes i den måde, hvorpå garantiordningen fungerer. For 
øget produktion udbetales der nemlig støtte til i forvejen 
fastsatte støttesatser, og hertil kommer, at øgede udgifter 
som følge af, at udbetalingerne sker hurtigere i medlems­
staterne, også skal kunne dækkes over budgettet. 
Bevillingsoverskridelserne blev dækket ved bevillings­
overførsler fra markeder, hvortil bevillingerne ikke var 
udnyttet. 
3.3. Retningslinjerne på landbrugsområdet blev over­
holdt for de samlede udgifter under EUGFL, Garantisek­
tionen, men inden for visse kapitler i budgettet blev de 
oprindelige bevillinger overskredet, selv om sigtet med 
Rådets beslutning om budgetdisciplin i henhold til 
beslutningens artikel 6 er at begrænse udgifterne for de 
enkelte udgiftskapitler til de oprindelige bevillinger. Rapportering af mængder 
3.5. Kommissionen analyserer bl.a. i månedsrapporter 
om gennemførelsen af budgetdisciplinforanstaltninger 
Tabel 3.1 — EUGFL, Garantisektionen 1989: Samlet regnskabsoversigt 
(mio. ECU) 
Disponible bevillinger 
til betalinger 
Afsnit 1 og 2 
Kapitel 39 
Kapitel 40 
Kapitel 81 
Til rådighed i alt 
Bortfaldne 
bevillinger 
Afsnit 1 og 2 
Kapitel 39 
Kapitel 40 
Kapitel 81 
Bortfaldne bevillinger 
i alt 
Udnyttede bevillinger i alt 25 651,2 
100,0 
27,3 
1 449,0 
27 227,5 
1 248,1 
94,0 
3,3 
6,1 
1 351,5 
25 876,0 Forpligtelser 
Fremførsler fra 1988 
(Afsnit 1 og 2) 
Afsnit 1 og 2 
Kapitel 39 
Kapitel 40 
Kapitel 81 
Forpligtelser i alt 11,2 
24 403,1 
6,0 
24,0 
1 442,9 
25 876,0 Betalinger 
Betalinger afholdt over 
fremførsler fra 1988 
Bortfald 
Afsnit 1 og 2 
Kapitel 39 
Kapitel 40 
Kapitel 81 
Forskud til 
medlemsstaterne 
Udgifter afholdt 
direkte af Kommissionen 
(Afsnit 1 og 2) 
Subtotal for betalinger 
Disponibel saldo 
frigjort i medlemsstaterne 
(Afsnit 1 og 2) 
Fremførte bevillinger 
Forpligtelser i alt 6,1 
5,1 
24 390,5 
6,0 
24,0 
1 442,9 
25 863,4 
6,4 
25 869,8 
57,4 
(51,2) 
25 876,0 
Kilde: Forvaltningsregnskab og status vedrørende regnskabsåret 1989 og nittende finansberetning vedrørende EUGFL 
Garantisektionen Regnskabsåret 1989 
50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
2 
"C 
3 
O 
J 
o 
ti S" 
o kJ 
S 
s 
'ab 
3 
S 
1 
o 
« ^ 
S w's o, o a c 
> T3 ^ Ofl^S O 
o- O <L> U 
c > 
•cj5 
« 
<u « 
c'> 
W ju 
Cug 
•a'h o SJ 
1 ° on 
o *-
C'S. 
1 
'o, 
M 
| 
S 
£ w w> Opri 
deli, 
evilli 
X! 
o 
M 
in 
&T> a 2 X o 
w-5.|p.5 
- °'v'¥-, £ 
PQ 
<*- • & ^•é.sp.s 
._. o-o > 
« 
<— , §> 
rt.S MC i% 
opr 
deli 
evilli 
X 
Xi 
8 
03 crT 
11 
II Y g+ 
^s 
ii £ 
a? 
S™ OO lO OV —< O 
Os vo r-~ — cn 
r— Ov OO Ov OV 
in 00 CN Ov VO 
— OV OO CN O 
Æhml-O 
(NO\-VOvO 
<3 0„ O^ 0_ O^ 
CN —" r-" vo" vo « vi 0\ O ^t Tf o cn r-- vo 
— r-~ ov oo 1 
00 Tf CN CN 
VO O O O | 
t- O 00 o 1 
o r- Tf o 
Tf ov cn CM t-» —< 
—c r- ov oo i 
OO Tf CN CN 
VO O O O | 
r» o^ oo^ o I 
o" r-" Tf o' Tf Os cn CN 
cn | vo 1 | 
1 
O 1 O 1 | 
Tf ' CN ' ' 
CN —' 
1 1 
VO —i Ov ^O VO 
00 lO O O Tf 
o o r- r- vo 
Tf (N Tf Korn 
Sukker 
Fedtstoffer 
Proteinafgrøder 
Spindplanter 
O —< CN m Tf Tf cn 
vo r-
—' Tf 
O —' 
o av 
— r-o o 
Tf OV 
o o O CN 
Tf Tf 
Tf av 
cn av 
O o 
°„ri 
Tf Tf 
oo 00 
av o 
1 T 
O —' 
O 00 
1 1 
—< vo 
CN vo 
CN Tf 
r-H — 
60 av, oo ~ o 
cn vo" r~ Tf 
— CN 
oo oo r-~- oo av —i 
vo oo in cn av O —• o o av av — 
av oo — in oo o 
oo cn r— oo CN -^ cn oo oo CN in vo -H OV Tf Tf CN 
— Tf CM — 
o o o o o o 
o Tf o av Tf CN Tf 00 CN O m t~-
—i O in Tf CN 
vo av vo >o —i oo 
oo vo m r-- o Tf 
rt —. CN — 
CN m O O O O 
°V °„ r-„ °, °V °„ o' cn vo' rn —T in oo -* o av cn ^-, (N ,-H 
vo Ov CN in -H i 
— r- av r- o 
CN m o o o I 
ov o, t^ o^ av, 1 
in vo' vo" cn ~ — O Ov 
Ov — 
OV —i Tf — I 00 
vo av vo cn 'Tf 
o o o O I o 
in r- o O 'in vo o oo m ~ cn , 
in t~- o ov Tf r-
r- r- CN oo in cn ov r~- m Tf CN 
Tf CN .—• 
-o 
M Frugt og g 
Vinsektore 
Tobak 
Andre sekt 
Mælk 
Oksekød 
Fårekød OJ 
Svinekød 
r- oo o >-^ CN cn — 
ov in o CN in 
in oo CN r- o O 00 OV 00 CN 
_ o Tf 0O Tf 
Tf CN — CN — 
cn in Tf CN —i 
o o o o cn 
~H Tf m o ^ 
in CN Tf r- — 
CN vo cn CN 
oo 1 1 cn cn 
Ol 1 O O Tf 1 ! Tf in 
CN 1 1 cn cn 
O CN CN 
O | 1 O O 
Tf | | Tf in 
Tf -H 
VO 1 1 1 CN 
~ VO 
1 
O 1 1 1 f" 
O ! ' ' CN 
1 
—i Tf m o Tf 
es CN Tf r~ Tf 
CN vo cn in d 
ilag II 
ningsbeløb 
ingsbeløb 
S X) em G Æg og fjerkræk 
Varer uden for 
Tiltrædelsesudli] 
Monetære udlig 
Andre udgifter 
Tf m r-. oo Ov 
CN CN CN CN CN °i. 
Tf 
Tt 
rn 
OV 
^ 
W 
T? 
Tf 
CN 
r| 
*r> vo 
fTl 
CN 
90 
O 
O 
VO 
r-^ Ov 
00 
oo" 
m 
VO 
M 
rt 
Tf 
00 
oT 00 
o 
7 
Tf 
t~ 
VO CN 
es 
www 
UOU 
UJtUUJ 
B G S 
—_r-o_ 
x j- o JJ > S "2-o c 
OOO 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 51 
CL 
Q. 
-2 
O 
J 
o i) 
1*4 
S 
!f -i « 
« o 
u. ° 
Jl s£ 
B~ 
•* 
o 
-"c 
s "i < 
i 1 
1 
> „ . , lagre 
f reg: 
skabs 
~ 
« §>• 5 
i^lit o^jl^J1 
£.|"§ 
n% 
^a1-
< 
« 60 60 
O. O 
S ME 
E.S« o-fc. 
= J, o 
3 II 
ning 
og 
forbrug 
o, Ibag 
italt-
inge 
P*-"<-"«= 
ftj-
" 
| 
£ 
'!« ^ 2 
c"+ + + 
s 
II + — 
-
2 
E-5+ 
o 
£r+ + + 
~ 1 1 1 I 1 1 I 1 1 1 1 1 1 I 1 1 IINN 
1 t II 1 1! II II II II II ^'_; £7 
»1 Tf-m 1 1 1 00 »O 1 ro «"> I I I I I I 
vo 1 —'P-'T' 1 1 1 Tf'-<s-r 1 r-'o' 1 1 1 1 1 1 r~ 1 •* 1 oo © oo vo tr> 1 <N — ro ir> 
°v | | "l- 1 | | | °° | "*<* MIMI •K 1 1 _r0' 1 1 1 1 © 1 ro — 1 1 1 1 1 1 Tf ro — — O ro 
1 ' ' 
n. I | "*°; 1 1 1 ^"T. 1 ^i- MMM ro 1 1 0_ 1 1 1 ov_- * —O 1 1 1 1 1 1 
IJO vO OO t-~ 
S 1 1 2-3 1 1 1 °r-- 1 25 1 1 1 l l 1 
to \o 00 r~ LO <N <N 
vo 1 I **^q 1 1 1 inoo 1 * — III 
ov 1 1 r~"rN ' ' ' oo'ro' ' (NON ' ' ' ' ' ' 
10 ro r- Tf 
in | ^rooN | | | ro/n | — TT | | | | | | 
(jC ' —*0(N ' ' ' r—'oo' ' ©'o^' ' ' ' ' ' ' 
0 1 t — 0 
wits^ONNN^ÆOs^fnooNOvooq MM 
ro'vo 0> Tt-'riri©'oCr--'rN' ro'— Tf ri ri ' ' ' ' 
rNvO(N<Nr-Tf©ro — r-oorotNi/->vo 1 110 ro >0 vO vO ON 00 ON t-~ >/"> Tf 
„rN - -
(S 1 1 1 1 1 | 1 1 1 In 1 1 1 1 1 1 1 
oC 1! II II 1 II 1 0 II II II 1 
1 1 
| |q | 1 1 t°.t 1 1 ^"l |°. 1 I 1 1 l n l l „r,^- l 1 ^.'fN 1 rsf 1 1 1 1 
<N \0 OO O VO 
|||||||»| 00* MMM 1 1 1 1 1 1 1 1 f- 1 ' uo 0 1 1 1 1 1 1 
t-^CNO^Tf | | | Tf to | | Nr- MMM 
OvOvO'O ' ' ' Tf-— ' ' —'ro' ' ' ' ' ' ' 
O "O O O ro Os VO cN ro — v~i \D vO(N -
Or | | OONOvNOO 1 ro 00 —— 00 | | | | | 
uo 1 ' r-'ri ri oC o> ' rNro'ooori ' ' ' ' ' 
vo —r~-to>— r-00 «r> >o ro OO vo vo ""> ON — Tf 
II II 1 II ^°. II II M II M 1 1 1 1 1 1 1 rrj _ 1 1 1 1 1 1 1 1 1 1 
nuo 
— n ro CN 00^ 1 r-_mq | *- | O-O * 
l-»* "O —' ro' </->' ' ' 00<OfS ' 00'ro' ' 0>Tf'ri ' CN 
OsrtuiO l-~ Tf vo vO Tf 0> ro in ro i/i Tf 00 ro — rN "O — 
— ^•oo'nr-i^vovo r-^ M - >n oo 0_-q (N •* 
0' —' ON' Tf ro' rs 0' 00' r-' 00' ro' r-' oo ri —' Tf rf Tf — 
in —r-Æt^'tO — TfrooooorN'/isoro'/ivO — — — Ov"*VOVO*0 — — 0\*"tNM»1(»l-
ro . ri — — — Tj-r-sj — 
S røder 
afgrøde 
ilkeorrm 
ager 
iproduk 
ød 
bilag II Korn 
Ris 
Sukker 
Olivenolie 
Olieholdige afg 
Proteinholdige 
Spindplanter, s 
Frugt og grøns 
Vin 
Tobak 
Andre sektorer 
Mælk og mejer 
Oksekød 
Fåre- og gedek 
Svinekød 
Æg og fjerkræ 
Varer uden for 
TUB, MUB 
Andre udgifter 
00-(NMm^invot~-ooO — csmtin^* 
<N O 
S 
0> 
"•* 
00 
le 
~ 
0 
VO 
•* 
90 
O 
S" 
-
or 
ITV 
1 
Tf 
•* 
X 
s 
w 
a 
a •^ 
© 
oe 0 
9\ 
0 
TT 
® 
i 1 
" Oli l 
* 1 1 1 
II ^ ^ 
III 1 
III 1 
1 1 ^ •"• 1 1 0 n 
IS r^ 
III 1 
III 1 
|o | | 
1 Tf * 1 
1 0 1 ' 
III 1 
1^1 1 1 *•' 1 1 
III 1 
1^1 1 1 Ov 1 1 
III 1 
VO'T'O ri 
«.§> 
""S c 
•o - S^ 
•1 11 2 age 
if ga 
bind 
ør f else af 
ning a 
i forl 
af smi 
eo._, 'C O 60 Nedlæ 
Fisker 
Nedsk 
Refusi 
sætnin 
lagre 
ONOSC 0 
oT 
3 
0 
w 
vq, 
in 
^t 
vo' 
5 
•^ 
00 
0 
•<* 
-
or 
!r> 
1 
a 
't 
0 
ro 
O 
a 
•^ 
•^ 
od 
o\ 
0 
ve' 
IQ 
S 
E 
E J 
H 
52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
O 
J 
O 
W ^ J* 
-H -^ 
rj 5b •3. 
O 60 
J2.S 
~§? 
^ ° 
•ål 
> o_ 
c 
o eo 
M 
c o 
c 
c 12 *« 5-o S 
2 
•a 
C« c 
< 
c 
'S 
ti 
> 2 Nye-
lagre 
(i løbet 
af regn­
skabs­
året) Gamle 
lagre 
(ved regn­
skabs­
årets 
begyn.) 
(-.S-o « 
C 3 
! 
so 
•C cv c CL o 
e.s « 
•O 60" 
3 CS 
•-'S S 
3 C 
CL Tilbage­
køb og 
tilsva­
rende 
foran­
stalt­
ninger 
3 fe •S c S.2 
* 
1 
1 
C 1 
II ^rnso r-~ 
C 
11 +c^ 
g 
Tf 
g 
g 
II ;o 
C-+C-
o£+ 
o 
S 
S 
S 
g 
6 
s 
S— ooo> 
s 
£ r- CN — »O ro O^ CN so^ 1 r-^ ©^ os 1 
in' Tf — o ro' ©' Os ro' ' O ro' Tf' ' 
fN ro ro (-- —« fN ro ro — in 
ci. °V °- """"i. "^ °V °i °- "1 "T. ^ '""i. 1 
Tf _T Tf rf Ui' rf ro' Tf o r--' Os' Tf ' 
— rs in ro in ro CN 
in so >K Tf Tt oo' CN fN ©' r-' o' wT ' 
1 1 fN fN Tf "t-N 
SO «n 00^ ro^ <n Tf Tf OS^ 1 t--^ —^ Tf | 
ro' r-' oo' Tf in ro' r-' ro' ' so' c?' oo' ' 
ro — inNO--'oo ml© 
00 fN Tf fN ro fN fN 
ro^ SO^ 00^ r-^ 00^ vo^ os ©^ | ro^ — >o 1 
in Tf o' o' Tf fN fN Tf ' ro' ©' r-' ' 
fN — SO fN SO m TfN 
Tf — fM fN 
ro^ o^ ©^ vo^ r-^ 00^ <n a | ^t 1 00 
oo' fN oo' ro' o' o' Tf Os' ' ro' ' o' ' 
fN — ro — Tf Os in fN **~> 00 
Tf — — — fN —< 
VO^ Tf Tf CN »O r- Tf VO 1 00^ VOr Tf 1 
ro' Tf CN —' <o r-~' Tf CN ' Tf o' vo' ' 
00 ro ro ro Tf Tf Tf 
— ro Tf o^ oo^ vOr — — 1 SO^ oo^ r-^ | 
CN vo' f~ ro' fN in Os' m' ' oo' o' Tf ' 
ro in in — r- fN 
-^ Tf m r- Tf Tf ro^ vo Tf t-^ oo^ — vo^ 
oo' oo' Tf oo' oo' os' oo' <A o' oo' >/->' fN fN 
TfinfNOOrOTfUOro oovouo — 
rofNTfrOfN — rou-i »O — Os 
fN (N i^ fN fN VO^ U0 — vo^ Tf 1 O^ 1 
r--' r~-' Tf vo' o' t--' Tf irT ro' irT ' oo' ' 
inr—fN loor-rofN 1 oo O 
| | CM 1 U-> 1 —i — CN 
1 1 1 1 1 
VO^ OS^ Tf — -H Tf Tf oo^ — oo^ OS^ rn 1 
o' vo' vo' o' Tf o' r-' r-' o' Tf o' ro' ' lOCNro — lOOvOOS in Tf — fN —c 
\Oro — Os_oo^inos_—<>—<_os 1 — 1 
in' o\ oo' ro' —' oo' vo o' CN o' ' r-' ' 
fNroos invoinos CN — 
°\ ^L ^, ^ ^ "". ^ °V 1 ^ ^ ^ °^, <N r~-' —' r-' oo' vo' o' ro —«' in —<' os' os' 
OOOsinroinoOvocN CNroro 
Tf <N — 00 — OS ro fN 
r- CN o vo Tf CN oo^ Tf c-- — in vo^ oo^ 
Tf o' in in' Tf r-' vo' r-~' o' o' CN SO CN 
Tfr~inroosooOfN c~-roin 
fN—-OOOOS — >— O fN — r-
— — CN 
in \o Tf — oo^ oo^ o^ in i Or r-^ os^ i 
— — oo' oo' Os' Tf — —' ' ro' o' ro' ' O «n oo CN 
— — Tf 
— so^ fN Tf C5 — vo^ oo^ in ©^ ©^ r-^ i 
oo' ©' fN t-~-' fN so' ©' in —' ro' in in ' Os — rooscNinTf— r-- in — t~- so ro — in so r- vo 
°\ " °^, °V ^ "*» ^ °^, °^, °V ^ '-t ^ in <n — ©' ro' ©' —' — — os' Tf r--' CN 
oo — osino — TffN Tf r~- —< — ino-^voosoocNso r- — os Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
Kommissionen 
cNooTfOs — — r~-mcNro©vo© ©oo©-ooo — © — oo 0©0©©00©©0000 o 
o 
af 
v© 
00 
Tf 
Os' 
sO 
1« 
ri 
5 
VO 
ro 
«*5 
Tf 
s© 
O 
n 
Tf 
oT 
00 
ri 
Tf 
e 
SO 
o 
s 
Os 
o 
É 
Os 
O 
se 
00 
IT) 
n 
s 
i 
s 
H ^ s 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
£ 
Os 
es 
UH 
O 
W ?2< 
n,"33 ^ 
aæ 
ja© 
.S .M $> ^ 
O.T3 §?^-
QT3-
O CN 00^ CD O^ Q\ ©^ Tf C-~^ O^ 
s©" ro" ©" o' r~ *-? o' <N ri 
OO Æ i/> — oo m oo »o 
r<l (N « (N O M !-• Os 
CN CN ro —< .—• oo O-H0NM»'*'JM-H'tV0O 
— —< t~-
-H t--^ 00 Tf -—^ ^ O^ CN in 
oo" ri o" O se oo" Tf" oo" co *-^ o o\ o\ CN en r-^ Tf in >-^ oo^ os vo" oo" os" m" ^H ro" os" vo" O' Tf" m" os" 
oomm — os Tf r- -^ 
r--^ ^ co^ CN co^ in oo^ | --
vo" r-" ro" so" rf in" vo" ' in 
^ oo © vo r- © vo <—i 
CN ro so CN Tf r- Tf r *-i oo o oo o «n i 
3 O ro O t-» »-H vo ' 
O Tf j 00 CN O 
1 Tf CN r-
vo^ in «—i x>- o^ — Tf o\ ~* 
rt ©" ri ri <t"ieccd ri 
fnh««ooci oo ^o, ©^ Tf s© CN r~-^ oo ro in r- in CN 
oo" oo' Tf" r-" r-S in os" -*" •—" oo" c--" vo" 
r~ ro Tf co ro -^ CN Tf v© — 
cn --> oo r-i in —* r-
CN 
r-^ CD r-^ CN Tf —^ Tf o^ t-^ 
•-T so" r-" ri vo" vo1 oo" o" —" 
ooinror--t~-m-^ — in 
ro r~ *— in oo ro Os CN o ^ O CN r- oo 
oooor-cN—»inosTf — ooTfcN 
© ro Tf os m « es irno (N 
Tf HC« CN m —c r-
o^ o\ oc^ ro oo Tf c\ 
©" r-~" oo os oo" r-" ro" so CN oo oo ro CN oo oo vo so m r~-
~ CN Tf CN cN©r-osrooso\Cs CD CO s©^ Tf 
— o ro o r- r-r- Os CN -H ro 
in CN r- >n Tf Tf 
C"-" ro" o' oo" oo" ro" vo o r- os in Tf 
OO CN O CN ro ro r-^ r-^ q r-^ oo^ ^ o^ r-^ Tf in ^ oo^ o^ vo^ vo^ 
CN" ro" o" o' r-" r--" vo" ~ ro" Tf" rf" Tf" oo" r--" in" 
r-incNvOTfOs ro OsOOrocN 
r-~ -H -H r-~ CN —c Tf 
°\ ^ ^ ^ ^i °°„ ^ °l T*"„ 
Os vo" vo" o' Tf" o" ri oo" ri r- Os t^ -i iri es fN os ro ro r~ CN o r- r-ro^ vq^ Tf ^ CN CN Os <N Tf vo^ 
o' —<" ro" o >n" os" o' ri oo" o" os CN —< vo r- os r-o t-~ O Tf *— vo 
ro ro vo Tf —i .-H 
CN ro^ in r-t ^H c-^ ro^ CN Os^ 
vo" r--" ro" vo" >n" os" CN" OO" Tf" 
O^CNCNmcNCN — 
Tf Tf co ro o in r-
ro ro vo Tf r— ^H ro ~z ^ ^ "i ^i °°„ "^ R, ~~i ~i 
o" ~1 ro" o" m" —" oo" Tf" r-" -^" 
Os CN (N >n 00 O Os 
o r- o Tf CN vo 
ro CN in Tf CN in Tf Tf Tf r- in -^ vo^ 
Os"ro"risd^cN ro"vo"ro Tf"in"ro cTr--
t VD -H fs| ffi -H t~- vo —< CN CN 
-H r- OS OS Tf ^ Tf °\ "*K. °°^ ^ ^ °^ '"i. **! "^ 
vo" oo" in" r-" vo" O in" in" r-" 
CN 00 vo ro CN >n Os 
>n os Tf os r- oo^ in CN in 
vo" ro" o' Os ej o" ro" oo in" 
OOOOsOsrocN-^ vo 
o -^ -^ Tf ro in in °\ ^i. "^ °v '"i, ^ ^ °°„ °\ ^ 
o' in" ro" ~ in" ri os" oo" ri ~ 
CN r- •- • -
Tf 
CN CN 
Tf <n CN Tf -^ ^—'©TfONr-oor-omcNr-Tf 
roOTfvoincN>nror~inroor~-vovovoinr--ininooror--
r-ooviinincNoo r- -— oo CNVOCN inoin^r-os 
*OV1hrtO'-< VO CN vo OOrOTfcNvO 
(S vo c« m -- -H Tf ^< 
•o 
> 
•S T3 — 
Si ® S 
IS'! 
pa a PQ o o o s _ « fl K 
c &o > 
X3 6 c« 
X5 ±i ii -° 13 
O —« 
*-. -o 
>^ ? °co j^j Q o 3 *I3 cn Q £3 ^2 o cd ^ c ^ ^ •"•^ 
P3a;aSc«^c^OP!Hc)5<PQttHCLH^iy53DO T! — ol 
s-e -o 
3 O 
XI o M 
S e 15 w 
C a^3 
u S 
c 
'•3 
C 
0 
J 
0 
D 
Sw o + 
J£ 
60 
•o 
C 
ti. 
3 
an 
.2 
_3 
^ 
o 00 
c 
X Q w 
c 
d TD 
o 
«a 
3 
.* !tl 
o 
^ 
M 
w> 
d 
h' 
"S 
£ 
3=2 £ S * u^ 
lijl fil o.& 
iirr; c« udi3Æ 
d g, JJ q 6 rt =* 
M ggxi ee d c c 
gs«S g.2.2 
o J5 711; S J J 
< Q 3 ^ Q Q Q 
54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
årsagerne til bevillingsoverskridelser og anfører i den 
forbindelse udsvingene mellem de mængdeopgørelser, der 
har ligget til grund for fastsættelsen af bevillingerne i 
budgettet, og de mængder, der ligger til grund for 
medlemsstaternes udgiftsopgørelser. 
3.6. Disse analyser er imidlertid kun baseret på skøn 
over de pågældende mængder. Medlemsstaterne er i dag i 
deres månedlige opgørelser kun forpligtet til at indsende 
mængdeopgørelser for interventionslagrene. Mængdeop­
gørelser i de udgiftsopgørelser, der indsendes ved årets 
udgang, indgår seks-ni måneder efter EUGFL-regn-
skabsårets afslutning, og Kommissionen opstiller hver­
ken en samlet opgørelse over eller foretager en system­
atisk analyse af udgifterne af første kategori (se punkt 3.9 
og 3.10). 
3.7. Retten mener, at medlemsstaterne hver måned 
burde indsende mængdeopgørelser til underbygning af 
samtlige afholdte udgifter, og at dette materiale burde 
samles i GD VTs computersystemer. En sådan ordning 
ville give Kommissionen mulighed for: 
a) at vurdere pålideligheden af det system, der anvendes 
ved budgetopstillingen, ved at sammenholde skønne­
de mængder med faktiske mængder 
b) at lade pålidelige analyser af årsagerne til budget­
overskridelser indgå i månedsrapporterne om bud­
getdisciplin 
c) på et tidligt tidspunkt at identificere uregelmæssighe­
der i medlemsstaternes opgørelser 
d) ved hurtigere tilvejebringelse af mere fuldstændige 
mængdeopgørelser at sikre en bedre markedsforvalt-
ning. 
3.8. Det skulle således være muligt at forbedre rapporte­
ringssystemet uden besværligt papirarbejde, eftersom de 
fleste medlemsstater allerede registrerer samlede mæng­
deopgørelser i deres computersystemer med henblik på de 
årlige udgiftsanmeldelser, og Kommissionen allerede har 
udviklet et system, hvorved de månedlige opgørelser kan 
fremsendes via et computernetværk. 
3.9. Da Kommissionen ikke har foretaget kvantitative 
analyser, har Retten søgt at sammenholde de af 
medlemsstaterne anmeldte mængder, som er opført under 
to kapitler (korn og olivenolie) i det almindelige budget 
for 1988 — det seneste, for hvilket der foreligger 
talmateriale — med de af Kommissionen anslåede 
mængder i budgetforslaget for 1988. 3.10. Det var ikke muligt at foretage en sådan 
sammenholdelse, fordi opgørelserne var mangelfulde. I 
henhold til medlemsstaternes årlige udgiftsanmeldelser 
blev der udbetalt produktionsstøtte for 8,2 mio. t 
olivenolie, eller fem gange den budgetterede mængde (1,6 
mio. t) til kun halvdelen af den budgetterede udgift (297 
mio. ECU mod 664 mio. ECU i budgettet). Denne fejl i de 
anmeldte mængder havde ingen indflydelse på det 
udbetalte beløb, og den pågældende medlemsstat (Italien) 
begik ikke den samme fejl det følgende år. Hertil kom, at 
det ikke kunne ses ud af den opgørelse, Forbundsrepu­
blikken Tyskland indsendte ved årets udgang, hvor store 
mængder korn der var eksporteret, og Italiens og 
Nederlandenes opgørelser var ikke gennemskuelige. 
Kommissionen bør også forlange fuldstændige og 
korrekte mængdeangivelser. 
INTERVENTIONSLAGRE 
Nedskrivning af interventionslagre 
3.11. Den bogførte værdi af interventionslagrene ved 
udgangen af EUGFL-regnskabsåret er faldet fra 4 662,8 
mio. ECU pr. udgangen af 1988 til 1 699,2 mio. ECU pr. 
udgangen af 1989. Dette betydelige fald skyldes for det 
første, at mange lagre er blevet nedbragt i løbet af året, 
især hård hvede {-^1 %), hvede til foder (—85 %), 
olivenolie (—53 %) og oksekød (—79 %) (se tabel 3.5). 
For det andet skyldes nedgangen en betydelig nedskriv­
ning i 1989 [se punkt 3.2(c)]. Det potentielle tab ved salg 
pr. udgangen af 1989 var således reduceret til 567 mio. 
ECU mod 2 340 mio. ECU pr. udgangen af 1988. 
3.12. Det fremgår af anmærkningerne i det almindelige 
budget, at aktionsbevillingerne under afsnit 1 og 2 skal 
dække nedskrivning af nye lagre, og navnlig lagre opkøbt 
i løbet af regnskabsåret, men Kommissionen har anvendt 
ca. 90 mio. ECU af de disponible bevillinger ved årets 
udgang til nedskrivning af alkohollagre fra tidligere år. 
Kommissionens regnskaber bør være gennemskuelige, og 
den bør konsekvent fastholde princippet om, at nedskriv­
ning af gamle lagre ved årets begyndelse konteres kapitel 
81 [se punkt 3.2(d)]. I dette tilfælde ville det have medført, 
at nedskrivningen var blevet konteret kapitel 81 i 
budgetregnskabet for 1990. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 55 
Gratis uddeling fra interventionslagre Østeuropæiske lande 
Den regnskabsmæssige behandling 
3.13. Der uddeles gratis levnedsmidler fra interven­
tionslagre inden for rammerne af programmer til fordel 
for socialt dårligt stillede personer i Fællesskabet og for 
de østeuropæiske lande. Produkter fra interventionslagre 
kan også eksporteres som led i fødevarehjælpsprogram-
merne til fordel for udviklingslandene. 
3.14. Den regnskabsmæssige behandling er forskellig 
for hvert program, og det medfører, at Kommissionens 
regnskaber ikke er gennemskuelige. 3.18. Den fødevarehjælp til Polen, som Rådet den 24. 
juli 1989 [forordning (EØF) nr. 2247/89] (3) vedtog at 
gennemføre, anslås at ville medføre en udgift på ca. 100 
mio. ECU fordelt over regnskabsårene 1989 og 1990. 6,4 
mio. ECU blev afholdt over 1989-budgettet. Alle 
produkter leveres fra interventionslagre eller—for så vidt 
angår frugt og grønsager — fra lagre af produkter, der er 
tilbagekøbt fra markedet. 
3.19. De eksporterede produkter er i dette tilfælde 
bogført som salg til nulværdi, og den nedskrevne bogførte 
værdi figurerer i Kommissionens regnskaber under 
»andre udgifter til offentlig oplagring«. Kommissionen 
registrerer udgifterne i forbindelse med fødevarehjælp til 
Polen i sit interne regnskab, men i modsætning til hjælpen 
til socialt dårligt stillede personer fremgår udgifterne ikke 
af forvaltningsregnskabet, og der er ikke opført en særlig 
bevilling hertil i det almindelige budget. 
Udviklingslande 
Socialt dårligt stillede personer 
3.15. Den regnskabsmæssige værdi af gratis uddeling af 
levnedsmidler fra interventionslagre til socialt dårligt 
stillede personer i Fællesskabet sættes i henhold til Rådets 
forordning (EØF) nr. 3730/87 af 10. december 1987 (2) lig 
med salg til interventionspriser, og der er konteret et 
tilsvarende beløb på artikel 297. På 1989-budgettet var 
der afsat 150 mio. ECU under artikel 297. 
3.16. Alle interventionslagre er nu nedskrevet til under 
interventionspriserne, der er sat som den regnskabs­
mæssige værdi af sådanne »salg«. Denne regnskabs­
mæssige behandling medfører, at kontiene »Andre 
udgifter til offentlig oplagring« udviser et overskud, og at 
der under bevillingerne til programmet for uddeling af 
levnedsmidler opføres beløb, der overstiger den nedskrev­
ne værdi af de lagre, hvorfra der er uddelt levnedsmidler. 
3.17. Var værdien af de uddelte fødevarer blevet sat til 
den bogførte nedskrivning i stedet for til opkøbsprisen, 
kunne der inden for bevillingsrammen teoretisk have 
været uddelt ca. 40 % flere fødevarer. Hvorledes 
bevillingerne anvendtes i praksis, fremgår af punkt 3.25. 3.20. Produkter fra interventionslagre, der inden for 
rammerne af fødevarehjælpsprogrammer eksporteres til 
udviklingslande, er bogført som salg til interventions-
priser, og disse salg er dels konteret artikel 292 (til værdien 
af eksportrestitutionen) og dels afsnit 9 (til verdensmar­
kedsprisen). 
3.21. »Andre udgifter til offentlig oplagring« omfatter 
således også den »fortjeneste«, der opnås på interven­
tionslagrene, fordi interventionsomkostningerne og ikke 
den nedskrevne bogførte værdi indtægtsføres. De i 
Kommissionens svar anførte argumenter, der afspejler de 
gældende forordninger, ville ud fra et regnskabsmæssigt 
synspunkt kun holde stik, hvis det med rimelighed kunne 
forventes, at der ved afsætning af lagre på andre markeder 
end gennem fødevarehjælpsprogrammer kunne opnås en 
pris svarende til interventionsprisen (dvs. højere end 
verdensmarkedsprisen). 
Henstilling 
3.22. Kommissionen bør fremsætte forslag til en 
ensartet procedure til værdiansættelse og bogføring af alle 
programmer vedrørende gratis uddeling af levnedsmidler 
fra interventionslagre. Kommissionen bør ligeledes sikre, 
at de med disse foranstaltninger forbundne omkost­
ninger, som vil blive særlig omfattende i 1990 i forbindelse 
med hjælp til østeuropæiske lande, umiddelbart kan 
identificeres i budgettet og i forvaltningsregnskabet. 
(2) Rådets forordning (EØF) nr. 3730/87 af 10. december 1987, 
EFTL352afl5.12.1987. (3) Rådets forordning (EØF) nr. 2247/89 af 24. juli 1989, EFTL 
216 af 27.7.1989. 
56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Gennemførelse af programmer til fordel for socialt 
dårligt stillede personer 
3.23. Programmerne til fordel for socialt dårligt stillede 
personer i Fællesskabet gennemføres ikke så hurtigt, at 
omkostningerne i forbindelse med hvert årlige program 
kan afholdes over det almindelige budget for det år, hvor 
hjælpen er bevilget: 
a) Af de 100 mio. ECU, der var opført på budgettet for 
1988, blev 65,8 mio. ECU udnyttet i løbet af 1988, 
mens bevillinger på 34,2 mio. ECU bortfaldt. 
b) Af de 150 mio. ECU, der var opført på budgettet for 
1989, blev 27,1 mio. ECU anvendt til afholdelse af 
udgifter i forbindelse med 1988-planen og 105,8 mio. 
ECU til udgifter i forbindelse med 1989-planen, mens 
17,1 mio. ECU bortfaldt. 
3.24. Ved beslutning 89/19/EØF af 23. december 
1988 (4) tildelte Kommissionen medlemsstaterne samtlige 
midler afsat til 1989-planen bortset fra 3 mio. ECU. 
3.25. Kun Belgien, Frankrig og Spanien udnyttede de 
tildelte midler for 1989 inden for EUGFL-regnskabsåret. 
De øvrige otte medlemsstaters procentuelle udnyttelse af 
de tildelte midler var: Danmark 16 %, Forbundsrepu­
blikken Tyskland 29 %, Grækenland 36 %, Irland 43 %, 
Italien 61 %, Luxembourg 93 %, Nederlandene 79 %, 
Portugal 1 % og Det Forenede Kongerige 54 %. 
FINANSIEL REVISION I 
MEDLEMSSTATERNE 
Indledning 
3.26. I 1989 påbegyndte Retten et program, der 
omfatter finansiel revision af de største udbetalende 
organer i hver medlemsstat. Sigtet med denne finansielle 
revision er at kortlægge og evaluere udbetalende organers 
kontrol hhv. nationale revisionsorganers revision af 
transaktioner inden for rammerne af EUGFL, Garanti­
sektionen. Den finansielle revision omfatter indgående 
kontrol af transaktioner udvalgt af samtlige udgifter 
anmeldt i den reviderede periode. Det primære mål var at 
bestemme troværdighedsgraden for nøjagtigheden af de 
(4) Kommissionens beslutning 89/19/EØF af 23. december 
1988, EFT L 8 af 11.1.1989. udgiftsopgørelser, der danner grundlaget for EF's 
refusioner af medlemsstaternes udgifter under EUGFL, 
Garantisektionen. Denne revision supplerer de øvrige 
undersøgelser, Retten foretager i forbindelse med sin 
revision af specifikke markeder eller foranstaltninger som 
f.eks. interventionsoplagring. 
3.27. Retten har foretaget finansiel revision i Belgien og 
Spanien, der tegnede sig for henholdsvis 2,3 % og 7,4 % 
af de samlede udgifter afholdt over EUGFL, Garantisek­
tionen, og den har herunder efterprøvet kontrolordnin­
gerne i forbindelse med de afholdte udgifter og kontrol­
leret de regnskabsmæssige registreringer hos samtlige 
større udbetalende organer og hos de øvrige organer, på 
hvis foranledning de udbetalende organer foretager 
udbetalinger. 
3.28. Retten fastsætter revisionens omfang under 
hensyntagen til det materiale, der stilles til rådighed af de 
nationale revisionsmyndigheder og Kommissionens 
afdeling for regnskabsafslutning. I Spanien kunne Retten 
således udnytte resultaterne af de undersøgelser, som 
Kommissionen tidligere havde foretaget af udbetalinger 
af præmier for får og geder. 
Kontrol af udgifterne i Spanien 
3.29. I henhold til artikel 4 i Rådets forordning (EØF) 
nr. 729/70 (5) udpeger medlemsstaterne de kontorer og 
organer, som de bemyndiger til at afholde udgifter over 
EUGFL, Garantisektionen. Medlemsstaterne sørger 
endvidere for, at de midler, Kommissionen har stillet til 
rådighed, udelukkende anvendes til de fastsatte formål. 
De spanske myndigheder har udpeget fire udbetalende 
organer, hvoraf det største, Senpa (Servicio Nacional de 
Productos Agrarios), udbetaler 95 % af de samlede beløb 
under EUGFL, Garantisektionen, i Spanien. 
3.30. I forbindelse med overdragelsen af beføjelser til 
autonome samfund er ansvaret for gennemførelsen af 
visse foranstaltninger (som tegner sig for 30 % af alle 
udgifter under EUGFL, Garantisektionen, i Spanien) 
blevet betroet styret i hvert enkelt autonomt samfund (der 
er 16 autonome samfund). De ansvarlige afdelinger under 
dette styre giver bemyndigelse til udbetaling af støtte 
inden for rammerne af disse foranstaltninger, og de 
anmoder Senpa om at foretage udbetalinger til de 
begunstigede og i givet fald at tilbagesøge uretmæssigt 
udbetalt støtte. 
3.31. Retten fandt mangler ved kontrollen med beta­
linger over EUGFL, Garantisektionen. Den faktiske 
anvendelse i 1989 af disse midler, der beløb sig til 512 mio. 
ECU, var ikke blevet efterprøvet af et organ uafhængigt 
af den afdeling, der havde givet bemyndigelse til 
udbetalingerne (hverken de nationale myndigheder, 
myndighederne i de autonome samfund eller det udbeta­
lende organ). 
(5) Rådets forordning (EØF) nr. 729/70, EFT L 94 af 28.4.1970. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 57 
3.32. Betydningen af kontroller i de autonome samfund 
illustreres af resultaterne af Rettens revision. Retten 
havde oprindelig til hensigt som led i revisionen at aflægge 
besøg i to autonome samfund (Extremadura og Andalu-
cien) for at foretage systemanalytisk revision af støtte 
udbetalt i 1989 inden for rammerne af de tre mest 
omfattende EF-støtteordninger (ammekøer, får og geder 
samt olivenolie). Efter at have konstateret visse forskelle i 
anvendelsen af reglerne vedrørende produktionsstøtte for 
olivenolie besluttede Retten efterfølgende at besøge et 
tredje autonomt samfund (Castilla-la Mancha). Også her 
omfattede revisionen alle tre støtteordninger. Rettens 
revision omfattede produktionsåret 1987/1988, da støtten 
vedrørende dette produktionsår var udbetalt i 1989. 
3.33. På Rettens anmodning udleverede Senpa det 
magnetbånd, hvorpå man havde registreret alle beta­
linger afholdt i 1988 og 1989 over budgetposterne 
vedrørende ammekøer, får og geder samt olivenolie. Ved 
hjælp af dette bånd udtog Retten en stikprøve af 
udbetalingerne og anvendte som de væsentligste kriterier 
en væsentlighedsgrænse og den geografiske fordeling. De 
samme kriterier blev lagt til grund ved en stikprøvekon­
trol på stedet af de manuelt førte bøger i Castilla-la 
Mancha. 
3.34. Der var en bemærkelsesværdig høj fejlprocent 
(23 %) i de støtteansøgninger, der indgik i stikprøven. 
Ukorrekte udbetalinger skyldtes følgende forhold: 
a) en række ikke-påviste fejl i opgørelserne 
b) ukorrekt eller dobbelt input i computersystemerne 
c) ukorrekt anvendelse af EF-forordninger. 
Mange fejl var allerede påvist af de anvisende myndighe­
der før Rettens revision fandt sted, og der var udstedt 
indtægtsordrer, men ikke-inkasserede fordringer androg 
fortsat betydelige beløb. 
3.35. Efter ekstrapolation af resultaterne af revisionen i 
de autonome samfund og på grundlag af de undersøgte 
kontrolrapporter må Retten udtrykke alvorlig tvivl med 
hensyn til den formelle rigtighed af, at 6,5 % (eller 7,8 
mio. ECU i 1989) af midlerne er udbetalt som produk­
tionsstøtte for olivenolie og 20 % (eller 70,0 mio. ECU i 
1989) som moderfårspræmier. Disse 77,8 mio. ECU 
svarer til 4,3 % af Spaniens udgifter i 1989. Desuden blev der udbetalt ca. 0,9 mio. ECU for meget under 
ammekoordningen, fordi man anvendte en forkert grøn 
kurs. 
3.36. Det er ikke muligt at fastslå pålideligheden af de 
spanske udgiftsopgørelser, før de spanske myndigheder 
kan fremlægge bevis for, at udbetalingsanmodningerne er 
blevet kontrolleret endnu en gang, og at der er foretaget 
tilbagesøgning af uretmæssigt udbetalte beløb. 
3.37. De tre autonome samfund, Retten aflagde revi­
sionsbesøg, anvendte forskellige metoder til udvælgelse af 
støtteansøgninger med henblik på at efterprøve, om 
støttemodtagerne var støtteberettigede, og ingen af dem 
havde udvalgt de støtteansøgninger repræsenterende en 
høj værdi, som Retten udvalgte med henblik på sin 
revision. Værdien af støtteansøgningerne burde være et af 
de vigtigste udvælgelsesparametre. I forbindelse med 
produktionsstøtte for olivenolie påhviler det producent­
organisationerne, de ansvarlige afdelinger i de autonome 
samfund og det nydannede olivenoliekontrolorgan i 
forening at efterprøve støtteansøgninger. De spanske 
myndigheder kunne ikke fremlægge beviser for, at der i 
den periode, der var omfattet af revisionen, var gennem­
ført samtlige i EF-forordningerne foreskrevne kontroller 
af ansøgninger om produktionsstøtte for olivenolie. 
3.38. Retten henstiller til de spanske myndigheder at 
koordinere de nationale organers og de autonome 
samfunds tilsyn og kontrol med udgifter under EUGFL, 
Garantisektionen, med henblik på at sikre, at intet 
område undslipper kontrollen, at systemerne til forebyg­
gelse af skrive- og computerfejl forbedres samt at 
procedurerne for fysisk kontrol harmoniseres. Medlems­
staterne er i medfør af Kommissionens forordning (EØF) 
nr. 295/88 af 1. februar 1988 (6) forpligtet til at indsende 
ganske detaljerede beretninger om arten og resultaterne 
af den nationale kontrol i forbindelse med EUGFL, 
Garantisektionens udgifter. Retten henstiller, at de 
spanske myndigheder lader de kontrolforanstaltninger, 
der er iværksat af de autonome samfund, indgå i disse 
beretninger. 
3.39. Den foranstaltning i Spanien, i forbindelse med 
hvilken Retten konstaterede flest fejl og mangler, var 
foranstaltningen vedrørende støtte til produktion af 
olivenolie. På dette område er de gældende EF-forord­
ninger upræcise, støtten udbetales til de enkelte produ­
center efter et meget indviklet system, og de spanske 
myndigheder har overdraget beføjelser til de autonome 
samfund. Kommissionen har endnu ikke foretaget 
revision i Spanien af denne foranstaltning i forbindelse 
med regnskabsafslutningen. 
(6) Kommissionens forordning (EØF) nr. 295/88 af 1. februar 
1988, EFT L 30 af 2.2.1988. 
58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Kontrol af udgifterne i Belgien 
3.40. I Belgien forvaltes landbrugsudgifterne af tre 
udbetalende organer. Det vigtigste af disse er »Office 
Beige de l'Économie et de l'Agriculture« (OBEA), der 
tegner sig for 50 % af alle udbetalinger. Det er ansvarligt 
for alle udbetalinger bortset fra udbetalinger vedrørende 
eksportrestitutioner og en væsentlig del af mælkesekto­
ren. 
3.41. Retten bemærker, at OBEA i 1989 udbetalte 7,0 
mio. ECU i præmier for kødkvæg udelukkende på 
grundlag af instrukser fra et ministerielt kontor. OBEA 
havde ikke mulighed for at efterprøve, om udbetalingerne 
var forsvarlige, og havde ikke kendskab til, om det 
pågældende kontor som foreskrevet havde efterprøvet 
støtteansøgningerne med henblik på at sikre, at Garanti­
fondens midler anvendes korrekt afholdt i henhold til 
fællesskabsbestemmelserne (jf. punkt 3.29). OBEA gav 
endvidere bemyndigelse til udbetaling af i alt 2,3 mio. 
ECU vedrørende frøformering alene på grundlag af 
attestering af kvaliteten, men ikke af kvantiteten, som 
dannede grundlaget for støtteansøgningerne. 
Opkrævning af afgifter 
3.42. I begge medlemsstater, der var omfattet af Rettens 
revision, konstaterede Retten betydelige forsinkelser i 
opkrævningen af afgifter på mælk og korn. I Belgien var 
25 % af tillægsafgifterne på mælk for 1987/1988 ikke opkrævet ved udgangen af 1989, og manglende opkræv­
ning af afgifter på korn i Spanien medførte, at Kommis­
sionen ikke godkendte 9,0 mio. ECU i forbindelse med 
regnskabsafslutningen for 1987. 
FINANSIEL REVISION I KOMMISSIONEN 
Forskud til medlemsstaterne 
3.43. Hver måned refunderer Kommissionen hver 
enkelt medlemsstat de anmeldte udgifter. Retten konsta­
terede, at Kommissionen i 1989 tilbageholdt refusioner til 
fire medlemsstater (Belgien, Forbundsrepublikken Tysk­
land, Italien og Luxembourg) svarende til i alt 57,4 mio. 
ECU med den begrundelse, at de pågældende medlems­
stater ikke havde opkrævet de tillægsafgifter, der var 
pålagt mælkesektoren for produktionsåret 1988/1989. 
Denne »indtægt« henstod ved årets udgang på en 
interimskonto og er opført i forvaltningsregnskabet som 
en endnu ikke inkasseret indtægt. 
3.44. Den endnu senere opkrævning af tillægsafgiften 
på mælk for 1987/1988 burde have medført tilsvarende 
strenge foranstaltninger. I begyndelsen af 1990 var f.eks. 
25 % af tillægsafgifterne på mælk (5,1 mio. ECU) endnu 
ikke opkrævet i Belgien og 9 % (2,4 mio. ECU) endnu 
ikke opkrævet i Nederlandene. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 59 
KAPITEL 4 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUFGL, Garantisektionen) — Markedsordninger 
og forvaltning heraf 
4.1. Støtte til smør til fremstilling af konditorvarer, komsumis 
og andre levnedsmidler 
4.2. Præmieordningen for opretholdelse af besætninger af 
ammekøer 
* ** 
4.1. Støtte til smør til fremstilling af konditorvarer, komsumis og 
andre levnedsmidler Side 
59 
67 
4.3. Medansvarsafgiftsordningen under den fælles markedsordning 
for korn 75 
4.4. Bemærkninger om gennemførelsen af Fællesskabets politik 
for nedlæggelse af agerjord 89 
4.1.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 4.1.1 —4.1.3 
Budgetudgifter 4.1.4 —4.1.5 
Rettens undersøgelse 4.1.6 
Beskrivelse af foranstaltningen 4.1.7 — 4.1.9 
Kompleksitet 4.1.7 —4.1.9 
Kontrolforanstaltninger 4.1.10 — 4.1.11 
Kommissionens forvaltning 4.1.12 — 4.1.19 
Fastsættelse af støttesatsen: løbende licitation 4.1.12 — 4.1.13 
Antallet af støttesatser 4.1.14 — 4.1.15 
Ændring af formler 4.1.16 
EUGFL-kontrol med smør, der anvendes i en anden medlemsstat end 
den, hvori støtten udbetales 4.1.17 — 4.1.20 
Gennemførelsen i medlemsstaterne 4.1.21 — 4.1.25 
Mindstekrav med hensyn til kontrolfrekvensen 4.1.22 
Centralt tilsyn med kontrollen 4.1.23 
Fordelingen af kontrolansvaret i Frankrig 4.1.24 — 4.1.25 
Konklusion 4.1.26 — 4.1.28 
60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
INDLEDNING 
4.1.1. Fællesskabet producerer mere smør, end det kan 
forbruge til markedspriser: levnedsmiddelprodukter (»konditorsmør«) (3). Mellem 
1987 og 1989 udgjorde støtte til konditorsmør 7,4 % af de 
samlede bruttoudgifter på 5 979,0 mio. ECU inden for 
mejerisektoren. 
a) selv om forsyningen af mælk, og dermed smør, er 
blevet reduceret efter indførelsen af mælkekvoter i 
1984, og 
b) selv om de offentlige lagre faktisk var fjernet ved 
udgangen af 1989, hvilket navnlig skyldes salg under 
særlige finansieringsordninger af 1,0 mio. tons til 
Sovjetunionen og Nordafrika, samt til foder og 
koncentreret smør til konsum. 
På længere sigt produceres der årligt 1,6 mio. tons smør, 
hvoraf 1 mio. tons forbruges uden støtte. Der eksporteres 
netto ca. 200 000 tons (inklusive fødevarehjælp), og 
400 000 tons skal derfor afsættes med støtte på EF's 
interne marked. EF's forbrug af smør, hvortil der ikke er 
ydet støtte, er de seneste år faldet med ca. 5 % (ca. 50 000 
tons) årligt, hvilket medfører en stigning i det struktur­
bestemte overskud. Kommissionen kan iværksætte en 
række foranstaltninger vedrørende støtte til salg på det 
interne marked ('), og som det fremgår af tabel 4.1.1, er 
langt den væsentligste foranstaltning (ca. 250 000 tons 
årligt) støtte til smør og koncentreret smør (2) til 
fremstilling af konditorvarer, komsumis og andre 
(') Idet der ses bort fra særlige afsætningsforanstaltninger af 
begrænset varighed med henblik på afsætning af gamle 
smørlagre. 
(2) Koncentreret smør (eller butteroil) indeholder mindst 
99,8 % fedt mod 82 % for almindeligt smør. Det skal ikke 
nødvendigvis opbevares nedkølet og er velegnet til forskel­
lige former for forarbejdning af fødevarer. 4.1.2. Formålet med denne foranstaltning er at fremme 
anvendelsen af store mængder smørfedt i produkter, 
hvori der normalt anvendes vegetabilsk fedt. Priserne for 
vegetabilsk fedt fastsættes normalt i henhold til bestem­
melserne for præferenceindførsler under Den Alminde­
lige Overenskomst om Told og Udenrigshandel (GATT). 
Skal smør være konkurrencedygtigt, skal støtten være 
relativt høj. I 1988 og 1989 lå støtten på mellem 35 og 
50 % af interventionsprisen for smør afsat til nedsat pris. 
Som det fremgår af tabel 4.1.2, har foranstaltningen 
betydet en fordobling af den solgte mængde mellem 1980 
og 1989. 
4.1.3. Fællesskabet har ydet støtte til konditorsmør 
siden 1969.11988 blev to tidligere forordninger om støtte 
i form af salg til nedsat pris af smør fra offentlige lagre og 
støtte til markedssmør (4) konsolideret og erstattet af 
Rådets forordning (EØF) nr. 570/88. De væsentligste 
elementer i den nye foranstaltning er følgende: 
a) Støtten ydes ved løbende licitation med henblik på 
anvendelse af smør til iblanding i specifikke fødeva-
(3) Kommissionens forordning (EØF) nr. 570/88 af 16. februar 
1988, EFTL 55 af 1.3.1988. 
(4) Kommissionens forordning (EØF) nr. 262/79 af 12. februar 
1979, EFT L 41 af 16.2.1979; Kommissionens forordning 
(EØF)nr. 1932/81 af 13. juli 1981, EFTL 191 af 14.7.1981. 
Tabel 4.1.1 — Salg af smør, hvortil der er ydet støtte, på det interne marked, 1987-1989, efter foranstaltning (') (2) 
(1000 t) 
Foranstaltning 
Smør til konditorvarer, konsumis etc. 
Institutioner, der ikke arbejder med gevinst for øje 
Væbnede styrker 
Fattige 
Koncentreret smør til direkte forbrug (3) 
Direkte forbrug (3) (4) 
Socialhjælp 
lait 1987 
255,0 
36,9 
6,7 
— 
34,1 
2,5 
5,5 
340,7 1988 
328,8 
36,7 
6,8 
7,1 
43,2 
2,5 
6,2 
431,3 1989 
274,1 
37,9 
6,3 
10,5 
16,0 
2,3 
6,4 
353,5 
Kilde: Kommissionens interventionsrapporter 1987, 1988 og 1989. 
(') Herunder ikke medregnet særlige afsætningsforanstaltninger [smør til iblanding i foderblandinger, Kommissionens forordning (EØF) nr. 2409/86]. 
(2) Omfatter salg af både markeds- og interventionssmør. 
(3) »Direkte forbrug« er smør, der købes i detailhandelen til personligt brug. Herunder smør indkøbt af hoteller, restauranter og andre foretagender med 
henblik på at blive brugt af personer i disse foretagender. 
(4) Siden 1987 er denne foranstaltning udelukkende blevet anvendt i Luxembourg. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 61 
Tabel 4.1.2 — Salg af smør til iblanding i konditorvarer, konsumis og andre levnedsmidler, 
1980-1989, efter oprindelse og anvendelse 
(1 000 t) 
År 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
1989 Marked (') 
ACD(2) 
5,0 
68,1 
106,4 
109,2 
88,4 
100,4 
80,6 
87,4 
105,4 
199,0 B(2) 
5,4 
17,7 
37,6 
41,7 
26,7 
31,9 
24,3 
15,5 
43,7 
48,2 lait 
10,4 
85,8 
144,0 
150,9 
115,1 
132,3 
104,9 
102,9 
149,1 
247,2 Intervention 
ACDC-) 
103,1 
35,7 
— 
30,0 
64,0 
88,9 
134,4 
129,4 
157,5 
22,1 B(2) 
— 
— 
— 
— 
7,4 
7,8 
27,3 
13,1 
21,6 
4,8 lait 
103,1 
35,7 
— 
30,0 
71,4 
96,7 
161,7 
142,5 
179,1 
26,9 lait 
ACD(2) 
108,1 
103,8 
106,4 
139,2 
152,4 
189,3 
215,0 
216,8 
262,9 
221,1 B(2) 
5,4 
17,7 
37,6 
41,7 
34,1 
39,7 
51,6 
41,2 
65,3 
53,0 lait 
113,5 
121,5 
144,0 
180,9 
186,5 
229,0 
266,6 
258,0 
328,8 
274,1 
(') Inklusive smør fra private lagre. (2) Formel ACS: konditorvarer, sukkervarer, fyld i chokoladeovertrukne varer, rådej, pulvertilberedninger, visse tilberedninger af kød, fisk, skaldyr < supper. Formel B: konsumis. 
rer, enten ubehandlet eller i koncentreret form som 
butteroil og/eller efter tilsætning af røbestoffer (5). De begunstigede skal føre bestemte regnskaber og 
fortegnelser. 
b) De produkter, hvori det støtteberettigede smør kan 
anvendes, er opdelt i formel A (konditorvarer, 
sukkervarer og fyld i chokoladeovertrukne varer); 
formel B (konsumis); formel C (rådej og pulvertilbe­
redninger) ; og formel D (visse tilberedninger af kød, 
fisk, skaldyr og supper). Anvendelsen af det smør, hvortil der ydes støtte, 
kontrolleres af myndighederne i det pågældende 
land. 
Direkte anvendelse af uforarbejdet smør og smør 
uden røbestoffer er begrænset til virksomheder, 
der forholdsvis let kan kontrolleres. 
c) Støtten kan differencieres efter formel, forarbejdning, 
smørtype etc. Kommissionen yder i dag samme støtte 
til produkter under formel A, C og D og en lavere 
støttesats til produkter under formel B. Der anvendes 
forskellige støttesatser efter forarbejdning og smørty­
pe. I forordningen fastsættes der generelt krav om forskellige 
kontrolforanstaltninger, afhængigt af de pågældende 
mængder smør og af, om smørret er tilsat røbestoffer. 
BUDGETUDGIFTER 
d) Der er fastsat en streng kontrolordning: 4.1.4. I tabel 4.1.3 gives der en oversigt over budget­
udgifterne fra 1987 til 1989 til støtte til interventions- og 
markedssmør. 
Virksomheder, der ønsker at være omfattet af 
foranstaltningen, skal opfylde visse kriterier for 
at blive godkendt af myndighederne i den 
pågældende medlemsstat (6). 
(5) Smørret eller det koncentrerede smør tilsættes røbestoffer, 
således at smørret kan identificeres, hvorved det bliver 
sværere uopdaget at anvende smørret til uautoriserede 
formål. 
(6) Virksomheder, der anvender smør tilsat røbestoffer, skal 
ikke godkendes. a) Det fremgår af tabellen, at hovedparten af udgifterne 
vedrører Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland 
og Nederlandene. Dette giver imidlertid ikke et 
præcist billede af, hvor forarbejdning og iblanding af 
smørret finder sted. F.eks. afholdes der licitation i 
Frankrig over fransk interventionssmør. Støtten (i 
form af salg til nedsat pris af smør fra interventionsla­
gre) bogføres i Frankrig, hvorefter smørret sendes til 
62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 4.1.3 — Budgetudgifter (') i forbindelse med støtte til smør til fremstilling af konditorvarer, 
konsumis og andre levnedsmidler, 1987-1989, pr. medlemsstat 
(mio. ECU) 
Medlemsstat 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Frankrig 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
Det Forenede Kongerige 
lait 1987 
36,4 
17,3 
128,5 
106,3 
0,3 
1,8 
5,0 
— 
109,2 
— 
0,0 
21,2 
426,0 1988 
17,3 
23,9 
108,9 
251,7 
0,6 
7,0 
18,1 
— 
75,2 
— 
3,8 
61,1 
567,6 1989 
35,8 
3,5 
52,2 
102,3 
0,6 
19,9 
8,8 
— 
49,0 
— 
20,1 
44,1 
336,3 
(') Beløbene i tabellen er nøjagtige skøn baseret på medlemsstaternes opgørelser. Udgiften afholdes ikke nødvendigvis i den medlemsstat, hvor smørret 
anvendes endeligt [jf. punkt 4.1.4, litra a)]. 
Belgien, hvor det bliver koncentreret, for derefter at blive 
udført til Italien med henblik på iblanding. 
b) Det fremgår endvidere af tabellen, at der var en 
betydelig stigning i udgifterne fra 426 mio. ECU i 
1987 til 567,6 mio. ECU i 1988, og at stigningen var 
størst i Frankrig. I midten af 1988 reducerede 
Kommissionen gradvis støttesatserne i forbindelse 
med licitation som følge af den hurtige nedgang i de 
offentlige interventionslagre, et fald i smørproduktio­
nen og en stigning af smørpriserne. Dette førte ikke til 
et fald i efterspørgslen efter smør. Der blev tværtimod 
opkøbt stadig større mængder smør ved licitation, 
dels fordi de bydende ville sikre sig mod yderligere 
reduktioner af støtten, dels fordi de ville sikre deres 
forsyning af smør. For at hindre spekulation nedsatte 
Kommissionen fristen for iblanding af smør fra 12 til 
6 måneder. Dette resulterede i, at udgifterne i 1989 
faldt til 336,3 mio. ECU. nedskrevet med 12 % i hele Fællesskabet som et led i 
nedskrivningen af lagrenes bogførte værdi til deres 
reelle værdi (7). Denne nedskrivning er opført samlet 
under kapitel 81 i regnskaberne. Den ekstraordinære 
nedskrivning fik kun begrænset virkning i 1989 for 
udgifterne i forbindelse med foranstaltningen vedrø­
rende konditorsmør på grund af det begrænsede salg 
fra interventionslagre under denne foranstaltning i 
1989 (jf- tabel 4.1.2). I 1990 er der i flere medlemssta­
ter på ny foretaget offentlige interventionsopkøb af 
smør på grund af et fald i markedspriserne, der 
skyldes en kombination af lav efterspørgsel og øget 
produktion. De offentlige lagre er vokset fra 20 300 
tons ved udgangen af 1989 til 100 000 tons ultimo maj 
1990. Det er derfor sandsynligt, at der fremover vil 
ske en stigning i salget af interventionssmør under 
foranstaltningen vedrørende konditorsmør. Under 
disse omstændigheder vil nedskrivningen af tabene 
ved salg få større virkning (8). 
4.1.5. Undersøgelsen af budgetudgifterne i forbindelse 
med denne foranstaltning giver anledning til følgende 
bemærkninger: 
a) De tab, der er opført i 1989-regnskaberne som følge af 
salg af interventionssmør under denne foranstaltning, 
kan ikke umiddelbart sammenholdes med tidligere 
års tab. I 1989 blev der for første gang foretaget 
ekstraordinære værdinedskrivninger ved regnskabs­
årets begyndelse for at imødegå en del af tabet. 
Lagrenes bogførte værdi blev således i gennemsnit b) Som allerede omtalt er det vanskeligt at sammenhol­
de de regnskabsmæssige oplysninger fra de forskellige 
(7) Artikel 8, stk. 3 og 5, i Rådets forordning (EØF) nr. 1883/78 
af 2. august 1978 indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 
2050/88 af 24. juni 1988, EFT L 185 af 15.7.1988. 
(8) Jf. punkt 3.12 i denne beretning vedrørende nedskrivningens 
indvirkning på værdien af offentlige lagre. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 63 
år, og dertil kommer, at den fulde værdi af støtten for 
støttemodtageren i forbindelse med salg til nedsat pris 
ikke afspejles i tallene vedrørende tab ved salg. For 
støttemodtageren er støtten lig med differencen 
mellem markedsprisen for smør og den pris, der 
betales for interventionssmør. Denne difference er 
større — i 1989 var den i nogle medlemsstater 
undertiden 20 % større — end differencen mellem 
den bogførte værdi af interventionslagrene (efter 
nedskrivning) og salgsprisen. 
c) på grund af ændringer i indberetningsformen er 
oplysningerne vedrørende interventionssalg i de 
tabeller, der er bilagt medlemsstaternes månedlige 
udgiftsopgørelser for 1989, ofte ikke tilstrækkeligt 
detaljerede til, at det er muligt at identificere, hvilke 
formler udgifterne vedrører. Kommissionen bør 
sikre, at medlemsstaternes månedlige opgørelser 
indeholder tilstrækkelige oplysninger til at identifice­
re, hvilke formler udgifterne vedrører. 
RETTENS UNDERSØGELSE 
4.1.6. Retten havde fastsat følgende kontrolmål: 
a) at afgøre, om ordningerne og procedurerne i henhold 
til Kommissionens forordning (EØF) nr. 570/88 
sikrer, at overskudssmør sælges på en økonomisk 
forsvarlig måde 
b) at efterprøve lovligheden og den formelle rigtighed af 
udgifterne i 1989 i forbindelse med salg under denne 
forordning. 
Revisionen blev gennemført i Kommissionen samt i 
Belgien, Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland og 
Italien. Erhvervsorganisationer, der repræsenterede de 
virksomheder, der anvendte smør under foranstalt­
ningen, blev hørt. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN 
Kompleksitet 
4.1.7. Den ordning, der er indført i henhold til 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 570/88, er et 
eksempel på, hvilken særdeles kompliceret situation 
Fællesskabet kan være nødt til at skabe for at komme af 
med overskydende basisprodukter. Den afspejler det 
dilemma, Fællesskabet står over for, når det på én gang 
skal fastlægge bestemmelser, der er tilpasset industriens 
behov og de faktiske forhold, der kendetegner denne, og 
bestemmelser, der sikrer, at anvendelsen af disse bestem­
melser kan kontrolleres på en økonomisk forsvarlig 
måde, og yder tilstrækkelig garanti for, at Fællesskabets 
budgetmidler ikke misbruges. 
4.1.8. Sigtet med denne foranstaltning er så vidt muligt 
udelukkende at yde støtte til smør til fremstilling af 
produkter, hvor det konkurrerer med vegetabilske 
fedtstoffer, og ikke at yde støtte til smør, der anvendes til 
sin fulde markedsværdi. For at nå dette mål er der i 
forordningen fastsat et stort antal formler vedrørende 
produktets endelige anvendelse. Der ydes differentierede 
støttesatser og findes forskellige forarbejdningsformer og 
anvendelsesområder — fra store industrivirksomheder til 
små lokale bagerier. Endelig er der fastsat procedurer, der 
skal sikre, at dette produkt med høj forædlingsværdi, 
hvortil der ydes en betydelig støtte, ikke uretmæssigt 
anvendes til uautoriserede formål. Retten bemærkede 
under sit revisionsbesøg, at forordningen fortolkes 
forskelligt, og at de begunstigede har svært ved at forstå, 
hvilke forpligtelser de helt nøjagtigt skal opfylde. 
4.1.9. Selv om der så sent som i 1988 blev foretaget 
væsentlige ændringer af bestemmelserne vedrørende 
foranstaltningen, mener Retten, at de bør tages op til en 
gennemgribende revision med henblik på at gøre 
forordningen mere gennemskuelig. 
Kontrolforanstaltninger 
4.1.10. Kommissionens forordning (EØF) nr. 570/88 er 
bemærkelsesværdig ved, at der ud over de bestemmelser, 
der er udarbejdet i kontroløjemed, findes et særligt afsnit 
vedrørende kontrolforanstaltninger. En sådan detaljeret 
beskrivelse af kontrolforanstaltningerne er nødvendig, 
for at der kan føres hensigtsmæssig kontrol med en så 
kompleks foranstaltning. Forordningens bestemmelser er 
imidlertid behæftet med visse svagheder: 
64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
a) I forordningen er der lagt vægt på kontrol med 
smørrets bevægelser, mens der ikke findes bestemmel­
ser vedrørende lagerkontrol. Retten mener, at 
periodevis sammenholdelse af fysiske lagre og 
bogførte lagre er væsentlig for at sikre, at fortegnel­
serne afspejler de faktiske forhold. 
b) Forordningen fastsætter, at virksomhederne skal føre 
regnskaber og fortegnelser (9). Den præciserer imid­
lertid ikke, at de kontrolførende i de tilfælde, hvor 
disse regnskaber og fortegnelser føres adskilt fra 
virksomhedens normale produktionsregnskaber og 
almindelige regnskaber, skal undersøge, om de to sæt 
regnskaber er indbyrdes overensstemmende. 
4.1.11. Ud over indgående kontrol med anvendelsen af 
de enkelte partier smør, ville det være hensigtsmæssigt at 
foretage periodisk (f.eks. kvartalsvis) kontrol af den 
samlede anvendte mængde ved at sammenholde den 
teoretiske mængde smør, en virksomhed har anvendt i 
henhold til den angivne produktion, og produkternes 
indhold af smørfedt med de faktiske mængder, der er 
opført i fortegnelserne. Retten har bemærket, at de 
kontrolførende myndigheder er begyndt at eksperimente­
re med denne form for regnskabsanalytisk kontrol og 
mener, at dette arbejde bør videreføres. 
KOMMISSIONENS FORVALTNING 
Fastsættelse af støttesatsen: løbende licitation 
4.1.12. Retten bemærkede i sin seneste årsberetning (l °) 
under afsnittet om foranstaltningen vedrørende afsæt­
ning af skummetmælkspulver til kalve, at den gældende 
praksis med administrativ fastsættelse af en fast støttesats 
burde erstattes med en licitationsprocedure, hvilket ville 
skabe større sikkerhed for, at støttesatsen blev fastsat på 
det optimale niveau. Dette bekræftes af Rettens undersø­
gelse af licitationsproceduren, der gennemføres hver 14. 
dag i forbindelse med foranstaltningen vedrørende smør 
til konditorbrug. 
4.1.13. Da smørmarkedet strammedes i 1988 og 1989 
(jf. punkt 4.1.1), kunne Kommissionen reagere ved at 
reducere støtteniveauet. I bestræbelserne på at sikre deres 
(9) Kommissionens forordning (EØF) nr. 570/88, artikel 10 og 
12. 
(10) Årsberetning for Regnskabsåret 1988, punkt 6.66 ff. forsyninger indgav de bydende en række bud svarende til 
forskellige støtteniveauer. Kommissionen kunne således 
sætte den maksimale støtte på netop det niveau, der 
sikrede, at den fik afsat de ønskede mængder. Denne 
periode var for de bydende præget af usikkerhed, men 
systemet holdt, og der er nu opnået større stabilitet. Dette 
viser, at et licitationssystem kan fungere hensigtsmæssigt 
og sikre optimale støtteniveauer. 
Antallet af støttesatser 
4.1.14. Kommissionen fastsætter i dag for hver licita­
tion tolv maksimumsstøttesatser (for markedssmør) og 
seksten mindstesalgspriser for salg fra interventionslagre 
differentieret efter de forskellige kombinationer af 
formler, smørtyper og forarbejdningsprocesser. Der skal 
ikke ifølge forordningen være noget bestemt forhold 
mellem de forskellige satser (f.eks. baseret på fedtindhol­
det), og Kommissionen kan således frit ændre det 
indbyrdes forhold mellem de forskellige støttesatser i 
overensstemmelse med dens markedsstrategi. Når inter­
ventionslagrene er store, kan Kommissionen tilskynde de 
bydende til at indgive bud på smør fra interventionsla­
grene, og ønsker den af kontrolhensyn at fremme salg af 
smør tilsat røbestoffer, kan den gøre det i forbindelse med 
fastsættelsen af støtteniveauet. 
4.1.15. Retten mener, at systemet ville blive enklere og 
mere effektivt, hvis der var et begrænset antal basisstøtte­
satser med differentierede satser for tilsætning af 
røbestoffer, fremstilling af koncentreret smør og smørrets 
fedtindhold. De bydende ville alle være ligestillede, og 
systemet ville være mere fleksibelt. 
Ændring af formler 
4.1.16. I 1988, på et tidspunkt hvor interventionsla­
grene af smør var små, tildelte Kommissionen i overens­
stemmelse med forordningen kun interventionssmør på 
grundlag af bud med henblik på formel B og afslog bud 
med henblik på formel A, C og D, hvor støttesatsen er 
højere. I henhold til Kommissionens forordning (EØF) 
nr. 570/88 kan der, »såfremt der er kommercielt tvingende 
og behørigt begrundede årsager«, gives tilladelse til, at 
bestemmelsen eller fremgangsmåden med hensyn til 
smørret ændres. En række bydende anmodede under 
henvisning til denne bestemmelse om at ændre bestem­
melsen for deres bud, efter de var blevet antaget, så de 
kunne anvende smørret efter formel A, C eller D. Denne 
anmodning blev imødekommet af de pågældende med­
lemsstater, og Kommissionen blev informeret herom. Der 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 65 
var imidlertid absolut ingen grund til at foretage sådanne 
ændringer. De bydende var bekendt med, at der var 
mangel på interventionssmør og skulle have opkøbt den 
resterende mængde smør på markedet. Som følge heraf 
specificerede Kommissionen i en forklarende note af juni 
1989, at ændring af smørrets bestemmelse skal afslås i 
tilfælde, hvor det vil betyde en tilsidesættelse af licita-
tionsprincippet. Kommissionen anførte endvidere, at den 
skal informeres om sådanne tilfælde. Retten mener, at 
denne præcisering er hensigtsmæssig, men at den bør 
indføjes i forordningen. 
EUGFL-kontrol med smør, der anvendes i en 
anden medlemsstat end den, hvori støtten 
udbetales 
4.1.17. Som omtalt i punkt 4.1.4.a) er det karakteristisk 
for denne foranstaltning, at en betydelig del af det smør, 
hvortil der ydes støtte, handles medlemsstaterne imellem. 
Selv om der ikke foreligger præcise oplysninger om de 
pågældende mængder, har Retten anslået, at ca. 40 000 
tons af de 250 000 tons, hvortil der hvert år ydes støtte, 
handles på denne måde. Under visse omstændigheder 
gives der tilslag, støtten udbetales, og forarbejdnings-
sikkerheden stilles i udførselsmedlemsstaten. Denne 
sikkerhed frigives, når kontrolmyndighederne i indfør­
selsmedlemsstaten i overensstemmelse med Kommissio­
nens forordning (EØF) nr. 569/88 af 16. februar 1988 (1!) 
returnerer et kontroldokument (f.eks. T 5) som dokumen­
tation for, at smørret/butteroilen er blevet anvendt efter 
forskrifterne. Anvendes en større eller mindre del af et 
parti smør ikke forskriftsmæssigt, fortabes en del af den 
forarbejdningssikkerhed, der er stillet af den bydende i 
udførselsmedlemsstaten, uanset om den pågældende er 
direkte ansvarlig for den regelstridige anvendelse af 
smørret. 
4.1.18. Når smør, hvortil der er ydet støtte, handles på 
denne måde, registreres EUGFL's udgifter i udførsels­
medlemsstaten, men de centrale kontroller med den 
endelige anvendelse foregår i indførselsmedlemsstaten. 
Dette skaber problemer såvel i forbindelse med regn­
skabsafslutningen som med kontrol i henhold til Rådets 
direktiv 77/435/EØF af 27. juni 1977, erstattet af Rådets 
forordning (EØF) nr. 4045/89 af 21. december 1989 (12). 
Påvises der svagheder i indførselsmedlemsstatens proce­
durer vedrørende kontrol med den endelige anvendelse 
(f.eks. for få kontrolbesøg), skal de pågældende udgifter i 
udførselsmedlemsstaten i princippet afvises i henhold til 
Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 ('3). 
Dette er en utilfredsstillende situation, fordi udførsels­
medlemsstaten ikke direkte kan påvirke den kontrol, der i 
den anden medlemsstat føres med den endelige anvendel­
se af smørret. Indførselsmedlemsstaten fører endvidere 
('') Kommissionens forordning (EØF) nr. 569/88 af 16. februar 
1988, EFT L 55 af 1.3.1988. 
(12) Direktiv 77/435/EØF erstattet af Kommissionens forord­
ning (EØF) nr. 4045/89 af 21. december 1989, EFT L 388 af 
30.12.1989. 
(13) Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970, EFT 
L 94 af 28.4.1970. ikke fortegnelser over de pågældende mængder smør. Det 
er derfor ikke muligt at identificere de pågældende 
mængder og beløb uden at kontakte alle de øvrige 
medlemsstater og foretage indgående arkivundersøgelser. 
4.1.19. Retten fandt, at når smør forarbejdes i et andet 
land end det, hvori støtten er udbetalt, lægger det 
personale, der foretager kontrol med henblik på regn­
skabsafslutningen, særlig vægt på udgifterne i den 
medlemsstat, hvori støtten er bogført, og fører således 
ikke tilsyn med den kontrol på stedet, der foretages af 
myndighederne i indførselsmedlemsstaten. Retten fandt 
endvidere, at de myndigheder i medlemsstaten, der er 
ansvarlige for den kontrol, der er omtalt i punkt 4.1.18, 
ikke foretager kontrol af smør, der er indført under en 
ordning, der indebærer kontrol med den endelige 
anvendelse, fordi medlemsstaten ikke afholder udgifter i 
forbindelse med smørret. 
4.1.20. Bestemmelserne i Kommissionens forordning 
(EØF) nr. 569/88 vedrørende sikkerhedsstillelse skaber 
således en situation, der ikke umiddelbart harmonerer 
med kontrolordningerne i forbindelse med EUGFL. 
GENNEMFØRELSEN I 
MEDLEMSSTATERNE 
4.1.21. Bestemmelserne i Kommissionens forordning 
(EØF) nr. 570/88 er komplicerede og forbundet med store 
omkostninger, og de medlemsstater, hvori Retten foretog 
revisionsbesøg (Belgien, Frankrig, Forbundsrepublikken 
Tyskland og Italien), har afsat betydelige midler til 
kontrollen med foranstaltningen. Nedenstående bemærk­
ninger vedrører imidlertid områder, hvor der bør træffes 
korrigerende foranstaltninger. 
Mindstekrav med hensyn til kontrolfrekvensen 
4.1.22. I to af de besøgte medlemsstater blev kravet om, 
at der skal foretages stedlig kontrol mindst én gang om 
måneden hos virksomheder, der anvender mindst 5 tons 
smør om måneden eller ækvivalensen heraf, ikke altid 
overholdt: I Italien var en strejke blandt de offentligt 
ansatte i 1989 skyld i, at denne kontrolfrekvens ikke blev 
overholdt, og i Forbundsrepublikken Tyskland var de 
ansvarlige lokale toldmyndigheder (Hauptzollåmter), 
Retten besøgte, ikke klar over, hvor væsentligt det er at 
overholde de i forordningen fastsatte mindstekrav med 
hensyn til kontrolfrekvensen. Efter modtagelsen af 
66 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Rettens revisionsskrivelse har de tyske myndigheder 
udsendt et cirkulære til alle Hauptzollåmter, hvori de 
understreger, at den i forordningen fastsatte kontrol­
frekvens skal overholdes. 
Centralt tilsyn med kontrollen 
4.1.23. Hvor stedlig kontrol udføres decentralt, som i 
Forbundsrepublikken Tyskland og Italien samt i Fran­
krig, for så vidt angår toldmyndighederne, bemærkede 
Retten, at de centrale myndigheder ikke er i stand til at 
føre tilsyn med f.eks. hyppigheden af kontrolbesøg eller at 
sikre sig, at kontrollen foretages ensartet i hele medlems­
staten. Da der ikke foreligger sådanne oplysninger, er 
hverken Rettens revisorer eller Kommissionens persona­
le, som fører kontrol med henblik på regnskabsafslut­
ningen, i stand til at vurdere, om den nationale kontrol er 
fyldestgørende. 
Fordelingen af kontrolansvaret i Frankrig 
4.1.24. I Frankrig er kontrollen fordelt mellem Interlait 
og toldmyndighederne. Toldmyndighederne er ansvarlige 
for kontrol med alt smør eller al butteroil, der indføres fra 
en anden medlemsstat, og som ledsages af et kontrol­
dokument, mens Interlait kontrollerer alt det øvrige 
smør, som anvendes. En række modtagere kontrolleres af 
både Interlait og toldmyndighederne. På grund af 
tidligere koordineringsvanskeligheder og som følge af 
kritik fra Kommissionen blev der efter vedtagelsen af 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 570/88 udsendt 
officielle instrukser, der skulle sikre en bedre koordina­
tion af og overensstemmelse mellem Interlaits og 
toldmyndighedernes kontrolmetoder. Retten bemærkede 
imidlertid, at der i praksis stadig er væsentlige uløste 
problemer, og at der hersker tvivl om, hvorvidt det i 
betragtning af forskellen på de to organers almindelige 
ansvarsområder, traditioner og beføjelser er muligt at nå 
frem til en tilfredsstillende grad af koordination. 4.1.25. Retten mener, at det ville være at foretrække, at 
al kontrol i forbindelse med denne foranstaltning blev 
udført af én myndighed, og helst af Interlait, hvis 
kontrolførende i givet fald kunne udstede attester til brug 
for toldmyndighederne, således at toldmyndighederne 
ville kunne udfylde kontroldokument T 5. 
KONKLUSION 
4.1.26. Det er betænkeligt, at den væsentligste foran­
staltning til støtte til salg af smør på det interne marked er 
blevet så kompliceret og kræver så mange kontrol­
ressourcer. Foranstaltningens komplicerede beskaffen­
hed kan gøre det vanskeligt at sikre effektiv og 
økonomisk afsætning af smøroverskud. Muligheden for 
misforståelser, fejlfortolkninger og uautoriseret anven­
delse samt forpligtelsen til at overholde bestemmelserne, 
kan være til hinder for, at foranstaltningen fungerer 
tilfredsstillende. Retten mener derfor, at Kommissionen 
og medlemsstaterne bør søge at udarbejde en enklere 
ordning, hvis kontrol er forbundet med færre omkost­
ninger. 
4.1.27. For så vidt angår kontrol med smør, der handles 
mellem medlemsstater, og for hvilket det gælder, at 
budgetudgifter afholdes i én medlemsstat og smørret 
anvendes endeligt i en anden, må Kommissionen sørge 
for, at de pågældende forordninger sætter den i stand til at 
gribe effektivt ind over for misbrug af smør, hvortil der er 
udbetalt støtte (punkt 4.1.21-4.1.24). 
4.1.28. Retten har bemærket, at medlemsstaterne 
anvender betydelige ressourcer på at kontrollere foran­
staltningen. Der bør dog stadig ske forbedringer på en 
række områder for at sikre overensstemmelse med 
forordningen i dens nuværende form. Det gælder bl.a. 
hyppigheden af kontrolbesøg, centralt tilsyn med stedlig 
kontrol og administration af kontroldokumenter. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 67 
4.2. Præmieordningen for opretholdelse af besætninger af ammekøer 
4.2.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 4.2.1 —4.2.2 
Præmieordningen inden for rammerne af den fælles markedsordning 
for oksekød 4.2.1 
Revisionens omfang 4.2.2 
Budgetudgifter 4.2.3 —4.2.4 
Udviklingen i udgifterne 4.2.3 
Udgifternes fordeling på de enkelte medlemsstater 4.2.4 
De væsentligste retsforskrifter 4.2.5 —4.2.6 
Analyse af præmiens virkning 4.2.7 —4.2.14 
Præmiens virkning for producenternes indkomst 4.2.7 —4.2.11 
Præmiens virkning for udviklingen i bestanden 4.2.12 — 4.2.14 
Kommissionens forvaltning og tilsyn 4.2.15 — 4.2.20 
Mangler ved gennemførelsesbestemmelserne 4.2.15 — 4.2.17 
Problemer i forbindelse med identificering af ammekøer 4.2.15 
Force majeure 4.2.16 — 4.2.17 
Kommissionens tilsyn med medlemsstaternes forvaltning 4.2.18 — 4.2.20 
Medlemsstaternes forvaltning og kontrol af ordningen 4.2.21 — 4.2.29 
Nationale forvaltningsforskrifter 4.2.22 
De centrale myndigheders rolle i forbindelse med forvaltningen 
af ordningen 4.2.23 — 4.2.24 
Kontrol af besætninger 4.2.25 
Kontrol vedrørende forpligtelsen til ikke at levere mælk 4.2.26 
Naturlige omstændigheder 4.2.27 
Betalingsmåde i forbindelse med præmien 4.2.28 — 4.2.29 
Konklusioner 4.2.30 — 4.2.32 
68 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
INDLEDNING 
Præmieordningen inden for rammerne af den 
fælles markedsordning for oksekød 
4.2.1. Kvægbrug omfatter to store områder, nemlig 
opdræt af køer, der producerer mælk til konsum eller 
»malkekøer«, og som sikrer landbrugeren en regelmæssig 
indkomst, samt opdræt af slagtekvæg, som giver land­
brugeren en uregelmæssig indkomst. Fællesskabet har i 
flere år ydet forskellige former for indkomststøtte til 
specialiserede producenter af oksekød. I 1980 blev der 
således indført en præmie for ammekøer med henblik på 
at sikre landbrugere, der var specialiseret i opdræt af køer, 
som ammede deres kalve, en rimelig indkomst. »Amme­
køer« er køer, som ikke tilhører de rene malkeracer, der er 
omtalt i bilaget til Rådets forordning (EØF) nr. 1357/80 
af 5. juni 1980 ('), samt køer af malkerace, som er krydset 
med tyre af kødrace. 
Revisionens omfang 
4.2.2. Retten har i løbet af 1989 gennemført en 
undersøgelse af denne præmieordning med det formål at 
vurdere dens virkning samt Kommissionens og medlems­
staternes forvaltning af den. Undersøgelsen har omfattet 
revisionsbesøg i Kommissionens afdelinger og i nogle af 
de medlemsstater, der modtager mest støtte, dvs. 
Grækenland, Spanien, Frankrig, Irland og Italien. 
BUDGETUDGIFTER 
Udviklingen i udgifterne 
4.2.3. Budgetudgifterne i forbindelse med denne præ­
mie er næsten fordoblet, siden ordningen blev indført, og 
androg 174,8 mio. ECU for produktionsåret 1988/1989. 
Denne stigning skyldes hovedsagelig, at præmien er steget 
fra 20 ECU pr. ammeko for produktionsåret 1980/1981 
til 25 ECU pr. ammeko for produktionsåret 1987/1988 for at nå op på 40 ECU for produktionsåret 1989/1990. 
Stigningen i udgifterne kan også i væsentlig grad tilskrives 
de nye medlemsstaters tiltrædelse af Fællesskabet. For 
produktionsåret 1988/1989 ydede Fællesskabet 21,8 mio. 
ECU til Spanien og 4,8 mio. ECU til Grækenland. I de 
første fire produktionsår skete der en gradvis stigning i 
antallet af ammekøer, for hvilke der blev ydet præmie, 
men først i 1984 skete der væsentlige ændringer efter 
indførelsen af mælkekvoter (tabel 4.2.1). 
Udgifternes fordeling på de enkelte 
medlemsstater 
4.2.4. Præmien for ammekøer udgør 7,5 % af de 
samlede udgifter til oksekødssektoren, men eksport­
restitutionerne er fortsat den væsentligste udgiftspost og 
tegner sig for halvdelen af budgettet for denne sektor. 
Tabel 4.2.2 viser udgifternes fordeling på de enkelte 
medlemsstater samt udviklingen i de sidste tre produk­
tionsår, for hvilke præmien er udbetalt fuldt ud. 
DE VÆSENTLIGSTE RETSFORSKRIFTER 
4.2.5. De vigtigste bestemmelser om præmiens anven­
delse er fastlagt ved Rådets forordning (EØF) nr. 1357/80 
af 5. juni 1980 om indførelse af præmien og ved 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 1244/82 af 19. maj 
1982 (2), som indeholder gennemførelsesbestemmelserne 
for ordningen. Præmien ydes efter ansøgning fra produ­
centen for det antal ammekøer, producenten erklærer at 
besidde den dag, ansøgningen indgives. 
Producenten forpligter sig til 
a) i seks måneder på sin bedrift at holde et antal 
ammekøer eller drægtige erstatningskvier, som 
mindst svarer til det i ansøgningen anførte antal 
b) hverken at levere mælk eller mejeriprodukter i tolv 
måneder fra den dag, ansøgningen er indgivet. 
4.2.6. De to forordninger er ændret flere gange i årenes 
løb, og ændringerne har indvirket på præmiens størrelse, 
betingelserne for støtteberettigelse samt gennemførelses­
bestemmelserne : 
(') EFTL 140 af 5.6.1980, s. 1. (2) EFT L 143 af 20.5.1982, s. 20. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
11 id^joo Saml 
ant: 
mme 
i 19: 
00 
00 
00 
2 
s 
•O 
1 NO 
Tf 
oC 
ON 
CM 
O 
CM 
O 
ON 
O 
Tf 
O 
vo 
ON 
O 
Tf 
O 
r-~ 
c Tf 
Tf 
O 
CM 
CM 
^ 
ON 
OO 
VO 
NO 
^ 
ON 
NO 
Os 
a 
S 
G 
Q ON 
CM 
CM 
NO 
uo 
ON 
CM 
NO 
CM 
CO 
Tf 
r-
CM 
ro 
CM 
^ 
CM 
uo 
CM 
ON 
-o 
C c« 
H 
tf 
fe co 
r-
NO 
NO 
NO 
oo 
NO 
CJ 
<0 
CM 
NO 
ON 
Tf 
OO 
NO 
Tf 
O 
CM 
Tf 
T3 
C 
*3 
-S 
0 ON 
CM 
oo 
NO 
CM 
, 
, 
, 
, 
, 
G 
'3 cd 
C/3 NO 
ON 
Tf 
(-. 
NO 
Tf 
NO 
CM 
NO 
CM 
ro 
O 
ON 
Tf 
NO 
CM 
uo 
NO 
CM 
O 
ON 
CM 
>/-> 
ON 
Tf 
CM 
O 
Tf 
CM 
CM 
NO 
CM 
CM 
M 
G 
cd 
£ NO 
O 
CM 
CO 
r^ Tf 
ON 
Tf 
O 
o" 
Tf 
o 
Tf 
O 
ON 
00 
NO 
Tf 
NO 
CM 
NO 
WO 
o 
NO 
r-
T3 
G 
c« NO 
CM 
Tf 
io 
NO 
Tf 
Tf 
Tf 
Tf 
NO 
r-
CM 
NO 
O 
CM 
uo 
ON 
ON 
00 
CM 
ON 
NO 
Tf 
ON 
o NO 
Cl 
13 _ 
r-
NO 
Tf 
NO 
CO 
NO 
NO 
O 
Tf 
00 
Tf 
ro 
Tf 
CM 
Tf 
OO 
3 
o 
X> 
s 
X 
=5 -) ^ 
ON 
ON 
Tf 
ON 
O 
(^ 
ON 
Tf 
«o 
Tf 
^ 
CM 
^ 
CM 
Tf 
C 
G 
J3 
•o 
Z NO CM 
o NO 
Tf 
CO 
Tf 
^O 
1 oo 
o 
1 CO 
O 
ON 
O 
— 
— 
1 ~ 
ON 
O 
1 "O 
CM 
1 <^ 
v© 
— 
o 
60 
00 
C o 
T5 
"3 * 60 © 
o JjS 
o, Q X 
r-X 
r~ r* 
© 
rr <N 
o 
IT) 
"l 
00 
3 
ID 
°i-
oC ON 
ID 
i/i 
i^ 
NO 
NO 
ID 
1/) 
t-^ 
ri NO 
TT 
ID 
00 
©* 
«s 
in 
Tf 
v? NO 
O 
ID 
^ 
t> 
©\ 
X 
Tf 
IT) 
«S 
X 
ID 
Tf 
O 
« P 
u ID 
o\ n 
m 
fS 
wf ID 
^O 
NO^ 
r^ 
m 
NO 
"l 
rf ID 
X 
ID 
1 
1 
1 
| 
1 
«S 
« P 
td 
-åg 
I |--
•2 c s 
w C 22 
g -§§ 
70 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 4.2.2 — Budgetudgifter i forbindelse med 
Medlemsstat 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
EUR 
Kilde: Kommissionen. 
a) I 1989 blev der indføjet en bestemmelse om, at der 
skulle tages hensyn til nedgang i besætningen som 
følge af naturlige omstændigheder. Siden da er 
producenten ikke blevet nægtet det fulde præmiebe­
løb, hvis han så hurtigt som muligt (3) har underrettet 
den ansvarlige myndighed om det pågældende 
forhold. 
b) Fra produktionsåret 1989/1990 fastsattes det ikke 
længere udtrykkeligt i forordningen, at producenten 
skal have landbrug som hovederhverv. Denne 
bestemmelse havde i realiteten kun mærkbar betyd­
ning for Forbundsrepublikken Tyskland, og derfor er 
det fortrinsvis her, der kan forventes en væsentlig 
stigning i antallet af støttemodtagere, mens virknin­
gerne bliver meget begrænsede i de øvrige medlems­
stater (4). 
c) Fra 1989 medfører en nedgang i besætningen på 
under 5 % kun, at præmien for de støtteberettigede 
dyr nedsættes med 20 %. Producenten udelukkes 
fortsat fra ordningen, hvis der afgives urigtige 
erklæringer, og udelukkelsen gælder nu også det 
følgende produktionsår. 
d) I 1989 blev der for første gang officielt fastsat et 
minimum for antallet af kontrolbesøg for samtlige 
medlemsstater. 
(3) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1662/89 af 13. juni 
1989, EFT L 163 af 14.6.1989, s. 11. I henhold til denne 
forordning gives en frist på højst ti dage. 
(4) I henhold til Kommissionens finansieringsoversigt vil denne 
ændring af forordningen medføre en stigning i udgifterne på 
9 mio. ECU. til ammekøer, fordelt på produktionsår og medlemsstat 
(mio. ECU) 
1986/1987 
2,0 
0,3 
0,1 
U 
0,6 
45,9 
15,2 
13,7 
0,1 
0,1 
15,8 
95,5 1987/1988 
3,7 
0,6 
0,8 
5,0 
15,8 
77,0 
20,2 
21,1 
0,2 
0,2 
31,3 
175,9 1988/1989 
4,1 
0,8 
1,0 
4,8 
21,8 
72,2 
23,6 
11,6 
0,2 
0,3 
34,4 
174,8 
ANALYSE AF PRÆMIENS VIRKNING 
Præmiens virkning for producenternes 
indkomst 
4.2.7. I henhold til betragtningerne i Rådets forordning 
(EØF) nr. 1357/80 har præmieordningen til formål at 
sikre producenter af kvalitetsoksekød en rimelig ind­
komst. Fællesskabets prisreguleringsmekanismer kan 
ikke alene føre til et prisniveau, som kan sikre producen­
terne en tilstrækkelig stor indkomst. Da der imidlertid 
ikke er indført en form for loftsmekanisme, spredes 
støtten forholdsmæssigt over for stort et antal, og 
ordningen bliver mindre effektiv. Spaniens tiltrædelse har 
bl.a. medført en ret stor stigning i antallet af bedrifter med 
en besætning på flere hundrede eller flere tusinde 
ammekøer. Disse bedrifter tilhører producenter, som 
naturligvis ikke er berettiget til indkomststøtte i samme 
omfang som andre. 
4.2.8. Kommissionen foretager ikke undersøgelser med 
henblik på at fastlægge, hvilken virkning præmien har for 
producenternes nettoindkomst, og den anmoder heller 
ikke medlemsstaterne herom. Det Forenede Kongerige 
fremsender som den eneste medlemsstat systematisk 
statistisk materiale om indtægtsniveauet for denne form 
for landbrugsbedrift. For at kunne vurdere virkningerne 
af præmien må Kommissionen henholde sig til spredte 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 71 
analyser fra forskellige kilder. Disse analyser og statistisk 
materiale fra nogle af de medlemsstater, Retten besøgte, 
viser, at præmien for ammekøer, eventuelt suppleret med 
en national tillægspræmie, kan øge producentens netto­
fortjeneste pr. ammeko (5) med fra 20 op til 60 %. 
4.2.9. I henhold til en undersøgelse (6), der blev 
foretaget for nylig, udgør nettofortjenesten pr. ammeko, 
inklusive præmie, for en landbrugsbedrift med 20 ha 
græsningsareal ca. en fjerdedel af nettofortjenesten pr. 
malkeko. Selv under hensyntagen til, at en ammekobe-
sætning kun kræver en tredjedel af den arbejdstid, der er 
nødvendig i forbindelse med en malkekvægsbesætning, 
ligger nettoindkomsten pr. arbejdstime ved opdræt af 
malkekvæg alligevel 10 % højere. 
4.2.10. Heraf følger, at det selv med denne præmie 
fortsat er mindre rentabelt at producere kød end mælk. 
Retten konstaterede i samtlige besøgte medlemsstater, at 
den eneste faktor, der i væsentlig grad havde medvirket til 
omlægning af produktionen fra mælk til kød, var 
indførelsen af mælkekvoter. 
4.2.11. Retten er af den opfattelse, at støtteordningens 
målsætninger i højere grad ville blive opfyldt inden for et 
givet rammebeløb, hvis støtten blev begrænset til et 
bestemt antal køer pr. landbruger. Kun ved at gøre 
ordningen mere målrettet kan målopfyldelsesgraden øges 
med hensyn til at sikre landbrugerne en rimelig indkomst. 
Præmiens virkning for udviklingen i bestanden 
4.2.12. Det fremgår ikke udtrykkeligt af grundforord­
ningen, at præmien har til formål at standse nedgangen i 
antallet af ammekøer, men det tilsigtes alligevel indirekte 
at fremme produktionen af kvalitetskød ved at yde 
producenterne indkomstsstøtte. Det er imidlertid for 
risikabelt på grundlag af opgørelser over antal udbetalte 
præmier at drage konklusioner om, hvorvidt denne 
foranstaltning kan påvirke udviklingen i bestanden af 
ammekøer. 
4.2.13. Hertil kommer, at de landbrugsstatistikker, som 
Eurostat offentliggør, heller ikke giver pålidelige tal for 
bestanden af ammekøer, fordi de forskellige kategorier, 
som indgår i bestanden, ikke er tilstrækkeligt præcist 
defineret. 
(5) Nettoindkomst efter fradrag af udgifter til foder og faste 
udgifter. 
(6) Undersøgelse foretaget af Dr. Theo Gobbel fra Landbrugs-
kammeret i Rheinland. 4.2.14. Kommissionen kan kun opfylde sine forplig­
telser til fulde med hensyn til at træffe afgørelser i 
forbindelse med budgettet og til at opstille budget­
overslag, hvis den råder over mere pålidelige oplysninger 
om udviklingen i bestanden af ammekøer. 
KOMMISSIONENS FORVALTNING OG 
TILSYN 
Mangler ved gennemførelsesbestemmelserne 
Problemer i forbindelse med identificering af ammekøer 
4.2.15. Der er ikke i EF's retsregler foreskrevet en 
ordning med obligatorisk identificering af kvæg inden for 
rammerne af den fælles landbrugspolitik og veterinærak­
tionerne. Gennemførelsesforordningen har ikke hidtil 
indeholdt særbestemmelser herom. En sådan ordning er 
imidlertid nødvendig for i alle tilfælde at muliggøre en 
effektiv kontrol. Det er faktisk blevet fastslået, at kontrol 
ofte kun er mulig, hvis producenten bliver underrettet 
herom forinden. Det er navnlig tilfældet i Middelhavsom­
rådet, hvor der drives ekstensivt landbrug. Køerne går her 
normalt på vidtstrakte græsningsarealer, og det tager tid 
for producenten at samle dyrene med henblik på kontrol. 
I andre tilfælde går de besætninger, for hvilke der er 
ansøgt om præmie, på offentlige græsningsarealer 
sammen med andre producenters køer, eller de er spredt 
over flere græsningsarealer. Da der ikke findes en 
identificeringsordning, hvor køerne mærkes og der føres 
et kartotek med et kort for hvert enkelt dyr, kan de 
kontrolførende ikke have sikkerhed for, at samtlige dyr 
tilhører en bestemt landbruger. Retten skal derfor 
henstille, at en ordning med systematisk identificering af 
dyrene gøres til en betingelse for udbetaling af præmien. 
Force majeure 
4.2.16. I henhold til artikel 5 i forordning (EØF) nr. 
1244/82 kan de pågældende myndigheder i bestemte 
tilfælde af force majeure anse det for berettiget at 
opretholde retten til præmie. Under disse tilfælde af force 
majeure anføres en epizooti. I dyrlægekredse hersker der 
ikke enighed om, hvilke kvægsygdomme der kan betegnes 
som epizooti, og da Kommissionen ikke har opstillet en 
liste over sådanne sygdomme, har de enkelte medlemssta-
72 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
ter fastlagt deres egne kriterier for anvendelsen af 
bestemmelsen om »force majeure« i tilfælde af epizooti. 
4.2.17. De fleste medlemsstater har i strid med bestem­
melserne [artikel 5, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1244/82] 
undladt at underrette Kommissionen om de tilfælde, de 
anerkender som force majeure, og Kommissionen har 
således ikke kunnet sikre, at bestemmelsen finder ensartet 
og korrekt anvendelse i samtlige medlemsstater. Hertil 
kommer, at det ikke beskrives nærmere i artikel 5, hvilke 
oplysninger der skal indgives. Medlemsstaterne har 
derfor blot fremsendt statistiske oplysninger om tilfælde 
af force majeure, hvilket har forringet nytteværdien af det 
fremsendte materiale. Endelig kan det ikke accepteres, at 
Kommissionen end ikke får meddelelse om tilfælde af 
force majeure, som ikke er udtrykkeligt anført under 
artikel 5, og hvor der er større risiko for regelstridig 
anvendelse af denne artikel. 
Kommissionens tilsyn med medlemsstaternes 
forvaltning 
4.2.18. I henhold til artikel 6 i forordning (EØF) nr. 
1244/82 giver medlemsstaterne Kommissionen meddelel­
se om de foranstaltninger, der er truffet til iværksættelse 
af ordningen senest ti dage efter disse foranstaltningers 
iværksættelse. Retten konstaterede, at forvaltningen 
(markedsafdelingen i Kommissionens GD VI) ikke havde 
kendskab til samtlige nationale forskrifter, og at det 
foreliggende materiale ikke var ajourført. De fleste 
medlemsstater indsender ufuldstændige oplysninger om 
disse foranstaltninger eller har i flere år undladt at 
ajourføre fremsendt materiale, men Kommissionen har 
heller ikke systematisk erindret de nationale forvaltninger 
om deres forpligtelse i denne forbindelse. Kommissionens 
afdeling for regnskabsafslutning skal rette speciel henven­
delse til en medlemsstat for at få tilsendt de nationale 
forskrifter, hver gang den har til hensigt at kontrollere 
ordningen i forbindelse med regnskabsafslutningen. 
4.2.19. Da forordningen ikke har foreskrevet et mini­
mum for kontrolbesøg, er Kommissionen heller ikke 
blevet systematisk informeret om, hvor hyppigt der er 
foretaget kontrol på nationalt og regionalt plan. Kom­
missionen konstaterede først i forbindelse med en 
gennemgribende kontrol i Frankrig inden for rammerne 
af regnskabsafslutningen for regnskabsåret 1986, der 
medførte berigtigelse af væsentlige beløb, at der i flere 
regioner kun blev aflagt meget få og i nogle tilfælde 
næsten ingen kontrolbesøg. Først for produktionsåret 
1989/1990 har Kommissionen for første gang fastsat et 
minimum (10 %) for kontrol på stedet. 
4.2.20. Retten er af den opfattelse, at eftersom forvalt­
ningen af ordningen er delt mellem medlemsstaterne og 
Kommissionen, bør denne systematisk holdes informeret 
om medlemsstaternes gennemførelsesforanstaltninger, 
om samtlige ajourføringer af foranstaltninger samt om hyppigheden af kontrolbesøg på regionalt plan, således at 
den kan varetage et mere effektivt tilsyn. 
MEDLEMSSTATERNES FORVALTNING 
OG KONTROL AF ORDNINGEN 
4.2.21. I henhold til gennemførelsesforordningen til 
ordningen udpeger hver medlemsstat de ansvarlige 
myndigheder, hvortil præmieansøgninger skal indgives, 
og som skal foretage administrativ kontrol og kontrol på 
stedet. Det påhviler således medlemsstaterne at indføre en 
tilsynsordning og at fastlægge kontrolprocedurer, som 
kan sikre, at forordningen anvendes korrekt. Domstolens 
dom af 12. juni 1990 i sag C-8/88 (7) bekræfter, at denne 
forpligtelse følger indirekte af fællesskabsretten (8), selv 
om den ikke er udtrykkeligt fastsat i retsakterne. 
Nationale forvaltnings]ror'skrifter 
4.2.22. I de senere produktionsår har en række lande 
forbedret disse forskrifter væsentligt, men i visse tilfælde 
kunne det alligevel konstateres, at de stadig ikke var 
tilstrækkelig præcist formuleret, eller at de endog var i 
strid med forordningen. Følgende forhold blev således 
konstateret i visse medlemsstater: 
a) Der var ikke fastsat et minimum for antallet af 
kontrolbesøg på stedet, før ikrafttrædelsen af Kom­
missionens forordning (EØF) nr. 1662/89 af 13. juni 
1989 (9) (Spanien). 
b) Myndighederne havde ikke defineret, hvilke bilag der 
skulle lægges til grund ved kontrol af, om en 
producent havde landbrug som hovederhverv for de 
produktionsår, hvor denne bestemmelse, ophævet 
ved den under a) anførte forordning, der trådte i kraft 
pr. 15. juni 1989, var gældende (Spanien, Italien). 
(7) Forbundsrepublikken Tyskland anlagde sag ved Domsto­
len, fordi Kommissionen ikke godkendte, at præmier, 
udbetalt i tre delstater i 1984 og 1985, skulle afholdes over 
EUGFL. 
(8) Artikel 8 og 9 i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 
21. april 1970, EFTL 94 af 28.4.1970, s. 13, og artikel 4, stk. 
1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1244/82 af 19. maj 
1982, EFT L 143 af 20.5.1982, s. 20. 
(9) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1662/89 af 13. juni 
1989, EFT L 163 af 14.6.1989, s. 11. I henhold til denne 
forordning gives en frist på højst ti dage. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 73 
c) Myndighederne havde ikke udstedt forskrifter om 
kontrol med henblik på at sikre, at producenten ikke 
leverede mælk (Spanien, Italien). 
d) Myndighederne havde ikke udstedt forskrifter med 
hensyn til indberetninger og bilag, der skulle opbeva­
res efter salg, i tilfælde af force majeure og ved 
indtræden af naturlige omstændigheder (Græken­
land, Spanien). 
De centrale myndigheders rolle i forbindelse 
med forvaltningen af ordningen 
4.2.23. Landbrugsministeriet i Grækenland har ikke en 
kontrolafdeling, som kan sikre, at de regionale eller andre 
ansvarlige myndigheder forvalter ordningen i overens­
stemmelse med Fællesskabets retsforskrifter og de 
ministerielle bekendtgørelser. Landbrugsministeriet er 
derfor ikke fuldt informeret om, hvorledes ordningen 
iværksættes på lokalt plan, og det har ikke mulighed for at 
gribe ind i tide, når bekendtgørelserne ikke anvendes 
korrekt. 
4.2.24. I Spanien er forvaltningen af præmieordningen 
overdraget til de autonome samfund, som udfærdiger 
forvaltningsprocedurerne for ordningen. Der burde 
derfor føres tilsyn med ordningens gennemførelse i hvert 
af de 16 autonome samfund. Landbrugsministeriet er 
imidlertid ikke blevet underrettet om de forvaltnings-
procedurer, de autonome samfund har indført, og der er 
ikke oprettet kontroltjenester under ministeriet, som 
således ikke har mulighed for at efterprøve, om forskrif­
terne anvendes korrekt på lokalt plan. 
Kontrol af besætninger 
4.2.25. Dette kontrolaspekt giver anledning til følgende 
bemærkninger: 
a) Det er særdeles vanskeligt at foretage en effektiv 
kontrol i de medlemsstater, som ikke anvender en 
ordning, der gør det muligt at identificere dyrene 
(Grækenland, Spanien), især i de tilfælde hvor 
producenten på forhånd skal underrettes om kon­
trollen, således at dyrene kan samles på et sted. 
b) Hovedparten af de besøgte medlemsstater har ingen 
bestemmelser, som åbner mulighed for supplerende 
kontrol ved periodens udgang, og den foretages heller 
ikke i praksis. Efterfølgende kontrol ville imidlertid 
kunne have elimineret risikoen for, at allerede 
kontrollerede producenter ikke overholdt deres 
forpligtelser. 
c) I Spanien og Italien konstaterede Retten i mange 
tilfælde vedrørende produktionsåret 1988/1989, at nedgange i besætninger havde medført forholdsmæs­
sig nedsættelse af præmien, hvor nedgangen ikke 
skyldtes naturlige omstændigheder, som var for­
skriftsmæssigt indberettet til myndighederne. I 
henhold til forordningen burde myndighederne i 
sådanne tilfælde helt have undladt at udbetale 
præmie. 
d) I de sidste tre produktionsår har myndighederne i 23 
departementer i Grækenland antaget samtlige præ­
mieansøgninger, mens myndighederne i 23 andre 
departementer i de samme produktionsår konsekvent 
har afvist præmieansøgninger. Dette forhold rejser 
tvivl om effektiviteten af den stedlige kontrol i de 
pågældende departementer, og/eller om sådan kon­
trol overhovedet er foretaget. Ifølge de nationale 
forskrifter skal der foretages stedlig kontrol af 
samtlige ansøgninger. 
e) I Italien blev der udbetalt præmie for et antal køer, 
som oversteg antallet af statistisk registrerede »andre 
køer« i flere regioner. Dette forhold foranledigede 
myndighederne til at foretage kontrol på stedet af 
samtlige ansøgninger vedrørende produktionsåret 
1988/1989. Kontrollen har resulteret i, at et væsentligt 
antal præmieansøgninger ikke er imødekommet, og 
at antallet af præmieudbetalinger i adskillige regioner 
er reduceret mærkbart i forhold til det foregående 
produktionsår. På Sicilien ligger antallet af udbetalte 
præmier imidlertid fortsat 20 % over det samlede 
antal registrerede køer på øen. 
Kontrol vedrørende forpligtelsen til ikke at 
levere mælk 
4.2.26. Denne kontrol foretages normalt på grundlag af 
lister over mælkekvoter og fortegnelser over mælkeleve­
rancer til mejerier, men sjældent ved udgangen af den 
periode på tolv måneder, i hvilken producenten har 
forpligtet sig til ikke at levere mælk eller mejeriprodukter. 
Eftersom det først ved udgangen af denne periode med 
sikkerhed kan konstateres, om producenten har over­
holdt sin forpligtelse fuldt ud, mener Retten, at samtlige 
ansøgninger fra producenter, der har fået tildelt en kvota, 
burde kontrolleres i mejeriernes fortegnelser efter udløbet 
af en tolv måneders referenceperiode. 
Naturlige omstændigheder 
4.2.27. I forbindelse med den stedlige kontrol konstate­
rede Retten, at myndighederne i flere tilfælde ikke var 
blevet underrettet om nedgang i besætningen, som 
skyldtes naturlige omstændigheder. Myndighederne 
underrettes generelt kun i begrænset omfang om disse 
tilfælde, hvilket tyder på, at myndighederne i mange 
tilfælde ikke er blevet underrettet om sådanne tilfælde, 
der automatisk medfører forholdsmæssig nedsættelse af 
præmien. Der er således sandsynligvis foretaget uberetti­
gede udbetalinger. 
74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 90 
Betalingsmåde  i forbindelse  med  præmien 
4.2.28.  I Grækenland  udbetaler  Sammenslutningen  af 
Landbrugskooperativer  præmien  kontant  til producen-
terne,  og modtageren  kvitterer  med  sin underskrift  på en 
opgørelse.  Denne  fremgangsmåde  er i princippet  ikke 
tilfredsstillende,  fordi  den  indebærer  risiko  for  svig. 
Retten  konstaterede  således,  at der ikke  var overensstem-
melse  mellem  modtagernes  underskrifter  på opgørelserne 
for to landsbyer  og underskrifterne  på de tilsvarende 
ansøgninger.  De regionale  landbrugsmyndigheder  i det 
pågældende  departement  havde  imidlertid  godkendt  disse 
underskrifter  som  bevis  for udbetaling  til præmieberetti-
gede  producenter. 
4.2.29.  Retten  konstaterede  i et af de græske  departe-
menter,  hvor  den aflagde  besøg,  at de lokale  kooperativer 
og Sammenslutningen  af Landbrugskooperativer  for 
præmiemodtagerens  regning  modtog  2 % af den samlede 
præmie  i provision  for forvaltning  af præmieordningen. 
Denne  finansielle  byrde,  som  medfører  en præmienedsæt-
telse på 2 %, er regelstridig,  eftersom  det alene  påhviler  de 
nationale  myndigheder  at forvalte  præmieordningen. 
KONKLUSIONER 
4.2.30.  Under  de nuværende  omstændigheder  er det 
vanskeligt  at vurdere  virkningerne  af præmieordningen, 
fordi  det foreliggende  materiale  hverken  er fyldestgøren-
de eller  af den nødvendige  kvalitet. 
4.2.31.  Retten  må  dog  konstatere,  at de fastlagte 
målsætninger  ikke  er blevet  opfyldt  i forbindelse  med 
gennemførelsen  af foranstaltningen.  Kommissionen 
kunne  med  henblik  på at gøre  ordningen  mere  effektiv 
fastsætte  et loft  over  antal  præmier  pr. besætning.  Det gennemsnitlige  præmiebeløb  ville  således  kunne  nedsæt-
tes for de største  besætninger,  og der  kunne  frigøres 
finansielle  midler. 
4.2.32.  De  konstaterede  mangler  ved forvaltningen  og 
kontrollen  af ordningen  indebærer  en væsentlig  risiko  for 
uregelmæssigheder  i forbindelse  med  præmiens  udbeta-
ling. Det  drejer  sig om følgende  mangler: 
a) Mangler  ved gennemførelsesforordningen,  og navn-
lig at forordningen  ikke  fastsætter,  at der  skal 
indføres  en national  ordning  til identificering  af 
ammekøer.  En sådan  ordning  er nemlig  en forudsæt-
ning for, at der kan foretages  effektiv  fysisk  kontrol  af 
antallet  af præmieberettigede  dyr. 
b) Svagheder  ved  Kommissionens  tilsyn;  Kommissio-
nen underrettes  ikke  i tilstrækkeligt  omfang  om de 
nationale  kontrolbestemmelser  og informeres  ikke 
systematisk  om hyppigheden  af den  lokale  kontrol 
eller om resultaterne  heraf. 
c) Medlemsstaternes  kontrolforskrifter  er ikke  præcist 
formuleret,  den  centrale  myndighed  fører  ikke 
tilstrækkeligt  tilsyn,  og der er svagheder  og mangler 
ved både  den administrative  og den fysiske  kontrol. 
Denne  situation  afspejler,  om end i mindre  alvorlig  grad, 
de forhold  vedrørende  præmieordningen  for moderfår, 
Retten  påtalte  i Årsberetningen  for Regnskabsåret  1988. 
Ændringerne  indført  ved Kommissionens  gennemførel-
sesforordning  (EØF)  nr. 1662/89  af 13. juni  1989  er dog et 
skridt  i den rigtige  retning  (10). 
(10) Efter  afslutning  af redaktionen  af Rettens  bemærkninger  af 
15. juli 1990  har Kommissionen  vedtaget  forordning  (EØF) 
nr. 2079/90  af 20. juli 1990  (EFT  L 190  af 21.7.1990);  heri 
foreskrives  bl.a.  delvis  indførelse  af en identificeringsord-
ning,  som  omfatter  små  mælkeproducenter,  der  er første-
gangsstøttemodtagere 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 75 
4.3. Medansvarsafgiftsordningen under den fælles markedsordning 
for korn 
4.3.0. INDHOLD 
Den historiske baggrund 
Budgetgennemførelsen 
Rettens undersøgelse 
Ordningens anvendelse i medlemsstaterne 
Fastlæggelse af afgiftsgrundlaget 
Kontrol af individuelle afgiftsanmeldelser 
Forsinkede anmeldelser og indbetalinger 
Tilbagebetaling af den supplerende medansvarsafgift 
Nationale regnskabssystemer 
Afgiftsfritagelser 
Kontrol i forbindelse med åbnings- og overgangslagre 
Anvendelse af korn til foder på landbrugsbedriften 
Støtte til mindre kornproducenter 
Kommissionens centrale forvaltning 
Gennemførelsesforordningerne 
Tilsyn med foranstaltningernes gennemførelse i medlemsstaterne 
Informationssystemet til brug i forvaltningen 
Generelle konklusioner Punkt 
4.3.1 4.3.4 
4.3.5 —4.3.7 
4.3.8 
4.3.9 —4.3.48 
4.3.9 —4.3.14 
4.3.15 — 4.3.24 
4.3.25 
4.3.26 — 4.3.29 
4.3.30 
4.3.31 — 4.3.48 
4.3.32 — 4.3.35 
4.3.36 — 4.3.37 
4.3.38 — 4.3.48 
4.3.49 — 4.3.57 
4.3.50 
4.3.51 — 4.3.54 
4.3.55 — 4.3.57 
4.3.58 — 4.3.66 
DEN HISTORISKE BAGGRUND 
4.3.1. Indtil begyndelsen af 1980'erne var det stort set 
muligt at sikre ligevægt mellem udbud og efterspørgsel på 
EF's kornmarked ved hjælp af de politiske redskaber, der 
dengang var til rådighed, og som blev vedtaget ved 
Rådets forordning (EØF) nr. 2727/75 af 29. oktober 
1975 Q). Af forskellige årsager, som Kommissionen ikke i 
alle tilfælde havde nogen indflydelse på, ændredes 
situationen radikalt, og det medførte øget produktion, 
oplagring og udførsel, med større udgifter til følge. 4.3.2. Med henblik på at opnå en bedre markedslige-
vægt og kontrol med væksten, at forbedre afsætningsmu­
lighederne og at oplyse producenterne om markedssitua­
tionen indførte Rådet i maj 1986 en medansvarsafgift (2), 
som skulle opkræves fra 1. juli 1986 og fremover for 
samtlige kornmængder, som var undergået en første 
forarbejdning, som enten var genstand for interventions-
opkøb, eller som eksporteredes i form af kerner. 
Medansvarsafgiften blev fastsat til 3 % af interventions-
prisen for bageegnet blød hvede, og beløbet blev 
fratrukket den pris, der betaltes til producenten. Opkræv-
ningsinstanserne skulle anmelde og indbetale disse beløb 
til de ansvarlige udbetalende organer i medlemsstaterne, 
og anmeldelse af de indbetalte beløb til Kommissionen 
skete som led i den månedlige anmeldelsesprocedure. 
(') EFTL281 af 1.11.1975, s. 1. (2) Rådets forordning (EØF) nr. 1579/86 af 23. maj 1986, EFT 
L 139 af 24.5.1986, s. 29. 
76 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Oplagret korn fra høstårene forud for 1986 og korn 
forarbejdet til foder på producentens vegne var fritaget 
for afgiften. 
4.3.3. Afgiftsordningen, som oprindelig skulle gælde for 
høstårene 1986/1987 til 1990/1991, blev ændret i 1988 og 
forlænget til høståret 1991/1992 (3). De grundlæggende 
bestemmelser om anmeldelser og betalinger forblev 
uændrede, men afgiften blev fra første forarbejdningsled 
nu væltet over på markedsføringsleddet. Derved blev den 
første opkøber, hvem det end måtte være, gjort afgifts­
pligtig. Medansvarsafgiftssatsen forblev uændret, men 
der blev indført en tillægsafgift svarende til maksimalt 
3 % af interventionsprisen. Denne afgift tilbagebetales 
imidlertid: 1988/1989. Foren producent kan støtten ikke overstige et 
beløb svarende til afgiften for 25 tons korn, og det 
samlede støttebeløb, som en medlemsstat har udbetalt 
eller modregnet, kan ikke overstige det støttebeløb, der er 
tildelt den pågældende medlemsstat. Støtten ydes direkte 
til mindre støtteberettigede kornproducenter på grundlag 
af kriterier, som er fastsat af de enkelte medlemsstater, og 
som skal godkendes af Kommissionen. På grund af 
administrative og tekniske vanskeligheder kunne Spanien 
og Italien undtagelsesvis i de to første høstår og 
Grækenland fra 1988/1989 modregne støtten i de afgifter, 
producenterne skyldte. 
a) i sin helhed, såfremt kornproduktionen ikke i et 
høstår overskrider den maksimale garantimængde på 
160 mio. tons, der blev indført samtidig BUDGETGENNEMFØRELSEN 
b) delvis, såfremt kornproduktionen overskrider den 
maksimale garantimængde med mindre end 3 %. 
4.3.4. Samtidig med medansvarsafgiften indførte Rådet 
en ordning med direkte støtte til mindre producenter med 
det formål at udligne virkningen af medansvarsafgiften 
for deres indkomst (4). Det årlige støttebeløb blev fastsat 
til 120 mio. ECU for høstårene 1986/1987 og 1987/1988. 
Med henblik på at udligne virkningen af tillægsafgiften 
blev støttebeløbet forhøjet til 220 mio. ECU for høståret 
(3) Rådets forordning (EØF) nr. 1097/88 af 25. april 1988, EFT 
L 110 af 29.4.1988, s. 7. 
(4) Rådets forordning (EØF) nr. 1983/86 af 24. juni 1986, EFT 
L 171 af 28.6.1986, s. 1. 4.3.5. Som det fremgår af tabel 4.3.1, steg nettoudgifter­
ne inden for kornsektoren hurtigt i perioden 1985-1988 
fra 2 309,8 mio. ECU til 4 571,1 mio. ECU. For 1989 faldt 
nettoudgifterne atter til 3 150,0 mio. ECU, især grundet 
gunstige forhold på verdensmarkedet. Tabellen viser 
endvidere, at nettoprovenuet af medansvarsafgiften i 
stadig højere grad har bidraget til den samlede finansie­
ring af kornsektoren. 
4.3.6. Medansvarsafgiften, tillægsafgiften og støtten til 
mindre kornproducenter analyseres nærmere i tabel 4.3.2, 
hvor de sammenholdes med det budgetterede provenu. 
4.3.7. Den direkte støtte til mindre kornproducenter 
har indtil 31. december 1989 været af meget begrænset 
Tabel 4.3.1 — Udgifterne på kornmarkedet fordelt på de vigtigste budgetposter 
(mio. ECU) 
Tekst 
Eksportrestitutioner 
Intervention i form af oplagring 
Andre interventioner: 
— Producentstøtte til hård hvede 
— Produktionsrestitutioner 
Andre interventioner 
Nedskrivning af lagre 
Medansvarsafgift og støtte til mindre producenter 
Udgifter i alt 
Adgiftens bidrag til udgifternes finansiering 1985 
1 076,6 
810,0 
242,4 
180,8 
0,0 
0,0 
— 
2 309,8 
._ 1986 
1 711,6 
1 347,4 
210,7 
177,7 
0,0 
0,0 
-56,4 
3 391,0 
2% 1987 
3 070,6 
937,1 
256,1 
235,5 
0,0 
0,0 
-361,8 
4 137,5 
8% 1988 
2 924,6 
1 274,7 
275,0 
393,3 
33,3 
306,8 
-636,6 
4 571,1 
12% 1989 
2 597,0 
576,0 
365,0 
301,0 
0,0 
0,0 
- 689,0 
3 150,0 
18% 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 77 
Tabel 4.3.2 — Nettoprovenuet af medansvarsafgiften sammenholdt med det budgetterede provenu 
(mio. ECU) 
Tekst 
Medansvarsafgift 
Tillægsafgift 
Tilbagebetaling af afgifter 
Støtte til mindre producenter 
lait 1986 
Budget 
-452,0 
80,0 
-372,0 Faktiske 
provenu 
-56,4 
-56,4 1987 
Budget 
-650,0 
115,0 
-535,0 Faktiske 
provenu 
-378,7 
16,9 
-361,8 1988 
Budget 
-814,0 
75,0 
-739,0 Faktiske 
provenu 
-677,5 
40,9 
-636,6 1989 
Budget 
-491,0 
-628,0 
213,0 
122,0 
-784,0 Faktiske 
provenu 
-532,5 
-266,8 
78,8 
31,5 
-689,0 
omfang og udgjort 23 % af de budgetterede beløb. De 
gældende regnskabsprocedurer gør det ikke muligt for 
Kommissionen at føre tilsyn med støttens anvendelse i de 
medlemsstater, som kan modregne støtten i de beløb, 
producenterne skylder. 
RETTENS UNDERSØGELSE 
4.3.8. Formålet med Rettens undersøgelse var at 
efterprøve medansvarsafgiftsordningens indvirkning på 
markedsligevægten og budgetudgifterne inden for korn­
sektoren. Retten aflagde i Forbundsrepublikken Tysk­
land, Spanien, Grækenland, Frankrig, Irland, Italien og 
Det Forenede Kongerige revisionsbesøg hos udbetalende 
organer, andre ansvarlige myndigheder og virksomheder, 
der opkræver afgiften. De anførte medlemsstater tegner 
sig samlet for mere end 90 % af Fællesskabets kornpro­
duktion. mængder, der var lagt til grund for de indbetalte afgifter, 
med de mængder, der var afsat i henhold til medlemssta­
ternes statistiske opgørelser over udbud og anvendelse af 
korn. De statistiske oplysninger, der forelå i medlemssta­
terne, var imidlertid ikke af en sådan kvalitet, at denne 
kontrolmetode kunne betragtes som fyldestgørende. Det 
største problem er at konstatere, hvor store mængder der 
forbruges på landbrugsbedrifterne, og som derfor er 
fritaget for afgiften. Bortset fra Det Forenede Kongerige 
havde samtlige medlemsstater registreret disse mængder 
som ikke nærmere definerede differencer og ikke som 
mængder fastlagt på grundlag af analyser. I de fleste 
medlemsstater gik en væsentlig del af den samlede 
kornproduktion fri af afgiften: I Forbundsrepublikken 
Tyskland 50 %, i Grækenland 74 %, i Spanien 75 %, i 
Frankrig 20 %, i Irland 50 % og i Italien 65 %. Der er 
ingen garanti for, at disse tal ikke dækker over en lang 
række afgiftspligtige byttehandler, transaktioner mellem 
landbrugsbedrifter eller andre transaktioner, som ikke 
registreres. Det gælder selv Forbundsrepublikken Tysk­
land, hvor det længe, også før afgiftsordningen blev 
indført, har fremgået af statistisk materiale, at forbruget 
på landbrugsbedrifterne til stadighed har udgjort en høj 
procentdel. 
ORDNINGENS ANVENDELSE I 
MEDLEMSSTATERNE 4.3.11. En række andre faktorer medfører, at resultater­
ne af en sammenholdelse af kornproduktionen og de 
mængder, der har dannet grundlag for opkrævningen af 
afgifter, ikke kan betragtes som fuldt troværdige, bl.a. 
følgende: 
Fastlæggelse af afgiftsgrundlaget 
4.3.9. I henhold til de gældende retsforskrifter skal den 
første forarbejder og nu den første køber anmelde og 
betale afgift af samtlige de kornmængder, den pågælden­
de virksomhed forarbejder eller opkøber. 
4.3.10. Retten ønskede at efterprøve troværdigheden af 
det anmeldte afgiftsgrundlag ved at sammenholde de a) I samtlige medlemsstater indgives afgiftsanmeldelser-
ne så sent, at eventuelle berigtigelser først kan 
foretages med adskillige måneders forsinkelse. 
b) I Frankrig er det i henhold til den nationale 
lovgivning forbeholdt godkendte første opkøbere 
(collecteurs agréés) at handle med korn, men der 
gennemføres også andre transaktioner, som i visse 
områder udgør op til 15 %. Myndighederne har i dag 
tillid til, at opkøberne frivilligt anmelder sådanne 
transaktioner gennem de godkendte instanser. Så­
danne procedurer må uden den fornødne kontrol 
antages at være ineffektive. 
78 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
c) I Spanien og Italien er ordningen særlig mangelfuld, 
idet der ikke findes nogen fortegnelse over afgiftsplig­
tige personer, og der ikke er sikkerhed for, at samtlige 
afgiftspligtige mængder anmeldes. 
d) I Grækenland findes der ganske vist en fortegnelse 
over afgiftspligtige personer, men i henhold til de 
græske myndigheder er det umuligt for dem at påvise 
eller opgøre transaktioner mellem producenter, 
herunder byttehandler. Det drejer sig sandsynligvis 
om betydelige mængder, for de græske myndigheder 
anslog sådanne transaktioner til at omfatte 1,3 mio. 
tons (27 %) af produktionen i høståret 1986/1987. 
4.3.12. Da det ikke er muligt at nå frem til et troværdigt 
resultat ved en generel kontrol, burde undersøgelserne af 
afgiftspligtige virksomheder intensiveres. Retten konsta­
terede imidlertid generelt en vis passivitet hos de 
ansvarlige nationale myndigheder med hensyn til at 
identificere afgiftspligtige virksomheder. Myndighederne 
var stort set af den opfattelse, at det påhvilede afgiftsplig­
tige virksomheder selv at anmelde deres forpligtelser, og 
at denne forpligtelse alene sikrede, at anmeldelsen også 
fandt sted. 
4.3.13. Denne tillid til, at virksomhederne opfylder 
deres forpligtelse til at foretage de nødvendige anmeldel­
ser, kunne navnlig konstateres hos myndighederne i 
Forbundsrepublikken Tyskland, i Spanien og i Italien. 
Selv om de tyske myndigheder systematisk havde gjort 
virksomheder, der muligvis kunne være omfattet af 
afgiftspligten, opmærksom herpå, havde de ikke efterføl­
gende efterprøvet, om virksomheder, der havde oplyst, at 
de ikke var afgiftspligtige, også var fritaget for at betale 
afgiften. I Spanien og Italien havde myndighederne 
imidlertid ikke truffet nogen foranstaltninger overhove­
det. I Det Forenede Kongerige afhjalp myndighederne 
denne svaghed ved at foretage en systematisk krydskon­
trol af de bilag, der indsendtes sammen med ansøgninger 
om tilbagebetaling eller støtte til mindre producenter, for 
at sikre sig, at de i ansøgningerne anførte virksomheder 
også havde indsendt afgiftsanmeldelser, og at de indsend­
te fakturaer var registreret i virksomhedernes regnskaber. 
4.3.14. I andre medlemsstater blev der imidlertid enten 
slet ikke eller kun i begrænset omfang foretaget krydskon­
trol. I Italien og Spanien findes der ikke en fortegnelse 
over afgiftspligtige virksomheder, og da der samtidig 
anvendes modregningsordninger for mindre producen­
ter, var mulighederne for at foretage krydskontrol 
begrænsede. I Grækenland, hvor man siden høståret 
1988/1989 ligeledes har anvendt modregningsordninger 
for mindre producenter, foretages der ikke krydskontrol. 
I Frankrig blev der foretaget krydskontrol i forbindelse 
med tilbagebetaling af afgifter — men ikke i forbindelse 
med ansøgninger om direkte støtte, som henhører under 
en særskilt forvaltning. I Forbundsrepublikken Tyskland 
blev der foretaget krydskontrol, men ikke regelmæssigt. I 
Nederlandene og Irland foretog de virksomheder, der 
havde opkrævet afgiften, selv afgiftstilbagebetaling, hvilket udelukkede krydskontrol. I Nederlandene forelå 
muligheden for at foretage krydskontrol i forbindelse 
med direkte støtte til mindre producenter, men det skete 
ikke. 
Kontrol af individuelle afgiftsanmeldelser 
4.3.15. Anmeldelserne er meget kortfattede, hvilket 
begrænser mulighederne for at foretage en hensigtsmæs­
sig bilagskontrol. Den grundlæggende dokumentation 
for de enkelte transaktioner foreligger normalt kun hos 
anmelderen og ofte kun på indlagringsstedet. Anmeldel­
sernes troværdighed kan derfor kun efterprøves direkte 
ved stedlig revision. 
4.3.16. I Forbundsrepublikken Tyskland har den 
stedlige kontrol, som henhører under toldmyndighe­
derne, været koncentreret om den oprindelige »første 
forarbejdningsordning«, og den nye ordning med kontrol 
i »markedsføringsleddet« blev først taget i anvendelse i 
slutningen af 1989. På grund af denne forsinkelse kan der 
nu kun foretages bilagskontrol, og mulighederne for, på 
grundlag af fysisk kontrol af lagerbeholdninger at 
konstatere tilfælde af manglende anmeldelse af afgifter, er 
stærkt begrænsede. Endvidere gør følgende forhold sig 
gældende: 
a) Myndighederne har ikke efterprøvet anmeldelsernes 
nøjagtighed ved at foretage fysisk lageroptælling eller 
ved at være til stede under lageroptælling. En sådan 
fremgangsmåde ville have forbedret den samlede 
kontrol væsentligt. 
b) Ingen af de besøgte toldsteder kunne definere klare 
kriterier, der var lagt til grund for udvælgelse af 
virksomheder med henblik på kontrol; denne svag­
hed skyldtes i ikke ringe grad, at forbundsmyndighe­
derne ikke har udstedt generelle retningslinjer på 
dette område. 
c) Toldkontoret i Wiirzburg havde ikke tilstrækkeligt 
personale til at foretage en effektiv kontrol. 
d) Fire ud af fem besøgte virksomheder havde kun 
fremlagt hovedbogholderiet som dokumentation, 
hvilket toldmyndighederne havde accepteret, og 
hvoraf angiveligt skulle fremgå samtlige beløb, der 
var fratrukket i producenternes medansvarsafgifter. 
Sådanne samlede opgørelser, som kun angiver beløb 
og ingen mængdeangivelser, er ikke tilstrækkeligt 
fyldestgørende i forbindelse med kontrol og opfylder 
ikke det i forordningerne anførte krav om detaljerede 
bilag. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 79 
4.3.17. I Grækenland kontrollerer det regionale land-
brugstilsyn registrerede virksomheder op til fire gange 
årligt, men kontrollen består kun i en sammenholdelse af 
registreringer i godkendte foreløbige registre med 
fakturakopier, men ikke en nærmere gennemgang af 
virksomhedernes forretningspapirer. Endvidere indehol­
der kontrolrapporterne ingen detaljeret beskrivelse af det 
udførte kontrolarbejde. Retten anser denne form for 
kontrol for at være utilstrækkelig. 
4.3.18. I Spanien konstaterede Retten følgende forhold: 
a) Afgifter anmeldes og betales til skattemyndighederne 
via bankerne. Der var helt klart ingen koordination 
mellem skattemyndighederne og Senpa (interven­
tionsorganet) ; hver af de to parter anså den anden 
part for at være ansvarlig for tilsynet med de 
afgiftspligtige virksomheder. 
b) I henhold til de spanske forskrifter (artikel 5 i Real 
Decreto nr. 1423/1988 og Orden de 16 de enero 1989 
del M.E.H., segundo apartado) (5) skal den første 
opkøber hvert kvartal indgive anmeldelser vedrøren­
de opkøb af korn, men denne regel håndhæves ikke, 
og mange virksomheder har indgivet én eller to 
kvartalsvise anmeldelser pr. år. 
c) De regionale Senpa-kontorer modtager en kopi af 
anmeldelserne, men de efterprøver ikke systematisk 
beregningerne. De opstiller heller ikke en liste over 
påviste fejl, og foretager ingen opfølgning. 
d) Skattemyndighederne tager de nationale forskrifter i 
anvendelse, når de afgør, hvor hyppigt der skal 
aflægges kontrolbesøg. Kun virksomheder med en 
årlig omsætning på mere end 2 000 mio. PTA (15 mio. 
ECU) skal kontrolleres på årsbasis, men da afgifts­
kontrollen prioriteres lavt, overholdes denne bestem­
melse sandsynligvis ikke. Virksomheder med en årlig 
omsætning på 200-2 000 mio. PTA kontrolleres hvert 
tredje år, og virksomheder, hvis omsætning på 
årsbasis ligger under 200 mio. PTA (1,5 mio. ECU), 
kontrolleres stikprøvevis. Når der foretages kontrol 
med lange mellemrum, er der ringe sandsynlighed for, 
at en første opkøber kontrolleres hyppigere end hvert 
tredje år, og de fleste opkøbere vil sandsynligvis aldrig 
blive gjort til genstand for kontrol. 
4.3.19. I Grækenland og Spanien bliver Rådets »revi-
sionsdirektiv« 77/435/EØF af 27. juni 1977 (6) ikke 
(5) Boletin Oficial del Estado nr. 288 (1.12.1988). 
(6) Rådets direktiv nr. 77/435/EØF af 27. juni 1977, EFT L 172 
af 12.7.1977, s. 17. Erstattet af Rådets forordning (EØF) nr. 
4045/89 af 21. december 1989, EFT L 388 af 30.12.1989, 
s. 18. anvendt på afgiftsanmeldelser, og det er derfor ikke 
muligt at undersøge virksomhedernes forretningspapirer. 
4.3.20. I Frankrig påhviler det Office National Inter-
professionnel des Céréales (ONIC) at foretage kontrol. 
Dette interventionsorgan, som udelukkende opererer på 
kornmarkedet, har et vidt forgrenet regionalt netværk og 
råder over betydelige ressourcer til at efterprøve, om 
afgiftsbestemmelserne anvendes korrekt. Retten konsta­
terede, at kontrollen af afgiftsanmeldelser i reglen var 
tilfredsstillende og blev foretaget tilstrækkelig hyppigt. 
Stedlig kontrol omfattede imidlertid ikke fysisk kontrol 
af lagre, og dermed udnyttede ONIC ikke muligheden for 
at efterprøve, om afgiftsanmeldelserne var fuldstændige. 
4.3.21. I Irland sælges det meste korn i utørret tilstand. 
Afgiften beregnes imidlertid på grundlag af kornets vægt i 
tørret tilstand, med et vandindhold på 15 %, og ikke i 
forhold til kornets vægt med det aftalte vandindhold, 
således som det foreskrives i fællesskabsforordningen (7). 
Følgelig betales der for lavt et afgiftsbeløb. De pågælden­
de virksomheders bøger gjorde det endvidere ikke lettere 
at sammenholde tonnager i tørret og utørret tilstand, 
hvilket Landbrugsministeriet indtil da ikke havde været 
opmærksom på. 
4.3.22. I Italien havde de regionale myndigheder i 
provinserne Bologna og Padova kun afsat én fuldtidsbe­
skæftiget embedsmand til at forvalte og kontrollere 
afgiftsordningen. Begge provinser er vigtige korndyrk­
ningsområder. Under disse omstændigheder kunne 
embedsmændene kun arkivere de mange angivelser uden 
at føre nævneværdig kontrol. Retten skal endvidere gøre 
opmærksom på følgende forhold: 
a) Ingen af de besøgte provinser havde indført en 
procedure til efterprøvelse af, om virksomheder, der 
var registreret som afgiftspligtige, også indgav 
samtlige påkrævede anmeldelser. I provinsen Viterbo 
lå antallet af kvartalsvise anmeldelser på mellem 42 
og 107 i den periode, revisionen vedrørte, og det viser, 
at der er behov for en sådan kontrolprocedure. 
b) I henhold til italiensk lovgivning har kun Guardia di 
Finanza adgang til virksomhedernes regnskaber; den 
nationale lovgivning tillader endvidere ikke, at 
medansvarsafgiften opføres særskilt på fakturaer, 
hvilket medfører et brud på revisionssporet. De 
embedsmænd, som fører kontrol med medansvarsaf-
(7) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1432/88 af 26. maj 
1988, EFT L 131 af 27.5.1988, s. 37. 
80 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
giften, henhører ikke under Guardia di Finanza og 
kan derfor kun sammenholde de registreringer uden 
for regnskaberne, som er vedlagt en anmeldelse, mens 
kopier af de samme registreringer forbliver i virksom­
hederne. En sådan kontrol fører ikke til et troværdigt 
resultat, når registreringer uden for regnskaberne 
ikke kan findes i de egentlige regnskaber. 
c) De italienske myndigheder anså opkrævning af 
medansvarsafgiften i forbindelse med den første 
forarbejdning af kornet for vanskelig at forvalte, og 
derfor opkrævede de helt fra begyndelsen (1986) 
afgiften i forbindelse med producenternes markedsfø­
ring af kornet. Dette opkrævningssystem blev dog 
først formelt godkendt med indførelsen af en 
fællesskabsforordning den 1. juli 1987 (8). 
d) Som følge af, at Italien så tidligt tog »markedsførings-
ordningen« i anvendelse — før den var godkendt på 
fællesskabsplan — mens de øvrige medlemsstater 
anvendte »første forarbejdningsordningen«, kunne 
der nu indføres korn til Italien fra andre medlemssta­
ter. Under »første forarbejdningsordningen« blev der 
ikke opkrævet afgift i den udførende medlemsstat af 
transaktioner mellem medlemsstaterne, og der blev 
derfor indført afgiftsfrit korn til Italien. Retten 
konstaterede følgende forhold: 
i) Selv om bekendtgørelsen udstedt af de italienske 
myndigheder sidestiller importører af korn fra 
andre medlemsstater med »første opkøbere«, 
omtaler cirkulærerne ikke administrative proce­
durer i forbindelse med sådanne transaktioner. 
ii) Afgiftsfrie indførsler af korn fra andre medlems­
stater stod opført med 5,7 mio. tons i den 
statusopgørelse, de italienske myndigheder ind­
gav for 1986/1987. I opgørelsen over de samlede 
mængder, der for det pågældende høstår var 
anmeldt under afgiftsordningen, udgjorde den 
samlede mængde imidlertid kun 3,1 mio. tons, og 
heraf var 0,4 mio. tons anmeldt som afgiftsfrie 
mængder. 
iii) En forarbejdningsvirksomhed, som Retten havde 
valgt at kontrollere nærmere, og som indfører 
betydelige kornmængder fra Frankrig med hen­
blik på forarbejdning i Italien, havde i høståret 
1986/1987 kun anmeldt 40 tons korn under 
afgiftsordningen (og denne mængde blev anmeldt 
(8) Rådets forordning (EØF) nr. 1900/87 af 2. juli 1987, EFT L 
182 af 3.7.1987, s. 40. som afgiftsfri). En mængde på 40 tons står ikke i 
et rimeligt forhold til omfanget af virksomhedens 
transaktioner. 
iv) De nationale kontrolførende forsøgte ikke ved 
stedlig kontrol hos de virksomheder, der opkræ­
vede afgiften, at efterprøve troværdigheden af de 
mængder, der var anmeldt som afgiftsfrie. 
4.3.23. I Nederlandene varede det mere end et år, inden 
det ansvarlige kontrolorgan fik fastlagt et program for 
stedlig kontrol i forbindelse med den nye ordning. 
Endvidere gjorde følgende forhold sig gældende: 
a) Der var ikke fastlagt standardregler for, i hvilket 
omfang vandindholdet i korn skulle tages i betragt­
ning ved fastsættelsen af støtten; vandindholdet er 
imidlertid en væsentlig faktor i Nederlandene. Der 
var heller ikke fastlagt regler for tilladte justeringer 
efter tørring eller tolerancer ved vejning på brovægt. 
Der blev følgelig taget meget forskellige metoder i 
anvendelse, hvilket er i strid med princippet om 
ligebehandling af producenterne. 
b) Hos nogle af de afgiftsopkrævende virksomheder, 
som Retten aflagde besøg, var det vanskeligt at 
sammenholde de mængder, virksomhederne havde 
anmeldt under afgiftsordningen, med de pågældende 
virksomheders registreringer, hvilket til dels skyldtes, 
at der ikke er fastlagt ensartede regler for de 
registreringer, der skal foretages. I et enkelt tilfælde 
var den grundlæggende dokumentation, nemlig 
resultaterne af laboratorieanalyser, blevet tilintet­
gjort inden Rettens besøg. 
4.3.24. I Det Forenede Kongerige er det i vid udstræk­
ning halvoffentlige organer, der opkræver afgiften og 
efterprøver, om afgiftsanmeldelserne er korrekte. Denne 
fremgangsmåde forudsætter et tæt samarbejde mellem de 
forskellige parter for at sikre effektiv kontrol, men intet 
tydede på, at et sådant samarbejde var etableret: 
a) Der blev ikke udarbejdet et program for stedlig 
kontrol det første år, efter at den nye ordning blev 
iværksat, og derfor var det ikke muligt at konstatere, 
om anmeldelserne var troværdige. 
b) Omfanget af og formen for den kontrol, interven­
tionsorganet for landbrugsprodukter (IBAP) havde 
planlagt, og som skulle gennemføres af lokalt ansat 
personale under Ministeriet for Fiskeri og Ernæring, 
var efter Rettens opfattelse overfladisk og langt fra så 
grundig, som det var påkrævet for at kunne efterprø­
ve afgiftsanmeldelsernes troværdighed. 
c) En af de besøgte virksomheder anvendte stadig en ad 
hoc-ordning baseret på nettoopkøb til forarbejdning. 
Denne fejl kunne have været afhjulpet ved stedlig 
kontrol på et tidligere tidspunkt. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 81 
Forsinkede anmeldelser og indbetalinger 
4.3.25. Under revisionen konstaterede Retten, at der i 
samtlige de besøgte medlemsstater i en lang række tilfælde 
var tale om betydelige forsinkelser i forbindelse med 
anmeldelse og indbetaling af afgifter. Det var ikke 
ualmindeligt med forsinkelser på seks måneder eller mere. 
Forholdene er dog generelt blevet bedre, men i en række 
tilfælde, som omtales nedenfor, forekom der stadig 
unødvendige forsinkelser: 
a) I Spanien og Italien findes der ikke en fortegnelse over 
første opkøbere, og derfor er det under den nuværen­
de ordning næsten umuligt at føre tilsyn med 
forsinkede indbetalinger. Endvidere har kooperativer 
i begge medlemsstater mulighed for at anvende en 
ordning med midlertidig oplagring af korn og dermed 
udskyde indbetalingen af afgifter, indtil kornet er 
blevet solgt til tredjemand. I Spanien går der 
endvidere temmelig lang tid fra den dag, den 
opkrævende virksomhed indbetaler afgiften, og til 
den dag, afgiften opføres i medlemsstatens EUGFL-
regnskaber. Disse forsinkelser forværres yderligere, 
fordi kvartalsvis overdragelse af de opkrævede beløb 
er almindelig praksis i Finansministeriet. 
b) I Grækenland findes der afgiftsregistre på lokalt plan, 
men der føres ikke tilsyn med forsinkede indbeta­
linger fra centralt hold. Fællesskabsbestemmelserne 
om renter af skyldige beløb var endnu seks måneder 
efter, at de var blevet indført, ikke taget i anvendelse. 
Bøder og sanktioner i henhold til græsk lovgivning er 
taget i anvendelse i visse tilfælde af forsinkede 
indbetalinger, men ikke systematisk. 
c) Særlig i Frankrig er der alvorlige problemer med 
indbetalingerne: 
— Nogle forarbejdningsvirksomheder har nægtet at 
indbetale medansvarsafgift for perioden juli 
1986-august 1987 [det skyldige beløb anslås pr. 
15. maj 1990 til 110 mio. FF (15,9 mio. ECU)]. 
Mange afgiftsopkrævende virksomheder, hoved­
sagelig kooperativer, indbetalte først tillægsafgif­
ten for 1988/1989, da den endelige sats blev 
fastsat, og indbetalte derefter det skyldige netto­
beløb. 
— Henved halvdelen af de afgiftsopkrævende virk­
somheder, som normalt tegner sig for 90 % af 
indbetalingerne, nægter at indbetale afgiftsbeløb, 
som de har opkrævet for høståret 1989/1990. Det 
skyldige beløb for perioden juli-september 1989 
udgjorde 948 mio. FF (137 mio. ECU), og hertil kommer beløbet for oktober-december 1989, som 
anslås til 432,2 mio. FF (62,5 mio. ECU). Da 
Rettens revision fandt sted, havde ONIC kun 
modtaget ca. 80 mio. FF (11,6 mio. ECU) eller 
5,4 % af det samlede skyldige beløb for denne 
periode. Det fremgik af drøftelser med de tre 
kooperativer, Retten besøgte, at det var produ­
centorganisationerne, der havde besluttet at 
nægte indbetaling med den begrundelse, at 
Kommissionen ikke havde anvendt afgiften til at 
finde nye afsætningsmuligheder. De producenter, 
som allerede havde indbetalt afgiften, var ikke 
blevet hørt. I mellemtiden har de afgiftsopkræ­
vende virksomheder indsat de opkrævede beløb 
på spærrede rentebærende bankkonti. Retten 
finder det foruroligende, at de franske myndighe­
der tilsyneladende ikke har truffet foranstalt­
ninger med henblik på at sikre, at afgifterne 
overdrages. 
d) I Nederlandene sender de udbetalende organer en 
regning på det anmeldte afgiftsbeløb, og derved 
forsinkes indbetalingen yderligere, idet der ydes 
supplerende henstand, inden beløbet forfalder til 
betaling. 
Tilbagebetaling af den supplerende 
medansvarsafgift 
4.3.26. Medlemsstaterne anvender forskellige procedu­
rer ved tilbagebetaling af den supplerende medansvarsaf­
gift (tillægsafgiften). Da Rettens revision fandt sted, 
skulle kornproducenter i Forbundsrepublikken Tyskland 
og Det Forenede Kongerige indsende en anmodning til de 
kompetente myndigheder og vedlægge fakturaer som 
bevis for, at de havde betalt tillægsafgift for de 
pågældende mængder. I Forbundsrepublikken Tyskland 
er man nu gået over til at anvende den ordning, der 
benyttes i alle øvrige medlemsstater bortset fra Italien. I 
disse medlemsstater tilbageholder første opkøber tillægs­
afgiften, som så efter ca. seks måneder overgår helt eller 
delvis til leverandørerne, når Kommissionen har fastsat 
den endelige sats for tillægsafgiften. Ved delvis tilbagebe­
taling indbetales restbeløbet til den kompetente myndig­
hed. 
4.3.27. I Forbundsrepublikken Tyskland og i Det 
Forenede Kongerige konstaterede Retten et brud på 
revisionssporet, for den kompetente myndighed havde 
returneret de fakturaer, der blev lagt til grund for 
tilbagebetalingerne, til producenterne. Et begrænset 
udvalg af fakturaer blev tilbagekaldt, og undersøgelsen 
heraf gav i de fleste tilfælde et tilfredsstillende resultat i 
begge medlemsstater. Retten er dog af den opfattelse, at 
de originale bilag eller kopier heraf burde have været 
tilbageholdt med henblik på revision. 
82 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
4.3.28. I Italien tilbagebetaler det udbetalende organ 
tillægsafgiften på grundlag af fortegnelser fra de regionale 
landbrugstilsyn. Revisionen viste, at tilbagebetalinger 
skete med betydelige forsinkelser, og at selv de i 
fællesskabsbestemmelserne fastsatte frister blev overskre­
det. Procedurerne for sammenholdelse af tilbagebetalte 
beløb og indbetalte tillægsafgifter er behæftet med 
mangler, og derfor er Retten af den opfattelse, at det er 
bydende nødvendigt, at hele tilbagebetalingsproceduren 
tages op til fornyet overvejelse, og at det sikres, at der 
træffes foranstaltninger over for uregelmæssigheder i 
forbindelse med tilbagebetalinger. Da det udbetalende 
organ ikke kontrollerer tilbagebetalinger, kan Retten 
ikke udelukke, at visse producenter ikke har fået 
tilbagebetalt tillægsafgiften. 
4.3.29. I Grækenland tilbagebetales tillægsafgiften 
direkte til producenterne mod forevisning af fakturako­
pier med angivelse af de indbetalte afgifter, men der 
foretages ikke krydskontrol ved hjælp af afgiftsanmeldel-
ser. Tilbagebetalingsproceduren er besværlig i Spanien, 
hvor forretningsbankerne skal bekræfte, at afgifterne er 
indbetalt. Tilbagebetalinger sker dels gennem Senpa, dels 
gennem de virksomheder, der opkræver afgiften, og 
derfor kan der let opstå fejl. Betalingsprocedurerne bør én 
gang om året tages op til en grundig revision, som bør 
omfatte sammenholdelse af de samlede tilbagebetalte 
beløb og den tillægsafgift, som producenterne har 
indbetalt. 
Nationale regnskabssystemer 
4.3.30. Retten konstaterede, at uanset betydningen af 
kontrol i form af sammenholdelse af anmeldelser og 
tilbagebetalte beløb, var denne kontrol i visse medlems­
stater ikke mulig, eller den fandt ikke sted: 
a) I Forbundsrepublikken Tyskland registreres indbeta­
lingerne i »Bundeskasse Bremen«, og anmeldelserne 
registreres manuelt hos den kompetente myndighed. 
Den kompetente myndighed forsøgte at foretage en 
sammenholdelse og konstaterede udestående beløb, 
som afveg betydeligt fra de beløb, »Bundeskasse 
Bremen« havde registreret. Der blev ikke foretaget en 
egentlig sammenholdelse. 
b) I Spanien spiller forretningsbankerne en central rolle i 
forbindelse med regnskabssystemet, men myndighe­
derne har ikke mulighed for at sammenholde 
anmeldte beløb med indbetalinger, fordi indbeta­
linger og anmeldelser behandles særskilt. Det er ikke 
acceptabelt, at indbetalinger og anmeldelser ikke 
sammenholdes, og Retten skal derfor henstille, at der 
træffes de nødvendige foranstaltninger til, at dette 
sker regelmæssigt. c) I Italien registrerer Landbrugsministeriet de afgifts-
opkrævende virksomheders anmeldelser på edb, efter 
at der i princippet er foretaget sammenholdelse af de 
skyldige beløb og de beløb, der er indbetalt til 
Finansministeriet. Der er imidlertid væsentlige afvi­
gelser mellem de betalinger, der er registreret i de to 
systemer, og omfanget af disse afvigelser endnu tre år 
efter, at de første transaktioner blev registreret, rejser 
alvorlig tvivl om databasens nytte som forvaltnings-
instrument. 
Afgiftsfritagelser 
4.3.31. De vigtigste områder, der er fritaget for 
medansvarsafgiften er følgende: 
a) De åbningslagre, som første forarbejdningsvirksom­
hed, interventionslagre og eksportører lå inde med pr. 
30. juni 1986 (dagen før den første afgiftsordning 
trådte i kraft). 
b) For overgangslagre, der bestod pr. den dag, »første 
forarbejdningsordningen« blev afløst af »markedsfø-
ringsordningen«, skulle der kun erlægges medan-
svarsafgift efter den oprindelige sats og ikke den nye 
tillægsafgift. 
c) Korn til forbrug på landbrugsbedrifter og korn, som i 
identificerbare mængder forarbejdes andetsteds til 
foder på producentens vegne. 
d) Maksimalt 25 tons korn opkøbt fra hver mindre 
producent. Kornet er fritaget for afgift i henhold til 
ordningen med støtte til mindre producenter. 
e) Certificeret sædekorn, der er gjort til genstand for en 
formeringskontrakt. 
f) Landbrugere, der deltager i braklægningsordningen 
med mindst 30 % af deres agerjord, er fritaget for 
afgifterne. Fritagelsen er begrænseet til 20 tons 
markedsført korn pr. producent. 
Kontrol i forbindelse med åbnings- og overgangslagre 
4.3.32. Producenter og forarbejdningsvirksomheder 
skulle anmelde åbningslagrene til den kompetente 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 83 
nationale myndighed, som udleverede en fritagelsesattest 
til anmelderne efter at have efterprøvet anmeldelserne. 
Ved hvert salg af korn blev attesterne overdraget den nye 
ejer for til sidst at blive vedlagt de anmeldelser af 
forarbejdede eller udførte mængder, der blev indgivet 
med henblik på afgiftsfritagelse. 
4.3.33. Medlemsstaternes bilagskontrol i forbindelse 
med sådanne afgiftsfrie lagre var gennemgående tilfreds­
stillende, men den fysiske kontrol af lagrene var overalt 
utilstrækkelig. Medlemsstaterne undlod med ganske få 
undtagelser at tilsende Kommissionen den rapport om 
anvendelsen af fritagelsesattester, de var forpligtet til at 
aflægge i henhold til den gældende kommissionsforord-
ning. 
4.3.34. Retten konstaterede, at kontrollen i forbindelse 
med overgangslagre i vidt omfang også var begrænset til 
bilagskontrol eller efterprøvelse af, om der var indbetalt 
de korrekte afgifter i forhold til de anmeldte mængder. 
Også her gjorde det sig gældende, at de kontrolførende 
kun i ringe omfang — eller slet ikke — havde draget 
omsorg for at efterprøve troværdigheden af de anmeldte 
mængder enten ved stedlig kontrol på selve overgangsda-
gen eller omkring denne dag eller ved sammenholdelse af 
de anmeldte mængder med resultaterne af efterfølgende 
fysisk kontrol foretaget af tredjemand, f.eks. de eksterne 
revisorer. 
4.3.35. Under revisionen påviste Retten følgende 
afvigelser : 
a) Hos en virksomhed, som Retten besøgte i Forbunds­
republikken Tyskland, fremgik det af lagerregnska­
bet, at overgangslagrene var anmeldt med ca. 3 900 
tons for lidt. 
b) Hos to af tre virksomheder, Retten besøgte i Det 
Forenede Kongerige, fremgik det af lagerregnskaber­
ne, at overgangslagrene var anmeldt med alt for lidt. I 
det ene tilfælde var der tale om 12 % og i det andet 
34 % under det bogførte lager. 
c) I Spanien påhvilede det de lokale Senpa-kontorer at 
foretage fysisk kontrol. En af de virksomheder, som 
Retten besøgte i forbindelse med revisionen, havde 
helt undladt at anmelde overgangslagre. Der var 
således ikke betalt afgift af de 220 tons korn, som 
faktisk befandt sig på lager på det pågældende 
tidspunkt, selv om der var taget højde for afgiften i 
den pris, virksomheden havde betalt for kornet. 
d) I Grækenland oplyste de kontrolførende i det 
regionale landbrugstilsyn i Volos, at man havde 
foretaget fysisk kontrol af samtlige anmeldte lagre. 
Retten påviste ved revisionen, at overgangslagre i ét 
tilfælde var anmeldt med 3 741 tons (31 %) for meget. 
I et andet tilfælde konstaterede Retten den dag, revisionen fandt sted, en unøjagtighed på 549 tons 
(7 %). Disse forhold rejser tvivl om troværdigheden 
af den nationale lagerkontrol. 
Anvendelse af korn til foder på landbrugsbedriften 
4.3.36. Selv om medlemsstaternes globale statistikker 
viser, at store kornmængder forbruges på landbrugs­
bedrifterne, konstaterede Retten i samtlige besøgte 
medlemsstater, bortset fra Det Forenede Kongerige, at 
myndighederne ikke efterprøvede troværdigheden af det 
statistiske materiale eller foretog kontrol på stedet af 
udvalgte landbrugsbedrifter. 
4.3.37. De franske myndigheder har godkendt anven­
delsen af de såkaldte »réméré«-kontrakter, der er 
kontrakter om salg af korn, som modregnes i senere køb 
af foderblandinger indeholdende korn. Da der ikke består 
en direkte forbindelse mellem det korn, producenten 
sælger, og det forarbejdede foder, som i mange tilfælde 
opkøbes hos tredjemand, synes sådanne kontrakter at 
være i strid med et af principperne i medansvarsafgifts-
ordningen, nemlig at også byttehandel er afgiftspligtig. 
Disse »réméré«-kontrakter bevirker således, at Fælles­
skabet unddrages medansvarsafgifter. 
Støtte til mindre kornproducenter 
4.3.38. Afgiftsfritagelse for mindre producenter gives 
ved udbetaling af direkte støtte, der skal udligne 
medansvarsafgiftens virkning for disse producenters 
indkomst. Denne ordning finder dog ikke anvendelse i 
Grækenland, Italien og Spanien, hvor mindre producen­
ter er fritaget for at betale medansvarsafgift. Fællesskabs­
forordningerne definerer ikke begrebet »mindre produ­
cent«, selv om Kommissionen har fremsat adskillige 
forslag herom, men indeholder visse kriterier, som skal 
tages i betragtning: 
a) kornarealet og/eller 
b) det udnyttede landbrugsareal og/eller 
c) kornets betydning for indkomstdannelsen på bedrif­
terne. 
Støtten udbetales til producenten mod forelæggelse af 
dokumentation for, at han har erlagt medansvarsafgiften. 
Medlemsstaterne kan kræve enhver anden dokumenta­
tion fremlagt. 
4.3.39. Rettens revision viste, at medlemsstaterne 
anvender en lang række forskellige kriterier for støttebe-
84 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
rettigelse. Medlemsstaterne havde ikke fastlagt kriterier­
ne for støtteberettigelse på grundlag af socio-økonomiske 
normer eller gennemsnitsstørrelser, men ud fra ønsket om 
at bruge hele det støttebeløb, Kommissionen havde tildelt 
dem. I Frankrig ændrede myndighederne f.eks. kriterier­
ne for ydelse af støtte til mindre producenter således, at 
landbrugsbedriften ikke måtte overstige 50 ha mod 
tidligere 35 ha. Det var således dette loft over støtten, der 
var bestemmende for, hvor store mindre producenters 
bedrifter måtte være i de enkelte medlemsstater for at 
opnå støtte. 
4.3.40. I Irland er der anlagt en meget bred fortolkning 
af begrebet »mindre producent«, idet en mindre produ­
cent defineres som en landbrugsbedrift med op til 100 ha 
kornareal. Denne fortolkning gør det muligt for næsten 
alle producenter at modtage støtte under denne foran­
staltning. Kontrollen begrænses derfor til en efterprøvelse 
af, om afgifterne er erlagt. Det skal dog bemærkes, at på 
trods af de muligheder, som den brede fortolkning 
frembyder, var det beløb, der blev tildelt Irland (1,7 mio. 
ECU), ikke udnyttet fuldt ud. Producenterne anser 
tilsyneladende ikke støtten for at være tilstrækkelig 
attraktiv til, at det lønner sig at indgive en ansøgning. 
4.3.41. I Nederlandene er kontrollen af ansøgninger 
begrænset til bilagskontrol. Myndighederne efterprøver, 
om afgifterne er betalt, og accepterer i den forbindelse 
fakturakopier i stedet for originaler, hvilket Retten ikke 
anser for at være fyldestgørende dokumentation. Bilags-
kontrollen omfatter ikke en efterprøvelse af, om de 
angivne afgiftssatser er korrekte. 
4.3.42. De tyske myndigheder opbevarer ikke fakturaer 
fremlagt som bevis for erlæggelse af afgiften, heller ikke i 
kopi, og det skaber også problemer i forbindelse med den 
nationale revision. Ordningen til fastlæggelse af støttebe­
rettigelse er i teorien forsvarlig, for den er baseret på 
sammenholdelse af foreliggende oplysninger om udbeta­
ling af støtte til mindre producenter og oplysninger 
vedrørende en national støtteordning, hvor producenter­
ne i modsætning til under EF-ordningen har interesse i at 
anmelde for store arealer agerjord. 
4.3.43. I Det Forenede Kongerige tilbageholdt myndig­
hederne heller ikke fakturaerne, hvilket også her skabte 
problemer i forbindelse med revisionen. Stikprøverevisio­
nen blev foretaget på grundlag af tilbagekaldte bilag, men 
kun i halvdelen af tilfældene blev der indsendt fyldestgø­
rende materiale. 
4.3.44. I Frankrig medfører ordningen særlige fordele 
for medlemmerne af GAEC (Groupements Agricole 
d'Exploitation Commune), for det er den gennemsnitlige 
størrelse af medlemmernes bedrifter og ikke bedrifternes 
faktiske størrelse, der lægges til grund. Endvidere 
accepterer de franske myndigheder fotokopier af doku­
menter eller i nogle tilfælde attester fra opkrævnings-
instanser med angivelse af de opkøbte mængder, men 
ingen af disse fremgangsmåder er tilfredsstillende. Myndighederne foretager i et vist omfang krydskontrol 
på grundlag af oplysninger til brug for indbetalinger til 
den sociale sikringsordning på landbrugsområdet, men 
der foretages ikke systematisk krydskontrol. 
4.3.45. I Italien ydes der producenterne støtte i form af 
afgiftsfritagelse. Kort beskrevet gør følgende forhold sig 
gældende: 
a) Støtteberettigelse fastlægges på grundlag af den 
anmeldelse, producenten ved salg indgiver til den 
afgiftsopkrævende virksomhed. Eftersom der skal 
indgives anmeldelse for hver enkelt leverance, 
medfører det en voldsom forøgelse af det antal 
transaktioner, som skal behandles med henblik på 
eventuel kontrol. Den procentuelle andel af anmel­
delser, der kan efterprøves, vil derfor nødvendigvis 
falde. 
b) Det er vanskeligt at sikre, at det nationale støtteloft 
overholdes. De italienske myndigheder indrømmede, 
at det ikke havde været muligt i de første tre år, 
ordningen har fungeret. I indeværende år er der 
indført en kompliceret administrativ procedure, som 
muligvis kan forbedre kontrollen. Proceduren kan 
imidlertid ikke betragtes som sikker. 
c) I de regioner, hvor Retten aflagde besøg, har den 
stedlige kontrol hidtil været af særdeles begrænset 
omfang. I provinsen Bologna var der således kun 
aflagt ni kontrolbesøg, som alle fandt sted samme 
dag, og i provinsen Padova var der aflagt syv 
kontrolbesøg. De centrale myndigheder har fastsat, 
at mindst 10 % af transaktionerne fra 1989/1990 og 
fremefter skal efterprøves, men en lang række 
regionale myndigheder har allerede meddelt, at de 
ikke er i stand til at opfylde dette mål. 
4.3.46. I Spanien udsteder de lokale Senpa-kontorer en 
attest om støtteberettigelse for mindre producenter mod 
fremlæggelse af en attest udstedt af Cåmera Agraria om 
bedrifternes størrelse og til tider mod fremlæggelse af 
anden dokumentation som f.eks. forsikringspolice for 
bedriften og/eller ansøgninger om producentstøtte for 
hård hvede. Cåmera Agrarias bøger er imidlertid ofte 
ikke ajourført. Samtlige aftaler om lejemål er ikke 
nødvendigvis registreret, og der findes ikke en nøjagtig 
beskrivelse af korndyrkningsarealet. Under disse om­
stændigheder er kontrol på stedet den eneste kontrol­
metode, der kan betragtes som pålidelig. Senpas medar­
bejdere oplyste ganske vist, at der foretages kontrol på 
stedet, men der foreligger ikke troværdigt statistisk 
materiale. Senpa beregner støtten ud fra et loft på 130 % 
af det anmeldte gennemsnitsudbytte pr. ha i det 
pågældende område, og denne metode antyder, at 
ordningen ikke er pålidelig. Forsinkelserne i forbindelse 
med udstedelsen af attester bevirker endvidere, at de 
afgiftsopkrævende virksomheder udskyder anmeldelsen 
af afgifter temmelig længe, i nogle af de undersøgte 
tilfælde helt op til seks måneder. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 85 
4.3.47. I Grækenland er ca. 430 000 producenter 
støtteberettigede i henhold til ordningen med direkte 
støtte til mindre producenter, og for høstårene 1986/1987 
og 1987/1988 blev støtten udbetalt direkte til producen­
terne. Fra 1988/1989 og fremover ydes støtten i form af 
modregning i afgiften. Revisionen har givet anledning til 
følgende bemærkninger: 
a) Procedurerne for kontrol af producenternes støttebe­
rettigelse fungerer tilsyneladende tilfredsstillende, 
men den anvendte praksis med kun at lade det 
anmeldte gennemsnitsudbytte pr. ha omfatte af 
støtteberettigelsen tilskynder til byttehandel med 
mængder produceret ud over dette gennemsnit. 
b) Ordningen blev forvaltet tilfredsstillende i de første to 
år, og overgangen til modregningsordningen synes 
ikke at være berettiget af »administrative eller 
tekniske vanskeligheder«. 
c) De græske myndigheder anslår, at henved 10 % af de 
udstedte og enten helt eller delvis udnyttede attester 
ikke returneres til forvaltningsmyndighederne, og 
derfor foreligger der ikke troværdigt statistisk 
materiale om den samlede ydede støtte. 
4.3.48. Modregningsordningen kan ikke sikre, at det 
samlede støttebeløb, hver enkelt medlemsstat har til 
rådighed, ikke overskrides. I Spanien er det tildelte 
støttebeløb stort set ikke blevet overskredet. Kun i 
1987/1988 blev den samlede støtte overskredet med et 
beløb svarende til ca. 665 000 tons. Italien har derimod 
ikke kunnet overholde den tildelte beløbsramme. 1 
henhold til Landbrugsministeriets database er rammen 
sammenlagt overskredet med ca. 8,7 mio. tons eller 62 % 
af den samlede nationale tildeling, hvilket svarer til ikke-
opkrævede afgifter på i alt 67,3 mio. ECU. De italienske 
myndigheder begrunder overskridelsen med en'for lav 
national tildeling. Under alle omstændigheder er Fælles­
skabets retsforskrifter på dette område helt utvetydige. 
Den nationale tildeling, som fastsættes af Rådet for et 
høstår, må ikke overskrides. 
KOMMISSIONENS CENTRALE 
FORVALTNING 
4.3.49. Den daglige forvaltning af medansvarsafgifts-
ordningen og kontrollen hermed er overdraget medlems­
staterne i henhold til fællesskabslovgivningen, men 
Kommissionen har fortsat en væsentlig rolle, som især 
består i: a) at udstede gennemførelsesforordninger 
b) at føre tilsyn med foranstaltningernes gennemførelse i 
medlemsstaterne og at afslutte regnskaberne 
c) at indføre et hensigtsmæssigt informationssystem til 
brug ved iværksættelsen af rutinemæssige beslut­
ninger og forretningsgange. 
Gennemførelsesforordningerne 
4.3.50. Kommissionens gennemførelsesforordninger er 
ufuldstændige på mange væsentlige områder : 
a) De indeholder ikke detaljerede bestemmelser om, 
hvilke kontrolprocedurer, f.eks. stedlig kontrol, 
medlemsstaterne skal anvende på vigtige områder. 
Medlemsstaternes kontrol af hele medansvarsafgifts-
ordningen er derfor utilstrækkelig. 
b) Medansvarsafgiften er ikke privilegeret gæld i alle 
medlemsstater. 
c) Der er ingen sammenhæng mellem det kriterium, 
Kommissionen lægger til grund ved tildelingen af 
samlede støttebeløb til medlemsstaterne, nemlig det 
antal producenter, som markedsfører mindre end 25 
tons, og de kriterier, de enkelte medlemsstater 
anvender ved fordelingen af de pågældende beløb. 
Tilsyn med foranstaltningernes gennemførelse 
i medlemsstaterne 
4.3.51. Kommissionen reagerede ikke, da Italien und­
lod at gennemføre »første forarbejdningsordningen«. 
Selv om de italienske myndigheder ikke havde lovhjem­
mel til at anvende »markedsføringsordningen« i høståret 
1986/1987, indledte Kommissionen ikke traktatbrudssag. 
4.3.52. Kommissionen burde have ført et mere aktivt 
tilsyn og reageret beslutsomt, da mange større afgiftsop-
krævende virksomheder i Frankrig nægtede at indbetale 
afgiften. Denne modstand mod medansvarsafgiften har 
bestået siden ordningens indførelse og er kommet til 
udtryk på forskellige måder. 
86 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
4.3.53. Kommissionen burde endvidere have ført bedre 
tilsyn med modregningsordningen for mindre producen­
ter i Spanien, Italien og Grækenland. Denne ordning blev 
indført for høståret 1986/1987 som en midlertidig 
foranstaltning under hensyntagen til »administrative eller 
tekniske vanskeligheder«, men er blevet forlænget til de 
efterfølgende høstår og udgør nu tilsyneladende et 
permanent element i medansvarsafgiftsordningen. Der er 
ingen kontrol med denne ordning, hvilket navnlig 
skyldes, at det ikke er muligt at føre tilsyn med, hvorledes 
hver enkelt medlemsstat anvender det tildelte støttebeløb. 
Bogføringsmetoder, der anvendes i forbindelse med 
modregninger i medansvarsafgiften, resulterer i, at kun 
den opkrævede nettoafgift fremgår af regnskaberne. 
Denne fremgangsmåde medfører ikke alene, at regnska­
berne bliver mindre gennemskuelige, men også at 
Kommissionen ikke har mulighed for at føre tilsyn med 
de pågældende medlemsstaters gennemførelse af ordnin­
gen. Alle tre lande har faktisk brugt mere end det 
støttebeløb, de har fået tildelt. 
4.3.54. I 1987 indledte Kommissionen en nærmere 
undersøgelse af ordningen, men arbejdet blev efter meget 
kort tid indstillet på grund af personalemangel, og 
følgelig er de væsentligste svagheder ved ordningen ikke 
blevet påvist. Regnskabsafslutningen for 1986 og 1987 
omfattede en sammenholdelse af de anmeldte afgiftsplig­
tige mængder og de afgiftspligtige mængder, der fremgik 
af det offentlige statistiske materiale, der var til rådighed. 
Sammenholdelse af det foreliggende materiale er et 
værdifuldt første skridt til en nærmere belysning af 
problemer, men det er ikke muligt alene på dette grundlag 
at påvise årsagerne til konstaterede afvigelser. Retten 
bemærker imidlertid med tilfredshed, at fra og med 1989-
regnskabsafslutningsproceduren har Kommissionen ud 
over en global statistisk sammenholdelse af det samlede 
statistiske materiale også udarbejdet detaljerede system­
beskrivelser i adskillige medlemsstater. 
Informationssystemet til brug i forvaltningen 
4.3.55. Kommissionen har på mange væsentlige områ­
der ikke kunnet træffe de nødvendige foranstaltninger, 
fordi den ikke har haft tilstrækkelige oplysninger til 
rådighed. I nogle tilfælde skyldes det, at medlemsstaterne 
ikke har fremsendt de i EF-forordningerne foreskrevne 
oplysninger, i andre, at EF-forordningerne ikke har 
indeholdt udtrykkelige bestemmelser om tilvejebringelse 
af de nødvendige statistiske oplysninger. De forbed­
ringer, der måtte være en følge af Rådets forordning 
(EØF) nr. 837/90 af 26. marts 1990 (9), vil sandsynligvis 
ikke kunne slå igennem, inden medansvarsafgiftsordnin­
gen er ophørt (30. juni 1992). 
4.3.56. Det er en væsentlig svaghed, at der ikke findes et 
pålideligt statistisk grundlag til ansættelse af skønnet over 
kornproduktionen. Dette skøn er en afgørende faktor ved 
fastsættelsen af den endelige sats for den supplerende 
(9) EFT L 88 af 3.4.1990, s. 1. medansvarsafgift. Der findes ikke faste regningslinjer for 
ansættelsen af dette skøn, ligesom der hidtil ikke er 
indført en bestemmelse om, at afgiftssatsen skal justeres 
efter den endelige konstaterede produktion. Disse to 
mangler gør det vanskeligt at gennemskue hele procedu­
ren og øger risikoen for, at der ved ansættelsen i for høj 
grad tages hensyn til ikke-objektive faktorer. Ordningen 
blev for nylig ændret (10), og der fastsættes nu en foreløbig 
supplerende medansvarsafgift, der skal være gældende for 
et høstår, og som justeres i det efterfølgende år i forhold til 
den endelige konstaterede produktion. Denne ændring 
indebærer i lige så høj grad risiko for manipulation, fordi 
der ikke er helt klare retningslinjer for, hvorledes 
produktionen skal fastsættes. Kommissionen erkender, 
at den ikke kan forvalte markedet alene på grundlag af 
sine egne officielle statistiske oplysninger og føre rettidigt 
tilsyn med ordningen, og den tager derfor alternative 
kilder i brug. Disse kilder er imidlertid i mange tilfælde 
uklare og kun i ringe omfang underbygget af dokumenta­
tion. Med den ændrede ordning har man imidlertid 
bevæget sig væk fra det centrale element i medansvarsaf­
giftsordningen, nemlig princippet om, at afgiften skal 
opkræves i det år, hvor overproduktionen har fundet sted. 
4.3.57. Det er vanskeligt at føre tilsyn med gennemførel­
sen af medansvarsafgiftsordningen, fordi der ikke findes 
troværdige statistiske oplysninger om forbruget af korn 
på landbrugsbedrifterne. De fleste medlemsstater ansæt­
ter blot dette forbrug til saldoen på deres kornbalancer. 
Det er ikke muligt at tage stilling til pålideligheden af hver 
enkelt medlemsstats afgiftsanmeldelser, når der ikke 
foreligger mere troværdige statistiske oplysninger om 
denne størrelse. 
GENERELLE KONKLUSIONER 
4.3.58. Retten konkluderer på grundlag af sin analyse af 
de økonomiske data, at medansvarsafgiftsordningen 
ikke, end ikke sammen med andre supplerende foranstalt­
ninger har rettet op på uligevægten på kornmarkedet. 
Udsving i produktionen over en længere periode må 
tilskrives generelle faktorer, som f.eks. klimatiske 
forhold, og ikke de nye foranstaltninger, der er indført i 
de senere år. Som det fremgår af tabel 4.3.3, steg 
produktionen fortsat efter indførelsen af afgiften, og de 
produktionsnedgange, der i visse tilfælde har kunnet 
registreres, var mindre end de produktionsnedgange, der 
også kunne registreres før medansvarsafgiftsordningen 
blev indført. Produktionen ligger fortsat betydeligt over 
det interne forbrug, og der er ikke fundet nye afsætnings­
muligheder, som enten kan øge det interne forbrug eller 
eksporten på en sådan måde, at omkostnings/udbyttefor-
holdet er gunstigt. 
(10) Rådets forordning (EØF) nr. 201/90 af 22. januar 1990, 
EFT L 22 af 27.1.1990, s. 7. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 87 
Tabel 4.3.3 — Forsyningsbalancer for korn 
(mio. tons) 
Høstår 
Produktion 
Indførsel 
Lagernedgang (2) 
Kornmængder i alt 
Anvendelse 
Internt forbrug 
Udførsel 
Lagerforøgelse (2) 
I alt anvendt 1984/1985 
0) 
151,3 
6,9 
158,2 
118,6 
29,1 
10,5 
158,2 1985/1986 
160,4 
10,9 
171,3 
143,2 
27,5 
0,6 
171,3 1986/1987 
154,6 
7,1 
5,3 
167,0 
139,6 
27,4 
167,0 1987/1988 
153,6 
7,5 
161,1 
134,7 
17,9 
8,5 
161,1 1988/1989 
(3) 
164,3 
7,8 
172,1 
136,1 
26,9 
9,1 
172,1 
Kilde: Eurostat Database Cronos pr. 9. april 1990. 
(•) EUR 10. 
(2) Private og offentlige lagre. 
(3) Skøn pr. 15. oktober 1990. 
4.3.59. Medansvarsafgiften kunne i bedste fald kun i 
begrænset omfang have medvirket til at forhindre 
uligevægten på markedet i at blive større. De mange 
væsentlige svagheder ved gennemførelsen af medansvars-
afgiftsordningen bevirkede imidlertid, at ordningen ikke 
har fungeret effektivt. Svaghederne gør sig gældende på 
EF-plan og dermed også i de enkelte medlemsstater. 
4.3.60. Kommissionen har på dette område ikke spillet 
en tilstrækkeligt aktiv rolle. Problemer i forbindelse med 
gennemførelsen kunne til dels være afhjulpet på et tidligt 
tidspunkt, hvis gennemførelsesforordningerne havde 
indeholdt strengere regler om medlemsstaternes kontrol­
foranstaltninger, og hvis Kommissionen havde handlet i 
tide og aflagt kontrolbesøg på stedet fremfor alene at 
henholde sig til drøftelser i forvaltningskomitéen eller 
gennemført regnskabsafslutningsproceduren på grundlag 
af statistiske oplysninger. Som eksempel på Kommissio­
nens utilstrækkelige tilsyn og kontrol skal nævnes, at den 
undlod at træffe passende foranstaltninger både over for 
franske opkrævningsinstanser, som nægtede at indbetale 
de opkrævede beløb, og over for italienske myndigheder, 
som det første år tog en ikke godkendt ordning i 
anvendelse, hvilket var regelstridigt. 
4.3.61. Retten konstaterede andre problemer i med­
lemsstaterne. De kan kort beskrives som følger: 
a) Kontrollen med afgiftsgrundlaget er ikke tilfredsstil­
lende. De undersøgelser, medlemsstaternes kontrol­
organer foretager, giver ingen sikkerhed for, at der 
betales afgift af samtlige afgiftspligtige transaktioner. b) Visse medlemsstater er i for stort omfang tilbøjelige til 
at tillade foranstaltninger, som enten medfører 
afgiftslempelse eller forsinket afgiftserlæggelse. 
c) Kontrol på stedet foretages generelt så sjældent og er 
af så kort varighed, at den næppe kan være effektiv. 
De fleste medlemsstater tillægger stedlig kontrol ringe 
betydning, hvilket tydeligst fremgår af det forhold, at 
endnu to år efter indførelsen af de ændrede medan-
svarsafgiftsforanstaltninger var der enten endnu ikke 
foretaget stedlig kontrol, eller det var kun sket i meget 
begrænset omfang. De fleste medlemsstater er ikke 
tilstrækkeligt opmærksomme på forsinkede anmel­
delser og indbetalinger. I de tilfælde, hvor der er risiko 
for, at afgiften ikke bliver indbetalt til de nationale 
myndigheder, er det særligt påkrævet, at der føres et 
mere aktivt tilsyn med den voksende gæld, og at der 
udfoldes større bestræbelser for at sikre indbetaling­
erne. 
d) Regnskaberne er i mange tilfælde mangelfulde, fordi 
de føres i henhold til nationale forskrifter, som ikke 
indeholder mange vigtige elementer, der skal medta­
ges i henhold til EF-forordningerne. 
e) De procedurer, der anvendes ved tilbagebetaling af 
afgifter, medfører risiko for fejl og omfatter ikke 
elementære sammenholdelser. 
4.3.62. Medlemsstaterne har ikke fastlagt en ensartet 
definition af begrebet »mindre producenter«, og derfor er 
de fleste definitioner blevet fastlagt alene med det formål 
88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
at få fordelt hele det støttebeløb, der var til rådighed, og 
ikke på grundlag af objektive kriterier. Kommissionen 
godkendte faktisk nationale definitioner, som indebar en 
forskel på mellem 15 og 100 ha, men ingen objektive 
kriterier kan berettige sådanne differencer. Procedurerne 
for efterprøvelse af mindre producenters berettigelse til 
støtte er uhensigtsmæssige, og ordningen medfører ulige 
fordeling af støtten på de mindre producenter. Endelig 
står den meget lave udnyttelsesgrad for tildelingerne til 
direkte støtte (til dato 23 %) i stærk modsætning til de 
væsentlige overskridelser af tildelingerne under modreg-
ningsordningen. De medlemsstater, som tillader modreg­
ning af støtten i de skyldige afgiftsbeløb, var ikke i stand 
til at sikre, at de af Rådet fastsatte rammer blev 
respekteret. 
4.3.63. Kommissionens forslag om modregning i med-
ansvarsafgiften var sådan set ikke urealistisk. De faktiske 
»administrative eller tekniske vanskeligheder« kan have 
til følge, at selv hvis de fastsatte lofter for de støttebeløb, 
der kan modregnes, bliver nøjere overholdt vil det ikke 
afspejles i nettoafgiftsprovenuet, fordi kontrolprocedu­
rerne er mangelfulde. Et sådant ræsonnement er natur­
ligvis næsten en indrømmelse af, at det i visse medlemssta­
ter ikke er muligt at få ordningen til at fungere. 
4.3.64. Det har været vanskeligt at gennemskue de 
metoder, der hidtil er anvendt til fastsættelse af de 
endelige satser for den supplerende medansvarsafgift. 
Satserne er blevet fastsat for tidligt i høståret og er ikke 
blevet justeret i forhold til den endelige konstaterede 
produktion. Den seneste ændring kan kun føre til bedre 
resultater, hvis Kommissionens statistiske materiale 
bliver betydeligt mere troværdigt. 
4.3.65. Kommissionen valgte at indføre medansvarsaf-
giften fremfor alternative besparende foranstaltninger 
med den begrundelse, at afgiften ville finde anvendelse på 
hele kornproduktionen, hvorimod alternative foranstalt­ninger med et mere begrænset anvendelsesområde skulle 
være forholdsvis strengere. Dette argument har imidlertid 
ingen værdi i den nuværende situation, hvor der af den ene 
eller anden årsag ikke opkræves afgift af ca. halvdelen af 
EF's samlede kornproduktion, og i visse medlemsstater 
(jf. punkt 4.3.10) mere end 60 % af kornproduktionen. 
De beskrevne svagheder viser, at den gældende medan-
svarsafgiftsordning er kompliceret, og at den giver 
mulighed for manipulation. Den bevirker endvidere, at 
producenter og virksomheder, der opkræver afgiften, 
ikke sikres ligebehandling. Det skal dog bemærkes, at en 
forsvarlig forvaltning af ordningen forudsætter, at de 
nationale forvaltninger gør en meget betydelig suppleren­
de indsats. 
4.3.66. Alle forhold taget i betragtning må Retten 
konkludere, at uanset at medansvarsafgiftsordningen har 
sikret Fællesskabet en væsentlig indtægt, har svagheder i 
forbindelse med gennemførelsen af ordningen medført, at 
ordningens erklærede mål ikke er nået til fulde. En del af 
disse svagheder skyldes selve den måde, hvorpå ordnin­
gen er opbygget. Endvidere er afgiftsordningens påståede 
større effektivitet i forhold til mere omfattende pris­
nedsættelser langt fra bevist. Siden 1988 har medansvar­
safgiftsordningen og budgetstabilisatorerne i realiteten 
udgjort en kombineret afgiftsopkrævnings- og pris-
nedsættelsesordning. En række mangler i forbindelse med 
gennemførelsen af afgiftsordningen medfører imidlertid, 
at ordningen ikke sikrer den ønskede lige behandling af 
producenterne, og at den kun i begrænset omfang vil have 
en prisnedsættende virkning. Hertil kommer, at afgifts­
provenuet ikke har medvirket til at skabe nye afsætnings­
muligheder med rimelige budgetomkostninger til følge. 
Selv om afgiftsprovenuet uden tvivl har fremmet 
finansieringen af de traditionelle afsætningsmuligheder, 
har det hidtil ikke været medvirkende til at skabe nye 
afsætningsmuligheder med rimelige omkostninger for 
EF-budgettet til følge. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 89 
4.4. Bemærkninger om gennemførelsen af Fællesskabets politik for 
nedlæggelse af agerjord 
4.4.0. INDHOLD 
Beskrivelse af nedlæggelsesordningen 
Disponible bevillinger og faktiske udbetalinger 
Revisionsform 
Revisionsresul tater 
Støttesatser 
Kommissionen 
De besøgte medlemsstater 
Fastsættelse af støttesatser 
Differentiering af støttesatserne for permanent braklægning 
og braklægning med omdrift 
Ikke-landbrugsmæssig anvendelse 
Problemer i forbindelse med referenceåret 
Administrative aspekter 
Forbundsrepublikken Tyskland 
Italien 
Det Forenede Kongerige 
Kontrolbesøg 
Kontrolproblemer 
Brug af gødningsstoffer etc. 
Bevoksning 
Ikke-landbrugsmæssig anvendelse 
Problemer påvist under den stedlige revision 
Sanktioner 
Kommissionens refusion 
Kommissionens tilsyn 
Omkostnings/effektivitetsforholdet 
Aspekter ved kvaliteten af den nedlagte agerjord 
Anvendelse af omdrift i forbindelse med nedlagt agerjord 
Den tidligere ordning for nedlæggelse af agerjord i Forbundsrepublikken 
Tyskland 
Administrationsudgifter og øvrige omkostninger Punkt 
4.4.1 —4.4.5 
4.4.6 
4.4.7 —4.4.8 
4.4.9 —4.4.35 
4.4.9 —4.4.12 
4.4.9 
4.4.10 — 4.4.12 
4.4.10 
4.4.11 
4.4.12 
4.4.13 — 4.4.15 
4.4.16 — 4.4.22 
4.4.16 
4.4.17 — 4.4.21 
4.4.22 
4.4.23 — 4.4.25 
4.4.26—4.4.28 
4.4.26 
4.4.27 
4.4.28 
4.4.29 — 4.4.32 
4.4.33 
4.4.34 
4.4.35 
4.4.36 — 4.4.41 
4.4.36 — 4.4.37 
4.4.38 
4.4.39 
4.4.40 — 4.4.41 
Konklusioner og henstillinger 4.4.42 — 4.4.51 
90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
BESKRIVELSE AF 
NEDLÆGGELSESORDNINGEN 
4.4.1. Ordningen med nedlæggelse af agerjord tager 
sigte på at reducere arealet af opdyrket agerjord. 
Ordningen har størst indvirkning på kornproduktionen, 
selv om den i princippet tager sigte på et bredere område. 
Retsgrundlaget for foranstaltningen er Rådets forord­
ning (EØF) nr. 1094/88 af 25. april 1988 Q) om ændring af 
Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 af 12. marts 1985 (2). 
Gennemførelsesbestemmelserne blev fastlagt ved Kom­
missionens forordning nr. 1272/88 af 29. april 1988 som 
ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 
3981/89 af 20. december 1989 (3). Det første anvendel­
sesår var produktionsåret 1988/1989, hvor i alt 362 495 ha 
blev nedlagt i EF. I januar 1990 foreslog Kommissionen, 
at der under braklægningsordningen blev givet tilladelse 
til produktion af landbrugsprodukter til andre formål end 
levnedsmiddelfremstilling (4). 
4.4.2. Der kan under ordningen ydes nedlæggelsesstøtte 
for al agerjord, der har været opdyrket i en referencepe­
riode (jf. punkt 4.4.13). Udelukket fra ordningen er jord 
udlagt med afgrøder, for hvilke der ikke gælder en fælles 
markedsordning. 
4.4.3. Landbrugere, der ønsker at deltage i ordningen, 
skal tage mindst 20 % af deres agerjord ud af produktion i 
mindst fem år (det er muligt at opsige forpligtelsen uden 
sanktioner efter tre år). Landbrugere, der nedlægger 
mindst 30 % af deres agerjord, fritages for medansvarsaf-
giften for korn for en mængde på 20 tons. 
4.4.4. For at berettige til støtte skal den agerjord, der 
tages ud af produktion, lægges brak — enten permanent 
eller med mulighed for omdrift (jf. punkt 4.4.11) — 
tilplantes med skov eller anvendes til ikke-landbrugs-
mæssige formål. Medlemsstaterne kan imidlertid tillade, 
at de nedlagte arealer anvendes til græsning med henblik 
på ekstensivt opdræt eller til produktion af linser, 
kikærter og vikke. 
(i) Rådets forordning (EØF) nr. 1094/88 af 25. april 1988, EFT 
L 106 af 27.4.1988, s. 28. 
(2) Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 af 12. marts 1985, EFT 
L 93 af 30.3.1985, s. 1. 
(3) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1272/88 af 29. april 
1988, EFT L 121 af 11.5.1988, s. 36, ændret ved Kommissio­
nens forordning (EØF) nr. 3981/89 af 20. december 1989, 
EFT L 380 af 29.12.1989, s. 22. 
(4) Dok.KOM(89) 597 endelig udg. af 23. januar 1990, der også 
indeholder forslag til forordning om ændring af Rådets 
forordning (EØF) nr. 797/85 om forbedring af landbrugs­
strukturernes effektivitet. 4.4.5. Selv om ordningen er et led i strukturpolitikken, 
som gennemføres i henhold til forordning (EØF) nr. 
797/85, er budgetudgifterne delt ligeligt mellem EUGFL, 
Garantisektionen og Udviklingssektionen, uanset at 
medlemsstaternes betalingsanmodninger i første omgang 
refunderes af Garantisektionen. Udviklingssektionen er 
ansvarlig for forvaltningen af ordningen. Ifølge Rådets 
forordning (EØF) nr. 1094/88 (5) skulle nedlæggelsesord-
ningen træde i kraft den 14. juli 1988. Det fremgår af tabel 
4.4.1, at ordningen er blevet indført med forsinkelse i de 
fleste medlemslande. 
DISPONIBLE BEVILLINGER OG FAKTISKE 
UDBETALINGER 
4.4.6. På budgettet for 1989 var der afsat i alt 40 mio. 
ECU til nedlæggelsesstøtte. Dette beløb blev forhøjet til 
140 mio. ECU på budgettet for 1990 (artikel 390). Der 
blev imidlertid kun udbetalt begrænsede beløb i regn­
skabsåret 1989 (jf- tabel4.4.1), fordi de fleste medlemssta­
ter udbetalte nedlæggelsesstøtte for det første anvendel­
sesår (1988/1989) i andet halvår af 1989 (Italien så sent 
som i januar 1990). Disse betalingsanmodninger er derfor 
ikke omfattet af 1989-regnskaberne for EUGFL, Garan­
tisektionen. 
REVISIONSFORM 
4.4.7. Revisionen bestod af drøftelser med Kommissio­
nen og de centrale, regionale og lokale myndigheder i 
Italien, Det Forenede Kongerige og Forbundsrepublik­
ken Tyskland, dvs. de tre medlemsstater, hvor ordningen 
har fundet mest udstrakt anvendelse. Der blev aflagt 
revisionsbesøg på 43 bedrifter for at efterprøve rigtig­
heden af de oplysninger, der forefandtes hos de pågælden­
de administrative enheder. 
4.4.8. Retten undersøgte i marts og april 1990 ordnin­
gens gennemførelse i syv regioner, nemlig Puglia og 
Sicilien (Italien), South West og Skotland (Det Forenede 
Kongerige) og delstaterne Rheinland-Pfalz, Niedersach-
sen og Schleswig-Holstein (Forbundsrepublikken Tysk­
land). 
(5) Rådets forordning (EØF) nr. 1094/88 af 25. april 1988, EFT 
L 106 af 27.4.1988, s. 28. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 91 
Tabel 4.4.1 — Omfanget af nedlagte arealer og EF's udgifter pr. medlemsstat 
Medlemsstat (') 
Belgien 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Det Forenede Kongerige 
lait Dato for 
udførelse 
18.10.1988 
12.8.1988 
13.12.1988 
12.12.1988 
19.11.1988 
9.12.1988 
6.2.1989 
12.4.1989 
16.8.1988 
29.7.1988 Areal, der skal nedlægges 
1988/1989 
(ha) 
352 
165 125 
— 
34 229 
15 707 
1 310 
91 617 
6 
2 582 
51 567 
362 495 1989/1990 
(ha) 
148 
57 259 
250 
18 000(*) 
39 702 (*) 
382 
110 000(**) 
31 
6 155 
50 321 
282 248 lait 
(ha) 
500 
222 384 
250 
52 229 
55 409 
1 692 
201 617 
37 
8 737 
101 888 
644 743 Fællesskabets 
udbetalinger (2) 
(1 000 ECU) 
Regnskabsåret 
1989 
— 
5 818 
— 
— 
— 
167 
— 
— 
— 
— 
5 985 Regnskabsåret 
1990 (3) 
49 
18 220 
— 
—-
— 
87 
13 152 
— 
— 
6 191 
37 699 
(45 446) (4) 
(*) Kommissionens uofficielle skøn. 
(**) Rettens skøn. 
(') Portugal er ikke omfattet af ordningen. Ordningen blev først taget i anvendelse i Danmark i 1990. 
(2) Kommissionens tal. 
(3) Udbetalinger fra oktober 1989 til april 1990. 
(4) Kommissionens overslag over udbetalinger for oktober 1989 til juni 1990. 
REVISIONSRESULTATER De besøgte medlemsstater 
Fastsættelse af støttesatser 
Støttesatser 
Kommissionen 4.4.10. Italien anvender differentierede standardbeløb 
under hensyntagen til arealets karakteristika. I Det 
Forenede Kongerige anvendes der derimod én sats for 
ugunstigt stillede områder i henhold til Rådets direktiv 
75/268/EØF (8) og en anden for de øvrige områder. I 
Forbundsrepublikken Tyskland fastsættes beløbene 
individuelt, jf. tabel 4.4.2. 
4.4.9. Fællesskabet refunderer en del af den nationale 
støtte, og refusionssatserne differentieres efter denne. 
Refusionssatserne lå oprindelig på mellem 15 % og 50 %, 
men er for nylig sat op til mellem 25 % og 60 % [Rådets 
forordning (EØF) nr. 752/90 (*)], jf. tabel 4.4.2. Sidst­
nævnte satser var gældende indtil 31. december 1989 for 
agerjord nedlagt i 1989/1990. Den 6. juli 1990 (7) fastsatte 
Kommissionen refusionssatserne gældende fra 1. januar 
1990. 
(6) Rådets forordning (EØF) nr. 752/90 af 26. marts 1990, EFT 
L83af 30.3.1990, s. 1. 
(7) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1941/90 af 6. juli 
1990, EFT L 174 af 7.7.1990, s. 34. Differentiering af støttesatserne for permanent 
braklægning og braklægning med omdrift 
4.4.11. For så vidt angår braklægning med omdrift, 
braklægger producenten forskellige parceller agerjord 
hvert år, men det samlede braklagte areal er uforandret. 
Hver medlemsstat forvalter braklægning med omdrift 
(8) Rådets direktiv 75/268 af 28. april 1975, EFT L 128 af 
19.5.1975, senest ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 
797/85 af 12. marts 1985, EFT L 93 af 30.3.1985. 
92 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 4.4.2 — Støttesatser i Forbundsrepublikken Tyskland, Italien, Det Forenede Kongerige og Fællesskabets bidrag 
FR Tyskland (') 
Efter vurdering af jordens kvalitet 
Italien (2) 
Po-dalen 
Andre dale 
Bakkede områder 
Ugunstigt stillede bakkede områder 
Bjergområder 
Det Forenede Kongerige 
Normal sats 
Ugunstigt stillede områder 
Fællesskabets bidrag 
Produktionsåret 
1988/1989(3) 
Produktionsåret 
1989/1990(4) Permanent 
braklægning 
og skovområder 
(a) 
297 til 600 ECU 
550 ECU 
440 ECU 
400 ECU 
380 ECU 
380 ECU 
270 ECU 
300 ECU Braklægning 
med omdrift 
(b) 
(a) — satser 
fastsættes for 
hvert enkelt om­
råde med fradrag 
af 0-40 % af (a) 
300 ECU 
267 ECU 
Permanent braklægning, braklægning med 
omdrift og ikke-landbrugsmæssig anvendelse 
Medlemsstatens 
støttesats (ECU) 
indtil 200 
200-400 
400-600 
indtil 300 
300-600 Kommissionens 
bidrag i % 
50 
25 
15 
60 
25 Ikke-
landbrugsmæssig 
anvendelse 
(c) 
(a) - satser fra­
trukket indkomst 
fra ikke-land­
brugsmæssig an­
vendelse (bereg­
nes i hvert enkelt 
tilfælde) 
fastsættes for 
hvert enkelt om­
råde med fradrag 
af 0-75 % af (a) 
250 ECU 
216 ECU Græsning med 
henblik på 
ekstensivt opdræt 
(d) 
-40 til -60% 
-40% 
Tal kan efter 
sagens natur 
ikke angives 
Græsning med henblik 
på ekstensivt opdræt 
Medlemsstatens 
støttesats (ECU) 
indtil 100 
100-200 
200-300 
indtil 150 
150-300 Kommissionens 
bidrag i % 
50 
25 
15 
60 
25 
(') Bortset fra Rheinland-Pfalz, hvor disse satser kun finder anvendelse for braklægning med omdrift (permanent braklægning: -20 %). 
(2) I Italien udbetales 60 % af støtten til permanent braklægning til dyrkning af linser etc. på nedlagt agerjord. 
EF's bidrag er det samme som for græsning med henblik på ekstensivt opdræt. 
(3) Kommissionens forordning (EØF) nr. 1094/88 af 25. april 1988. 
(4) Rådets forordning (EØF) nr. 752/90 af 26. marts 1990 og Kommissionens forordning (EØF) nr. 1941/90 af 6. juli 1990. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 93 
forskelligt. I Det Forenede Kongerige er satserne lavere 
end satsen for permanent braklægning. I Italien varierer 
satserne for braklægning med omdrift fra region til 
region. F.eks. er satsen i Basilicata den samme som for 
permanent braklægning, mens den i naboregionen 
Calabria er 40 % lavere. I Forbundsrepublikken Tysk­
land er satserne ens for braklægning med omdrift og 
permanent braklægning, bortset fra i Rheinland-Pfalz, 
hvor satsen for braklægning med omdrift er ca. 20 % 
højere end satsen for permanent braklægning. 
Ikke-landbrugsmæssig anvendelse 
4.4.12. Ifølge artikel 10 i Kommissionens forordning 
(EØF) nr. 1272/88 skal der ved støttefastsættelsen tages 
hensyn til den indkomst, der opnås ved ikke-landbrugs­
mæssig anvendelse. I Det Forenede Kongerige anvendes 
der på støttesatsen for permanent braklægning en fast 
reduktion på 50 UKL pr. ha. I Italien varierer reduktio­
nen efter region. Der anvendes ingen reduktion i Aosta, 
Trentino-Alto Adige, Lazio og Calabria men 75 % i 
Liguria. De øvrige regioner anvender reduktioner, på 
mellem 0 og 75 %. I Forbundsrepublikken Tyskland 
trækkes indkomsten fra den normale sats, og det 
pågældende beløb fastsættes i hvert enkelt tilfælde. 
Problemer i forbindelse med referenceåret 
4.4.13. De enkelte medlemsstater fastsætter selv den i 
punkt 4.4.2. omtalte referenceperiode. Referenceperio­
den skal være på mindst ét produktionsår og ligge inden 
for tidsrummet 1. juli 1985 til 30. juni 1988. 
4.4.14. Forbundsrepublikken Tyskland og Det Forene­
de Kongerige valgte produktionsåret 1987/1988 som 
referenceperiode. Italien fastsatte referenceperioden fra 
september 1987 til marts 1988, hvilket er kortere end et 
produktionsår og derfor ikke i overensstemmelse med 
forordningen. 
4.4.15. I Det Forenede Kongerige opfordredes land­
brugere, der måtte være interesseret i nedlæggelsesordnin-
gen, til at registrere deres arealanvendelser i referenceåret. 
Der blev foretaget kontrol hos mange af de landbrugere, 
der foretog en sådan registrering, selv om de ikke 
efterfølgende søgte om at deltage i ordningen. I For­
bundsrepublikken Tyskland og i Italien kontrollerede de 
nationale myndigheder derimod ikke systematisk oplys­
ningerne vedrørende referenceåret. Administrative aspekter 
Forbundsrepublikken Tyskland 
4.4.16. I Forbundsrepublikken Tyskland er det delsta­
terne, der administrerer ordningen og foretager betaling­
erne. Det tyske landbrugsministerium i Bonn fungerer 
som koordinator, men kan ikke direkte bestemme, 
hvorledes ordningen skal anvendes. Der gjaldt forskellig 
administrativ praksis i de forskellige delstater: 
a) I Rheinland-Pfalz skal producenterne indsende 
omfattende dokumentation fra matrikelregistret, 
men der foreligger ikke kort, der viser beliggenheden 
af de parceller, der skal tages ud af produktion. 
b) I Niedersachsen ydes støtten udelukkende på grund­
lag af producenternes erklæringer. Der kræves ingen 
underbyggende dokumentation. 
c) I Schleswig-Holstein skal der fremlægges kort og 
ekstrakter fra matrikelregistret, der viser beliggen­
heden af de parceller, der tages ud af produktion. Der 
kræves imidlertid ikke en fuldstændig fortegnelse 
over bedriftens parceller. 
Italien 
4.4.17. I Italien anvises og udbetales støtten af den 
centrale regering, mens regionerne skal forberede produ­
centernes støtteansøgninger, foretage de nødvendige 
inspektioner og indsende fortegnelser over støttemodta­
gere med beregning af de pågældende støttebeløb til det 
italienske udbetalende organ (AIMA). 
4.4.18. Producenterne skal indsende ekstrakter fra 
matrikelregistret samt kort, der viser beliggenheden af de 
pågældende parceller. På Sicilien er disse kort og 
ekstrakter imidlertid forældede, fordi matrikelfortegnel­
sen stammer fra 1940. 
4.4.19. Dekretet om støtte til nedlæggelse af agerjord 
for 1988/1989 blev offentliggjort den 6. februar 1989, og 
ansøgningsfristen var fastsat til den 31. marts 1989. 
Bekendtgørelsen vedrørende produktionsåret 1989/1990 
blev offentliggjort den 8. februar 1990, og ansøgnings­
fristen 8. februar 1990, og ansøgningsfristen var fastsat til 
den 31. marts 1990.1 begge tilfælde blev bestemmelserne 
offentliggjort for sent til at have nogen indflydelse på 
landbrugernes beslutninger med hensyn til dyrkning af 
afgrøder. Landbrugerne kan på samme måde vælge at 
94 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 90 
søge om støtte  til nedlæggelse  af agerjord,  hvis  der f.eks. 
en vinter  viser  sig ikke  at falde  nok regn  til, at en bestemt 
afgrøde  kan dyrkes. 
4.4.20.  Ansøgerne  bliver  ikke  underrettet  om,  hvorvidt 
de er omfattet  af støtteordningen.  De modtager  ingen 
betalingsadvis.  De kendte  ikke  udfaldet  af deres  ansøg-
ning,  før de modtog  betaling,  hvilket  for produktionsåret 
1988/1989  skete  i januar  1990.  Med  så lang  en ventetid  er 
der fare  for, at landbrugerne  begynder  at dyrke  afgrøder 
på arealer,  de ville  have  nedlagt. 
4.4.21.  De  centrale  myndigheder  i Italien  modtager 
kopier  af ansøgningerne,  før de regionale  myndigheder 
har gennemgået  og godkendt  dem,  og anvender  disse 
oplysninger  i deres  statistikker. 
Det Forenede  Kongerige 
4.4.22.  I Det Forenede  Kongerige  skal  støttemodtagere 
fremlægge  et kort  over  bedriften  med  de pågældende 
parcelnumre.  De skal  imidlertid  ikke  fremlægge  bevis  for 
besiddelsesmåde  (selvstændig  drift  eller  forpagtning),  og 
ved braklægning  med  omdrift  skal  producenterne  ikke 
afmærke  på et kort,  hvilke  områder  der  braklægges. 
Myndighederne  har indvilliget  i at foretage  stikprøver  for 
at sikre,  at de deltagere  i ordningen,  der er forpagtere, 
virkelig  forpagter  den  jord,  de ønsker  at nedlægge. 
Myndighederne  anser  lignende  kontrol  af selvstændig 
drift  for at være  for tidkrævende. 
Kontrolbesøg 
4.4.23.  I henhold  til artikel  14 i forordning  (EØF)  nr. 
1272/88  skal  medlemsstaterne  hvert  år kontrollere  et 
repræsentativt  udsnit  af de støttemodtagende  bedrifter. 
Dette  udsnit  skal  udgøre  mindst  5 %. Alle  tre medlems-
stater  respekterer  dette  minimumskrav,  selv om der inden 
for og mellem  medlemsstaterne  er stor  forskel  på 
kontrolhyppigheden.  I mange  tilfælde  er det  let at 
forudsige  kontrolbesøgene,  og de er derfor  af tvivlsom 
værdi.  Der  aflægges  praktisk  taget  ikke  uanmeldte 
kontrolbesøg  i de tre medlemsstater.  I Niedersachsen 
(Liineburg)  vidste  producenterne  således  i januar,  at der 
ville blive  foretaget  kontrol  i april.  I Rheinland-Pfalz 
finder  kontrolbesøg  vedrørende  braklægning  med  om-
drift  kun sted  i perioden  fra 1. maj til 15. juni.  På Sicilien 
blev kontrollen  foretaget  efter  høsten,  hvorfor  det var 
umuligt  at påvise  et eventuelt  misbrug  af braklagte 
arealer. 4.4.24.  I alle  de besøgte  medlemsstater  var  retnings-
linjerne  for kontrollen  og kontrolredskaberne  utilstræk-
kelige,  og indrapporteringen  var mangelfuld.  Hver  region 
kan selv  fastlægge  sin kontrolpraksis.  Den  væsentligste 
kontrol  gik i reglen  ud på at opmåle  de nedlagte  arealer. 
4.4.25.  I henhold  til forordning  (EØF)  nr. 1272/88  skal 
medlemsstater  hvert  år inden  den 1. juli aflægge  rapport 
til Kommissionen  om resultaterne  af deres  kontrol.  Pr. 
marts  1990  havde  hverken  Italien,  Forbundsrepublikken 
Tyskland  eller  Det  Forenede  Kongerige  indsendt  de 
rapporter,  der skulle  have  været  Kommissionen  i hænde 
den 1. juli 1989. 
Kon trolproblemer 
Brug  af gødningsstoffer  etc. 
4.4.26.  Der  gælder  forskellige  EF-regler  for brugen  af 
gødningsstoffer,  spredning  af organisk  affald  og anven-
delse  af plantebeskyttelsesmidler  alt afhængig  af den 
valgte  form  for nedlæggelse  af agerjord.  Det er vanskeligt, 
om ikke  umuligt,  at føre  kontrol  med  overholdelsen  af 
alle disse  regler,  især  spredning  af organisk  affald. 
Bevoksning 
4.4.27.  I henhold  til artikel  4 i forordning  (EØF)  nr. 
1272/88  er der  forpligtelse  til at skabe  en passende 
bevoksning.  Udtrykket  passende  bevoksning  defineres 
ikke nærmere.  I Luneburg  (Forbundsrepublikken  Tysk-
land)  blev  majs  accepteret  som  passende  bevoksning,  men 
landbrugeren  faldt  for fristelsen  og høstede  den frem  for 
at lade  den stå i overensstemmelse  med  forordningerne. 
Ikke-Iandbrugsmæssig  anvendelse 
4.4.28.  Ifølge  forordningen  må det areal,  der tages  ud af 
produktion,  ikke  udnyttes  til animalsk  eller  vegetabilsk 
produktion.  Der  gives  f.eks.  typisk  tilladelse  til græsning 
af rideheste.  Reglerne  vedrørende  ikke-landbrugsmæssig 
anvendelse  fortolkes  forskelligt  i hver  enkelt  medlemsstat. 
I Forbundsrepublikken  Tyskland  omfatter  ikke-land-
brugsmæssig  anvendelse  kun miljøbeskyttelsesordninger, 
hvorimod  der i Det  Forenede  Kongerige  eksempelvis 
gives  tilladelse  til produktion  af græsmåtter  samt 
hesteopdræt  med  henblik  på brug  af deres  blod  (til 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 95 
medicinalformål). Det fremgår heller ikke klart af 
forordningen, om arealerne kan anvendes til golfbaner og 
kunstige søer. 
Problemer påvist under den stedlige revision 
4.4.29. De fleste problemer opstod i forbindelse med 
opmålingen af de arealer, der var taget ud af produktion. 
F.eks. skal stier og lagerarealer trækkes fra. I Italien 
opstod der under et revisionsbesøg tvivl om, hvorvidt der 
virkelig var tale om agerjord. I Forbundsrepublikken 
Tyskland ansatte en producent arealet af en parcel for 
højt, og en parcel af særlig dårlig kvalitet var tilplantet 
med skov uden den fornødne tilladelse. En myndighed i 
Schleswig-Holstein var af den opfattelse, at land­
brugerens dræningsanlæg og mindre kanaler kunne 
omfattes af nedlæggelsesstøtten. 
4.4.30. I Det Forenede Kongerige havde en landbruger 
uden tilladelse skabt en kunstig sø på det nedlagte areal, 
hvorved kvaliteten af de omkringliggende arealer blev 
forbedret. 
4.4.31. I Italien og i mindre udstrækning i Forbundsre­
publikken Tyskland (Rheinland-Pfalz) lod omvandrende 
fårehyrder fårene græsse på den nedlagte agerjord uden 
tilladelse fra de pågældende landbrugere. I Skotland får 
landbrugerne kun én advarsel, hvis det f.eks. ved et 
kontrolbesøg afsløres eller på anden måde observeres, at 
dyr græsser på nedlagt agerjord. I tilfælde af yderligere 
overtrædelse bortfalder støtten, eller den skal tilbagebeta­
les. I Skotland var der i tre af de fjorten undersøgte 
tilfælde set køer eller får på nedlagt agerjord. 
4.4.32. I nogle tilfælde, hvor myndighederne ikke havde 
omfattende arkiver (jf. punkt 4.4.16), eller hvor oplysnin­
gerne var forældede, var det svært og nogle gange umuligt 
for revisorerne på stedet præcist at afgøre, hvilket areal 
der var blevet nedlagt. 
Sanktioner 
4.4.33. Ifølge forordning (EØF) nr. 1272/88 skal 
medlemsstaterne i tilfælde af alvorlige uregelmæssigheder 
fastlægge det beløb, der skal tjene som finansiel sanktion. 
Dette beløb skal mindst svare til den uretmæssigt 
udbetalte støtte plus renter. Forordningen definerer 
imidlertid ikke udtrykket alvorlige uregelmæssigheder. 
Skal f.eks. uretmæssig afhøstning, manglende oplysning om salg af nedlagt agerjord og spredning af organisk 
affald anses for alvorlige uregelmæssigheder? 
Kommissionens refusion 
4.4.34. Selv om nedlæggelse af agerjord betragtes som 
en strukturforanstaltning, finansieres ordningen af 
Udviklingssektionen og Garantisektionen i fællesskab (jf. 
punkt 4.4.5). De finansielle regler for Garantisektionen er 
gældende. Retten er af den overbevisning, at dette ikke 
letter den administrative og finansielle styring af ordnin­
gen, hvilket er i modsætning til det i præamblen i 
basisforordningen (9) anførte. Som det er tilfældet for alle 
udgifter afholdt af Garantisektionen vedlægges betalings-
anmodningen ikke dokumentation, og Udviklings­
sektion, der er ansvarlig for forvaltningen af ordningen, 
er derfor ude af stand til at efterprøve betalingerne. 
Retten henstiller, at betalingsanmodninger administreres 
som andre refusionsanmodninger i forbindelse med 
indirekte aktioner under Udviklingssektionen. 
Kommissionens tilsyn 
4.4.35. I 1989 besøgte Kommissionens tjenestegrene 
Italien og Forbundsrepublikken Tyskland med henblik 
på at vurdere og efterprøve nedlæggelsesordningen. De 
tre medlemsstater, Retten besøgte som et led i revisionen, 
gav udtryk for, at de savnede teknisk rådgivning og en 
fortolkning af særlige punkter. 
OMKOSTNINGS/ 
EFFEKTIVITETSFORHOLDET 
Aspekter ved kvaliteten af den nedlagte 
agerjord 
4.4.36. Revisionen bekræftede, at det oftest er den 
mindst frugtbare agerjord, der nedlægges. I nogle af de 
nationale retningslinjer anbefales landbrugerne ligefrem 
at overveje at nedlægge agerjord af mindre god kvalitet, 
jord, hvor der er problemer med sygdom, skadedyr, 
ukrudtsplanter eller arealer, som på grund af deres 
beliggenhed er vanskelige at dyrke. 
(9) Rådets forordning (EØF) nr. 1094/88 af 25. april 1988, EFT 
L 106 af 27.4.1988, s. 28. 
96 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
4.4.37. I Skotland nedlægges ofte bælter på mindst 15 
meters bredde rundt om parcellerne. I nogle tyske 
delstater accepteres 5-10 meters brede bælter langs skove, 
floder og søer. Disse jordstykker er utvivlsomt de mindst 
frugtbare dele af en parcel. 
Anvendelse af omdrift i forbindelse med 
nedlagt agerjord 
4.4.38. På Sicilien er braklægning med omdrift en 
normal produktionsform. Kornproduktionen afbrydes 
med jævne mellemrum for at forhindre, at jorden udpines, 
og der dyrkes bælgplanter, der øger jordens frugtbarhed. 
Under disse omstændigheder er støtten en ekstra bonus, 
og den fører næppe til en reduktion af kornproduktionen. 
Den tidligere ordning for nedlæggelse af 
agerjord i Forbundsrepublikken Tyskland 
4.4.39. I delstaten Niedersachsen blev der i 1986 indført 
en nedlæggelsesordning. I henhold til dette program blev 
der ydet støtte til den årlige nedlæggelse af agerjord. EF-
ordningen erstattede det nationale program, og jord, der 
var nedlagt under det nationale program, blev af de 
nationale myndigheder omfattet af EF-ordningen efter 
dennes indførelse. Den agerjord, der blev nedlagt under 
den nationale ordning, blev imidlertid ikke nødvendigvis 
udlagt med afgrøder, der er omfattet af en fælles 
markedsordning. 11987/1988 var der under den nationale 
ordning nedlagt 50 200 ha agerjord. I det første år efter 
indførelsen af EF-ordningen blev der nedlagt 53 800 ha, 
eller kun 3 600 ha mere. 
Administrationsudgifter og øvrige 
omkostninger 
4.4.40. Ifølge et officielt skøn beløber administrations­
udgifterne i forbindelse med nedlæggelsesordningen i 
England sig til 21 % af værdien af den ydede støtte (eller 
ca. 50 % i forhold til det af Kommissionen refunderede 
beløb). I Forbundsrepublikken Tyskland er udgifterne 
ifølge de kompetente myndigheder i det store og hele af 
tilsvarende størrelsesorden. Øvrige »omkostninger« ved 
nedlæggelsesordningen er tabet af EF-indtægter på grund 
af fritagelse for medansvarsafgift og omkostninger i 
forbindelse med arbejdsløshed, specielt som følge af, at en 
bedrifts samlede arealer nedlægges ved permanent 
braklægning. 4.4.41. Retten har ud fra Kommissionens eget talmate­
riale (10) beregnet, at Fællesskabets gennemsnitlige 
omkostninger ved ikke at producere et ton af en 
almindelig kornsort mindst beløber sig til 60 ECU, jf. 
tabel 4.4.3.1 denne beregning er der imidlertid ikke taget 
hensyn til, at det er medlemsstaten, der har betalt 
størstedelen af nedlæggelsesstøtten (60 % eller mere), og 
som afholder administrationsudgifterne. Medregnes 
disse faktorer, anslås omkostningerne til mindst 180 
ECU/ton. Dette er mere end dobbelt så meget som den 
gældende eksportrestitutionssats for korn i 1989. Efter 
Rettens opfattelse er dette et udtryk for, at anvendelsen af 
nedlæggelsesordningen bør forbedres for at sikre et bedre 
omkostnings/effektivitetsforhold. 
KONKLUSIONER OG HENSTILLINGER 
4.4.42. Retten har ikke kunnet fastslå, at nedlæggelses­
ordningen i væsentlig grad har ført til en reduktion af 
kornproduktionen. Ordningen er kun udnyttet i begræn­
set omfang, og i mange tilfælde er det den mest marginale 
jord, der er nedlagt. Det samlede areal, der blev anvendt 
til kornproduktion mellem 1988 og 1989, steg med 
212 500 ha. 
4.4.43. Dele af ordningen forudsætter et kontrolniveau, 
der er særdeles vanskeligt at nå. Dette gælder især for 
braklægning, hvor der er forbud mod spredning af 
organisk affald og anvendelse af midler til ukrudtsbe­
kæmpelse, samt for græsning i forbindelse med ekstensivt 
opdræt, hvor en maksimal belægning med grovfoder-
ædende husdyr skal overholdes, afhøstning af hø er 
begrænset, og der er forbud mod vanding og tilførsel af 
organiske gødningsstoffer. 
4.4.44. Det bliver med tiden stadig vanskeligere at 
efterprøve oplysningerne om referenceåret. Sporene på 
selve stedet forsvinder, og landbrugerne fører normalt 
ikke regnskab med produktionen pr. parcel. Skal 
kontrollen have en reel værdi, må forordningen ændres, 
så der for nye støttemodtagere kan anvendes referenceår, 
der ikke ligger så langt tilbage. 
4.4.45. Der er stor forskel på medlemsstaternes fortolk­
ning og anvendelse af reglerne. Kommissionen skal 
definere udtryk som ikke-landbrugsmæssig anvendelse og 
passende bevoksning for at sikre en ensartet anvendelse af 
ordningen i hele Fællesskabet. 
(10) Rapport om anvendelsen af EF-ordningen med nedlæggelse 
af agerjord, dok. KOM(89) 353 endelig udg. af 12. 
september 1989. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 97 
4.4.46. Kommissionen bør fastlægge en ensartet kon­
trolstrategi for nedlæggelsesordningen og selv føre øget 
tilsyn. Medlemsstaternes refusionsanmodninger bør før 
udbetaling finder sted kontrolleres på grundlag af de 
bevisdokumenter, medlemsstaterne skal indsende. Retten 
skal i denne forbindelse henstille, at betalingsanmod-
ninger administreres i henhold til de procedurer, der 
anvendes for indirekte aktioner under Udviklings­
sektionen. 
4.4.47. Medlemsstaterne står usikre over for, hvilke 
sanktioner de skal iværksætte i tilfælde af overtrædelser, 
hvorvidt sådanne sanktioner kun skal gælde i det år, hvori 
uregelmæssigheden begås, eller om de skal have tilbage­
virkende kraft for alle tidligere år. Kommissionen bør 
tage skridt til at afklare situationen. 
4.4.48. De gældende forordninger forhindrer ikke 
landbrugerne i at øge deres kornproduktion på de 
parceller, der ikke er omfattet af nedlæggelsesordningen. 
Nogle medlemsstater har imidlertid selv indført restrik­
tioner i denne retning. Der burde indføres sådanne 
restriktioner i EF-bestemmelserne vedrørende nedlæggel­
se af agerjord. reducere det areal, der anvendes til kornproduktion. 
Bedriftens areal udtrykt i ha, anvendt til kornproduktion, 
bør således ikke overstige det areal, der blev anvendt til 
samme formål i referenceperioden, minus det nedlagte 
areal. 
4.4.50. Det fremgår af tabel 4.4.2, at støttesatserne 
varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat. Det 
fremgår endvidere, at Kommissionens refusion er degres­
siv, og at medlemsstaterne ikke tilskyndes til at fastsætte 
satserne i den øverste ende af skalaen, for jo højere 
støttesatsen er, desto mindre er den andel, der betales af 
Fællesskabet. Offentliggørelsen af de højere refusions­
satser i juli 1990 (n) har ikke ændret dette forhold. 
4.4.51. For at gøre ordningen mere effektiv bør 
Kommissionen endvidere overveje: 
a) at hæve mindstearealet og/eller -procenten for det 
areal, der tages ud af produktion, 
b) at forbyde, at dele af parceller samt j ordbælter indgår 
i det areal, der tages ud af produktion. 
4.4.49. I forbindelse med braklægning med omdrift (jf. 
punkt 4.4.38), bør støttemodtageren være forpligtet til at (") Kommissionens forordning (EØF) nr. 1941/90 af 6. juli 
1990, EFT L 174 af 7.7.1990, s. 34. 
Tabel 4.4.3 — Omkostninger pr. ton ikke-dyrket korn i 1988/1989 
som følge af anvendelsen af nedlæggelsesordningen 
Beregning af EF's omkostninger 
Nedlagte arealer i ha (') 
EF-støtte (mio. ECU)(>) 
Gennemsnitlig støtte pr. ha B/A 
Anslået udbytte af den nedlagte jord (2) 
EF's omkostninger pr. ton C/D 362 495 
51,4 
142 ECU 
2,3 tons/ha 
62 ECU (A) 
(B) 
(Q 
(D) 
Beregning af EF's og medlemsstaternes omkostninger 
EF-støtte (mio. ECU) 40 % 
Medlemsstaternes støtte (mio. ECU) 60 % (3) 
Subtotal (mio. ECU)(B + E) 
Administrationsudgifter ( + 20 %) 
Subtotal (mio. ECU) (F + G) 
Omkostninger pr. ha H/A (4) 
Omkostninger pr. ton I/D (4) 51,4 
77,1 
128,5 
25,7 
154,2 
425 ECU 
185 ECU (B) 
(E) 
(F) 
(G) 
(H) 
(I) 
(') Jf. tabel 4.4.1. 
C-) Dok. KOM(89) 353 endelig udg. 
(3) Medlemsstaternes støtte i % af de samlede udgifter: Det Forenede Kongerige 57,2 %, Forbundsrepublikken Tyskland 66,2 % og Italien 63,1 %. 
(4) Beregning foretaget af Revisionsretten baseret på Kommissionens oplysninger om nedlagt agerjord i ha, gennemsnitligt udbytte og udbetalinger. 
Jf. tabel 4.4.1 for grundlæggende oplysninger. 
98 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KAPITEL 5 
Den fælles fiskeri- og havpolitik 
5.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 5.1 — 5.2 
Bemærkninger om budgetforvaltning 5.3 — 5.8 
Udnyttelsen af forpligtelses- og betalingsbevillinger 5.4 — 5.5 
Projekter, der er stillet i bero 5.6 — 5.8 
INDLEDNING 
5.1. Bevillingerne til finansiering af den fælles fiskeri- og 
havpolitik fordeles på budgettet som følger: 
a) EUGFL, Garantisektionens finansiering af eksport­
restitutioner og interventionsforanstaltninger (kapi­
tel 40) C1) 
b) inspektion og overvågning på havet (kapitel 41) 
c) internationale fiskeriaftaler, der gør det muligt for 
Fællesskabets fiskere at fiske i tredjelandes farvande 
(kapitel 42) 
d) EUGFL, Udviklingssektionens, finansiering af for­
anstaltninger til modernisering, forbedring og tilpas­
ning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne (2) (kapitel 
46) og fra 1986 Den Europæiske Udviklingsfond for 
Fiskeri (3) (kapitel 47). 
De to største udgiftsposter er de internationale aftaler og 
strukturforanstaltningerne, der tegner sig for hhv. 47,4 % 
og 45,6 % af forpligtelsesbevillingerne for 1989. 
0) EFTL 24 af 27.1.1983. 
(2) Rådets forordning (EØF) nr. 2908/83 af 4. oktober 1983, 
EFT L 290 af 22.10.1988, s. 1 og Kommissionens forordning 
(EØF)nr. 378/84 af 13. februar 1984, EFTL 46 af 16.2.1984, 
s. 11. 
(3) Rådets forordning (EØF) nr. 4028/86 af 18. december 1986, 
EFTL 376 af 31.12.1986, s. 7. 5.2. Dette kapitel i årsberetningen omhandler afsnit 4 i 
budgettet, dog ikke udgifter til garantiforanstaltninger 
(kapitel 40), der behandles i kapitlet om EUGFL, 
Garantisektionen — Forvaltning og bevillingskontrol (4). 
BEMÆRKNINGER OM 
BUDGETFORVALTNING 
5.3. Tabel 5.1 viser, at de samlede forpligtelser for 1989 
vedrørende disse fire kapitler androg 317,4 mio. ECU, og 
det er en stigning på 14,3 % i forhold til 1988. Der blev 
afholdt betalinger for i alt 238,0 mio. ECU, hvilket er 
11,7% mere end i 1988. I begyndelsen af 1989 beløb 
uindfriede forpligtelser fra tidligere regnskabsår sig til 
320,9 mio. ECU, mens ikke-afholdte betalinger vedrøren­
de forpligtelser for 1989 og foregående år pr. udgangen af 
december 1989 beløb sig til 401,5 mio. ECU. 
Udnyttelsen af forpligtelses- og 
betalingsbevillinger 
5.4. Tabellen viser, at der generelt var en høj udnyttel­
sesgrad for forpligtelsesbevillingerne (97,8 % for de 
oprindeligt disponible, 98,9 % for de endelige bevil­
linger), hvilket svarer til situationen i 1988. Udnyttelses­
graden for betalingsbevillinger var imidlertid på kun 
63,9 % mod 78,7 % (af de endeligt disponible bevillinger) 
i 1988. Den væsentligste årsag hertil er, at der er sket en 
(4) Jf. kapitel 3 i denne beretning. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 99 
S. 
'il 
< 
£ 
M "W 
«a Os 
00 
Os C 
•o c 
<«H 
« 
.* 
" c 
c o. 
§ w 
O* ? 
^ SJ 
^ 
,1 •o 
U « 60^ 
c 5 S II 5x> >,/£. 
•u w 
3 
T3 
<u 2^-
60 n 60Æ-
U T3 60^2 -ii 
Q-g-§SH 
° T3 w 
3 
13 
s S 
0 
« co~ .2PS^ § 
c S S > 
WÆ^ o 
<U 00 
o Oprind 
budg 
(a) 
CQ 60 
J2 
'S, 
£ so © © t~- CN © 
v© o © 
r- <N o 
O fN — SO 
o o m 
— o —' —i SO 
°« °~ T ^ 
UH CQ UH 
cd 
J3 
-cd 
a 
c >n og overvågni] 
onale aftaler pektic 
srnatii 
c c 
—< fN Tf Tf 
« 
60 fN 
r-r-
<N 
r-~ f~~ 
SO 
^ fN 
SO 
CQ Os Os fN 
x m r- os 
c Os — fN 
X m so os «") os Tf 
O Tf iri ^O 
OOrt* 
O >o OO V") 
°, °, °, •*, •*.. oo' o' w> —<' "">' 
w Tf so ro 
UH OQ UH CQ 
TT 'C 
^ -* Udvikling (Fis 
gsfonden for fis GFL, 
viklin 
3 S W D 
so r-Tf n-OS 
oo OS 
oo 
Os 
Tf 
Os 
O 
fN 
Os 
UH 
"é3 Os 
SO 
OS 
SO 
fN 
Os 
©^ Os^ O. 
^Tt W 
CQ O, ~ o 
Os' Os' o' Os Os O 
O — O 
Os' Os' O' Os Os O 
O Os O 
O O O fN 
O O O fN 
09 CQ CQ 
> at 
XI 
°a 
o. —< 
60 <0 G <* pektion og overvågni 
ernationale aftaler 
viklingsfonden for fis 
G G p 
— fN t— •* T> •* 
•g « 
,« — 
'e "O §•§ 
UH Æ »S3 ©^ 
Os' 
Os 
©^ 
Os' 
Os 
O 
fN 
O fN 
O fN 
CQ 
H °l 00 
Os 
(» r-^ Os 
Tf 
r-^ 
f> 
Os 
© 
<s r*> 
OS o 
IT) 00 
f> 
u. 
© 
Tf 
'S. 
V UD C 
"3 
B 
« 
i 
•3 
GJD 
"O 
S 
4 JS 
73 
Tf 
'I < Os^ 
ff se 
°i c? so 
© 
S <s 
Tf 
ri r~ ri 
Tf ©^ 
£ W &) 
CQ 
S-— *> 
o ""£§) 
"i « §.sp.s 
i £3 .s 5 t2 «a ii ii ii 
o. ^ O x u,oa 
S CC 
100 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
nedgang fra 86,3 % i 1988 til 53,9 % i 1989 i udnyttelsen 
af betalingsbevillingerne under kapitel 46 vedrørende 
strukturprojekter, for hvilke der blev indgået forpligtelser 
mellem 1982 og 1986. 
5.5. Forpligtelsesbevillingerne under kapitel 42 (inter­
nationale fiskeriaftaler) behandles i punkt 1.89 og 1.90 i 
nærværende beretnings kapitel 1. 
Projekter, der er stillet i bero 
5.6. Retten har i forbindelse med sin gennemgang af 
udnyttelsen af betalingsforpligtelser foretaget en dybt­
gående undersøgelse af et udsnit på 81 projekter, for 
hvilke der i perioden 1983-1986 var indgået forpligtelser i 
henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2908/83 af 4. 
oktober 1983 (5), i forbindelse med hvilke der ikke var 
afholdt betalinger i 1989. Retten fandt, at ud af disse 
projekter var 39 enten annulleret ved udgangen af 1989, 
eller de var i slutfasen af en annullering. De fleste af disse 
projekter angik Italien, dog vedrørte 1986-projekterne 
også flere i Spanien. Der var ikke afholdt betalinger i 
forbindelse med nogen af de 39 sager. På basis af de på 
datoen for Rettens revision disponible oplysninger er det 
sandsynligt, at mindst 20 % af de 239,1 mio. ECU, der er 
indgået forpligtelser for under Rådets forordning (EØF) 
nr. 2908/83, vil bortfalde. 
5.7. Den ovenfor skitserede situation giver anledning til 
følgende bemærkninger: 
(5) Rådets forordning (EØF) nr. 2908/83 af 4. oktober 1983, 
EFTL290af22.10.1988,s. 1 og Kommissionens forordning 
(EØF) nr. 378/84 af 13. februar 1984, EFT L 46 af 16.2.1984, 
s. 11. a) De procedurer, der finder anvendelse for annullering 
af et projekt, er særdeles langsomme. Det er 
utilfredsstillende, at forpligtelsesbevillinger i forbin­
delse med sådanne projekter henstår uudnyttede i 
regnskaberne i fem år. 
b) Overordentlig lange forsinkelser i forbindelse med 
annullering af projekter og af de i den forbindelse 
indgåede budgetmæssige forpligtelser er en af de 
faktorer, der bidrager til, at der hvert år i budgettet er 
opført for store betalingsbevillinger, hvilket uundgåe­
ligt medfører underudnyttelse af de disponible beløb 
til betalinger. 
c) Det er bekymringsvækkende, at 20 % eller derover af 
de disponible midler i sidste instans ikke anvendes, 
samtidig med, at ikke alle de projekter, for hvilke der 
indgives støtteansøgning, bliver godkendt på grund 
af mangel på midler. Dette tyder på, at procedurerne 
for medlemsstaternes udvælgelse af projekter er 
utilstrækkelige, især i Spanien og Italien. 
5.8. De reviderede procedurer, der er fastlagt i Rådets 
forordning (EØF) nr. 4028/86 af 18. december 1986 (6) og 
de dertil knyttede gennemførselsforordninger angående 
projekter, for hvilke der er indgået forpligtelser i 1987-
1991, forbedrer til en vis grad opfølgningen på projekter­
ne. Det er imidlertid stadig af afgørende betydning, at 
Kommissionen handler hurtigt, så snart der er indikatio­
ner for, at projekterne ikke skrider frem, og at medlems­
staterne reagerer på påmindelser i form af telex fra 
Kommissionen. 
(6) Rådets forordning (EØF) nr. 4028/86 af 18. december 1986, 
EFTL 376 af 31.12.1986, s. 7. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 101 
KAPITEL 6 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Udviklingssektionen (EUGFL, Udviklingssektionen) 
6.0. INDHOLD 
Indledning 
Ordningen med støtte til investeringer i landbrugsbedrifter, indført ved 
Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 af 12. marts 1985 om forbedring af 
landbrugsstrukturernes effektivitet 
Indledende bemærkninger 
De væsentligste elementer i den undersøgte støtteordning 
Betingelser for ydelse af støtte 
Målet for støtteordningen 
Omfanget af Rettens kontrol 
Bemærkninger om retsforskrifterne 
Fællesskabsbestemmelser 
Nationale gennemførelsesbestemmelser 
Specifikke bemærkninger om støtte til gennemførelse af planer for 
forbedring af landbrugsbedrifter 
Balance mellem de ansøgte støttebeløb og de disponible bevillinger på 
nationalt plan 
Forbedringsplanernes form og indhold 
Arbejdsindkomsten pr. mandsarbejdsenhed (MAE) 
Tilstrækkelig faglig dygtighed 
Regnskabsføring 
Restriktioner vedrørende mælkesektoren 
EF's refusioner 
Støttemodtagere og investeringer 
Særlige bemærkninger om støtte til unge landbrugere 
Etablering af unge landbrugere 
Den unge landbrugers faglige kvalifikationer 
Evaluering af resultaterne af støtten 
Konklusion 
Foranstaltninger inden for skovbruget finansieret over EUGFL, Udviklings­
sektionen, inden for rammerne af Rådets forordning (EØF) nr. 269/79 af 6. 
februar 1979 
Indledning 
Retsgrundlag 
Foranstaltningerne 
Målene 
Foranstaltningernes art 
Nationale gennemførelsesprogrammer 
Bemærkninger Punkt 
6.1 6.3 
6.4 
6.4 
6.5 
6.5 
6.8 
6.9 
6.12 
6.12 
6.15 — 6.78 
— 6.8 
— 6.7 
— 6.11 
— 6.21 
— 6.14 
— 6.21 
6.22 —6.67 
6.22 
6.28 
6.33 
6.43 
6.46 
6.51 
6.55 
6.64 
6.68 
6.68 
6.71 
6.72 
6.75 
6.79 
6.79 
6.84 
6.84 
6.86 
6.87 
6.88 
6.89 — 6.27 
— 6.32 
— 6.42 
— 6.45 
— 6.50 
— 6.54 
— 6.63 
— 6.67 
— 6.71 
— 6.70 
— 6.74 
— 6.78 
— 6.127 
— 6.83 
— 6.94 
— 6.85 
— 6.94 
102 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Gennemførelse og opfølgning af samt kontrol med foranstaltningerne 6.95 
Fysisk og finansiel gennemførelsesgrad 
Bemærkninger om foranstaltningernes gennemførelse 
Bemærkninger om opfølgning og kontrol 
På kommissionsplan 
På medlemsstatsplan 
Konklusion 6.95 
6.95 
6.97 
6.114 
6.114 
6.119 
6.122 — 6.121 
— 6.96 
— 6.113 
— 6.121 
— 6.118 
— 6.121 
— 6.127 
Generel konklusion 6.128 —6.130 
INDLEDNING 
6.1. De væsentligste bemærkninger vedrørende lovlig­
heden, den formelle rigtighed eller regnskabsføringen af 
de forpligtelser, der afholdes over den del af budgettet, 
der vedrører EUGFL, Udviklingssektionen, findes i 
kapitel 1 i denne beretning (jf. især punkt 1.87 og 1.88). 
6.2. Tabel 6.1 indeholder en oversigt over regnskabs­
årets forpligtelser og betalinger i forhold til bevillingerne i 
det oprindelige budget og de endelige disponible bevil­
linger. Medmindre andet er anført, omhandler disse bemærk­
ninger de bestemmelser, der var gældende i 1988, fordi 
Fællesskabets udbetalinger i 1989 svarer til de nationale 
udgifter, der blev afholdt i 1988. 
De væsentligste elementer i den undersøgte 
støtteordning 
Betingelser for ydelse af støtte 
6.3. Dette kapitel omhandler to emner, som Retten i 
1989 har revideret med henblik på at efterprøve, om den 
økonomiske forvaltning har været forsvarlig. Det drejer 
sig om ordningen med støtte til investeringer i landbrugs­
bedrifter og skovbrugsaktioner finansieret gennem 
EUGFL, Udviklingssektionen. 6.5. Ordningen med støtte til investeringer i landbrugs­
bedrifter, som Retten har undersøgt, omhandles i afsnit I i 
Rådets forordning (EØF) nr. 797/85. Dette afsnit 
omhandler dels den almindelige støtte, der ydes i henhold 
til artikel 2-6, dels den særlige støtte til unge landbrugere i 
henhold til artikel 7. Den almindelige støtte er forbeholdt 
bedrifter, hvor landbrugeren: 
ORDNINGEN MED STØTTE TIL 
INVESTERINGER I 
LANDBRUGSBEDRIFTER, INDFØRT VED 
RÅDETS FORORDNING (EØF) NR. 797/85 
AF 12. MARTS 1985 OM FORBEDRING AF 
LANDBRUGSSTRUKTURERNES 
EFFEKTIVITET a) har landbrug som hovederhverv 
b) er i besiddelse af tilstrækkelig faglig dygtighed 
c) for den kompetente nationale myndighed opstiller en 
plan for konkret forbedring af bedriften 
Indledende bemærkninger d) forpligter sig til at føre et forenklet regnskab (artikel 
2, stk. 1). 
6.4. Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 af 12. marts 
1985 (*) om forbedring af landbrugsstrukturernes effekti­
vitet er siden vedtagelsen blevet ændret flere gange. 
(') EFTL 93 af 30.3.1985. Endvidere skal arbejdsindkomsten pr. mandsarbejdsen-
hed (MAE) på bedriften være lavere end en af medlems­
staten fastsat referenceindkomst, og forbedringsplanen 
må ikke tage sigte på en arbejdsindkomst, der er højere 
end 120 % af referenceindkomsten (artikel 2, stk. 2). Der 
kan ikke ydes støtte til æg- og fjerkræsektoren, og der 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 103 
« "O ** O 
g cd u 3 II 
'<u 
I-O Æ-o*po 
g ao° 
o 
o 
to o 
to 
.2 
s 
«S •S'S* g 
60 11 
O § 
ro •* r- t— in ro fN © ro fN oo oo 
O o 
•* fN O o 
ro CN O O 
t-~ o fN — oo oo 
O 
00 Tf fN O 
fN O 
O v© O 
r^ v© fN 
UH « UH CQ UH PQ 
-8 
o 
4=S 
C & B <u 
'+* 43 
2-o O (S 43 .* 
J3 M 61) 
C 
>• £ « 
5 
U 
O c v© 
fN 
UH UH 
O 3 8 
.3 .-• 
.2Pd 
t2« 
104 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
gælder særlige indskrænkende bestemmelser for mælke-
og svinesektoren (artikel 3, stk. 3, 4 og 5). Støtten kan 
omfatte samlede investeringer op til et loft på 60 000 ECU 
pr. MAE og 120 000 ECU pr. bedrift, og den må ikke 
overstige 35 % — for ugunstigt stillede områder 45 % — 
af investeringsbeløbet i fast ejendom og henholdsvis 20 % 
og 30 % for andre former for investeringer. Disse 
procentsatser forhøjes dog med 10 procentpoint i 
Spanien, Grækenland, Irland, Italien og Portugal (artikel 
4). De omtalte grænser (lofter og procenter) gælder for 
den støtte, der er berettiget til en delvis refusion fra 
EUGFL, Udviklingssektionen. I visse tilfælde (særlig i 
forbindelse med opførelse af avlsbygninger) kan med­
lemsstaterne yde en højere støtte, men den del af støtten, 
der overskrider de omtalte grænser, bliver ikke refunderet 
af Fællesskabet (artikel 8). 
6.6. Den særlige støtte til unge landbrugere er i 
modsætning til den almindelige støtte ikke obligatorisk 
for medlemsstaterne. Den kan ydes til personer, der: 
a) er under 40 år 
b) etablerer sig med landbrug som hovederhverv 
c) ved etableringen eller senest to år efter denne besidder 
tilstrækkelige faglige kvalifikationer. 
6.7. Den særlige støtte kan omfatte: 
a) en engangspræmie på højst 7 500 ECU i form af 
kapitalindskud eller rentegodtgørelse 
b) en rentegodtgørelse på højst 5 % i en periode på 
femten år med en kapitaliseret værdi på højst 7 500 
ECU af renterne af lån, som er optaget for at dække 
udgifterne i forbindelse med etablering 
c) en supplerende støtte svarende til højst 25 % af den 
støtte, der ydes på betingelse af, at der forelægges en 
forbedringsplan inden for en frist på fem år fra 
etableringen. 
Målet for støtteordningen 
6.8. I henhold til artikel 2 i Rådets forordning (EØF) 
nr. 797/85 er de generelle mål for støtten at »bidrage til en 
forbedring af landbrugsindkomsterne og af leve-, arbejds-og produktionsvilkårene på landbrugsbedrifter«. I 
henhold til artikel 3 kan støtte til investeringer endvidere 
ydes med henblik på opfyldelse af følgende specifikke 
mål: 
a) »kvalitativ forbedring og omstilling af produktionen 
efter markedets behov« 
b) »tilpasning af bedriften med det formål at nedsætte 
produktionsomkostningerne, forbedre leve- og ar­
bejdsvilkårene eller gennemføre energibesparelser« 
c) »miljøbeskyttelses- og miljøforbedringsforanstalt-
ninger«. 
I Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 er der ikke fastsat 
specifikke mål for den særlige støtte til unge landbrugere, 
bortset fra at støtten skal gøre det lettere for unge 
landmænd at etablere sig. 
Omfanget af Rettens kontrol 
6.9. Retten undersøgte i 1989, hvorledes ovennævnte 
støtteordning var taget i anvendelse i en række områder i 
seks medlemsstater (Forbundsrepublikken Tyskland, 
Spanien, Frankrig, Irland, Italien og Det Forenede 
Kongerige). 
6.10. Rettens revision, der bestod i efterprøvelse af 
forvaltningssystemer og stikprøvekontrol af sagsakter 
vedrørende udbetalte støttebeløb, omfattede udgifter 
afholdt af medlemsstaterne i 1988 og refunderet af 
Kommissionen i 1989. Betalinger afholdt over EUGFL, 
Udviklingssektionen, i forbindelse med de undersøgte 
foranstaltninger beløb sig i 1989 for hele EF til 133,4 mio. 
ECU, svarende til 30 % af samtlige betalinger afholdt i 
medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 797/85. 
6.11. I de følgende punkter analyserer Retten en række 
problemer, der er forbundet med indholdet af de 
gældende fællesskabsbestemmelser og nationale bestem­
melser vedrørende støtteordningerne. Efter denne analy­
se følger revisionsbemærkningerne. Retten må på grund­
lag af sin kontrol på stedet konstatere, at de samme 
problemer har vist sig i praksis ved anvendelsen af 
støtteordningen. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 105 
Bemærkninger om retsforskrifterne 
Fællesskabsbestemmelser 
6.12. Mål og anvendelsesbetingelser for støtteordnin­
gen er vagt og upræcist formuleret i Rådets forordning 
(EØF) nr. 797/85, og der henvises ikke til de særlige og 
konkrete behov, der gør sig gældende inden for de 
mangfoldige sektorer, der tilsammen udgør landbruget i 
Fællesskabet i dag. Forordningen, som selv burde være et 
instrument til udviklingen af landbruget i EF, er så uklart 
formuleret, at det ikke på grundlag af den er muligt at 
definere EF's politik på dette område. Der er ikke fastsat 
brugbare kriterier for valg af støttemodtagere, og der er 
ikke fastlagt en prioriteringsrækkefølge. Fællesskabet 
råder over specifikke informationskilder og analysered­
skaber, såsom Informationsnettet for Landøkonomisk 
Bogføring (INLB), oplysningerne om landbrugsbedrif­
ternes struktur eller hele det omfattende statistiske 
materiale, der til stadighed udarbejdes af Eurostat, og 
styrer landbrugsmarkederne direkte. Men det har ikke 
defineret, hvilke typer landbrugsbedrifter der i kraft af 
deres størrelse, sammensætning af arbejdskraft, kapital, 
udstyr, afgrøder, produktionsniveau etc. kunne bidrage 
til at forbedre landbrugsstrukturernes effektivitet som 
anbefalet i forordningen. Fællesskabet har heller ikke 
fastsat, hvilke investeringer der med den nuværende 
landbrugssituation i EF er de mest nødvendige, for at den 
ønskede forbedring opnås. Selv om der i 1988 i 
forordningens artikel 2 blev indføjet en reference til 
»landbrugsbedrifter, der har karakter af familiebrug«, 
gav Fællesskabet ikke dermed klart udtryk for et valg eller 
en prioritering, eftersom medlemsstaterne derved blot fik 
mulighed for at »begrænse« støtteordningen til denne 
type bedrifter (2). 
6.13. Andre udtryk i forordningen er indholdsløse, som 
f.eks. at der kan ydes støtte til investeringer med henblik 
på »omstilling af produktionen efter markedets behov« 
(artikel 3, stk. 1), når det tages i betragtning, at en særlig 
produktionsomlægningsstøtte indført ved denne forord­
nings afsnit 03 ikke er taget i anvendelse, fordi Rådet ikke 
har været i stand til at definere, hvilke produkter der 
kunne anerkendes (artikel le). 
6.14. Afsnit I i Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 er 
generelt så upræcist formuleret, at det er umuligt at drage 
nogen konklusioner med hensyn til målopfyldelsesgraden 
for Fællesskabets politik eller at foretage en indgående 
analyse af, om der er iværksat hensigtsmæssige foranstalt­
ninger til opfyldelse af disse mål. 
(2) Rådets forordning (EØF) nr. 1137/88 af 29. marts 1988 
(EFTL 108 af 19.4.1988). Nationale gennemførelsesbestemmelser 
6.15. Støtteordningerne i henhold til afsnit I i Rådets 
forordning nr. 797/85 skal formelt iværksættes ved 
nationale bestemmelser, der forelægges Kommissionen til 
godkendelse; godkendelsesproceduren forløber i to 
etaper. Først afgiver Kommissionen udtalelse om forslag 
til love og administrative bestemmelser, som medlemssta­
terne er forpligtet til at meddele Kommissionen (artikel 
24). Derefter vedtager Kommissionen, efter at de 
pågældende bestemmelser er vedtaget af medlemsstater­
ne, en beslutning om, at de er i overensstemmelse med 
forordningen, og at betingelserne for Fællesskabets 
finansielle deltagelse således er opfyldt (artikel 25). 
6.16. Retten har konstateret, at de nationale love og 
administrative bestemmelser i de fleste tilfælde kun er en 
gentagelse af forordningens ordlyd, og at de ikke 
indeholder supplerende bestemmelser. Der ligger både 
retlige og politiske forhold til grund herfor. Hvis 
medlemsstaterne i væsentlig grad modificerer, begrænser 
eller supplerer støtteordningens bestemmelser, er der en 
risiko for, at de nationale bestemmelser bliver anfægtet på 
grund af manglende overensstemmelse med forordnin­
gen. At denne risiko ikke kun består i teorien, fremgår af 
en dom afsagt af Domstolen (3) vedrørende fortolkningen 
af bestemmelserne i Rådets direktiv 72/159/EØF af 17. 
april 1972 (4) om en tilsvarende støtteordning. Ud fra en 
politisk vurdering er det vanskeligt at forestille sig, at en 
medlemsstat skulle forsøge at indføre restriktive bestem­
melser for anvendelsen af denne meget generelle støtte­
ordning. Gjorde den det, ville det blive vanskeligere for 
samtlige landbrugere i den pågældende medlemsstat at 
opnå støtte end for landbrugere i de medlemsstater, der 
ikke havde valgt at anvende forordningen restriktivt. 
6.17. I forbindelse med de nationale gennemførelsesbe­
stemmelser undersøger Kommissionen hovedsagelig, om 
de formelt er i overensstemmelse med forordningens 
betingelser. 
6.18. En væsentlig betingelse for, at støtten til investe­
ringer i bedrifter skal have nogen nyttevirkning, er bl.a., 
at der udarbejdes en brugbar forbedringsplan. Ofte 
indgår en model af en sådan forbedringsplan, der skal 
udarbejdes af støtteansøgerne, ikke i de nationale 
bestemmelser, der sendes til Kommissionen. Dette tyder 
på, at Kommissionens undersøgelser ikke omfatter en 
vurdering af modellens tekniske værdi. 
6.19. Fællesskabsforanstaltningerne træder først ende­
ligt i kraft, når de er omsat i nationale bestemmelser, der 
så igen behandles af Kommissionen i to omgange. Denne 
procedure medfører forsinkelser, som under hensyntagen 
til visse medlemsstaters regionale struktur (der findes ikke 
kun tolv, men flere dusin nationale lovgivninger, alt efter 
(3) Dom af 18. december 1986 i sag 312/85 (Sml. 1986, s. 4039). 
(4) EFT L96 af 23.4.1972. 
106 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
de enkelte regioners lovgivningskompetence) har til følge, 
at iværksættelsen af fællesskabsforanstaltningerne både 
geografisk og tidsmæssigt sker usammenhængende, og at 
de kan få andre virkninger end de tilsigtede. Eksempel: I 
1990 var lovgivningen vedrørende visse italienske regio­
ner endnu ikke endeligt vedtaget, og derfor var land­
brugerne i disse regioner i princippet udelukket fra at 
modtage støtte under fællesskabsordningen. Det skal 
endvidere bemærkes, at ovennævnte problemer opstår 
ved enhver væsentlig ændring af forordningen, der på ny 
udløser den omtalte procedure. 
6.20. Under disse omstændigheder er det tvivlsomt, om 
den omstændelige, formelle procedure, Kommissionen 
anvender ved godkendelsen af de nationale bestemmelser, 
er nødvendig og hensigtsmæssig til sikring af en forsvarlig 
økonomisk forvaltning af foranstaltningerne. Kommis­
sionen kunne gå bort fra denne procedure og lade 
forordningen, som har umiddelbar retsvirkning, finde 
direkte anvendelse. 
6.21. Der bør føres en enklere og mere effektiv kontrol 
med, at medlemsstaterne overholder betingelserne for, at 
Fællesskabet refunderer en del af den ydede støtte. I 
proceduren kunne bl.a. indgå, at Kommissionen fik 
meddelelse om eventuelle nationale bestemmelser, der 
supplerede forordningen, og at der indførtes en perma­
nent høringsprocedure mellem nationale myndigheder og 
fællesskabsmyndigheder om alle problemer vedrørende 
fortolkning og anvendelse af bestemmelserne. Den 
nuværende procedure kan faktisk medføre en regelstridig 
anvendelse af forordningen, hvis, hvilket er sket, 
Kommissionen fejlagtigt erklærer de nationale bestem­
melser i overensstemmelse med forordningen (jf-
punkt 6.66 og 6.71). 
Specifikke bemærkninger om støtte til 
gennemførelse af planer for forbedring af 
landbrugsbedrifter 
Balance mellem de ansøgte støttebeløb og de disponible 
bevillinger på nationalt plan 
6.22. Der kan være problemer med at gennemføre 
ordningen om støtte til investeringer i landbrugsbedrifter 
på grund af finansieringsvanskeligheder i medlemsstater­
ne. 
6.23. I den italienske region Abruzzo var de regionale 
budgetbevillinger for 1989 opbrugt, og mulighederne for 
at forelægge nye forbedringsplaner var således midlerti­
digt udtømt. Støtte til en del af regionen til investeringer i henhold til allerede godkendte investeringsplaner måtte 
også indstilles midlertidigt. Hertil kommer, at den støtte, 
der er nødvendig for gennemførelsen af allerede forelagte 
planer, i årevis belaster udnyttelsen af kommende års 
budgetbevillinger. Situationen er i praksis den, at 
støtteordningen ikke finder anvendelse, og da den er 
bindende, er det en overtrædelse af forordningen. 
6.24. For at afpasse de ansøgte støttebeløb efter de 
disponible bevillinger har de regionale myndigheder i 
Piemonte fastsat frister for indgivelse af støtteansøg­
ninger, der i øvrigt bekendtgøres med meget kort varsel. 
Endvidere er det til tider kun forbeholdt bestemte 
kategorier af landmænd at indgive ansøgninger (første 
etablering, andre unge landbrugere, bjergområder). Dette 
system er utvivlsomt indført på grund af begrænsede 
nationale bevillinger, men det er ikke den ideelle løsning, 
når landbrugerne skal planlægge og gennemføre investe­
ringer på det for bedriften gunstigste tidspunkt. Ud fra 
ønsket om at sikre en rationel forvaltning af systemet kan 
det være absolut rimeligt at begrænse støtten til visse 
prioriterede kategorier af landbrugere, men det er ikke i 
overensstemmelse med forordningen, der som allerede 
omtalt kun giver mulighed for at begrænse støtteordnin­
gen til familiebrug. 
6.25. I andre medlemsstater er det lettere at opnå 
balance mellem de ansøgte støttebeløb og de disponible 
bevillinger, enten fordi der allerede findes en højtudviklet 
landbrugsstruktur (Bayern), eller fordi landbrugerne har 
en mindre investeringskapacitet (Spanien). 
6.26. I de tilfælde, hvor de ansøgte støttebeløb langt 
overstiger de disponible bevillinger, bør balancen sikres 
ved, at de planer udvælges, hvor der kan konstateres den 
største overensstemmelse med en på forhånd fastlagt 
prioriteringsrækkefølge for udviklingen af landbruget. 
Da der imidlertid ikke er fastlagt en sådan prioriterings­
rækkefølge ved Rådets forordning (EØF) nr. 797/85, er 
de nationale myndigheder generelt ikke tilbøjelige til at 
foretage et valg blandt planer, der formelt er i overens­
stemmelse med forordningen. Dette skyldes frygt for, at 
der ikke er et sikkert retsgrundlag for en beslutning om at 
udelukke et projekt. 
6.27. Ovennævnte problemer burde løses ved, at 
Fællesskabet på forhånd definerede præcise mål og 
fastlagde en prioriteringsrækkefølge, og at det i samar­
bejde med medlemsstaterne fastsatte størrelsen af de 
finansielle midler, der er nødvendige til opfyldelsen af 
disse mål. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 107 
Forbedringsplanernes form og indhold 
6.28. I henhold til artikel 2, stk. 1 og 4, i Rådets 
forordning (EØF) nr. 797/85 skal forbedringsplanen 
mindst indeholde: 
a) En redegørelse for udgangssituationen. 
b) En redegørelse for situationen ved planens afslutning, 
udarbejdet på grundlag af et skønsmæssigt budget. 
c) En oversigt over de planlagte foranstaltninger og 
navnlig over de planlagte investeringer. 
d) En særlig beregning, der påviser, at investeringerne er 
berettigede under hensyn til situationen for bedriften 
og for dens økonomi, og at planens gennemførelse vil 
medføre en varig og væsentlig forbedring af denne 
situation, herunder navnlig af arbejdsindkomsten pr. 
MAE. Medlemsstaterne kan imidlertid også godken­
de en plan, der kun skal sikre opretholdelse af det 
eksisterende arbejdsindkomstniveau; i dette tilfælde 
nedsættes det beløb, hvormed EUGFL kan intervene­
re, med 20 %. 
6.29. Forbedringsplanen er det centrale element i 
støtteordningen, og det er derfor væsentligt, at den i 
udformning og indhold på troværdig, rationel og objektiv 
måde berettiger de planlagte investeringer. Det bør for 
enhver pris undgås, at forbedringsplanen blot er en 
yderligere formalitet, der skal overholdes, at der altid kan 
findes en passende plan, så snart der foreligger en 
investeringsafgørelse, og at det tilsigtede resultat (f.eks. 
en stigning i arbejdsindkomsten pr. MAE) altid kan nås 
på papiret, når der anvendes bestemte vurderings- og 
beregningsmetoder. 
6.30. Rettens revision viser, at sådanne situationer ikke 
altid kan undgås. 
6.31. Forbedringsplanen udformes meget forskelligt i 
de enkelte regioner i Fællesskabet. I Bayern, Abruzzo og 
Aosta-Dalen anvendes en formular, der skal udfyldes 
med meget detaljerede oplysninger: for perioden før og 
efter investeringernes gennemførelse en nøje beskrivelse 
af arealer, virksomhedens øvrige aktiver og den disponi­
ble og nødvendige arbejdskraft, en analyse af de 
nødvendige elementer til bestemmelse af bruttofortjene­
sten pr. afgrøde og pr. art husdyrhold, de faste 
omkostninger inklusive finansieringsomkostninger, 
gæld, bedriftens indtjening og arbejdsindkomst. I Pie-
monte skal planen indeholde oplysninger om bedriftens 
aktiver og bruttoproduktion, men ikke om fortjeneste, 
omkostninger eller indtjening. 1 Det Forenede Kongerige 
skal planen indeholde sammenfattende opgørelser vedrø­
rende bedriften (den samlede landbrugsindkomst, det 
antal arbejdstimer, der er nødvendigt for at drive hele bedriften, den samlede indkomststigning efter planens 
gennemførelse) men ingen dokumentation herfor. I de 
øvrige besøgte medlemsstater ligger kravene med hensyn 
til indholdet af forbedringsplanerne et sted midt imellem 
de to ovennævnte ydertilfælde: De væsentlige data skal 
forelægges, men mere eller mindre detaljeret. 
6.32. Selv når en formular indeholder fyldestgørende 
oplysninger, afhænger beregningernes værdi af tallenes 
pålidelighed og af de anvendte vurderingsmetoder. I visse 
medlemsstater er det f.eks. særlig vanskeligt at efterprøve, 
hvilke arealer landbrugeren selv ejer, har forpagtet eller 
driver på et andet grundlag. Har landbrugeren ikke ført 
regnskab i den periode, der ligger forud for fremlæggelsen 
af planen, kan driftsresultatet kun fastsættes skønsmæs­
sigt, og værdiansættelsen afhænger af kendskabet til den 
pågældende bedrift og den pågældende landbruger. Med 
det system, der anvendes i de italienske regioner, Retten 
har besøgt, er det vanskeligt at sikre, at de i planerne 
indeholdte oplysninger er korrekte. De regionale myndig­
heder bistår ikke landbrugeren med udarbejdelsen af 
planen, og denne må i stedet henvende sig til private 
rådgivere eller faglige sammenslutninger. På grund af den 
indbyrdes konkurrence mellem disse personer og/eller 
organer, er der ringe sandsynlighed for, at det »frarådes« 
en landbruger at indsende en plan, selv om der skulle 
herske usikkerhed om hans faktiske investeringskapacitet 
og om investeringens rentabilitet. Det kan i øvrigt ikke 
udelukkes, at tal og beregninger i nogle tilfælde, hvor det 
findes hensigtsmæssigt, er »korrigeret«, således at de 
formelle betingelser for opnåelse af støtte er opfyldt. 
Arbejdsindkomsten pr. mandsarbejdsenhed (MAE) 
6.33. Blandt de væsentlige elementer, der skal fremgå af 
planen, er størrelsen af arbejdsindkomsten pr. MAE før 
og efter planens gennemførelse. Stigning i denne ind­
komst medførte i 1988 en økonomisk fordel for medlems­
staterne i form af højere EUGFL-refusionssatser (jf. 
punkt 6.28). 
6.34. Begrebet »mandsarbejdsenhed« er ikke defineret 
nogetsteds i EF-lovgivningen. Begrebet dækker hen­
holdsvis et bestemt antal arbejdstimer pr. år (2 300, 1 920, 
1 500 eller 1 168 timer) eller et bestemt antal arbejdsdage 
pr. år (287, 250), alt efter hvilken region der er tale om. 
6.35. Det ligger fast, at antallet af MAE ikke kan svare 
til antallet af personer, der arbejder på bedriften. Det kan 
f.eks. fremgå af en plan, at to personer udfører et arbejde 
svarende til 5 MAE. Overstiger antallet af MAE antallet 
af personer, der arbejder på bedriften, falder arbejds­
indkomsten pr. MAE. En sådan nedgang i arbejds­
indkomsten kan i visse tilfælde være af interesse, fordi den 
108 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
viser, at arbejdsindkomsten på den pågældende bedrift er 
lavere end referenceindkomsten, og at bedriften således er 
støtteberettiget. 
6.36. Beregningsmetoderne til bestemmelse af arbejds­
indkomsten pr. MAE varierer meget fra medlemsstat til 
medlemsstat, og det er således i mange tilfælde et 
spørgsmål, om den stigning i arbejdsindkomsten, der 
fremgår af en plan, faktisk kan realiseres. 
6.37. Begrebet »arbejdsindkomst« omfatter i henhold 
til Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 ikke kun 
indkomst af arbejde udført af landbrugeren og hans 
familie. Hvis landbrugeren har lønnede medarbejdere, 
indgår bruttolønningerne derfor ved de fleste beregnings­
metoder i beregningsgrundlaget for arbejdsindkomsten 
pr. MAE. I Frankrig indgår bruttolønnen imidlertid kun i 
beregningen af arbejdsindkomsten til og med de første tre 
MAE, mens bruttolønnen til yderligere ansatte opføres 
som driftsudgifter. I Abruzzo og i Aosta-Dalen betragtes 
bruttolønninger udelukkende som omkostninger. Den 
første beregningsmetode er ganske vist i overensstemmel­
se med forordningens ånd, men den medfører normalt en 
nedsættelse af landbrugerens arbejdsindkomst, og det 
kan i visse tilfælde være ønskeligt for at vise, at den 
pågældende landbrugers indkomst er lavere end referen­
ceindkomsten, der udgør loftet for støtteberettigelse. Til 
beregning af en stigning i en landbrugers indkomst er de 
to andre metoder forbundet med åbenbare fordele. 
6.38. Den samlede arbejdsindkomst på bedriften bereg­
nes normalt ved i landbrugsindkomsten at fratrække et 
beløb svarende til forrentningen af den kapital, der er 
investeret i bedriften. Metoderne til beregning af kapital 
og forrentning, som varierer meget fra region til region (i 
visse regioner anvendes et fast og konstant beløb, i andre 
en særlig rentesats af grundværdien og øvrige elementer, 
der indgår i aktiverne), kan gøre det lettere at foretage en 
matematisk beregning afstigningen i arbejdsindkomsten. 
I Bayern anvendes der f.eks. en beregningsmetode, 
hvorefter lån optaget med henblik på at gennemføre 
planen, medfører en tilsvarende formindskelse af kapita­
len. Kapitalen beregnes i dette tilfælde som bedriftens 
indtjening multipliceret med en konstant minus land­
brugerens samlede gæld. Er gælden forøget efter planens 
gennemførelse, bliver kapitalen og forrentningen heraf 
automatisk mindre, og arbejdsindkomstens andel af den 
samlede indkomst bliver større. Det er således umiddel­
bart muligt at fastsætte en stigning i arbejdsindkomsten, 
selv når bedriftens indtjening falder. 
6.39. I Piemonte beregnes arbejdsindkomsten af de 
regionale myndigheder; værdien af bedriftens bruttopro-
duktion multipliceres med forud fastsatte koefficienter, 
der er udledt af en undersøgelse af resultaterne af tidligere 
udviklingsplaner i henhold til Rådets direktiv 72/159/ 
EØF. Da koefficienten for situationen efter investe­
ringens gennemførelse konsekvent er højere end den, der bruges ved beregningen af indkomsten før investering, vil 
resultatet altid være en stigning i indkomsten. 
6.40. En stigning i arbejdsindkomsten pr. MAE kan 
ledsages af en nedgang i bedriftens indtjening som følge af 
nye finansieringsomkostninger (den del af renter på lån, 
der ikke godtgøres) og større afskrivninger (svarende til 
værdien af de nye investeringer), der ikke er opvejet af en 
produktionsstigning — der kan være forbudt (som i 
mælkesektoren) eller vanskelig at gennemføre under den 
nuværende situation inden for landbruget i EF. I dette 
tilfælde kan der, hvis planen forudsætter en nedgang i 
antallet af arbejdstimer, der er mere end proportional 
med nedgangen i den samlede indkomst, fremkomme en 
stigning i arbejdsindkomsten pr. MAE, selv om den 
disponible indkomst for landbrugeren og dennes familie 
efter planens gennemførelse er mindre end før. 
6.41. I en række medlemsstater skal alle planerne 
(Irland, Italien, Det Forenede Kongerige) eller næsten 
alle planerne (Frankrig) medføre en stigning i arbejds­
indkomsten pr. MAE. I to medlemsstater (Spanien, 
Frankrig) skal stigningstakten være på mindst 15%. Det 
er tvivlsomt, om en sådan generel stigning i indkomsten 
virkelig finder sted. 
6.42. Det afhænger meget af de anvendte beregnings­
metoder eller de nationale myndigheders principielle 
holdning, om der i en forbedringsplan fastsættes en 
stigning eller blot en fastholdelse af arbejdsindkomsten 
pr. MAE. Der er derfor ingen sikkerhed for, at alle de 
tilfælde, der ifølge medlemsstaterne berettiger til den 
højeste refusionssats, bygger på objektive og uomtviste­
lige overslag over indkomststigningen. 
Tilstrækkelig faglig dygtighed 
6.43. Den landbruger, der opstiller en forbedringsplan, 
skal være i besiddelse af »tilstrækkelig faglig dygtighed«. 
Medlemsstaterne fastsætter de kriterier, som skal danne 
grundlag for bedømmelsen af landbrugerens faglige 
dygtighed »under hensyn til hans landbrugsfaglige 
uddannelsesniveau og/eller et vist minimum af erhvervs­
erfaring« [Rådets forordning (EØF) nr. 797/85, artikel 2]. 
6.44. I alle medlemsstaterne gælder den regel, at de 
landbrugere, der ikke har gennemført en særlig erhvervs­
uddannelse, skal have beskæftiget sig med landbrug i et 
bestemt tidsrum for at være i besiddelse af »tilstrækkelig 
faglig dygtighed«. Alt efter medlemsstaten drejer det sig 
om mellem to og ti år. Det er uberettiget, at der er en 
sådan forskel på betingelserne for opfyldelse af kravet om 
»tilstrækkelig faglig dygtighed«. Det er almindeligt 
anvendt landbrugsteknik og almindelige forvaltnings­
metoder, der ligger til grund for en forbedring af 
produktionsbetingelserne. Der kan ikke være stor forskel 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 109 
på, hvilken faglig dygtighed, der i de forskellige 
medlemsstater kræves for at kunne drive en landbrugs­
bedrift. 
6.45. Det er i øvrigt ikke i overensstemmelse med de 
bestræbelser, der bl.a. på grundlag af Traktatens artikel 
57 og 128 er gjort for at opnå en harmonisering af 
erhvervsuddannelsen i EF, at medlemsstaterne selv kan 
fastlægge kriterierne for bedømmelsen af landbrugerens 
faglige dygtighed. 
Regnskabsføring 
6.46. Ifølge Rådets direktiv nr. 72/159/EØF om støtte 
til udviklingsplaner skal alle støttemodtagerne føre et 
detaljeret forvaltningsregnskab. Efter ændringen af 
støtteordningen ved Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 
skal støttemodtagerne kun føre et »forenklet regnskab« 
(bogføring af indtægter og udgifter, en årlig balance over 
aktiver og passiver). 
6.47. I nogle af de besøgte medlemsstater er regnskabs­
føringen blot en formalitet (en formular, som land­
brugeren skal udfylde og opbevare), mens der i andre 
medlemssstater skal føres et egentligt driftsregnskab; 
resultaterne skal hvert år meddeles myndighederne. 
6.48. I nogle medlemsstater gælder denne regnskabs­
pligt kun, mens planen gennemføres (to til tre år), 
hvorimod den i andre gælder i op til ti år. 
6.49. Ingen af de nationale myndigheder gennemgår de 
regnskabsmæssige resultater, før de beregner de økono­
miske og finansielle virkninger af planens gennemførelse. 
6.50. Det forhold, at forordningens bestemmelser ikke 
er særlig restriktive, og at de ofte kun er anvendt formelt, 
står i skarp modsætning til den højtidelige erklæring i 
forordningens femte betragtning. Heri hedder det, at 
»kun de bedrifter, hvor rentabiliteten påvises ved et 
regnskab, vil kunne tilpasses den økonomiske udvikling«. 
Restriktioner vedrørende mælkesektoren 
6.51. I henhold til artikel 3, stk. 3, i Rådets forordning 
(EØF) nr. 797/85 kan der ikke ydes støtte til investeringer i mælkesektoren, som medfører overskridelse af den 
referencemængde, der fastsættes for hver producent 
under mælkekvoteordningen. 
6.52. I Italien var der indtil udgangen af 1988 ikke 
fastsat nogen individuel referencemængde. Når der ikke 
er fastsat en referencemængde, er det umuligt at afgøre, 
om en investering i mælkesektoren kan medføre en 
overskridelse af referencemængden. Når mælkekvoteord­
ningen ikke er taget i anvendelse, burde der ikke kunne 
ydes støtte til investeringer i mælkesektoren. Der er 
imidlertid blevet ydet sådan støtte i Italien, uden at 
Kommissionen har påtalt den manglende overensstem­
melse med fællesskabsbestemmelserne. 
6.53. Af de to besøgte regioner med en betydelig 
mælkeproduktion finansierede den ene investeringer, der 
generelt førte til øget mælkeproduktion, mens den anden 
indførte en yderligere begrænsning i lovgivningen i form 
af et forbud mod at øge antallet af malkekøer i forhold til 
antallet i 1983. Der er imidlertid ingen direkte forbindelse 
mellem et bestemt antal malkekøer og en bestemt 
mængde mælk, da mælkemængden også afhænger af 
andre faktorer. Det fremgår i øvrigt af revisionen, at 
denne alternative begrænsning ikke altid er blevet strengt 
overholdt, og at de lokale myndigheder har finansieret 
planer, der har medført en stigning i antallet af 
malkekøer. 
6.54. Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 har fundet 
anvendelse i Spanien siden 1989, og situationen svarer til 
den, der blev konstateret i Italien. Det blev påvist, at der i 
1989 endnu ikke var fastsat endelige referencemængder i 
Galicien, men at der var finansieret investeringer i 
mælkesektoren. 
EF's refusioner 
6.55. Den 28. december 1987 vedtog Kommissionen en 
beslutning i overensstemmelse med artikel 25 i Rådets 
forordning (EØF) nr. 797/85 om den regionale lov af 18. 
august 1986 om gennemførelse af Rådets forordning 
(EØF) nr. 797/85. Det fremgår af beslutningen, at 
Kommissionen ikke fandt de dele af loven, der vedrører 
støtte til forbedringsplaner og støtte til etablering af unge 
landbrugere, i overensstemmelse med forordningens 
bestemmelser. Alligevel har EUGFL, Udviklingssektio­
nen, refunderet 0,9 mio. ECU af regionens støtte. 
Kommissionen har ikke overholdt artikel 27, stk. 1, i 
Rådets forordning (EØF) nr. 797/85, der udelukker 
Fællesskabets finansielle deltagelse i foranstaltninger, 
hvorom der ikke er vedtaget en positiv beslutning i 
henhold til forordningens bestemmelser. 
110 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
6.56. I Spanien blev der vedtaget nationale gennemfø­
relsesbestemmelser til støtteordningerne for investeringer 
i landbrugsbedrifter i 1987 og 1988. Kommissionen 
godkendte disse bestemmelser ved to beslutninger af 24. 
juli 1987 og 1. december 1988. Senest den 1. december 
1988 var der således blevet vedtaget et retsgrundlag for 
gennemførelsen af Rådets forordning nr. 797/85, og den i 
artikel 24 og 25 omtalte procedure var blevet afsluttet. 
6.57. Ved en senere beslutning af 15. december 1988 
fandt Kommissionen imidlertid, at en række nationale 
bestemmelser vedtaget uden for rammerne af Rådets 
forordning (EØF) nr. 797/85, og hvoraf størsteparten 
allerede var gældende ved tiltrædelsen, også opfyldte 
»betingelserne for Fællesskabets finansielle deltagelse i de 
i henhold til forordningen refusionsberettigede foran­
staltninger« (Kommissionens beslutning 89/114/EØF, 
artikel 1) (5). Refusionerne fra EUGFL, Udviklings­
sektionen, i 1989 vedrører udgifter i forbindelse med disse 
rent nationale foranstaltninger, der i strid med Kommis­
sionens beslutning ofte langt fra opfylder de i forordnin­
gen fastsatte betingelser for ydelse af støtte. Da Kommis­
sionen godkendte disse foranstaltninger, var de i øvrigt 
allerede blevet bragt til ophør ved særlige bestemmelser, 
der blev indført til gennemførelse af Rådets forordning 
(EØF) nr. 797/85. Havde disse foranstaltninger virkelig 
været i overensstemmelse med forordningen, kunne de 
være blevet godkendt som »allerede eksisterende bestem­
melser, som gør det muligt at anvende forordningen « 
[artikel 24, stk. 1, andet led, i Rådets forordning (EØF) 
nr. 797/85]. 
6.58. Retten har ved sine revisionsbesøg kunnet konsta­
tere, at den støtte, der er refunderet af EUGFL, 
Udviklingssektionen, i mange tilfælde vedrører udgifter, 
der vanskeligt kan betragtes som investeringer. Det drejer 
sig f.eks. om udskiftning af tuberkulose- eller brucellose-
ramte køer som et led i forbedringen af besætningernes 
sundhedstilstand (»saneamiento«). Selv udskiftningen af 
en enkelt ko er blevet anset for at være en forbedrings-
plan. Desuden er der konstateret tilfælde af støtte til 
etablering af elektricitetsnet (opsætning af mellem- og 
lavspændingsledninger for at sikre forsyningen af lands­
byer, der endnu ikke havde elektricitet). Sådanne 
foranstaltninger vedrører almindelige infrastrukturer og 
ikke investeringer i landbrugsbedrifter. Der findes en 
særlig fællesskabsordning om finansiering af denne form 
for infrastrukturer [Rådets forordning (EØF) nr. 1760/78 
af 25. juli 1978, og for Spanien Rådets forordning nr. 
1118/88 af 25. april 1988] (6). 
(5) EFT L 43 af 15.2.1989. 
(6) EFT L 204 af 28.7.1978 og EFT L 107 af 28.4.1988. 6.59. I de fleste tilfælde krævedes der ingen forbedrings-
planer som anført i Rådets forordning (EØF) nr. 797/85. 
Kun for visse typer af støtte i henhold til »la ley de 
explotacion familiar agraria y de los agricultures jo venes« 
(lov nr. 49/1981) findes der »moderniseringsplaner«, der 
kan sidestilles med planerne i Rådets forordning (EØF) 
nr. 797/85. 
6.60. Afhængigt af, hvilken national foranstaltning der 
er anvendt, og afhængigt af den kompetente myndighed, 
er man konsekvent gået ud fra, at arbejdsindkomsten var 
steget efter foranstaltningens gennemførelse. I andre 
tilfælde er indkomstniveauet blevet beregnet efter på 
forhånd fastlagte kriterier. Under alle omstændigheder 
var det ikke generelt en betingelse for ydelse af den 
nationale støtte, at investeringernes indvirkning på 
arbejdsindkomsten blev beregnet. 
6.61. Retten konkluderer, at en stor del af den støtte, 
der blev ydet i Spanien mellem 1986 og 1988 og refunderet 
af Kommissionen i henhold til artikel 4 i Rådets 
forordning (EØF) nr. 797/85, ikke opfylder de væsent­
ligste betingelser i forordningen (forbedringsplan, hvis 
gennemførelse ifølge særlige beregninger vil medføre en 
varig og væsentlig forbedring af situationen for bedriften 
og af arbejdsindkomsten). 
6.62. Da de spanske foranstaltninger er nationale 
foranstaltninger, er de blevet finansieret inden for 
rammerne af den nationale støtteordning. EF's refusion 
har end ikke i forbindelse med udarbejdelsen af de 
nationale budgetoverslag haft nogen indflydelse på 
omfanget af de af Spanien afholdte udgifter. I 1989 
refunderede Kommissionen i alt 26,2 mio. ECU. Disse 
refusioner er ikke et udtryk for EF's deltagelse i 
gennemførelsen af en fællesskabsaktion, men er snarere 
kapitaloverførsler, der skulle have været foretaget uden 
for rammerne af Rådets forordning (EØF) nr. 797/85. 
6.63. Den beskrevne situation viser, at kravet om en 
hurtig og ensartet iværksættelse af Rådets forordning 
(EØF) nr. 797/85 i hele Fællesskabet ikke er efterkommet. 
Argumentet om tilpasningsvanskeligheder efter tiltrædel­
sen forekommer ikke overbevisende i dette tilfælde. Alle 
medlemsstaterne var forpligtigede til at vedtage de 
nødvendige nationale bestemmelser til gennemførelsen af 
Rådets forordning (EØF) nr. 797/85. De medlemsstater, 
der vedtog disse bestemmelser for sent, kunne ikke via 
EUGFL, Udviklingssektionen, få refunderet andre 
former for national støtte i stedet for den, der er omfattet 
af forordningen. 
Støttemodtagere og investeringer 
6.64. Støtte til investeringer i landbrugsbedrifterne 
tager sigte på en meget bred målgruppe, som følge af at 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 111 
forordningens betingelser for ydelse af støtte ikke er 
særlig selektive. De ydertilfælde, Retten har påvist, 
vedrører lige fra små bedrifter, der kun sikrer beskæftigel­
se svarende til en del af en MAE (ca. 30 arbejdsdage 
årligt), til en bedrift med 646 ha, 907 stk. kvæg og 52 
lønnede arbejdsenheder. 
6.65. Investeringerne i henhold til forbedringsplanerne 
varierer fra mindre betydelige anlægsarbejder til en værdi 
af få tusinde ecu (rydning, dræning, betonfliser til 
ensilage, hegn, korte ikke-asfalterede markveje) til 
bygninger, der koster flere hundrede tusinde ecu (fuldt 
udstyrede staldbygninger, fodertørrerier etc). 
6.66. Støtteordningen til gennemførelse af forbedrings-
planer er generelt blevet betragtet som en foranstaltning 
til finansiering af enhver form for investering vedrørende 
landbrugsproduktion. Dette understreges i høj grad af 
visse enkeltstående tilfælde i Piemonte. Den regionale lov 
om anvendelsen af Rådets forordning (EØF) 797/85 blev 
uden problemer godkendt af Kommissionen. Med 
hjemmel i denne lov blev der i Piemonte også finansieret 
investeringer, der var iværksat før forordningen trådte i 
kraft. På grund af manglende bevillinger kunne de 
pågældende investeringer ikke finansieres i henhold til de 
særlige regionale love, der var gældende, dengang 
støtteansøgningerne blev indgivet. I disse tilfælde blev der 
efterfølgende fremlagt en »plan« for formelt at »efter­
komme« bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 
797/85. En plan, der er opstillet flere år efter investering­
ernes gennemførelse, har ingen reel værdi. Det ligger i 
selve udtrykket »plan«, at den skal omhandle noget 
fremtidigt. 
6.67. Bortset fra de ovenfor beskrevne særtilfælde er 
hovedparten af støttemodtagerne og investeringerne 
kendetegnende for den fremherskende struktur i den 
pågældende regions landbrugsbedrifter. Investeringerne 
går ud på bevaring af den eksisterende struktur og 
forbedring af de tekniske produktionsforhold (mere 
moderne staldbygninger, fornyelse af frugtplantager eller 
maskiner...). Begreberne »tilpasning« og »omstilling«, 
der forskellige steder er omhandlet i forordningen uden 
på noget tidspunkt at blive defineret nærmere, giver sig 
ikke udslag i konkrete handlinger i forbindelse med 
anvendelsen af afsnit I i Rådets forordning (EØF) nr. 
797/85. 
Særlige bemærkninger om støtte til unge 
landbrugere 
Etablering af unge landbrugere under 40 år, der havde landbrug som hovederhverv og 
besad »tilstrækkelige faglige kvalifikationer« ved etable­
ringen eller senest to år efter denne. Halvdelen af præmien 
blev refunderet af EUGFL, Udviklingssektionen. 
6.69. I de fleste tilfælde — bortset fra i Frankrig, hvor 
unge har etableret sig selvstændigt — ydes etablerings­
støtten næsten udelukkende til unge landbrugere, der 
arbejder på familiens bedrift. Trækker forældrene sig 
tilbage fra landbruget efter den nye landbrugers etable­
ring, bliver denne reelt ejer af bedriften og dermed 
ansvarlig for dens forvaltning. Er dette ikke tilfældet, kan 
etableringen blot være en formalitet, der gør det muligt at 
opnå støtte. I Spanien kan etableringen f.eks. bestå i en 
»samarbejdsaftale« mellem forældre og barn: Sønnen 
skal deltage i arbejdet på og forvaltningen af bedriften 
(hvilket denne normalt allerede gør), uden at der 
fastsættes en særlig aflønning. I Frankrig kan samar­
bejdet mellem far og søn formaliseres ved en »bedrifts-
gruppe med fælles drift«. I Abruzzo kan der være tale om 
etablering, når der indgås en kontrakt om leje uden 
vederlag (»comodato«) for 9 år, eller i tilfælde af en 
»driftsfuldmagt«. I alle disse tilfælde sker der ikke 
overdragelse af ejendomsretten til bedriften, og proble­
merne ved en senere overdragelse af bedriften ved arv 
forbliver uløste. Etableringen medfører endvidere ude­
lukkende administrationsudgifter. Det er vanskeligt at se 
nytteværdien og berettigelsen af en støtte, der kun 
medfører en formalisering af et allerede eksisterende 
forhold. 
6.70. Betingelserne for ydelse af engangspræmierne er 
senere blevet ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 
3808/89 af 12. december 1989 (7). Umiddelbart er der tale 
om en skærpelse af betingelserne. Den unge landbruger 
skal nu etablere sig som »driftsleder«. Blev denne nye 
betingelse strengt overholdt, burde det medføre et fald i 
antallet af etableringspræmier. De nye bestemmelser, som 
umiddelbart er klare, bliver mere tvetydige som følge af 
den resterende del af den ændrede tekst. De nye 
bestemmelser kan faktisk ikke anvendes uden videre, 
hvilket burde være muligt, da det drejer sig om en EF-
forordning, »der er bindende i alle enkeltheder og gælder 
umiddelbart«. Medlemsstaterne skal »definere« dem 
nærmere og »fastlægge de særlige betingelser, hvis den 
unge landbruger ikke etablerer sig som eneste driftsleder 
på bedriften« (artikel 7, stk. 2, i den ændrede udgave). 
Anerkendes det, at der på en bedrift kan være et ubestemt 
antal driftsledere, kan der, når alt kommer til alt, fortsat 
ydes etableringspræmier som tidligere. Den unge land­
mand, der etablerer sig sammen med den eller de allerede 
eksisterende driftsleder(e), skal blot også have titel af 
driftsleder. 
6.68. 11988 kunne medlemsstaterne tildele en »engangs-
præmie« på højst 7 500 ECU til unge landbrugere på C) EFT L371 af 20.12.1989. 
112 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Den unge landbrugers faglige kvalifikationer 
6.71. I Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 anvendes i 
forbindelse med etableringsstøtte til unge landmænd 
udtrykket tilstrækkelige »faglige kvalifikationer« baseret 
på en faglig uddannelse (artikel 7). I samme forordning 
anvendes for landbrugere, der opstiller en forbedrings-
plan, udtrykket »tilstrækkelig faglig dygtighed«, hvorved 
kan fastslås »erhvervserfaring« (artikel 2, stk. 1 og 6). Det 
er logisk, at betingelserne for særlig støtte til unge 
landbrugere skal være strengere end betingelserne for 
almindelig støtte. Det er derfor også logisk, at Kommis­
sionen fandt, at en bestemmelse i den regionale lov for 
Aosta-Dalen ikke var i overensstemmelse med forordnin­
gen, fordi »faglige kvalifikationer« var reduceret til 
»faglige dygtighed« [udtalelse C(87)201 af 5. februar 
1987]. Kommissionen accepterede imidlertid uden videre 
en lignende bestemmelse i den regionale lov for Piemonte. 
I denne region kan en landbruger uden særlig erhvervsud­
dannelse få etableringspræmie uden at være forpligtet til 
senere at erhverve den nødvendige uddannelse, hvis han i 
mindst 3 år har udøvet landbrugsvirksomhed. Kommis­
sionen har bestemt ikke haft til hensigt at være partisk, og 
det må derfor formodes, at de forskellige bedømmelser 
skyldes problemer med at fortolke og vurdere de mulige 
følger af de nationale bestemmelser. Dette er et eksempel 
på den i konklusionen i punkt 6.20 og 6.21 omtalte 
unyttige og uhensigtsmæssige procedure, hvorefter 
Kommissionen forudgående godkender de nationale 
bestemmelser. 
Evaluering af resultaterne af støtten 
6.72. Ifølge forordningens artikel 29 skulle Kommissio­
nen hvert år forelægge Rådet og Parlamentet en rapport 
udarbejdet på grundlag af oplysninger fra medlemsstater­
ne. Rådet skulle til gengæld vurdere »resultatet af 
foranstaltningerne under hensyn til det tempo, i hvilket 
strukturudviklingen skal foregå, hvis målsætningerne i 
den fælles landbrugspolitik skal virkeliggøres, og under 
hensyn til de pågældende foranstaltningers virkning på 
Fællesskabets produktionsmål, deres betydning for en 
harmonisk udvikling i Fællesskabets områder og deres 
finansielle følger«. 
6.73. Kommissionen har aldrig forelagt nogen rapport, 
og hvis Rådet har foretaget en vurdering, er resultatet 
heraf aldrig blevet offentliggjort. I 1989 blev artikel 29 
ophævet ved reformen af strukturfondene. Eventuelle 
oplysninger om resultaterne af støtten skal nu hentes i de 
almindelige rapporter om de tre fondes aktiviteter. 6.74. De besøgte medlemsstater foretager ingen særlige 
undersøgelser af effekten af etableringspræmierne og 
forbedringsplanerne for hver bedrift, og de undersøger 
ikke den mere generelle indvirkning på den tekniske 
udvikling af landbruget. Det undersøges heller ikke, 
hvordan præmierne og planerne påvirker produktions­
formerne, arbejdsvilkårene eller de økonomiske struktu­
rer i de pågældende regioner. 
Konklusion 
6.75. På den enkelte bedrift bruges investeringsstøtten, 
der ydes i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 
797/85, i reglen til at dække en del af udgifterne i 
forbindelse med en forbedring af produktionsapparatet. 
Fra et teknisk synspunkt medfører de investeringer, 
hvortil der er ydet støtte, afgjort en forbedring af 
produktionsmidlerne på den støttemodtagende bedrift. 
6.76. På det generelle agroøkonomiske plan kan de 
pågældende foranstaltninger ikke betragtes som en del af 
en egentlig politik, fordi der ikke er fastlagt specifikke 
mål, og fordi der ikke anvendes præcise udvælgelseskrite­
rier, der gør det muligt at lade støtten gå til bestemte 
bedriftskategorier. I realiteten udbetales støtten til et stort 
antal modtagere, og ingen landbrugsbedrift er på forhånd 
udelukket. Det fremgår af revisionsresultaterne, at selv 
kravet om opstilling af en forbedringsplan — som er et af 
støtteordningens centrale elementer — kan reduceres til 
blot at være en yderligere formalitet, der skal opfyldes. 
Forbedringsplanen udgør i hvert tilfælde aldrig i sig selv 
en uoverstigelig forhindring for at opnå støtte. 
6.77. For så vidt angår etableringspræmien for unge 
landbrugere, burde det ligge helt fast, om der ved 
»etablering« blot skal forstås, at landbrugeren har 
landbrug som hovederhverv, eller om han skal »overtage« 
eller starte en bedrift og stille konkrete garantier for 
bedriftens fortsatte beståen. Det andet tilfælde medfører 
nødvendigvis omkostninger og investeringer, og det ville 
være hensigtsmæssigt, at præmien kun ydes som et bidrag 
til dækning af en del af etableringsomkostningerne. 
6.78. Der er klar modsætning mellem den ubeslutsom­
hed, der præger en finansielt set meget væsentlig aktion 
som Rådets forordning (EØF) nr. 797/85, og konsekven­
sen i den nylige reform af strukturfondene, der er baseret 
på principperne om programmering, opfølgning og 
evaluering af effekten af de finansierede aktioner. Ingen 
af disse principper kom til udtryk i forordningen, da den 
blev tilpasset (8) i overensstemmelse med bestemmelserne 
vedrørende reformen [Rådets forordning (EØF) nr. 
(8) EFTL 371 af 20.12.1989. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 113 
4256/88, artikel 1, stk. 3]. Der findes end ikke et program 
for de kvantitative mål, der skal opfyldes, og hvori de 
strukturelle svagheder, der skal udbedres, er helt klart 
defineret. Dette gør det endnu vanskeligere at vurdere, 
hvilken virkning støtten i henhold til Rådets forordning 
(EØF) nr. 797/85 har haft på EF's landbrugsstrukturer. 
FORANSTALTNINGER INDEN FOR 
SKOVBRUGET FINANSIERET OVER 
EUGFL, UDVIKLINGSSEKTIONEN, INDEN 
FOR RAMMERNE AF RÅDETS 
FORORDNING (EØF) NR. 269/79 AF 6. 
FEBRUAR 1979 
Indledning 
6.79. Fællesskabet har navnlig siden 1980 finansieret 
foranstaltninger inden for skovbruget til beskyttelse af 
skove, forskning inden for skovbrugsområdet og udvik­
ling af skovbrug. 
6.80. I 1986 blev der indført to foranstaltninger til 
beskyttelse af skovene mod luftforurening og brande. 
Foranstaltningerne gælder for 5 år, og omkostningerne 
herved anslås til henholdsvis 10 og 20 mio. ECU. 
6.81. Der er igangsat adskillige forskningsprogrammer, 
der helt eller delvis vedrører skovbrug. De samlede 
omkostninger anslås til ca. 10 mio. ECU. 
6.82. Der er blevet iværksat foranstaltninger med 
henblik på udvikling af skovbruget inden for rammerne af 
den fælles landbrugspolitik, navnlig ved en intervention 
under EUGFL, Udviklingssektionen. I dag finansieres 
der 15 foranstaltninger over EUGFL, Udviklings­
sektionen, der helt eller delvis sigter mod udvikling af 
skovbruget. Udgifterne til disse skovbrugsinterventioner 
anslås til mere end 600 mio. ECU. 
6.83. Denne del af kapitlet omhandler udelukkende 
undersøgelsen af foranstaltninger inden for skovbruget 
finansieret over EUGFL, Udviklingssektionen, inden for 
rammerne af Rådets forordning (EØF) nr. 269/79 af 6. 
februar 1979 (9) videreført gennem Rådets forordning 
(EØF) nr. 2088/85 af 23. juli 1985 (10). I økonomisk 
henseende udgør disse foranstaltninger størstedelen af EF's indsats inden for skovbruget med anslåede forplig­
telser på ca. 420 mio. ECU. De ovenfor nævnte 
bemærkninger er resultatet af det revisionsarbejde, der 
indtil 1989 er blevet gennemført i Kommissionens 
tjenestegrene og i forskellige regioner i Frankrig og 
Italien. 
Retsgrundlag 
Foranstaltningerne 
6.84. Ved Rådets forordning (EØF) nr. 269/79 blev der 
fra 1980 indført en fælles foranstaltning inden for 
skovbruget i visse Middelhavsområder i Frankrig og 
Italien. Denne foranstaltning blev forlænget indtil 
udgangen af 1985 og videreført ved Rådets forordning 
(EØF) nr. 2088/85 om De Integrerede Middelhavspro­
grammer (IMP), der gælder indtil 31. december 1993. 
6.85. Inden for rammerne af de nye mål for EUGFL, 
Udviklingssektionen, fastsættes der ved Rådets forord­
ning (EØF) nr. 1610/89 af 29. maj 1989 C11) en ny 
foranstaltning til udvikling og udnyttelse af skovene i 
landdistrikterne i Fællesskabet. Denne foranstaltning 
skal iværksættes i medlemsstaterne i form af operationelle 
programmer. 
Målene 
6.86. Der er fastsat generelle mål for foranstaltningerne. 
De tager sigte på ved intervention i skovbrugssektoren at 
forbedre de geofysiske og dyrkningsmæssige vilkår, som 
er ugunstige for landbruget. Det drejer sig især om 
forebyggelse af jorderosion og vandbevarende foranstalt­
ninger. De kan også bidrage til at hæve landbrugsbefolk­
ningens levestandard i de pågældende områder. 
Foranstaltningernes art 
6.87. Generelt omfatter foranstaltningerne tilplantning 
med skov og udbedring af forsømte skove samt andre 
supplerende foranstaltninger. 
(9) EFTL 38 af 14.2.1979. 
(10) EFTL 197 af 27.7.1985. (il) EFT L 165 af 15.6.1989. 
114 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Nationale gennemførelsesprogrammer 
6.88. Skovbrugsforanstaltningerne skal indgå i natio­
nale gennemførelsesprogrammer. De pågældende med­
lemsstater skal udarbejde dels et nationalt rammepro­
gram for foranstaltningen, dels særlige flerårige program­
mer, som skal gennemføres i et eller flere bestemte 
geografiske områder, eller i en væsentlig del af sådanne 
områder, der omfattes af rammeprogrammet. Disse 
programmer skal godkendes af Kommissionen. 
Bemærkninger 
6.89. Der er ikke fastsat klare mål i ovennævnte 
fællesskabsbestemmelser. Da træ ikke er et af de 
produkter, der er omfattet af den fælles landbrugspolitik, 
har det ikke været muligt at fastlægge en egentlig 
skovbrugspolitik inden for rammerne af landbrugspoli­
tikken. De foranstaltninger, der finansieres over 
EUGFL, Udviklingssektionen, tager primært sigte på 
opfyldelse af mål, der ikke specielt vedrører skovbruget. 
Der er ingen retningslinjer for arealer, der kan genbeplan-
tes med skov, skove, der bør udbedres, eller behovene på 
skovbrugsområdet. Dette resulterer i en sammenblanding 
af landbrugs- og skovbrugsaspekterne, således at der 
faktisk kan iværksættes enhver form for skovbrugsforan­
staltninger hvor som helst inden for de støtteberettigede 
områder. 6.93. De særlige programmer burde i højere grad have 
været koncentreret om enkelte foranstaltninger, som 
anført i forordningens artikel 6. Derved kunne der være 
sikret en bedre opfølgning og kontrol. Retten konstatere­
de imidlertid, at der blev gennemført et meget stort antal 
arbejder af forskelligt omfang spredt over flere områder. 
De særlige programmer i Frankrig omfatter i gennemsnit 
100 til 200 arbejder på forskellige steder. I Italien fordeles 
programmerne normalt mellem en regions Comunitå 
Montane uden angivelse af antallet af steder, men der er 
tale om arbejder af nogenlunde samme omfang som i 
Frankrig. Disse programmer opfylder ikke fuldstændig 
betingelserne i artikel 7. De indeholder i reglen meget 
unøjagtige oplysninger, hvad angår begrundelsen, de mål, 
der skal nås, og de disponible tekniske hjælpemidler og 
finansielle midler. Betingelserne i stk. 2 og 3, i denne 
artikel opfyldes kun sjældent. De særlige programmer, 
der forelægges, yder ingen tilstrækkelig garanti med 
hensyn til deres effektivitet. Der er ikke angivet nogen 
prioritering af de områder, som har særlige vanskelighe­
der med erosion og jordens vandbalance. Der er heller 
ikke lagt særlig vægt på betydelige afvandingsområder, 
og der er ikke fastsat præcise kriterier for udvælgelsen af 
arbejderne. 
6.94. Fordi målene ikke er klart beskrevet, er det 
umuligt efterfølgende at efterprøve resultaterne af disse 
foranstaltninger. Kommissionen har endvidere ikke 
nærmere gjort det klart, hvordan den vil sikre sig, at 
foranstaltningerne får de tilsigtede virkninger. 
6.90. I bestemmelserne er det ikke præciseret, til hvilke 
kategorier af arbejder der kan ydes finansiel støtte. 
»Tilplantning med skov« eller »udbedring af forsømte 
skove« kan dække over meget forskellige forhold. Det 
angives ikke, om ledsageforanstaltninger eller suppleren­
de foranstaltninger skal være knyttet til enkelttrans­
aktioner vedrørende tilplantning med skov eller udbed­
ring af skove, eller om det snarere drejer sig om mindre 
transaktioner i forbindelse med væsentlige foranstalt­
ninger. Gennemførelse og opfølgning af samt kontrol 
med foranstaltningerne 
Fysisk og finansiel gennemførelsesgrad 
6.91. De nationale gennemførelsesprogrammer er fort­
sat meget vage. Der mangler oplysninger om begrundel­
ser for de planlagte arbejder og om, hvorledes disse skal 
gennemføres. Der er ikke angivet nogen prioritering af 
interventionerne. Alle de støtteberettigede regioner, der 
er omhandlet i fællesskabsbestemmelserne, er i deres 
helhed omfattet af disse programmer. 6.95. Pr. 31. december 1989 androg forpligtelserne 350 
mio. ECU og betalingerne 270 mio. ECU for 36 franske 
og 75 italienske særlige programmer vedrørende skov­
brug. 
6.92. Det franske rammeprogram omfatter som forbe­
redende arbejder undersøgelser af almen interesse. 
Resultaterne af disse undersøgelser kan ikke foreligge, før 
de særlige programmer skal iværksættes. I det italienske 
rammeprogram overstiger overslagene, udtrykt i ecu, 
over støtte fra EUGFL, Udviklingssektionen, i væsentlig 
grad de forventede omkostninger ved foranstaltningen i 
de to lande tilsammen. 6.96. Det er vanskeligere at få et overblik over den 
fysiske gennemførelse, da medlemsstaterne ifølge fælles­
skabsbestemmelserne blot skal indsende årsberetninger; 
Kommissionen udarbejder ikke sammenfattende opstil­
linger, hvilket kunne have givet et overblik over, hvad der 
hidtil var blevet gennemført. Da de særlige programmer 
er flerårige, er det vanskeligt at råde over gennemskuelige 
oplysninger i løbet af gennemførelsesperioden for disse 
programmer, som i øvrigt endnu ikke er afsluttet. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 115 
Bemærkninger om foranstaltningernes gennemførelse 
6.97. Gennemførelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 
269/79, som for så vidt angår Fællesskabernes forplig­
telser er afsluttet, er karakteriseret ved, at der er 
annulleret forholdsvis væsentlige forpligtelsesbeløb for 
næsten alle de særlige programmer i Frankrig og Italien. 
Når annulleringerne overstiger 20 % af de samlede 
forpligtelser, som i f.eks. Basilicata, Umbria og Campa-
nia, drages værdien af det, der er gennemført, helt klart i 
tvivl. For så vidt angår de særlige programmer, der er 
afsluttet, er den samlede annulleringsgrad på 4,7 % for 
Frankrig og 8,3 % for Italien, dvs. annulleringer på i alt 
19 mio. ECU. Disse annulleringer skyldes især, at 
planlægningen ikke var tilstrækkelig præcis, og at 
overslagene i nogle tilfælde var for høje. 
6.98. Retten har endvidere konstateret, at en række 
tidligere særlige programmer på Korsika og Sardinien 
samt i Basilicata, Apulia og Lombardiet endnu ikke er 
afsluttet. Årsagerne til forsinkelserne findes på regionalt 
plan, og Kommissionen har uden held anmodet medlems­
staterne om at afslutte arbejderne. Disse programmer vil 
uden tvivl medføre flere annulleringer af forpligtelser. 
6.99. Da arbejderne inden for skovbruget nødvendigvis 
strækker sig over flere år, eftersom de udføres på 
forskellige årstider, skulle de fleste af forpligtelsesbevil­
lingerne ifølge planen for fællesskabsinterventionerne 
opføres på budgettet for de to første år. I realiteten har 
budgetmyndigheden fordelt forpligtelsesbevillingerne 
ligeligt på hele aktionens løbetid. Denne manglende 
overensstemmelse mellem planlægningen og tilstedevæ­
relsen af bevillinger på budgettet har medført, at 
Kommissionens tjenestegrene uden hensyntagen til 
anmodninger fra de nationale myndigheder har ydet 
støtte til særlige programmer af et års varighed. Da det er 
umuligt at gennemføre arbejder inden for skovbruget 
vedrørende tilplantning med skov eller udbedring af 
forsømte skove på kun et år, er der naturligvis opstået 
problemer med at overholde de fastsatte tidsfrister. 
6.100. Som følge af at Fællesskabets retsforskrifter er 
upræcise (jf. punkt 6.89 — 6.94), har der været stor 
spredning i skovbrugsarbejderne, og der er konstateret 
store forskelle med hensyn til foranstaltningernes omfang 
og art. 
6.101. Ifølge artikel 7, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) 
nr. 269/79 kan der iværksættes foranstaltninger for 
områder, som har særlige vanskeligheder for så vidt angår 
erosion og jordens vandbalance, idet der lægges særlig 
vægt på betydelige afvandingsområder. I praksis er 
arbejderne spredt over hele de støtteberettigede regioners 
område. Interventionerne er i reglen blevet gennemført i offentlige skove. Der er kun gennemført mindre omfat­
tende arbejder i private skove, der udgør det største 
skovområde i disse egne, og hvoraf de fleste er forsømte. 
6.102. Rådets forordning (EØF) nr. 269/79 er blevet 
anvendt i Frankrig siden 1980. EF-støtten har været et 
supplement til en allerede eksisterende national støtte. 
Når der tages højde for bevillingsbortfald, har Frankrig 
udnyttet ca. 32 % af forpligtelsesbevillingerne, hvilket 
nogenlunde svarer til det oprindelige uofficielle forslag, 
der blev godkendt ved igangsættelsen af foranstaltningen. 
Forlængelsen af foranstaltningen gennem IMP er sket 
efter næsten samme fordeling. Retten bemærker dog, at 
der over IMP er indgået forpligtelser for Korsika, selv om 
situationen er helt blokeret for de særlige programmer 
under Rådets forordning (EØF) nr. 269/79. 
6.103. Italien har ikke gennemført Rådets forordning 
(EØF) nr. 269/79 ensartet, hvilket fremgår af selve 
rammeprogrammet. Det konstateres således, at ramme­
programmet ikke tager sigte på at opfylde et af 
forordningens væsentligste mål, og at det faktisk er de 
nordlige regioner, der først og fremmest har nydt godt af 
støtten, selv om de prioriterede, tørre områder findes i den 
sydlige del af landet. Der er således ikke iværksat særlige 
programmer på Sicilien, og i Campania, Apulia og 
Calabria er der kun gennemført få foranstaltninger. 
Støtten er endvidere ikke blevet ydet regelmæssigt. Kun i 
Toscana er der hvert år blevet gennemført interventioner. 
De øvrige regioner iværksatte særlige programmer ved 
foranstaltningens indførelse i 1980, derefter ophørte de 
hermed eller forelagde først nye programmer i 1985. 
Dette skyldes navnlig usikkerhed med hensyn til de 
disponible nationale midler og undertiden de uklare 
politiske og administrative forhold i bestemte regioner, 
hvilket har forhindret gennemførelse af større projekter. 
Retten bemærker, at Toscana klart skiller sig ud fra de 
øvrige regioner, hvad angår størrelsen af den ydede støtte. 
Der er i Toscana hidtil iværksat i alt 20 særlige 
programmer, svarende til fællesskabsforpligtelser på ca. 
55 mio. ECU (77 410 mio. LIT eller ca. 25 % af den 
samlede støtte). Begrundelserne for de særlige program­
mer for Elba eller Agentario-Højlandet forekommer ret 
fjernt fra målene for Rådets forordning (EØF) nr. 269/79. 
Videreførelsen af denne foranstaltning gennem IMP 
betyder ligeledes en favorisering af de nordlige regioner. 
6.104. Bortset fra visse arbejder, der udføres ved det 
offentlige selv under »Office National des Forets« (det 
franske statsskovvæsen) eller visse enkeltstående tilfælde, 
hvor arbejdet er udført af private, overdrages alle 
arbejder i Frankrig efter en licitationsprocedure til 
specialiserede skovbrugsvirksomheder. På denne måde 
sikres det, at alle nødvendige maskiner tages i anvendelse. 
Retten konstaterer, at enhedsomkostningerne generelt er 
lavere end de i forordning (EØF) nr. 269/79 fastsatte 
maksimale omkostninger. 
6.105. I Italien udføres hovedparten af arbejderne ved 
det offentlige selv; der anvendes ikke mange maskiner 
men en stor arbejdsstyrke bestående af mange ældre og 
116 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
ufaglærte arbejdere. Omkostningerne — navnlig lønnin­
gerne — i forbindelse med disse arbejder overstiger de 
fastsatte maksimale støtteberettigede omkostninger. 
Desuden er resultaterne af arbejderne ikke altid tilfreds­
stillende. Ved sådanne omfattende arbejder burde der 
have været stillet krav om anvendelse af specialiserede 
europæiske virksomheder, da der ikke findes sådanne i 
Italien. Det ville ligeledes have været til større gavn for 
den lokale økonomi og de pågældende arbejdstagere, om 
man havde fulgt en fast erhvervsuddannelsespolitik, 
fremfor at yde denne skjulte form for midlertidig 
socialhjælp. Det er tydeligt, at myndighederne har valgt 
beskæftigelse af arbejdstagere, der var truet af arbejdsløs­
hed, på bekostning af sparsommelighed og effektivitet. 
6.106. I Frankrig er der anvendt betydelige midler på 
tilplantning med skov, hvilket har givet positive resulta­
ter, både hvad angår beskyttelse og produktivitet. 
Arbejderne er dog gennemført meget spredt. Selv om de 
tilplantede arealer skal være på mindst 10 ha, kan man 
sætte spørgsmålstegn ved effektiviteten af en tilplantning 
med skov midt i opdyrkede arealer, navnlig i sletteområ­
der. I Italien er mange beplantninger foretaget ved hjælp 
af små agerdyrkningsredskaber. I sådanne tilfælde kan 
det frygtes, at planterne vil få vanskeligere vækstbetingel­
ser. Desuden er det praktisk taget umuligt at kontrollere 
planternes oprindelse og kvalitet, da udgifterne ikke kan 
refunderes af EUGFL, Udviklingssektionen. I visse 
områder konstateres der et stort antal spredte småbe­
plantninger med skov på mellem 1 og 10 ha. Heller ikke i 
dette tilfælde er de tilsigtede mål blevet rigtigt opfyldt. 
6.107. Der er særlige problemer forbundet med arbejd­
erne vedrørende udbedring af forsømte skove. Det er ikke 
nærmere fastlagt, hvad der skal finansieres, og de 
ansvarlige på EF-plan og nationalt plan foretager kun en 
begrænset opfølgning af arbejderne (jf. punkt 6.114 — 
6.121). Følgelig har de nationale myndigheder fortolket 
bestemmelserne således, at der er ydet støtte til alle former 
for arbejder inden for skovbruget, især almindelig drift af 
produktive skove (rydning, fældning). Denne forvirrende 
situation har uden tvivl medført finansiering af bekoste­
lige arbejder, idet hovedparten af de gennemførte 
arbejder vedrører udbedring at skove, hvis støtteberetti­
gelse og effektivitet det er vanskeligt at fastslå. 
6.108. Artikel 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 269/79 
omhandler udover foranstaltninger vedrørende tilplant­
ning med skov og udbedring af forsømte skove også 
andre nødvendige supplerende foranstaltninger, såsom 
anlæggelse af skovveje, jordarbejder, brandbeskyttelse og 
absolut nødvendige særlige undersøgelser og forsøg. 
Denne artikel er ikke blevet fortolket ens i Frankrig og 
Italien. I Frankrig er de fleste supplerende foranstalt­
ninger ledsageforanstaltninger til tilplantning med skov 
eller udbedring af forsømte skove. I Italien er denne type 
supplerende arbejder blevet betragtet uafhængigt. Der 
forekommer således arbejder, der udelukkende omfatter en vej eller brandbeskyttelse. Kommissionen har ikke 
taget stilling til disse to fortolkninger, fordi forordningen 
er vag og upræcis. Den har anset de to landes anvendelse 
for at være i overensstemmelse med forordningen. Ifølge 
artikel 2 skal der imidlertid være en forbindelse mellem de 
væsentlige arbejder og de supplerende foranstaltninger, 
der måtte være nødvendige. 
6.109. I Italien er nogle flerårige arbejder vilkårligt 
opdelt i særlige etårige programmer, og det er i denne 
forbindelse vanskeligt at afgøre, om de enkelte særlige 
arbejder vil blive forbundet med andre kategorier af 
arbejder på det samme sted. Der findes ingen samlede 
oversigter, hvoraf det efterfølgende kan konstateres, 
hvilke arbejder, der er udført, og hvor. 
6.110. Der er gennemført mange forskellige interventio­
ner vedrørende brandbeskyttelse, og ofte uafhængigt af 
de væsentlige arbejder. Under hensyntagen til bemærk­
ningerne i punkt 6.109 og i betragtning af støttebeløbets 
ringe størrelse (100 RE/ha (12)), er nogle meget omfatten­
de transaktioner ikke altid er i overensstemmelse med 
målene i Rådets forordning (EØF) nr. 269/79. Der er i 
øvrigt indført en særlig foranstaltning vedrørende 
brandbeskyttelse ved Rådets forordning (EØF) nr. 
3529/86 af 17. november 1986 (13). 
6.111. Støtteberettigelsen af anlæggelse af skovveje er 
også forbundet med visse vanskeligheder. Undertiden 
anlægges veje uafhængigt af andre arbejder inden for 
skovbruget med henblik på transport af træ fra en 
højtydende skov eller for at forberede en fremtidig vej. Da 
Kommissionen ikke har fastlagt nærmere regler, er der 
ikke foretaget nogen sondring ved finansieringen. 
6.112. For så vidt angår de forberedende arbejder eller 
absolut nødvendige særlige undersøgelser og forsøg, 
fremgår det, at de almindelige undersøgelser er blevet 
finansieret, selv om de sene resultater ikke kan indgå i 
forberedelsen af de særlige programmer. 
6.113. Omkostningerne i forbindelse med disse arbejder 
er ofte sat til at være lig med de maksimale støtteberettige­
de beløb i henhold til fællesskabsbestemmelserne, men det 
kan ikke altid lade sig gøre at fastslå og efterprøve de 
nøjagtige omkostninger. Fordelingen mellem de forskel­
lige kategorier af arbejder er i reglen teoretisk, fordi de 
forskellige transaktioner er indbyrdes forbundne. Det 
kan være vanskeligt at dokumentere de arealer, der 
opgives i forbindelse med visse typer arbejde, såsom 
brandbeskyttelse, omlægning af vandløb eller dermed 
forbundne arbejder, da disse angivelser ofte svarer til de 
samlede omkostninger divideret med de maksimale 
støtteberettigede omkostninger pr. ha. 
(12) I 1979 var der tale om regningsenheder for landbruget 
(grønne regningsenheder) — 1 grøn regningsenhed = 
1,208953 grøn ECU. 
(13) EFT L 326 af 21.11.1986. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 117 
Bemærkninger om opfølgning og kontrol 
På kommissionsplan 
6.114. De franske og italienske rammeprogrammer og 
særlige programmer blev godkendt, selv om de var 
behæftet med de i punkt 6.91 — 6.93 omtalte mangler og 
svagheder. Selv om Kommissionens kompetente tjeneste­
grene foretog et vist antal kontrolbesøg i medlemsstaterne 
under gennemførelsen af foranstaltningerne, var der i det 
væsentlige kun tale om kontrol af teknisk art. Alle 
aspekter vedrørende prioritering af foranstaltningerne er 
blevet ignoreret, og der er ikke indhentet yderligere 
oplysninger vedrørende de mål, der skulle opfyldes eller 
arten af de arbejder, der kunne modtage støtte fra 
EUGFL, Udviklingssektionen. 
6.115. Den midtvejsrapport, Kommissionen offentlig­
gjorde i 1984, virker overfladisk og indeholder især 
statistiske oplysninger. Der er ikke foretaget en reel 
undersøgelse af, om Fællesskabets bevillinger er blevet 
anvendt forsvarligt. Resultaterne af denne foranstaltning 
er ikke blevet påvist. Da Kommissionen ikke ifølge 
Rådets forordning (EØF) nr. 269/79 skal udarbejde 
nogen endelig rapport, vil denne foranstaltning som så 
mange andre blive afsluttet, uden at det er muligt at få 
kendskab til de faktiske resultater. 
6.116. Under forundersøgelsen af støtteansøgningerne 
er de italienske og franske sager blevet behandlet 
forskelligt med hensyn til varigheden af de særlige 
programmer, arten af arbejderne og beregningen af 
støtten. Det samme er tilfældet i forbindelse med senere 
fortolkninger af fællesskabsforskrifterne ved gennemfø­
relsen. 
6.117. Som følge af at retsforskrifterne ikke indeholder 
præcise kriterier for arbejdernes støtteberettigelse, har 
den anvisningsberettigedes kontrol i forbindelse med 
betaling hovedsagelig kun vedrørt finansielle aspekter. 
6.118. Retten mener, at der bør ske en bedre koordine­
ring af de forskellige stadier i opfølgningen af foranstalt­
ningerne, omfattende såvel de tekniske og finansielle 
aspekter som en undersøgelse af målopfyldelsen og af, om 
EF-midlerne er anvendt forsvarligt. Formålet hermed er 
at sikre bedre kendskab til effekten og virkningerne af 
disse foranstaltninger og sikre en højere grad af 
overensstemmelse i anvendelsen af midlerne. 
På medlemsstatsplan 
6.119. De nationale cirkulærer eller instrukser vedrø­
rende gennemførelsen af foranstaltningerne er i reglen 
blot en gentagelse af indholdet af fællesskabsforskrifter­
ne. Der gives ikke nødvendige supplerende forklaringer, og der sker derfor fejlfortolkninger, der fører til 
problemer vedrørende støtteberettigelsen. Myndighe­
derne og de lokale organer har således et meget stort 
spillerum med hensyn til planlægningen og gennemførel­
sen af arbejderne. 
6.120. De enkelte dossierer vedrørende gennemførte 
arbejder indeholder ikke altid al den særlige dokumenta­
tion, der er nødvendig for at kunne undersøge de udførte 
arbejders berettigelse, deres integration i det godkendte 
program, de afholdte udgifters berettigelse, eller ethvert 
andet element, der gør det muligt at vurdere værdien og 
den forsvarlige gennemførelse af et skovbrugsprojekt. 
6.121. Når der foretages kontrol med gennemførelsen, 
omfatter den normalt en efterprøvelse af, om skovbrugs­
arbejderne er gennemført teknisk forsvarligt. Medlems­
staternes rapporter indeholder stort set ingen analyse af 
resultaterne af arbejderne, som for sådanne arbejder 
ganske vist konstateres på længere sigt. Medlemsstaterne 
tilsender udelukkende Kommissionen statistikker over, 
hvor mange hektarer arbejderne vedrører, eller hvor 
mange kilometer veje, der er anlagt. Disse statistikker 
fortæller intet om nytteværdien af de gennemførte 
arbejder. 
Konklusion 
6.122. Det forhold, at EØF-Traktaten ikke indeholder 
særlige bestemmelser vedrørende skovbrug, udgør den 
væsentligste hindring for gennemførelsen af en EF-
skovbrugspolitik. Da der ikke er fastlagt en sådan politik, 
har Kommissionen praktisk taget ikke været i stand til at 
påvirke de lokale forvaltningsmyndigheders planlægning 
med hensyn til skove. Kommissionen har med begrænset 
held søgt enten at støtte allerede eksisterende nationale 
eller regionale foranstaltninger, hvilket har medført, at 
der ikke, eller i utilstrækkelig grad er ydet finansiel støtte 
til områder uden vand, hvor disse aktioner kunne have 
været meget formålstjenlige, eller at standse enhver form 
for intervention, der, hvor situationen syntes at være 
mistænkelig. 
6.123. Det konstateres således, at der er gennemført en 
lang række forskelligartede foranstaltninger. Nogle er 
egentlige skovbrugsforanstaltninger, mens andre blot er 
et middel til at sikre beskæftigelsen i skovbrugssektoren. 
6.124. I betragtning af at de disponible midler er 
begrænsede i forhold til de store behov, burde finansie­
ringen af foranstaltningerne først og fremmest koncentre­
res om prioriterede projekter udvalgt i overensstemmelse 
med betingelserne i fællesskabsforskrifterne. Retten 
konstaterer, at der tværtimod ydes støtte til en lang række 
arbejder, hvor det ofte ikke engang vides, om de indgår i 
et helt skovbrugsprojekt, og om de bidrager til opnåelsen 
af de ønskede resultater. Dette betyder, at fællesskabs­
midlerne anvendes på utilfredsstillende måde. 
118 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
6.125. Retten henstiller, at Kommissionen lægger større 
vægt på at undersøge effekten og virkningen af foranstalt­
ningerne. Endvidere bør dens tjenestegrenes forundersø­
gelse af de nationale programmer udbygges og kontrollen 
skærpes. I de pågældende medlemsstater bør opfølg­
ningen af og kontrollen med arbejderne udbygges. 
6.126. Endelig er støtten kun i ringe grad til gavn for 
skovene, og dette vil fortsat gøre sig gældende, så længe 
foranstaltningerne finansieres på grundlag af bestemmel­
ser, der ikke primært vedrører skovbrug. Fremtidige 
fællesskabsforanstaltninger bør klart tage sigte på en 
generel forbedring af skovene samt på bevaring og 
forbedring af miljøet. Disse foranstaltninger skal virke 
sammen med alle de nationale bestemmelser, der sigter 
mod forbedring og beskyttelse af skovene. 
6.127. Med Rådets nye forordning (EØF) nr. 1610/89, 
der specielt vedrører skovbruget — foranstaltningerne 
finansieres dog stadig over EUGFL, Udviklingssektio­
nen — er det nødvendigt og presserende, at de ansvarlige 
myndigheder på EF-plan og nationalt plan anvender en 
ny metode for at lede Fællesskabets finansielle interven­
tioner hen mod transaktioner, der i højere grad er udvalgt 
på grundlag af klart definerede mål. 
GENEREL KONKLUSION 
6.128. De bemærkninger, Retten har fremsat i dette 
kapitel om foranstaltningerne under EUGFL, Udvik­
lingssektionen, svarer til dem, den gentagne gange har 
fremsat i tidligere beretninger — navnlig i Årsberetningen for Regnskabsåret 1986. Årsberetningen for 1986 inde­
holdt resultaterne af en evaluering af samtlige aktiviteter 
under EUGFL, Udviklingssektionen, på et tidspunkt, 
hvor Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 trådte i kraft, 
og hvor der var udsigter til en reform af strukturfondene. 
Tre år senere genfindes de samme svagheder: ubestemte 
mål, upræcise begreber, spredning af foranstaltninger, 
ingen operationelle retningslinjer og ingen effektiv 
koordinering af de forskellige aspekter ved den fælles 
landbrugspolitik. I bedste fald giver de foranstaltninger, 
der finansieres i henhold til strukturpolitikken sig udslag i 
spredt og generaliseret finansiering af investeringer 
vedrørende landbrug eller skovbrug. Det faktiske behov 
for og nytteværdien af en sådan finansieringstype er 
endnu ikke påvist. 
6.129. Den eneste måde, hvorpå reformen af struktur­
fondene kan forbedre den nuværende situation, er ved at 
sikre en skarpere afgrænsning af Fællesskabets land­
brugsstrukturpolitik og en strengere forvaltning heraf. I 
den forbindelse er vedtagelsen af Rådets forordning 
(EØF) nr. 797/85 nærmest et skridt i den forkerte retning: 
Betingelserne for ydelse af støtte er blevet endnu 
lempeligere, uden at der er fastlagt mere præcise mål. 
Endvidere er de principper for programmering, opfølg­
ning og evaluering af virkningen af de finansielle 
foranstaltninger, der er fastsat i teksterne vedrørende 
reformen af strukturfondene, fortsat ikke medtaget i 
Rådets forordning (EØF) nr. 797/85. 
6.130. Specielt hvad angår den skovbrugspolitik, der 
skal gennemføres som et led i reformen af struktur­
fondene, er det særdeles vigtigt, at de samme principper 
anvendes effektivt, når Rådets forordning (EØF) nr. 
1610/89 vedrørende skovbrug iværksættes af de ansvar­
lige myndigheder på fællesskabsplan og nationalt plan. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 119 
KAPITEL 7 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 
7.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 
Indledende bemærkninger 
Differentiering af EFRU's interventionsformer 
Gennemførelsen af budgettet for 1989 
Undersøgelse af differentieringen 
Forvaltning og gennemførelse af differentieringen 
Forpligtelsesordning 
Betalingsordning 
Udviklingen i anvendelsen af EFRU's midler 
Kvotafrie aktioner 
Fællesskabsprogrammer 
Nationale programmer af interesse for Fællesskabet 
EFRU-Finansieringer i 1989 
Konklusion vedrørende den økonomiske forvaltning 
EFRU's valg af interventionsformer 
Metoder til anvendelse af differentieringsprincippet 
Forberedelse og forundersøgelse af interventionerne 
Tilsyn med interventionerne 
Opfyldelse af målene for differentieringen 
Hensyntagen til de faktiske forhold i regionerne 
Koordinering af interventionerne 
Evaluering af effektiviteten 
Konklusioner 7.109—7.123 7.1 
7.1 
7.7 
7.14 
7.20 
7.20 
7.20 
7.30 
7.38 
7.39 
7.43 
7.46 
7.50 
7.58 
7.61 
7.65 
7.65 
7.73 
7.84 
7.85 
7.90 
7.102 — 7.19 
— 7.6 
— 7.13 
— 7.19 
— 7.108 
— 7.64 
— 7.29 
— 7.37 
— 7.42 
— 7.45 
— 7.49 
— 7.57 
— 7.60 
— 7.64 
— 7.83 
— 7.72 
— 7.83 
— 7.108 
— 7.89 
— 7.101 
— 7.108 
120 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
INDLEDNING de tidligere bestemmelser, og under hensyntagen til ikke-
indfriede forpligtelser kræves der 15 000 mio. ECU for at 
afslutte de tidligere aktioner. 
Indledende bemærkninger 
7.1. Den Europæiske Fond for Regionaludvikling 
(EFRU) blev oprettet ved Rådets forordning (EØF) nr. 
724/75 af 18. marts 1975 C1)- Fondens formål er at bidrage 
til at afhjælpe de væsentligste regionale uligheder i 
Fællesskabet ved at deltage i finansieringen af projekter, 
der tager sigte på udviklingen og den strukturelle 
tilpasning i tilbagestående regioner, samt at lette 
omstillingen af industriområder i tilbagegang. Ved en 
ændring af forordningen i 1979 (2) blev det gjort muligt 
for EFRU at yde begrænset støtte i forbindelse med 
regionaludviklingsprogrammer. I 1984 øgedes mulighe­
derne for denne form for intervention ved en ny 
forordning (3). 
7.2. Med vedtagelsen af Den Europæiske Fælles Akt 
understregede Fællesskabet endnu en gang sin vilje til at 
medvirke til at mindske ulighederne mellem de regionale 
områder. Samtidig vedtoges også en reform af struktur­
fondene, navnlig med henblik på at øge deres effektivitet 
og samordne de forskellige strukturfondes interventioner 
indbyrdes og med interventionerne fra de øvrige eksiste­
rende finansielle instrumenter i Fællesskabet. Med denne 
reform, som trådte i kraft i 1989 (4), er der fastlagt fem 
mål, der som supplement til de eksisterende interventions­
former skal søges opnået gennem programmer, som 
fastlægges på grundlag af fællesskabsstøtterammerne 
(FSR). Programmer er således ved at blive den hyppigst 
anvendte interventionsform. 
7.3. Kommissionen gjorde i 1989 en stor indsats for at 
gennemføre reformen af strukturfondene, navnlig ved at 
udarbejde og godkende størstedelen af de forudsete FSR. 
Anvendelsen af de forordninger, der var gældende før 
1989, vil imidlertid stadig i høj grad påvirke budget­
forvaltningen for 1989 og de følgende regnskabsår. Mere 
end tre fjerdedele af fondens forpligtelser for 1989 
vedrører faktisk aktioner, der er truffet beslutning om 
inden for rammerne af tidligere forordninger. For 
perioden 1989-1993 skal næsten en fjerdedel af EFRU's 
forventede forpligtelser, dvs. 8 000 mio. ECU, anvendes 
til at gennemføre foranstaltninger inden for rammerne af 
0 
(2) 
(3) 
(4) EFT L 73 af 21.3.1975, s. 1. 
Rådets forordning (EØF) nr. 214/79 af 6. februar 1979, EFT 
L 35 af 9.2.1979, s. 1. 
Rådets forordning (EØF) nr. 1787/84 af 19. juni 1984, EFT 
L 169 af 28.6.1984, s. 1. 
Rådets forordning (EØF) nr. 2052/88 af 24. juni 1988, EFT 
L 185 af 15.7.1988, s. 9 og Rådets forordninger (EØF) nr. 
4253-4256/88 af 19. december 1988, EFT L 374 af 
31.12.1988, s. 1. 7.4. Disse forordningsændringer har i stigende grad 
medført en ændret differentiering af EFRU's interven­
tionsformer. Denne udvikling tog sin begyndelse i 1979 
med indførelsen af de såkaldte særlige programmer; den 
videreførtes inden for rammerne af forordningen af 1984 
og blev lagt i faste rammer i forbindelse med reformen af 
fondene i 1989. 
7.5. Anvendelsen af de tidligere forordninger har været 
præget af forskellige svagheder, som Retten flere gange 
har påpeget i års- og særberetninger. Disse mangler 
vedrørte især forberedelsen, opfølgningen og den efterføl­
gende evaluering af aktionerne. Det regelsæt, der trådte i 
kraft i 1989, indeholder flere bestemmelser, der kan rette 
op på denne situation. Således skal FSR i princippet gøre 
EF-bistanden mere effektiv ved at skabe bedre rammer 
for de foranstaltninger, der modtager tilskud fra Fælles­
skabet, lige fra deres udformning til evalueringen af de 
endelige resultater. 
7.6. Retten finder det hensigtsmæssigt at henlede 
dechargemyndighedens opmærksomhed på de proble­
mer, der er opstået i forbindelse med differentieringen, 
ikke blot på grund af den fortsatte finansielle virkning, 
men også for at understrege nødvendigheden af, at det 
sikres, at de nye forordninger gennemføres med det bedst 
mulige resultat, både på EF-plan og i de enkelte 
medlemsstater. 
Differentiering af EFRU's interventionsformer 
1.1. I dette kapitel redegøres der først og fremmest for 
aktioner, der er iværksat inden for rammerne af 
forordningen af 1984, og som stadigvæk er under 
gennemførelse. Retten søger i kapitlet, der endvidere 
omfatter en række indledende bemærkninger om indfø­
relsen af fondsreformen i 1989, at fastslå, om differenti­
eringen af Fællesskabets interventioner har muliggjort en 
forbedring af EFRU's effektivitet. Retten søger endvide­
re at uddrage konklusioner, hvortil der med fordel kan 
tages hensyn i forbindelse med gennemførelsen af 
fondsreformen. 
7.8. EFRU kunne oprindeligt kun støtte industri- eller 
infrastrukturprojekter. Med forordningen af 1979 indfør­
tes en første differentiering i form af særlige fællesskabs­
aktioner, de såkaldte kvotafrie aktioner. Sigtet var i 
højere grad at tage hensyn til det regionale aspekt ved 
fællesskabspolitikken vedrørende visse sektorer og i 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 121 
forbindelse med udvidelsen af Fællesskabet. Kommissio­
nen havde samtidig på forsøgsbasis gennemført en række 
integrerede aktioner, hvor interventionerne fra flere 
strukturfonde er samordnet (5). Retten har i tidligere 
særberetninger fremsat bemærkninger om de kvotafrie 
aktioner og den integrerede metode (6). 
7.9. Forordningen af 1984 gav hjemmel til finansiering 
af projekter og desuden af foranstaltninger til fremme af 
udnyttelsen af regionernes egne udviklingsmuligheder og 
dermed de små og mellemstore virksomheders vækst. 
Projekter og ovennævnte foranstaltninger kan sammen­
fattes i sammenhængende, flerårige enheder. Det kan dels 
være fællesskabsprogrammer, dels nationale programmer 
af interesse for Fællesskabet (NPIF), afhængigt af, hvor 
direkte de er knyttet til gennemførelsen af Fællesskabets 
politik. Sidstnævnte programmer omsætter nogle af de i 
de regionale udviklingsprogrammer anførte retnings­
linjer i konkrete forpligtelser. 
7.10. I henhold til forordningen af 1984 skulle endvidere 
integrerede udviklingsaktioner (IUA) prioriteres højt, 
dvs. aktioner, hvor Fællesskabets forskellige finansie­
ringsinstrumenter anvendes samordnet, og hvori EFRU 
deltager gennem NPIF. Det er også på denne måde, 
EFRU deltager i De Integrerede Middelhavsprogrammer 
(IMP), der blev indført i 1985 (7). IMP finansieres ved 
hjælp af en kombination af en særlig supplerende 
tildeling, støtte fra strukturfondene og lån fra Den 
Europæiske Investeringsbank (EIB). 
7.11. Der er i forbindelse med fondsreformen, der trådte 
i kraft i 1989, fastlagt en række principper, som blev 
gennemprøvet inden for rammerne af forordningen af 
1984. Med denne reform samordnes Fællesskabets 
strukturforanstaltninger med henblik på virkeliggørelsen 
af fem mål. Kommissionen udarbejder derfor fælles­
skabsstøtterammer (FSR), der omfatter en oversigt over 
strukturfondenes interventioner, og som lægger hoved­
vægten på de operationelle programmer (OP), der 
iværksættes på Kommissionens eller medlemsstaternes 
initiativ. Samtlige Fællesskabets finansielle instrumenter 
kan benyttes til gennemførelsen af de operationelle 
programmer. Derudover kan Kommissionen træffe 
afgørelse om ydelse af støtte til andre foranstaltninger, 
såsom samfinansiering af støtteordninger eller ydelse af 
globale tilskud, og den kan beslutte fortsat at yde støtte til 
meget omfattende projekter. 
7.12. Denne differentiering af Fællesskabets interven­
tioner bør sikre, at EFRUs virksomhed i højere grad 
(5) Integreret udviklingsaktion, Belfast, integreret aktion, 
Neapel, programmer for integreret udvikling for Lozére, det 
syd-østlige Belgien og De Vestskotske Øer, samt forskellige 
pilotforanstaltninger som forberedelse til De Integrerede 
Middelhavsprogrammer (IMP). 
(6) Revisionsrettens særberetning om de særlige kvotafrie 
fællesskabsaktioner, EFT C 262 af 20.10.1986, s. 1 og 
Revisionsrettens særberetning om den integrerede metode, 
EFT C 188 af 18.7.1988, s. 1. 
(7) Rådets forordning (EØF) nr. 2088/85 af 23. juli 1985, EFT L 
197 af 27.7.1985, s. 1. tilpasses de faktiske regionale forhold ved at kombinere 
støtte til investeringsprojekter med foranstaltninger med 
henblik på at fremme virksomhedernes aktiviteter. 
Reformen af fondene har i øvrigt styrket denne mekanis­
me gennem indførelsen af begrebet partnerskab, der skal 
muliggøre et snævert samråd mellem Kommissionen og 
de berørte myndigheder på alle niveauer i fællesskabs­
aktioner. 
7.13. De komplekse problemstillinger inden for regio­
naludvikling kræver en samordning af de finansielle 
instrumenter, på både nationalt plan og fællesskabsplan. 
Programmetoden, og især integrerede programmer, 
fremmer principielt denne samordning og dermed 
interventionernes effektivitet. Dette bør gøre det lettere at 
evaluere støttens virkninger på grund af interventioner­
nes mere globale karakter. Reformen af strukturfondene 
har endnu engang bekræftet betydningen og nødvendig­
heden af en bedre samordning og en reel evaluering af 
foranstaltningerne, og der er med reformen lagt faste 
rammer for gennemførelsen heraf. 
Gennemførelsen af budgettet for 1989 
7.14. Tabel 7.1 viser gennemførelsen i 1989 af budget­
tets afsnit 5, kapitel 50; EFRU er det mest omfattende 
kapitel under dette afsnit. 
7.15. 1989 var karakteriseret ved en væsentlig forøgelse 
af forpligtelses- og betalingsbevillinger under afsnit 5, 
hvilket især skyldes EFRU (en stigning på næsten 900 
mio. ECU i forpligtelser og 1 100 mio. ECU i betalinger). 
Bevillingernes udnyttelsesgrad forblev høj, navnlig for 
EFRU, hvor den næsten nåede op på 100 %. De laveste 
udnyttelsesgrader (60 % for forpligtelser og mindre end 
50 % for betalinger) konstateres for kapitel 55 på grund 
af forsinkelser i forbindelse med De Integrerede Middel­
havsprogrammer. 
7.16. Genopførelse af forpligtelsesbevillinger udgør tæt 
ved 5 % af de for EFRU disponible bevillinger og mere 
end 50 % af genopførelserne for det samlede budget. I 
kapitel 1 i denne beretning fremhæves den mangel på 
konsekvens, der har været kendetegnende for den måde, 
hvorpå bevillingerne er blevet genopført, og de genopfør­
te bevillinger er blevet forvaltet. Endvidere fremføres der 
bemærkninger om lovligheden, den formelle rigtighed og 
regnskabsføringen af transaktioner vedrørende budget­
tets afsnit 5 (punkt 1.18, 1.23, 1.28, 1.33, 1.41, 1.44 og 
1.89-1.93). 
7.17. EFRU's budgetregnskab muliggør ikke en analy­
se af fondens reelle aktivitet. Alle bevillingerne til EFRU 
for 1989 er nemlig opført under en enkelt budgetpost. Selv 
om der også findes en artikel i budgettet vedrørende 
fondens bidrag til IMP, er der anført et p.m. ved artiklen. 
122 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 7.1 — Gennemførelse af budgettets afsnit 5: Interventionsbevillinger vedrørende regionaludvikling, inkl. EFRU, og transport 
(mio. ECU) 
I henhold til regnskabsårets 
bevillinger 
I henhold til fremførsler fra 
det foregående regnskabsår 
Genopførte bevillinger 
I alt F 
B 
F 
B 
F 
F 
B Afsnit 5 
heraf EFRU 
Afsnit 5 
heraf EFRU 
Afsnit 5 
heraf EFRU 
Afsnit 5 
heraf EFRU 
Afsnit 5 
heraf EFRU 
Afsnit 5 
heraf EFRU 
Afsnit 5 
heraf EFRU Oprindeligt 
budget 
(a) 
4 956,20) 
4 495,0 
4 330,9(2) 
3 920,0 
2,4 
— 
32,8 
— 
215,4 
215,4 
5 174,0 
4 710,4 
4 363,7 
3 920,0 Endeligt 
budget efter 
TÆB og 
overførsler 
(b) 
4 958,7 
4 495,0 
4 333,4 
3 920,0 
2,4 
— 
32,8 
— 
215,4 
215,4 
5 176,5 
4 710,4 
4 366,2 
3 920,0 Gennem­
førelse 
(c) 
4 767,6 
4 450,8 
4 134,3 
3 920,0 
2,3 
— 
10,1 
— 
215,4 
215,4 
4 985,3 
4 666,2 
4 144,4 
3 920,0 Gennem­
førelsesgrad 
for det 
oprindelige 
budget 
(d) = (c)/(a) 
96,2 
99,0 
95,5 
100,0 
95,8 
— 
30,8 
— 
100,0 
100,0 
96,4 
99,1 
95,0 
100,0 Gennem­
førelsesgrad 
for det 
endelige 
budget 
(e) = (c)/(b) 
96,1 
99,0 
95,4 
100,0 
95,8 
— 
30,8 
— 
100,0 
100,0 
96,3 
99,1 
94,9 
100,0 
(') Inkl. 60,0 mio. ECU under afsnit 100. 
(2) Inkl. 30,0 mio. ECU under afsnit 100. 
F = Forpligtelser. 
B = Betalinger. 
7.18. En sådan situation, der allerede er blevet påtalt af 
Retten (8), og sorn fjerner sig fra reglen om specificering, 
er ikke i overensstemmelse med de retningslinjer, som 
gælder for budgettet, hvilket vanskeliggør en effektiv 
kontrol af budgetgennemførelsen. Endvidere overholdes 
bestemmelserne for fællesskabsprogrammer og de kvota­
frie aktioner ikke. Ifølge disse bestemmelser yder Fonden 
støtte »over de bevillinger, der er opført på De Europæis­
ke Fællesskabers almindelige budget til dette formål« (9). 
7.19. Det fremgår af nedenstående gennemgang af 
EFRU's forvaltning og finansielle gennemførelse, at den 
høje udnyttelsesgrad for forpligtelses- og betalingsbevil-
(8) Revisionsrettens Årsberetning for Regnskabsåret 1985, 
punkt 7.25. 
(9) Jf. for eksempel artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 
2615-2619/80 af 7. oktober 1980, EFTL 271 af 15.10.1980, s. 
1 og i Rådets forordning (EØF) nr. 3300 og 3301/86 af 27. 
oktober 1986, EFT L 305 af 31.10.1986, s. 1. Ungerne kun ufuldstændigt afspejler den nøjagtige stilling 
for Fællesskabets retlige forpligtelser og interventioner­
nes faktiske gennemførelse, udtrykt i henholdsvis forplig-
elser og betalinger. 
UNDERSØGELSE AF 
DIFFERENTIERINGEN 
Forvaltning og gennemførelse af 
differen tier ingen 
Forpligtelsesordning 
7.20. Ifølge de forskellige EFRU-forordninger indgås 
der forpligtelse for Fællesskabets tilskud til programmer­
ne i årlige trancher. Den første tranche er på forhånd 
fastlagt i afgørelsen om at yde støtte, og der indgås 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 123 
forpligtelse herfor straks ved arbejdets begyndelse. 
Forpligtelserne for de følgende trancher indgås i forhold 
til aktionernes fremadskriden og under hensyntagen til, 
om bevillingerne er til rådighed. Kommissionen har 
defineret kriterier, der skaber forbindelse mellem forplig­
telse for en ny tranche på den ene side og offentlige 
udgifter afholdt i forbindelse med programmets foregåen­
de tranche på den anden. Oprindeligt var den indfrielses-
grad for en programtranche, der gav mulighed for 
indgåelse af forpligtelser for en yderligere tranche, fastsat 
til 70 %, men den blev ved udgangen af 1989 nedsat til 
60 %. 
7.21. Under en sådan ordning er den sammenhæng, der 
er etableret mellem aktionernes gennemførelse og 
forpligtelsen, ikke i overensstemmelse med begrebet 
forpligtelse, således som dette kommer til udtryk i 
finansforordningen, hvor det går på de indgåede retlige 
forpligtelser og ikke gennemførelsen af aktionerne. De 
trancher, der er anført i programmerne, er endvidere 
udelukkende rent finansielle indikationer og svarer ikke 
til en reel programmering af det, der skal gennemføres, og 
heller ikke til de tilsvarende forpligtelser. Som følge heraf 
forskydes tidsplanen for forpligtelserne ofte i forhold til 
planlægningen, og de fastsatte beløb ændres hyppigt. 
7.22. Selve grundprincippet i denne fremgangsmåde 
med indgåelse af forpligtelser udelukkende i trancher har 
Retten allerede påtalt i forskellige års- og særberet­
ninger (10), eftersom den ikke afspejler Fællesskabets 
samlede retlige forpligtelser. Derved skjules omfanget af 
fortidens byrder, og det er et forhold, dechargemyndig­
heden har været og stadig er meget foruroliget over (u). 
7.23. Som følge af disse bemærkninger har Kommissio­
nen efter 1986 bestræbt sig på at give oplysninger om sine 
fremtidige forpligtelser i forbindelse med forelæggelsen af 
forvaltningsregnskabet og status. Denne bestræbelse 
ophørte efter 1987 for så vidt angår EFRU og de øvrige 
strukturfonde. 
7.24. Det nuværende system til bogføring af forplig­
telser burde da være blevet udbygget, så samtlige 
Fællesskabets retlige forpligtelser var blevet registreret 
som foreskrevet i finansforordningen. Budget- og 
dechargemyndigheden ville derved have kunnet træffe 
afgørelse på grundlag af gennemskuelige oplysninger. 
(10) Jf. for eksempel Rettens Årsberetninger for Regnskabsårene 
1985 (punkt 1.3 ff., 7.15 ff. og 7.27), 1986 (punkt 1.13 ff. og 
9.60), 1987 (punkt 1.20 ff.) og 1988 (punkt 1.5 ff.) samt 
særberetning om EFRU's fællesskabsaktioner med henblik 
på regionaludvikling (kvotafrie aktioner) (punkt 2.11 ff). 
(u) Jf. for eksempel Parlamentets beslutning med bemærkninger 
til afgørelsen om decharge for gennemførelsen af 1986-
budgettet (EFT L 156 af 23.6.1988, punkt 1, s. 56) og Rådets 
henstilling af 12.3.1990 (bilag B.I.) om decharge for 
regnskabsåret 1988. 7.25. En sådan revision af den nuværende praksis er 
særdeles nødvendig og presserende, eftersom det i 
finansforordningen fra og med 1990 foreskrives, at 
balanceposterne skal vise de forventede følger af 
Fællesskabernes retlige forpligtelser. Som eksempel kan 
nævnes, at der er ydet 3 019 mio. ECU til operationelle 
programmer vedtaget i 1989, hvoraf kun 926 er bogført 
som forpligtelser. 
7.26. Endvidere kan ordningen med indgåelse af 
forpligtelser i trancher kun fungere korrekt, hvis de 
nationale forvaltninger bestræber sig på at tilpasse sig 
dette system. Eksempelvis var det i forbindelse med den 
nationale finansiering af STAR-programmet (avancerede 
regionale telekommunikationssystemer) i Italien planlagt 
at indgå forpligtelse for størstedelen af det nationale 
bidrag på én gang, hvilket ikke stemte overens med de 
årlige trancher i programmet i den form, dette er forelagt 
af de nationale myndigheder og godkendt af Kommissio­
nen. Men den italienske budgetmyndighed indgik på 
grund af manglende vished om det endelige omfang af 
Fællesskabets deltagelse ikke forpligtelse for det italien­
ske bidrag, hvilket medførte væsentlige forsinkelser. 
7.27. I andre tilfælde fokuserer medlemsstaterne i 
forbindelse med programmerne hovedsagelig på forplig­
telserne og ikke på betalingerne, selv om EF's forplig-
telsessystem i vid udstrækning er baseret på de faktiske 
udgifter. Disse forskellige opfattelser har ofte medført 
forsinkelser i gennemførelsen, som undertiden er blevet 
endnu større, fordi de nationale myndigheder har 
vanskeligt ved at indhente oplysninger om afholdte 
udgifter, især fra de organer, der ikke får direkte støtte fra 
Fællesskabet. 
7.28. I sidste instans indgår de nationale myndigheder i 
nogle tilfælde først forpligtelse for den nationale støtte, 
når de er i besiddelse af fællesskabsmidlerne. Anvendelsen 
af dette princip er ligeledes kilde til forsinkelser på grund 
af den ofte meget lange tid, der går i forbindelse med 
indsendelse af betalingsanmodninger og for overførsel af 
EF-støtten. I et samfinansieringssystem gør dette princip 
det endvidere umuligt at afvikle samtlige anslåede 
forpligtelser, eftersom saldobeløbet af EF-støtten først 
betales, når alle forudsete udgifter er afholdt af medlems­
staten. 
7.29. Kommissionen burde revidere den måde, ordnin­
gen anvendes på for at gøre de fremtidige udgifter mere 
gennemsigtige. Kommissionen og medlemsstaterne burde 
ligeledes træffe alle forholdsregler for at løse de proble­
mer, der måtte opstå i forbindelse med iværksættelsen af 
ordningen. De nye forordninger burde medføre forbed­
ringer på grund af de muligheder for at styrke program­
meringen og udvikle partnerskabet, der ligger heri. 
124 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Betalingsordning 
7.30. Generelt foretages betaling i form af forskud på de 
årlige forpligtelsestrancher. Et første forskud udbetales 
ved arbejdets begyndelse, et andet, når halvdelen af det 
første forskud er brugt. Restbeløbet erlægges, når de 
anslåede udgifter i forbindelse med tranchen er afholdt. 
Således afspejler afviklingen af forpligtelserne, som denne 
fremgår af Kommissionens regnskaber, kun meget 
ufuldstændigt programmernes reelle fremadskriden. 
Indtil reformen af fondene kunne udgifter, der var afholdt 
tolv måneder før den dato, på hvilken Kommissionen 
havde modtaget støtteansøgningen, ifølge bestemmelser­
ne betragtes som støtteberettigede, hvilket i endnu højere 
grad mindsker betydningen af tallene vedrørende foretag­
ne betalinger. 
7.31. Denne mangel på gennemsigtighed på gennemfø­
relsesplan forstærkes yderligere af det forhold, at 
Kommissionen, således som det tidligere er blevet 
påpeget, har nedsat omfanget af de udgifter, der skal være 
afholdt, for at der kan indgås forpligtelse for en 
supplerende tranche, hvorved forskud hurtigere stilles til 
rådighed. 
7.32. I forbindelse med afviklingen af de årlige trancher 
betales de forventede saldobeløb fuldt ud. Der fastsættes 
imidlertid forskellige støttesatser under de fleste pro­
grammer, afhængigt af arten af de foranstaltninger, der 
skal gennemføres. Ved afviklingen af en tranche er det så 
godt som uundgåeligt, at det i forhold til de reelle udgifter 
skyldige restbeløb er forskelligt fra det, der er betalt af 
Kommissionen. Det er først ved afviklingen af program­
merne, at det nøje skal efterprøves, om de skyldige beløb 
er korrekte. Man kan dog frygte, at dette bliver særdeles 
problematisk, måske endog umuligt, på grund af den tid, 
der går fra afvikling til kontrol, samt omfanget af en 
sådan kontrol. 
7.33. Kun i enkelte tilfælde udnytter Kommissionen 
den mulighed, den har, for ikke at anvende maksimums­
satsen for forskud, hvilket yderligere reducerer værdien af 
tallene vedrørende foretagne betalinger. Generelt burde 
Kommissionen, således som Retten allerede har henstillet 
til den, undlade automatisk at udbetale forskud og 
fastlægge strenge kriterier for at sikre, at forskudsordnin-
gen anvendes så effektivt som muligt. 
7.34. Disse mangler forstærkes yderligere som følge af 
de knappe oplysninger, medlemsstaterne vedlægger 
betalingsanmodningerne. Anmodninger om udbetaling 
af tranchernes saldobeløb bør mindst indeholde oplys­
ninger om de foranstaltninger, der er blevet afsluttet i den 
tilsvarende periode. Endvidere bør medlemsstaterne sikre 
en bedre sammenhæng mellem de finansielle oplysninger, 
der forelægges i rapporterne om programmernes gennem­
førelse og de oplysninger, der er vedlagt betalingsanmod­
ningerne. 7.35. Principielt skal forskud lette og fremskynde 
gennemførelsen af foranstaltningerne. Reelt er de for de 
endelige støttemodtagere ofte blot en godtgørelse for 
allerede afholdte udgifter, hvilket skyldes medlemsstater­
nes budgetregler og de tidsfrister, der er forbundet med 
anvendelsen af disse regler. 
7.36. Undertiden har de nationale sagsbehandlere 
problemer på grund af de langsommelige administrative 
procedurer i forbindelse med, at fællesskabsmidlerne 
stilles til modtagernes rådighed. Således har der i Spanien, 
Frankrig og Italien kunnet konstateres, at der kan forløbe 
op til et år, fra Kommissionens tjenestegrene udsteder en 
betalingsordre, til de pågældende organer modtager 
midlerne. 
7.37. Betalingsordningen er i for høj grad baseret på 
rent finansielle indikatorer. De dokumenter, medlemssta­
terne fremsender til støtte for deres betalingsanmod-
ninger, bør indeholde indikatorer om den fysiske 
opfølgning af foranstaltningerne og de allerede opnåede 
resultater. Med henblik herpå indeholder forordningerne 
for reformen af strukturfondene bestemmelser, som 
Kommissionen bør udnytte fuldt ud for at sikre en bedre 
overensstemmelse mellem betalingerne og de reelle 
muligheder for, at aktionerne gennemføres på stedet. 
Udviklingen i anvendelsen af EFRU's midler 
7.38. Mellem 1985 og 1989 steg EFRU's forpligtelser 
med næsten 90 % til 4 666 mio. ECU. I samme tidsrum 
steg den del, der vedrører programmer, fra 6 til 58 %. Selv 
om der ifølge forordningen af 1979 skulle ydes 5 % af 
fondens midler til kvotafrie aktioner, var det først i 1989, 
hvor de fleste af disse aktioner i princippet skulle 
afsluttes, at forpligtelserne til deres fordel nåede op over 
denne tærskel. Ifølge forordningen af 1984 skulle den del 
af EFRU-støtten, der anvendes til programfinansiering, 
ved udgangen af 1987 nå op på mindst 20 % af de 
bevillinger, som var tildelt af EFRU; dette mål er faktisk 
først blevet opfyldt fra 1988. For 1989 var den del af 
midlerne, der blev afsat til fællesskabsinitiativer, langt 
under de 15 %, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 
2052/88. Gennemførelsen af EFRU-interventioner ud 
over projekter behandles i de efterfølgende punkter. 
Kvotafrie aktioner 
7.39. Undersøgelsen af gennemførelsen af de kvotafrie 
aktioner er interessant, fordi de udgør en første differenti-
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 125 
eringsform og er en forløber for nogle senere program­
mer. Tabel 7.2 viser gennemførelsen af de kvotafrie 
aktioner. udvidelsen af Fællesskabet. Det bør understreges, at der 
var truffet beslutning om enkelte af de nævnte aktioner 
allerede i 1981, og at afviklingen deraf var blevet udskudt 
fra 1985 til 1989. 
7.40. Globalt set er udnyttelsen af bevillingsrammerne 
tilsyneladende tilfredsstillende, eftersom der er indgået 
forpligtelser for mere end 80 % af disse. Imidlertid er flere 
af de aktioner, der skulle have været afsluttet i 1989, 
blevet kraftigt forsinkede; det drejer sig især om aktioner 
inden for »Tekstil- og beklædningsindustrien« i Belgien, 
Irland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige, »Jern-
og Stålindustrien« i Nederlandene og Det Forenede 
Kongerige, »Skibsbygningsindustrien« i Frankrig og 
Italien, samt aktionen i Frankrig i forbindelse med 7.41. Med henblik på andre aktioner, som i princippet 
skulle afsluttes i 1989, blev der foretaget omlægning af de 
fastlagte trancher. Derved blev der skabt mulighed for at 
indgå omfattende forpligtelser i løbet af samme år, der 
principielt var sidste frist for denne aktionsform. Der er 
således indgået forpligtelser for 18,2 mio. ECU af den 
fastsatte bevillingsramme på 34 mio. ECU til aktioner 
inden for jern- og stålindustrien i Belgien, og der er 
indgået forpligtelser for 76 mio. ECU af i alt 130 mio. 
ECU til aktionerne i Italien i forbindelse med udvidelsen. 
Lignende situationer kan iagttages i forbindelse med 
Tabel 7.2 — Gennemførelse af kvotafrie aktioner pr. 31. december 1989 
(mio. ECU) 
MS 
(a) 
B 
D 
DK 
F 
GR 
IRL 
I 
L 
NL 
UK 
EF Aktion 
(b) 
Jern og stål 
Tekstil 
I alt 
Jern og stål 
Skibsbygning 
Tekstil 
Fiskeri 
1 alt 
Fiskeri 
Udvidelse 
Jern og stål 
Skibsbygning 
Tekstil 
Fiskeri 
I alt 
Udvidelse 
Energi 
I alt 
Grænser 
Tekstil 
I alt 
Udvidelse 
Jern og stål 
Skibsbygning 
Energi 
Tekstil 
I alt 
Jern og stål 
Jern og stål 
Tekstil 
I alt 
Jern og stål 
Skibsbygning 
Grænser 
Tekstil 
Fiskeri 
I alt 
I alt Udløb 
(c) 
1989 
1989 
1989 
1991 
1991 
1991 
1991 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1991 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1989 
1991 
1989 
1991 Fastsat 
ramme 
(d) 
34,0 
8,0 
42,0 
42,0 
11,0 
16,0 
9,0 
78,0 
13,0 
110,0 
69,0 
14,6 
79,2 
9,0 
281,8 
40,0 
20,0 
60,0 
48,0 
3,0 
51,0 
130,0 
42,0 
12,0 
39,0 
56,9 
279,9 
9,0 
8,0 
7,0 
15,0 
81,0 
34,0 
24,0 
105,0 
15,0 
259,0 
1 088,7 Forpligtelser 
pr. 31. december 1989 
Beløb 
(e) 
30,4 
5.7 
36,1 
41,8 
9.1 
6,6 
5,9 
63,4 
5,7 
81,3 
56,1 
6,4 
68,2 
8,2 
220,2 
40,0 
18,1 
58,1 
36,9 
0,7 
37,6 
130,0 
38,8 
4.7 
38,9 
56.1 
268,5 
9,0 
0,8 
2,7 
3,5 
59,0 
31,6 
15.4 
73,5 
2,0 
181,5 
883,6 % 
(0= (e)/(d) 
89 
71 
86 
99 
83 
41 
66 
81 
44 
74 
81 
44 
86 
91 
78 
100 
91 
97 
77 
23 
74 
100 
92 
39 
99 
99 
96 
100 
10 
39 
23 
73 
93 
64 
70 
13 
70 
81 Betalinger 
pr. 31. december 1989 
Beløb 
(g) 
24,3 
4,0 
28,3 
40,7 
7,2 
4,9 
4,9 
57,7 
4,9 
79,0 
46,1 
3,9 
52,5 
7,6 
189,1 
36,5 
11,8 
48,3 
34,4 
0,6 
35,0 
81,6 
31,6 
1,2 
28,7 
44,8 
187,9 
9,0 
0,7 
1,9 
2,6 
55,7 
31,0 
14,8 
69,5 
1,2 
172,2 
735,0 % 
(h)= (g)/(e) 
80 
70 
78 
97 
79 
74 
83 
91 
86 
97 
82 
61 
77 
93 
86 
91 
65 
83 
93 
86 
93 
63 
81 
26 
74 
80 
70 
100 
88 
70 
74 
94 
98 
96 
94 
60 
83 
126 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
følgende aktioner: »Tekstil« og »Fiskeri« i Frankrig, 
»Udvidelse« og »Energi« i Grækenland, »Jern- og Stål«, 
»Energi« og »Tekstil« i Italien samt »Tekstil« i Det 
Forenede Kongerige. der udviser sådanne forpligtelses- og betalingsgrader, der 
gør det muligt at betragte aktionerne som gennemført 
inden for de fastsatte frister. 
Fællesskabsprogrammer 
7.42. Det er med baggrund i den eksisterende forskuds-
ordning vanskeligt at drage præcise konklusioner om 
aktionernes gennemførelse ud fra de foretagne betalinger. 
Det skal bemærkes, at der blandt de 22 enheder 
omfattende kvotafrie aktioner, der skulle afsluttes i 1989, 
kun er tre (»Jern- og stål« i Forbundsrepublikken 
Tyskland og Luxembourg og »Udvidelse« i Grækenland), 7.43. Tabel 7.3 viser den finansielle gennemførelse af de 
fællesskabsprogrammer, der er iværksat gennem nationa­
le interventionsprogrammer. De første af disse blev 
vedtaget ved slutningen af 1986 til gennemførelse af 
forordningen af 1984. I mange tilfælde er de tidsplaner, 
der er fastsat for indgåelse af forpligtelser for trancherne, 
ikke blevet overholdt; pr. 31. december 1989 var der kun 
Tabel 7.3 — Gennemførelse af fællesskabsprogrammer og nationale programmer af interesse for Fællesskabet pr. 31 december 1989 
(mio. ECU) 
Programmets art 
(a) 
FÆLLESSKABSPROGRAM 
STAR (') 
VALOREN (2) 
RESIDER (3) 
RENAVAL (4) 
lait 
NPIF 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
lait 
Hvoraf omfattet 
afenlUA: 
Belgien 
Frankrig 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
lait 
af et IMP 
Grækenland 
Frankrig 
Italien 
lait Antal 
(b) 
— 
— 
— 
— 
— 
4 
6 
6 
8 
2 
17 
1 
12 
1 
4 
4 
19 
84 
2 
7 
1 
1 
7 
18 
6 
5 
9 
20 Fastsat 
ramme 
(c) 
776,5 
392,8 
108,6 
9,0 
1 286,9 
94,8 
34,2 
233,7 
844,2 
647,4 
647,6 
251,4 
701,7 
4,8 
53,8 
571,1 
1 753,5 
5 838,2 
44,2 
290,4 
23,7 
44,0 
1 073,2 
1 475,5 
798,0 
233,4 
291,7 
1 323,1 Forpligtelser pr. 31. december 1989 
Fastsat 
(d) 
457,9 
228,0 
66,7 
2,9 
755,5 
59,7 
21,8 
117,0 
414,8 
285,3 
449,9 
182,9 
299,9 
3,9 
35,7 
189,0 
808,9 
2 868,8 
25,0 
210,9 
23,7 
21,2 
295,7 
576,5 
398,4 
135,4 
114,9 
648,7 Gennemført 
(e) 
270 
90,2 
36,4 
2,8 
399,4 
45,7 
16,2 
104,4 
409,7 
249,9 
356,0 
160,4 
110,5 
1,9 
17,7 
176,3 
799,8 
2 448,5 
22,4 
148,2 
10,4 
8,5 
368,7 
558,2 
394,1 
135,8 
32,4 
562,3 (%) 
(0 = (e)/(d) 
59 
40 
55 
97 
53 
77 
74 
89 
99 
88 
79 
88 
37 
49 
50 
93 
99 
85 
90 
70 
44 
40 
125 
97 
99 
100 
28 
87 Betalinger 
pr. 31. december 1989 
Beløb 
(g) 
196,8 
61,6 
24,3 
1,4 
284,1 
34,4 
13,2 
69,9 
263,6 
206,6 
259,8 
150,6 
44,1 
1,6 
13,9 
110,9 
494,0 
1 662,6 
18,9 
115,4 
9,5 
6,8 
142,5 
293,1 
254,9 
88,8 
12,9 
356,6 (%) 
(h) = 
(g)/(e) 
73 
68 
67 
50 
71 
75 
81 
67 
64 
83 
73 
94 
40 
84 
79 
63 
62 
68 
84 
78 
91 
80 
39 
53 
65 
65 
40 
63 
(') Avancerede telekommunikationstjenester. 
(2) Udnyttelse af regionernes eget energipotentiel. 
(3) Omstilling af jern- og stålområder. 
(4) Omstilling i områder med skibsbygningsindustri. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 127 
indgået forpligtelser for 53 % af de forventede forplig­
telser. Denne situation gælder især de nationale interven-
tionsprogrammer, der er vedtaget inden for rammerne af 
VALOREN (fællesprogram til udvikling af visse regioner 
gennem udnyttelse af deres eget energipotentiel), og hvis 
løbetid, bortset fra et tilfælde, er blevet forlænget et år. De 
mest bekymringsvækkende tilfælde vedrører STAR-
programmet i Italien og VALOREN-programmet i 
Grækenland og Italien, for hvilke de samlede forpligtelser 
ved slutningen af 1989 kun udgør 15 % eller mindre af de 
anslåede beløb. 
7.44. I visse tilfælde har Kommissionen på grund af 
programmernes gennemførelsesgrad kunnet indgå for­
pligtelser for to årlige trancher samtidig og således delvis 
kompensere for de konstaterede forsinkelser. 
7.45. Betaling foregår ofte i form af forskud, og det er 
derfor vanskeligt at drage gyldige konklusioner om den 
faktiske gennemførelse af aktionerne. Forsinkelsen i 
gennemførelsen, der allerede er bemærket på forplig-
telsesplan, er endnu større med hensyn til betalingerne. 
For så vidt angår de 20 eksisterende nationale interven-
tionsprogrammer er det kun i et tilfælde, at to trancher 
har kunnet afvikles, og i fire andre, at den første tranche 
er afsluttet. 
Nationale programmer af interesse for Fællesskabet 
7.46. Tabel 7.3 viser den finansielle gennemførelse af de 
nationale programmer af interesse for Fællesskabet, 
hvorom der for de flestes vedkommende er truffet 
beslutning i 1987 og 1988. 
7.47. Alt i alt er de forpligtelser, der er indgået i 
forbindelse med disse programmer, mindre forsinkede i 
forhold til de foreløbige tidsplaner end det er tilfældet for 
fællesskabsprogrammerne, selv om tidspunktet i mange 
tilfælde er blevet udskudt mindst et år (for eksempel 
NPIF-Westhoek i Belgien, Start Lolland i Danmark, 
Rheinland-Pfalz i Forbundsrepublikken Tyskland, Astu-
rias i Spanien, Charente Maritime i Frankrig, Den 
Europæiske Udviklingstrekant (EUT) i Luxembourg, 
Groningen i Nederlandene og Birmingham i Det Forene­
de Kongerige). I nogle tilfælde har Kommissionen 
allerede i 1989 indgået forpligtelser for de for 1990 
fastsatte trancher, eller for større trancher end oprindeligt 
fastsat. Visse forpligtelser er blevet indgået ved udgangen 
af 1989, hvor Kommissionen gjorde sine interne regler for 
indgåelse af forpligtelse for nye trancher mere fleksible 
med henblik på at lette udnyttelsen af bevillingerne. 
7.48. De integrerede metoder, såsom de integrerede 
udviklingsaktioner og De Integrerede Middelhavspro­
grammer, tegner sig for ca. 45 % af de bevillinger, der 
tildeles i form af NPIF, og gennemføres med forskelligt resultat. De fastsatte frister for forpligtelser overholdes 
kun i forbindelse med de NPIF, der er integreret i De 
Integrerede Middelhavsprogrammer i Grækenland og 
Frankrig samt i integrerede udviklingsaktioner i Det 
Forenede Kongerige. I alle andre tilfælde er der tale om 
forsinkelser, især i Italien. Denne situation er paradoksal, 
idet de integrerede metoder i princippet bør have forrang 
ved forvaltningen af fondens midler. Det er ligeledes 
bemærkelsesværdigt, at visse medlemsstater ikke udviser 
særlig stor interesse for de integrerede metoder. Mere 
detaljerede bemærkninger om IMP findes i en af de 
seneste særberetninger fra Retten (12). 
7.49. Ligesom det er tilfældet for fællesskabsprogram­
merne, er det på grund af forskudsordningen ikke muligt 
at drage præcise konklusioner om foranstaltningernes 
reelle fremadskriden ud fra en undersøgelse af betaling­
erne. Med hensyn til NPIF er den forsinkelse, der er 
bemærket i forbindelse med forpligtelserne, endnu mere 
udpræget for betalingerne. Normalt burde alle trancher 
for 1988 og de foregående år være fuldstændigt afviklede 
senest 1989. Dette gør sig kun gældende for ca. 50 
trancher, dvs. en tredjedel. Ligesom det er tilfældet for 
forpligtelserne er betalingsgraden for de NPIF, der er 
omfattet af de integrerede metoder, lavere end for de 
øvrige. 
EFRU-finansieringer i 1989 
7.50. I 1989 er 26 % af forpligtelserne blevet udnyttet til 
finansiering af de nye interventionsformer, der er fastlagt 
i forbindelse med fondsreformen. De resterende 74 % 
vedrører foranstaltninger i henhold til tidligere forord­
ninger. Mere end 40 % af fondsstøtten ydes til individuel­
le projekter. Enkelte medlemsstater har endnu i 1989 
modtaget en væsentlig del af EFRU's støtte til projekter: 
68 % i Grækenland, 70 % i Spanien og 43 % i Portugal. 
7.51. For at opfylde Fællesaktens målsætninger med 
hensyn til en formindskelse af de største regionale 
uligheder, er der med fondsreformen åbnet mulighed for 
at anvende EFRU's midler til gennemførelse af tre mål, 
uafhængigt af, om disse midler bruges til finansiering af 
nye eller tidligere foranstaltninger. Mål nr. 1 er fremme af 
udviklingen og strukturtilpasningen i de tilbagestående 
regioner, mål nr. 2 omhandler omstilling i industriområ­
der i tilbagegang, og mål nr. 5b er fremme af udviklingen 
af landdistrikterne. 
7.52. Tabel 7.4 viser fordelingen af EFRU's aktiviteter i 
1989 på disse mål. Det fremgår af tabellen, at mål nr. 1 
absorberer næsten 80 % af samtlige forpligtelser, der blev 
indgået i 1989. Den vejledende fordeling af midlerne 
(12) Revisionsrettens særberetning om De Integrerede Middel­
havsprogrammer. (Vedtaget af Retten den 27.9.1990 og 
under offentliggørelse). 
128 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
u, 
60 
O _ 
C 
03 
~ S fc^ ,_, H 
5"§ § S S S ran 
ger 
akt 
orn 
aral 
• m; 
O C 60^*-^ o 
fcco^ £ 
Æ 
c 
s 
fS 
c 
s 
C! 
S U60 
c.S 
"o-n ="" 
>*- ktisk 
deling 
(2) % 
CQ edeni 
delin 
% 
><~ 
j»t M 
S^øs? 
fctS 
« w 
U 60 
g .S 
3"H °^ 
>^ 
SigcDs? 
fci2 
PQ 
s 
2 O Tf ri- —. 
r-~ os 
Tf 
o" £ 
(N f-
—i O 
! j 
^ 
1 o 
Tf O 
r- Tf 
<N O 
VO — 
« Q \o 
<N 
O, 
m 
oC 
<N 
o 
<N 
os 
VC 
S 
H 
C* 
fc Tf 
Tf 
oo 
Tf 
^O 
1 
! 
<N 
^D 
C5 
C-" 
00 
r-
Tf 
so 
a 
.2 
*a J3 g 
0 O <N 
O Tf 
oo oo 
Os <N 
O O 
<N — 
<N <N 
1 Tf 
Tf 
<N (N 
^ Pi 
1 ^ 
1 Os 
1 Os 
CN —< 
vo co 
fN —T 
SO -H 
(N fN 
Tf r^ 
o" o" 
m 
c— oo 
o 
c -c .2 Ja 
S o 
GO tL, Os 
Tf 
O 
1 
! 
•* 
vo 
Tf 
o 
w m <N os Os 
00 « * 
— Os 
Os >/-> 
*- i i 
rn 
Tf —i <N I 
\o o rs) ' 
00'-
m 
«n 
VO O <N ' 
1 1 ' 1 
"* 1 i 1 
Tf > ' ! 
VS 
Tf ' t~-
(N —c 
~ °V 
Tf \C 
(N —< 
v-i 1 • VO 
go e 
3 "S 
X) c« es alien 
uxem 
ederl 
ortug 
S J Z CW Tf <N 
<N O 
S 
V© —, 
o O 
—' <N 
£T 
' o" 
<N 
^ 
t"-
r~~-
5 
n- i 
Tf ' 
SO 1 
Tf 
"O 
oo 
Tf ' 
t-
ro 
(N 
** 
Os 
"° S) 
G 'C »et For 
Kong 
F 
Q W o 
© 
«s «> 
fn 
fS 
Tf 
o 
3 
o 
É 
o 
I 
IT) 
Tf 
O 
© 
o 
©^ 
©" 
o 
00 
r^" ITi 
r~ 
©^ 
©*" 
o 
© 
s 
e> 
oT r< 
SO 
o 
etf S's 
•å§ 
c-*3 2 
AS'S 
i- S u 
^ Ji'-3 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 129 
mellem medlemsstaterne til gennemførelse afmål nr. 1 og 
2 har ikke fundet sted. Således er der til Irland og Det 
Forenede Kongerige i forbindelse med mål nr. 1 bevilget 
støtte, der i høj grad overstiger deres vejledende del. En 
lignende situation gør sig gældende i Forbundsrepublik­
ken Tyskland og Det Forenede Kongerige for mål nr. 2. 
7.53. Anvendelsen af de enkelte instrumenter, der er 
omfattet af fondsreformen, fastlægges i fællesskabs­
støtterammerne vedrørende de enkelte mål. For så vidt 
angår mål nr. 1, har Kommissionen godkendt FSR for 
seks af de syv berørte lande, og den i forordningen 
fastsatte frist på 6 måneder er kun overskredet for 
Grækenlands vedkommende. For så vidt angår mål nr. 2, 
er alle FSR blevet godkendt i 1989, når undtages 
rammerne for Spanien. Tabel 7.5 viser de væsentligste tal 
for EFRU's forventede deltagelse i disse FSR, samt 
tallene for de deraf følgende operationelle programmer. 
Der er ikke blevet godkendt nogen FSR i 1989 vedrørende 
mål nr. 5b. 
7.54. Den finansielle programmering af FSR omfatter i 
princippet samtlige forpligtelser, der skal indgås for alle 
de aktioner, hvorom EFRU træffer beslutning. Alt i alt er 
de overslag, der er indeholdt i rammerne for 1989, ikke 
overholdt i særlig høj grad |jf. kolonne (c) og (d) i tabel 
7.5]. Angående mål nr. 1 er det således kun for Spaniens 
vedkommende, at de forpligtelser, der er indgået i 1989, 
svarer til overslagene i FSR. I nogle tilfælde er de halvt 
eller dobbelt så omfattende som anført i FSR. Da der ikke 
er tilstrækkelige oplysninger i FSR om mål nr. 2, er det 
ikke muligt at fastslå omfanget af indgåede forpligtelser i 
1989. Det kunne dog forventes, at de anslåede finansielle 
data i FSR for 1989 var særlig nøjagtige, eftersom disse 
rammer hovedsagelig blev udarbejdet i andet halvår af 
1989, hvilket burde have lettet opstillingen af overslagene 
for dette år. 
7.55. Hvad angår iværksættelsen af de operationelle 
programmer vedrørende mål nr. 1, har Kommissionen 
ikke været i stand til at godkende sådanne programmer 
for Frankrig. For Spaniens vedkommende har Kommis­
sionen forsinket beslutningerne og de dertil svarende 
forpligtelser. Det er tilfældet for to operationelle 
programmer, der blev vedtaget i 1990. Der blev indgået 
forpligtelser for disse to programmer, og derefter blev 
bevillingerne frigjort i 1989. En sådan situation forekom­
mer paradoksal, eftersom Kommissionen i slutningen af 
1989 ydede støtte til andre operationelle programmer, 
navnlig i Irland og Det Forenede Kongerige, og indgik 
forpligtelse for to trancher på samme tid til fordel for 
disse programmer. 7.56. Hvad angår mål nr. 2, har Kommissionen 
godkendt 53 FSR, der kun har givet anledning til seks 
operationelle programmer. Der blev i 1989 indgået 
forpligtelser for 235,2 mio. ECU, mod overslag på 349,9 
mio. ECU vedrørende nye interventioner iværksat i 
henhold til fondsreformen. Kun tre af de syv lande, for 
hvilke der var planlagt nye foranstaltninger i 1989, 
modtog støtte til operationelle programmer. 
7.57. Betalingerne vedrørende alle de godkendte opera­
tionelle programmer beløb sig til 155,3 mio. ECU. Der er 
udelukkende tale om forskud. Det skal her bemærkes, at 
Kommissionen ikke har udbetalt de i forordningerne 
fastsatte maksimale forskud. Tages det i betragtning, at 
betalingsbevillingerne er fuldt ud opbrugt, medfører dette 
et misforhold mellem forpligtelses- og betalingsoverslag. 
Herved understreges nødvendigheden af, at der opstilles 
mere præcise og pålidelige budgetoverslag. 
Konklusion vedrørende den økonomiske forvaltning 
7.58. De i tabel 7.2 til 7.5 afbildede finansielle oversigter 
over de instrumenter, der er anvendt som et led i 
differentieringen, giver indtryk af en i det store og hele 
tilfredsstillende situation på det finansielle plan, men det 
ville være uklogt at drage konklusioner om foranstaltnin­
gernes reelle gennemførelse. 
7.59. På forpligtelsesplan fører ordningen med trånche-
vise forpligtelser til, at omfanget af de udgifter, der skal 
afholdes inden for rammerne af de forpligtelser, som 
Kommissionen har indgået, ansættes for lavt i Fællesska­
bets regnskaber. På betalingsplan giver Kommissionens 
finansielle oplysninger et meget ufuldstændigt billede af 
den fysiske gennemførelse. Dette skyldes især ordningen 
med forskudsbetaling, hvor betaling ifølge sagens natur 
finder sted før gennemførelsen på stedet, og dertil 
kommer, at Kommissionen næsten automatisk betaler de 
maksimumsforskud, der er anført i forordningerne. Den 
måde, forpligtelses- og betalingsordningerne fungerer på, 
har gjort det muligt at fremskynde anvendelsen af de 
fastsatte rammebeløb, til trods for forsinkelser og 
problemer i forbindelse med gennemførelsen af aktioner­
ne, således som det fremgår af de situationer, der er 
beskrevet i punkt 7.41, 7.44, 7.47 og 7.55. 
7.60. Disse forhold burde tilskynde Kommissionen til 
at forbedre praksis i forbindelse med forpligtelse og 
betaling, set i lyset af de grundlæggende principper i 
finansforordningen, med henblik på at sikre en mere 
rationel og gennemsigtig forvaltning. 
130 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
s 
g 
o 
o. 
c 
.o 
o 
H l 
•~!c 
O i-
u, > 
E 
S 
o 2 
S s 
ol 
<S 
S s? 
.5°° 
CO 
o? 
"1 
"S —s 
c bb— 
o &«2 
U.<° 
1 i 
rt £ 
< 
s 
Jf? 
=0^ 
o ao 
jC "s 
De; 
00 £ 
2<£ 
_^r 
Q 
•2 
1 Je 
•c? 
II 
2 
3 
3 
.c 
IT 
S 
2 o 
Tf 
fN 
vo" 
VO 
VO 
fN 
fN 
Os 
O 
fN O 
Os 
os 
VO 
o« « 
S 00 1 
fN 
CN VO 
VO 
o Tf 
.2? 
c fN 
©^ 
UO 
f-
t— 
Tf 
<N 
Tf 
(N 
fN 
O 
VO 
VO 
fN 
Tf 
O 
fN 
VO 
Tf 
VO 
•o 
C 
ed 1 
O 
Tf 
O 
Tf 
o 
fN 
Tf 
t-~ 
r-Os 
VO 
fN 
Tf 
os 
Tf 
c 
13 Tf 
OS 
Tf 
fN 
O 
o' 
o 
fN 
vo^ 
fN 
os 
Tf 
un 
t— 
13 
00 
o 
CL, 1 
Tf 
Tf 
<D 
o" 
Tf 
O 
o Tf 
VO 
f-
Tf 
os 
VO 
Tf 
00 
00 
o 
-o 
c 
o 
UH 
Q ro 
o 
ro 
ro 
00 
rf 
X 
os 
00 
fS 
X 
o\ 
*r> 
vd r-fS 
ro 
ri 
00 
OS 
5 r-
r< 
00 
o\ fS 
r-
*" 1 1 c 
1 ' Os 
fN 
1 1 f"" 
°i i i t--" 
Os 
1 I <N 
Os 
Tf 
1 1 ^ 
O fN -* Tf 
o r- r» 
fN —< OS 
•o 
* C eg £ 
f .2 6 h 
S CO Q UH I 1 
fN 1 
^ fN ' 
fN 
VO I 
fN ! 
fN 
°l 
Tf 
O Tf 
— Tf 
os 
VO O 
Tf r-
OS O 
O OS 
Tf Tf 
Tf ~ 
00 
d .2 I 1 
1 ^> 
1 o 
r- vo Tf 
00 c 
3 -O 
£ d OS 
S 
fN 
O 
Tf 
Tf 
OS 
Tf 
VO 
Tf 
VO 
O 
O 
00 
00 
C3 o 
-o 
a 
o 
UH 
Q C* 
rs 
o 
tft 
00 
ro 
rs vT 
ro M 
rs 
irT ro r-< 
VO 
«s 
</f (S 
VO 
«> 
00 
«s 
r-
e> S 
r* - s 
<2 S 
« E 
S 6fi 
•s ise 
u C, 
U « 60 
sej 
2uD, 
&M.JI 
6-S'S 
•^i-5 — 
«= -
O 
<N — C 
^S I 'Se™ 
,l-o 0^,0 
o g E — 
cd <u O 
HQtL, C« UH O 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 131 
EFRU's valg af interventionsformer 
7.61. De mange forsinkelser fører til, at programmer 
med ensartede mål og indhold, hvor kun de retlige 
rammer er forskellige, forvaltes parallelt. Dette forhold 
gør det ikke lettere at gennemføre de foranstaltninger, 
hvortil der ydes støtte fra Fællesskabet. I henhold til 
programmer som for eksempel NPIF og fællesskabs­
programmer gennemføres, genoptages eller forlænges for 
øvrigt ofte foranstaltninger, der er iværksat tidligere, 
uden at dette medfører en væsentlig bedre effektivitet. 
7.62. I forordningerne om RESIDER- og RENAVAL-
programmerne (der vedrører henholdsvis omstillingen i 
jern- og stål- og skibsbygningsområder) genoptages 
bestemmelserne for de tilsvarende kvotafrie aktioner, og 
dette til trods for de problemer, der opstod i forbindelse 
med gennemførelsen af sidstnævnte, og som er behandlet i 
den allerede omtalte særberetning fra Retten. Det samme 
gør sig gældende i Italien, hvor VALOREN-programmet 
faktisk viderefører de kvotafrie »Energi«-aktioner, der 
har en meget lav gennemførelsesgrad. 
7.63. Det belgiske NPIF-EUT (Den Europæiske Ud-
viklingstrekant) finansierer udviklingen af et tidligere 
industriområde, der allerede tidligere havde modtaget 
støtte fra EFRU i form af et individuelt program. 
Gennemførelsen deraf blev kraftigt kritiseret af det 
nationale eksterne revisionsorgan. Den del af NPIF-
Auvergne i Frankrig, der omhandler vejbygning, samt 
NPIF-vejbygning i Irland supplerer de nationale planer. 
De forskellige dele heraf blev tidligere finansieret i form af 
projekter, og det faktum, at de bliver en del af et 
fællesskabsprogram, betyder ikke en væsentlig forbed­
ring. 
7.64. De kvotafrie aktioner omfattede allerede foran­
staltninger som dem, der indgår i foranstaltninger til 
fremme af udnyttelsen af regionernes egne udviklingsmu­
ligheder. Derudover har Kommissionen taget initiativ til 
at støtte oprettelsen af erhvervsfremme- og innovations­
centre (13), hvis særlige karakteristika kan være svære at 
skelne fra ovennævnte foranstaltninger på gennemførel-
sesniveau. Selv om erhvervsfremme- og innovations­
centre principielt skal være selvfinansierende, modtager 
mange fortsat fællesskabsstøtte gennem foranstaltninger 
til fremme af udnyttelsen af regionernes egne udviklings­
muligheder. 
Metoder til anvendelse af 
differentieringsprincippet 
Forberedelse og forundersøgelse af interventionerne 
7.65. Forberedelse og forundersøgelse af aktionerne 
omfatter, således som det tidligere var tilfældet for 
projekterne, to aspekter, den egentlige forundersøgelse, 
(l3) Erhvervsfremme- og innovationscentre (EIC) finansieres af 
Kommissionen og tager sigte på at fremme oprettelsen og 
udviklingen af innoverende virksomheder i tilbagestående 
områder. der foretages af den tjenestegren, der er ansvarlig for 
regionalpolitik, og høring af de øvrige berørte tjeneste­
grene. 
7.66. Fordi de to første fællesskabsprogrammer (STAR 
og VALOREN) vedrørte særlige sektorer, spillede 
Kommissionens specialiserede tjenestegrene en stor rolle i 
forbindelse med fastlæggelsen af interventionsprogram-
mets tekniske karakteristika. Derudover udarbejdede 
Kommissionen et vademecum for at præcisere sine 
synspunkter om fastlæggelsen af disse programmer. 
Desværre er dette initiativ ikke blevet fulgt op på andre 
områder. 
7.67. Som følge heraf er forundersøgelsen og høringen 
ofte af rent formel karakter. En gennemgang af program­
merne afslører mangler med hensyn til den forudgående 
vurdering. Selv når der over programmerne finansieres en 
betydelig del af de regionale udgifter, indeholder de i de 
fleste tilfælde ikke en talmæssig vurdering af deres 
virkning på udviklingen i den pågældende region men kun 
kvalitative betragtninger. 
7.68. Den oftest anførte indikator for den globale 
virkning er de arbejdspladser, der direkte eller indirekte 
oprettes som følge af gennemførelsen af programmerne. 
Denne indikation er imidlertid ikke i sig selv altid 
relevant. Således ligger det antal arbejdspladser, der 
direkte oprettes ved opførelsen og vedligeholdelsen af 
telekommunikationsudstyr for langt fra programmets 
reelle mål til i sig selv at kunne være et tilfredsstillende 
kriterium for programmets virkning. I enkelte tilfælde 
fremgår det af en analyse af det forventede antal 
jobskabelser i programmerne, at der er manglende 
sammenhæng, og at tallene ofte er sat for højt. Det 
forventede antal jobskabelser i forbindelse med visse 
aktioner udlignes undertiden gennem forvaltnings­
organets rationaliseringsbestræbelser. 
7.69. I visse tilfælde omtales de indikatorer, der anføres 
i programmerne, som virkningsindikatorer, men de 
indikerer reelt kun midler. Selv i disse tilfælde skal de 
anførte tal behandles med en vis forsigtighed; det fremgik 
således af drøftelserne om længden af et vejnet, der var 
omfattet af NPIF, som udelukkende vedrørte vejinfra­
strukturer, at det tal, der var anført i programmet, var 
baseret på ukorrekte antagelser. 
7.70. Ud over disse mangler ved vurderingen af målene 
er den teknisk-økonomiske vurdering af de aktioner, der 
skal gennemføres, ofte utilstrækkelig. Ifølge nogle 
interventionsprogrammer inden for rammerne af VALO­
REN-programmet skulle der opføres små vandkraftan­
læg. Mange af de planlagte projekter måtte opgives eller 
udskydes på grund af mangelfuld teknisk forberedelse 
eller deres ugunstige indvirkning på udviklingen inden for 
turisme eller miljø. Lignende forhold gør sig gældende i 
forbindelse med udstyr til energiproduktion på basis af 
husholdningsaffald eller fremstilling af vindkraft. 
132 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
7.71. Iværksættelsen af den del af VALOREN-pro-
grammet i Irland, der omhandler »tørv«, er blevet 
forsinket på grund af uvished om, hvorvidt driften af et 
varmekraftværk ville fortsætte, og også en vis tilbagehol­
denhed med at anvende tørv til centralopvarmning af 
boliger af økologiske grunde. Det har kun været muligt at 
indhente få oplysninger om de pågældende foranstalt­
ningers rentabilitet. 
7.72. Det fremgår af forundersøgelserne af mange 
foranstaltninger til fremme af udnyttelsen af regionernes 
egne udviklingsmuligheder, at andre berørte tjeneste­
grene i nogle tilfælde ikke er blevet hørt, eller at man ikke 
har sikret sig, at reglen om, at de endelige støttemodtagere 
skal afholde en bestemt minimumsandel af omkostnin­
gerne ved interventionen, overholdes. 
Tilsyn med interventionerne 
7.73. I princippet har tilsynet til formål at sikre, at 
interventionerne gennemføres forsvarligt ved hjælp af 
finansielle og fysiske indikatorer. Tilsynet skal gøre det 
muligt at fastslå, i hvilken grad interventionerne er 
gennemført samt at identificere eventuelle problemer med 
henblik på at ændre aktionen i overensstemmelse med de 
behov, der er opstået under gennemførelsen. 
7.74. Med det formål at sikre tilsyn med samtlige 
fællesskabsaktioner på det regionale område, bestemtes 
det i forordningen af 1984, at medlemsstaterne skulle 
udarbejde beretninger om gennemførelsen af de regionale 
udviklingsprogrammer. Hvert år skulle Kommissionen 
tilstilles indikationer om resultatet af den regionale 
aktion og de anvendte finansielle midler. Dette materiale 
skulle mere eller mindre erstatte de statistiske oversigter, 
der krævedes i henhold til den tidligere forordning. Ifølge 
forordningen skulle der ligeledes ske opfølgning af 
samtlige interventioner i form af gennemførelsesberet-
ninger, der skulle udfærdiges hvert andet år, samt en 
efterfølgende evaluering. Det tunge og komplekse 
forordningssystem har ikke været medvirkende til at sikre 
dette tilsyn, og hidtil har medlemsstaterne ikke overholdt 
disse bestemmelser i særlig høj grad. Tilsyn sikres ikke ret 
meget bedre på nationalt og regionalt plan. Således havde 
myndighederne i Abruzzo kun en meget vag idé om de 
aktioner, der var iværksat i regionen inden for rammerne 
af STAR- og VALOREN-programmerne, og det var 
først i forbindelse med Rettens revision, at de opdagede, 
at en foranstaltning til fremme af udnyttelsen af 
regionernes egne udviklingsmuligheder var blevet opgi­
vet. 
7.75. Kommissionen har suppleret bestemmelserne i 
forordningen i beslutningerne om ydelse af støtte, hvori 
det fastslås, at der for alle programmer skal oprettes 
tilsynsudvalg, og at der årligt skal udfærdiges beretninger. 
Disse udvalg, hvori der skal sidde repræsentanter for 
Kommissionen, mødes i princippet to gange om året på 
initiativ af medlemsstaterne. Deres rolle og sammensæt­
ning kan variere meget. Undertiden er de blevet nedsat 
meget sent, og der er kun sporadisk afholdt møder, 
hvilket ofte begrundes med, at arbejdets fremadskriden ikke berettiger til hyppigere møder. Det er ellers netop i 
forbindelse med, at der opstår forsinkelser, at udvalget 
kunne spille en aktiv og virkelig nyttig rolle ved at anspore 
de ansvarlige myndigheder til at finde en løsning på de 
opståede problemer. Det eneste konkrete, som udvalgene 
ofte gør, er at konstatere, at der er opstået problemer, og 
de fremmer ikke reelt gennemførelsen af programmerne. 
7.76. De årlige beretninger om programmernes gen­
nemførelse fremsendes ofte med betydelig forsinkelse — 
eller slet ikke, selv om Kommissionen undertiden sender 
påmindelser herom. På den anden side udnyttes oplysnin­
gerne ikke optimalt og konsekvent. Således sikrer 
Kommissionen ikke, at beretningerne, når de forefindes, 
analyseres efter foruddefinerede normer. 
7.77. Retten bemærker, at i forordningerne fra 1988 er 
tilsynsudvalgene blevet institutionaliseret, og frem­
læggelsen af rapporter om gennemførelse er gjort til en 
ufravigelig betingelse for, at forpligtelserne kan afvikles, 
hvilket principielt burde betyde et fremskridt i forhold til 
den nuværende situation. 
7.78. Generelt har der indtil 1989 ikke været nogen 
omfattende udveksling af oplysninger om tilsynsudvalge­
nes resultater og konklusionerne på gennemgangen af 
beretningerne, mellem den tjenestegren, der er ansvarlig 
for tilsynet, og den, der er ansvarlig for den finansielle 
forvaltning af programmerne. Sidstnævnte har således 
især udført sit arbejde på grundlag af de finansielle 
bestemmelser i forordningerne. Men de oplysninger, 
tilsynsudvalgene har indhentet, og som fremgår af 
gennemførelsesberetningerne, burde i væsentligt omfang 
have været taget i betragtning ved vurderingen af 
medlemsstaternes betalingsanmodninger, især hvad 
angår overensstemmelsen mellem foranstaltningerne og 
aktionernes mål. Omvendt bliver den tjenstegren, der er 
ansvarlig for gennemførelsen af interventionerne, ikke 
konsekvent informeret om den finansielle gennemførelse, 
hvilket gør tilsynet mindre effektiv. Kommissionen har 
imidlertid i 1989 indført et gensidigt informationssystem, 
der burde gøre det muligt at skabe et tættere samarbejde 
mellem de pågældende tjenestegrene. 
7.79. Selv med hensyn til overholdelsen af de grundlæg­
gende regler om forvaltningen af Fællesskabets finanselle 
midler lader tilsynet meget tilbage at ønske. Anvendelsen 
af reglerne om forpligtelse af fællesskabsmidler er 
undertiden regelstridig: For tre NPIF, der var omfattet af 
IMP, blev forpligtelserne (8,2 mio. ECU) indgået i 
december 1988, mens de tilsvarende beslutninger om 
ydelse af støtte først blev truffet i februar 1989. Disse 
forpligtelser, der blev indgået i strid med bestemmelserne i 
forordningerne om EFRU og IMP, er en undtagelse fra 
Kommissionens praksis. Hvad værre er, Kommissionen 
besluttede i 1988 at yde støtte til et NPIF, hvilket svarer til 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 133 
indgåelse af en forpligtelse, uden finansinspektørens 
forudgående påtegning (NPIF-Turnhout: 1,7 mio. 
ECU). 
7.80. Forpligtelsesbeløbet er for så vidt angår nogle 
foranstaltninger til fremme af udnyttelsen af regionernes 
egne udviklingsmuligheder til dels baseret på bidrag i 
form af naturalier eller tjenesteydelser, der ikke er 
støtteberettigede. Således fremgår det af finansierings­
planen for en af disse foranstaltninger til fordel for et 
erhvervsfremme- og udviklingsorgan for små og mellem­
store virksomheder (SMV) i Dublin, at mere end 15 % af 
midlerne ydes i naturalier eller tjenesteydelser, bl.a. ved 
fastsættelse af bestyrelsesmedlemmernes tidsforbrug. 
Dette giver ikke anledning til, at der reelt afholdes 
udgifter. 
7.81. Det fremgår af Rettens revision i medlemsstater­
ne, at udfærdigelsen af de attester, der indgives til støtte 
for betalingsanmodningerne, ofte er utilfredsstillende. 
Generelt er der tale om, at en central instans samler de 
oplysninger, der stilles til rådighed af de forvaltende 
organer uden reel kontrol af, om EF-reglerne om 
støtteberettigelse er overholdt. De organer, der forvalter 
foranstaltningerne, fremsender ofte de finansielle data 
med lange frister, især når de ikke direkte modtager støtte 
fra EFRU. De mere detaljerede finansielle opgørelser, der 
blev fremlagt i forbindelse med Rettens revision, 
omfattede ofte ikke-støtteberettigede udgifter, enten 
fordi de endnu ikke var afholdt, eller fordi de svarede til 
den teoretiske værdi af udstyr, der var erhvervet tidligere, 
eller fordi de var af foreløbig karakter. I andre tilfælde 
vedrørte de nationale udgifter forpligtelser, der var 
indgået længe før den periode, i hvilken programmet var 
støtteberettiget, eller også var de slet ikke støtteberettige­
de. 
7.82. Det er svært at vurdere den nøjagtige virkning af 
disse mangler ved de nationale systemer, eftersom 
gennemførelsesperioden for de berørte interventioner 
endnu ikke er afsluttet, og indholdet — i form af projekter 
— endnu ikke er endeligt vedtaget. De forvaltende 
organer kan indtil interventionerne afsluttes frit ændre 
listerne over attesterede udgifter med henblik på at skabe 
overensstemmelse med Fællesskabets kriterier for støtte­
berettigelse. 
7.83. På grund af at oplysningerne til støtte for 
betalingsanmodninger er temmelig kortfattede, er det 
kun ved hyppige fællesskabskontroller på stedet muligt at 
hindre og korrigere eventuelle regelstridige forhold. Dette 
er en følge af, at den reelle forvaltning af aktionerne er 
blevet uddelegeret til de nationale, regionale eller lokale 
myndigheder; men det skyldes også de mange og 
komplekse foranstaltninger, der skal gennemføres i 
forbindelse med differentieringen. Kommissionen bør 
sørge for, at de enheder, der deltager i gennemførelsen af 
fællesskabsinterventionerne, informeres så nøjagtigt som 
muligt om dens principper og metoder for økonomisk 
forvaltning. Kommissionen bør endvidere insistere på, at 
medlemsstaterne i højere grad sikrer sig, at de finansielle 
data er i overensstemmelse med fællesskabsnormerne, og 
at de fremsendes hurtigt. Opfyldelse af målene for differentieringen 
7.84. Hovedmålene for differentieringen er omtalt i 
punkt 7.12 og 7.13. Der er navnlig tale om større 
hensyntagen til de faktiske forhold i regionerne, en 
styrkelse af koordineringen af fællesskabsinterventioner­
ne og en bedre evaluering af disses effektivitet. 
Hensyntagen til de faktiske forhold i regionerne 
7.85. Indtil 1988 tildeltes de regionale udviklings­
programmer en central rolle i forordningerne. Disse 
programmer blev udarbejdet af medlemsstaterne, som 
heri fastlagde prioriteter, mål og finansielle og operatio­
nelle midler til udviklingen i regionerne samt de områder, 
der var prioriterede i forbindelse med EFRU-interventio-
ner. Fondsreformen har ændret dette system. Medlems­
staterne skal nu udarbejde regionale udviklingsplaner for 
gennemførelsen af hvert af de prioriterede mål for 
strukturaktioner. Disse planer danner grundlag for 
Kommissionens udarbejdelse af de FSR, der indeholder 
prioriteterne for interventionerne, en oversigt over de 
interventionsformer, der skal iværksættes, og en vejleden­
de finansieringsplan. 
7.86. Ved undersøgelsen af de regionale udviklings­
programmer, der er anvendt som referenceramme i 
forbindelse med forordningen af 1984, er der påvist 
svagheder, der især skyldes manglende præcisering og 
prioritering af målene, og at der ikke er en tydelig 
forbindelse mellem målene og de midler, der anvendes for 
at nå dem. 
7.87. Eftersom NPIF godkendes ud fra disse program­
mer, er det ikke overraskende, at de er behæftet med 
samme type svagheder. Det fremgår således ikke klart, at 
foranstaltningerne er prioriterede. I Belgien er det 
område, der er omfattet af NPIF-EUT, blevet ændret for 
at opfylde en virksomheds krav, således at denne kunne få 
del i de særlige fordele ved foranstaltningen. I Irland er 
det vejbygningsprojekterne inden for NPIF-vejbygning, 
der har lidt mest under de stramninger, der blev vedtaget i 
forbindelse med et program vedrørende budgetnedskæ­
ringer. I Portugal finansieres telefoncentralen i Estrela 
over STAR-programmet, selv om den hovedsageligt 
betjener Lissabon-området, der ikke er omfattet af 
programmet. 
134 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
7.88. I visse tilfælde kan der stilles spørgsmålstegn ved, 
om der er sammenhæng mellem aktionerne og regioner­
nes behov. Eksempelvis tager VALOREN-programmet i 
de franske departementer på Antillerne sigte på energibe­
sparelser inden for industrisektoren og den offentlige 
sektor. Men den instans, der er ansvarlig for program­
mets iværksættelse, har fastslået, at de mest presserende 
behov rent faktisk vedrører private boliger, som ikke er 
støtteberettigede efter forordningen. Foranstaltninger til 
fordel for kurbadsektoren under NPIF-Auvergne i 
Frankrig er i vid udstrækning ikke blevet iværksat, fordi 
de ikke var tilstrækkeligt tilpasset behovene. Det 
problem, der inden for energiområdet i Irland oftest 
fremhæves under revisionsbesøg i industrien, er energi­
prisen. I VALOREN-programmet prioriteres netop 
udviklingen af fjerntliggende vandkraftanlæg og især en 
øget udnyttelse af tørv, som er den dyreste energikilde. 
7.89. Kommissionen har forsøgt at afhjælpe de regiona­
le udviklingsprogrammers mangler gennem forberedende 
undersøgelser. Men Kommissionen har ofte truffet 
beslutninger om ydelse af støtte, før disse undersøgelser 
var afsluttet. Derfor bør nytteværdien af disse undersø­
gelser samt den rolle, de skal spille i beslutningsprocessen, 
tages op til fornyet vurdering. I forbindelse med IUA-
Auvergne foreslog de ansvarlige tjenestegrene i Kommis­
sionen i første omgang, efter at have set de skuffende 
resultater af den forberedende undersøgelse, at der skulle 
gives afslag på at betale det skyldige restbeløb. Først efter 
at Kommissionen havde truffet en afgørelse til fordel for 
IUA-Auvergne, der blev betragtet som en godkendelse af 
og et implicit supplement til forundersøgelsen, fandt den 
endelige betaling sted. 
Koordinering af interventionerne 
7.90. Kommissionen har altid understreget, at det er 
væsentligt at koordinere interventionerne til fordel for 
udviklingen i regionerne. Den har derfor oprettet et 
generaldirektorat, og nødvendigheden af denne koordi­
nering anføres ofte i reformforordningerne. Det er 
imidlertid mærkværdigt at konstatere, at der i forordnin­
gerne ikke gives en klar definition på denne koordinering. 
7.91. Det fremgår af en analyse af forordningerne, at 
der er en meget bred opfattelse af koordineringen. Denne 
koordinering kan være begrænset til en simpel udveksling 
af oplysninger eller en opgavefordeling for at undgå 
eventuelle overlapninger eller modsætninger i interventio­
nerne til fordel for en region. Det fremgår ligeledes af 
analysen, at i modsætning til denne passive opfattelse kan 
koordineringen være mere aktiv og munde ud i en 
integration, hvis den gennem en hensigtsmæssig forvalt­
ningsstruktur muliggør en forstærkning af virkningerne 
af de trufne foranstaltninger. 
7.92. Den interesse, Kommissionen har udvist for 
koordineringen, har blandt andet vist sig ved den forrang, den har givet de integrerede metoder. Forskellige 
forordninger, foreksempel EFRU-forordningenfra 1984 
eller IMP-forordningen fra 1985, lagde udtrykkeligt 
vægten på de integrerede udviklingsaktioner og de 
integrerede programmer, som EFRU kunne deltage i i 
form af NPIF. Det fremgår af undersøgelsen af disse 
integrerede metoder (jf. punkt 7.48 og tabel 7.3), at det var 
illusorisk at tro, at disse interventioner kunne gennemfø­
res som prioriterede interventioner. 
7.93. Det er vanskeligt at tilrettelægge disse integrerede 
aktioner, hvilket medfører undertiden store tidsforskelle 
mellem de forskellige strukturfondes beslutninger. Der 
hengik således tre år mellem beslutningen om ydelse af 
støtte til NPIF-Mid Glamorgan og beslutningen om en 
IUA, der omfattede sidstnævnte. Fondsreformen har 
næppe medført forbedringer på dette punkt. Det anføres i 
beslutninger om operationelle programmer, at disse 
senere omfattes af operationelle multifondsprogrammer, 
der kombinerer interventioner fra flere strukturelle 
instrumenter. 
7.94. Undersøgelsen af IUA viser, at disse ofte er 
overfladiske og i sidste instans blot er en sidestilling af 
interventioner fra de forskellige fonde. FEOGA-delen af 
IUA-Auvergne dækker således en anden periode end den, 
der er gældende for EFRU og ESF. Aktionen er blot en 
omgruppering af eksisterende aktioner, og foranstaltnin­
gerne til fordel for markedsføring og forarbejdning af 
landbrugsprodukter er nærmest ikke omtalt til trods for 
den store vægt, der lægges på den agro-industrielle 
udvikling i denne region. 
7.95. Kommissionen bør i højere grad overvåge, at 
integrationen er reel ved navnlig at sikre sig, at effektive 
forvaltningsstrukturer iværksættes, og ved samtidig at 
give integrationen en tydelig fortrinsstilling. Dette vil 
sandsynligvis i højere grad overbevise de nationale 
myndigheder om nødvendigheden af en bedre koordine­
ring. 
7.96. På fællesskabsplan er koordineringen af de 
forskellige finansielle instrumenter meget begrænset. Lån 
fra EIB nævnes ofte som en mulighed, men indgår ikke 
reelt i gennemførelsen af aktionerne. Koordineringen af 
de tre strukturfonde er ligeledes begrænset. I et område 
nord for Abruzzo finansierer ESF fortsat traditionelle 
uddannelser, der ikke er tilpasset de behov, der er skabt af 
den kraftige udvikling af teledatatjenester, som finansie­
res af EFRU i denne region. 
7.97. Når Fællesskabets regionalpolitik føres ud i livet, 
synes bestræbelserne oftere at gå i retning af at få tildelt de 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 135 
finansielle midler mellem regionerne end at tage sigte på 
at få de fastsatte samlede og koordinerede mål opfyldt. 
Ikke sjældent nyder visse områder på én gang godt af 
samtlige interventionsformer under EFRU, og hertil 
kommer, at de undertiden får støtte til et eller flere 
erhvervsfremme- og innovationscentre. 
7.98. I Abruzzo gennemføres der ikke mindre end fem 
fællesskabsforanstaltninger, hvorom der er truffet beslut­
ning næsten samtidig, og som især tager sigte på SMV. 
Der er tale om to NPIF, vedtaget i 1988, en foranstaltning 
til fremme af regionernes egne udviklingsmuligheder, en 
omfattende foranstaltning inden for rammerne af STAR-
programmet og støtte til et erhvervsfremme- og innova­
tionscenter. I betragtning af, at der er sammenfaldende 
mål for disse forskellige foranstaltninger, kan der stilles 
spørgsmålstegn ved, om det er hensigtsmæssigt at 
gennemføre så stort et antal. Det store antal foranstalt­
ninger må nødvendigvis mindske effektiviteten. I Glas­
gow-området gennemføres der på samme tid et erhvervs­
fremme- og innovationscenter og to NPIF, hvoraf det ene 
indgår i en foranstaltning til fremme af udnyttelsen af 
regionens egne udviklingsmuligheder, og to kvotafrie 
aktioner i forbindelse med jern- og stålindustrien og 
skibsbygningsindustrien. Alle disse interventioner har så 
mange punkter til fælles, at de to kvotafrie aktioner 
forvaltes under ét på stedet. Det eneste formål med at 
fordele udgifterne mellem dem er således at opnå flest 
mulige fællesskabsmidler. Det samme er tilfældet i Italien 
i forbindelse med forskellige energiprogrammer. 
7.99. Forordningsmæssigt og administrativt er der 
ligeledes problemer med koordineringen. Kommissionen 
har undertiden vedtaget programmer, der omfatter 
støtteformer, som den endnu ikke havde godkendt, eller 
som var i strid med dens egne forordninger. Således 
forudsatte nogle aktioner i Frankrig adgang til nationale 
ordninger vedrørende konsulentbistand til virksomheder, 
som Kommissionen på beslutningstidspunktet endnu 
ikke var færdig med at undersøge. For visse projekter, der 
indgår i det irske NPIF-vej bygning, er Fællesskabets 
støttesats fastsat til 55 %. Men disse projekter er omfattet 
af foranstaltninger til fordel for transportinfrastrukturer, 
hvor fællesskabsstøtten er begrænset til 50 %. 
7.100. Informationsgangen mellem de centrale og 
regionale myndigheder i medlemsstaterne er ofte util­
fredsstillende. I vandbygningsdelen af NPIF-Asturias 
viste de overslag, som de regionale myndigheder foreslog, 
og som blev anvendt i programmet, sig at være tre gange 
lavere end dem, der blev anvendt af det ministerium, der 
var ansvarlig for gennemførelsen. 
7.101. Denne situation, der forværres af kompe­
tencekonflikter, medfører i nogle tilfælde væsentlige 
blokeringer. Eksempelvis tog det i Italien adskillige år at 
indføre en forvaltningsstruktur for de kvotafrie aktioner vedrørende »energi« og for VALOREN-programmet. 
Stadig i Italien blev det organ, der skulle forvalte STAR-
programmet, aldrig oprettet. En lignende situation 
konstateredes i Portugal for visse foranstaltninger under 
STAR-programmet. 
Evaluering af effektiviteten 
7.102. Mens tilsynet især koncentreres om en undersø­
gelse af anvendelsen af de afsatte midler, består evalue­
ringen i at undersøge de opnåede resultater og sammen­
holde dem med de mål, der er fastsat for aktionerne, med 
henblik på at måle effektiviteten. Skal en sådan undersø­
gelse foretages korrekt, kræves der med andre ord, at de 
forventede virkninger af aktionerne identificeres på 
forhånd og anslås så nøjagtigt som muligt. De forudfast-
satte indikatorer skal på den anden side gøre det muligt 
efterfølgende at iagttage, i hvilken grad målene opfyldes. 
Inden for rammerne af reformen af strukturfondene bør 
de evalueringsmetoder, der skal fastlægges, tage sigte på 
at efterprøve, om interventionerne har en reel økonomisk 
indvirkning på de pågældende regioner, og om de fører til 
en øget indsats fra medlemsstaternes side over for de 
ugunstigt stillede regioner. 
7.103. Hidtil har Kommissionen i praksis ikke fastlagt 
operationelle metoder til evaluering af projekter eller 
programmer. De mangler, der generelt er konstateret i 
forbindelse med en nøje afgrænsning af målene og 
fastlæggelse af, på hvilket måde de skal opfyldes, 
vanskeliggør eventuelle evalueringer. Kommissionens 
tjenestegrene har ikke lagt megen vægt på at indhente de 
nødvendige oplysninger, end ikke det beskedne mini­
mum, der kræves i forordningerne. I 1989 havde tre 
medlemsstater således endnu ikke fremsendt de statistiske 
oversigter for 1984, og de nyeste årlige statistiske 
oplysninger, som Kommissionen har til rådighed, 
stammer fra 1987 og omfatter kun en medlemsstat. 
7.104. Kun i enkelte programmer, især STAR, har der 
hidtil været et konkret forsøg på at etablere en evalue­
ringsmetode, og Kommissionen forsøger at fastlægge 
særlige vurderingsmetoder for disse programmer. Efter­
som interventioner i form af programmer prioriteres ved 
fondsreformen, er det af afgørende betydning, at 
Kommissionen fastlægger hensigtsmæssige evaluerings­
metoder, der er tilstrækkeligt generelle til, at effektiviteten 
af de forskellige interventioner kan sammenholdes. 
7.105. Det er i dag vanskeligt at gøre status over 
effektiviteten af aktionerne inden for rammerne af 
differentieringen, eftersom de fleste er forsinkede og 
endnu ikke afsluttede. Imidlertid tyder vanskelighederne 
ikke på, at Fællesskabets interventioner er blevet mere 
effektive, så meget desto mere som graden af synergi 
136 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
mellem de forskellige foranstaltninger under program­
merne ofte er ringe. Således omfatter NPIF-Auvergne 
udbedringer af vejnettet specielt i den sydlige del af 
regionen, mens de øvrige aktioner hovedsagelig berører 
den mere industrialiserede nordlige del (udvikling af SMV 
og turisme). Det fremgår af de få disponible oplysninger, 
at målene kun opfyldes langsomt. For så vidt angår 
NPIF-EUT, var det reelle antal jobskabelser på tidspunk­
tet for Rettens revision langt under det i planen 
forventede, og nogle af de virksomheder, der havde 
modtaget støtte, havde allerede måttet ophøre med deres 
aktiviteter. 
7.106. Additionsprincippet har til formål at sikre, at 
Fællesskabets indsats supplerer den nationale indsats til 
fordel for regionerne og ikke erstatter den. Skal dette 
princip efterleves, kræves det, at der etableres hensigts­
mæssige procedurer for at undgå, at Fællesskabets bidrag 
til udvikling af regionerne ikke i praksis bliver anvendt til 
et andet formål. Disse bestræbelser skal suppleres med 
hensigtsmæssige kontrolmetoder. 
7.107. Der blev ikke i de tidligere EFRU-forordninger 
lagt et virkelig konkret indhold i additionsprincippet, og 
Kommissionen havde ikke søgt at afhjælpe denne mangel 
ved at indføre systemer, der effektivt sikrer, at dette 
princip overholdes. I forordning (EØF) nr. 4253/88 
præciseres dette begreb i en vis grad, men det fastlægges 
ikke, hvilke metoder og kriterier, der skal anvendes for at 
sikre, at dette princip bliver overholdt. Kommissionen 
bør i den henseende sørge for at få tilstillet et minimum af 
nødvendige oplysninger, især om udgifter fordelt på 
regioner i medlemsstaternes anlægsbudgetter. 
7.108. Et konkret eksempel på additionsprincippet 
kunne være, at fællesskabsbidragene er medvirkende til 
en hurtigere gennemførelse af allerede igangsatte aktioner 
eller til at øge disses omfang. De konstaterede forsinkelser 
i gennemførelsen rejser tvivl om, hvorvidt additions­
princippet virker fremskyndende på arbejdet. Hvad værre 
er, undersøgelsen af forvaltningen af visse programmer 
viser, at denne i alt væsentligt består i at udfærdige lister 
over næsten afsluttede projekter med henblik på at kunne 
forelægge Kommissionen et maksimum af støtteberetti­
gede udgifter og fremskynde udbetalingen af fællesskabs­
støtten. KONKLUSIONER 
7.109. Differentieringen af de forskellige former for 
fællesskabsinterventioner, der har fundet sted siden 1985, 
udviser, trods de opståede problemer, positive aspekter, 
der kunne bidrage til gennemførelsen af struktur­
fondsreformen, som påbegyndtes i 1989. 
7.110. Udviklingen af programmetoden har skabt 
grundlaget for et samarbejde mellem Kommissionen, 
medlemsstaterne og de regionale myndigheder. Men dette 
samarbejde skal udvides, hvis det skal opfylde de 
forventninger, der stilles til partnerskabet, som skal spille 
en afgørende rolle i forbindelse med gennemførelsen af 
fondsreformen. 
7.111. Differentieringen har ligeledes udviklet samar­
bejdet mellem de forskellige berørte administrative 
tjenestegrene, på nationalt plan og EF-plan, hvilket på 
længere sigt bør sætte deres problemer i et mere integreret 
perspektiv. Samtidig har det været muligt at afprøve nye 
opfølgningsmetoder. 
7.112. Endelig er der med Fællesskabets nye interven-
tionsinstrumenter som supplerer støtten til materielle 
investeringer, åbnet større mulighed for at fremme 
virksomhedernes aktivitet, selv om de første resultater 
ofte ikke har levet op til forventningerne. 
7.113. Trods disse positive elementer består differenti­
eringen alt for ofte blot i videreførelse under en anden 
form af aktioner, der tidligere blev finansieret inden for 
rammerne af individuelle projekter. De nye interventio­
ner er ikke så effektive som forventet på grund af 
svagheder i udformningen og forberedelsen, og derfor er 
de blevet reduceret til rene finansieringsmetoder. 
7.114. Der er mange svagheder ved programmerne, som 
er hovedstenen i disse nye interventioner. Mål og 
prioriteringer er således ikke defineret på rette måde eller 
ikke klart nok. Forbindelsen mellem de mål, der skal 
opfyldes, og de finansielle eller organisatoriske midler, 
der skal tages i anvendelse, er ofte ikke tydelige nok. 
7.115. En væsentlig mangel ved differentieringen er 
selve strukturen og anvendelsen af opfølgnings- og 
evalueringssystemerne. Programmerne indeholder så 
godt som ingen indikatorer eller kriterier, der gør det 
muligt at vurdere gennemførelsesgraden og vurdere, om 
de har ført til de tilsigtede resultater. 
7.116. Med hensyn til effektiviteten fremgår det af de 
store forsinkelser i programmernes gennemførelse, der er 
konstateret på stedet, at der ikke er sket en væsentlig 
forbedring i forhold til de tidligere metoder som f.eks. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 137 
projektmetoden og den metode, der blev foreslået i de 
første kvotafrie aktioner. 
7.117. Det er af resultaterne af Rettens tidligere 
analyser af EFRU's aktiviteter og kvaliteten af dens 
forvaltning, der er fremlagt i års- eller særberetninger, til 
stadighed fremgået, at Kommissionens initiativer inden 
for regionaludvikling generelt har været skuffende. Dette 
skyldes, at Kommissionen ikke har været tilstrækkelig 
opmærksom på de forhold, der skal være til stede for at 
sikre en effektiv gennemførelse heraf, og at den heller ikke 
har taget ved lære af allerede indhøstede erfaringer. Dette 
var i vid udstrækning også tilfældet for perioden 1985-
1988, hvori forordning (EØF) nr. 1787/84 blev gennem­
ført. Kommissionen bør træffe de nødvendige foranstalt­
ninger for at undgå endnu en gentagelse. 
7.118. Den nye programmetode bør gøre det muligt at 
opstille prioriteringer for fællesskabsaktionerne og 
mindske risikoen for, at fondenes interventioner kommer 
til at vedrøre en lang række mindre foranstaltninger. 
Endvidere bør partnerskabet muliggøre en bedre hensyn­
tagen til regionernes egne udviklingsmuligheder og 
prioriterede behov. 
7.119. De nye forordninger bringer klarhed over 
indholdet af begreber som koordinering, tilsyn, evalue­
ring samt over additionsprincippet. Generelt omlægges 
ansvaret for gennemførelsen af fællesskabsaktionerne. 
Ansvaret for forvaltning og kontrol på det finansielle plan 
påhviler hovedsagelig medlemsstaterne, der har større 
handlefrihed for så vidt angår gennemførelsen af 
aktionerne. Som modvægt til de nationale myndigheders 
større autonomi, skærpes kravene i forordningen til den 
opfølgning, der fremover skal afspejle både den finansiel­
le og den reelle gennemførelse af aktionerne, og også 
kravene til evaluering af resultaterne i forhold til målene. 
7.120. For at Kommissionen i praksis kan gøre rede for, 
at fællesskabsmidlerne er blevet anvendt forsvarligt til de 
aktioner, den selv har godkendt, er det af afgørende 
betydning, at den sikrer en nøje opfølgning og evaluering 
af aktionerne, og at den efterkommer de henstillinger, der 
følger heraf. 7.121. For at få medlemsstaterne til at acceptere og dele 
denne vilje til at følge den ovenfor omtalte procedure, må 
Kommissionen på sin side sikre gennemsigtighed. Denne 
gennemsigtighed bør give sig udslag i, at forvaltningsen­
heder og støttemodtagere får så nøjagtige oplysninger 
som muligt om de aktioner, Fællesskabet deltager i, samt 
om fællesskabsaktionernes mål og de anvendte metoder. 
Dette er meget væsentligt, eftersom forvaltningen af og 
kontrollen med aktionerne i stadig større omfang 
påhviler medlemsstaterne. 
7.122. Denne gennemsigtighed bør ligeledes kendetegne 
Kommissionens forvaltning. Med henblik herpå bør 
anvendelsen af det eksisterende budget- og økonomifor­
valtningssystem forbedres. Hvis kontoplanen ikke æn­
dres for at tage hensyn til de forskelligartede fællesskabs­
aktioner, bør der detaljeret redegøres for de forskellige 
aktioner i anmærkningerne i budgettet. For så vidt angår 
den økonomiske forvaltning, er Kommissionen langt fra 
at nå det i artikel 25, stk. 6, i forordning (EØF) nr. 
4253/88 anførte mål: »Med henblik på at gøre fondene 
mere effektive sikrer Kommissionen, at der især tages 
hensyn til, at dens forvaltning af disse gøres transparent«. 
Hverken forpligtelses- eller betalingsordningen, og 
følgelig heller ikke Fællesskabernes regnskabsføring gør 
det muligt for Kommissionen at få et nøjagtigt overblik 
over omfanget af dens forpligtelser eller af gennemførel­
sesgraden for foranstaltningerne. Anvendelsen af disse 
fremgangsmåder også inden for de øvrige strukturfonde 
er endvidere ikke medvirkende til at gøre EF's politikker 
mere gennemskuelige. 
7.123. Det, at fondene er blevet reformeret, er ikke i sig 
selv en garanti for et godt resultat. Tværtimod viser 
tidligere erfaringer, at hvis Kommissionen vil opfylde sin 
målsætning, bør den være særdeles opmærksom i 
forbindelse med kontrollen med aktionerne, og den bør 
forbedre gennemsigtigheden mest muligt for at øge 
effektiviteten af strukturpolitikken. Den bør endvidere 
fortsat og uden ophør tilskynde medlemsstaterne til at 
forbedre deres metoder og procedurer for at opnå større 
effektivitet og bør sikre, at de aktioner, medlemsstaterne 
foreslår gennemført, i højere grad medvirker til opfyldel­
sen af Fællesskabets mål for regionaludvikling. 
138 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KAPITEL 8 
Den Europæiske Socialfond (ESF) 
8.0. INDHOLD 
Budgetgennemførelsen 
Indledende bemærkninger 
Fællesskabsforanstaltninger vedrørende langtidsledige 
Indledning 
Bemærkninger til planlægningsprocedurerne 
Bekæmpelse af langtidsledigheden som politisk mål 
Retningslinjer for forvaltningen af ESF for så vidt angår langtidsledi­
ge 
Fællesskabsstatistikker over langtidsledighed 
Analyser af virkningerne af fællesskabspolitikken 
Samordning 
Foranstaltninger til fordel for langtidsledige i andet program til 
bekæmpelse af fattigdom 
Bemærkninger til gennemførelsesprocedurerne i ESF 
Støttekriterier i forbindelse med foranstaltninger til fordel for 
langtidsledige 
Generelle kriterier for tilskudsberettigelse 
Bemærkninger til procedurerne for sagsbehandling, kontrol og opfølg­
ning 
ESF-foranstaltningernes betydning 
Konklusion vedrørende den nye fond 
ESF-foranstaltninger til strukturomlægninger i industrivirksomheder 
Indledning 
Bemærkninger til gennemførelsen af ESF's interventioner vedrørende 
strukturomlægninger i virksomheder 
Aspekter forbundet med størrelsen og arten af de virksomheder, der 
modtager tilskud fra ESF 
Bemærkninger om visse udgiftskategorier, som ESF belastes med 
Kursusdeltagernes aflønning 
Udgifter til kursusforberedelse 
Andre udgifter i forbindelse med foranstaltninger til industriel 
strukturomlægning 
Indtægter ved foranstaltningen 
ESF som industripolitisk instrument 
Konklusion Punkt 
.1 
.5 
.6 
.6 
.14 
.14 
.16 
.20 
.26 
.33 
.36 
,37 
.37 
.40 
.42 
.49 
.53 
.57 
.57 — 8.4 
— 8.56 
— 8.13 
— 8.36 
— 8.15 
— 8.19 
— 8.25 
— 8.32 
— 8.35 
— 8.41 
— 8.39 
— 8.41 
— 8.48 
— 8.52 
— 8.56 
— 8.104 
— 8.64 
8.65 8.72 
,73 
,78 
,80 
84 
,87 
,90 
91 
,97 — 8.77 
— 8.89 
— 8.83 
— 8.86 
— 8.89 
— 8.96 
— 8.104 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 139 
BUDGETGENNEMFØRELSEN INDLEDENDE BEMÆRKNINGER 
8.1. Tabel 8.1 viser de disponible bevillinger i 1989 og 
deres udnyttelse til Den Europæiske Socialfond. 8.5. Revisionen har dels omfattet foranstaltninger til 
fordel for langtidsledige (punkt 8.6-8.56), dels foranstalt­
ninger i forbindelse med strukturomlægning i industri­
virksomheder (punkt 8.57-8.104). 
8.2. De endelige bevillinger til forpligtelse (3 519,7 mio. 
ECU) og til betaling (2 918,5 mio. ECU) er i 1989 øget 
med henholdsvis 21,40 % og 10,87 % i forhold til 1988. 
8.3. Der blev med hjemmel i artikel 6, stk. 6, i Rådets 
forordning 2049/88 af 24. juni 1988 (!) om ændring af 
finansforordningen genopført bevillinger til et beløb af 
147,7 mio. ECU, hvilket har forøget ESF's samlede 
midler for 1989. Fra og med 19. juli 1988 bevirker enhver 
frigørelse af bevillinger vedrørende forpligtelser fra 
tidligere regnskabsår som hovedregel, at de tilsvarende 
bevillinger bortfalder. Bevillingerne kan dog undtagelses­
vis og på særlige betingelser genopføres, nemlig når det er 
uomgængeligt nødvendigt at gennemføre de oprindeligt 
planlagte programmer, og der ikke er tilstrækkelige 
midler til rådighed til dette formål på budgettet for det 
løbende regnskabsår. Denne genopførelse svarer til 
frigørelser af forpligtelser for 1987, der er registreret pr. 
udgangen af 1988, og punkt 1.40 og 1.42 indeholder 
bemærkninger herom. FÆLLESSKABSFORANSTALTNINGER 
VEDRØRENDE LANGTIDSLEDIGE 
Indledning 
8.6. Fællesskabets indsats i perioden 1984-1989 til 
bekæmpelse af langtidsledigheden — hvis omfang 
fremgår af tabel 8.2 — omfatter i hovedsagen ESF's 
finansielle støtte, foranstaltninger til bekæmpelse af 
fattigdom, handlingsprogrammet ERGO til bekæmpelse 
af langtidsledighed, Det Gensidige Informationssystem 
om Beskæftigelsespolitik i Europa (MISEP) og foran­
staltninger til forbedring af de statistiske oplysninger. 
8.4. Udnyttelsesgraden for de endelige bevillinger til 
forpligtelser og til betalinger var på henholdsvis 98,8 og 
91,7 % mod 99 og 87,3 % i 1988. 
(») Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) nr. 2049/88 af 
24. juni 1988 om ændring af finansforordningen af 21. 
december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers 
almindelige budget, EFT L 185 af 15.7.1988, s. 3. 8.7. I henhold til artikel 4, stk. 1 og stk. 2, litra a, i 
Rådets afgørelse 83/516/EØF af 17. oktober 1983 (2), kan 
der ydes tilskud fra ESF til fremme af beskæftigelsen af 
langtidsledige. 
(2) Rådets afgørelse 83/516/EØF af 17. oktober 1983 om Den 
Europæiske Socialfonds opgaver, EFT L 289 af 22.10.1983, 
s. 38. 
Tabel 8.1 — Gennemførelsen af ESF's budget for 1989 
Bevillinger til forpligtelser 
Bevillinger til betalinger Oprindeligt 
budget 
(a) 
3 387,0 
2 950,0 Oprindeligt 
budget og 
genopførte 
bevillinger 
(b) 
3 534,7 
2 950,0 Endeligt 
budget efter 
TÆB og 
overførsel 
(c) 
3 519,7 
2 918,5 Gennem­
førelse 
(d) 
3 478,4 
2 676,1 Gennem­
førelses­
procent 
for det 
oprindelige 
budget 
(e = d/b) 
% 
98,4 
90,7 Gennemførelses­
procent 
for det 
endelige budget 
(f=d/c) 
% 
98,8 
91,7 
140 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
VS WD S es 
W S 
o? 
^ 
* 
s 
XI 
M 
C* 
% LTL 
af den 
samlede 
ledighed 
"2HJ 
H U 11J3 % L' 
afd 
samli 
ledig] 
SJ 
<-> % LTL 
af den 
»amlede 
edighed 
15 j ah % LTL 
af den 
samlede 
ledighed 
"S KJ 
cH % LTL 
af den 
samlede 
ledighed 
cH 
< J % LTL 
af den 
samlede 
ledighed 
— £T 
1 
S vi ri 
r- <N 
vO Ov 
fN 
o o 
r- <N 
O Ov 
oC « 
VO CN 
O Tf 
CN <0 
VO ro 
r- vo CN 
—^ 0> 
r-" o" 
"° ^ 
—< r~ 
1 °i Tf" ri 
"° ^ 
00 o 
CN 
« Q ^o 
Tf 
ro 
fN 
CN 
Tf 
ro 
O 
Ov 
r-" 
Tf 
fN 
oo 
vo" 
Tf 
O CTv 
00 
Tf 
Tf 
Tf 
Ov 
Tf 
ro 
O 
VO 
-o e cd 
3 
>> 
H 
tf 
PH °l 
Tf 
OV 
O 
Tf 
n-> 
CN 
2-
^ 
o\ 
Tf 
Tf 
o" 
ro 
ri 
ro 
VO Ov 
T3 
C 
"c 
6 Tf 'O ro^ »o 
ifl <t VO vo 
O oo io —. 
vo o -H r-
V© VO 00 O^ 
o" •* ro" in 
* ^t Æ ^ 
vo r- CN r-
T "I °V. VD„ oo" ^ ri >o 
U1 ^ vo vo 
Oi ^- oo in Os u-> Tf "O 
00 00^ CN vo 
t--" ro" ri ro" 
i/-> Tf vo vo 
^ Tf Tf CN 
O — ro 
o. -. e *i 
m ro vo 
3 S C £ 
wo ro »O 
^ O ^ CN 
r- o Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien w ^ 
Tf 
ZT- ON 
fN 
^r ^ 
Tf 
r~- CN 
CN 
€£ 
£: 
w vo" 
u-> 
ro 
€£ 
£ 
^ r-w O 
w vo" 
Tf 
w O 
E? ^ 
S "C 
3 u 
-4 Z CN 
r-" 
Tf 
m 
Tf 
lO 
vO 
Tf 
HO 
VO 
CN 
£ 
G 
3 
OH CN 
ri Tf 
ro 
VO 
O 
O 
VO" 
Tf 
oo 
vo" 
Tf 
VO 
Tf 
r-^ 
Tf 
o m 
"l 
Tf 
Tf" 
Tf 
Ov 
.SP 
OJ) 
c o 
-o 
o 
UH 
Q m m 
Tt O 
tn * 
<r> r~ 
t-^ t-^ 
o^ ri 
in «n 
Tf VC 
r- fO 
X X 
i/> r-
^ ^ 
-i ri 
in m 
C ^ 
t^ ri Tf V© 
K) Tf 
m r-
^ C 
«n 
^ 
Os ^ 
ro ^ r-
*n 
Tf 
£; 
^ ^r V© ^ 
00 
Tf 
^ 
** ^r O w 
>T) 
Tf 
O fS 
s- tf 
p 3 W W ^c> i S 
1 ^ 
•2 Q, 
'S jp 
« |? | 
X) S '5b 
2°^ -
11 I 
^ -^ 
£'! UH 
o 
I g 
^.^S 00 
C~^2 op 
•2 u ej O^j 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 141 
8.8. I Kommissionens retningslinjer for forvaltningen 
af ESF fastsættes hvert år foranstaltningerne vedrørende 
langtidsledige som prioriterede foranstaltninger (3). De 
indgår i mere omfattende prioritetskomplekser. Det 
fremgår af tabel 8.3, at Kommissionen i perioden 1984-
1989 i henhold til retningslinjerne indgik forpligtelser 
vedrørende langtidsledige svarende til i alt 1 616,8 mio. 
ECU. Pr. 31. december 1989 var der udbetalt 820,1 mio. 
ECU (eller indgivet ansøgninger om udbetalinger vedrø­
rende endnu ikke afsluttede sager) i henhold til forplig­
telser for 1 083,4 mio. ECU for perioden 1984-1988, 
hvilket svarer til en udnyttelsesgrad på 75,7 %. Da 
regnskaberne for regnskabsårene 1984,1985 og 1986 er så 
godt som afsluttede, kan det konstateres, at udnyttelses­
graden for forpligtelser indgået i henhold til retnings­
linjerne vedrørende langtidsledige (77 %) ligger på 
omtrent samme niveau som de samlede forpligtelsesbevil­
linger (75 %). Tabel 8.3 viser samtidig en generel og ofte 
betydelig nedgang i de reelle udgifter pr. person for ESF i 
perioden 1985-1988 i forhold til de beløb, der fremgår af 
godkendelsesbeslutningerne. Dette kunne tyde på, at 
ESF-tjenestegrenenes forundersøgelse af støtteansøgnin­
gerne ikke er tilstrækkelig omfattende. En indgående 
analyse af omkostninger pr. person og pr. time bør gøre 
det muligt at forklare forskellen mellem reelle og 
forventede omkostninger. 
8.9. Over en halv snes foranstaltninger i det andet 
program til bekæmpelse af fattigdom (1985-1989) (4) 
tager sigte på langtidsledige. Det drejer sig om aktions- og 
forskningsprojekter, i forbindelse med hvilke der pr. 31. 
december 1989 var indgået forpligtelser for 2,9 mio. ECU 
og afholdt betalinger for 2,4 mio. ECU. 
8.10. Formålet med ERGO-programmet, der blev 
iværksat i begyndelsen af 1989 (5) for et tidsrum af tre år, 
er via et net af korrespondenter i hver enkelt medlemsstat 
at få registreret alle programmer og projekter vedrørende 
langtidsledige og at udsende de således indsamlede 
oplysninger. Der skal samtidig gennem fælles kriterier 
fastlægges parametre for evaluering af de forskellige 
(3) Kommissionens retningslinjer for forvaltningen af Den 
Europæiske Socialfond i regnskabsårene 1984-1986, EFT C 
5 af 10.1.1984, s. 1 (uændret for regnskabsårene 1985-1987, 
EFT C 126 af 12.5.1984, s. 3). 
Kommissionens retningslinjer for forvaltningen af Den 
Europæiske Socialfond i regnskabsårene 1986-1988, EFT L 
133 af 22.5.1985, s. 26. 
Kommissionens retningslinjer for forvaltningen af Den 
Europæiske Socialfond i regnskabsårene 1987 til 1989, EFT 
L 153 af 7.6.1986, s. 59. 
Kommissionens retningslinjer for forvaltningen af Den 
Europæiske Socialfond i regnskabsårene 1988-90, EFT L 
167 af 26.6.1987, s. 56. 
Kommissionens retningslinjer for forvaltningen af Den 
Europæiske Socialfond i regnskabsårene 1989 til 1991, EFT 
L 143 af 10.6.1988, s. 45. 
(4) EFT L 2 af 3.1.1985, s. 24. 
(5) I henhold til Rådets konklusioner af 1. december 1987 om 
bekæmpelse af langtidsledigheden, EFT C 335 af 
15.12.1987, s. 1. programmer til bekæmpelse af langtidsledigheden. Pr. 31. 
december 1989 var der indgået forpligtelser for 3 mio. 
ECU og afholdt betalinger for 1,3 mio. ECU. 
8.11. Det Gensidige Informationssystem om Beskæfti­
gelsespolitik i Europa, MISEP (6), oprettedes i 1982 ud 
fra et ønske, der i Rådet blev fremsat af medlemsstaternes 
delegationer, om gensidigt at blive holdt løbende 
underrettet om foranstaltninger og strukturer inden for 
de enkelte staters beskæftigelsespolitik. MISEP består af 
et net af korrespondenter i de tjenestegrene, hvorunder 
beskæftigelsesspørgsmål sorterer i de enkelte medlemssta­
ter, og et centralsekretariat under Kommissionen, og 
herigennem foretages indsamling, periodisk ajourføring 
og udsendelse af oplysninger. I denne forbindelse 
behandler MISEP-publikationen »Europe sociale« (en 
kvartalsoversigt med regelmæssigt ajourførte basisinfor-
mationsrapporter) også nationale foranstaltninger, der 
specielt vedrører langtidsledige. 
8.12. Det Statistiske Kontor har til opgave at indsamle 
og udsende sammenlignelige statistiske data om langtid­
sledigheden, ikke blot for hver enkelt medlemsstat, men 
også et ret detaljeret statistisk materiale om Fællesskabets 
regioner. 
8.13. Revisionen har især omfattet ESF's tilskud til 
programmer for langtidsledige, men tillige fondens 
foranstaltninger i tilknytning til de øvrige fællesskabsfor­
anstaltninger, der er nævnt i punkt 8.6. Den har omfattet 
procedurerne for planlægning, gennemførelse, sagsbe­
handling, kontrol og opfølgning samt ESF-foranstaltnin-
gernes indvirkning. 
Bemærkninger til planlægningsprocedurerne 
Bekæmpelse af langtidsledigheden som politisk mål 
8.14. Inden for rammerne af revisionen af afgørelse 
77/801/EØF og gennemførelsesforordningen til denne 
afgørelse (7) (denne undersøgelse blev gennemført i 1983 
(6) I henhold til Rådets resolution af 27. juni 1980 om 
retningslinjer for en arbejdsmarkedspolitik for Fællesska­
bet, EFT C 168 af 8.7.1980. 
(7) Rådets afgørelse 77/801/EØF af 20. december 1977, EFT L 
337 af 27.12.1977, s. 8, og Rådets forordning (EØF) nr. 
2893/77 af 20. december 1977, EFT L 337 af 27.12.1977, s. 1. 
142 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 8.3 — Den Europæiske Socialfond — Langtidsledighed — Godkendelser (forpligtelser) 
og betalinger fordelt på de enkelte medlemsstater pr. 31. december for regnskabsårene 1984-1989 
Regnskabsår 
Retningslinjer 
for langtidsledige (') 
Belgien 
godkendelser: 
— beløb (4) 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Danmark 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
FR Tyskland 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Grækenland 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Spanien 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Frankrig 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Irland 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 1984 
(2) 
6,1 
2 717 
6,0 
(6) 
— 
— 
(6) 
(6) 
6,2 
3 609 
5,9 
(6) 
— 
— 
— 
— 
5,4 
3 297 
3,8 
(6) 
— 
— 
— 
— (3) 
16,2 
9 706 
14,6 
(6) 
11,8 
6 493 
11,1 
(6) 
4,4 
2 132 
2,4 
(6) 
5,4 
5 122 
2,3 
(6) 
0,8 
533 
0,8 
(6) 
0,0 
38 
0,0 
(6) 1985 
(2) 
6,2 
3 551 
4,8 
3 020 
— 
— 
— 
— 
4,4 
14 853 
4,0 
3 993 
— 
— 
— 
— 
19,9 
8 181 
19,0 
20 471 
— 
— 
— 
— (3) 
26,4 
(5) 
15 007 
17,2 
(5) 
35 745 
11,9 
9911 
8,6 
4 363 
6,2 
14 652 
5,7 
15 961 
7,0 
11 170 
6,1 
30 525 
0,5 
2 396 
0,5 
1 305 
3,1 
3 296 
2,1 
6 122 1986 
(2) 
0,3 
198 
0,2 
297 
2,3 
905 
1,1 
562 
7,6 
3 753 
7,4 
3 629 
5,7 
5 832 
4,0 
5 049 
43,0 
44 195 
34,5 
52 364 
43,1 
23 026 
40,5 
38 177 
16,3 
8 204 
9,5 
12 379 (3) 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
13,1 
21 381 
11,7 
35 871 
19,2 
13 742 
8,8 
7 396 
0,0 
27 
0,0 
27 
7,0 
6 465 
7,0 
15 185 1987 
(2) 
5,1 
1 311 
3,5 
1 770 
0,5 
179 
0,5 
244 
15,2 
7 332 
14,5 
7 996 
9,5 
7 752 
5,1 
6 141 
65,3 
56 197 
64,6 
89 814 
48,3 
26 434 
44,5 
37,709 
12,2 
6 105 
9,6 
8 310 (3) 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
19,2 
34 525 
16,1 
37 583 
27,9 
20 792 
14,6 
12 303 
0,0 
26 
0,0 
— 
10,8 
11 228 
9,4 
19 846 1988 
(2) 
3,2 
893 
2,7 
1 669 
0,2 
53 
0,2 
126 
13,4 
6 525 
10,4 
5 976 
11,0 
7 056 
5,2 
1 119 
81,3 
59 334 
76,7 
126 545 
69,2 
33 365 
33,6 
77 228 
15,7 
8 310 
10,8 
6 893 (3) 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
25,7 
41 691 
16,2 
48 718 
21,7 
13 557 
18,2 
13 366 
0,1 
176 
0,0 
75 
12,2 
12 323 
11,1 
22 650 1989 
(2) 
4,4 
1 879 
2,2 
0,4 
79 
0,2 
19,2 
5 754 
10,1 
15,9 
11 160 
8,7 
176,2 
99 929 
87,9 
112,9 
41 151 
56,5 
16,2 
12 544 
8,1 (3) 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
17,5 
31 409 
8,7 
26,4 
16 820 
13,7 
0,0 
0 
0,0 
12,4 
13 040 
6,2 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 143 
(fortsat) 
Regnskabsår 
Retningslinjer 
for langtidsledige (') 
Italien 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Luxembourg 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Nederlandene 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Portugal 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
Det Forenede Kongerige 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
lait 
godkendelser: 
— beløb 
— antal 
modtagere 
betalinger: 
— beløb 
— antal 
modtagere 1984 
(2) 
1,3 
473 
0,7 
(6) 
— 
— 
3,1 
2 016 
3,0 
(6) 
6,8 
13 779 
4,2 
(6) 
28,9 
25 891 
23,6 (3) 
1,2 
744 
— 
(6) 
— 
— 
0,4 
286 
0,2 
(6) 
21,2 
20 018 
19,6 
(6) 
61,4 
47 778 
51,0 1985 
(2) 
5,4 
1 688 
3,8 
1 794 
— 
3,5 
6 921 
2,5 
3 522 
10,6 
11 594 
7,1 
12 082 
50,0 
46 788 
41,2 
44 882 (3) 
1,2 
756 
0,3 
947 
— 
2,2 
1 677 
1,8 
3 037 
14,7 
12 686 
11,6 
86 666 
73,2 
71 551 
53,9 
184671 1986 
(2) 
16,3 
5 216 
7,5 
2 751 
— 
5,6 
1 917 
3,3 
5 412 
2,5 
1 965 
1,8 
1 521 
4,7 
6 877 
2,3 
4 878 
147,4 
102088 
112,1 
127019 (3) 
1,1 
931 
0,5 
260 
— 
— 
— 
— 
— 
2,2 
6 240 
1,5 
5 880 
3,6 
4 346 
3,6 
8 360 
46,2 
53 132 
33,1 
72 979 1987 
(2) 
22,6 
6 126 
11,4 
4 752 
— 
7,5 
2 215 
6,9 
4 057 
7,9 
5 276 
3,3 
4 005 
9,4 
7 169 
6,6 
18 685 
203,5 
126096 
170,7 
183 483 (3) 
1,1 
646 
0,4 
655 
— 
— 
— 
— 
— 
8,8 
17 180 
5,6 
15 394 
7,2 
8 676 
5,0 
9 426 
75,0 
93 073 
51,1 
95 207 1988 
(2) 
33,4 
6 956 
19,5 
6 531 
— 
11,4 
3 219 
7,2 
2 247 
9,7 
6 057 
6,8 
25 922 
72,2 
73 648 
51,8 
115 093 
320,7 
205416 
224,9 
369 349 (3) 
2,7 
1 628 
0,6 
552 
— 
— 
— 
— 
— 
9,9 
18 640 
7,8 
18 914 
4,8 
6 072 
4,8 
9 796 
77,1 
94 087 
58,7 
114071 1989 
(2) 
31,3 
8 353 
14,5 
18,8 
6 043 
9,9 
9,2 
3 845 
3,7 
59,8 
41 734 
29,9 
464,2 
231674 
231,6 (3) 
2,8 
2 170 
0,7 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
4,0 
20 454 
5,0 
6,1 
7 151 
2,9 
69,2 
91 044 
37,2 
Kilde: EURADA-systemet. 
(') Retningslinjerne er udførligt beskrevet i henvisningsnotat nr. 3. 
(2) Erhvervsuddannelse. 
(3) Ansættelse/beskæftigelse. 
(4) Beløbene er angivet i mio. ECU. 
(5) Der kan konstateres en betydelig nedgang i de reelle enhedsudgifter i forhold til de 
Gf. punkt 8.8). 
(6) Ikke direkte tilgængelige statistikker for regnskabsåret 1984. anslåede enhedsudgifter ifølge godkendelsesbeslutningerne 
144 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
og mundede ud i dels afgørelse 83/516/EØF om ESF's 
opgaver, dels gennemførelsesforordningen til denne 
afgørelse) er langtidsledigheden ikke i sig selv blevet gjort 
til genstand for en samlet analyse fra Kommissionens 
side, selv om det af statistikker for 1982 fremgik, at den 
allerede dengang var et alvorligt strukturproblem i syv af 
de ti medlemsstater, og en lang række undersøgelser 
havde vist, hvor omfattende den var (8). 
8.15. Kommissionen anførte i sit memorandum af 18. 
marts 1987 (9) om bekæmpelse af langtidsledigheden, at 
ud af de 16 millioner arbejdsløse i Fællesskabet havde ca. 
8 millioner været uden beskæftigelse i et år eller derover, 
og den mente, at hvis Fællesskabet principielt gik ind for 
en betydelig reduktion af langtidsledigheden, ville det 
være ønskeligt inden 1990 at nedbringe de langtidslediges 
nuværende procentvise andel (50 %) af den samlede 
arbejdsløshed til 30 %. Hvis den samlede arbejdsløshed 
forblev uforandret, ville dette betyde, at antallet af 
langtidsledige blev nedbragt fra ca. 8 millioner til under 5 
millioner. Kommissionen skitserede ganske vist de 
vigtigste politiske retningslinjer, men fremsatte ingen 
konkrete forslag til, hvorledes denne målsætning kunne 
realiseres. 
Retningslinjer for forvaltningen af ESF for så vidt angår 
langtidsledige 
8.16. Retningslinjerne vedrørende langtidsledige og de 
øvrige retningslinjer er resultatet af en beslutningsproces 
og en række valg, som hele tiden har været lagt i faste 
rammer i henhold til artikel 7 i Rådets afgørelse 83/516/ 
EØF om ESF's opgaver. De generelle mål, der er fastsat i 
ovennævnte rådsafgørelse, er samtidig et grundelement, 
der har indgået i den proces, der er mundet ud i 
retningslinjerne. 
8.17. Et budget er i sig selv en samlet finansiel ramme, 
som altid vil være for snæver i forhold til antallet af 
støtteansøgninger, og de føromtalte faste rammer burde 
have foranlediget Kommissionen til at udforme strenge 
regler for en forsvarlig økonomisk forvaltning og tage 
disse i anvendelse i forbindelse med den årlige udarbejdel­
se af retningslinjerne for forvaltningen af fonden. Retten 
har på grundlag af fondens akter vedrørende udarbejdel-
(8) Kommissionens meddelelse til Rådet og Det Stående 
Udvalg for Beskæftigelse om bekæmpelse af langtidsledig­
heden, dok. KOM(84)484 endelig udg. af 18. september 
1984, EFTC 322 af 3.12.1984. 
(9) Kommissionens memorandum om bekæmpelse af langtids­
ledigheden, dok. KOM(87) 231 endelig udg. af 18. maj 1987. sen af retningslinjerne for regnskabsårene 1984 til 1989 
tværtimod konstateret, at der ikke er fastlagt regler eller 
procedurer for denne proces (10), som kan sikre en 
forsvarlig økonomisk forvaltning. Sådanne regler eller 
procedurer burde omfatte følgende elementer: 
a) Forelæggelse og drøftelse af forslag til en strategi, 
hvor: 
i) målene er defineret og opstillet i prioriterings­
rækkefølge 
ii) det vurderes, i hvilket omfang mål og delmål for 
programmer, enkeltvis eller samlet, er medvir­
kende til, at de overordnede fællesskabsmål 
opfyldes 
iii) de foreslåede foranstaltningers målopfyldelses­
grad og nyttevirkning, henholdsvis deres negative 
virkninger for andre fællesskabspolitikker vurde­
res. 
b) Et forhandlingsgrundlag bestående af præcise, ajour­
førte og pålidelige informationer om de socio­
økonomiske forhold, der kendetegner målgrupper og 
regioner omfattet af fondstilskud og om de enkelte 
staters og Fællesskabets igangværende politik på 
dette område. 
8.18. I praksis har processen været præget af følgende 
forhold: 
a) På baggrund af de begrænsede finansielle ressourcer 
er der i retningslinjerne undertiden lagt vægt på større 
selektivitet, og der er fastlagt en prioriterings­
rækkefølge og en programorienteret strategi. Samme 
tanke, om end udtrykt på anden måde, var baggrun­
den for ønsket om at samordne en række forskellige 
politiske mål — indførelse af ny teknologi jobskabel­
se på lokalt plan og foranstaltninger til fordel for de 
dårligst stillede befolkningsgrupper — inden for 
rammerne af et mere omfattende program eller en 
bredere målsætning frem for valget mellem de enkelte 
mål(n). 
(10) De enkelte faser består i udformning af forslag til 
retningslinjer, høring af de forskellige direktorater under 
Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Arbejdsmarkedsrela­
tioner og Sociale Anliggender, såvel som andre generaldi­
rektorater og involverede tjenestegrene, den tværfaglige 
gruppe (»groupe interservice«), Fondsudvalget, medlems­
staterne, behandling af eventuelle udtalelser fra Europa-
Parlamentet og den afsluttende drøftelse i Kommissionen. 
O') Jf.: 
— Arbejdsdokument om retningslinjerne for forvaltningen 
af Den Europæiske Socialfond, task-force pour la 
coordination des instruments financiers, TFC/99/84 af 
15. november 1984 
— dok. SEK(84) 1773, arbejdsdokument om retnings­
linjerne for forvaltningen af Den Europæiske Social­
fond, af 12. november 1984. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 145 
b) Meget få forslag har været genstand for en vurdering, 
og kun meget få forslag har indeholdt detaljerede 
beskrivelser af mål og foranstaltninger med præcis 
angivelse af forholdet mellem de utilfredsstillende 
socio-økonomiske forhold, mellem de enkelte mål og 
mellem mål og foranstaltninger. 
c) Kommissionen har ikke kunnet udarbejde de nye 
retningslinjer for det følgende regnskabsår på grund­
lag af evalueringer af effektiviteten af og målopfyldel­
sesgraden for tidligere års foranstaltninger eller på 
grundlag af en opfølgning af foranstaltninger i 
gennemførelsesperioden. Evaluering af foranstaltnin­
gerne under fondene 1978-1983 og 1984-1988 har så 
at sige ikke fundet sted (jf. punkt 8.30 og 8.31). 
Fællesskabsreglerne indeholder i øvrigt ikke bestem­
melser om de nødvendige procedurer for en effektiv 
opfølgning (jf. punkt 8.48). Trods de forbedrede 
udsigter for beskæftigelsen som følge af erhvervsud­
dannelsesforanstaltninger til fordel for personer over 
25 år, der har været arbejdsløse i mere end 12 
måneder, bemærkede Kommissionen i sit notat 
vedrørende godkendelsesbeslutningerne i 1984 (12),at 
medlemsstaternes statistiske oplysninger havde været 
fyldestgørende for det første år, den nye ordning 
havde fungeret, men at der ved godkendelsen af nye 
ansøgninger ville blive taget hensyn til tidligere 
opnåede resultater. I praksis har denne opfølgning 
ikke fundet sted. Kommissionen rådede før i tiden 
kun over følgende oplysninger: 
i) tidligere godkendte projekttyper 
ii) udviklingen i fordelingen af ESF's midler på de 
enkelte medlemsstater 
iii) virkningerne af den lineære nedskæring for 
tidligere regnskabsår 
iv) misforholdet mellem forpligtelsesbevillingerne og 
støtteansøgningerne, såvel generelt som inden for 
de enkelte områder 
v) oplysninger om, i hvilket omfang de nationale 
strukturer og politikker var blevet tilpasset 
kravene for fællesskabsfinansiering 
vi) den procent af medlemsstaternes arbejdsstyrke, 
retningslinjerne tager sigte på. 
d) Kommissionen har søgt at opnå ligevægt mellem det 
forventede antal støtteansøgninger og de disponible 
midler, og har samtidig ønsket at undgå en for 
C2) Dokument V/995/84 af 18.7.1984. voldsom lineær nedskæring. Den har med henblik 
herpå fremsat forslag til en række administrative og 
tekniske betingelser og krav, der ikke står i direkte 
forhold til de konkrete behov, og som i den sidste 
ende har overskygget de forberedende forhandlinger 
til fastlæggelse af retningslinjerne. Det drejer sig bl.a. 
om følgende forslag: 
i) Forslag om for regnskabsåret n + 1 at nedskære 
den del af arbejdsstyrken, der falder ind under de 
prioriterede regioner i henhold til retningslinjerne 
for regnskabsåret n (f.eks. fra 64 % for regn­
skabsårene 1984 og 1985 til 63 % for regnskabs­
året 1986 (13), til 57 % for regnskabsåret 1987 og 
til 50 % for regnskabsåret 1988). 
ii) Forslag om, at erhvervsuddannelsesforanstalt­
ninger skal være af forskellig varighed, samt 
forslag om visse minimumsperioder for ansættel­
se af langtidsledige og endog for langtidsledighed. 
iii) Den motivering og vejledning, som skal indgå i 
erhvervsuddannelsesforanstaltningen til fordel 
for langtidsledige, blev indført i 1986 hovedsage­
lig for at gøre de prioriterede foranstaltninger 
mere restriktive (14). 
8.19. Resultaterne af disse foranstaltninger har afsløret, 
at den økonomiske forvaltning har ikke været forsvarlig. 
a) Retten bemærker således, at Kommissionens tjene­
stegrene under udarbejdelsen af retningslinjerne for 
1986-1988 understregede langtidsledighedens om­
fang og vækst, og at de arbejdsløse havde været 
genstand for særlig opmærksomhed i de nye retnings­
linjer. Alligevel er retningslinjerne for 1986-1988 
betydelig mere restriktive end de foregående, for dels 
kræves der en uddannelsesvarighed på mindst 200 
timer, og at motivering og vejledning skal indgå i 
erhvervsuddannelsesforanstaltningerne, og dels gives 
der absolut prioritet til foranstaltninger til ansættelse 
af langtidsledige i regioner med absolut prioritet. 
Denne sidste restriktion blev i øvrigt meget diskret og 
uden begrundelse indføjet i slutfasen af det forbere­
dende arbejde. 
b) Til gengæld var kriteriet om en væsentlig forbedring 
af beskæftigelsesmulighederne, som var indeholdt i 
retningslinjerne for regnskabsårene 1984-1986 om 
erhvervsuddannelse for personer over 25 år, der 
havde været arbejdsløse i mere end 12 måneder, ikke 
medtaget i retningslinjerne for 1986-1988. 
(13) Udkast til retningslinjer for ESF 1986-1988 af 11. marts 
1985. 
(14) Rapport om mødet mellem repræsentanter for ESF og den 
nederlandske forvaltning: »Consultation of Member States 
on the DG V text of the guidelines V/209/85«, af 20. marts 
1985. 
146 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
c) Retningslinjerne forelægges som en række sideordne­
de ikke integrerede tilskudskriterier, og hertil kom­
mer, at mange forskellige aspekter gør sig gældende i 
forbindelse med de langtidsledige, bl.a. køn, alder, 
kvalifikationer og regionalt tilhørsforhold. Det har til 
følge, at der med explicit eller implicit reference til de 
langtidsledige er indgivet sagsakter vedrørende denne 
målgruppe inden for rammerne af andre retnings­
linjer, f.eks. retningslinjerne for erhvervsuddannelses-
eller ansættelsesforanstaltninger til fordel for kvin­
der, ansættelsesforanstaltninger til fordel for unge 
under 25 år, og erhvervsuddannelses- eller ansættel­
sesforanstaltninger som led i lokale beskæftigelsesini­
tiativer. 
d) De begreber og kriterier, der anvendes i retnings­
linjerne, er ikke altid præcise og målelige. Det var 
f.eks. tilfældet med »væsentlig forbedring af udsigter­
ne til stabil beskæftigelse« eller »uddannelse med reel 
mulighed for beskæftigelse«, motivering og vejled­
ning, beskæftigelse »på ubestemt tid« og endog selve 
begrebet langtidsledig. af samtlige disponible bevillinger til beskæftigelsesforan­
staltninger i regioner med absolut prioritet — 40 % i 1984 
og 1985 og 44,5 % fra 1986 og fremover — og de 
resterende bevillinger skal koncentreres om beskæftigel­
sesfremmende foranstaltninger i de øvrige områder med 
høj og langvarig arbejdsløshed og/eller under industriel 
og sektoriel strukturomlægning. 
8.22. Kommissionen har måttet opgive at gennemføre 
en harmoniseret identifikation af områder præget af 
langtidsledighed, for statistikerne har gjort opmærksom 
på, at de foreliggende statistikker er dele af medlemssta­
ternes statistikker, som er udarbejdet efter forskellige 
normer, der ikke er indbyrdes sammenlignelige fra land til 
land og undertiden sågar heller ikke fra periode til 
periode (16). Kommissionen har opgjort regioner med 
langtidsledighed og regioner med høj arbejdsløshed 
under ét — hvor listen over regionerne er opstillet på 
grundlag af tallene for arbejdsløsheden blandt unge og 
voksne og BNP pr. indbygger. Den siger, at taget under ét 
og under hensyntagen til de forskellige økonomiske og 
sociale fænomeners indbyrdes sammenhæng, indgår der i 
disse regioner også områder med høj ungdoms- og 
voksenarbejdsløshed og områder med lavt BNP pr. 
indbygger eller områder under strukturomlægning. 
Fællesskabsstatistikker over langtidsledighed 
8.20. Harmoniserede fællesskabsstatistikker over lang­
tidsledigheden i medlemsstaterne og for regionerne på 
NUTS li-niveau er faktisk af nyere dato, men de findes 
ikke over regionerne på NUTS III-niveau (15). Disse 
harmoniserede statistikker, som er et væsentligt element i 
EF-beslutningsprocessen, foreligger for regnskabsårene 
1987 og 1988. 8.23. Kommissionen har derefter blot meddelt (17), at 
den vil søge »at udvirke en forbedring af de statistiske 
oplysninger om langtidsledigheden, både hvad angår de 
administrative kilder og med hensyn til en bredere 
udnyttelse og videreudvikling af rækken af Fællesskabets 
stikprøveundersøgelser af arbejdsstyrken«. 
8.24. Rådet har rettet følgende henstillinger til Kom­
missionen : 
8.21. Allerede siden det forberedende arbejde til 
oprettelse af fonden af 17. oktober 1983 har det været 
kendetegnende for forvaltningen af denne fond, at der 
ikke forelå harmoniserede EF-statistikker over langtids­
ledigheden, selv om der var et åbenbart behov for at få 
defineret regionerne med langtidsledighed. I henhold til 
artikel 7, stk. 3, i Rådets afgørelse 83/516/EØF om ESF's 
opgaver skal der hvert år afsættes en bestemt procentdel a) Det opfordrede i resolution af 19. december 1984 (18) 
Kommissionen til at tage initiativ til — og forelægge 
Rådet dertil hørende forslag — »i samarbejde med 
medlemsstaterne at opnå en bedre forståelse af 
langtidsledighedens beskaffenhed og omfang ved på 
et fællesskabsgrundlag, der er accepteret af alle, at 
forbedre indsamlingen af relevante statistiske oplys­
ninger«. 
(,5) NUTS: Nomenclature des unités territoriales å des fins 
statistiques (Nomenklaturen for statistiske territo­
riale enheder) 
Niveau III: 
Belgien: arrondissement 
Danmark: amt 
FR Tyskland: Kreis 
Spanien: provincia 
Frankrig: departement 
Italien: provincia 
Luxembourg: hele landet 
Nederlandene: COROP — Regio 
Portugal: — 
Det Forenede Kongerige: county/local authority region 
Med hensyn til niveau I og II, der bygger på niveau III, se 
»Eurostat Regio: regionale databanker«. b) Det opfordrede i konklusionerne af 1. december 
1987 (19) Kommissionen til »at forelægge et hand­
lingsprogram for langtidsledige, som gør det muligt« 
bl.a. »at stille mere omfattende og sammenlignelige 
(16) Jf. »En statistisk metode til fastlæggelse af den prioritering, 
der skal følges ved tildeling af socialfondstilskud til de 
enkelte regioner«. Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, 
dok. KOM(84) 344 endelig udg. af 13.7.1984. 
(17) Kommissionens memorandum om bekæmpelse aflangtids-
ledigheden, dok. KOM(87) 231 endelig udg. af 18.5.1987. 
(18) Rådets resolution af 19. december 1984 om bekæmpelse af 
langtidsledigheden, EFT C 2 af 4.1.1985. 
(19) Rådets konklusioner af 1. december 1987 om bekæmpelse af 
langtidsledigheden, EFT C 335 af 15.12.1987. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 147 
statistiske oplysninger om langtidsledighed til rådig­
hed«. 
8.25. I forbindelse med oprettelsen af den nye fond har 
Kommissionen først efter fastlæggelsen af fællesskabs­
støtterammen fået harmoniserede statistikker over 
langtidsarbejdsløsheden til sin rådighed. 
Analyser af virkningerne af fællesskabspolitikken 
Analyser af de faktorer, som 
fællesskabsforanstaltningerne har indvirkning på 
8.26. I perioden 1984-1989 har Kommissionen ikke 
anvendt tilstrækkelige ressourcer på at analysere alle 
faktorer, der skal tages i betragtning. Den har ikke 
undersøgt de særlige forhold, der kendetegner langtidsle­
digheden, eller dens årsager og virkninger og heller ikke 
foretaget arbejdsmarkedsundersøgelser i denne forbin­
delse. Den har ikke analyseret de enkelte medlemsstaters 
politik vedrørende langtidsledige eller prognoser for 
kommende projekter. Kommissionen har ikke ført en 
tilstrækkelig sammenhængende politik på dette område. 
8.27. For perioden 1984-1986 foreligger der stort set 
kun Det Statistiske Kontors undersøgelser og de data, 
Direktoratet for Beskæftigelse under Generaldirektoratet 
for Beskæftigelse, Arbejsmarkedsrelationer og Sociale 
Anliggender har indsamlet via dets net af nationale 
korrespondenter og via undersøgelser i medlemsstaterne 
bl.a. over langtidsledighed. Det har i øvrigt i en årrække 
påhvilet direktoratet at indsamle disse data (20). 
8.28. Kommissionen er i perioden 1987-1989 begyndt at 
gennemføre analyser af de faktorer, som skal tages i 
betragtning, og navnlig af virkningerne af ESF-foran-
staltningerne. I denne forbindelse kan således nævnes 
følgende: 
a) Det Statistiske Kontor har ud over sine egne 
statistiske undersøgelser vedrørende langtidsledige 
fulgt et undersøgelsesprojekt op, der var gennemført 
af Economic and Social Research Institute i Dublin. 
Grundlaget for undersøgelsesprojektet var data fra 
en undersøgelse vedrørende arbejdsstyrken, og det 
omfattede især statistiske spørgsmål, særlige demo­
grafiske, sociale og regionale faktorer i forbindelse 
med langtidsledighed og dens væsentligste virk­
ninger (2I). 
(20) Se litteraturfortegnelsen (bilag III — bibliographie) i 
Kommissionens meddelelse til Rådet og Det Stående 
Udvalg for Beskæftigelse, EFT C 322 af 3.12.1984. 
(21) Langtidsledigheden og dens væsentlige indvirkning på 
arbejdsmarkedet i landene i Det Europæiske Fællesskab, 
Eurostat, emne 3, serie D, 1988. b) Kommissionen, repræsenteret ved generaldirektøren 
for Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Arbejds­
markedsrelationer og Sociale Anliggender og gene­
raldirektøren for Generaldirektoratet for Koordine­
ring af Strukturpolitikken, undertegnede den 20. april 
1989 efter udbud en kontrakt med en konsulentvirk­
somhed om en undersøgelse af Socialfondens betyd­
ning i relation til reformen af strukturfondene (22). I 
denne kontrakt var det bl.a. fastsat, at kontrahenten i 
en midtvejsrapport skulle beskrive strukturer og 
strategier for erhvervsuddannelsesprogrammer og 
programmer til bekæmpelse af langtidsledighed. På 
grundlag af den endelige rapport, som afleveredes i 
januar 1990, og de tilhørende rapporter, der omfatte­
de generelle undersøgelser for hver enkelt medlems­
stat, regionale undersøgelser og undersøgelser af 
enkelttilfælde, er det ikke muligt at afgrænse de 
enkelte staters politik vedrørende langtidsledighed. I 
disse undersøgelser indgår færre elementer end i 
MISEP's informationsrapporter. Rapporterne om de 
generelle undersøgelser beskriver ikke strukturen i 
eller og strategierne for programmerne til bekæm­
pelse af langtidsledigheden. 
c) Ovennævnte direktorat for beskæftigelse har kunnet 
gennemføre mere systematiske analyser af langtidsle­
digheden, efter at handlingsprogrammet ERGO, som 
er omtalt i punkt 8.10, blev iværksat i begyndelsen af 
1989. Direktoratet samarbejder i øvrigt med OECD, 
som navnlig foretager analyser af de nationale 
støtteforanstaltninger til fordel for langtidsledige (23). 
På området prognoser for fremtidige foranstaltninger 
tager direktoratet aktivt del i CEDEFOP's (Centret 
for Udvikling af Erhvervsuddannelse) forskningsar­
bejder og analyser af videreuddannelse og erhverv­
svejledning af langtidsledige. Det har også deltaget i 
det arbejde, der udføres af Det Europæiske Institut til 
Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkår. Instituttet har 
udarbejdet en samlet rapport (24) på basis af nationale 
rapporter om tyve lokale projekter til bekæmpelse af 
langtidsledigheden. Sigtet med rapporten var at 
beskrive indhøstede erfaringer og behandle proble­
merne fra forskellige indfaldsvikler, f.eks. projekter­
nes målopfyldelsesgrad, projektforvaltningen og 
projektfinansieringen, men arbejdet er kun mundet 
ud i en række generelle henstillinger til Fællesskabet: 
i) Det henstilles dels, at målene for ESF og/eller for 
fattigdomsprogrammet udvides eller ændres, og 
dels at der opstilles et nyt europæisk handlings­
program for hjælp til langtidsledige med særlig 
vægt på udvikling af lokale projekter og nye 
(22) Meddelelse om udbud af en undersøgelse af Socialfondens 
betydning i relation til reformen af strukturfondene, EFT C 
298 af 23.11.1988, s. 4. 
(23) F.eks. i forbindelse med OECD's sammenfattende rapport 
fra 1988 om støtteforanstaltninger til fordel for langtidsledi­
ge i en række OECD-lande (»Mesures d'aide aux chomeurs 
de longue durée dans quelques pays de l'OCDE«). 
(24) »Réponses locales au chomage de longue durée« (Lokale 
løsninger til bekæmpelse af langtidsledigheden), Det 
Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejds­
vilkår, Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle 
Publikationer, 1988. 
148 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
metoder inden for samordning, vurdering, tilsyn 
og informations- og ekspertudveksling. Vurdering af ESF's tilskudspolitik 
ii) Det henstilles endvidere, at Kommissionen og 
organer som ovennævnte institut og CEDEFOP 
får tildelt de fornødne midler til andre forsknings­
opgaver, især forsknings- og handlingsprogram­
mer med henblik på at finde de bedste løsninger 
for langtidsledige. 8.30. Retten skal endnu engang understrege (27), at ESF 
har forsømt at udnytte de muligheder, den havde, for i 
henhold til artikel 3, stk. 2, andet led og artikel 5, stk. 3, i 
Rådets afgørelse 83/516/EØF at fremme effektivitets-
undersøgelser af projekter, som fonden har ydet tilskud 
til. Der har været meget få beslutninger om tilskud fra 
ESF på grundlag af disse bestemmelser. 
d) Med samme mål for øje var der som anført i artikel 3, 
stk. 2, i Rådets afgørelse 83/516/EØF åbnet mulighed 
for ESF for »at fremme iværksættelsen af projekter af 
fornyende karakter i almindelighed inden for ram­
merne af et af Rådet vedtaget aktionsprogram« (25). 
ESF har faktisk finansieret specifikke erhvervsud­
dannelses- og erhvervsintegreringsforanstaltninger til 
fordel for grupper, der helt eller delvis består af 
langtidsledige. Disse sager er udelukkende gennem­
ført som enkeltstående foranstaltninger, og ESF's 
tjenestegrene har ikke foretaget en analyse af 
langtidsledighedsproblematikken, og Kommissionen 
har ikke medtaget langtidsledigheden blandt områ­
der, der omfattes af specifikke foranstaltninger. Selv 
om resultaterne af disse foranstaltninger har kunnet 
udnyttes i isolerede tilfælde af initiativtagerne eller af 
Kommissionen selv, er de aldrig blevet samlet og har 
ikke kunnet udnyttes ved planlægningen af retnings­
linjerne for foranstaltninger vedrørende langtidsle­
digheden. 8.31. ESF's tjenestegrene har selv foretaget eller 
finansieret en række analyser af fondens politik, og her 
skal nævnes (28) den undersøgelse, som ESF foretog i 
1985. ESF's tjenestegrene foretog i den forbindelse 
kontrol på stedet i Belgien, Forbundsrepublikken 
Tyskland, Grækenland, Frankrig og Irland, og undersø­
gelsen omfattede erhvervsuddannelsesaktiviteter for 
unge, effektiviteten af foranstaltningerne målt i forhold til 
de opnåede kvalifikationer, de reelle muligheder for stabil 
beskæftigelse og praktikantansættelser. På grundlag af en 
tidsmæssigt og geografisk snævert afgrænset stikprøve 
konstaterede ESF's tjenestegrene med hensyn til langtids­
ledigheden blandt unge: »Uanset værdien af den tilbudte 
undervisning understreger foranstaltningernes eksistens, 
hvor vigtigt hele miljøet omkring uddannelsen er, f.eks. de 
forbindelser, der knyttes til potentielle arbejdsgivere, 
personlige erhvervsvejlednings- og motiveringssamtaler 
og arbejdssituationen i det øjeblik, uddannelsen afsluttes. 
Herudover er det væsentligt at tilføje, at de magre 
resultater vedrørende unge arbejdsløses integration på 
arbejdsmarkedet sandsynligvis ikke altid kan tilskrives 
manglende erhvervsuddannelsestilbud. Tilsyneladende 
skyldes det ofte, at langtidsledige på trods af den usikre 
situation, de lever i, er uvillige til at skifte bopæl og ændre 
levestandard (29). Disse meget relevante konstateringer 
har fonden imidlertid ikke gjort brug af til en mere specific 
styring af foranstaltningerne eller til en bedre definering 
af begreberne motivering og vejledning. 
8.29. Selv om der på fællesskabsplan i de senere år er 
gennemført et stigende antal undersøgelser og analyser af 
langtidsledigheden, fremgår det af det gennemgåede 
dokumentationsmateriale, at disse arbejder ikke har 
resulteret i, at Kommissionen har fremsat forslag til 
sammenhængende konkrete og gennemførlige politikker 
og programmer i forbindelse med den årlige revision af 
retningslinjerne eller i dens memorandum om bekæm­
pelse af langtidsledigheden (26). 
(25) Disse projekter kaldes »specifikke foranstaltninger«. Der 
henvises til kapitel 9 i Rettens Årsberetning for Regnskabs­
året 1988. 
(26) Kommissionens memorandum om bekæmpelse aflangtids-
ledigheden, dok. KOM(87) 231 endelig udg. af 18.5.1987. 8.32. Ved den undersøgelse, der nævnes ovenfor under 
punkt 8.28 b), har de pågældende case-studies, dvs. ESF-
sager udvalgt efter betydning og indhold og efter regioner 
og forvaltningsorganer, også drejet sig om en række sager 
vedrørende langtidsledige. De pågældende sager om­
handlede foranstaltninger gennemført i 1989, og analysen 
af dem kunne derfor ikke indeholde konklusioner med 
hensyn til deres effektivitet. 
(27) Revisionsrettens Årsberetning for Regnskabsåret 1988, 
punkt 9.13 og 9.14. 
(28) Revisionsrettens særberetning nr. 1/88, EFT C 126 af 
16.5.1988. 
(29) Fjortende beretning om Den Europæiske Socialfonds 
virksomhed, regnskabsåret 1985, dok. KOM(86) 583 af 
10.11.1986, punkt 2.4.2, s. 122. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 149 
Samordning 
8.33. Planlægningsfunktionen (30) burde anerkendes 
som sådan og også bestå i planlægning, og der bør først og 
fremmest sikres en bedre samordning. De fleste involvere­
de fællesskabsorganer har hver især fastlagt deres egne 
vurderingsmetoder. I forbindelse med ERGO-handlings-
programmet er der udarbejdet et sæt vurderingsmetoder, 
der vedrører både »nationale programmer og decentrali­
serede projekter« (31), og disse metoder er allerede blevet 
afprøvet på en række pilotprojekter. Den under punkt 
8.28 b) nævnte undersøgelse var også baseret på en særlig 
metodologi (32). CEDEFOP fastlægger sine egne meto­
der, og det samme gør ESF's tjenestegrene i forbindelse 
med forudgående og efterfølgende vurdering af foran­
staltninger, der er samfinansieret med fonden (33). 
Finanskontrollen beskæftigede sig allerede i 1987 med 
metodologispørgsmålet (34). For programmet til bekæm­
pelse af fattigdom er der af hensyn til det meget vigtige 
forsknings- og handlingsaspekt særlige vurderings­
metoder netop for dette program. En vis samordning 
inden for metodeforskningen ville øge effektiviteten og 
produktiviteten. 
8.34. Blev planlægningsfunktionen anerkendt, således 
at der blev fastlagt alternative politikker samt forslag til 
omlægning af gældende politikker efter opfølgning og 
efterfølgende vurdering og forudgående vurdering af 
alternativer og omlægningsforslag, ville alle de personale­
ressourcer, Kommissionen råder over til at foretage 
analyser, blive udnyttet bedre i forbindelse med forbere­
delsen af beslutninger om ESF og ikke blot have en 
rådgivende funktion. 
8.35. Med en bedre samordning inden for Kommissio­
nen ville der i højere grad kunne tages højde for 
sammenhængene mellem de utilfredsstillende socio­
økonomiske forhold og de politikker og programmer, der 
iværksættes til at afhjælpe disse forhold. Et eksempel 
(30) Denne funktion omfatter i videste forstand forberedelse af 
beslutninger (undersøgelse af alternative løsninger, indsam­
ling af nødvendige oplysninger, gennemførelse af omkost­
nings- og indtægtsanalyser, udarbejdelse af henstillinger 
eller forslag) og overvejelser af alternative løsninger. 
(31) »ERGO, an action programme for the long term unem-
ployed, Report on the first year prepared by P.A. 
Cambridge Economic Consultants, Annex 1 Evaluating 
Long Term Unemployment Programmes and Projects: A 
methodological framework«; se også den første midtvejs­
rapport i dok. SEK(90)361. 
(32) »Nye perspektiver for ESF i relation til reformen af 
strukturfondene«, De vigtigste konklusioner, endelig rap­
port, januar 1990. 
(33) Internt notat af 18. januar 1990. I øvrigt henvises til en 
undersøgelse gennemført af CEGOS »Mise en place de couts 
standards pour rationaliser les interventions du FSE dans le 
domaine de la formation professionnelle«, dok. V/1894/89, 
september 1989. 
(34) Cost-benefit/Cost-effectiveness, methods used in Member 
States and possible applications in the EEC Structural funds 
(ERDF, ESF, EAGGF-Guidance Section), Generaldirek­
toratet for Finanskontrol, 3. november 1987. herpå er sammenhængen mellem fattigdom og langtidsle­
dighed og de politikker, der er gennemført på disse 
områder. I forbindelse med reformen af strukturfondene 
kunne man med henblik på fastlæggelsen af nye 
retningslinjer og for vurderingen af planer og handlings­
programmer under mål nr. 3 have taget de foreløbige 
resultater af programmet til bekæmpelse af fattigdom i 
betragtning, og i dette program kunne man endvidere 
have taget opnåede resultater og indhøstede erfaringer fra 
andre forsknings- og handlingsprogrammer vedrørende 
beskæftigelse og erhvervsuddannelse i betragning, bl.a. 
ERGO og LEDA (35). 
Foranstaltninger til fordel for langtidsledige i andet 
program til bekæmpelse af fattigdom 
8.36. I dette andet program er de langtidsledige en af de 
otte emnegrupper, og de omfattes af 12 ud af 91 
forsknings- og handlingsprojekter. En gennemgang af 
sagerne viser følgende: 
a) Kommissionen har ikke sammenlignelige statistiske 
beregninger over fattigdommen i de enkelte medlems­
stater, og det foreliggende materiale er udelukkende 
baseret på personindkomster og udregnet efter 
forskellige metoder. 
b) Der er ikke opstillet klare mål for programmet og 
projekterne, og der er ikke sat tal på dem. Derfor 
udgør projekterne ikke et sammenhængende pro­
gram, men en række isolerede aktiviteter. Dette 
resulterer i lav effektivitet. På programmets nuværen­
de stadium (36) viser det sig allerede, at det ikke vil 
kunne føre til et bredt sæt foranstaltninger til 
bekæmpelse af langtidsledigheden, som kunne iværk­
sættes i alle medlemsstater. 
Bemærkninger til gennemførelsesprocedurerne 
i ESF 
Støttekriterier i forbindelse med foranstaltninger til 
fordel for langtidsledige 
8.37. I retningslinjerne definerer Kommissionen lang­
tidsledige som personer, der har været arbejdsløse i mere 
end tolv måneder. Internt definerer ESF's tjenestegrene 
(35) LEDA er et såkaldt forsknings- og handlingsprogram for 
beskæftigelsesfremme på lokalt plan. 
(36) Den endelige rapport forelægges Rådet ved udgangen af 
første halvår af 1990. 
150 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
dette begreb endnu mere præcist som personer, der uden 
afbrydelse har været arbejdsløse i mere end 12 måneder, 
uanset hvilket registreringssystem der anvendes i de 
forskellige medlemsstater. Denne definition er ikke 
officielt meddelt medlemsstaterne, heller ikke efter, at 
Kommissionen har foretaget kontrol på stedet hos 
franske initiativtagere, og nogle medlemsstater fortolker 
bestemmelsen mere smidigt som »12 måneders ledighed i 
løbet af de seneste 15-16 måneder«. Ovenfor omtalte 
definition blev nøje fulgt, og det medførte, at antallet af 
betalingsanmodninger påtegnet af finanskontrollen blev 
skåret ned, eftersom mange praktikanter ved påbegyndel­
sen af en tilskudsberettiget erhvervsuddannelse ikke 
havde været uafbrudt arbejdsløse i mindst 12 måneder. 
Ovennævnte medlemsstater fastholdt ikke desto mindre 
deres definition, og Kommissionen har i øvrigt ikke 
foretaget en mere dybtgående undersøgelse af dette 
forhold. 
8.38. Med hensyn til kriterierne »væsentlig forbedring 
af mulighederne for at opnå stabil beskæftigelse« 
(retningslinjerne for regnskabsårene 1984-1986 og 1985-
1987) og »reel mulighed for beskæftigelse« (retnings­
linjerne for regnskabsårene 1987-1989, 1988-1990 og 
1989-1991) fremgår det af en række kommentarer, der er 
vedføjet forslagene til godkendelse af tilskudsansøgnin-
gerne for de forskellige regnskabsår, at tilskudsansøg-
ninger er blevet anset som ikke-prioriterede, når den 
forventede procentsats for jobskabelser var under 50. 
Dette kriterium anvendes ikke ufravigeligt, det er ikke 
meddelt medlemsstaterne officielt og har ikke været 
anvendt ved behandlingen af anmodninger om udbeta­
ling af saldobeløb. Kommissionen bekræfter, at den som 
følge af det »legitime tillidsforhold« ikke kan nægte at 
udbetale det forlangte saldobeløb, når procentsatsen for 
faktiske jobskabelser ligger under 50, fordi kriteriet om 
mulighed for beskæftigelse ikke er blevet præciseret i 
forbindelse med anmodningerne om udbetalinger. Retten 
konstaterer i øvrigt, at der i tilfælde af manglende 
angivelse af antal jobskabelser ikke altid er anmodet om 
supplerende oplysninger herom; dette er en ukorrekt 
anvendelse af forordningen og viser endvidere, at den 
økonomiske forvaltning ikke har været forsvarlig. 
8.39. Det teoretiske indhold og varigheden af de 
motiverings- og vejledningsfaser, der skal indgå i 
erhvervsuddannelsesforanstaltningerne, er ikke blevet 
præciseret af Kommissionen. Den har kun anført, at disse 
faser kan ligge forud for den egentlige uddannelse eller 
falde samtidig med denne uddannelse, og at de ikke 
indgår i beregningen af erhvervsuddannelsens mini-
mumsvarighed på 200 timer (37). Disse faser er således 
ikke altid klart eller meget uensartet beskrevet, da det 
ikke altid er muligt at påvise sammenhængen med den 
langtidslediges specifikke behov. 
(37) Dokument V/1160/85: Referat af informationsmødet den 
11. juli 1985 om gennemførelsen af retningslinjerne for 
Socialfonden i regnskabsårene 1986-1988. Generelle kriterier for tilskudsberettigelse 
8.40. I sager om erhvervsuddannelsesforanstaltninger 
til fordel for langtidsledige kan der på samme måde som i 
de øvrige ESF-sager konstateres problemer med hensyn 
til kriterierne for tilskudsberettigelse. 
8.41. Fondens tjenestegrene godkender således, i strid 
med kravet om, at afskrivninger, hvortil der søges om 
tilskud, skal være i overensstemmelse med den nationale 
lovgivning (38), ansøgninger fra de nationale forvalt­
ninger om tilskud til afskrivninger, som i det pågældende 
land ikke er afskrivningsberettigede. Retten har tidligere 
påtalt denne praksis (39). 
Bemærkninger til procedurerne for 
sagsbehandling, kontrol og opfølgning 
8.42. I sagerne vedrørende foranstaltninger til fordel for 
langtidsledige kan der konstateres problemer i forbindel­
se med sagsbehandling, kontrol og opfølgning i lighed 
med, hvad der forekommer i andre ESF-sager. 
8.43. Retten har i adskillige tilfælde konstateret, at det 
har været vanskeligt for fondens tjenestegrene at give en 
logisk definition på beregningsmetoderne, der er et vigtigt 
element i såvel Kommissionens som de nationale 
forvaltningers behandling af tilskudsansøgninger og 
anmodninger om udbetaling af saldobeløb, og som kunne 
anvendes både af ESF og af de involverede nationale 
forvaltninger og initiativtagere. Retten har således 
gentagne gange gjort opmærksom på, at der ikke er 
fastlagt beregningsmetoder eller metoder, hvorved det 
kan konstateres, om udgifterne i forbindelse med de 
pågældende foranstaltninger er posteret rigtigt. Den af 
Retten foretagne undersøgelse hos en national forvalt­
ning (Det Forenede Kongerige) af sager vedrørende 
langtidsledige har vist, at de løntilskudsbeløb, der er 
angivet over for ESF, ikke bygger på faktiske talopgørel­
ser, men er opstillet på et fiktivt grundlag. Omfanget af 
tilskuddene samt antallet af bistandsmodtagere pr. 
gruppe (unge, kvinder, handicappede osv.) er beregnet på 
basis af samlede regionale statistikker med fordelings­
nøgler fastsat på nationalt plan. Den gennemsnitlige 
varighed af de perioder, tilskudsmodtagere er omfattet af 
et system, og som indgår som en beregningsfaktor, er i 
virkeligheden kun fastsat på grundlag af tidligere 
beregninger. De faktiske tal over tilskudsmodtagere og de 
finansielle tal er således i stort omfang baseret på skøn. 
(38) Denne regel bekræftedes af fondens direktør i notat til 
Retten nr. 7258 af 9. juni 1986. 
(39) Jf. bl.a. i Rettens særberetning nr. 1/88, punkt. 3.7 a), EFT C 
126 af 16.5.1988. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 151 
8.44. Tilsvarende gør sig gældende i de tilfælde, hvor 
foranstaltninger ikke er tilstrækkeligt udførligt beskrevet, 
men forholdene på dette område er dog generelt blevet 
bedre. 
8.45. Siden 1987 har fondens tjenestegrene benyttet en 
checkliste ved behandlingen af tilskudsansøgninger 
vedrørende specifikke foranstaltninger til fordel for 
langtidsledige. Det bør understreges, at sådanne lister 
ikke anvendes i forbindelse med andre foranstaltninger. 
De er dog ikke til megen nytte, for når problemer eller 
svagheder ved sager påvises ved denne checkning, har det 
ofte ingen virkning. 
8.46. Retten har i sin særberetning om procedurer og 
ordninger på EF-plan og på nationalt plan for forvalt­
ningen af ESF (40) understreget den utilstrækkelige 
kontrol. Den er også åbenbar i forbindelse med forvalt­
ningen af foranstaltninger til bekæmpelse af langtidsle­
digheden. Retten har af Kommissionen fået overdraget 
kontrolrapporter, og i forbindelse med ca. 30 vedrørende 
dette område var der foretaget kontrol på stedet af 
projekter, hvoraf nogle endnu ikke var afsluttet. Kon­
trollen omfattede i nogle tilfælde nye initiativtageres 
erhvervsuddannelseskapacitet, og i andre blev der 
foretaget efterfølgende kontrol af anmodninger om 
udbetaling af saldobeløb. I de fleste af disse 30 tilfælde er 
det ikke muligt på grundlag af kontrolrapporterne at 
konstatere, om det under kontrolbesøgene er blevet 
efterprøvet, om kriterierne for ydelse af tilskud til 
foranstaltningerne til fordel for langtidsledige var 
opfyldt. I øvrigt indgik disse sager altid i et kontrol­
program med temmelig bredt formulerede kontrolmål, 
som også omfattede sager henhørende under andre 
retningslinjer. 
8.47. Der er ikke fastlagt et særligt kontrolprogram 
vedrørende foranstaltninger til fordel for langtidsledige. 
Nogle af Kommissionens kontrolrapporter og Rettens 
revision viser imidlertid, at sådanne programmer havde 
været og stadig er berettigede. I Italien har Retten således 
konstateret, at attesteringen af den faktiske og regnskabs­
mæssige rigtighed af oplysningerne i udbetalingsanmod­
ningerne (41) ikke var pålidelig med hensyn til varigheden 
af ledigheden hos deltagerne i erhvervsuddannelsesforan­
staltningerne. 
8.48. Med henblik på Kommissionens opfølgning af 
foranstaltningerne skal medlemsstaterne i henhold til 
artikel 8 i Kommissionens afgørelse 83/673/EØF hvert år 
før den 15. december ved hjælp af et dertil beregnet 
skema (42) tilsende Kommissionen statistiske oplysninger 
om de foranstaltninger, der med støtte fra fonden er 
gennemført i det foregående regnskabsår. Hvis denne 
procedure var blevet fulgt, ville der have foreligget 
(40) Særberetning nr. 1/88, s. 11. 
(41) Bilag 2, punkt 18, i Kommissionens afgørelse 83/673/EØF 
af 22. september 1983, EFT L 377 af 31.12.1983. 
(42) Bilag 4 til Kommissionens afgørelse 83/673/EØF. talmateriale om de faktiske modtagere af ESF-tilskud, 
f.eks. de langtidsledige fordelt på foranstaltningstype. 
Kommissionen har faktisk kun modtaget statistiske 
beretninger for regnskabsårene 1984 og 1985 — og kun 
fra Danmark, Grækenland og Irland — og den har kun 
iværksat et rykkersystem, der har vist sig lidet effektivt. 
ESF-foranstaltningernes betydning 
8.49. Retten har ønsket at danne sig et samlet billede af 
alle de nationale og regionale foranstaltninger til 
bekæmpelse af langtidsledigheden, der er iværksat på 
områderne erhvervsuddannelse og beskæftigelse, og at 
vurdere ESF-tilskuddene i forhold til disse foranstalt­
ninger. Den har måttet indhente de nødvendige oplys­
ninger hos de ansvarlige nationale myndigheder, for 
Kommissionen råder kun over et meget ufuldstændigt 
materiale. MISEP-rapporterne indeholder først og 
fremmest oplysninger om juridiske og administrative 
aspekter, og kun få oplysninger om afholdte udgifter og 
tilskudsmodtagere. 
8.50. Retten har indhentet oplysninger hos de nationale 
forvaltninger, dels under besøg på stedet og dels gennem 
spørgeskemaer. Retten søgte i forbindelse med hver 
foranstaltning til fordel for langtidsledige og for hvert 
regnskabsår i perioden 1984-1989 at få fastslået dels 
antallet af tilskudsmodtagere og integreringsgraden for 
dem, dels andre resultater, der kunne angives i målelige 
størrelser samt omkostningerne i forbindelse med 
foranstaltningen og størrelsen af det nationale og ESF's 
tilskud til den pågældende foranstaltning. 
8.51. Det har i visse tilfælde været temmelig vanskeligt 
at indsamle disse oplysninger, og det har ikke været 
muligt at få et fuldstændigt materiale. Belgien, Danmark, 
Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Italien og Det 
Forenede Kongerige har mere eller mindre detaljeret givet 
relevante oplysninger om de foranstaltninger, de har 
gennemført til bekæmpelse af langtidsledigheden. Andre 
medlemsstater har nøjedes med at give oplysninger om 
foranstaltninger, der er gennemført inden for rammerne 
af og samfinansieret af ESF, og nogle har endog ikke 
oplyst den integreringsgrad, der er opnået ved de ESF-
støttede erhvervsuddannelsesforanstaltninger. Nederlan­
dene har givet meget få brugbare oplysninger. 
8.52. Tabel 8.2 og 8.3 og de indhentede oplysninger 
samt oplysninger indhentet via MISEP-systemet om de 
foranstaltninger, hvorom de nationale myndigheder ikke 
har indsendt noget materiale, giver anledning til følgende 
bemærkninger: 
a) For perioden 1985-1988 udgør antallet af langtidsle­
dige, der modtager tilskud fra ESF inden for 
rammerne af de specifikke retningslinjer for denne 
gruppe, et vægtet gennemsnit på knap 4,2 % af det 
samlede antal arbejdsløse (4 % i 1985, 2,68 % i 1986, 
152 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
3,56% i 1987 og 6,61 % i 1988). Denne gruppe 
arbejdsløse er imidlertid også omfattet af de foran­
staltninger, der finansieres i henhold til andre 
retningslinjer. 
b) For de fleste medlemsstaters vedkommende kan 
ESF's finansielle bidrag til langtidslediges erhvervs­
uddannelse skønsmæssigt sættes til under 10 % af de 
tilsvarende nationale udgifter; undertiden endda til 
under 5 %. Virkningen af dette bidrag reduceres 
yderligere, fordi det er fordelt på et meget stort antal 
projekter efter makrokriterier, der ikke er tilpasset de 
specifikke behov. Bidraget ville have haft større 
nyttevirkning, hvis det var ydet efter prioriterings­
rækkefølgen for mål og programmer og i forhold til 
fællesskabsprioriteringer og de faktiske behov. 
c) De fleste medlemsstater havde indtil 1989 ikke en 
egentlig erhvervsuddannelsespolitik for langtidsledi­
ge, eller de havde kun i begrænset omfang indført 
erhvervsuddannelses- eller jobskabelsesforanstalt-
ninger specielt for denne gruppe. Frankrig har som 
den eneste medlemsstat i årene fra 1984 og fremover 
indført en lang række erhvervsuddannelsesforanstalt­
ninger for langtidsledige. Arbejdsløse er normalt 
omfattet af samme erhvervsuddannelsesforanstalt­
ninger som andre samfundsgrupper, og i visse tilfælde 
er det endda umuligt at danne sig et skøn over, hvor 
stor en del de langtidsledige udgør af det samlede 
antal personer, der deltager i erhvervsuddannelses­
foranstaltninger. På basis af retningslinjerne for 
foranstaltninger til fordel for langtidsledige har 
initiativtagere indgivet et stort antal tilskudsansøg-
ninger, og det skyldes snarere udsigterne til, at mange 
langtidsledige vil melde sig til de pågældende 
foranstaltninger, og at der kan opnås fællesskabs­
finansiering, end at der findes en egentlig arbejdsløs-
hedspolitik. Inden for erhvervsuddannelsen har 
fondens tilskud derfor især været et incitament for 
initiativtagerne, mens det i langt mindre grad har 
bidraget til, at der blev fastlagt en særlig erhvervsud­
dannelsespolitik for langtidsledige. 
d) I en vurdering af, om Kommissionen samfinansierer 
de mest effektive uddannelsesforanstaltninger, skal 
indgå, at den kun anvender kriteriet om en integre-
ringsgrad på mindst 50 % på tilskudsansøgninger, og 
at dette kriterium i øvrigt anvendes meget smidigt. 
Deraf følger, at ESF undertiden har samfinansieret 
foranstaltninger, hvor den effektive integreringsgrad 
over en periode på flere år har været ret lav. I 
beregningen indgik i øvrigt kun effektiviteten af den 
enkelte samfinansierede foranstaltning, og for flere 
erhvervsuddannelsesforanstaltninger forelå der over­
hovedet intet om integreringsgraden. e) En undersøgelse af de foranstaltninger, der hovedsa­
geligt omfatter langtidsledige, viser, at medlemssta­
terne undertiden ønsker at nå ret forskelligartede 
målgrupper af langtidsledige (kvinder uden faglige 
kvalifikationer; kvinder, der leverer isoleret; arbejds­
løse over 45 år; personer, der har været arbejdsløse i 
mindst to år osv.) og de gennemfører skræddersyede 
foranstaltninger for disse grupper, mens ESF ud fra 
de fastlagte makrokriterier næsten lineært udelukker 
en række grupper og foranstaltninger. 
f) I en række medlemsstater har der i nogle år reelt 
eksisteret specifikke foranstaltninger, der tilsigter 
varig beskæftigelse, eller foranstaltninger vedrørende 
beskæftigelse ved projekter til oprettelse af ekstra­
ordinære arbejdspladser, og som imødekommer et 
samfundsbehov. Derimod har ESF kun ydet de fleste 
medlemsstater en marginal støtte, som derfor også 
kun har haft ringe ansporende virkning. 
g) Visse nationale, regionale eller lokale erhvervsuddan­
nelses- eller ansættelsesforanstaltninger til fordel for 
langtidsledige og de dertil ydede ESF-tilskud har ikke 
kunnet identificeres, og det har heller ikke været 
muligt at sætte tal på dem. 
h) ESF deltager undertiden i nationale foranstaltninger, 
som indgår i projekter, der samfinansieres i henhold 
til andre retningslinjer. 
Konklusion vedrørende den nye fond 
8.53. Rettens revision har vist, at der hverken hos 
Kommissionen eller hos medlemsstaterne konsekvent 
stilles materiale til rådighed om medlemsstaternes indsats 
til fordel for langtidsledige i perioden 1984-1989. 
Kommissionen har derfor ikke kunnet tage nyttevirk­
ningen af alle hidtil gennemførte nationale foranstalt­
ninger i betragtning i forbindelse med vurderingen af de 
planer, som er bestemmende for valg af fællesskabs­
støtterammer og af operationelle programmer. 
8.54. Kommissionen bør sørge for at få adgang til 
følgende materiale: 
a) Sammenlignelige statistikker over langtidsledigheden 
på NUTS Ill-niveau i alle medlemsstater. 
b) Socio-økonomiske analyser af langtidsledige; midt­
vejsrapporter om politikker under gennemførelse; 
forslag til omlægning af politikker på grundlag af 
omkostnings- og effektivitetsanalyser samt forslag til 
nye politikker. Dette materiale, som skal udarbejdes 
inden for rammerne af partnerskabet, skal foreligge 
på det rette tidspunkt. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 153 
8.55. Kommissionen burde sikre sig, at en fælles 
definition af begrebet langtidsledige anvendes i alle nye 
programmer, og lade denne fælles definition indgå i 
opfølgning og kontrol. 
8.56. Endelig påhviler det Kommissionen af hensyn til 
en forsvarlig økonomisk forvaltning af den nye fond og 
især af foranstaltninger omfattet afmål nr. 3 at sikre, at 
analyser foretages på et bedre grundlag, at ressourcer 
udnyttes bedre, og at planlægningsfunktionen lægges om, 
således at forvaltningen tænker mere i alternative 
politiske baner. 
ESF-FORANSTALTNINGER TIL 
STRUKTUROMLÆGNINGER I 
INDUSTRIVIRKSOMHEDER 
Indledning 
8.57. Begrebet strukturomlægning dækkede i en årræk­
ke omlægning af virksomheder i tilbagegang som led i en 
strukturtilpasning af de økonomiske sektorer. Sådanne 
omlægninger har ofte medført en betydelig reduktion af 
arbejdskraften. 
8.58. Lidt efter lidt er der imidlertid foretaget struktur­
omlægninger, der i højere grad har taget sigte på at 
omstille virksomheder til moderne markedsføring og 
teknologi. Denne omstilling har indebåret, at arbejds­
kraften både med hensyn til kvalitet og størrelse har 
måttet tilpasses den udvikling, der er en følge af 
indførelsen af nye teknologier og produktionsomlægning. 
8.59. I dag er årsagerne til strukturomlægningerne 
velkendte, men det er vanskeligt at finde en fælles og 
endegyldig definition på dem. Hver gang ESF iværksætter 
en foranstaltning på dette område, skal interventionsom-
råde, -mål og -kriterier være defineret på forhånd. Er de 
ikke det, afhjælper de anvendte midler blot ganske særlige 
forhold. 
8.60. Europa-Parlamentet har tidligere (43) udtalt, at 
»lige såvel som beskæftigelsesproblemet er nøje forbun­
det med den enkelte virksomheds økonomiske situation i 
almindelighed, lige så vel skal de finansielle instrumenter, 
(43) Betænkning udarbejdet for Udvalget for Sociale Anlig­
gender og Beskæftigelse over forslag fra Kommissionen for 
De Europæiske Fællesskaber til Rådet til forordning om 
gennemførelse af Rådets afgørelse om Den Europæiske 
Socialfonds opgaver (dok. 1-61/83 -- PE 82.830/endel.). som landene i Det Europæiske Fællesskab råder over, ses 
i sammenhæng med den politik til ansporing og fornyelse 
i virksomhederne, der føres«. Parlamentet udtalte 
endvidere: »Socialfonden bør ikke specielt tjene som 
'stødpude' i kritiske beskæftigelsessituationer, for hvilke 
der ikke forudses hensigtsmæssige løsninger i den 
nærmeste fremtid, men den bør fungere som et instrument 
til fornyelse (hvad angår de produktionsmæssige, tekno­
logiske og organisationsmæssige aspekter) for alle 
virksomheder«. 
8.61. Kommissionen har bekræftet (44), at det tilstræbte 
mål er at bidrage til at gøre virksomhedernes omstilling 
og strukturomlægning effektive under hensyntagen til 
uddannelses- og beskæftigelsesaspekterne. ESF's tjene­
stegrene bør hele tiden have strukturomlægningernes 
økonomiske sigte for øje. Imidlertid er de mål, der er 
fastlagt for fondens virke stadig defineret i meget 
generelle vendinger. 
8.62. Fra og med regnskabsåret 1986 er en række 
faktorer taget i betragtning, såsom årsagerne til struktur­
omlægningerne, konsekvenserne for arbejdskraften eller 
foranstaltninger truffet af offentlige myndigheder til 
bekæmpelse af arbejdsløsheden, men som påvist ved 
Rettens revision opvejer dette kun i meget beskedent 
omfang, at der ikke findes finansielle, økonomiske eller 
tekniske indikatorer, ud fra hvilke det er muligt på 
forhånd at definere generelle og objektive kriterier for 
fondens tilskud til virksomheder og at fastlægge, hvilket 
strukturomlægningsniveau den kan yde tilskud til. 
8.63. Erhvervsuddannelsesprojekter gennemført i til­
knytning til strukturomlægninger i industrivirksomheder 
har siden 1986 (45) været defineret i punkt. 4.3 i de hvert år 
af Kommissionen fastsatte retningslinjer som »prioritere­
de foranstaltninger uden aldersgrænse«. Strukturomlæg­
ninger i virksomheder skal være led i en teknologisk 
modernisering eller være en følge af afgørende ændringer i 
efterspørgslen i den pågældende sektor. Den skal 
endvidere i væsentlig grad være af betydning for 
kvalifikationskravene til mindst 15 % af virksomhedens 
ansatte over en periode på to år. Uddannelsen kan 
vedrøre både arbejdstagere, der skal omskoles med 
henblik på fortsat beskæftigelse i virksomheden, og 
arbejdstagere, der afskediges og derfor må søge beskæfti­
gelse andetsteds. Uden for de prioriterede regioner skal 
strukturomlægningen berøre mindst 25 % af de ansatte 
og gennemføres i et område, hvor arbejdsløsheden er 
særlig stor, eller hvor de offentlige myndigheder har 
(44) Håndbog for forvaltningen af ESF, s. 10 (foreligger kun på 
fransk). 
(45) Retningslinjerne for fondens forvaltning for regnskabsårene 
1984 og 1985 gav fonden et næsten ubegrænset aktionsfelt 
for industriel strukturomlægning, idet det omfattede alle 
virksomheder, der havde truffet strukturomlægnings- eller 
omstillingsforanstaltninger, uanset hvilken økonomisk 
sektor de tilhørte. Kommissionen undlod bl.a. at fastsætte et 
strukturomlægningsniveau som forudsætning for tilskud. 
Den indskrænkede imidlertid sit interventionsområde til 
industrivirksomheder, selv om fonden under hensyn til 
Spaniens og Portugals særlige situation havde fraveget de 
regler, den selv havde fastsat, for disse landes vedkommen­
de. I Portugal er der således ydet tilskud fra fonden til 
virksomheder inden for banksektoren. 
154 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
truffet ekstraordinære foranstaltninger til fremme af 
erhvervsuddannelse eller jobskabelse. 
8.64. Rettens revision af ESF's interventioner inden for 
industriel strukturomlægning har omfattet perioden fra 
1986 til og med 1989.1 denne periode har Kommissionen 
godkendt 1 271 sager vedrørende industriel struktur­
omlægning, og der blev i denne forbindelse indgået 
forpligtelser for 505,3 mio. ECU. Pr. 31. december 1989 
var der afholdt betalinger for 318,0 mio. ECU. Rettens 
revision har omfattet ca. 20 % af Kommissionens 
godkendelsesbeslutninger, og i forbindelse med en 
fjerdedel har Retten foretaget kontrol på stedet. 
Bemærkninger til gennemførelsen af ESF's 
interventioner vedrørende strukturomlægninger 
i virksomheder 
8.65. Rettens revision har vist, at sagerne er meget 
uensartede med hensyn til form og indhold. En tilskuds­
modtager kan således i løbet af et bestemt år forelægge en 
sag, der omfatter mange forskellige nationale industrisek­
torer med tusinder af ansatte, eller en, der blot omfatter 
en halv snes ansatte. Hertil kommer, at det ikke 
nødvendigvis er præcist angivet i tilskudsansøgningerne, 
hvilke virksomheder der skal have tilskuddene, og dette 
vides end ikke altid på det tidspunkt, hvor Kommissionen 
træffer sin godkendelsesbeslutning. 
8.66. Medlemslandene har tendens til i tilskudsansøg­
ningerne at anføre større behov end nødvendigt for at 
tage højde for de lineære nedskæringer, der i den 
pågældende periode næsten halverer de ansøgte tilskud. 
Som følge heraf er projekter svarende til 50 % af 
godkendelsesbeslutningerne på trods af de lineære 
nedskæringer ikke blevet ført til ende. De frigjorte, ikke 
anvendte bevillinger androg for perioden 1986-
1989 104,6 mio. ECU, hvilket svarede til mere end en 
femtedel af de samlede godkendelser. Tilbagesøgninger af 
uretmæssigt udbetalte acontobeløb beløb sig til 23,8 mio. 
ECU og vedrørte 18 % af det samlede antal godkendte 
sager. 
8.67. Det fremgår i øvrigt af de sager, der omfatter 
tilskudsansøgninger fra flere virksomheder, at et stort 
antal planlagte uddannelsesforanstaltninger af forskellige 
grunde (ikke gennemførte uddannelser, manglende 
opfyldelse af ESF's minimumstimetal, manglende offent­
lig finansiering osv.) ikke er medtaget ved indgivelsen af 
anmodningen om udbetaling af saldobeløb. 
8.68. Punkt 4.3 i retningslinjerne omtaler blot struktur­
omlægning i industrivirksomheder i bred almindelighed 
som »teknologisk modernisering eller afgørende ænd­
ringer i efterspørgslen i den pågældende sektor«. I denne 
sammenhæng indeholder ansøgningerne om tilskud til 
industriel strukturomlægning kun undtagelsesvis udfør­lige oplysninger om de påtænkte omlægningers art og 
indhold. Kommissionen har accepteret vidt forskellige 
forhold i forbindelse med industriel omlægning. Som 
eksempel skal anføres oprettelsen af nye produktionsen­
heder, der medfører ansættelse af arbejdskraft, ibrugtag­
ning af nye maskiner eller produktions- eller forvaltnings­
systemer, erhvervelse af et nyt patent, nedlæggelse af en 
virksomhed osv. 
8.69. Talmateriale om det personale, der er berørt af 
strukturomlægningen, forekommer kun sjældent i til­
skudsansøgningerne og, bortset fra i tilfælde af virksom-
hedsnedlæggelser, endnu sjældnere i anmodninger om 
udbetaling af saldobeløb. Det er vanskeligt at fortolke det 
talmateriale, der henvises til i Kommissionens retnings­
linjer. Det gælder således oplysninger om, hvilke 
personkategorier der har gennemgået erhvervsuddannel­
se. Det er tilfældet med referencedatoen for beregningen 
af den procentandel, der er bestemmende for, om et 
projekt er tilskudsberettiget, og det antal ansatte, der skal 
medregnes, når strukturomlægningen vedrører et enkelt 
år eller mere end to år, hvilket i realiteten forekommer 
temmelig ofte. 
8.70. Kommissionen angiver i sine retningslinjer, at 
»der gives prioritet til erhvervsuddannelsesforanstalt­
ninger, der er af mindst 200 timers varighed (100 timer for 
Grækenland og Portugal i 1986-1987) eksklusive eventuel 
forberedende undervisning« (46). Retten har under revi­
sionen konstateret, at antallet af deltagere, der var søgt 
ESF-tilskud til, ikke opfyldte minimumstimeantallet. Det 
drejer sig især om følgende sager: 
a) Private virksomheder, der ikke var tilstrækkeligt 
informeret om ESF's krav, og som i forbindelse med 
Rettens kontrol på stedet forelagde et materiale, der 
viste, at det krævede minimumstimetal for erhvervs­
uddannelsen ikke var opfyldt. 
b) Virksomheder, der for et stort antal praktikanter — 
om ikke alle praktikanter — angav, at de havde 
gennemført et uddannelsesforløb nøjagtig svarende 
til minimumstimetallet for erhvervsuddannelsesfor­
anstaltninger. Men i de fleste tilfælde var denne 
mindstegrænse ikke blevet overholdt, enten fordi det 
angivne timetal kun var fiktivt og ikke gennemført i 
praksis, eller fordi fravær på grund af sygdom eller af 
andre grunde ikke var trukket fra det timetal, der blev 
opgivet til Kommissionen, eller fordi Kommissionen 
ikke har fastsat forholdet mellem det teoretiske antal 
undervisningstimer og det faktiske antal undervis­
ningstimer, der skal tages i betragtning. 
c) En lang række tilfælde, hvor ESF har accepteret, at de 
krævede 200 (eller 100) timer fordeles over to eller 
(46) Artikel 1, stk. 2, i Kommissionens afgørelse 85/318/EØF af 
20. november 1985, som ændrer punkt 1.4.4 i afgørelse 
85/261/EØF, EFT L 317 af 28.11.1985, s. 37. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 155 
endog tre på hinanden følgende år. 
d) Tilfælde, hvor Retten i forbindelse med forberedende 
undervisning, der jo ikke indregnes i de 200 uddannel­
sestimer, har konstateret, at en væsentlig del af 
kurserne netop bestod i rent forberedende undervis­
ning. I visse tilfælde var det endvidere ikke muligt ud 
fra den meget generelt planlagte undervisning (sam­
fundslære, sundheds- og socialvæsen, virkningen af 
fravær på arbejdspladsen) at etablere nogen sammen­
hæng mellem uddannelse og strukturomlægning. 
8.71. I henhold til punkt 4.3 i retningslinjerne for 
fonden skal strukturomlægningen bl.a. i væsentlig grad 
være bestemmende for kvalifikationskravene til de 
personer, der deltager i uddannelsen (dvs. til mindst 15 % 
af virksomhedens ansatte i en periode på to år). I ingen af 
de gennemgåede sager har det været muligt at finde nogen 
sammenhæng mellem deltagernes oprindelige og tiltænk­
te placering og selve strukturomlægningen. Den eneste 
skelnen, som Retten har kunnet konstatere i virksomhe­
derne mellem deltagere i vedvarende uddannelse (uddan­
nelse, der foregår hele tiden) og personer, der uddannes i 
forbindelse med strukturomlægningen, er den, der 
foretages på grundlag af uddannelsernes varighed. Alle 
uddannelser på 200 (resp. 100) timer eller derover er 
henregnet under strukturomlægning, hvortil der søges 
ESF-tilskud, og alle andre er regnet som vedvarende 
uddannelse. I intet tilfælde har arten af de pågældende 
uddannelser, der i øvrigt som oftest er en gentagelse af de 
uddannelser, der er givet i de foregående år med eller uden 
andre ESF-tilskud, været et kriterium for tilskudsberetti-
gelse. 
8.72. ESF har foretaget saldoudbetalinger, uanset at 
visse nationale bidrag endnu i 1990 ikke er indbetalt; i en 
række tilfælde er ESF's tilskud blevet udbetalt flere år 
tilbage. (Det skal understreges, at dette forhold ikke kun 
er gældende for strukturomlægninger i virksomheder, 
men for ESF generelt). 
Aspekter forbundet med størrelsen og arten af 
de virksomheder, der modtager tilskud fra 
ESF 
8.73. ESF's tilskud til industriel strukturomlægning er 
(fra og med 1987) begrænset til industrivirksomheder (47). 
Der er ofte en tendens til at koncentrere disse midler om 
store virksomheder. Det viser sig, at store virksomheder 
har en sådan struktur, at de bedre kan udforme og følge 
op på tilskudsansøgninger og anmodninger om udbeta­
ling af saldobeløb via de regionale og nationale forvalt­
ninger og fællesskabsforvaltningen. Derimod må små og 
(47) Punkt. 4.3 i retningslinjerne omfatter fra og med 1987 kun 
»industrivirksomheder« mellemstore virksomheder, der ikke har tilstrækkeligt 
kendskab til forholdene, ofte henvende sig til konsulenter 
for at få gang i og følge op på deres ESF-sager. Disse 
mellemled kan sluge op til 30 % af ESF-tilskuddene som 
vederlag for deres konsulentbistand til de pågældende 
virksomheder. 
8.74. Store virksomheder har hver deres uddannelsessy­
stemer, som dog udviser en række fællestræk, såsom en 
central direktion og administration, men en decentralise­
ret kursusfunktion. Da kun en del af den pågældende 
uddannelsesvirksomhed dækkes af ESF, er det ikke noget 
problem at fremlægge den fornødne dokumentation for 
de dermed forbundne udgifter. Virksomheden dokumen­
terer de samlede uddannelsesudgifter med regninger, der 
er udstedt af dens eget uddannelsesorgan, som alminde­
ligvis er en selvstændig økonomisk enhed og dermed også 
et tjenesteydende organ. Følgelig er alle udgifter, opført i 
anmodningen om udbetaling af saldobeløb, dokumente­
ret ved det tjenesteydende organs samlede regninger og de 
tilsvarende betalinger. Selv de kurser, som afholdes inden 
for en regional institution, der har en hel stab af 
uddannelsespersonale, foregår i det centrale uddannelses-
organs regi. Det er ikke på forhånd fastsat, hvor stor en 
del af de faktiske udgifter ESF overtager, for de anmeldte 
udgifter er ikke baseret på konkrete elementer, men kun 
på skønsmæssigt afsatte beløb på grundlag af på forhånd 
beregnede samlede omkostninger. 
8.75. Endvidere gælder det i forbindelse med industriel 
strukturomlægning, at en virksomheds interne erhvervs­
uddannelsesforanstaltninger (i modsætning til den eks­
terne uddannelse, der tager sigte på personer, som 
forlader virksomheden, og som finder sted uden for 
virksomheden) kun i ringe omfang kræver varer eller 
tjenesteydelser leveret udefra, og derfor kan alle dermed 
forbundne omkostninger indgå i virksomhedens alminde­
lige interne omkostninger, såsom løn til kursusdeltagerne, 
der samtidig er ansat i virksomheden, løn til lærerne, der 
ligeledes er ansat i virksomheden, løn til de ledende 
funktionærer, der kommer fra den pågældende virksom­
hed, råmaterialer, der normalt anvendes i virksomheden, 
afskrivninger på udstyr og maskiner, der udgør virksom­
hedens produktionsapparat og generalomkostninger, der 
ligeledes indgår i virksomhedens samlede omkostninger. 
8.76. I øvrigt har Retten konstateret, at offentlige eller 
halvoffentlige virksomheder, der arbejder med gevinst for 
øje, modtager større tilskud fra ESF. Det hedder nemlig i 
erklæringen, der refererer til artikel 5, stk. 1, i Rådets 
afgørelse af 17. oktober 1983 (48), at »organer, der 
arbejder med gevinst for øje, skal afholde mindst 10 % af 
de tilskudsberettigede udgifter«. Følgelig burde ESF's 
intervention her aldrig overstige 45 % af de tilskudsberet­
tigede udgiftsbeløb, således som ordningen er for private 
virksomheder, der arbejder med gevinst for øje. Men i 
offentlige virksomheder, der arbejder med gevinst for øje, 
(48) Afgørelse 83/516/EØF, EFT L 289 af 22.10.1983, s. 41. 
156 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
kommer ESF's intervention faktisk op på 50 %. Dette 
understreger det skæve konkurrenceforhold, som de 
private virksomheder i forvejen lider under i kampen om 
offentlig finansiel støtte. 
8.77. Der er hidtil ikke fundet en løsning på disse 
problemer. Underléverandørområdet kan give mulighed 
for et vist misbrug, både i store virksomheder og på 
koordinator- og konsulentniveau, hvor en del af fælles­
skabsfinansieringen til små og mellemstore virksomheder 
tilvejebringes. Alle disse mellemled, der øger afstanden 
mellem det finansierende organ og den, der egentlig 
gennemfører foranstaltningen, skaber en ekstra omkost­
ning, et forhold, der kan fremme dannelsen af en lang 
række parasitorganer. 
Bemærkninger om visse udgiftskategorier, som 
ESF belastes med 
8.78. Under kontrol på stedet har Retten ikke haft 
mulighed for at konstatere nøjagtigt, hvilke omkost­
ninger i forbindelse med erhvervsuddannelsesforanstalt­
ninger der vedrørte strukturomlægning, og hvilke 
omkostninger der vedrørte sideløbende uddannelsesfor­
anstaltninger tilrettelagt af virksomheden som vedvaren­
de eller rutinemæssig uddannelse. I reglen belastes ESF 
med de mest omfattende udgifter i forbindelse med disse 
to udgiftskategorier, fordi der ikke føres særskilt 
regnskab over hver kategori, og fordi de almindeligvis 
afvikles samtidig — kun kriteriet om et minimum på 200 
timer skal overholdes. 
8.79. Når det står virksomhederne frit for at forelægge 
meget summariske opgørelser over de samlede uddannel-
sesomkostninger, er der risiko for misbrug. 
Kursusdeltagernes aflønning 
8.80. Retten har konstateret, at kursusdeltagernes 
aflønning almindeligvis udgør størstedelen (gennemsnit­
lig 40-60 %) af samtlige udgifter til foranstaltningernes 
gennemførelse, hvilket vil sige, at denne post sluger den 
altovervejende del af de midler, ESF stiller til rådighed for 
erhvervsuddannelse i forbindelse med industriel struktur­
omlægning. 
8.81. Begrebet »kursusdeltagernes aflønning« er ikke 
præcist defineret, og det fortolkes derfor forskelligt, både 
med hensyn til beregningsgrundlaget og til selve bereg­
ningen. F.eks. udregner nogle virksomheder en gennem­
snitsløn på grundlag af aflønningen af en funktionær på 
henholdsvis lederniveau og mellemniveau og af en 
arbejder, uden at dette gennemsnit vejes i forhold til hver 
enkelt kategoris deltagelse i uddannelsen. I andre virksomheder beregnes det antal timer, hvor der gives 
praktisk uddannelse på arbejdspladsen, kun som 50 % af 
deltagernes faktisk oppebårne løn. 
8.82. Den del af kursusdeltagernes aflønning, der bæres 
af ESF, varierer meget fra virksomhed til virksomhed og 
fra land til land, specielt med hensyn til antallet af tillæg 
og godtgørelser og arten af de indregnede sociale bidrag. 
Alle disse udgifter debiteres undertiden projektet med et 
forud fastsat samlet beløb. 
8.83. Foruden udsving i lønberegningsgrundlaget og 
selve lønberegningen har Retten konstateret, at den 
praktiske uddannelse har kunnet medføre højere lønind­
tægter fra overarbejde og sågar natarbejde. 
Udgifter til kursusforberedelse 
8.84. I visse lande belastes projekterne automatisk med 
udgifter til kursusforberedelse, og det indbefatter bl.a. 
provision til mellemleddene (beløb, der i øvrigt kan være 
fordelt på en lang række udgiftskategorier, hvis reelle 
eksistens ikke altid umiddelbart kan fastslås). Disse 
provisioner andrager ofte lige så store beløb som selve 
uddannelsen. Sagerne viser ikke nogen funktionel 
sammenhæng mellem forberedelserne og selve kurserne, 
og endnu mindre deres egen berettigelse. Da det meste 
forberedelsesarbejde udføres af virksomhedens eget 
personale, er udgifterne hertil indeholdt i lønninger til 
virksomhedens eget personale. 
8.85. For kurser uden for virksomhederne har Retten 
konstateret tilfælde, hvor sådan uddannelse også var 
faktureret som forberedelse, selv om det var på et niveau, 
der kunne sidestilles med egentlig uddannelse, og uden at 
berettigelsen heraf kunne dokumenteres. Det er i øvrigt 
betegnende, at i de sager, Retten har undersøgt, er 
sådanne køb af ekstern uddannelseskapacitet i intet 
tilfælde dokumenteret ved kontrakter, der fastlægger de 
enkelte kursusfaser og de hermed forbundne udgifter. 
8.86. I de sager, hvor Retten foretog kontrol på stedet, 
skelnedes der i øvrigt praktisk taget aldrig klart fra 
virksomhedens side mellem deltagere med ESF-tilskud og 
andre deltagere. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 157 
Andre udgifter i forbindelse med foranstaltninger til 
industriel strukturomlægning 
8.87. For så vidt angår driftsudgifter og udgifter til 
forvaltning af kurser, der omfatter alle de forskellige 
udgiftskomponenter i forbindelse med den egentlige 
uddannelse (lærerlønninger og -udgifter, løn og udgifter 
til kontorpersonale, generalomkostninger, udgifter til 
undervisningsmaterialer og råvarer), bemærker Retten 
følgende: 
a) Lønninger og andre udgifter til lærere og kontorper­
sonale udgør langt den overvejende del (80 %-100 %) 
af virksomhedens interne udgifter, idet det pågælden­
de personale i de fleste tilfælde er virksomhedens eget 
personale. Administrationsomkostningerne er aldrig 
sat i relation til den del af kursusdeltagerne, der 
omfattes af ESF-tilskuddene. 
b) Energiudgifterne til uddannelsesforanstaltningen er 
blevet beregnet på grundlag af den samlede produk­
tionsproces og ikke af den del af processen, der 
vedrørte erhvervsuddannelsen. Ved kontrol på stedet 
har Retten således konstateret, at denne omkostning i 
mange tilfælde var beregnet på grundlag af den 
gennemsnitlige energiudgift pr. time for hele den 
besøgte virksomhed og for hele uddannelsesperioden. 
c) Udgifterne til de i uddannelsen anvendte råvarer og 
halvfabrikata varierer også meget fra virksomhed til 
virksomhed. Disse råvarer anvendes almindeligvis i 
virksomhedens produktionsproces, og da der er tale 
om forgængelige produkter, er det ikke vanskeligt at 
finde bevis for deres berettigelse. Men hvad disse 
produkter, der kan belaste uddannelsesbudgettet 
væsentligt, bruges til, er i de sager, Retten har 
revideret, ikke nærmere angivet. 
8.88. Retten har ved kontrol på stedet i forbindelse med 
industriel strukturomlægning påvist følgende forhold: 
a) I forbindelse med en række udgifter, hvor kun 
afskrivningerne burde have været dækket af foran­
staltningen, var det samlede beløb blevet udgiftsført 
ESF. Det drejer sig specielt om indkøb af edb-
simulationsmodeller, der er blevet anvendt i flere på 
hinanden følgende år. I visse tilfælde ville det i øvrigt 
have været mere økonomisk at leje disse modeller. 
b) En række virksomheder havde ladet uddannelsesfor­
anstaltningen bære alle virksomhedens afskrivninger 
for en produktionsperiode svarende til uddannelses­
perioden (teori + praksis). c) Der var foretaget afskrivninger for gammelt produk-
tionsmateriel (over 25 år gamle tekstilmaskiner) til 
procentsatser, der stod i misforhold til maskinernes 
alder. 
d) De afskrivningssatser, der var anvendt ved ESF-
finansierede uddannelser, lå mellem et og flere 
procentpoint over de afskrivningssatser, der fremgik 
af de pågældende virksomheders driftsregnskaber for 
samme referenceår. 
8.89. Disse eksempler bekræfter, at uddannelsesproces­
sen ikke er klart adskilt fra den egentlige produktions­
proces. Retten mener, at Kommissionen for at afhjælpe 
dette forhold bør sørge for tilstrækkelig kontrol i 
forbindelse med behandlingen af anmodninger om 
udbetaling af saldobeløb. 
Indtægter ved foranstaltningen 
8.90. I de fleste tilfælde, hvor Retten foretog kontrol på 
stedet, konstaterede den, at en betydelig del af de 
anvendte råvarer og halvfabrikata blev forarbejdet til et 
færdigt produkt under den produktionsproces, som 
praktikanten deltog i på arbejdspladsen, og at dette 
færdige produkt i reglen kunne markedsføres på lige fod 
med virksomhedens øvrige produktion. Men i de 
konkrete tilfælde er indtægterne ved salg af den prakti-
kantskabte produktion ikke registreret som et beløb, der 
kunne fradrages i uddannelsesudgifterne. Denne frem­
gangsmåde er almindelig udbredt, og Retten har således 
konstateret på stedet, at de af en virksomhed opgivne 
indtægter ved en foranstaltning ikke figurerede i anmod­
ningen til Kommissionen om udbetaling af saldobeløb. 
Manglende angivelse af indtægter fra foranstaltningerne 
medfører væsentlige ekstraomkostninger for ESF. 
ESF som industripolitisk instrument 
8.91. En nøglefaktor ved ESF-interventionerne er, at 
tilskuddene skal fordeles regionalt, men det er ikke muligt 
på grundlag af Kommissionens edb-system at få det 
nøjagtige beløb, ESF i den sidste ende har ydet til sociale 
ledsageforanstaltninger i forbindelse med struktur­
omlægning i en given region. Den regionale fordeling af 
støtten kan læses ud af godkendelsesbeslutningerne, men 
på grund af det tilskudsansøgningssystem og de betyde­
lige beløb, frigjorte bevillinger andrager, samt eventuelle 
tilbagesøgningskrav, afviger projektberegningerne i 
godkendelsesbeslutningerne væsentligt fra de projekter, 
som faktisk finansieres af fonden. 
158 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
8.92. Hverken i forberedelses-, gennemførelses- eller 
evalueringsfasen findes der en referenceramme for en 
national, regional eller lokal industripolitik og heller ikke 
for en klart defineret social ledsagepolitik for struktur­
omlægninger. Når hertil kommer, at der ikke er fastlagt 
præcise normer for Fællesskabets interventioner, må 
nyttevirkningen af ESF's interventioner på dette område 
drages i tvivl. 
8.93. Fonden yder tilskud til uddannelsesprojekter 
uden at have indflydelse på de pågældende projekter. Når 
disse projekter omfatter visse foranstaltninger i forbindel­
se med industriel strukturomlægning eller dens konse­
kvenser, kan der opstå et modsætningsforhold mellem 
målsætningerne for de nationale politikker eller et 
konkurrenceforhold mellem en national politik og en eller 
flere regionale politikker inden for en og samme 
medlemsstat. Disse forhold kan mindske effektiviteten af 
fondens interventioner. 
8.94. Kommissionen bekræfter, at den har anmodet de 
pågældende virksomheder om at få udleveret deres 
strukturomlægningsprogrammer for derigennem at få 
kendskab til indholdet af strukturomlægningerne, til 
konsekvenserne for beskæftigelsen, til erhvervsuddannel­
sesforanstaltningerne og til antallet af arbejdspladser 
tilvejebragt internt og eksternt, som et resultat af 
foranstaltningerne. Dette fremgår imidlertid hverken af 
sagsakterne eller af oplysningerne fra visse nationale 
forvaltninger. 
8.95. Retten må på grundlag af sin revision konstatere, 
at fonden kun har lagt begrænset vægt på det økonomiske 
aspekt ved en strukturomlægning. 
8.96. Specielt inden for skibsbygningssektoren har 
Retten konstateret, at ESF's tilskud hovedsagelig havde 
muliggjort opretholdelsen af en underbeskæftiget ar­
bejdsstyrke, og at uddannelsesforanstaltningerne for det 
meste havde bestået i kurser til genopfriskning af 
skolelærdom. ESF's interventioner er i realiteten snarere 
et maskeret tilskud, og hovedsagelig et løntilskud end et 
instrument til sanering af sektoren. Kommissionen bør 
for at undgå sådanne forhold kræve af medlemsstaterne, 
at der foreligger en konkret strukturomlægningsplan, før 
fonden kan intervenere til fordel for en foranstaltning. 
Konklusion 
8.97. Der er en tendens til, at deltagerantallet og de 
anslåede udgifter ansættes til det højest mulige i 
tilskudsansøgningerne (under hensyntagen til mulig­
heden for lineære nedskæringer). Retten har endvidere 
konstateret, at fordi der ikke er fastlagt en entydig 
beregningsmetode, er der en tendens til i anmodningerne 
om udbetaling af saldobeløb at ansætte de samlede udgifter, som er en direkte eller indirekte følge af en 
foranstaltning, for højt, således at forskellen mellem de 
anslåede og de reelle udgifter bliver mindst mulig. 
8.98. Kommissionens kriterier for tilskudsberettigelse 
og prioriteringsrækkefølge er undertiden ikke tilstrække­
ligt præcist defineret, og de kan give mulighed for 
fortolkninger, der gør dem virkningsløse. Retten gør i den 
forbindelse opmærksom på følgende forhold: Den af 
Kommissionen krævede minimumsuddannelsesperiode 
overholdes sjældent, og der er risiko for, at én og samme 
foranstaltning modtager tilskud mere end én gang, at 
almindelige genopfriskningskurser eller endog informa­
tionsmøder uden direkte forbindelse med strukturomlæg­
ningen anerkendes som uddannelsesforanstaltning. 
8.99. I den periode, der var omfattet af Rettens revision, 
har Kommissionen i sin administrative behandling af 
sagerne undertiden set bort fra indholdet af de pågælden­
de uddannelsesforanstaltninger. Retten konstaterer på 
grundlag af de reviderede sager, at Kommissionen ved 
tildelingen af støtte til erhvervsuddannelsesforanstalt­
ninger i forbindelse med industriel strukturomlægning 
ikke tager højde for eventuelle sammenhænge mellem den 
givne erhvervsuddannelse og strukturomlægningen og ej 
heller for deltagernes baggrund eller fremtidsperspek­
tiver. Derved opstår risikoen for, at ESF-tilskuddet bliver 
et middel, der udelukkende anvendes til at løse virksom­
hedernes problemer, i stedet for en intervention til fordel 
for erhvervsuddannelsesforanstaltninger. 
8.100. Det forhold, at der anvendes underleverandører, 
giver anledning til ekstraomkostninger, og følgelig sluger 
de forskellige koordinationsniveauer, der affødes af 
denne situation, en ikke ringe del af fællesskabsstøtten. 
8.101. Når det står virksomhederne frit for at forelægge 
meget summariske opgørelser over de samlede uddannel-
sesomkostninger, er der risiko for misbrug. 
8.102. Løn og vederlag til kursusdeltagere udgør 40-
60 % af omkostningerne til erhvervsuddannelsesforan­
staltningerne, og denne omkostningsandel varierer 
betydeligt fra foranstaltning til foranstaltning. 
8.103. Det forhold, at indtægterne fra en foranstaltning 
(erhvervsforanstaltningens bidrag til den endelige pro­
duktion) ikke regnskabsføres, betyder en væsentlig 
ekstraomkostning for ESF. 
8.104. Erhvervsuddannelsesforanstaltninger i forbin­
delse med industriel strukturomlægning medfører sjæl­
dent, at deltagerne opnår en bedre faglig og/eller 
lønmæssig indplacering. Tværtimod har de i de fleste af de 
sager, Retten har revideret, medvirket til kunstigt at holde 
et personale i arbejde, som i visse tilfælde ville være dømt 
til arbejdsløshed. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 159 
KAPITEL 9 
Forsknings- og investeringsudgifter 
9.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 9.1 
Gennemførelsen af forskningsbudgettet 9.2 
Det Fælles Forskningscenter 9.3 — 9.86 
Indledning 9.3 —9.7 
Midtvejsevalueringen 9.8 —9.10 
Nye perspektiver for FFC 9.11 — 9.14 
Omstruktureringen af FFC med opdeling i ni institutter 9.15 — 9.18 
Arbejde til støtte for Kommissionen 9.19 — 9.25 
Konklusion vedrørende arbejde til støtte for Kommissionen 9.25 
Arbejde for tredjemand 9.26 — 9.54 
Mål 9.27 — 9.28 
Hvad betyder målene? 9.29 — 9.30 
Samlede resultater ved udgangen af 1989 9.31 — 9.35 
Resultater på institutniveau 9.36 — 9.37 
Ordrebeholdningen pr. 31. december 1989 9.38 
Sammenholdelse af FFC's og Rettens beregning af de 
opnåede resultater 9.39 — 9.40 
Prisfastsættelse for arbejde for tredjemand 9.41 — 9.42 
Regnskabsføring af arbejde for tredjemand 9.43 — 9.47 
Markedsføring 9.48 
Budgetproblemer 9.49 — 9.54 
Personalepolitik 9.55 — 9.67 
Konklusion vedrørende FFC's personale 9.67 
Analytisk bogføring 9.68 — 9.75 
Begrænsning af omkostningerne 9.76 — 9.79 
Samlet konklusion 9.80 — 9.86 
Joint European Torus 9.87 — 9.92 
160 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
INDLEDNING 
9.1. Dette kapitel omhandler: 
a) de fremskridt, der er gjort i forbindelse med 
omstruktureringen af Det Fælles Forskningscenter 
(FFC) 
b) JET-Projektet, hvorom der som sædvanlig er udar­
bejdet en særskilt årsberetning; i kapitlets afsluttende 
punkter henledes opmærksomheden på et særligt 
problem vedrørende projektet. 
GENNEMFØRELSEN AF 
FORSKNINGSBUDGETTET 
9.2. I tabel 9.1 sammenholdes budgetbevillingerne 
under afsnit 7 i det almindelige budget for 1988 med de 
midler, der faktisk er indgået forpligtelse for og udbetalt. 
Kapitel 73 (forsknings- og investeringsudgifter) er det 
mest omfattende kapitel under dette afsnit. Det fremgår 
af tabellen, at udnyttelsesgraden for såvel forpligtelses-
som betalingsbevillingerne generelt set har været tilfreds­
stillende. Der kan imidlertid konstateres en betydelig 
underudnyttelse af de bevillinger, der er fremført fra 1988. 
For forpligtelsesbevillingernes vedkommende afspejler 
underudnyttelsen en nedgang i det arbejde, som Det 
Fælles Forskningscenter udfører for tredjemand (dette 
omtales senere i kapitlet), og for betalingsbevillingernes 
vedkommende forsinkelser i gennemførelsen af kontrak­
ter på energiområdet (konto 7303) og afslutningen af 
tidligere fællesprogrammer (konto 7305). 
Tabel 9.1 — Budgetbevillinger sammenholdt med midler, der faktisk er indgået forpligtelse for og udbetalt 
(mio. ECU) 
I henhold til regnskabsårets bevillinger 
I henhold til fremførsler fra det foreg, regnskabsår 
Genopførte bevillinger 
lait F 
B 
F 
B 
F 
F 
B Oprindeligt 
budget 
(a) 
1 561,38 
1 368,67 
11,27 
23,02 
_ 
1 572,65 
1 391,69 Endeligt 
budget 
efter 
TÆB og 
overførsler 
(b) 
1 747,79 
1 481,28 
11,27 
24,98 
— 
1 759,06 
1 506,26 Gennem­
førelse 
(c) 
1 732,97 
1 444,81 
4,52 
14,00 
— 
1 737,49 
1 458,81 Gennem­
førelses­
grad for det 
oprindelige 
budget 
(d = c/a) 
111 % 
106 % 
40% 
61 % 
— 
110 % 
105 % Gennem­
førelses­
grad for det 
endelige 
budget 
(e = c/b) 
99% 
98% 
40% 
56% 
— 
99% 
97% De væsentligste bemærkninger vedrørende lovligheden 
og den formelle rigtighed af transaktionerne på forsk­
ningsområdet findes i denne beretnings kapitel 1 (jf. 
navnlig punkt 1.18, 1.46 og 1.95). 
DET FÆLLES FORSKNINGSCENTER 
Indledning 
9.3. Det Fælles Forskningscenter beskæftigede i 1989 i 
alt 2 116 ansatte fordelt på fire anlæg — i Ispra, Petten, 
Geel og Karlsruhe — og hovedsædet i Bruxelles. 
Budgetudgifterne androg i regnskabsåret 221,94 mio. 
ECU, hvor 3,4 mio. ECU blev dækket af indtægter fra 
arbejde udført for tredjemand, mens de resterende 218,6 
mio. ECU blev afholdt over det almindelige budget. Der 
blev uden for budgettet indgået forpligtelse for yderligere 
17,5 mio. ECU til dækning af omkostningerne ved driften 
af højfluxreaktoren i Petten, som betales af de tyske og de 
nederlandske myndigheder, og til dækning af særlige 
bevillinger til andet arbejde for tredjemand. 
9.4. I november 1986 nåede et panel af industrieksper­
ter, der var udpeget af Kommissionen, til den konklusion, 
at Det Fælles Forskningscenters effektivitet og produkti­
vitet var utilstrækkelig, og at centeret ikke opfyldte 
Fællesskabets behov. Panelet fremsatte en række henstil­
linger, som i alt væsentligt tog sigte på, at FFC skulle 
anlægge en mere forretningsmæssig linje og forbedre dets 
konkurrencedygtighed gennem indførelse af foranstalt­
ninger til begrænsning af omkostningerne, navnlig 
personaleomkostningerne og generalomkostningerne, og 
på at forbedre ledelsens kontrol med centrets aktiviteter. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 161 
9.5. Kommissionen godtog i dokumentet »Nye per­
spektiver for Det Fælles Forskningscenter«, som den 
offentliggjorde i april 1988 (!), størsteparten af panelets 
henstillinger, og den forpligtede sig i dokumentet til at 
gennemføre visse ændringer i centrets ledelse og drift. 
Følgende ændringer er ifølge Retten de væsentligste: 
a) FFC's aktiviteter skulle opdeles i følgende fire 
hovedkategorier, hvoraf de tre sidstnævnte var nye: 
i) udførelse af særlige forskningsprogrammer under 
rammeprogrammet på et flerårigt grundlag 
ii) videnskabelig og teknisk støtte til Kommissio­
nens øvrige tjenestegrene 
iii) udførelse af forskning eller præstation af tjeneste­
ydelser på kontrakt for tredjemand 
iv) ikke nærmere bestemt forberedende forskning 
med henblik på at åbne nye veje for FFC og 
opretholde et højt videnskabeligt niveau 
b) reduktion af den andel af ressourcerne, der anvendtes 
til rammeprogrammet, og en tilsvarende forøgelse af 
arbejde udført på kontrakt for tredjemand 
c) omstrukturering af FFC, der skulle opdeles i ni 
videnskabelige institutter 
d) revision af vilkårene for ansættelse af personale og for 
dettes fortsatte tilknytning til centret 
e) en forbedret metode til omkostningskontrol med 
henblik på at mindske generalomkostningerne. 
9.6. Rådet gav i juni 1988 sin tilslutning til forslagene i 
»Nye perspektiver for Det Fælles Forskningscenter« (2) 
og vedtog i oktober samme år beslutningen om vedtagelse 
af de særprogrammer, der skulle gennemføres i perioden 
1988-1991 (3). Rådet godkendte dog først i juni 1989, at 
der indførtes særlige foranstaltninger med henblik på 
visse FFC-tjenestemænds udtræden af tjenesten (4). 
Sådanne foranstaltninger blev anset for centrale for 
opnåelsen af en bedre personalemobilitet, aldersprofil 
mv. 
C1) Dok. KOM(87) 491 endelig udg./2 af 20.4.1988. 
(2) EFT C 197 af 27.7.1988, s. 4. 
(3) EFT L 286 af 20.10.1988, s. 29. 
(4) EFTL 181 af 28.6.1989, s. 2. 9.7. Retten erkender, at det vil tage nogen tid, før de nye 
foranstaltninger begynder at virke. Men foretages der på 
et tidligt stadium en objektiv undersøgelse af de opnåede 
resultater, vil det være muligt at påvise problemerne, før 
de bliver for rodfæstede, og ledelsen vil dermed kunne 
sætte ind på de områder, hvor det er nødvendigt at træffe 
korrigerende foranstaltninger. Retten besluttede derfor i 
1989 at revidere FFC og navnlig undersøge, hvor langt 
centret ved udgangen af 1989 var kommet i gennemførel­
sen af de centrale elementer i omstruktureringsplanen. I 
dette kapitel gøres der rede for resultaterne af Rettens 
undersøgelse og for de konklusioner, Retten drager deraf. 
Midtvejsevalueringen 
9.8. Før der redegøres for resultaterne af revisionen, 
ønsker Retten at henvise til en midtvejsevaluering af 
FFC, som blev foretaget af en gruppe industrieksperter i 
slutningen af 1989, og hvis konklusioner i alt væsentligt 
blev tiltrådt af Styrelsesrådet (det organ, der skal udstikke 
retningslinjer for generaldirektøren og afgive udtalelser 
til Kommissionen) i december 1989 (5). 
9.9. Det hedder i evalueringens konklusioner, at 
henstillinger vedrørende en forbedring af FFC's effektivi­
tet er fulgt, og at der er gjort væsentlige fremskridt på 
dette område. Det hedder endvidere, at kvaliteten af 
centrets arbejde og formidlingen af dets resultater 
fortjener ros. Rapporten indeholder dog også en række 
henstillinger, hvoraf følgende skal nævnes: 
a) antallet af institutter bør reduceres (fra 9 til 6) 
b) leverandør/kunde-princippet bør anvendes i mere 
udstrakt grad og styrkes, især med hensyn til levering 
af infrastrukturtjenesteydelser (til institutterne) 
c) ansættelsesprocedurerne bør forbedres 
d) markedsføringen af FFC's tjenesteydelser bør for­
bedres. 
9.10. Retten anerkender værdien af nogle af evalue­
ringsgruppens henstillinger, men deler ikke fuldt ud dens 
konklusioner, for så vidt angår de fremskridt, FFC har 
gjort. 
(5) SEK(90) 35 endelig udg. af 16.1.1990. 
162 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Nye perspektiver for FFC 
9.11. Med sin tilslutning til dokumentet »Nye perspek­
tiver« godkendte Rådet et samlet budget for FFC på 950 
mio. ECU for perioden 1988-1991 (6). Beløbet er delt op 
på de fire kategorier af arbejde, der blev omtalt i punkt 9.5 
ovenfor, på følgende måde: særlige forskningsprogrammer, er det målene for arbejde 
til støtte for Kommissionen og for arbejde for tredje­
mand, der er planens væsentligste elementer. Opfyldelsen 
af disse mål afhænger af, om det lykkes FFC at overbevise 
andre om værdien af at få arbejde udført i centeret. Det er 
årsagen til, at Retten i sin undersøgelse af stillingen pr. 31. 
december 1989 (to år efter iværksættelsen af fireårspro-
grammet) navnlig har rettet sin opmærksomhed mod 
disse kategorier af arbejde. 
a) 700 mio. ECU til særprogrammerne (hvoraf et beløb 
svarende til 5 % kan anvendes til forberedende 
forskning) 
b) 120 mio. ECU til arbejde til støtte for Kommissionen 9.14. Det fremgår af undersøgelsen, at centeret halvvejs 
gennem programmet for 1988-1991 er bagud i forhold til 
målet for arbejde for tredjemand, mens der er afholdt 
større udgifter end oprindelig planlagt til særprogram­
merne. 
c) 130 mio. ECU til arbejde for tredjemand, bortset fra 
Kommissionen. Omstruktureringen af FFC med opdeling i ni 
institutter 
9.12. Denne opdeling afspejler Rådets ønske om, at 
centret lægger mindre vægt på særprogrammerne og øger 
omfanget af arbejde udført for tredjemand, herunder 
arbejder til støtte for Kommissionen. 1 tabel 9.2 vises, 
udtrykt i procent, de mål, der blev fastsat for FFC for 
perioden 1988-1991, sammenholdt med den faktiske 
situation i 1984-1987, samt med det mere langfristede mål 
10 år frem. For at kunne følge de fremskridt, der gøres 
henimod opfyldelsen af målene, har Rådet anmodet FFC 
om at anføre relevante oplysninger om de forskellige 
kategorier af arbejde i den gennemførelsesberetning, som 
centeret hvert år skal forelægge Europa-Parlamentet og 
Rådet. 
9.13. Selv om FFC i perioden 1988-1991 fortsat vil 
skulle koncentrere størstedelen af sine aktiviteter om de 
(6) EFTC 197 af 27.7.1988, s. 4. 9.15. Omstruktureringen af centret fandt sted i slut­
ningen af 1988 i overensstemmelse med forslagene i »Nye 
perspektiver for FFC«. Seks af institutterne ligger i Ispra, 
de øvrige i Geel, Karlsruhe og Petten. Omstruktureringen 
havde til formål at give de videnskabelige enheder en 
egentlig identitet og nærmere afgrænse deres opgaver. 
Dette skulle opnås ved, at institutterne blev videnskabe­
ligt og økonomisk ansvarlige for gennemførelsen af deres 
opgaver. 
9.16. Rettens undersøgelse har klarlagt, at der ved 
udgangen af 1989 endnu manglede en del i, at omstruktu­
reringen kunne anses for at være gennemført fuldt ud. 
Desuden havde institutterne i slutningen af 1989 kun fået 
begrænset frihed til at forvalte deres egne anliggender. 
Budgettet for 1989 var ikke blevet opdelt på institutplan. 
Som følge heraf har det ikke været muligt at holde 
direktørerne ansvarlige for gennemførelsen af budgettet 
eller programmerne. Institutternes direktører havde i 
Tabel 9.2 — Mål for de fire kategorier af arbejde 
Kategori af arbejde 
1. Særlige forskningsprogrammer 
2. Arbejde for tredjemand 
2.1. Videnskabelig/teknisk støtte til Kommissionen 
2.2. Arbejde for private eller offentlige eksterne organer 
lait 
3. Forberedende forskning 
lait 1984-1987 
gennemsnit 
87,2 
3 
9,8 
12,8 
0 
100 1988-1991 
gennemsnit 
% 
69 
12 
12 
24 
7 
100 1991 
mål 
% 
61 
14 
14 
28 
11 
100 Mål om 
10 år 
% 
50 
30-50 
15 
100 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 163 
1989 kun begrænset indflydelse på ansættelsen af 
personale og på de ansattes fortsatte tilknytning til centret 
og havde nærmest ingen mulighed for at vælge mellem at 
benytte FFC-administrationens tjenesteydelser eller 
andre faciliteter. 
9.17. Skal de grundlæggende mål for omstrukture­
ringen opfyldes, må institutterne have større selvstændig­
hed og ansvar. Det betyder, at der må anlægges en mere 
forretningsmæssig linje, for så vidt angår transaktioner 
mellem institutterne, og disse bør have større frihed til at 
vælge mellem flere forskellige leverandører af de tjeneste­
ydelser, som de må erhverve udefra. Det betyder 
endvidere, at institutterne må gives større indflydelse på 
personaleanliggender. På den anden side må de i højere 
grad gøres ansvarlige for deres præstationer. Dette ville 
kunne opnås ved, at der blev fastlagt budgetter og mål for 
hvert enkelt institut og ved, at direktørerne blev holdt 
ansvarlige for de opnåede resultater. 
9.18. Skal henstillingerne følges, således at institutterne 
gives større selvstændighed, må det overvejes at øge den 
administrative og finansielle støtte, der ydes direktørerne 
for institutterne i Ispra. Men enhver forøgelse af en sådan 
art bør ske på bekostning af den centrale administration i 
Ispra og ikke medføre yderligere generalomkostninger. 
Arbejde til støtte for Kommissionen 
9.19. Arbejdet til støtte for Kommissionen består af 
videnskabelige og tekniske støtteopgaver, som forskellige 
generaldirektorater i Kommissionen giver FFC bestilling 
på at udføre. Der kan være tale om opgaver, der er led i en 
flerårig aftale, som det pågældende generaldirektorat har 
indgået med FFC, eller opgaver, som FFC har påtaget sig 
på et ad hoc-grundlag. Uanset formen dækkes de 
omkostninger, der er forbundet hermed, over FFC's 
budget og ikke over generaldirektoraternes budgetter. 
9.20. Det er klart, at flerårige aftaler gør det lettere at 
forvalte FFC's ressourcer. Ved udgangen af 1989 var der 
indgået flerårige aftaler med følgende generaldirektora­
ter: 
a) GD I vedrørende aktiviteter til støtte for forbindelser 
udadtil 
b) GD VI vedrørende forskning i anvendelse af telede-
tektion i landbruget (jf. Rådets afgørelse af 26. 
september 1988) (7) 
C) EFT L273 af 5.10.1988, s. 12. c) GD XI vedrørende forskning i miljøbeskyttelse 
d) GD XI vedrørende forskning i kontrol med radioak­
tivitet 
e) GD XVII vedrørende aktiviteter til støtte for nye 
energikilder og energibesparelser 
f) GD XVII vedrørende aktiviteter til støtte for 
sikkerhedskontrol i forbindelse med kernekraft. 
9.21. Udgiftsmålet for denne kategori af arbejde er 120 
mio. ECU for perioden 1988-1991. Delmålene for 1988 og 
1989 var henholdsvis 20,8 mio. ECU og 30,8 mio. ECU. 
9.22. Det fremgik af Rettens undersøgelse, at der har 
været en så stor efterspørgsel efter denne kategori af 
arbejde, at FFC i 1989 har været ude af stand til at 
imødekomme alle de anmodninger, som det har fået 
derom, inden for rammerne af det godkendte budget. Det 
har foranlediget FFC til efter henstilling fra Styrelsesrå­
det at anmode om en forhøjelse afmalet (og en tilsvarende 
forhøjelse af budgetbevillingerne) til 130 mio. ECU for 
perioden 1988-1991. 
9.23. Ifølge den nugældende budgetstruktur i henhold 
til finansforordningens artikel 92 skal alle udgifter til 
videnskabelige og tekniske støtteaktiviteter samt andre 
forskningsudgifter opføres i en særlig undersektion i 
budgettet. Efter Rettens opfattelse skader denne ordning 
derfor i alvorlig grad det leverandør/kunde-forhold, som 
burde gælde for denne type forskning. Når den, der 
bestiller forskningen, selv må betale for den, sikres der 
kontrol med, om de knappe forskningsmidler anvendes 
forsvarligt. Denne væsentlige kontrol udøves imidlertid 
ikke på dette område. 
9.24. Det fremgår tillige af Rettens undersøgelse af de 
flerårige aftaler, at der er behov for en mere omfattende 
kontrol med og mere nøjagtige beskrivelser af det arbejde, 
der udføres til støtte for Kommissionen. For så vidt angår 
videnskabelig og teknisk støtte, fremgik det eksempelvis 
af undersøgelsen, at nogle af GD XFs tjenestegrene er 
tilbøjelige til kun at spille en passiv rolle og overlade det til 
FFC at fastlægge detaljerne i arbejdsprogrammerne. De 
pågældende tjenestegrene under GD XI har som hovedre­
gel ikke modtaget regnskabsmæssige oplysninger fra 
Instituttet for Miljø i Ispra. De har derfor ikke haft 
kendskab til omkostningerne ved instituttets arbejde 
sammenholdt med det oprindelige budget. Ydermere har 
164 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
GD XI ikke ført kontrol med FFC's udgifter, bortset fra 
at det i nogle tilfælde har givet forhåndsgodkendelse til 
køb af større udstyr. Det arbejde, som instituttet har 
udført for GD XI, har kun kunnet evalueres på grundlag 
af de videnskabelige resultater, da det af de ovenfor 
beskrevne årsager har været umuligt at vurdere forholdet 
mellem ressourceindsats og målopfyldelse. leverandør/kunde-grundlag, vil arbejde for tredjemand 
forblive det eneste område, hvor udenforstående henven­
der sig til FFC og betaler for at få udført forskning. 
Mål 
Konklusion vedrørende arbejde til støtte for 
Kommissionen 
9.25. Uanset ordlyden af finansforordningens artikel 92 
foreslår Retten alligevel, at målet må være at arbejde i 
retning af et rent leverandør/kunde-forhold i forbindelse 
med arbejde til støtte for Kommissionen, også selv om det 
i sidste instans bliver nødvendigt at gennemføre en 
mindre ændring af litra e) i nævnte artikel. I mellemtiden 
kunne der iværksættes en overgangsordning med henblik 
på at give FFC tid til gradvist at tilpasse sig Rettens 
forslag, uden at der er behov for en umiddelbar ændring 
af artiklen. Denne fremgangsmåde ville tilskynde general­
direktoraterne til at give mere nøjagtige beskrivelser af, 
hvilke mål FFC's forskning skal opfylde, og gøre denne 
mere relevant. FFC er særdeles godt placeret til at udføre 
denne forskning uafhængigt af alle nationale hensyn. Det 
bør søge at tage udgangspunkt i denne position, forudsat 
det sker på basis af et rent leverandør/kunde-forhold. 9.27. En forudsætning for at de finansielle mål, der blev 
fastsat i Rådets resolution af 29. juni 1988 (8), kan 
opfyldes, er, at mængden af arbejde for tredjemand øges, 
således at den fra at repræsentere 20,1 mio. ECU i 1988 
stiger til 39,9 mio. ECU i 1991 og for hele fireårsperioden 
1988-1991 kommer til at repræsentere i alt 130 mio. ECU 
(jf. tabel 9.3). 
9.28. Disse mål er knap så imponerende, som det ved 
første øjekast ser ud til. I ovennævnte tal indgår nemlig 
som forventet indtægt fra de nederlandske og tyske 
myndigheder til dækning af driften af højfluxreaktoren 
(HFR) i Petten. Der er tale om en mangeårig aftale fra 
1961, og de indtægter, der er en følge heraf, afspejler 
således ikke en forøgelse af FFC's arbejde for tredje­
mand. Når der ses bort fra indtægten fra HFR, bliver 
målene for andet arbejde for tredjemand mere beskedne: 
fra 2,9 mio. ECU i 1988 til 18,6 mio. ECU i 1991, og i alt 
52 mio. ECU for hele fireårsperioden. 
Arbejde for tredjemand Hvad betyder målene? 
9.26. Skal FFC søge at udvikle en mere forretnings­
mæssig indstilling, således som det blev anbefalet af 
panelet af industrieksperter og tiltrådt i dokumentet »Nye 
perspektiver for FFC«, kommer den egentlige prøve til at 
bestå i, om det lykkes centret at øge den mængde arbejde, 
der udføres for tredjemand. Indtil arbejdet til støtte for 
Kommissionen kommer til at foregå på et egentligt 9.29. Før der kan fremsættes bemærkninger om FFC's 
resultater, er det nødvendigt at se nærmere på, hvad de 
finansielle mål betyder. Ifølge den engelske udgave af 
Rådets beslutning, hvori hovedmålene fastlægges, er de 
omsætningen i en bestemt periode. Den franske udgave af 
(8) EFTC 197 af 27.7.1988, s. 4. 
Tabel 9.3 — Finansielle mål for arbejde for tredjemand 
HFR-reaktoren 
Andet arbejde for tredjemand 
lait 1988 
17,2 
2,9 
20,1 1989(i) 
19,4 
14,6 
34,0 1990 
20,1 
15,9 
36,0 1991 
21,3 
18,6 
39,9 (mio. ECU) 
Total 
78,0 
52,0 
130,0 
(') Tallene i tabellen er identiske med dem, som FFC offentliggjorde i sin årsberetning for 1989. Der er dog en fejl i FFC's beregning afmalet for 1989; det 
korrekte tal er 15,6 mio. ECU og omfatter modtagne tillægsbevillinger på 1 mio. ECU. Det samlede mål for toårsperioden 1988-1989 er således 18,5 mio. 
ECU. Retten har ved sammenholdelsen af de faktiske resultater og målene benyttet de korrigerede tal 15,6 mio. ECU og 18,5 mio. ECU (f.eks. i punkt 
9.33). 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 165 
beslutningen anvender et bredere udtryk — samlede 
finansielle midler—som ifølge Retten betyder summen af 
a) bevillinger fra det almindelige budget, der skal dække 
udgifterne ved særprogrammet, og b) omsætningen af 
arbejde for tredjemand. Retten mener imidlertid i 
forbindelse med begge tilfælde, at det er klart, at målene 
for arbejde for tredjemand må være omsætningen i en 
bestemt periode. Ved omsætningen i en virksomhed som 
FFC forstås normalt værdien af udført arbejde til 
dokumenteret kostpris eller til faktureringsprisen. I sin 
vurdering af resultaterne set i forhold til målene har 
Retten derfor betragtet omsætningen som værende lig 
med den mængde arbejde, for hvilken der er udfærdiget 
faktura til kunderne i det pågældende regnskabsår. 
(Retten medgiver, at i forbindelse med en programudvi­
delse vil dette tal i de første år sandsynligvis være mindre 
end værdien af det arbejde, der faktisk er udført i løbet af 
året). 
9.30. FFC har været tilbøjelig til at anlægge andre, 
bredere fortolkninger af begrebet. Når FFC har sammen­
holdt mål og resultater i sine rapporter til Styrelsesrådet, 
Europa-Parlamentet og andre (9), har det i omsætningen 
medregnet værdien af kontrakter, der var underskrevet, 
men endnu ikke gennemført, og i ydertilfælde værdien af 
kontrakter, der ikke var forhandlet færdig (jf. punkt 9.39-
9.40). 
Samlede resultater ved udgangen af 1989 bidrag i naturalier ikke medregnet) i henhold til aftalen 
om HFR, hvilket stort set svarede til målet. 
9.32. Andet arbejde for tredjemand udtrykt i omsæt­
ning lå langt under målet. Som vist i tabel 9.4 udgjorde 
fakturaværdien af arbejde for tredjemand i toårsperioden 
1988-1989 kun 6,67 mio. ECU set i forhold til et mål på 
18,50 mio. ECU. 
9.33. Arbejde for tredjemand omfatter to udgiftsele-
menter: dels personaleudgifter, fællesomkostninger etc, 
hvor de tilsvarende indtægter tilbagebetales til det 
almindelige budget som refusion af forskud, dels udgifter 
til særligt udstyr og særlige tjenesteydelser, som erhverves 
for at opfylde kontrakten, og hvor de tilsvarende 
indtægter beholdes af det pågældende institut for at 
dække de med erhvervelserne forbundne omkostninger. 
De finansielle mål er opdelt i disse to elementer. 
9.34. Det fremgår af tabel 9.4, at der af indtægterne fra 
kontrakter med tredjemand i toårsperioden 1988-1989 
kun blev tilbagebetalt 1,57 mio. ECU til det almindelige 
budget, selv om målet var 15,60 mio. ECU. På den anden 
side modtog FFC i samme tidsrum 3,17 mio. ECU som 
refusion for særlige udgifter i forbindelse med kontrakter 
med tredjemand, hvor målet var 2,90 mio. ECU. 
9.31. I toårsperioden 1988-1989 havde FFC indtægter 
på i alt 31,2 mio. ECU (de nederlandske myndigheders 
(9) CA(90) 11 af 12.2.1990, s. 2 ;FFC's Årsberetning for 1989 af 
31.1.1990, s. 42. 9.35. Det fremgår af en analyse af indtægterne fra 
arbejde for tredjemand i 1989 på 2,81 mio. ECU, at 0,15 
mio. ECU dels er leje indbetalt af kommercielle brugere af 
Tabel 9.4 — Finansielle data vedrørende arbejde for tredjemand (bortset fra HFR) (>) 
(mio. ECU) 
Mål 
— Tilbagebetaling til budgettet 
— Modtagne tillægsbevillinger 
Ordrebeholdning 
Indgåede kontrakter 
— Forventede tilbagebetalinger 
— Forventede tillægsbevillinger 
Fakturerede beløb 
Betalinger modtaget 
— Tilbagebetalinger 
— Tillægsbevillinger 1988 
2,9 
5,79 
5,787 
2,67 
1,93 1,0 
1,9 
2,145 
3,642 
0,819 
1,111 1989 
15,6(2) 
9,919 
6,919 
4,0 
2,81 14,6 
1,0 
3,351 
3,568 
0,755 
2,055 1988-1989 
18,5(2) 
15,6 
2,9 
15,709 
12,706 
5,496 
7,21 
6,67 
4,74 
1,574 
3,166 
(') Tallene i tabellen vedrører kontrakter indgået i 1988 og 1989. Ifølge Rettens definition afmalet bør arbejde for tredjemand, der er faktureret i 1988 og 
1989, og som vedrører kontrakter indgået i 1987 og tidligere, medregnes. For at muliggøre en sammenholdelse af de af FFC offentliggjorte tal er der 
imidlertid set bort fra dette arbejde. 
(2) Da der som følge af en forkert beregning ikke var taget hensyn til de i 1989 modtagne tillægsbevillinger, opgav Kommissionen målet for 1989 som 
14,6 mio. ECU (for 1988-1989 som 17,5 mio. ECU). 
166 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
FFC's lokaler i Ispra (bl.a. en bank og et rejsebureau), 
dels beløb erlagt af personale og besøgende, som har 
benyttet FFC's boliger samme sted — med andre ord 
indtægter, der ikke har med forskning at gøre. 
Resultater på institutniveau 
9.36. 11988 blev de af Rådet fastsatte mål ikke opdelt på 
de enkelte institutter. FFC har imidlertid selv foretaget en 
sådan opdeling for 1989. Men inden for rammerne af det 
eksisterende regnskabssystem er det ikke muligt at fastslå 
de tilsvarende resultater for de enkelte institutter og 
dermed foretage en direkte sammenholdelse af resultater 
og mål. Der forefindes dog visse oplysninger på 
institutniveau. I tabel 9.5 vises værdien af de kontrakter, 
som de forskellige institutter har indgået i 1989, 
sammenholdt med de finansielle mål. Det fremgår 
endvidere af tabellen, hvorledes de pågældende beløb 
fordeler sig på de to udgiftselementer, der omtales i punkt 
9.33 ovenfor; endelig angives de faktiske tilbagebeta­
linger til budgettet i 1989. Petten), som har indgået kontrakter til en værdi af 3,11 
mio. ECU (41 % af det samlede beløb) set i forhold til et 
finansielt mål på 2,53 mio. ECU. Nogle institutter, såsom 
Instituttet for Miljø og Instituttet for Teledetektion, hvor 
man kunne have forventet stor interesse fra tredjemand, 
har i regnskabsåret nået resultater, der er utilfredsstillen­
de. Det fremgår tillige af tabel 9.5, at der er tendens til, at 
kontrakterne medfører øgede udgifter til erhvervelse af 
særligt udstyr og særlige tjenesteydelser på bekostning af 
udgifter, der skal tilbagebetales til det almindelige budget. 
Dette er et væsentligt punkt. Anskaffelse af særligt udstyr 
afspejler evne til at erhverve udstyr, tjenesteydelser osv. 
og overvælte omkostningerne på kunden. Udgifter, der 
skal tilbagebetales til det almindelige budget, afspejler 
kvaliteten af FFC's videnskabelige arbejde og infrastruk­
tur. Det kan tilføjes, at tendensen, hvis den fortsætter, i 
alvorlig grad kan gøre det vanskeligt for centret at 
opfylde målet for tilbagebetalinger til det almindelige 
budget for perioden 1988-1991, nemlig 47,1 mio. ECU. 
Situationen har foranlediget FFC til at anmode om, at 
målet for arbejde for tredjemand forhøjes med 6 mio. 
ECU for perioden 1988-1991, og at budgetbevillingerne 
forhøjes tilsvarende, således at der vil kunne afholdes 
direkte særlige udgifter i øget omfang. 
9.37. Tallene i tabel 9.5 giver anledning til følgende 
bemærkninger: Selv når værdien af de i 1989 indgåede 
kontrakter benyttes som målestok, ligger årets resultater 
væsentligt under målet. Det gælder navnlig institutterne i 
Ispra, som har indgået kontrakter til en værdi af kun 3,63 
mio. ECU sammenholdt med et finansielt mål på 10,49 
mio. ECU. Det positive element i tabellen er Instituttet 
for Avancerede Materialer (hovedsagelig anlægget i Ordrebeholdningen pr. 31. december 1989 
9.38. FFC havde pr. 31. december 1989 indgået 
kontrakter om arbejde for tredjemand, der vurderedes til i 
Tabel 9.5 — Finansielle data vedrørende arbejde for tredjemand i 1989, fordelt på institutter 
(mio. ECU) 
Institut 
Administrationen 
Systemanalyse 
Miljø 
Teledetektion 
Sikkerhedsteknologi 
CITE 
Teknologiprognoser 
Avancerede materialer 
Anlægget i Ispra 
Kernefysiske målinger 
Transuraner 
Avancerede materialer Petten 
I alt Mål 
0,3 
2,941 
2,4 
0,33 
2,879 
0,8 
0 
0,842 
10,492 
0,395 
2,058 
1,684 
14,629 Indgåede 
kontrakter 
0,345 
1,53 
0,27 
0,002 
1,048 
0,078 
0,095 
0,263 
3,631 
0,115 
0,332 
2,842 
6,920 Forventede 
tilbage­
betalinger 
til budgettet 
0 
1,154 
0,101 
0,002 
0,317 
0,035 
0,081 
0,206 
1,896 
0,095 
0,255 
1,104 
3,350 Forventede 
tillægs­
bevil­
linger 
0,345 
0,376 
0,169 
0 
0.731 
0.043 
0.014 
0,057 
1.735 
0,02 
0.077 
1.738 
3,57 Faktiske til­
bagebetalinger 
til budgettet 
hidrørende 
fra kontrakter 
indgået i 1989 
0 
0,004 
0,021 
0 
0,005 
0,034 
0 
0 
0,064 
0,054 
0,057 
0,013 
0,188 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 167 
alt 12,71 mio. ECU. Heraf repræsenterede 6,67 mio. ECU 
arbejde, der var udført og faktureret kunderne indtil 
udgangen af 1989; restbeløbet på 6,04 mio. ECU 
repræsenterede arbejde, der var under udførelse i 
begyndelsen af 1990. Af dette restbeløb vedrører 0,9 mio. 
ECU kontrakter, som i realiteten vedrører arbejde til 
støtte for andre af Kommissionens tjenestegrene og 
bidrag til forskningsprogrammerne BRITE og COST og 
de lægevidenskabelige forskningsprogrammer. Selv om 
FFC's deltagelse i disse programmer principielt ikke giver 
anledning til problemer, er det nødvendigt at afklare, 
hvorvidt der er retsgrundlag for at opfatte denne 
deltagelse som arbejde for tredjemand, og hvilke 
budgetmæssige konsekvenser dette måtte have. Omfanget 
af de nye kontrakter med tredjemand, der er indgået i 
1989 (6,92 mio. ECU), og omfanget af arbejde under 
udførelse i begyndelsen af 1990 (6,04 mio. ECU) tyder på, 
at det lader sig gøre at tiltrække kommercielt arbejde til 
FFC. Men de nævnte tal ligger endnu væsentligt under de 
mål, Rådet har fastsat, og FFC bliver nødt til at gøre en 
betydelig indsats, hvis det skal nærme sig de endelige mål 
for perioden 1988-1991. 
Sammenholdelse af FFC's og Rettens beregning af de 
opnåede resultater 
9.39. FFC har i 1990 aflagt beretning til Styrelsesrådet 
om regnskabet for 1989 (på første stadium af regnskabs­
afslutningen) (10). I beretningen genfremsattes en forsik­
ring først afgivet til Styrelsesrådet i september 1989 (") 
om, at de fastsatte mål for arbejde for tredjemand »nøje 
var blevet overholdt«, men at der var opstået forsinkelser 
i gennemførelsen af de konkrete kontrakter, og at 
betalingerne fra de pågældende tredjeparter trak ud. 
Denne situationsbeskrivelse gentages i FFC's årsberet­
ning for 1989 (12), som er blevet forelagt Rådet og 
Europa-Parlamentet. 
9.40. FFC's erklæring om nøje at have overholdt målet 
for arbejde for tredjemand i 1988 og 1989 bygger i alt 
væsentligt på den antagelse, at tilgangen af likvide midler 
fra arbejde for tredjemand i perioden udgjorde 15,7 mio. 
ECU set i forhold til målet 18,5 mio. ECU. Ifølge Rettens 
analyse fremkommer tallet 15,7 mio. således: 
mio. ECU 
Fuldført arbejde, modtaget kontant 4,74 
Fuldført arbejde, faktureret, men endnu ikke betalt 1,93 
Arbejde under udførelse, endnu ikke faktureret 2,94 
Underskrevne kontrakter, arbejdet endnu ikke 
påbegyndt 3,09 
Kontrakter, hvorom der forhandles 3,00 
I alt 15,70 
C«) CA(90) 11 af 12.2.1990, s. 2. 
(il) CA(89) 54 af 9.10.1989. 
C2) FFC's Årsberetning for 1989 af 31.1.1990, s. 42. Det er efter Rettens opfattelse misvisende at tale om en 
tilgang af likvide midler på 15,70 mio. ECU, når det 
kontante beløb, der reelt er modtaget i den pågældende 
periode, kun andrager 4,74 mio. ECU. 
Prisfastsættelse for arbejde for tredjemand 
9.41. FFC indledte den nye epoke 1988-1991 uden klare 
regler for, hvordan prisen for arbejde for tredjemand skal 
fastsættes. De nødvendige instrukser blev først givet i 
oktober 1989. De bygger på det princip, at de priser, der 
indgås aftale om for arbejde for tredjemand, som 
hovedregel skal dække de samlede omkostninger, dvs. 
direkte omkostninger plus alle generalomkostninger, 
herunder dem, der vedrører afdelingerne i Bruxelles. 
Ethvert forslag om at afvige fra dette princip og acceptere 
arbejde til en pris, der ligger under de samlede omkost­
ninger, kræver generaldirektørens godkendelse. 
9.42. Den forsinkede bekendtgørelse af disse regler har 
ført til mindre end fuld dækning af omkostningerne for 
nogle kontrakter. For eksempel blev fem kontrakter 
indgået af Petten før oktober 1989 til priser, der ikke 
dækkede de samlede omkostninger som defineret i disse 
regler, idet de lå op til 30 % under personale- og 
generalomkostningerne. Retten finder det sandsynligt, at 
der heller ikke er fuld dækning af omkostningerne for 
nogle kontrakter, som andre institutter har indgået før 
1989. Men det er ikke muligt at gøre omfanget heraf op, 
da der på grundlag af FFC's nuværende interne 
regnskabssystem ikke udarbejdes pålidelige resultatopgø­
relser for hver enkelt kontrakt med tredjemand (jf. punkt 
9.43-9.47). 
Regnskabsføring af arbejde for tredjemand 
9.43. Der opstilles en årlig arbejdsplan, som indeholder 
forslag om arbejde for tredjemand samt overslag over 
omkostningerne ved hvert enkelt forslag. Arbejdsplanen 
forelægges Styrelsesrådet til godkendelse. 
9.44. Når kontrakten om en bestemt opgave er blevet 
godkendt, kan det være nødvendigt at tilpasse overslaget 
over omkostningerne, således at det svarer til den indtægt, 
som kontrakten skal indbringe. Der skal foreligge 
fuldstændig begrundelse for alle kontrakter, for hvilke 
indtægten ikke dækker de samlede omkostninger, og de 
skal, som omtalt i punkt 9.41, på forhånd være godkendt 
af generaldirektøren. 
168 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
9.45. Når kontrakten er blevet underskrevet, registreres 
den indtægt, der skal indgå, i SIBECA-regnskabssy-
stemet. Omkostninger i forbindelse med kontrakter for 
tredjemand registreres også i systemet, efterhånden som 
de påløber, men det sker under ét, hvilket ikke giver 
mulighed for let sammenholdelse af de omkostninger, der 
er påløbet i forbindelse med en bestemt kontrakt, og 
indtægten ved samme kontrakt. 
9.46. Når dette system anvendes, som det er sket i hele 
perioden 1988-1989, har det følgende konsekvenser: 
a) Styrelsesrådet godkender forslag til kontrakter om 
arbejde for tredjemand på grundlag af omkostnings-
overslag forelagt af centret, men får ingen tilbagemel­
ding om de faktiske omkostninger ved arbejdets 
gennemførelse. 
b) FFC's ledelse følger en politik, der med enkelte 
undtagelser går ud på, at indtægterne fra arbejde for 
tredjemand skal dække de samlede omkostninger ved 
det udførte arbejde, men ledelsen modtager ikke 
systematisk oplysninger om de samlede omkost­
ninger ved gennemførelsen af kontrakterne. 
c) Projektlederne kan ikke holdes ansvarlige for de 
resultater, der opnås i forbindelse med kontrakter for 
tredjemand. 
9.47. Under de givne omstændigheder er Retten ikke i 
stand til at bedømme, om de samlede omkostninger i 
forbindelse med kontrakterne med tredjemand altid er 
blevet dækket. Retten skal henstille, at FFC fortsætter de 
bestræbelser, som det nu har indledt, på at etablere et 
internt regnskabssystem, på grundlag af hvilket der 
udarbejdes en resultatopgørelse for hver kontrakt om 
arbejde for tredjemand, og at oplysningerne stilles til 
rådighed for Styrelsesrådet, ledelsen og Revisionsretten. 
Markedsføring 
9.48. Skal FFC kunne udvide arbejdet for tredjemand i 
væsentlig grad, må der efter Rettens opfattelse oprettes en 
professionel markedsføringsafdeling. En sådan afdeling 
fandtes ikke, da Retten gennemførte sin undersøgelse, 
selv om generaldirektøren har meddelt Styrelsesrådet (13), 
at han agter at indføre en bedre markedsføringsstrategi 
og ansætte det nødvendige personale. 
C3) CA(89)86af 12.12.1989. s. 2. Budgetproblemer 
9.49. Manglen på arbejde for tredjemand i 1989 har 
givet anledning til problemer i forbindelse med gennemfø­
relsen af FFC's budget. Eftersom der i budgettet var 
blevet afsat bevillinger til at dække de udgifter til 
personale og andre tjenesteydelser, der forventedes 
afholdt i forbindelse med arbejde for tredjemand, har 
manglen resulteret i, at bevillingerne ikke er blevet 
udnyttet fuldt ud til det tilsigtede formål. Det har 
imidlertid ikke været muligt at lade alle de uudnyttede 
bevillinger bortfalde, da det berørte personale ikke har 
kunnet reduceres i overensstemmelse med den mindre 
arbejdsmængde. Punkt 9.50-9.54 indeholder en beskrivel­
se af, hvorledes FFC har løst dette problem, og Rettens 
bemærkninger hertil. 
9.50. På FFC's budget for 1989 var der opført 
forpligtelsesbevillinger på i alt 14,6 mio. ECU til dækning 
af udgifter i forbindelse med arbejde for tredjemand, 
bortset fra HFR (yderligere 1,5 mio. ECU var afsat uden 
for budgettet til dækning af udgifter vedrørende specifik­
ke poster, som var nødvendige for opfyldelsen af 
kontrakterne). I praksis beløb regnskabsårets forpligtelse 
— som en afspejling af manglen på arbejde af denne 
kategori — sig kun til 5,12 mio. ECU, og der henstod en 
saldo på 9,48 mio. ECU. Hertil skal lægges uudnyttede 
bevillinger vedrørende HFR-programmet på 1,67 mio. 
ECU. 
9.51. De uudnyttede bevillinger på i alt 11,15 mio. ECU 
blev behandlet på følgende måde: Bevillinger på 6,26 mio. 
ECU blev overført til særprogrammerne, 0,24 mio. ECU 
blev overført til arbejde til støtte for Kommissionen, og 
bevillinger på i alt 4,65 mio. ECU bortfaldt, hvoraf 0,56 
mio. ECU repræsenterede bortfald af uudnyttede perso­
nalebevillinger og 4,09 mio. ECU bortfald af bevillinger, 
afsat til dækning af generalomkostninger og andre 
omkostninger. 
9.52. Hvad personale angår, var det i 1989-budgettet 
anslået, at der skulle anvendes 88 forskermandår til 
arbejde for tredjemand. Det faktiske tal for regnskabsåret 
var kun 18,61 mandår (i Ispra var de tilsvarende tal 68 og 
4,4). Næsten hele saldoen blev overført til særprogram­
merne. 
9.53. I sammenhæng hermed består der et budget­
problem med hensyn til tilbagebetalingsgraden for beløb, 
som FFC har modtaget i henhold til kontrakter med 
tredjemand. Kommissionen havde oprindelig forventet, 
at 15,6 mio. ECU af omkostningerne på FFC's budgetter 
for 1988 og 1989 ville blive dækket af indtægter fra 
tredjemand, og at medlemsstaternes bidrag ville kunne 
nedsættes med et tilsvarende beløb. 1 praksis har FFC i 
denne periode indgået kontrakter med tredjemand med 
en forventet indtægt, der skulle tilbagebetales til det 
almindelige budget, på kun 5,5 mio. ECU. Da det tager 
længere tid end forudset at gennemføre de pågældende 
arbejder, og da der har været forsinkelser i udfærdigelsen 
og betalingen af fakturaerne for det arbejde, der er udført, 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 169 
er budgetterne for 1988 og 1989 kun blevet krediteret 
indtægter på 1,57 mio. ECU. Dette for medlemsstaterne 
negative resultat kompenseres til en vis grad af bortfald i 
1988 og 1989 af betalingsbevillinger vedrørende arbejde 
for tredjemand, svarende til i alt 3,91 mio. ECU. 
9.54. Ovennævnte tal giver anledning til følgende 
bemærkninger: 
a) Mod de forventede 88 forskermandår er der kun 
blevet anvendt 18,61 mandår til arbejde for tredje­
mand (4,4 i stedet for 68 i Ispra), hvilket tydeligt 
illustrerer, i hvor høj grad der i 1989 har manglet 
arbejde for tredjemand. 
b) Når der, utvivlsomt med kort varsel, er blevet 
overført ca. 66 forskermandår fra arbejde for 
tredjemand til særprogrammerne og rammeprogram­
met, opstår der alvorlig tvivl om, hvorvidt disse 
ressourcer er anvendt effektivt. 
c) Skal de fireårige finansielle mål, som Rådet har 
fastsat for de forskellige kategorier af arbejde, 
overholdes, må der i 1990 og 1991 ske en reduktion af 
den mængde arbejde, der udføres inden for rammerne 
af særprogrammerne, således at de bevillinger, der i 
1989 er lånt fra arbejde for tredjemand, kan 
»tilbagebetales«. 
d) Kommissionen har i væsentlig grad ansat tilbagebeta­
linger til FFC's 1988- og 1989-budget på grundlag af 
indtægter fra kontrakter med tredjemand for højt. 
e) Det er sandsynligt, at der under anden halvdel af 
programmet for 1988-1991 fortsat ville være budget­
problemer i en eller anden form, og FFC bør derfor 
fastlægge en budgetstrategi for, hvorledes der skal 
gribes ind i tilfælde af væsentlige forskelle mellem den 
forventede og den faktiske mængde arbejde for 
tredjemand. Er der f.eks. væsentligt mindre arbejde 
for tredjemand end forventet, må antallet af ansatte i 
FFC tages op til overvejelse. 
Personalepolitik 
9.55. Allerede i 1975 blev der peget på, at FFC ville 
komme til at stå over for problemer på grund af 
personalets manglende mobilitet, dets stadigt højere alder 
og nødvendigheden af, at der blev tilført nyt blod og 
dermed ny specialviden for at opfylde centrets skiftende 
behov. Det blev dengang besluttet, at med meget få 
undtagelser skulle personale, der ansattes ved FFC, ikke 
længere have tjenestemandsstatus. Nyansatte blev i stedet 
tilbudt tidsbegrænsede kontrakter. Ændringen har i de 
mellemliggende år ikke ført til de forventede resultater, 
hovedsagelig fordi FFC mere eller mindre automatisk har forlænget hver femårskontrakt med yderligere fem år og 
tilbudt personalet kontrakter på ubestemt tid efter 10 år. 
Af de omkring 1 000 ansatte, som har været ansat på 
tidsbegrænsede kontrakter siden 1975, har, så vidt Retten 
er orienteret, kun fire ikke fået forlænget deres kontrak­
ter, når der ses bort fra de ansatte, der er fratrådt efter eget 
ønske. 
9.56. I 1987 blev der gjort endnu et forsøg på at løse de 
ovenfor omtalte personaleproblemer. Kommissionen fik 
med Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) nr. 
2274/87 af 23. juli 1987 (14) bemyndigelse til i perioden 
1987-1990 at lade 134 midlertidigt ansatte udtræde af 
tjenesten (dette antal blev sat op til 150 i Rådets 
forordning (EØF) nr. 2168/89 af 18. juli 1989 (15)). Ifølge 
de vilkår, der tilbydes de pågældende ansatte, oppebærer 
de 70 % af deres løn, indtil de fylder 65. Det står ikke 
klart, hvorfor det var nødvendigt at give ansatte 
beskæftiget på tidsbegrænsede kontrakter med tre 
måneders opsigelse sådanne fratrædelsesvilkår. Foran­
staltningen kostede Kommissionen 1,03 mio. ECU i 1988 
og forventes for 1989 og 1990 at ville medføre yderligere 
udgifter på i alt 5,54 mio. ECU. 
9.57. En erklæret hensigt med denne foranstaltning var 
at gøre det muligt at ansætte nyt personale fra de nye 
medlemsstater, Spanien og Portugal. Retten skal bemær­
ke, at selv om der inden for rammerne af ordningen var 
mulighed for at frigøre 100 stillinger indtil udgangen af 
1989, havde centret på det tidspunkt kun ansat i alt 61 
spaniere og portugisere. Der er heller ikke overensstem­
melse mellem de reelt frigjorte stillinger og de nævnte 
ansættelser for så vidt angår lønklasse. 
9.58. Retten skal endvidere bemærke, at af de 100 
ansatte, som udtrådte af tjenesten, tilhørte 95 lønklasse C 
og D, og deres fratræden har næppe haft større 
indvirkning på kvaliteten af centrets videnskabelige 
arbejde. 
9.59. I 1989 godkendte Rådet endnu en foranstaltning, 
som generelt tog sigte på at lade ansatte, hvis kvalifikatio­
ner ikke længere passede til de nye målsætninger for FFC, 
udtræde af tjenesten, og som mere specielt havde til 
formål at forbedre kvaliteten af det videnskabelige 
arbejde, aldersprofilen og personalets mobilitet (16). Der 
skulle frigøres 100 stillinger inden for rammerne af denne 
ordning; omkostningerne for Fællesskabets budget blev 
anslået til 1,559 mio. ECU, og de skulle stige til 5,160 mio. 
ECU for hele regnskabsåret 1990. 
(14) Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) nr. 2274/87, 
EFTL 209 af 31.7.1987, s. 1. 
C5) Rådets forordning (EØF) nr. 2168/89, EFT L 208 af 
20.7.1989, s. 4. 
(16) Rådets forordning (EØF) nr. 1857/89, EFT L 181 af 
28.6.1989, s. 2. 
170 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
9.60. I betragtning af forordningens særlige målsæt­
ninger kunne man have ventet, at det var ledelsen, der ud 
fra tjenestens interesse udvalgte de ansatte, der skulle 
fratræde. Det fremgår imidlertid af Rettens undersøgelse, 
at ordningen er blevet gennemført på fuldkommen 
frivillig basis, hvilket ikke giver garanti for, at de primære 
målsætninger for denne bekostelige foranstaltning vil 
blive opfyldt. 
9.61. Det fremgår af Rettens undersøgelse, at af de 100 
ansatte, der er udtrådt af FFC's tjeneste inden for 
rammerne af ordningen, tilhørte 38 lønklasse A, 52 
lønklasse B og 10 lønklasse C. Af de 38 ansatte i lønklasse 
A, som forordningen primært synes at sigte på, var kun 32 
direkte blevet ansat med henblik på at udføre videnskabe­
ligt arbejde. Også i denne forbindelse er det vanskeligt at 
nå til anden konklusion, end at der kun bliver tale om en 
begrænset indvirkning på kvaliteten af centrets videnska­
belige arbejde. 
9.62. Et vedvarende problem for FFC har været 
personalets, og navnlig det videnskabelige personales, 
aldersprofil. I tabel 9.6 vises de forskellige personalekate­
goriers aldersprofil pr. 31. december 1989. Det mest 
bemærkelsesværdige tal i tabellen er gennemsnitsalderen 
for videnskabeligt personale i lønklasse A, nemlig 56,08 
år. Overraskende nok vil den ovenfor omtalte foranstalt­
ning ikke i praksis føre til en nedbringelse af gennemsnits­
alderen, idet den hos dem, der udtræder af tjenesten, 
ligger på under 56,08 år. En anden af forordningens 
primære målsætninger vil med andre ord heller ikke blive 
opfyldt, i hvert fald ikke direkte; situationen vil kunne 
ændre sig, hvis og når der ansættes nyt personale i stedet 
for dem, der er udtrådt af tjenesten. 
Tabel 9.6 — Gennemsnitsalderen for ansatte ved FFC 
(pr. 31. december 1989) 
Personalegruppe 
Videnskabeligt/teknisk personale 
Kategori A 
Kategori B 
Kategori C 
Kategori D 
Videnskabeligt/teknisk personale under ét 
Administrativt personale 
Kategori A 
Kategori B 
Kategori C 
Kategori D 
Administrativt personale under ét 
Videnskabeligt/teknisk samt administrativt 
personale 
Kategori A 
Kategori B 
Kategori C 
Kategori D 
Samtlige ansatte under ét Gennemsnits­
alder 
56,08 
52,75 
53,33 
54,08 
54,00 
52,16 
44,83 
36,83 
49,50 
56,00 
52,66 
48,41 
36,83 
53,41 9.63. Inden for rammerne af 1989-budgettet godkend­
tes det tillige, at FFC konverterede 30 videnskabeligt/ 
tekniske stillinger i lønklasse C til stillinger i lønklasse A. 
At FFC den 31. december 1989 havde 57 ubesatte 
videnskabelige stillinger i lønklasse A viser, at der i 1989 
ikke var draget megen nytte af denne godkendelse. 
9.64. Budgetmyndigheden havde for regnskabsåret 
1989 godkendt en stillingsfortegnelse for FFC, der 
omfatter 2 180 stillinger, hjælpeansatte ikke medregnet. 
Heraf var 1 760 videnskabeligt/tekniske stillinger og 420 
administrative stillinger. Af Rettens undersøgelse af den 
faktiske personalesituation pr. 31. december 1989 {tabel 
9.7) fremgår det, at antallet af videnskabeligt/tekniske 
ansatte var lavere end det godkendte antal, hvorimod 
antallet af ansatte i administrative stillinger oversteg det 
godkendte antal, når hjælpeansatte medregnes. Pr. 31. 
december 1989 beskæftigede FFC 463 ansatte i admini­
strative stillinger, herunder 65 hjælpeansatte, sammen­
holdt med de 420 stillinger på stillingsfortegnelsen. (Det 
fremgår endvidere af tabel 9.7, at FFC pr. 30. juni 1989 
faktisk beskæftigede flere administrativt ansatte, hjæl­
peansatte ikke medregnet, end godkendt af budget­
myndigheden). De 463 administrativt ansatte pr. 31. 
december 1989 omfatter ikke ca. 80 stillinger, der er blevet 
overført fra FFC's budget til det almindelige budget, men 
som i alt væsentligt fortsat var besat med administrativt 
FFC-personale (jf. punkt 9.78); de omfatter heller ikke 
personale i regnskabsafdelinger og finanskontrollen. Det 
fremgår endvidere af Rettens undersøgelse, at mindst 20 
ansatte er medregnet på budgettet for det videnskabeligt/ 
tekniske personale, selv om de pågældende reelt er 
beskæftiget med administrativt arbejde. 
9.65. Det fremgik af midtvejsevalueringen af FFC, der 
blev foretaget i december 1989, at der er problemer i 
forbindelse med ansættelse af personale. Dette bekræftes 
af resultaterne af Rettens undersøgelse. FFC havde haft 
til hensigt at udnytte de muligheder, der blev skabt med 
frigørelserne i 1989, og dem, som lå i de øvrige ubesatte 
stillinger, til at ansætte 150 nye videnskabsmænd. Det var 
tanken, at FFC ved at ansætte det nye personale på 
treårskontrakter, som ikke kunne fornys, kunne undgå 
tidligere tiders problemer. Planen viste sig ikke at være 
praktisk gennemførlig — ved årets udgang var der kun 
blevet ansat 10 videnskabsmænd — og den blev opgivet, 
uden at der blev truffet andre foranstaltninger i stedet. 
Følgelig er der ad denne vej ikke blevet tilført ret meget 
nyt blod blandt det videnskabelige personale i 1989; det 
samme gælder ordningerne for ansættelse af gæsteforske­
re, stipendiater mv., som har udvist en nettonedgang i 
antal ansættelser i regnskabsåret. 
9.66. Efter Rettens opfattelse er det i særlig grad et 
problem, at der ikke findes specialuddannet personale i 
centrets administration. Tidligere har FFC været tilbøje­
lig til at overføre de videnskabsmænd, hvis kvalifikatio­
ner ikke længere passede til de videnskabelige behov efter 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 171 
Tabel 9.7 — FFC's personale 
Personalegruppe 
Administrativt personale 
Kategori A 
Kategori B 
Kategori C 
Kategori D 
Subtotal 
Hjælpeansatte 
lait 
Videnskabeligt/teknisk personale 
Kategori A 
Kategori B 
Kategori C 
Kategori D 
Subtotal 
Hjælpeansatte 
lait 
Hele personalet 
Kategori A 
Kategori B 
Kategori C 
Kategori D 
Subtotal 
Hjælpeansatte 
Samlet total 31. 
God­
kendt 
28 
113 
258 
20 
419 
— 
419 
551 
663 
528 
19 
1 761 
— 
1761 
579 
776 
786 
39 
2 180 
— 
2 180 december 1988 
Reelt 
31 
110 
288 
24 
453 
62 
515 
502 
586 
467 
21 
1 576 
50 
1626 
533 
696 
755 
45 
2 029 
112 
2 141 Diffe­
rence 
- 3 
+ 3 
- 30 
- 4 
- 34 
- 62 
- 96 
+ 49 
+ 77 
+ 61 
- 2 
+ 185 
- 50 
+ 135 
+ 46 
+ 80 
+ 31 
- 6 
+ 151 
-112 
+ 39 30. juni 1989 
God­
kendt 
29 
116 
255 
20 
420 
— 
420 
580 
663 
498 
19 
1 760 
— 
1 760 
609 
779 
753 
39 
2 180 
— 
2 180 Reelt 
25 
100 
280 
25 
430 
69 
499 
507 
593 
455 
19 
1 574 
61 
1 635 
532 
693 
735 
44 
2 004 
130 
2 134 Diffe­
rence 
+ 4 
+ 16 
- 25 
- 5 
- 10 
- 69 
- 79 
+ 73 
+ 70 
+ 43 
± 0 
+ 186 
- 61 
+ 125 
+ 77 
+ 86 
+ 18 
- 5 
+ 176 
-130 
+ 46 31. 
God­
kendt 
29 
116 
255 
20 
420 
— 
420 
580 
663 
498 
19 
1 760 
— 
1 760 
609 
779 
753 
39 
2 180 
— 
2 180 december 1989 
Reelt 
24 
100 
259 
15 
398 
65 
463 
523 
596 
456 
19 
1 594 
59 
1 653 
547 
696 
715 
34 
1 992 
124 
2 116 Diffe­
rence 
+ 5 
+ 16 
- 4 
+ 5 
+ 22 
- 65 
- 43 
+ 57 
+ 67 
+ 42 
± 0 
+ 166 
- 59 
+ 107 
+ 62 
+ 83 
+ 38 
+ 5 
+ 188 
-124 
+ 64 
ændringen af et program, til administrationen. Selv om et 
vist antal videnskabelige og tekniske medarbejdere i et 
forskningscenters administration kan føre til en bedre 
forståelse af og bedre forbindelser med de videnskabelige 
og tekniske enheder, har FFC brug for fagfolk inden for 
finansvæsen, administration og markedsføring, hvis det 
med held skal gennemføre den nye politik (navnlig 
faguddannede bogholdere for at sikre kontrol med 
finansielle transaktioner, såvel på det generelle plan som 
på institutniveau, og specialister i markedsføring for at 
fremme salget af centrets produkter). tioner ikke passer til FFC's ændrede programmer. For så 
vidt angår det administrative personale, er der behov for 
at tage antallet af godkendte stillinger og den måde, 
hvorpå de besættes, op til fornyet overvejelse for at sikre, 
at deres antal begrænses til det absolutte minimum, der er 
nødvendigt for at sikre, at centret fungerer effektivt, og at 
de ansattes kvalifikationer svarer til de påviste behov. 
(Dette bør være en af de første ogaver for den enhed med 
ansvar for at identificere områder, hvor der kan opnås 
omkostningsbesparelser, som Retten foreslår oprettet 
senere i dette kapitel). 
Konklusion vedrørende FFC's personale Analytisk bogføring 
9.67. Med hensyn til FFC's personale, er det Rettens 
opfattelse, at de hidtil trufne foranstaltninger ikke har 
bidraget væsentligt til at løse de grundlæggende proble­
mer i forbindelse med forbedringen af centrets videnska­
belige kompetence, den manglende mobilitet blandt 
personalet og den aldrende arbejdsstyrke, hvis kvalifika-9.68. FFC's tidligere forsøg på at indføre et effektivt 
analytisk bogføringssystem, f.eks. SIBECA, har ikke 
fuldt ud ført til det tilsigtede resultat. Systemerne har 
været behæftet med forskellige mangler og ikke givet 
ledelsen de væsentlige oplysninger i en hensigtsmæssig 
form og på det rette tidspunkt, således at den kunne bruge 
dem som effektive redskaber til at kortlægge og løse 
172 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
centrets problemer. I dokumentet »Nye Perspektiver for 
FFC« meddelte Kommissionen, at den ville udarbejde og 
indføre et nyt analytisk bogføringssystem. 
9.69. I august 1989 indgik FFC kontrakt med et 
konsulentfirma, som skulle udarbejde og overvåge 
installeringen af dette nye analytiske bogføringssystem. 
Kontrakten blev indgået efter en begrænset licitation, og 
den koster FFC omkring 0,365 mio. ECU. Udarbejdel-
sesfasen i kontrakten skulle være afsluttet i november 
1989, og systemet skulle implementeres frem til midten af 
1990. 
9.70. Konsulenternes forslag blev modtaget i november 
1989 og godkendt af Kommissionen og FFC's Styrelses­
råd i december. Konsulenterne præsenterede systemet for 
Revisionsrettens medarbejdere i begyndelsen af 1990. 
9.71. Konsulenterne har inden for rammerne af deres 
mandat udarbejdet et rationelt og — hvis det implemente­
res korrekt — effektivt system til fordeling af omkostnin­
gerne på omkostningscentre og forskningsprojekter. 
Efter Rettens opfattelse udgør dette dog kun en beskeden 
del af de oplysninger, som FFC behøver for bedre at 
kunne forvalte og kontrollere sine aktiviteter. 
9.72. Retten mener, at systemet hurtigst muligt bør 
udbygges for at afhjælpe følgende mangler: 
a) Skyldige omkostninger fordeles blot på omkostnings-
centre og derfra på projekter; der opstilles ikke 
budgetter for omkostningscentre og projekter, som 
omkostningerne og ledelsens resultater kan sammen­
holdes med. 
b) Systemet omfatter ikke væsentlige omkostninger, 
såsom: regnskabsafdelingerne, finanskontrollen, 
kantinerne, lægetjenesterne og visse andre admini­
strationsudgifter; det omfatter heller ikke pensions­
udgifter (herunder udtræden af tjenesten) eller 
godtgørelser til personale, der forlader centret. 
c) Da systemet blot fordeler de faktiske omkostninger, 
afslører det ikke tilfælde, hvor interne tjenesteydelser 
er forbundet med urimeligt store omkostninger (f.eks. 
ved at sammenholde med tilsvarende priser på det frie 
marked) og tilfælde af overbemanding eller af 
overskudskapacitet, således at ledelsen kan gribe ind. 
9.73. I det nye system fordeles størsteparten af general­
omkostningerne mellem projekterne ved hjælp af et procenttillæg til de direkte arbejdsomkostninger, der 
henføres til det pågældende projekt. Da en meget stor del 
af et projekts endelige omkostninger derfor afhænger af, 
hvor mange direkte mandtimer, der udgiftsføres under 
det, er det af afgørende betydning, at der anvendes et 
pålideligt og nøjagtigt system til fordeling af arbejdstid på 
projekter, og at dette system kan kontrolleres. Rettens 
undersøgelse gjorde det klart, at FFC's nuværende system 
til fordeling af arbejdstid på projekter ikke er særlig 
pålideligt. Personalet har således ikke haft pligt til at 
udfylde daglige arbejdssedler, der skal attesteres af det 
tilsynsførende personale. I stedet udfylder ledelsen i hver 
afdeling arbejdssedler en gang om måneden for hele 
afdelingens personale ud fra et skøn over, hvor meget tid 
der er anvendt på de forskellige projekter. (I Petten blev 
der på tidspunktet for Rettens revisionsbesøg kun udfyldt 
arbejdssedler en gang hver sjette måned). Når der ikke 
findes detaljerede og korrekte opgørelser over den 
arbejdstid, der faktisk bruges på de enkelte projekter, har 
det tilsynsførende personale store muligheder for at 
variere fordelingen mellem projekterne og mellem de 
forskellige kategorier af arbejde. Det er under de 
nuværende vilkår ikke muligt for ledelsen at revidere 
sådanne afgørelser eller for Rettens medarbejdere at 
efterprøve dem effektivt. 
9.74. De konsulenter, som har udarbejdet det nye 
analytiske bogføringssystem, er ikke blevet anmodet om 
at fremlægge forslag til en bedre anvendelse af og kontrol 
med arbejdssedlerne, men det bør ske. 
9.75. FFC bør drage omsorg for, at ledelsen bliver 
udførligt informeret om, hvilke muligheder for øget 
kontrol, der kan opnås med et effektivt analytisk 
bogføringssystem. Hvad der er behov for, er ikke blot et 
mere udbygget analytisk bogføringssystem, men uddan­
nelse på samtlige niveauer for at sikre, at ledelsen kan 
drage størst mulig nytte af systemet. Nyligt vundne 
erfaringer fra JET-projektet har vist, at når der indføres et 
forsvarligt analytisk bogføringssystem med forbindelse til 
budgetterne, og når ledelsen deltager på alle niveauer, 
fører det til større omkostningsbevidsthed og væsentlige 
omkostningsbegrænsninger. 
Begrænsning af omkostningerne 
9.76. Da panelet af industrieksperter undersøgte de 
problemer, som FFC står over for, nåede det frem til den 
konklusion, at de store omkostninger, der er forbundet 
med arbejdet på FFC, udgør en væsentlig byrde. Nogle af 
disse omkostninger, som f.eks. dem, der følger af 
bestemmelserne vedrørende ansættelsesvilkårene for De 
Europæiske Fællesskabers personale, har FFC ingen 
umiddelbar indflydelse på. Til gengæld har centret i høj 
grad indflydelse på nogle af de øvrige omkostninger, 
såsom antallet af ansatte, især midlertidigt ansatte, og 
omkostningerne ved interne tjenesteydelser. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 173 
9.77. Det skal bemærkes, at der i »Nye Perspektiver for 
FFC« ikke er lagt vægt på mulighederne for at begrænse 
omkostningerne. Det eneste konkrete eksempel, Retten 
har konstateret, vedrører Petten, hvor ledelsen søger at 
genforhandle den støtteaftale med værtslandet, der er 
indgået med de nederlandske myndigheder, med henblik 
på at begrænse omkostningerne. 
9.78. FFC kunne hævde, at beslutningen om at overføre 
80 stillinger fra FFC's til Kommissionens egen lønnings­
liste er en omkostningsbegrænsende foranstaltning. Men 
hovedparten af det berørte personale, som omfatter 
kantinepersonale, lægetjeneste og personaleadministra­
tion, skal fortsat arbejde for FFC og vil koste det samme 
som hidtil. 
9.79. FFC må gøre en betydelig og vedvarende indsats 
for at begrænse omkostningerne, navnlig omkostninger­
ne ved tjenesteydelser. Med henblik herpå skal Retten 
henstille, at der oprettes en særlig enhed med ansvar 
herfor. Enhedens arbejde bør omfatte samtlige institutter, 
og den bør med regelmæssige mellemrum aflægge rapport 
til generaldirektøren for FFC. 
Samlet konklusion 
9.80. Med dokumentet »Nye Perspektiver for FFC« 
blev der lagt en ny kurs for FFC, som gav centret 
muligheder for at løse mange af fortidens problemer. Af 
Rettens undersøgelse midtvejs gennem det oprindelige, 
fireårige omstruktureringsprogram, fremgår det, at der er 
gjort fremskridt, men at der er tale om spredte fremskridt. 
9.81. De ni institutter, som indgår i omstrukturerings­
planen, er blevet oprettet. Hvis oprettelsen af institutterne 
skal få de ønskede virkninger, må der gives dem større 
selvstændighed og større ansvar. Det er nødvendigt at 
styrke den administrative og finansielle støtte, der ydes 
direktørerne for institutterne i Ispra, men det bør ske på 
bekostning af de centrale tjenestegrene, ikke ved at forøge 
generalomkostningerne. 
9.82. Arbejde til støtte for Kommissionen bør søges 
fremmet. Men grundlaget for dette arbejde bør være et 
egentligt leverandør/kunde-forhold, hvor de pågældende 
generaldirektorater angiver præcise forskningsmål og den 
pris, som de er villige til at betale for at nå dem. 
9.83. FFC har kun gjort små fremskridt med hensyn til 
at øge mængden af det arbejde, der udføres for 
tredjemand. Ordrebeholdningen ved udgangen af 1989 
giver dog anledning til en vis optimisme. Men der skal 
endnu nås meget, hvis de af Rådet fastsatte finansielle mål for 1988-1991 skal opfyldes. De enkelte institutter har 
opnået varierende resultater. Årsagerne hertil bør 
klarlægges, og den lære, der uddrages, bør komme de 
mindre produktive institutter til gode. Regnskabsførelsen 
af arbejdet for tredjemand bør forbedres, således at der 
udarbejdes en nøjagtig resultatopgørelse for hver kon­
trakt. De skridt, FFC nu har taget for at forbedre 
markedsføringen af denne kategori af arbejde, bør 
fortsættes. FFC bør udvikle en strategi, der gør det muligt 
at løse de problemer i forbindelse med budgetgennemfø­
relsen, der opstår, når der er betydelig forskel mellem den 
forventede og den faktiske mængde arbejde for tredje­
mand. 
9.84. De foranstaltninger, der hidtil er truffet for at løse 
centrets gamle personaleproblemer, har ikke ført til de 
ønskede resultater; navnlig synes gennemførelsen af 
bekostelige foranstaltninger vedrørende udtræden af 
tjenesten kun at have haft begrænset indvirkning på 
FFC's videnskabelige kompetence. Ansættelsesprocedu­
rerne og de ansættelsesvilkår, der tilbydes nye medar­
bejdere, bør tages op til revision med henblik på 
indførelse af nye procedurer, der fremmer tilførselen af 
nyt blod til FFC. Der bør foretages en undersøgelse af 
antallet af ansatte i den centrale administration og disses 
kvalifikationer for at sikre, at de stemmer overens med de 
arbejdsopgaver, der skal løses. 
9.85. Der bør ske en yderligere udvikling for så vidt 
angår opbygningen og anvendelsen af FFC's analytiske 
bogføringssystem for at sikre, at det giver ledelsen de 
oplysninger, som den behøver for bedre at kunne 
kontrollere FFC's aktiviteter. 
9.86. Der bør oprettes en enhed, der skal identificere 
områder, hvor der kan opnås omkostningsbesparelser, 
således at FFC bliver mere konkurrencedygtigt. 
JOINT EUROPEAN TORUS 
9.87. Joint European Torus (JET) er det største projekt 
i Euratoms koordinerede program, som tager sigte på at 
bevise, at nuklear fusion kan anvendes som energikilde. 
Med henblik på gennemførelse af projektet etableredes 
fællesforetagendet JET, som oprindelig var tiltænkt en 
levetid på 12 år regnet fra juni 1978. I juli 1988 vedtog 
Ministerrådet et nyt flerårigt fusionsprogram og beslutte­
de at forlænge JET-Projektet til udgangen af 1992. 
9.88. 80 % af JET's omkostninger afholdes af Kommis­
sionen (over kapitel 73 i det almindelige budget). United 
Kingdom Atomic Energy Authority betaler som værtsna-
174 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
tion 10 % af omkostningerne, og restbeløbet fordeles 
mellem de medlemmer, som har sluttet associerings-
kontrakter med Euratom. JET's årlige omkostninger er i 
størrelsesordenen 120 mio. ECU. 
9.89. I oktober 1989 henstillede JET-Rådet, som er 
projektets budgetmyndighed, til Ministerrådet, at det 
vedtog en yderligere forlængelse af JET til udgangen af 
1996. Rådet har endnu ikke truffet afgørelse herom. 
9.90. Som følge af, at der endnu ikke er truffet afgørelse 
om, hvorvidt projektet skal forlænges til udgangen af 
1996, har projektledelsen med JET-Rådets samtykke set 
sig nødsaget til at gennemføre to programmer sidelø­
bende — det ene baseret på, at udløbsdatoen er udgangen 
af 1992, og det andet baseret på, at udløbsdatoen er 
udgangen af 1996. Denne situation indebærer risiko for, 
at der påløber projektet udgifter, der afholdes til ingen 
nytte eller på et for tidligt tidspunkt. For eksempel vil der 
blive påbegyndt forsøg med tritium i 1992, hvis der ikke 
bevilges forlængelse, men først i 1995, hvis der bevilges 
forlængelse. For at være parat i 1992 har det været nødvendigt allerede nu at opføre et dyrt anlæg til aktiv 
behandling af gas, selv om anlægget ikke behøver at være 
driftsklart før i 1995, hvis der bevilges forlængelse. For at 
bevare projektets kontinuitet ud over 1992 er der desuden 
iværksat eller planlagt en række væsentlige investeringer, 
som vil være frugtesløse, hvis programmet bringes til 
ophør ved udgangen af 1992. 
9.91. Det kan derudover vise sig vanskeligt at fastholde 
centralt placeret personale ved projektet, hvis uvisheden 
om dets fremtid fortsætter. 
9.92. Uden at ville udtale sig om, hvad der taler for at 
bringe projektet til ophør ved udgangen af 1992 eller for 
at forlænge det til udgangen af 1996, skal Retten 
indtrængende opfordre de kompetente myndigheder til så 
hurtigt som muligt at træffe afgørelse om projektets 
varighed for dermed at fjerne risikoen for, at der afholdes 
udgifter til ingen nytte eller på et for tidligt tidspunkt, og 
for at fjerne den uvished, der hersker blandt projektets 
personale. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 175 
KAPITEL 10 
Samarbejde med udviklingslande 
10.0. INDHOLD Punkt 
Budgetgennemførelse 10.1 — 10.3 
Hjælpen til Bangladesh 10.4 — 10.63 
Indledning 10.4 — 10.7 
Fødevarehjælp 10.8 — 10.26 
Fødevaresituationen 10.8 — 10.10 
PFDS 10.11 — 10.16 
Subsidieret salg fra PFDS-lagre 10.12 — 10.13 
Uddeling fra PFDS-lagre mod naturalieydelser 10.14 — 10.16 
EF's direkte fødevarehjælp 10.17 — 10.21 
De nationale myndigheders rolle 10.19 — 10.20 
Målopfyldelsesgraden for EF's direkte fødevarehjælp 10.21 
Indirekte fødevarehjælp ydet gennem internationale organisationer 10.22 — 10.26 
Verdensfødevareprogrammet 10.22 — 10.25 
Ligaen af Røde Kors-Selskaber og Røde Halvmåne-Selskaber i 
Geneve 10.26 
Finansiering af større projekter 10.27 —10.49 
Målopfyldelsesgraden for de primære mål 10.28 
Urealistiske tidsfrister 10.29 — 10.30 
Underudnyttelse af aktiver 10.31 
Samfinansiering med internationale organer 10.32 — 10.33 
Samfinansiering med medlemsstater 10.34 
Bangladesh-myndighedernes rolle 10.35 — 10.42 
Aftaler overholdes ikke 10.35 — 10.38 
Mangel på kvalificeret personale 10.39 
Regeringens utilbøjelighed til at anvende bistandseksperter 10.40 
Mangel på samarbejde mellem de nationale organisationer, der er 
ansvarlige for projektgennemførelser 10.41 
Mangel på infrastruktur og udstyr til projektgennemførelse 10.42 
Kommissionens rolle 10.43 — 10.49 
Finansieringsafgørelserne træffes for tidligt 10.43 
Utilstrækkeligt tilsyn 10.44 
Kommissionens viden om statsapparatet i Bangladesh 10.45 
Uhensigtsmæssig brug af proceduren med internationale licita­
tioner 10.46 — 10.48 
Projektautonomi 10.49 
176 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Kompensationsordningen for eksportindtægtstab (COMPEX) 
Samfinansiering med ikke-statslige organisationer (NGO) 
Nødhjælp 
Konklusion 
Fødevarehjælp 
Finansiering af større projekter 10.50 
10.53 
10.56 
10.58 
10.59 
10.61 — 10.52 
— 10.55 
— 10.57 
— 10.63 
— 10.60 
— 10.63 
BUDGETGENNEMFØRELSE 
10.1. I tabel 10.1 vises de samlede bevillinger opført i 
budgettet under afsnit 9 »Samarbejde med udviklingslan­
de og tredjelande« (l) til forpligtelser og betalinger og 
deres udnyttelse. 10.3. En analyse af forvaltningen af bevillingerne til 
finansiering af udviklingsprojekter, til Fællesskabets 
deltagelse i aktioner, som gennemføres af ikke-statslige 
organisationer (NGO), dvs. private hjælpeorganisati­
oner, og til nødhjælp, viser, at bevillingsbehovet er ansat 
for høj. Til trods herfor finder Retten det væsentligt, at 
Kommissionen ikke har adgang til at udbetale forskud 
eller acontobeløb, bortset fra i særlige tilfælde, og i så fald 
kun efter at have opnået passende sikkerhed. 
10.2. Det ses af tabel 10.1, at der var ganske høj grad af 
overensstemmelse mellem de budgetterede og de faktisk 
udnyttede bevillinger. En analyse af tallene for fødevare­
hjælpen (kapitel 92) har imidlertid afdækket visse 
problemer med at foretage korrekt skønt med hensyn til 
bevillinger og forpligtelser (jf. punkt 1.55). HJÆLPEN TIL BANGLADESH 
Indledning 
(') Rettens bemærkninger om bistand til landene i Afrika, 
Vestindien og Stillehavet finansieret af medlemsstaterne 
uden for De Europæiske Fællesskabers Almindelige Budget 
findes i årsberetningens anden del. 10.4. Som et led i Rettens revision af hjælpen til de lande 
i Asien og Latinamerika, der er de største modtagere af 
sådan hjælp, har dens revision i 1988 og 1989 omfattet 
hjælpen til Bangladesh. Retten gør i det følgende 
Tabel 10.1 — Sammenholdelse af budgetbevillinger og faktisk indgåede forpligtelser hhv. afholdte betalinger 
I henhold til regnskabsåret 
I henhold til fremførsler fra det foregående 
regnskabsår 
Genopførte bevillinger 
lait F 
B 
F 
B 
F 
F 
B Oprindeligt 
budget 
(mio. ECU) 
(a) 
1 240,5 
1 031,6 
11,5 
70,4 
— 
1 252,0 
1 102,0 Endeligt 
budget 
efter TÆB 
og overførsler 
(mio. ECU) 
(b) 
1 448,3 
1 239,4 
11,5 
70,4 
1 459,8 
1 309,8 Gennem­
førelse 
(mio. ECU) 
(c) 
1 441,7 
1 009,1 
11,5 
54,6 
1 453,2 
1 063,7 Gennemfø­
relsesgrad 
for det oprin­
delige budget 
(%) 
(d) = % (c)/(a) 
116,2 
97,8 
100,0 
77,6 
— 
116,1 
96,5 Gennemfø­
relsesgrad 
for det ende­
lige budget 
(%) 
(e) = %(c)/(b) 
99,5 
81,4 
100,0 
77,6 
-
99,5 
81,2 
Note: F = Forpligtelser; B = Betalinger; TÆB = Tillægs- og/eller ændringsbudget. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 177 
opmærksom på en række mangler og konstaterer med 
beklagelse, at de i mange henseender svarer til tidligere 
beskrevne mangler påvist i andre modtagerlande. Dette 
understreger yderligere behovet for, at Kommissionen, 
Kommissionens delegationer og de ansvarlige nationale 
myndigheder gør en yderligere indsats for at sikre, at 
udviklingsbistanden anvendes effektivt. samlede projektbistand på 163 mio. ECU blev 7 mio. 
ECU under det særlige program og 15 mio. ECU 
under den finansielle og faglige projektbistand ydet 
som leverancer af gødningsstoffer, hvor de tilveje­
bragte counterpart-midler blev tildelt bestemte 
udviklingsprojekter. 
10:5. Fællesskabet har i perioden fra 1976, hvor det 
finansielle og faglige samarbejde blev indledt, og indtil 
udgangen af 1988 ydet Bangladesh bistand til en værdi af 
517 mio. ECU. De forskellige former for bistand er vist i 
tabel 10.2. Retten bemærker i den forbindelse følgende: c) Ved udgangen af 1988 var der udbetalt i alt 13,7 mio. 
ECU til Bangladesh som kompensation for tab af 
eksportindtægter fra jute og te. 
Fællesskabet yder mere fødevarehjælp til Bangladesh 
end til noget andet land. Denne hjælp har i 
verdensmarkedspriser udgjort 62 % af den samlede 
EF-bistand til Bangladesh. Ca. 64 mio. ECU i 
counterpart-midler fra salg af direkte leveret fødeva­
rehjælp skal anvendes til udvikling af landbruget. d) For perioden 1976 til 1988 androg forpligtelser 
vedrørende samfinansiering af 113 projekter med 
NGO 5,7 mio. ECU. 
e) 11987 og 1988 blev der ydet 1,9 mio. ECU i nødhjælp. 
b) Som vist i tabel 4 beløb de samlede forpligtelser til 
finansielt og fagligt samarbejde sig ved udgangen af 
1988 til 154 mio. ECU; heraf var der afholdt 
betalinger for 52 mio. ECU. Der blev ydet yderligere 7 
mio. ECU i form af projekt bistand under det særlige 
program til bekæmpelse af sulten i verden, og 2,4 mio. 
ECU i form af Fællesskabets deltagelse i oplagrings­
programmer og systemer til hurtig varsling. Af den 
Tabel 10.2 — Fællesskabets bistand til Bangladesh 
fra 1976 til 1988 
(mio. ECU) 
Bistandens art 
Fødevarehjælp (') 
(direkte og indirekte) 
Finansiel bistand til fødevareleverancer 
Projekter 
(finansiel og faglig bistand) 
Kompensation for tab af eksportindtæg­
ter (2) 
Samfinansierede NGO-projekter 
Nødhjælp 
lait Forpligtelser 
321 
11 
163 
14 
6 
2 
517 10.6. Under revision på stedet i 1981 konstaterede 
Retten, at fødevarehjælpen hovedsagelig kom offentligt 
ansatte til gode, og at der ikke førtes særskilte regnskaber 
over counterpart-midlerne. Det ene af de to projekter, der 
var blevet igangsat under det finansielle og faglige 
samarbejde, gennemførtes med betydelige forsinkelser, 
og kunstvandingsprogrammet under det andet projekt 
blev ikke iværksat. 
(') Anslået fob-værdi i verdensmarkedspriser. 
(-) Overførsler for 1986 og 1987. 10.7. I januar og februar 1989 aflagde Retten for anden 
gang revisionsbesøg i Bangladesh. Revisionen omfattede 
følgende områder: EF's fødevarehjælp og nødhjælp i de 
foregående fem år; projekter påbegyndt efter det første 
revisionsbesøg inden for rammerne af det finansielle og 
faglige samarbejde; kompensationsordningen for tab af 
eksportindtægter og samfinansiering af projekter med 
NGO. Retten besøgte tolv større projekter fordelt rundt i 
landet og som tilsammen tegnede sig for 50 % af de 
samlede forpligtelser og næsten 70 % af de samlede 
betalinger. Retten besøgte endvidere seks projekter 
samfinansieret med NGO (5,3 % af det samlede antal, 
men 24,6 % af udgifterne afholdt over denne budget­
post). Endelig kontrollerede den håndtering og oplagring 
af korn i de to største havne Chittagong og Chalna og på 
ti lokale oplagringssteder fordelt på seks distrikter. 
Retten har endvidere under og efter revisionen indsamlet 
et omfattende supplerende materiale, inden evalueringen 
har fundet sted. 
178 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Fødevarehjælp PFDS 
Fødevaresituationen 10.11. Efter hungersnøden i 1943 i Bengalen, hvor 
mindst 1,5 millioner mennesker omkom, indførtes 
statsstyret oplagring og distribution af korn overalt i 
landet. Regeringen har, siden Bangladesh blev uafhæn­
gigt i 1971, i stadig stigende grad taget denne ordning i 
anvendelse. 
10.8. De officielle tal for Bangladesh viser, at kornpro­
duktionen er mindre end efterspørgslen. Underskuddet 
voksede fra 1,4 mio. t i 1984/1985 til ca. 2,8 mio. t i 
1988/1989, og det dækkes gennem fødevarehjælp og 
kommerciel import. Der anvendes skønsmæssigt ansatte 
produktionstal. Fødevarebehovet beregnes på basis af 
mindstekaloriebehovet for hele befolkningen ud fra 
befolkningstallet i henhold til folketællingen i 1981. 
Forskellen mellem den anslåede produktion og det 
beregnede behov er bestemmende for omfanget af 
bidragydernes fødevarehjælp. 
10.9. Fødevareunderskuddet har sandsynligvis hele 
tiden været overvurderet. Efter »svind i lagrene« på mere 
end 400 000 t (over 70 mio. ECU i cif-værdi) voksede 
Bangladesh' lagre i fem år frem til 1988/1989 med ca. 
600 000 t, og nåede op på et niveau, der selv under 
naturkatastroferne i 1987/1988 langt oversteg efterspørg­
slen. Hertil kommer, at myndighederne — ganske vist 
efter en usædvanlig stor vinterhøst af ris i januar 1990 — 
har erkendt, at lagerkapaciteten er utilstrækkelig, selv om 
den er blevet forbedret og udvidet betydeligt i de senere 
år. Ikke desto mindre er hovedparten af befolkningen så 
fattig, at der er behov for omfattende fødevarehjælp. 
10.10. Retten har indhentet et omfattende materiale om 
den tiårige periode 1975/1976 til 1984/1985, hvor 
Bangladesh modtog over 11 mio. t korn i fødevarehjælp 
fra en lang række donatorer. Imidlertid blev kun 4,3 mio. 
t (38 %) distribueret som bistand med henblik på 
rehabilitering, dels som »mad-for-arbejde«-bistand og 
bistand til særligt udsatte grupper, dels som kortfristet 
katastrofebistand. Staten solgte til subsidierede priser 
andre 34 % af kornet, i teorien til den fattigste 
landbefolkning, men i praksis gik det ofte ikke til denne 
gruppe. Resten, dvs. 300 000 t om året, blev solgt til 
subsidierede priser hovedsagelig til offentligt ansatte, 
hæren og ansatte i halvoffentlige organisationer. Al 
fødevarehjælp, kommerciel import og (begrænsede) 
lokale opkøb bliver samlet i en pulje og fordelt via »the 
public foodgrain distribution system« (PFDS) (det 
offentlige system til fordeling af brødkorn). Subsidieret salg fra PFDS-lagre 
10.12. For perioden juli-november 1988 fordelte de 
månedlige subsidierede salg til kategorier forvaltet under 
Ministeriet for Fødevarehjælp sig som følger: 
lovbestemt rationering mv. 
(offentligt ansatte) 
modificeret rationering 
(i teorien til de fattige) 
højt prioriterede grupper 
(hær, politi etc.) 
større virksomheder 
interventionssalg på det åbne 
marked (2) 
møller 56 000 
30 000 
11 300 
3 600 
19 500 
10 000 
I alt 130 400 
10.13. Priserne på det frie marked påvirkes ikke 
synderligt af de statslige opkøb eller subsidierede salg, 
fordi Ministeriet for Fødevarehjælp kun forvalter en lille 
andel af de samlede mængder (måske 5 % af det totale 
salg). Det er muligt, at sådanne transaktioner i forbindel­
se med hvede påvirker det frie marked i lidt højere grad. 
»Rationeringsprisen« er meget gunstig for aftagerne. Den 
pris, der tilbydes højt prioriterede grupper, offentliggøres 
ikke, men den er meget lav. Hertil kommer, at de 
højtprioriterede grupper ikke skal nøjes med bestemte 
rationer, men frit kan supplere op fra lagrene, når der er 
behov herfor. 
Uddeling fra PFDS-lagre mod natur alieydelser 
10.14. Ministeriet for Nødhjælp og Rehabilitering 
forvalter »mad-for-arbejde«-udviklingsprogrammet, der 
er den største enkeltforanstaltning under PFDS. I 
1987/1988 medgik der over 10 mio. manddage til denne 
foranstaltning, hovedsagelig til vandbygningsarbejder og 
infrastrukturudvikling i landdistrikter. 500 000 t hvede 
blev i 1988/1989 øremærket til mad-for-arbejde-projek-
ter. Ca. 64 % af mad-for-arbejde-bistanden, inklusive 
(2) Usædvanlig stor mængde på grund af oversvømmelser. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 179 
EF-bistanden, administreres af Verdensfødevarepro-
grammet (WFP) under FN. 
10.15. Bistandsprojektet vedrørende særligt udsatte 
grupper, hvortil WFP også yder finansiel støtte, admini­
streres af projektkomitéer under lokale administrative 
myndigheder. Komitéerne udvælger nødlidende kvinder, 
der får tildelt en månedlig hvederation, hvoraf måske 
30 % går til deres eget forbrug, mens resten bliver solgt. I 
tilknytning til dette program er der iværksat uddannelses­
programmer og opsparings- og kreditordninger. Målet 
for 1988/1989 var at tildele 480 000 kvinder 181 000 t 
hvede. De vigtigste forsyningskilder var WFP med 43 %, 
Canada med 20 % og Bangladesh med 15 %. EF 
begyndte først at yde bistand i større omfang til denne 
projektkategori efter oversvømmelserne og orkanen i 
1987 og 1988, hvor det tildelte 145 000 t korn som 
katastrofebistand til særligt udsatte grupper. 
10.16. Næsten al EF's fødevarehjælp, såvel den, der 
leveres direkte til myndighederne i Bangladesh, som den, 
der leveres indirekte via WFP, oplagres og fordeles af 
PFDS. Kun den lille del af den indirekte hjælp, der leveres 
gennem NGO, administreres uden for PFDS. 
EF's direkte fødevarehjælp 
10.17. Bangladesh har fra 1971 til 1988 været blandt de 
største modtagere af EF-fødevarehjælp med mere end 
2,35 mio. t hvede, 52 0001 mælkepulver, 36 5001 butteroil 
og 8 500 t rapsfrøolie. Tabel 10.3 viser fødevareleveran­
cerne fordelt på produkter i perioden 1984-1988, der var 
omfattet af Rettens revision. Fob-værdien af de anførte 
forsyninger androg næsten 109 mio. ECU. I årene 1984-
1987 tilvejebragtes der counterpart-midler til en netto­
værdi af ca. 64 mio. ECU. 
10.18. Fællesskabet ydede katastrofebistand over EF's 
direkte fødevarehjælpeprogrammer for 1987 (25 000 t 
hvede) og 1988 (100 000 t hvede og 1 800 t rapsfrøolie). 
Bangladesh havde ikke et akut behov for at importere 
brødkorn, for der var rigeligt på lager på regeringens 
lagre. Da der imidlertid ikke blev etableret et hensigts­
mæssigt distributionssystem, »lånte« internationale og 
private hjælpeorganisationer fra lagrene for at sikre gratis 
uddeling af korn til den del af befolkningen, der var ramt 
af de alvorlige oversvømmelser. Disse organisationer 
anmodede derefter om »katastrofebistand«, for at 
regeringens lagre kunne fyldes op. De nationale myndigheders rolle 
10.19. I slutningen af 1988 forelagde myndighederne i 
Bangladesh endelige regnskaber over leveringsomkost­
ninger for 1986 og 1987. Da Rettens revision fandt sted, 
var der endnu ikke foretaget endelig afregning. De 
mængder, der var angivet på overtagelsesattester udstedt 
af Ministeriet for Fødevarehjælp, var baseret på util­
strækkelig kontrolvejning. Myndighederne i Bangladesh 
har aldrig rejst erstatningskrav i henhold til de forsik­
ringsordninger, som finansieres af Fællesskabet, heller 
ikke i de tilfælde, hvor der med sikkerhed er konstateret 
tab under søtransport. 
10.20. Kontoen i Bangladesh Bank for provenuet af 
salg af korn, butteroil og rapsfrøolie blev ikke ført i 
henhold til bestemmelserne i leveringsaftalerne. Counter-
part-midlerne indgik i stedet i statens udviklingsbudget 
og skulle anvendes i forbindelse med statens årlige 
udviklingsprogram. Træk på kontoen blev foretaget i 
henhold til de nationale budgetgennemførelsesbestem­
melser, der ikke var i overensstemmelse med bestemmel­
serne i leveringsaftalerne. En aftale fra 1985 om 
udvælgelse og godkendelse af projekter, der skulle 
finansieres, førte ikke til tilfredsstillende resultater. De 
ansvarlige for gennemførelsen af de udvalgte projekter 
havde nemlig ikke fremsendt statusrapporter til delega­
tionen om den faktiske og finansielle gennemførelse af 
projekterne. I henhold til aftalen skulle der hvert år 
udarbejdes en statusrapport pr. 31. december, indtil det 
fulde beløb tildelt i Taka-counterpart-midler var anvendt. 
Et gennemskueligt regnskab over disse midler forefandtes 
hverken hos Bangladesh Bank eller de offentlige myndig­
heder. Før 1984 var midlerne angiveligt blevet anvendt til 
finansiering af statstilskud til gødningsstoffer. Counter­
part-midler tilvejebragt i årene 1984-1986 gennem 
fødevarehjælpeprogrammer blev efter fradrag af ca. 25 % 
anvendt til finansiering af regeringens bidrag til udvik­
lingsprojekter. For 1988-programmet og efterfølgende 
programmer er der indført en ny ordning, i henhold til 
hvilken der skal stilles alle nødvendige oplysninger til 
rådighed om den fremgangsmåde, der er anvendt ved 
tilvejebringelse af særskilt forvaltede counterpart-midler 
gennem EF-fødevarehjælp, og hvorledes midlerne er 
blevet anvendt. 
Målopfyldelsesgraden for EF's direkte fødevarehjælp 
10.21. Som tidligere nævnt er Bangladesh nok i højere 
grad selvforsynende med fødevarer, end det hævdes fra 
officielt hold, i det mindste i forhold til den faktiske 
efterspørgsel, selv om en stor del af den fattigste 
befolkning er underernæret. Hovedparten af fødevare­
hjælpen når ikke frem til de fattigste, men sælges med 
statstilskud til de mere velhavende befolkningsgrupper i 
byerne og til den offentlige sektor, og den udgør en 
væsentlig indtægtskilde for staten. EF's direkte fødevare­
hjælp kommer således kun delvist de dårligt stillede i 
Bangladesh til gode. Det kan næppe anerkendes som et 
gyldigt formål med et fødevare hjælpeprogram, at midler­
ne anvendes til finansiering af løntilskud til offentligt 
180 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Pro­
gram 
1984 
1985 
1986 
1987 
1988 
lait 
1984-1988 Tabel 10.3 — Fødevareleverancer fordelt på produkter, Bangladesh 
Produkt 
Blød hvede 
Butteroil 
Rapsfrøolie 
Blød hvede 
Rapsfrøolie 
Bød hvede 
Rapsfrøolie 
Bød hvede 
Rapsfrøolie 
Blød hvede 
Rapsfrøolie 
Blød hvede 
Butteroil 
Rapsfrøolie Mængde (i ton) 
130 000 (4 partier å 25 000, 1 parti å 30 000) 
1 500 (3 partier å 500) 
700 
140 000 
[a) 2 partier å 35 000, b) 2 partier å 35 000] 
1 000 
152 000 (4 partier å 38 000) 
1000 
25 000 
150 000 (4 partier å 37 000, i 5 forsendelser) 
2 000 
150 000 (4 partier å 37 500) 
100 000 (1 parti å 34 000, 2 partier å 33 000) 
2 000 
1 800 
847 000 
1 500 
8 500 Fob-
værdi (') 
(mio. ECU) 
20,4 
3,9 
0,8 
a) 10,8 
b) 7,6 
1,1 
16,6 
0,7 
2,7 
15,5 
1,0 
15,5 
10,3 
1,0 
0,9 
• 108,8 Krediteret nettoværdi af 
counterpart-midler 
(mio. ECU) 
(2) 
• ±16,5 
• ±13,5 
• ±15,2 
— 
±18,2 
± 1,0 (mio. BDT) 
C) 
• 417,1 
• 424,2 
• 554,3 
703.5 
37.7 
1984-1987 
• ±64,4 ±2 136,8 
(') Beregnet i forhold til Kommissionens »enhedspriser« for afskibningsåret. 
(2) Skønsmæssigt ansatte tal beregnet på grundlag af følgende Taka (BDT)/ecu krydskurser: 
12/1983 = 1 ECU = 21,1 BDT 12/1986 = 1 ECU = 32,0 BDT. 
12/1984 = 1 ECU = 18,8 BDT 12/1987 = 1 ECU = 37,9 BDT. 
12/1985 = 1 ECU = 25,3 BDT 12/1988 = 1 ECU = 38,6 BDT. 
(3) Kilde: Kommissionens ledsagende noter til 1988-programmet. 
ansatte, og det bør derfor overvejes, hvorledes denne 
hjælp kan gøres mere målrettet. 
Indirekte fødevarehjælp ydet gennem internationale 
organisationer ECU. 52 % blev ydet som katastrofebistand til over­
svømmelsesofre og resten til det nationale mad-for­
arbejde-program til udvikling af landdistrikter og 
vandbygningsprojekter. WFP modtog også ca. 6,3 mio. 
USD i kontant EF-bistand bl.a. til finansiering af 
søtransport af fødevarehjælp og distributionsomkost­
ninger. EF's samlede bidrag til WFP til fordel for 
Bangladesh androg således mere end 23 mio. ECU. 
Verdensfødevareprogrammet 
10.22. Verdensfødevareprogrammet (WFP) modtager 
hvede fra Fællesskabet til diverse projekter. I årene 1984-
1988 leverede EF 124 896 t til en fob-værdi af 16,4 mio. 10.23. Retten konstaterede i forbindelse med fem 
forsendelser i perioden april 1985-januar 1988 en manko 
på i alt 2 029 t hvede til en cif-værdi af 350 000 ECU. 1 
henhold til bestemmelserne vedrørende transport af 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 181 
Fællesskabets fødevarehjælp skal WFP rejse erstatnings­
krav og anvende forsikringsydelsen til indkøb af erstat­
ningsprodukter til de pågældende projekter. Hverken de 
ansvarlige i Kommissionen eller WFP Bangladesh kunne 
oplyse, om der var rejst erstatningskrav eller udbetalt 
forsikringsydelse, eller hvortil disse midler i givet fald var 
blevet anvendt. 
10.24. EF-hvede håndteres ikke direkte af WFP. 
Ministeriet for Fødevarehjælp fordeler den på de lokale 
oplagringsfaciliteter. De mængder, der er øremærket til 
WFP (men ikke nødvendigvis den hvede, der oprindeligt 
forudsattes leveret til WFP) distribueres efter nationale 
regler. WFP's kontrolinspektører konstaterede ganske 
vist, at alle leverancer var af god kvalitet ved ankomsten 
til havnene, men stedlig kontrol af mad-for-arbejde-
projekter i årene 1985, 1986 og 1987 viste ved 9 % af 
kontrolbesøgene og i 1987 og 1988 ved 4 % af besøgene, 
at der var leveret hvede af dårlig kvalitet. Sådanne 
procenttal kan ikke forklares med kvalitetsforringelse 
under offentlig oplagring. Hvede af god kvalitet til gratis 
uddeling må derfor være blevet erstattet af hvede af 
ringere kvalitet. 
10.25. WFP skulle udarbejde en rapport til Kommissio­
nen om fødevarehjælp leveret forud for 1986-programmet 
med angivelse af, hvor store mængder EF-fødevarehjælp 
der var distribueret, samt af modtagere, deres geografiske 
placering og distributionsmetoder. Kommissionen havde 
ikke modtaget denne rapport, som heller ikke kunne 
tilvejebringes hos WFP Bangladesh. 
Ligaen af Røde Kor s-Selskaber og Røde Halvmåne-
Selskaber i Geneve 
10.26. I 1983, 1985 og 1986 leverede Fællesskabet 180 t 
vitaminiseret skummetmælkspulver, 200 t hvede og 104 t 
ris til en samlet fob-værdi af 268 000 ECU som 
fødevarehjælp til Ligaen af Røde Kors-Selskaber og 
Røde Halvmåne-Selskaber (LORCS) i Geneve og Røde 
Halvmåne-Selskabet i Bangladesh (BDRCS), som er 
tilsluttet LORCS. Den samlede fødevarehjælp, der var 
bestemt til gratis uddeling, blev leveret cif Chittagong. 
Det blev oplyst, at alle forsendelser var ankommet i god 
behold, og at produkterne var af god kvalitet, men 
BDRCS havde trods påmindelser herom fra LORCS ikke 
fremsendt de foreskrevne rapporter om, hvorledes 
hjælpen var blevet anvendt, og Kommissionen havde 
heller ikke udbedt sig dem. De rapporter, som blev 
udarbejdet af BDRCS og overdraget Retten under 
revisionsbesøget, viste imidlertid, at hjælpen var blevet 
anvendt forskriftsmæssigt til hjælpeaktioner. Finansiering af større projekter 
10.27. Tabel 10.4 er en oversigt over større projekter 
finansieret over artikel 930 og 958 samt konto 9281 i 
budgettet. 
Målopfyldelsesgraden for de primære mål 
10.28. Retten konstaterede, at de primære socio­
økonomiske mål for de reviderede projekter i intet 
tilfælde var opfyldt. Fællesskabets interventioner i 
bomulds- og kornsektoren har ikke indvirket mærkbart 
på produktionen af disse afgrøder. Terehabiliterings-
projektet gik i virkeligheden ikke ud på rehabilitering, 
men blot udskiftning af udstyr og modernisering af 
plantager, fortrinsvis private plantager på udenlandske 
hænder. Der foreligger ikke dokumentation for, at 
projektet førte til oprettelse af nye arbejdspladser eller 
væsentligt bedre levevilkår for arbejderne i teplantagerne. 
Projektet vedrørende udvikling af en konsulenttjeneste 
for husdyrhold forbedrede ikke den veterinære konsu­
lenttjeneste eller kvægkonsulenttjenesten. Der sikredes 
ikke større forsyninger af veterinærmedicinske præpara­
ter, og landbrugernes interesse for at købe dem blev ikke 
øget. Projektet havde ingen relevans, for så vidt angik det 
fastlagte mål, nemlig at øge trækdyrkapaciteten. De 
oprindeligt fastlagte mål for to vandingsprojekter (dybe 
vandboringer og mindre sektorbestemte kunstvandings­
anlæg), nemlig at forbedre produktionen på mindre 
landbrugs kunstvandede risdyrkningsarealer, er langt fra 
opfyldt. I forbindelse med et tredje projekt i Bhola er 
risproduktionen øget, men der foreligger ikke dokumen­
tation for, at mindre landbrugeres indkomster er steget 
væsentligt. Lokale faciliteter til offentlig oplagring af 
brødkorn er under reparation og genopbygning, men den 
fremtidige vedligeholdelse er ikke sikret. 
Urealistiske tidsfrister 
10.29. For samtlige projekter har igangsættelsen og den 
endelige afslutning varet meget længere end planlagt. 
a) Bomuldsprojekt I skulle have været gennemført i 
løbet af tre år. Otte år efter projektets start er kun 
godt 70 % af det gennemført. I forbindelse med 
bomuldsprojekt II er der efter tre år kun afholdt 
udgifter for 8 % af de afsatte midler. 
b) For Sædekornsprojekt II blev varigheden i 1984 
fastlagt til tre år, men projektet indledtes med tre år 
og tre måneders forsinkelse. 
182 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 10.4 — Projekter finansieret af EF 
1. Artikel 930 — Finansielt og fagligt samarbejde med udviklingslande i Asien (mio. ECU) 
År 
1976 
1977 
1978 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1987 
1988 Finansieringsaftale nr. 
NA/... 
ALA/... 
76/03 Kunstvanding Barisal 
77/03 Kunstvanding Muhuri 
78/3-C1 Rehabilitering te 
79/3-C5 Oplagring af brødkorn 
80-06/C2 Husdyrhold 
80-07/C1 Udvikling af bomuld 
81-12/C6 Mindre kunstvandingsanlæg 
82-02/C1 Udvikling af sædekorn 
82-01/C4 Bygning af gødningssiloer 
82-08 Kunstvanding Bohla 
82-31 Levering af kunstgødning/Vandboring II 
83-27 Forbedring af kornlagre 
83-35 Sædekorn II (EF-bidrag til et bangladeshisk/tysk/EF-
projekt til udvikling af sædekorn) 
84-21 Udvikling af landdistrikter 
85-04 Udvikling af bomuld II 
87-2 Foranstaltninger mod oversvømmelse og dræning IV 
87-5 Beskyttelse mod cykloner (feasibility og udformning) 
87-20 Rehabilitering efter oversvømmelse 
88-8 Undersøgelse af vejmaterialer og -standarder 
88-15 Thikana-projektet 
88/16 Rehabilitering lokale lagerfaciliteter brødkorn 
I alt 1976-1988 Forventede 
omkostn. 
i alt 
36,8 
46,4 
62,3 
11,7 
11,9 
13,5 
82,0 
8,8 
4,0 
40,2 
152,6 
7,0 
17,0 
37,2 
5,6 
25,4 
1,9 
6,5 
2,2 
9,5 
15,0 
597,5 EF-støtte 
Forplig­
telser 
2,8 
5,7 
6,6 
8,0 
4,1 
6,5 
12,0 
3,6 
2,0 
3,0 
15,0 
7,0 
10,0 
25,5 
4,9 
2,1 
1,9 
6,5 
2,2 
9,5 
15,0 
153,9 Betalinger 
31. decem­
ber 1988 
2,8 
5,7 
3,0 
8,0 
2,2 
4,5 
2,4 
3,6 
2,0 
1,3 
15,0 
0,5 
0,4 
0,4 
0,1 
— 
51,9 Saldo 
C) 
- C) 
3,6 (2) 
1,9(2) 
2,0 (2) 
9,6 (2) 
- (2) 
1,7(2) 
_.(2) 
6.5 (2) 
9.6 (2) 
25,5 
4,5 (2) 
2,1 
1,9(3) 
6,4 
2,2 (3) 
9,5 (?) 
15,0(3) 
102,0 
2. Artikel 958 - - Særligt program til bekæmpelse af sulten i verden 
1983 958/83-BAN1 Produktion og oplagring af brødkorn (leve­
ring af kunstgødning) 7,0 7,0 7,0 - (2) 
3. Konto 9281 — Fællesskabsdeltagelse i oplagringsprogrammer og hurtige varslingssystemer 
1987 9281/87-BGD1 Rehabilitering og genopbygning af fødeva­
relagerenheder 2,4 2,4 2,1 0,3 (2) 
I alt finansieret 
Projekter omfattet af revisionen i 1989 
% af totalen 1976-1988 
% af totalen 1978-1985 163,3 
82,1 
50 
70 61,0 
42,4 
69 
80 
(>) Omfattet af Rettens revision i 1981. 
(2) Omfattet af Rettens revision i 1989. 
(3) Finansieringsaftaler ikke underskrevet pr. 31. december 1988. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 183 
c) For så vidt angik et teprojekt, der var planlagt 
gennemført i løbet af fem år, var der ti år efter 
igangsættelsen kun afholdt udgifter for 45 % af de 
afsatte midler, og projektet vil sandsynligvis ikke 
engang kunne afsluttes inden for tolv år. 
d) Det fireårige projekt vedrørende husdyrhold er ti år 
efter igangsætningen endnu ikke afsluttet. 
e) I forbindelse med det andet projekt vedrørende dybe 
vandboringer var den fysiske infrastruktur kun halvt 
fuldendt, selv om den oprindeligt planlagte gennem­
førelsesperiode var blevet forlænget fra 5 til 7 år. 
0 Kunstvandingsprojektet i Bhola forventes nu gen­
nemført med fire års forsinkelse. 
g) Projektet vedrørende mindre kunstvandingsanlæg 
skulle have været afsluttet i 1988, men ved udgangen 
af året var kun ca. 25 % af basisinfrastrukturen 
udviklet. 
10.30. Ved fastlæggelsen af tidsplanen for de første to 
projekter vedrørende lokale oplagringsfaciliteter var der 
ikke taget højde for de forsinkelser, der normalt opstår 
ved tilvejebringelse af faglig bistand. Der opstod 
betydelige forsinkelser imellem forundersøgelsen og 
igangsætningen af projektet, hvilket navnlig skyldtes 
langsommelige procedurer i Bangladesh' statsadministra­
tion og manglende enighed om den faglige bistand, der 
skulle finansieres af Fællesskabet. Sådanne forsinkelser 
bevirkede, at en række projektelementer ikke længere 
opfyldte behovene. Rehabilitering af teindustrien var 
afsluttet, før EF-projektet kom rigtig i gang. I forbindelse 
med det samfinansierede sædekorn li-projekt påbegynd­
tes iværksættelsen af EF's projektandel først, da det af 
Forbundsrepublikken Tyskland iværksatte program for 
faglig bistand næsten var afsluttet. Som følge af, at 
importerede veterinærmedicinske præparater under 
projektet vedrørende en konsulenttjeneste for husdyrhold 
blev leveret med forsinkelser, var der i mellemtiden startet 
en lokal produktion af disse produkter, og der var faktisk 
ikke længere behov for importerede præparater. 
Underudnyttelse af aktiver 
10.31. Under projektet vedrørende udvikling af bom-
uldsindustrien er der med EF-støtte bygget uddannelses­
faciliteter på alle tre frøformeringsbrug, hvor der også 
tilbydes internatskurser. Disse uddannelsesfaciliteter 
overstiger de behov, der med rimelighed kan forventes. 
Udstyr anvendes ikke på grund af mangel på kvalificeret 
personale, og fordi der ikke er tilvejebragt nødvendigt 
supplerende udstyr. Et destruktionsanlæg leveret inden for rammerne af projektet vedrørende en konsulenttjene­
ste for husdyrhold var endnu et år efter levering ikke 
blevet installeret. En stor rugemaskine var ikke taget i 
brug. 
Samfinansiering med internationale organer 
10.32. Fællesskabet finansierede en del af konstruk-
tionsudgifterne i forbindelse med det andet projekt 
vedrørende dybe vandboringer, men fordi finansieringen 
skete med counterpart-midler fra salg af kunstgødning, 
betragtede hverken regeringen eller Den Internationale 
Udviklingssammenslutning (IDA), der var ansvarlig for 
projektets gennemførelse, Fællesskabet som en finansie­
ringspartner. Kommissionen blev ikke holdt orienteret og 
kunne derfor ikke engang føre tilsyn med arbejdet, 
efterhånden som det skred frem, eller med anvendelsen af 
midlerne. 
10.33. Den Asiatiske Udviklingsbank (ADB) admini­
strerer EF's bistand til Bhola og til projektet vedrørende 
mindre kunstvandingsanlæg. Uudnyttede EF-forskud (i 
alt ca. 2,2 mio. ECU pr. udgangen af 1988) henstår i 
banken. Renterne af dette indestående tilskrives projek­
tet, men de har ikke udlignet dollarens fald i forhold til 
ecuen siden Kommissionen overførte midlerne. ADB har 
prioriteret de delprojekter højest, der finansieres gennem 
lån, den selv har ydet. 
Samfinansiering med medlemsstater 
10.34. Fællesskabet gik ind i sædekornsprojekt I, da 
Forbundsrepublikken Tyskland reducerede sin bistands­
andel, og hjælpen blev begrænset til opkøb af frø til 
udsæd. Der var ikke etableret et egentligt samarbejde 
mellem den tyske organisation for fagligt samarbejde, der 
stod for projektgennemførelsen, og Kommissionen, og 
der blev ikke engang udvekslet informationer. Forholde­
ne blev ikke bedre i forbindelse med sædekornsprojekt II, 
for den tyske organisation gav ikke Kommissionen 
udførlige oplysninger om sit program vedrørende faglig 
bistand. Bunden hjælp fra Det Forenede Kongerige 
kunne ikke finansiere importen af indiske maskiner til 
teprojektet, men da Fællesskabet overtog finansieringen, 
blev der ikke etableret et effektivt samarbejde med 
projektledelsen fra Det Forenede Kongerige. Kommis­
sionen blev ikke holdt tilstrækkeligt informeret om 
projektets forløb til at der kunne føres et effektivt tilsyn, 
heller ikke efter 1985, hvor afdelingen for projektudvik­
ling under »the Bangladesh Tea Board« begyndte at 
indsende regelmæssige rapporter til de ansvarlige myn­
digheder for udviklingssamarbejde i Det Forenede 
Kongerige (ODA). I en projektrapport fra 1984 konklu­
deres det, at der ikke længere var behov for finansiel 
bistand fra Det Forenede Kongerige, men denne konklu­
sion blev ikke på det tidspunkt meddelt Kommissionen. 
På det seneste er samarbejdet blevet bedre. Kommissio-
184 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
nen burde for alle tre projekter have sikret sig, at den 
løbende modtog alle relevante oplysninger fra samfinan­
sieringspartnerne, og at projekternes forskellige elemen­
ter blev effektivt koordineret. 
Bangladesh-myndighedernes rolle 
Aftaler overholdes ikke 
10.35. Det har haft en negativ indvirkning på bomulds-
projekterne, at regeringen har undladt at iværksætte 
foranstaltninger, der sikrer bedre tilrettelæggelse af 
markedsføring, prisfastsættelse og interventionsopkøb, 
og at tilkørselsvejene til frøformeringsbruget i Jagadisp-
hur ikke er blevet repareret og vedligeholdt. Bangladesh 
har importeret såsæd i strid med indgåede forsyningsafta-
ler. Importrestriktioner har hindret gennemførelsen af 
teprojektet og projektet i Bhola. Bangladesh har ikke 
opfyldt sine forpligtelser for så vidt angår fremsendelse af 
rapporter om projekterne vedrørende te og sædekorn, og 
myndighederne har i forbindelse med projekt dybe 
vandboringer II og projekt vedrørende lokale lagerfacili­
teter I undladt at meddele Kommissionen, hvorledes 
counterpart-midler hidrørende fra salg af kunstgødning 
er blevet anvendt. 
10.36. Bangladesh har ikke som lovet stillet finansielle 
midler til rådighed. Utilstrækkelige finansielle midler 
forsinkede i 1983 projektet vedrørende mindre kunstvan­
dingsanlæg, og finansieringen af et større delprojekt 
under teprojektet blev ikke engang godkendt. Andre 
forsinkelser i regeringens beslutningsproces, hvis årsag 
ikke har kunnet fastslås, kan have været en følge af 
finansieringsvanskeligheder. Til løsning af dette problem 
er bl.a. anvendt counterpart-midler fra fødevarehjælp. 
10.37. Der blev ikke som aftalt anvendt revolverende 
fonde til finansiering af projektet vedrørende udvikling af 
en konsulenttjeneste for husdyrhold. Cykler og motor­
cykler blev solgt til personale, der ikke »arbejdede i 
marken«; medicinfordelingspolitikken var inkonsekvent. 
Det var en udbredt opfattelse hos myndighederne, at EF-
støtten skulle anvendes til sikring af forsyninger og ikke 
til opfyldelse af de i finansieringsaftalen fastlagte 
udviklingsmål. Tilsvarende gør sig gældende for bygge-
og anlægsarbejder og i øvrigt i mere eller mindre udpræget 
grad for alle EF-projekter. En af årsagerne hertil kan 
meget vel være, at en række af de største donatorer yder 
hjælp i form af basisprodukter, og at det overordnede mål 
for denne hjælp ikke som Fællesskabets programmer er 
fattigdomsbekæmpelse eller udvikling af landdistrikter. 10.38. Det er gået langsomt med at erhverve jord til 
Bhola-projektet og projektet vedrørende oplagrings­
faciliteter til brødkorn. Sidstnævnte projekt blev også 
forsinket, fordi specifikationerne til moleanlæg ikke var 
korrekte (mange moleanlæg udgik til sidst af program­
met). Mange lagre blev ikke tømt i tide, så arbejdet kunne 
komme i gang. 
Mangel på kvalificeret personale 
10.39. Generelt har der været mangel på kvalificeret 
nationalt personale til gennemførelse og videreførelse af 
projekterne. I forbindelse med projektet vedrørende 
mindre kunstvandingsanlæg havde Bangladesh Water 
Development Board (vandbygningsvæsenet) ikke kapaci­
tet til at udforme projektet, og Fællesskabet måtte, efter 
at megen tid var gået tabt, finansiere ansættelsen af en 
stab af lokale private eksperter. De frøformeringsbrug, 
der opformerer bomuldsfrø og sædekorn, har ikke 
kvalificeret teknisk personale. Det sker regelmæssigt, at 
administrativt og ledende teknisk personale, der uddan­
nes af bistandseksperter, som et led i det videre 
karriereforløb overflyttes fra projekter til andre poster. 
Der er mangel på fuldtidsansatte projektledere. Et større 
projekt ledes normalt af en højtstående embedsmand, der 
samtidig skal varetage forskellige opgaver i et ministe­
rium og kan være ansvarlig for en lang række andre 
projekter. Som følge af den lange gennemførelsesperiode 
for de fleste projekter vedrørende udvikling af landbrug 
og landdistrikter får alle disse forhold væsentlige negative 
følger. Kommissionen bør fortsætte sine bestræbelser på 
at få indført en ordning, der kan sikre, at der ansættes det 
nødvendige kvalificerede personale til gennemførelsen af 
projekterne. Kommissionen kunne måske i forbindelse 
med fremtidige projekter overveje at afkræve myndighe­
derne i Bangladesh mere specifikke tilsagn i denne 
henseende. 
Regeringens utilbøjelighed til at anvende 
bistandseksperter 
10.40. Det har ofte været en tids- og arbejdskrævende 
opgave for Kommissionen eller dens samfinansierings­
partnere at få regeringens tilsagn til, at der ansættes 
bistandseksperter som fastsat i finansieringsaftalerne. 
Særlig lang tid tog det i forbindelse med bomuldsprojekt 
II og sædekornsprojekt II. Under sidstnævnte projekt 
forsinkede »the Bangladesh Agricultural Development 
Corporation« (det nationale organ med ansvar for 
udvikling af landbrugsproduktionen), der havde fået 
overdraget projektgennemførelsen, projektudvælgelsen 
yderligere, fordi det undlod at stille kontorfaciliteter og 
tjenesteydelser til rådighed. Projektet vedrørende mindre 
kunstvandingsanlæg og de første to udviklingsprojekter 
vedrørende lokale oplagringsfaciliteter blev også væsent­
ligt forsinket. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 185 
Mangel på samarbejde mellem de nationale 
organisationer, der er ansvarlige for 
projektgennemførelser 
10.41. Bomuldsprojektet blev ramt af vanskeligheder 
på grund af manglende samarbejde mellem the Cotton 
Development Board (styrelsen for udvikling af bomulds-
produktionen) og the Bangladesh Agricultural Research 
Institute (landbrugsforskningsinstituttet). Den manglen­
de koordination mellem nationale styrelser som the 
Bangladesh Agricultural Development Corporation, The 
Bangladesh Water Development Board og the Bangla­
desh Rural Development Board har skadet projektet i 
Bhola og projektet vedrørende mindre kunstvandingsan­
læg. Disse vanskeligheder har i særlig grad ramt 
vandingsprojekter, hvori også indgår udvikling af 
kooperative kunstvandingsanlæg inden for landbruget. 
Mangel på infrastruktur og udstyr til 
projektgennemførelse 
10.42. Gennemførelsen af bomuldsprojekterne er blevet 
vanskeliggjort, fordi vejen til frøformeringsbruget i 
Jagadishpur ikke er vedligeholdt. De frøformeringsbrug, 
der opformerer sædekorn, kan ikke holde udstyret i 
ordentlig stand. Kunstvandingsprojektet og projektet 
vedrørende foranstaltninger mod oversvømmelser på øen 
Bhola kræver en del vedligeholdelse, som the Bangladesh 
Water Development Board i Bangladesh sandsynligvis 
ikke vil kunne varetage. I strid med bestemmelserne i 
finansieringsaftalerne har myndighederne ikke truffet 
foranstaltninger til vedligeholdelse af nyligt rehabilitere­
de lokale oplagringsfaciliteter. 
Kommissionens rolle 
Finansieringsafgørelserne træffes for tidligt 
10.43. I forbindelse med de nedenfor anførte tre 
projekter traf Kommissionen finansieringsafgørelse for 
tidligt : 
a) Afgørelser om ydelse af EF-bistand til projektet 
vedrørende udvikling af en konsulenttjeneste for 
husdyrhold blev truffet ud fra den forudsætning, at 
bistanden ville kunne medvirke til at afhjælpe en 
formodet mangel på trækdyr. Kommissionen burde 
på forhånd have undersøgt, i hvor stort omfang 
trækdyr anvendes i Bangladesh, eftersom medvirken­
de årsager til en sådan mangel meget vel kunne have 
været mangel på foder eller, at der ikke fandtes 
lånefaciliteter med henblik på opkøb af dyr. b) Bistanden til sædekornsprojekt II blev ydet, uden at 
Kommissionen havde indhentet oplysninger fra 
konsulenter om resultaterne af projekt I. 
c) The Bangladesh Tea Board og Kommissionen er 
blevet enige om, hvordan sidste halvdel af de midler, 
der er bevilget til teprojektet i 1978, skal anvendes. 
Det er en væsentlig ændring af finansieringsaftalen, 
og komitéen for Asien og Latinamerika er ikke blevet 
hørt. Hertil kommer, at den tredje internationale 
licitation omfattede maskiner til en central fabrik, 
som ikke var bygget på det tidspunkt, og som skulle 
være et led i en plantageudvidelse, der endnu ikke var 
gennemført. 
Utilstrækkeligt tilsyn 
10.44. Før 1982 havde Kommissionen ingen repræsen­
tant i Dhaka, og der blev først oprettet en delegation i 
1986. Kommissionens og Dhaka-delegationens tilsyn har 
været utilstrækkeligt, navnlig for så vidt angår projekter 
samfmansieret med organisationer i medlemsstaterne 
eller med internationale organisationer. Finanskon­
trollen i Kommissionen henstillede efter et kontrolbesøg i 
1989, at teprojektet blev opgivet, men henstillingen blev 
ikke fulgt. En enkelt person tilknyttet den teknisk gruppe 
i Kommissionen har siden midten af 1986 haft ansvaret 
for at føre tilsyn med 65 infrastrukturprojekter i 
forskellige lande. Han har ikke besøgt Bangladesh. 
Kommissionens viden om statsapparatet i Bangladesh 
10.45. Retten konstaterede under sit revisionsbesøg i 
1989, at delegationen i Dhaka havde erhvervet et 
omfattende kendskab til forvaltningssystemet og -proce­
durerne i Bangladesh hovedsagelig igennem lokalt 
ansatte med erfaring fra den offentlige sektor. Delegatio­
nens viden om finansieringsmekanismerne var imidlertid 
mangelfuld. Delegationen vidste ikke, at et ministerielt 
kontor som særligt ansvarsområde havde revisionen af 
projekter, hvortil der er ydet bistand, og at dette 
departement fremsender sine rapporter til bistands-
yderne. Utilstrækkelig viden om den offentlige sektor i 
Bangladesh har medført, at en række forhold er blevet 
overset. Kommissionen havde således ikke sikret sig, at 
udbetalte forskud gav renteafkast til projekter, og den 
vidste ikke, at der ved lov var fastsat en øverste grænse for 
udgifterne i forbindelse med revolverende fonde. 
186 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Uhensigtsmæssig brug af proceduren med internationale 
licitationer 
10.46. Fællesskabets procedure med internationale 
licitationer anvendes med henblik på tilvejebringelse af 
varer og udstyr fra et EF-land eller fra et af de lande, der 
modtager bistand. Under denne procedure opkøbte 
Fællesskabet kunstgødning i Europa til projekt dybe 
vandboringer II og til projektet vedrørende oplagrings­
faciliteter for brødkorn, der blev afholdt over artikel 958. 
EF betalte i begge tilfælde en pris, der lå 20 % over 
verdensmarkedsprisen. 
10.47. Til gennemførelse af projektet vedrørende 
kunstvanding på Bhola og projektet vedrørende udvik­
ling af en konsulenttjeneste for husdyrhold havde de 
bistandseksperter, der arbejdede »i marken«, brug for 
motorcykler. Der var allerede velegnede motorcykler på 
lager, der var samlet i Dhaka, men de havde ikke 
oprindelse i EF. Kommissionen fastholdt, at EF-
oprindelsesreglerne skulle følges, uanset at europæiske 
motorcykler enten var for dyre eller uegnede til formålet. 
Følgen var, at EF ikke finansierede motorcykler til Bhola, 
og projektet blev forsinket. Under projektet vedrørende 
udvikling af en konsulenttjeneste for husdyrhold blev der 
afholdt en ekstraudgift på 150 000 ECU til indkøb af 
europæiske motorcykler, men denne investering kom ikke 
på længere sigt EF's industri til gode. Supplerende 
leverancer, som finansieres gennem salg af motorcyklerne 
med oprindelse i EF, vil under alle omstændigheder bestå 
af lokalt indkøbte motorcykler med oprindelse uden for 
EF. 
10.48. I henhold til finansieringsaftalen skulle indkøb af 
maskiner til teprojektet ske under anvendelse af procedu­
ren med indhentning af tilbud, men myndighederne i 
Bangladesh var ikke villige til at anvende de af 
Kommissionen foreslåede ordninger. Kommissionen 
besluttede så at anvende den langt mere omkostnings­
krævende procedure med international licitation, men 
den var uhensigtsmæssig i forbindelse med indkøb af 
maskiner til teproduktion. Det ville have været mindre 
omkostningskrævende at følge handelskutyme og im­
portere sådanne maskiner fra Indien. 
Projektautonomi 
10.49. Finansielt og administrativt forvaltes projekter­
ne ikke tilstrækkeligt autonomt, og der er ikke tilstrække­
lig kontinuitet i den nationale forvaltning. Disse mangler 
har forårsaget eller forværret de ovenfor beskrevne 
problemer. Kommissionens repræsentanter har i fire år 
søgt at forhandle sig frem til en projektstruktur, der skal 
øge mulighederne for, at et projekt til 25,5 mio. ECU 
vedrørende udvikling af landdistrikter (jf. NA 84-21 i 
tabel 10.4) fører til det tilsigtede resultat. Først for nylig 
har en række regeringsorganer i Bangladesh accepteret de 
fleste af Kommissionens henstillinger med hensyn til, 
hvordan dette projekt og et andet vedrørende udvikling af 
landdistrikter kan tilrettelægges. Der er endnu ikke 
opnået enighed om en ensartet procedure eller metode, 
der skal anvendes i forbindelse med alle fremtidige 
projekter inden for rammerne af det finansielle og faglige 
samarbejde. Kompensationsordningen for 
eksportindtægtstab (COMPEX) 
10.50. I henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 
428/87 (3) af 9. februar 1987 skal overførsler af finansielle 
midler anvendes inden for de sektorer, hvor eksport­
indtægtstab har fundet sted, i det omfang hvor sådanne 
foranstaltninger kan forventes at afbøde de forhold, der 
ligger til grund for tabet, eller, hvis dette ikke er tilfældet, 
med henblik på diversificering. I henhold til Rådets 
forordning (EØF) nr. 429/87 (4) af 9. februar 1987 sker 
udbetalingen af en overførsel kun, hvis modtagerstaten 
giver tilsagn vedrørende den præcise anvendelse af de 
overførte midler (projekter, programmer eller foranstalt­
ninger). 
10.51. Overførslerne beløb sig i 1986 og 1987 til i alt 9,8 
mio. ECU for jute og 3,9 mio. ECU for te. De 
anmodninger om overførsel, som myndighederne i 
Bangladesh havde indgivet vedrørende jutesektoren, 
indeholdt kun generelle oplysninger om formålet. 
Udgifterne til de planlagte projekter ville kun beløbe sig 
til 4,6 mio. ECU af de 9,8 mio. ECU. Retten konstaterede 
under sit revisionsbesøg, at der ikke forelå oplysninger 
om den præcise og godkendte anvendelse af 5,2 mio. 
ECU. Anmodningerne om overførsler vedrørende tesek-
toren var også baseret på generelle formålsbeskrivelser. 
10.52. Der er ikke på forhånd udarbejdet egnede te-
eller juteprojekter, selv om problemerne vedrørende 
begge sektorer er almindeligt kendt, og det betyder, at 
COMPEX-systemet i den nærmeste fremtid kun vil have 
begrænset stabiliserende virkning på eksportindtægterne. 
De tilsigtede mål med kompensationsordningen (at 
afbøde virkningerne af ustabile eksportindtægter), der 
indebærer hurtig udnyttelse af midlerne, og med gennem­
førelsesbestemmelserne til ordningen er imidlertid ufore­
nelige, for i henhold til gennemførelsesbestemmelserne 
skal Kommissionen sikre sig, at overførslerne anvendes til 
godkendte projekter, programmer eller foranstaltninger. 
Samfinansiering med ikke-statslige 
organisationer (NGO) 
10.53. Retten udvalgte i forbindelse med sit revisions­
besøg 6 af de 113 NGO-projekter, der fra 1976 til 1988 
blev samfinansieret af Fællesskabet og europæiske NGO. 
Med henblik på disse 6 projekter var der indgået 
forpligtelser for i alt 1,4 mio. ECU svarende til 24,6 % af 
alle forpligtelser vedrørende sådanne projekter i Bangla­
desh. De blev samfinansieret med NGO fra Forbundsre­
publikken Tyskland, Irland, Nederlandene og Det 
Forenede Kongerige (3 projekter) over bevillinger for 
årene 1984, 1985, 1986 og 1987. 
(3) EFTL43 af 13.2.1987, s. 1. 
(4) EFT L 43 af 13.2.1987, s. 3. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 187 
10.54. Retten nåede frem til følgende revisionsresulta-
ter: 
a) En særlig omkostningsbevidst og velorganiseret 
NGO fra Bangladesh havde bygget skoler og 
lærerboliger som planlagt. 
b) Et levedygtigt projekt vedrørende landbrugslån 
havde faktisk ikke behov for EF-bistanden i det 
driftsår, hvor bistanden blev ydet. 
c) Et center for lammede i Dhaka havde ikke opstillet 
særskilt regnskab over et projekt vedrørende mobili-
tetstræning, og den europæiske samfinansierende 
NGO's regnskaber var ikke helt korrekte. 
d) Der var fejlagtigt og med tilbagevirkende kraft blevet 
udbetalt midler til et projekt til bekæmpelse af 
analfabetisme, og lønningerne til projektlederne og 
det ledende personale på hovedkontoret lå betydeligt 
over lønniveauet for offentligt ansatte i Bangladesh. 
Hertil kom, at udviklingsmålene for projektet ikke 
var opfyldt. 
e) Et vandforsynings- og sanitetsprojekt i et byområde 
var gennemført tilfredsstillende, omend i stærkt 
reduceret omfang, af en europæisk NGO's lokalafde­
ling. Udgifterne blev lavere end budgetteret, og det 
overvejedes at tilbagesøge de overskydende EF-
midler, som ikke var blevet overført. Projektet var 
faktisk reduceret så meget, at EF-bistanden var 
unødvendig. 
f) Der blev udbetalt midler til projekter vedrørende 
drikkevandsbrønde på grundlag af en meget fri 
fortolkning af de generelle betingelser for støtteberet­
tigelse. Den europæiske partner opgjorde omkostnin­
gerne til et beløb, der lå 50 % over det beløb, der 
fremgik af den bangladeshiske NGO's regnskaber. 
10.55. Det fremgik generelt, at Kommissionen burde 
føre et mere effektivt tilsyn med de europæiske samfinan­
sierende NGO. Fem ud af seks projekter var imidlertid af 
en sådan beskaffenhed, at de fortjente støtte, selv om der i 
forbindelse med to projekter ikke var behov for støtte. 
Nødhjælp 
10.56. I 1987 og 1988 blev der over artikel 950 i 
budgettet finansieret tre hjælpeaktioner til i alt 1,9 mio. 
ECU til katastroferamte områder i Bangladesh. 10.57. Aktionen i 1987 og den første i 1988 giver ingen 
anledning til kritik. Den anden aktion i 1988, hvis 
iværksættelse blev vedtaget ca. 8 uger efter den første 
aktion, og som hovedsagelig bestod i leverancer af 
medikamenter og udsendelse af lægehold, var baseret på 
en fejlvurdering af de deltagende organisationer. Der var 
ikke noget presserende behov for medikamenter, så 
distributionen gennemførtes meget langsomt. Da der ikke 
var ansøgt om den afgiftsfritagelse, som kunne opnås ved 
køb på stedet af medikamenter mod betaling i udenlandsk 
valuta, endte 45 000 ECU i EF-bistand i statskassen. 
Konklusion 
10.58. I årene 1976-1988 har EF ydet Bangladesh 
bistand til en værdi af over 1/2 mia. ECU. Retten må 
konkludere, at det overordnede mål for fællesskabs-
bistanden, nemlig at give de dårligst stillede befolknings­
grupper i udviklingslandene bedre vilkår, stort set ikke er 
opfyldt. 
Fødevarehjælp 
10.59. Mindre end halvdelen af Fællesskabets direkte 
fødevarehjælp går til den fattigste befolkningsgruppe i 
Bangladesh, fordi rationeringssystemet favoriserer for­
brugere tilhørende den offentlige sektor i byområderne. 
Kommissionen bør undersøge mulighederne for at få 
ændret dette forhold. 
10.60. Kommissionen bør fortsat gøre en indsats for at 
sikre, at transaktioner med counterpart-midler er gen­
nemskuelige, og at midlerne anvendes effektivt. 
Finansiering af større projekter 
10.61. Projekter finansieret over artikel 93 i budgettet er 
gennemført med de dårligste resultater. Retten konstate­
rede, at for ingen af den halve snes større projekter, den 
undersøgte, blev de socio-økonomiske mål opfyldt, og at 
der var fastsat meget urealistiske frister for projekternes 
gennemførelse. Skønt størstedelen af projekterne endnu 
ikke er afsluttet, er resultatet klart. Retten skal understre­
ge betydningen af, at der fastsættes realistiske mål og 
tidsfrister. Alt for optimistiske projekter, hvor der ikke 
tages højde for lokale forhold, vil sandsynligvis ikke virke 
udviklingsfremmende. 
188 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
10.62. Kommissionens tilsyn med projekterne har 
generelt ikke været tilstrækkeligt effektivt og er det stadig 
ikke, for så vidt angår deres tekniske indhold. Kommis­
sionen burde i hver enkelt projektaftale have indbygget en 
procedure med regelmæssig projektgennemgang og klare 
bestemmelser om, at manglende opfyldelse af mål eller 
væsentlige forsinkelser i et projekts gennemførelse ville 
medføre, at det pågældende projekt blev opgivet eller 
ændret. 10.63. Statsadministrationen i Bangladesh har ofte ikke 
overholdt aftaler indgået med Fællesskabet, og de 
betragter tilsyneladende blot EF-finansierede projekter 
som transaktioner, der sikrer produktleverancer eller 
gennemførelse af bygningsarbejder. Kommissionen bør 
fortsat søge at få etableret et mere effektivt samarbejde 
med myndighederne i Bangladesh. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 189 
KAPITEL 11 
Bistand til landene i Mellem- og Østeuropa 
11.0. INDHOLD 
Indledning 
Den af Fællesskaberne planlagte bistand 
Bemærkninger om tilsyn og kontrol 
Bemærkninger om counterpart-midlerne Punkt 
11.1 —11.3 
11.4 —11.5 
11.6 —11.8 
11.9 —11.14 
INDLEDNING Siden da er der fremlagt forslag til yderligere hjælpeforan­
staltninger til fordel for andre lande i Mellem- og 
Østeuropa. 
11.1. Deltagerne i det vestlige økonomiske topmøde, 
der fandt sted i Paris den 14. og 15. juli 1989, besluttede at 
yde støtte til en varig omstilling og åbning af Polens og 
Ungarns økonomier. De besluttede endvidere at fremme 
reformprocessen i de to lande gennem en fælles hjælpeak­
tion samordnet af Kommissionen. 11.3. Fællesskabernes finansielle bistand ydes inden for 
rammerne af denne plan, og der redegøres kort for den i 
de følgende punkter. 
11.2. I september 1989 forelagde Kommissionen en 
handlingsplan til samordning af hjælpen til Polen og 
Ungarn ('), det såkaldte PHARE-program. Inden for 
rammerne af denne flerårige handlingsplan skal der 
iværksættes foranstaltninger på følgende områder: 
a) landbrug (forsyninger og omstrukturering) 
b) adgang til markeder 
c) investeringer 
d) faglig videreuddannelse 
e) miljøbeskyttelse. DEN AF FÆLLESSKABERNE PLANLAGTE 
BISTAND 
11.4. Fra midten af 1989 og til juni 1990 er der truffet en 
række afgørelser med henblik på at tilvejebringe rets­
grundlaget og det budgetmæssige grundlag for økono­
misk bistand til landene i Mellem- og Østeuropa samt 
med henblik på anvendelsen af Fællesskabets finansielle 
instrumenter, såsom EIB-lån og EKSF-tilskud. Retten 
skal i denne forbindelse fremhæve følgende væsentlige 
foranstaltninger: 
a) Rådet vedtog den 24. juli 1989 en forordning (2) om 
en hasteaktion vedrørende gratis leverancer af visse 
landbrugsprodukter til Polen. De med denne aktion 
forbundne omkostninger, ca. 130 mio. ECU, finan­
sieres over bevillingerne på budgettet for 1989 til 
EUGFL, Garantisektionen. 
b) Ud over fødevarehjælp er der over det almindelige 
budget for 1989 finansieret hjælp til lande i Østeuropa 
(') Dok. KOM(89) 470 endelig udg. (2) Rådets forordning (EØF) nr. 2247/89 af 24. juli 1989, EFT L 
216 af 27.7.1989. 
190 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
svarende til ca. 7,1 mio. ECU. Heraf vedrører ca. 6,7 
mio. ECU hjælp til Polen og ca. 0,4 mio. ECU hjælp 
til Rumænien. For nærmere oplysninger henvises til 
tabel 11.1. 
c) Der ydes økonomisk bistand til Republikken Ungarn 
og Folkerepublikken Polen. Bistanden beløber sig til 
300 mio. ECU og afholdes over budgettet for 1990. 
Den skal navnlig anvendes til finansiering af foran­
staltninger inden for landbrug, industri, investe­
ringer, energi, uddannelse, miljøbeskyttelse samt 
handel og tjenesteydelser (3). 
d) Fællesskabet har ydet garanti over for EIB i 
forbindelse med EIB-lån ydet til Polen og Ungarn på 
maksimalt 1 000 mio. ECU (4). 
e) Der er ydet mellemfristet finansiel bistand til Ungarn 
i form af en lånefacilitet med en hovedstol på højst 
870 mio. ECU (5). Låneaftalen om den første 
lånetranche på 350 mio. ECU blev undertegnet den 
30. marts 1990. 
f) EØF yder garanti i forbindelse med Fællesskabets 
låneprogram vedrørende mellemfristet finansiel bi­
stand til Ungarn (6). 
g) Der ydes supplerende finansiel bistand til Mellem- og 
Østeuropa på i alt 200 mio. ECU i henhold til 
ændrings- og tillægsbudget nr. 2 for regnskabsåret 
1990 (7). 
h) Der bevilges EKSF-lån på op til 200 mio. ECU til 
finansiering af kul- og stålinvesteringer i Ungarn og 
Polen (8). 
i) EØF og EIB deltager som aktionærer i Den Europæ­
iske Bank for Genopbygning og Udvikling. 
(3) Rådets forordning (EØF) nr. 3906/89 af 18. december 1989, 
EFT L 375 af 23.12.1989. 
(4) Rådets afgørelse 90/62/EØF af 12. februar 1990, EFT L 42 
af 16.2.1990. Artikel 997 i det almindelige budget for 
regnskabsåret 1990, EFT L 24 af 29.1.1990. 
(5) Rådets afgørelse 90/83/EØF af 22. februar 1990, EFT L 58 
af 7.3.1990. 
(6) Artikel 998 i det almindelige budget for regnskabsåret 1990, 
EFT L 24 af 29.1.1990. 
(7) EFT L 239 af 3.9.1990. 
(8) EFT C 122 af 18.5.1990. Tabel 11.1 — Hjælp til lande i Østeuropa — 1989 
(mio. ECU) 
Konto 
9500 
9560 
9900 
9910 Tekst 
Bistand til katastroferamte be­
folkninger i udviklingslande og 
tredjelande 
Humanitære aktioner (bortset 
fra katastrofebistand) til fordel 
for tredjelande 
Foranstaltninger i forbindelse 
med handelsmæssige og økono­
miske samarbejdsaftaler med 
tredjelande 
Fællesskabets støtte til den pri­
vate landbrugssektor i Polen 
lait Forplig­
telser 
0,4 
4,0 
0,7 
2,0 
7,1 
j) I 1990 er der iværksat en hasteaktion vedrørende 
levering af landbrugsprodukter til Polen for ca. 28,8 
mio. ECU; aktionen er en fortsættelse af den 
fødevarehjælpeaktion, der iværksattes i 1989 (9). 
k) Der er iværksat en hasteaktion vedrørende levering af 
landbrugsprodukter til Rumænien for ca. 40 mio. 
ECU. Provenuet af salg af produkterne i Rumænien 
skal henstå på en særlig konto, indtil der træffes 
afgørelse om dets anvendelse (10). 
1) Der er iværksat en hasteaktion vedrørende sundheds­
sektoren og levnedsmiddelforsyningen i Rumænien. 
Bistanden beløber sig til i alt 11,12 mio. ECU, som 
afholdes over budgettet for 1990 (n). 
11.5. Det fremgår af ovenstående, at der siden midten af 
1989 er truffet afgørelse om en lang række væsentlige 
foranstaltninger vedrørende Fællesskabets støtte til 
landene i Mellem- og Østeuropa. Bortset fra fødevare­
hjælpeprogrammerne var foranstaltningerne stadig under 
gennemførelse i første halvdel af regnskabsåret 1990. 
(9) Rådets forordning (EØF) nr. 457/90 af 22. februar 1990, 
EFT L48 af 24.2.1990. 
(10) Rådets forordning (EØF) nr. 282/90 af 23. januar 1990, EFT 
L 31 af 2.2.1990 og Rådets forordning (EØF) nr. 456/90 af 
22. februar 1990, EFT L 48 af 24.2.1990. 
C1) Kommissionens beslutninger af 22.12.1989, 24.12.1989 og 
19.1.1990. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 191 
BEMÆRKNINGER OM TILSYN OG 
KONTROL 
11.6. Forordningerne og afgørelserne vedrørende EF-
hjælpeforanstaltninger til fordel for landene i Mellem- og 
Østeuropa indeholder enten ikke tilstrækkeligt udførlige 
forvaltnings- og kontrolbestemmelser eller slet ingen. 
Dette gælder navnlig kontrol på stedet i modtagerlan­
dene. På grund af disse hjælpeaktioners hastende 
karakter har Kommissionen åbenbart ikke fastsat en 
ensartet procedure. Eftersom disse kontroller hverken er 
omfattet af finansforordningens bestemmelser, der er 
gældende for De Europæiske Fællesskabers medlemssta­
ter, eller de bestemmelser, der er gældende for udviklings­
lande, bør der fastlægges regler på dette område. 
11.7. Rådet og Parlamentet er endnu ikke blevet 
opmærksomme på dette aspekt. Parlamentet har dog i 
mellemtiden i punkt 14 i beslutning med bemærkninger til 
afgørelsen om decharge for regnskabsåret 1988 (12) 
understreget nødvendigheden af, at der indføres sådanne 
bestemmelser i aftaler med tredjelande. 
11.8. Kommissionen opfordres til i modtagerlandene at 
tilvejebringe de nødvendige forudsætninger for, at Retten 
kan efterprøve de allerede iværksatte foranstaltninger, og 
til at sikre, at fremtidige forordninger og afgørelser 
omfatter bestemmelser på dette område. 
BEMÆRKNINGER OM COUNTERPART-
MIDLERNE 
11.9. I medfør af Rådets forordning af 24. juli 1989 er 
der leveret landbrugsprodukter til Polen, som er afsat i 
henhold til forordningens bestemmelser. Produkterne er 
solgt til markedsvilkår og provenuet er indgået i en 
counterpart-fond. Gennem denne fond, som forvaltes af 
den polske regering og Kommissionen, skal der finansie­
res særlige programmer til forbedring af den polske 
landbrugsstruktur. I april 1990 var ansøgningerne om 
finansiel bistand over fondens midler endnu ikke 
færdigbehandlet (13). 
(12) EFT L 174 af 7.7.1990. 
(13) Provenuet af salg af fødevareprodukter leveret af EF plus 
renteafkast beløb sig pr. 18. april 1990 ifølge oplysninger, 
som Retten har modtaget fra de polske myndigheder, til 
462 813 mio. zloty (ca. 40 mio. ECU). 11.10. Retten har forsøgt i det omfang, dette har været 
muligt på tidspunktet for udarbejdelsen af beretningen, at 
foretage en første undersøgelse af denne hjælpeaktion i 
Polen. Retten må i denne sammenhæng konstatere, at de 
polske myndigheder hidtil ikke har kendt et sådant 
instrument. De banker i Polen, der var involveret i 
aktionen, havde heller ikke de nødvendige faciliteter til at 
foretage sådanne transaktioner. Der fandtes ikke et 
pålideligt regnskabsaflæggelsessystem, og det forhold, at 
flere myndigheder i Polen var ansvarlige for udnyttelsen 
af de af EF leverede fødevarer, for den videre distribution, 
for tilvejebringelsen af counterpart-midler og for den 
senere udnyttelse af disse midler, medførte forsinkelser. 
Sådanne forsinkelser i tilvejebringelsen af counterpart-
midlerne til de endelige modtagere må tilskrives de 
forskellige involverede myndigheder og rejser tvivl med 
hensyn til effektiviteten af sådanne aktioner. 
11.11. På den anden side er det et spørgsmål, om de af 
De Europæiske Fællesskaber hidtil anvendte procedurer, 
navnlig på budgetområdet, er tilstrækkeligt hensigtsmæs­
sige eller velegnede til, at alle involverede institutioner i 
fællesskab kan træffe passende foranstaltninger, når 
sådanne særlige begivenheder indtræffer, og det er 
nødvendigt at gennemføre hasteaktioner. 
11.12. Retten mener, at der er problemer med at 
samordne de forskellige vestlige landes hjælpeaktioner og 
endog med at samordne Kommissionens aktioner. Det 
må sikres, at den nyoprettede tjenestegren under General­
direktorat I, der skal være ansvarlig for samordning af 
denne hjælp, får stillet tilstrækkelige ressourcer til 
rådighed og bliver udstyret med de fornødne beføjelser til 
at kunne løse denne opgave. Samordningen er uden tvivl 
af afgørende betydning for, om disse hjælpeaktioner og 
den deraf følgende udvikling går i positiv retning. 
11.13. Kommissionen har ikke en delegation i Polen, og 
det har gjort det vanskeligt at få fuldt kendskab til 
begivenhederne i Polen. Det har været vanskeligt at 
foretage relevante behovsanalyser, og det har hæmmet 
samarbejdet. Fællesskabet er nu ved at oprette en 
delegation i Warszawa. 
11.14. Retten forbeholder sig ret til at efterprøve 
anvendelsen af counterpart-midlerne i Polen i anden 
halvdel af 1990. 
192 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KAPITEL 12 
Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelse 
12.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 12.1 — 12.3 
Oversigt over de regnskabsmæssige oplysninger 12.4 — 12.5 
Bemærkninger om status og resultatopgørelse for NIC- og Euratom-lån 12.6 
Revision af NIC-lån i medlemsstaterne 12.7 — 12.8 
Bemærkninger om lovligheden og den økonomiske forvaltning 12.9 — 12.11 
Efterprøvelse af Fællesskabernes lånoptagelses- og långivningsaktiviteter 12.9 — 12.11 
INDLEDNING OVERSIGT OVER DE 
REGNSKABSMÆSSIGE OPLYSNINGER 
12.1. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber 
kan i henhold til Traktaterne og den afledte EF-ret 
tilvejebringe midler ved optagelse af lån med henblik på at 
bevilge lån inden for rammerne af Det Nye Fællesskabs­
instrument (NIC) og Det Europæiske Atomenergifælles­
skab (Euratom-lån) samt lån med henblik på støtte af 
betalingsbalancerne (betalingsbalancelån). I henhold til 
EKSF-Traktaten er Kommissionen endvidere bemyndi­
get til at optage og bevilge lån inden for rammerne af Det 
Europæiske Kul- og Stålfællesskab. Retten udarbejder en 
særskilt beretning herom (l). 
12.2. Budgetmyndigheden opfører som et led i den 
årlige budgetbehandling beløb til rentegodtgørelser på 
det almindelige budget. Rentegodtgørelserne vedrører 
NIC-lån og Den Europæiske Investeringsbanks lån af 
egne midler til genopbygning i jordskælvsramte områder i 
Grækenland og Italien. Budgetmyndigheden træffer 
endvidere afgørelse om den budgetmæssige garanti for 
lånoptagelserne i form af pro memoria-poster. 12.4. I tabel 12.1 og 12.2 gives en oversigt over de 
forskellige lånoptagelses- og långivningssystemer og over 
udviklingen i lånoptagelsen og långivningen i regnskabs­
året 1989. Tabel 12.3 er en analyse af forpligtelser og 
betalinger over budgettet til dækning af rentegodtgørelser 
i forbindelse med lån til genopbygning af jordskælvsram­
te områder i Grækenland og Italien i 1989. 
12.5. De samlede lånoptagelses- og långivningstrans-
aktioner beløber sig årligt til ca. 3 000 mio. ECU 
(refinansieringsforanstaltninger medregnet). Pr. 31. 
december 1989 androg forpligtelserne i forbindelse med 
lånoptagelse ca. 16 000 mio. ECU. 
BEMÆRKNINGER OM STATUS OG 
RESULTATOPGØRELSE FOR NIC- OG 
EURATOM-LÅN 
12.3. Fællesskabernes lånoptagelses- og långivnings-
aktiviteter indgår i Fællesskabernes statusopgørelse. 
(•) Beretning (Bilag til EKSF-Årsberetningen 1989) om Det 
Europæiske Kul- og Stålfællesskabs Regnskabsforvaltning 
og Økonomiske Forvaltning. 12.6. Retten har revideret status pr. 31. december 1989 
for NIC- og Euratom-lån samt resultatopgørelserne for 
de to låneinstrumenter for regnskabsåret 1989. Regn­
skabsførelsen i 1989 gav ikke anledning til særlige 
bemærkninger. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 193 
Tabel 12.1 — De væsentligste kendetegn ved de ordninger, der er iværksat i forbindelse med NIC-, Euratom-, betalingsbalance-, EKSF-
og EIB-lån og rentegodtgørelser til nye investeringer, herunder især beskæftigelsesfremmende investeringer, pr. 31. december 1989 
ordning 
NIC 
NIC 
jordskælv 
EIB 
jordskælv 
Euratom 
Betalings­
balancelån 
EIB 
EKSF Rets­
grundlag 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 130; 
EIB's vedtægter 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
Euratom-
Traktatens 
artikel 172; 
Rådets afgørelser 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets 
forordning; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 129 og 130 
og EIB's 
vedtægter 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets afgørelse; 
EF-budgettet 
EKSF-Traktatens 
artikel 54 og 56 Kilde 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
EIB's egne midler 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
EIB's egne midler 
Kommissionens budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån optaget på 
kapitalmarkedet af 
Kommissionen 
EKSF's aktionsbudget Interventionstype 
Lån 
Garanti over budgettet 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Lån 
Garanti over budgettet 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Lån 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Lån 
Garanti over budgettet 
Lån 
Garanti over budgettet 
Lån 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse 
Lån 
Tilskud i form af 
rentegodtgørelse Forvaltningsordning 
Kommissionen træffer beslutning 
om projekternes låneberettigelse; 
Lånene ydes og forvaltes af EIB 
i egenskab af Kommissionens 
mandatar og for dennes risiko 
Ydet af Kommissionen og 
udbetalt via EIB 
Kommissionen træffer beslutning 
om projekternes låneberettigelse; 
Lånene ydes og forvaltes af EIB 
i egenskab af Kommissionens 
mandatar og for dennes risiko 
Ydet i henhold til 
Kommissionens beslutning 
om låneberettigelse og 
udbetalt via EIB 
Udtalelse fra Kommissionen 
EIB's autonomi 
Ydet i henhold til udtalelse fra 
Kommissionen, udbetalt via EIB 
(bortset fra Kalamata-projektet 
udbetalt via Kommissionen) 
Lånene ydes af Kommissionen 
og forvaltes af EIB i henhold til 
mandat fra Kommissionen 
Rådet træffer afgørelse om ydelse 
af lån; FECOM træffer de 
nødvendige foranstaltninger med 
henblik på at varetage 
forvaltningen af lånene 
Udtalelse fra Kommissionen 
EIB's autonomi 
Ydet af Kommissionen og 
udbetalt via EIB 
Ydet og forvaltet af 
Kommissionen 
Ydet og forvaltet af 
Kommissionen Beløb i 
mio. ECU 
5 650(') 
p.m. 
1 000 (2) 
1 000 (3) 
80(3) 
p.m. 
170 (4) 
1 000 (3) 
80O 
100 (4) 
30 0 
3 000 (•) 
p.m. 
16 000 (') 
p.m. 
47 672 («) 
1 000 (2) 
6 664 (7) 
170 
p.a. 
(') Låneramme fastsat af Rådet. 
(2) Rentegodtgørelse i forbindelse med NIC- og EIB-lån til projekter i Irland og Italien, højst 1 000 mio. ECU. 
Låneramme fastsat af Rådet gældende for NIC- og EIB-lån. 
(3) Låneramme fastsat af Rådet, der finder anvendelse for foranstaltningen i sin helhed, og som derfor gælder for NIC- og EIB-lån. 
(4) Rentegodtgørelse i forbindelse med henholdsvis NIC- og EIB-lån. 
(5) Rentegodtgørelse i forbindelse med EIB-lån. 
(6) Løbende lån inkl. 750 mio. ECU af Bankens egne midler inden for rammerne af NIC IV. 
(7) Løbende lån. 
194 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 12.2 — Udviklingen i långivningen og lånoptagelsen i regnskabsåret 1989 
(mio. ECU) 
Låneinstrument 
Långivning: 
— NIC-lån 
— Euratom-lån 
— Betalingsbalancelån 
— EKSF-lån (3) 
Långivning i alt 
Lånoptagelse: 
— NIC-lån 
— Euratom-lån 
— Betalingsbalancelån 
— EKSF-lån (3) 
Lånoptagelse i alt Resttilgodehavende, hhv. 
restgæld pr. 31. december 1988 (') 
Til 
ecu-kursen 
pr. 
31. december 
1988 
(a) 
4 775,6 
2 145,3 
2 108,7 
6 831,6 
15 861,2 
5 493,1 
2 164,0 
2 458,7 
6 727,4 
16 843,2 Til 
ecu-kursen 
pr. 
31. december 
1989 
(b) 
4 711,2 
2 141,8 
2 075,3 
6 939,5 
15 867,8 
5 407,9 
2 150,5 
2 425,3 
6 744,4 
16 728,1 Transaktioner i 1989 (2) 
Nye udlån, 
hhv. nye 
lånoptagelser 
(c) 
245,9 
791,7 (6) 
1 037,6 
521,5 (4) 
913,3(5) 
1 434,8 Tilbage­
betaling, hhv. 
afdrags­
betaling 
(c) 
558,5 
204,5 
812,1 
1 575,1 
828,1 
205,7 
350,0 
994,0 
2 377,8 Resttilgode-
restgæld pr. 
31. december 
1989 
(2) 
(e) = (b) + (c)-(d) 
4 398,6 
1 937,3 
2 075,3 
6 919,1 
15 330,3 
5 101,3 
1 944,8 
2 075,3 
6 663,7 
15 785,1 
(') Det beløb, der svarer til differencen mellem spalte (a) og spalte (b), svarer til kursændringer efter anvendelse af de nye kurser. 
(2) Til ecu-kursen pr. 31. december 1989. 
(3) Jf. Rettens særskilte årsberetning. 
(4) Heraf 353,9 mio. ECU til refinansiering. 
(5) Heraf 186,4 mio. ECU til refinansiering. 
(6) Heraf 91,6 mio. ECU hidrørende fra formindskelsen af værdikorrektioner vedrørende långivning. 
Tabel 12.3 — Analyse af forpligtelser og betalinger over budgettet til dækning af rentegodtgørelser i forbindelse med lån 
til genopbygning af jordskælvsramte områder i Grækenland og Italien (konto 691, 692 og 693) 
(mio. ECU) 
I henhold til regnskabsårets bevillinger 
I henhold til fremførsler fra foregående regnskabsår 
Genopførelse af bevillinger 
lait F 
B 
F 
B 
F 
F 
B Oprindeligt 
budget 
(a) 
37,0 
37,0 
— 
— 
— 
37,0 
37,0 Endeligt 
budget efter 
TÆB og 
overførsler 
(b) 
28,4 
28,4 
— 
— 
— 
28,4 
28,4 Gennem­
førelse 
(c) 
28,4 
26,6 
— 
— 
— 
28,4 
26,6 Det oprin­
delige budgets 
gennem­
førelsesgrad 
(d = c/a) 
76,8 
71,9 
— 
— 
— 
76,8 
71,9 Det ende­
lige budgets 
gennem­
førelsesgrad 
(e = c/b) 
100,0 
93,7 
— 
— 
— 
100,0 
93,7 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 195 
REVISION AF NIC-LÅN I 
MEDLEMSSTATERNE 
12.7. Som anført i Rettens Årsberetning for Regnskabs­
året 1988 (2) blev der i juni 1989 indgået en aftale mellem 
Kommissionen, EIB og Retten om regler for Rettens 
revision på stedet af långivningstransaktioner inden for 
rammerne af NIC. 
12.8. EIB's Revisionsudvalg har gennemført en første 
revision med deltagelse af Retten. Yderligere revisioner af 
denne art er under forberedelse. 
BEMÆRKNINGER OM LOVLIGHEDEN OG 
DEN ØKONOMISKE FORVALTNING 
Efterprøvelse af Fællesskabernes 
lånoptagelses- og långivningsaktiviteter 
12.9. I årene 1988 og 1989 har Revisionsretten efterprø­
vet forvaltningen af Fællesskabernes lånoptagelses- og 
(2) Årsberetning for Regnskabsåret 1988, EFT C 312 af 
12.12.1989, punkt 13.7 og 13.8. långivningsaktiviteter, og den har i den forbindelse 
navnlig undersøgt, om disse transaktioner opfylder 
kriterierne om sparsommelighed, effektivitet og produk­
tivitet. 
12.10. Resultaterne af disse undersøgelser blev, for så 
vidt angår lånoptagelsestransaktionerne, forelagt i 
Rettens Årsberetning for Regnskabsåret 1988 (3). Her­
udover har Retten den 29. juni 1990 offentliggjort en 
særberetning om Fællesskabernes långivning og lånopta­
gelse inden for rammerne af EKSF, Euratom og NIC (4), 
der indeholder Rettens bemærkninger og vigtigste 
konklusioner om den tilsvarende långivning. 
12.11. Kommissionen har på foranledning af de to 
ovennævnte beretninger allerede truffet en række foran­
staltninger og givet tilsagn om yderligere foranstaltninger 
med henblik på at gøre de gældende regler mere 
gennemskuelige og mere effektive. Retten skal undlade at 
gentage de bemærkninger, der er indeholdt i særberet­
ningen. Den skal dog henlede budgetmyndighedens 
opmærksomhed på indholdet af særberetningen (4). 
Retten vil fortsætte sine undersøgelser af dette område i 
forbindelse med årsberetningen for 1990. 
(3) Årsberetning for Regnskabsåret 1988, punkt 13.9-13.20. 
(4) EFT C 160 af 29.6.1990. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 197 
ANDEN DEL 
De Europæiske Udviklingsfonde 
INDHOLD Punkt 
Indledning 1 — 6 
Kapitel 13 — Finansiel revision 13.1 — 13.52 
Kapitel 14 — Revision af projekter i den vestlige del af Ækvatorialafrika 14.1 — 14.31 
INDLEDNING 
1. Retten er fuldt ud klar over de vanskeligheder, der er 
forbundet med gennemførelsen af udviklingsbistanden. 
Den har dog i sine årsberetninger gentagne gange måttet 
henlede opmærksomheden på visse svagheder ved 
forvaltningen af De Europæiske Udviklingsfonde (EUF). 
Dette viser, at det er nødvendigt, at samtlige involverede 
parter — Kommissionen, medlemsstaterne, Parlamentet 
og modtagerlandene — tager ved lære af tidligere mangler 
og gør en fornyet indsats for at sikre, at de begrænsede 
bistandsmidler, der er til rådighed, anvendes effektivt. 
2. Denne del af årsberetningen omhandler det økono­
miske samarbejde med 66 stater i Afrika, Vestindien og 
Stillehavet (AVS-staterne). I henhold til Lomé-konven-
tionerne (l) finansieres dette samarbejde af medlemssta­
terne uden for De Europæiske Fællesskabers almindelige 
budget. Rettens bemærkninger om det finansielle og 
faglige samarbejde med andre tredjelande end AVS-
staterne, som finansieres over De Europæiske Fællesska­
bers almindelige budget, findes i bind 1, første del, kapitel 
10 og kapitel 1, punkt 1.96 — 1.97. Endvidere indeholder 
første dels kapitel 2 Rettens bemærkninger om toldpræfe­
renceordningerne mellem Fællesskabet og lande i Den 
Tredje Verden. 
(') 4. EUF, EFT L 25 af 30.1.1976; 5. EUF, EFT L 347 af 
22.12.1980; 6. EUF, EFT L 86 af 31.3.1986. 3. Der er stor forskel på de økonomiske og sociale 
forhold i 69 stater, som ligger spredt vidt omkring i 
Afrika, Vestindien og Stillehavet (2), og der er få lette 
løsninger på de uendeligt mange problemer, mange 
udviklingslande står over for. Udviklingsbistanden 
kunne forbedres væsentligt, hvis der blev truffet korrige­
rende foranstaltninger for at afhjælpe de mangler, Retten 
har konstateret ved den økonomiske forvaltning. 
4. Omfanget af Rettens revision i et givet år er begrænset 
af de midler, Retten har til rådighed, og revisionen 
vedrører derfor kun en del af De Europæiske Udvikings-
fondes program, som omfatter næsten hele verden. 
Retten kan kun foretage stedlig revision i et begrænset 
antal modtagerlande og derefter aflægge beretning 
herom. De problemer, Retten konstaterede under 
revisionen i 1989, og som omtales i denne beretning, gør 
sig imidlertid også gældende andre steder. 
5. De Forenede Nationer har sat som mål for udvik­
lingsbistanden, at den skal udgøre 0,7 % af industrilan­
denes bruttonationalindkomst. Medlemsstaternes bilate­
rale støtte udgør sammen med Fællesskabets støtte (3) 
mindre end 0,5 %, og det er derfor nødvendigt at være 
yderst påpasselig i forbindelse med forvaltningen af 
udviklingsbistanden. I betragtning af det uendeligt store 
behov for støtte, må der nødvendigvis udfoldes så store 
bestræbelser som muligt for at undgå spild og ineffektivi­
tet. 
(2) Den fjerde Lomé-konvention, som blev undertegnet den 15. 
december 1989, omfatter tre nye lande (Haiti, Den 
Dominikanske Republik og Namibia). 
(3) OECD's beretning fra 1989 om udviklingssamarbejde i 
1990'erne. 
198 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 90 
6. Retten  er klar  over,  at de mange  fordele,  AVS-
staterne  har  kunnet  drage  af støtten,  i høj  grad  kan 
tilskrives  Kommissionens  og delegationernes  ihærdige 
indsats  samt  samarbejdet  med  modtagerlandene  i forbin-
delse  med  gennemførelsen  af Lomé-konventionerne. Træffes  der positive  foranstaltninger  som  følge  af Rettens 
bemærkninger  og Parlamentets  beslutninger  i den 
forbindelse,  kan dette  kun medføre  yderligere  fordele  for 
modtagerlandene. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 199 
KAPITEL 13 
Finansiel revision 
13.0. INDHOLD 
Gennemførelsen af EUF pr. 31. december 1989 
Den formelle rigtighed af bogføringen af forpligtelser 
Godkendte overslag 
Forskud 
Forskud på grundlag af kontrakter 
Forskud på grundlag af overslag 
Bogføring 
Bogføring af forskud 
Udbetalinger uden forudgående forpligtelser 
Ny indirekte betalingsform 
Bilag 
Regnskabsmæssige berigtigelser 
Kontraktbestemmelser og forsvarlig økonomisk forvaltning 
Kontraktvalutaer og betalingsvalutaer 
Prisændringer 
Uhensigtsmæssig bestemmelse om forskud på 60 % i forbindelse 
med visse indkøbskontrakter 
Garantier for forsvarlig gennemførelse 
Stabex Benin 
Finansielle oversigter 
Opstillingsform for den anvisningsberettigedes finansielle oversigter 
Status pr. 31. december 1989 
Counterpart-midler 
Rehabiliterings- og genopbygningsplanen — counterpart-midler 
Afsluttende bemærkning Punkt 
13.1 
13.5 
13.12 
13.14 
13.15 
13.17 
13.19 
13.19 
13.20 
13.21 
13.23 
13.24 
13.26 
13.26 
13.28 
13.32 
13.36 13.4 
13.11 
13.13 
13.18 
13.16 
13.18 
13.25 
— 13.22 
— 13.25 
— 13.38 
— 13.27 
— 13.31 
— 13.35 
— 13.38 
13.39 — 13.41 
13.42 
13.42 
13.44 
13.45 
13.46 
13.52 — 13.45 
— 13.43 
— 13.51 
200 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
GENNEMFØRELSEN AF EUF PR. 31. 
DECEMBER 1989 Efter annullering af forpligtelser svarende til 9,4 mio. 
ECU i forbindelse med den 4. EUF og 30 mio. ECU i 
forbindelse med den 5. EUF androg de samlede 
forpligtelser i 1989 netto 1 363,5 mio. ECU. 
13.1. Tabel 13.1 viser gennemførelsen af den 4. 5. og 6. 
EUF pr. 31. december 1989. For så vidt angår de tre 
igangværende Lomé-konventioner, androg nye beta­
linger i 1989 1297 mio. ECU: 
a) for den 4. EUF 32,2 mio. ECU 13.2. 11989 skete der kun mindre fremskridt i retning af 
en afslutning af den 4. EUF. Retten skal derfor som i 
årsberetningen for 1988 henstille, at den 4. EUF afsluttes, 
inden den nye Lomé-konvention træder i kraft. 
b) for den 5. EUF 240,7 mio. ECU 
c) for den 6. EUF 1 024,1 mio. ECU. 13.3. For så vidt angår udbetalingerne, er gennemførel-
sestakten for den 5. EUF fortsat faldende og lavere end 
gennemførelsestakten for den 4. EUF, idet 79 % mod 
84,6 % af den oprindelige tildeling var udbetalt efter ni år. 
De nye primære forpligtelser androg: 
a) for den 4. EUF 9,8 mio. ECU 
b) for den 5. EUF 68,9 mio. ECU 
c) for den 6. EUF 1 324,2 mio. ECU 13.4. I 1989 blev der udbetalt 1 024,1 mio. ECU i 
forbindelse med den 6. EUF. Dette beløb omfatter 338,2 
mio. ECU til Stabex, 98,7 mio. ECU til det særlige 
gældsprogram og 133,4 mio. ECU til sektorprogrammer 
inden for import. Således vedrørte 55 % af udgifterne i 
1989 instrumenter, der indebærer en hurtig udbetaling. 
Samtidig faldt udbetalingstakten for de traditionelle 
bistandsprojekter til under udbetalingstakten for den 4. 
og 5. EUF. For så vidt angår den 6. EUF, var der ved 
Tabel 13.1 — Gennemførelsen af den 4., 5. og 6. EUF pr. 31. december 1989 
(mio. ECU) 
De disponible midler og deres udnyttelse 
Oprindelig tildelinger 
Indtægter (herunder diverse indtægter og overførsler) 
Beløb, som endnu ikke er indkaldt fra medlemsstaterne 
Overførsler til andre EUF 
Til rådighed, netto 
Udbetalinger før 1989 
Udbetalinger i 1989 
Forpligtelsesafgørelser, i forbindelse med hvilke forplig­
telser endnu ikke er indfriet 
Udnyttelse 
Disponibel saldo til nye formål 4. EUF 
Lomé I 
(Udløbsår: 
1980) 
3 150,0 
3 248,1 
(68,6) 
3 179,5 
2 999,0 
32,2 
104,2 
3 135,4 
44,1 5. EUF 
Lomé II 
(Udløbsår: 
1986) 
4 636,0 
4 950,0 (0 
(165,3) 
4 784,7 C) 
3 422,0 
240,7 
976,6 
4 639,3 
145,4 6. EUF 
Lomé III 
(Udløbsår: 
1990) 
7 500,0 
1 246,3 (2) 
6 672,5 
7 918,8(2) 
1 277,0 
1 024,1 
3 685,0 
5 986,1 
1 932,7 
(') Heraf 5,8 mio. ECU i renteafkast af midler fra den 5. EUF, som ikke er tildelt en af de EUF, der var under gennemførelse pr. 31. december 1989. 
(2) Heraf 3,2 mio. ECU i renteafkast af midler fra den 6. EUF, som ikke er tildelt en af de EUF, der var under gennemførelse pr. 31. december 1989. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 201 
udgangen af 1989 kun udbetalt 11,4 % af tildelingerne til 
programmerbar bistand. De 11,4 % omfatter ikke særlige 
importprogrammer. b) de bevillinger, der således er indgået forpligtelse for, 
kan blive anvendt til at dække udgifter, som ikke 
omfattes af godkendte kontrakter. 
DEN FORMELLE RIGTIGHED AF 
BOGFØRINGEN AF FORPLIGTELSER 0 Med henblik på at undgå disse risici bør de regnskabs­
mæssige forpligtelser begrænses til kun at vedrøre 
kontraktbeløbenes ecu-værdi. I givet fald bør de regn­
skabsmæssige forpligtelser beregnes til nutidsværdi, 
således at der tages hensyn til kursudsving og dokumente­
rede prisændringer. En sådan fremgangsmåde ville i 
højere grad være i overensstemmelse med finansforord­
ningen for EUF og ville give et mere troværdigt billede af 
de faktiske forhold. 
13.5. Ifølge artikel 18 i finansforordningen for den 6. 
EUF fremsendes forpligtelsesforslagene samt bilagene 
hertil til finansinspektøren. De registreres af den 
anvisningsberettigede efter påtegning af finansinspektø­
ren. 
13.6. I praksis dateres forpligtelserne imidlertid syste­
matisk i de anvisningsberettigede afdelingers regnskaber 
forud for den dato, hvorpå de påtegnes af finansinspektø­
ren. Dette bør ses i sammenhæng med følgende forhold, 
som Retten konstaterede ved gennemgangen af Kommis­
sionens akter. 
13.7. Samtlige indgåede kontrakter og opstillede over­
slag fremsendes først til finansinspektøren til påtegning, 
når de er undertegnet, dvs. når de har fået bindende 
virkning. Foranstaltningerne under Udviklingsfondene 
er spredt over et stort geografisk område, og det er derfor 
forståeligt, at udkast til kontrakter og udgiftsoverslag 
ikke systematisk kan fremsendes til finansinspektøren til 
påtegning. Det er dog ønskeligt, at finansinspektøren har 
nøje kendskab til de faktiske forhold, når han skal træffe 
afgørelser i tilfælde, hvor der er tale om afvigelser fra de 
almindelige kontraktbestemmelser, således som de 
fremgår af EUF's forskellige udbudsbetingelser. Der bør i 
øvrigt afstikkes præcise rammer for sådanne afvigelser, 
og samtlige afvigelser bør begrundes. 13.10. Endelig foretages der ikke regnskabsmæssig 
afslutning for mange forpligtelser, selv om de pågældende 
tjenesteydelser i henhold til kontrakt allerede er blevet 
præsteret og betalt for mange år siden. Restbeløbene i 
forbindelse med sådanne forpligtelser kan være af 
betydeligt omfang, for så vidt angår en enkelt foranstalt­
ning. Som eksempler skal anføres: 
(mio. ECU) 
Uafsluttede forpligtelser 
a) Det Caribiske Fællesskab (Caricom) 
faglig bistand (den 5. EUF: 0,65 mio. ECU) 0,6 
b) handelsfremmende foranstaltninger 
(den 4. EUF: 3 mio. ECU) 1,3 
c) mund- og klovesyge 
undersøgelse af kontrol på regionalt 
plan (den 4. EUF: 0,45 mio. ECU) 0,2 
d) oliepalmeprojekt (Congo: 3,2 mio. ECU) 2,8 
13.11. I svaret til punkt 17 i anden del af Rettens 
Årsberetning for Regnskabsåret 1988 anførte Kommis­
sionen, at en ny håndbog i finansielle procedurer var ved 
at blive udarbejdet. Retten er af den opfattelse, at 
Kommissionen ikke yderligere bør udskyde udarbejdel­
sen af faste regler, som skal være konsekvente og klart 
formuleret, særlig for så vidt angår bogføringen af 
forpligtelser. 
13.8. En enkelt forpligtelse dækker i nogle tilfælde over 
udbetalinger i forbindelse med flere kontrakter eller 
overslag, og derfor kan transaktionerne i henhold til de 
enkelte kontrakter eller overslag ikke spores i regnskabet. 
GODKENDTE OVERSLAG 
13.9. I mange tilfælde omfatter sekundære forpligtelser 
en margen ud over kontraktbeløbet for en given 
foranstaltning. Dette indebærer to risici: 
a) bevillinger kan blokeres uden nogen rimelig grund 
(') Undertegnede aftaler svarer til primære forpligtelser i 
Kommissionens regnskab, hvorimod kontrakter og over­
slag, som omfatter kontraktlige forpligtelser, opføres som 
sekundære forpligtelser. 13.12. Et godkendt overslag fungerer som en kontrakt. 
På grundlag af et sådant overslag præsterer et offentligt 
organ i en AVS-stat direkte arbejdsydelser i forbindelse 
med et EUF-projekt ved at anvende egne medarbejdere, 
personale ansat med henblik på projektet og indkøbte 
materialer. I mange tilfælde træffes der endelig afgørelse 
om overslaget på grundlag af et skøn over de midler, der 
skal anvendes (arbejdskraft, råmaterialer, reservedele, 
faste omkostninger i forbindelse med anvendelsen af 
materiel). Mange overslag indebærer faktisk, at der ydes 
202 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
støtte til den offentlige forvaltning eller halv-offentlige 
enheder i det pågældende land, uden at der er sikkerhed 
for effektive tjenesteydelser fra deres side. I forbindelse 
med et enkelt projekt udbetales der i mange tilfælde 
adskillige millioner ecu. Det ville derfor være ønskeligt, 
om godtgørelser af udgifter i henhold til overslag ikke 
blot dokumenteres ved hjælp af opgørelser over og bilag 
for de anvendte midler, men også ved hjælp af attestatio­
ner med en nøje beskrivelse af de præsterede ydelser 
(mængde og art), således som det er tilfældet for 
arbejdskontrakter. Dvs. at attestationen gives af en anden 
end forskudsbestyreren selv. 
13.13. Retten har konstateret adskillige eksempler på, 
at overslag først blev godkendt længe efter, at de dertil 
knyttede projekter var påbegyndt. Retten er af den 
opfattelse, at Kommissionens tjenestegrene ikke bør 
acceptere overslag med tilbagevirkende kraft, idet der er 
risiko for, at midler anvendes til finansiering af offentlige 
organers almindelige driftsudgifter uden hensyn til de 
faktiske præstationer i forbindelse med bestemte foran­
staltninger. Overslag, som dækker en bestemt periode, 
bør afspejles i bestemte, særskilte forpligtelser i Kommis­
sionens bogholderi, således at der på hver enkelt konto 
kun står opført de betalinger, der vedrører denne konto. 
En sådant bogføringssystem ville i høj grad lette tilsynet 
med gennemførelsen af overslagene og afviklingen af 
bevilgede forskud (jf- punkt 13.18). 
FORSKUD 
13.14. Undersøgelsen af bogføringen i forbindelse med 
EUF har foranlediget Retten til at fremsætte bemærk­
ninger om to hovedkategorier af forskud ydet i forbindel­
se med gennemførelsen af Fællesskabets bistand: 
a) forskud til kontrahenter i henhold til de forskellige 
former for almindelige kontraktbestemmelser 
b) forskud til forskudsbestyrere, som er ansvarlige for at 
udføre det arbejde, overslagene vedrører. 
Forskud på grundlag af kontrakter 
13.15. I henhold til de almindelige kontraktbestemmel­
ser kan tilslagsmodtagere i forbindelse med indkøbskon­
trakter, bygge- og anlægskontrakter og kontrakter om 
tjenesteydelser få udbetalt forskud, og beløbsstørrelsen 
afhænger af hvilken form for kontrakt, der indgås. I en 
række tilfælde blev der imidlertid ydet forskud, som oversteg det beløb, der var anført i de almindelige 
kontraktbestemmelser. Der burde fremlægges særlig 
begrundelse for enhver afvigelse fra de almindelige 
kontraktbestemmelser. 
13.16. Uanset med hvilken begrundelse der ikke 
insisteres på sikkerhedsstillelse i forbindelse med forskud 
til offentlige organer eller internationale organisationer, 
bør forskud til private organer først udbetales, når der er 
stillet bankgaranti. Rettens undersøgelser viste, at der i ti 
tilfælde var udbetalt forskud på kontrakter svarende til i 
alt 2,27 mio. ECU, uden at der var stillet bankgaranti. 
Forskud på grundlag af overslag 
13.17. Ved gennemførelsen af et projekt, som er baseret 
på et påtegnet overslag, udbetales der et forskud til 
forskudsbestyreren med henblik på at sætte denne i stand 
til at afholde de udgifter, der er forbundet med projektet. 
Derefter anmoder forskudsbestyreren Kommissionen om 
supplerende midler til dækning af de udbetalte beløb. 
Retten bemærkede, at procedurerne for supplering op til 
det oprindeligt godkendte forskud i praksis flere gange 
blev tilsidesat, og at nogle forskudsbestyrere ligefrem fik 
udbetalt forskud, hvis samlede beløb langt oversteg det 
oprindeligt bevilgede beløb. I nogle tilfælde opførte 
Kommissionen ikke forskudsbeløbene under forskud i 
regnskabet. 
13.18. For så vidt angår overslag over arbejder, som 
gennemføres i flere faser, blev der ydet nye forskud, inden 
de forudgående forskud var afviklet, og i nogle tilfælde 
blev der foretaget en regnskabsmæssig afslutning for 
forpligtelser, selv om der endnu ikke forelå nogen 
begrundelse i forbindelse med en række forskud. For så 
vidt angår det udsnit af betalingerne, der blev undersøgt, 
forelå der således endnu ingen begrundelse for anvendel­
sen af forskud svarende til 4,3 mio. ECU. 
BOGFØRING 
Bogføring af forskud 
13.19. Forskud til kontrahenter bør selv i forbindelse 
med indkøbskontrakter systematisk opføres i Kommis­
sionens regnskab under forskud, således at det er muligt 
at føre tilsyn med afviklingen af forskud og sikkerheds­
stillelser. For så vidt angår de 170 projekter, som 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 203 
undersøgelsen omfattede, blev 47 forskud svarende til 
22,4 mio. ECU ikke opført i Kommissionens regnskab 
under forskud. 
Udbetalinger uden forudgående forpligtelser 
13.20. Administrative forsinkelser, der kan henføres til 
delegationerne eller den anvisningsberettigede afdeling, 
er forklaringen på, at der så ofte foretages udbetalinger, 
uden at finansinspektøren forinden har påtegnet de 
tilsvarende forpligtelser. Ved undersøgelsen af de udvalg­
te betalinger konstaterede Retten således, at 80 betalings-
ordrer, svarende til i alt 22 mio. ECU, var effektueret, 
uden at artikel 18, 25 og 27 i finansforordningen for den 6. 
EUF var overholdt. De to væsentligste tilfælde var 
følgende: 
a) Medio oktober 1988 blev der i Senegal udbetalt 
næsten 11,5 mio. ECU over det udbetalende organs 
konto, men finansinspektøren påtegnede først for­
pligtelserne i begyndelsen af december 1988. 
b) Medio marts 1989 blev der i Kenya udbetalt 1,9 mio. 
ECU over det udbetalende organs konto, selv om 
finansinspektøren ikke havde påtegnet forpligtelsen. 
Dette skete reelt først ved udgangen af regnskabsåret 
1989. I øvrigt androg det faktisk skyldige beløb kun 
1,69 mio. ECU. 
De øvrige betalinger vedrørte ikke udelukkende foran­
staltninger i forbindelse med bestemte, velafgrænsede 
projekter, som Kommissionens tjenestegrene havde 
godkendt under ét. To foranstaltninger kunne således 
først indgå endeligt i bestemte projekter flere måneder 
efter, at de var gennemført på lokalt plan med delegatio­
nens samtykke. Sådanne forhold drager værdien af det 
tilsyn og den kontrol, der føres med delegationerne, i 
tvivl. 
Ny indirekte betalingsform 
13.21. I årsberetningen for 1988 (2) tog Retten en række 
forbehold i forbindelse med den nye, såkaldt indirekte 
betalingsform, der er indført i visse AVS-stater. Kommis­
sionen har endnu ikke meddelt Retten resultaterne af 
vurderingen af den nye procedure. Retten har heller ikke 
(2) Årsberetningen, anden del, punkt 15 og 16, EFT C 312 at 
12.12.1989. Følgende to forhold er særligt kendetegnende 
for den nye indirekte betalingsform: 
a) Den nationale anvisningsberettigede i AVS-staten har 
direkte adgang til Kommissionens bankkonti i Europa, 
b) Finansinspektøren inddrages ikke forudgående, dvs. der 
gives kun efterfølgende påtegning. modtaget gennemførelsesbestemmelserne for de indirekte 
betalinger. Dette er i strid med artikel 14 i finansforord­
ningen for den 6. EUF, hvori det hedder, at Kommissio­
nen giver (Retten) meddelelse om de procedureregler, den 
fastlægger i finansielt henseende. 
13.22. Retten undersøgte et væsentligt udvalg af 
betalinger foretaget i henhold til den nye procedure og 
bemærkede følgende forhold: 
a) Mere end en fjerdedel af de pågældende betalinger 
blev bogført uden først at have været oversendt til 
finansinspektøren til efterfølgende påtegning. 
b) Anvendelsen af denne procedure gjorde det muligt at 
foretage betalinger, inden finansinspektøren havde 
påtegnet de pågældende forpligtelser. 
c) Saldobeløb i henhold til kontrakt blev under denne 
procedure udbetalt, inden det kunne efterprøves, om 
samtlige udbetalinger var korrekte. 
d) Et forskud (99 000 ECU), svarende til 60 % af en 
indkøbskonktrakt, blev bevilget og udbetalt to gange, 
dvs. både af Kommissionens tjenestegrene og AVS-
staten (Zaire). 
e) En udbetaling under den nye procedure på 74 696,98 
ECU blev beregnet forkert og udbetalt som moraren­
te på grundlag af de rentesatser, der var gældende i 
Zaire, dvs. rentesatser på mellem 21 og 35,4 %, selv 
om de pågældende beløb var blevet udbetalt i belgiske 
francs. 
I betragtning af ovenstående skal Retten på ny tage 
forbehold over for den udbredte anvendelse af den 
indirekte betalingsform, som følge af de svagheder 
Kommissionens bogføringssystem og interne kontrolsy­
stem i dag er behæftet med. 
Bilag 
13.23. Trods Rettens bemærkninger i de seneste to 
årsberetninger og Kommissionens svar skal Retten med 
beklagelse konstatere, at foranstaltninger fortsat gen­
nemføres uden de vigtigste bilag. Retten skal henlede 
opmærksomheden på, at alle sagsakter vedrørende 
projekter (bortset fra dem, der behandles af decentralise­
rede organer) i de anvisningsberettigedes afdelinger 
nødvendigvis skal omfatte samtlige kontrakter og dertil 
knyttede dokumenter og bestemmelser med finansielle 
følger. Endvidere bør der foreligge dokumentation for 
samtlige udbetalinger i form af bilag, opgørelser og 
fortegnelser eller fakturaer, som indeholder nærmere 
oplysninger om varernes eller tjenesteydelsernes art, 
mængde og enhedspris. 
204 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Regnskabsmæssige berigtigelser 
13.24. EUF's regnskab indeholder for mange berigtigel­
ser (ca. 1 570 af i alt 15 686 posteringer i 1989). Denne 
fejlprocent på 10 er et udtryk for, at der mangler præcise 
bogføringsforskrifter, og at den indbyggede rimeligheds-
kontrol i Kommissionens edb-baserede bogføringssystem 
ikke fungerer hensigtsmæssigt. 
13.25. Langt de fleste regnskabsmæssige berigtigelser 
foretages uden finansinspektørens påtegning. Retten er af 
den opfattelse, at regnskabsmæssige berigtigelser bør 
forhåndspåtegnes af finansinspektøren og være i overens­
stemmelse med artikel 27 i finansforordningen for den 6. 
EUF. 
KONTRAKTBESTEMMELSER OG 
FORSVARLIG ØKONOMISK 
FORVALTNING 
Kontraktvalutaer og betalingsvalutaer 
13.26. Artikel 48 i finansforordningen for den 6. EUF 
har til formål at sikre kontrahenterne mod kursrisici, 
hvilket sker på forskellig måde, alt afhængig af de 
pågældende kontrakter. For så vidt angår bygge- og 
anlægskontrakter og kontrakter om faglig bistand, 
fastsættes der derfor en fast omregningskurs for beta­
linger, der ikke foretages i lokal valuta, hvis tjeneste­
ydelserne og indkøbene har oprindelse uden for modta­
gerlandet. Dette skal naturligvis være i overensstemmelse 
med betingelserne. Den del af kontrakten, der betales i 
lokal valuta — som det lokale udbetalende organ køber 
med EF-valutaer fra EUF — sikrer modtagerstaten en 
tilførsel af fremmed valuta. Ifølge artikel 227, stk. 3, i den 
tredje Lomé-konvention er det den nationale anvisnings-
berettigede, der i nært samarbejde med Kommissionens 
delegerede, vurderer dette. 
13.27. Under revisionen konstaterede Retten mange 
eksempler på overtrædelse af forskrifterne. De kan kort 
gengives som følger: 
a) I forbindelse med udbetalinger til kontrahenter i 
europæisk valuta blev der anvendt kurser, som ikke 
var anført i kontrakterne, og derved ændredes 
udgifterne til de pågældende foranstaltninger udtrykt i ecu. F.eks. udgjorde kurstabet for EUF i nogle 
tilfælde ca. 1 % af den pågældende udbetaling. 
b) I de fleste tilfælde er der ikke foretaget en realistisk 
vurderingen af, hvilke dele der skal betales i lokal 
valuta. For så vidt angår mange kontrakter vedrøren­
de infrastruktur, udgør betalingerne i lokal valuta 
f.eks. mindre end 10%. Kontraktbestemmelserne 
om, hvilke dele af kontrakten der skal udbetales i 
bestemte valutaer, overholdes i øvrigt ikke altid. 
c) I ét tilfælde oversteg udbetalingerne i forbindelse med 
et projekt de bevilgede midler med 148 000 ECU 
(Somalia), hvilket skyldes en fejlagtig anvendelse af 
ecuen som kontraktvaluta. 
Prisændringer 
13.28. Rettens revision af udvalgte transaktioner viste, 
at den fremgangsmåde, der anvendes i tilfælde af 
prisændringer, er behæftet med visse svagheder. Svaghe­
derne gør sig navnlig gældende på tre områder, dvs. i 
forbindelse med forskud, faste prisændringer og bilag. De 
giver anledning til følgende bemærkninger. 
13.29. Forskud til kontrahenter bør ikke omfattes af 
senere prisændringer i henhold til de almindelige 
kontraktbestemmelser med henblik på at sikre, at 
kontrahenterne ikke drager uberettigede fordele heraf. 
13.30. Der bør ikke anvendes bestemmelser om auto­
matiske eller faste prisændringer. Samtlige ændringer bør 
udelukkende baseres på forhold, som vedrører de ydelser, 
kontrakten omfatter, og som kan efterprøves. Kommis­
sionens akter bør navnlig omfatte basispriserne og deres 
referenceindekser. 
13.31. Dokumentation vedrørende enhver prisændring 
bør omfatte alle nødvendige henvisninger og fuldstæn­
dige beregninger af de pågældende beløb, således at den 
anvisningsberettigede kan foretage den nødvendige 
kontrol på effektiv måde. I mange tilfælde blev prisænd­
ringer godkendt uden nogen form for kontrol og 
udelukkende på grundlag af en attest fra det ingeniørfir­
ma, der var indgået kontrakt med. I forbindelse med et 
projekt vedrørende bygning af en havn (Mozambique), 
medførte godkendelsen af prisændringer f.eks. en udgifts­
stigning i ecu på mere end 110% for cement og 
galvaniseret stål inden for en periode på to år (april 1987-
marts 1989). I forbindelse med den samme kontrakt 
modtog kontrahenten endvidere på grundlag af den 
omregningskurs, der var fastsat i kontrakten, i ecu 95 % 
af de beløb, der var en følge af de prisændringer, der blev 
foretaget på grund af en stigning i udgifterne til lokal 
arbejdskraft. Denne stigning skyldtes imidlertid i meget 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 205 
stort omfang et fald i den lokale valutas værdi. Skyldige 
beløb som følge af prisændringer, der skyldes de lokale 
udgifter, bør udelukkende betales i lokal valuta, således at 
det undgås, at kontrahenten drager uventede fordele af en 
kombination af prisændringer og bestemmelser om 
kurssikring. Kommissionen bør i denne forbindelse træffe 
foranstaltninger med henblik på at sikre, at prisændringer 
sammen med bestemmelser om kurssikring ikke medfører 
ekstra udgifter for EUF. 
Uhensigtsmæssig bestemmelse om forskud på 
60 % i forbindelse med visse 
indkøbskontrakter 
13.32. I henhold til de almindelige bestemmelser for 
indkøbskontrakter ydes tilslagsmodtageren et forskud på 
60 %, og denne bestemmelse er i de fleste tilfælde 
hensigtsmæssig. I det følgende gives der dog eksempler 
på, at dette ikke altid er tilfældet. 
Rammeaftaler 
13.33. I forbindelse med rehabiliteringsprojekter indgås 
der underhåndsaftaler med forhandlere om levering af 
reservedele i en periode på op til fire år. Priserne svarer til 
priserne i forhandlernes officielle prislister på leverings­
tidspunktet, uden nogen form for rabat. På grundlag af et 
overslag over udgifterne i forbindelse med kontrakten 
udbetales der et forskud på 60 % til kontrahenten, mod at 
denne stiller en bankgaranti. I henhold til kontrakten kan 
forhandleren endvidere udskifte prislisten på et hvilket 
som helst tidspunkt inden for kontraktperioden. Kontra­
henten kan dermed både drage fordel af et betydeligt 
forskud og samtidig sikre priserne. Der bør kun ydes 
forskud i forbindelse med faste aftaler. 
Slikker og mineralolieprodukter 
13.34. I forbindelse med indkøbskontrakter vedrørende 
mineralolieprodukter udbetales der et forskud på 60 % af 
overslaget over de samlede udgifter. Dette indebærer, at 
der udbetales forskud på flere millioner ecu, mens 
leveringen først finder sted flere måneder senere. 
Unødvendige forskud svarer til et indtægtstab. EUF 
betaler normalt spot-prisen på udskibningsdagen, og det 
er derfor ikke berettiget, at kontrahenten modtager 
forudfinansiering. Udbudsprocedurer, der kun omfatter 
transportomkostningerne, har kun begrænset indvirk­
ning på den pris, Kommissionen opnår. 13.35. For så vidt angår kontrakter om køb af sukker, 
bør praksis med at udbetale et forskud på 60 % af 
kontraktbeløbet ligeledes tages op til fornyet overvejelse. 
Tilslagsmodtageren kan nemlig dække sig ind på 
terminsmarkederne for sukker og samtidig anvende 
betydeligt færre midler end værdien af forskuddet. 
Garantier for forsvarlig gennemførelse 
13.36. En garanti for forsvarlig gennemførelse er en 
sikkerhedsstillelse, som kan træde i kraft i tilfælde af 
kontraktens misligholdelse. Dermed sikres det, at hele 
arbejdet udføres i overensstemmelse med bestemmelser­
ne. I overensstemmelse med de almindelige kontraktbe­
stemmelser bør der derfor stilles garanti for forsvarlig 
gennemførelse, før den første udbetaling finder sted. 
13.37. Kommissionen bør efterprøve, om garantierne 
stilles på det rigtige tidspunkt, og om de er fyldestgøren­
de. Kommissionen bør navnlig sikre, at garantierne: 
a) stilles, inden den første udbetaling finder sted 
b) omfatter et tilstrækkelig stort beløb 
c) dækker hele gennemførelsen af arbejdet og den 
efterfølgende garantiperiode, og 
d) er tilstrækkelig præcist formuleret, således at de 
virkelig kan træde i kraft. 
Endvidere bør det sikres, at garantierne kan forlænges, 
således at der ikke opstår tilfælde som det, der konstatere­
des i Senegal, hvor en garanti for forsvarlig gennemførel­
se, svarende til mere end 0,5 mio. ECU, udløb, selv om der 
allerede var konstateret mangler ved de pågældende 
arbejder. 
13.38. I henhold til EUF's almindelige kontraktbestem­
melser stilles der kun garanti for forsvarlig gennemførelse 
i forbindelse med bygge- og anlægskontrakter, selv om 
det som følge af de risici, der er forbundet med visse 
indkøbskontrakter, også ville være berettiget at kræve en 
sådan sikkerhedsstillelse i forbindelse med disse kontrak­
ter. Havde der været stillet fyldestgørende garanti for 
forsvarlig gennemførelse, ville det have været muligt at 
undgå den situation, der opstod i Mali, hvor en 
kontrahent med den nationale anvisningsberettigedes 
samtykke fik ophævet sin kontrakt om levering af sukker, 
efter at han havde kunnet drage fordel af et forskud på 2 
mio. ECU i tre måneder. I dette tilfælde blev der i sidste 
ende opkøbt mindre sukker end forudset fra en anden 
forhandler til en pris pr. ton, som lå ca. 35 % over den 
oprindeligt aftalte pris. 
206 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
STABEX BENIN 
13.39. Efter anmodning fra Kommissionen oprettede 
myndighederne i Benin i juli 1988 en konto i Banque 
Commerciale du Benin (BCB). I forbindelse med 
transaktioner over denne konto krævedes der to under­
skrifter (den nationale anvisningsberettigedes og Kom­
missionens delegeredes), og på kontoen skulle der 
indsættes overførsler under STABEX-ordningen. I 
august 1988 indsatte Kommissionen ca. 7 mio. ECU på 
denne konto, svarende til tre afgørelser om overførsler. 
Nogle dage senere blev midlerne hævet, uden den 
delegeredes underskrift. 
13.40. Da den delegerede endelig fik meddelelse herom i 
slutningen af januar 1989, henvendte han sig omgående til 
den nationale anvisningsberettigede for at få en forkla­
ring herpå og for at sikre beløbet tilbagebetalt. Den 16. 
februar 1989 meddelte BCB den delegerede, at den særlige 
Stabex-konto nu udviste en kreditsaldo på 2 425 mio. 
FCFA (6 857 mio. ECU) (3). Banken var imidlertid 
insolvent (4), og midlerne kunne derfor hverken overføres 
til en anden finansiel institution (f.eks. Banque Centrale 
des Etats de TAfrique de l'Ouest — BCEAO) eller 
anvendes til dækning af udestående fordringer. EUF-
midler var således reduceret til blot at være en postering i 
bankens bogholderi. 
13.41. Kommissionen godkendte derefter, at de midler, 
der stod opført i bankens bogholderi, blev anvendt til 
indfrielse af statsejede virksomheders gæld til BCB (5). De 
offentligretlige virksomheders gæld blev således erstattet 
med anden uerholdelig gæld i bankens bogholderi. Indtil 
midlerne bliver indsat på en konto i en solvent finansiel 
institution, er det tvivlsomt, om Stabex-overførslerne på 7 
mio. ECU overhovedet vil komme til at yde et egentligt 
bidrag til den økonomiske udvikling i Benin. 
FINANSIELLE OVERSIGTER 
Opstillingsform for den anvisningsberettigedes 
finansielle oversigter 
13.42. Som følge af den nuværende opstillingsform for 
de anvisningsberettigedes regnskaber gives der ikke 
(3) Regnskabskurs for marts 1989 = 353,64. 
(4) Afgørelse truffet af Folkets Domstol i Cotonou den 
11.7.1989, hvorved BCB blev erklæret insolvent med 
virkning fra 28.2.1989. 
(5) 2 000 mio. FCFA (5,7 mio. ECU) til fordel for Société 
nationale pour Findustrie des corps grås (SONICOG). 425 
mio. FCFA (1,2 mio. ECU) til fordel for Societé nationale 
pour les produits agricoles (SONAPRA). gennemskuelige og præcise oplysninger om væsentlige 
forhold, som påvirker gennemførelsen af EUF. Det drejer 
sig om følgende forhold: 
a) den oprindelige tildeling til de enkelte EUF, fordelt 
på de forskellige støtteinstrumenter 
b) de på hinanden følgende ændringer af de enkelte 
instrumenter i gennemførelsesperioden 
c) indtægterne med angivelse af oprindelse og endelig 
anvendelse 
d) de endelige tildelinger pr. 31. december, med angivel­
se af gennemførelsesgraden for EUF, for så vidt 
angår de enkelte støtteinstrumenter. 
13.43. Med hensyn navnlig til den 6. EUF, omfatter de 
finansielle oversigter for 1989 ikke beløbet for de 
sektorprogrammer inden for import, der finansieres i 
henhold til artikel 188, stk. 1, i den tredje Lomé-
konvention, selv om der er truffet afgørelse om indgåelse 
af forpligtelse og afholdt betalinger for mere end 
henholdsvis 350 og 200 mio. ECU ud over de 307 mio. 
ECU til det særlige gældsprogram. Retten er af den 
opfattelse, at de finansielle oversigter bør indeholde 
tilstrækkelige oplysninger til, at budgetmyndigheden kan 
drage konklusioner med hensyn til anvendelsen af de 
enkelte instrumenter, som indgår i det finansielle og 
faglige samarbejde. 
Status pr. 31. december 1989 
13.44. Status pr. 31. december 1989 viser, at der er 
udfoldet betydelige bestræbelser på at opføre samtlige 
gennemførte transaktioner pr. 31. december i de finansiel­
le oversigter. Der er imidlertid fortsat visse mangler, 
navnlig med hensyn til bogføring af indtægter, identifice­
ring af de seneste udgifter afholdt over bestemte 
bankkonti og de counterpart-midler, der tilvejebringes 
ved hjælp af de forskellige former for støtte over EUF. 
Der var heller ikke sket fremskridt, for så vidt angår den 
regnskabsmæssige afslutning af allerede afholdte udgif­
ter, som pr. 31. december 1989 beløb sig til 67,2 mio. 
ECU. I den forbindelse bemærkede Retten, at 105 
transaktioner til i alt 4,6 mio. ECU, som var gennemført 
inden den 1. januar 1989 (6), endnu ikke var afsluttet 
regnskabsmæssigt pr. 31. december 1989. 40% af det 
samlede antal uafsluttede transaktioner vedrørte kun syv 
AVS-stater (7). Delegationerne og Kommissionens anvis­
ningsberettigede afdelinger bør være opmærksomme på, 
at det er nødvendigt hurtigt at foretage regnskabsmæssig 
afslutning af samtlige udgifter. 
(6) Dette problem er også behandlet i Årsberetningen for 1988, 
anden del, punkt 38 b); EFT C 312 af 12.12.1989. 
(7) Kenya, Swaziland, Guinea Conakry, Burkina Faso, Benin, 
Zimbabwe og Niger. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 207 
Counterpart-midler 13.48. Counterpart-midlerne skulle tilvejebringes 
følgende måde: pa 
13.45. Pr. udgangen af 1989 var der udbetalt ca. 350 
mio. ECU til importprogrammet og det særlige gældspro-
gram. Denne støtte er specielt kendetegnet ved, at 
modtagerlandet tilvejebringer counterpart-midler (et 
beløb i lokal valuta svarende til støtten i ecu) og anvender 
dem til udviklingsbistand. Det påhviler delegationerne at 
sikre, at midlerne tilvejebringes og anvendes forskrifts­
mæssigt. Retten har imidlertid ikke kunnet indhente 
fyldestgørende og troværdige oplysninger om counter­
part-midler fra Kommissionen. I betragtning af, hvor 
store beløb, der står på spil, er Retten af den opfattelse, at 
budgetmyndigheden ud over EUF's årlige statusopgørel­
ser bør modtage oplysninger for hvert enkelt modtager­
land om tilvejebringelsen af counterpart-midlerne, deres 
anvendelse, og de beløb, der fortsat står til rådighed pr. 
udgangen af regnskabsåret. a) 
b) 
c) 
d) i Etiopien: 
et program vedrørende transport og 
distribution af kunstgødning 
i Mauretanien: 
salg af landbrugsinput 
i Niger: 
— afsætning af ris 
— salg af kvæg på afbetaling 
i Sudan: 
indførelse af en landbrugskredit-
ordning (mio. ECU) 
2,5 
0,5 
2,0 
0,4 
IA 
7,0 
REHABILITERINGS- OG 
GENOPBYGNINGSPLANEN 
COUNTERPART-MIDLER 13.49. I Etiopien (2,5 mio. ECU) blev der ikke foretaget 
kontrol med counterpart-midlerne. De etiopiske myndig­
heder var af den opfattelse, at de midler, der oprindelig 
blev overført, blot skulle dække udgifterne i forbindelse 
med transport af kunstgødningen. Der blev ikke senere 
taget skridt til at afvikle counterpart-midlerne. Havde 
delegationen ført et nærmere tilsyn hermed, ville det have 
været muligt at rette op på forholdene i tide. I 
Mauretanien tydede intet på, at der var oprettet særlige 
konti til counterpart-midlerne, og delegationen havde 
ikke modtaget oplysninger herom. Det er desuden 
tvivlsomt, om der reelt forelå muligheder for at tilveje­
bringe counterpart-midler. Retten bemærkede følgende 
forhold: 
13.46. Rehabiliterings- og genopbygningsplanen, som 
havde til formål at formidle støtte til de ti afrikanske 
lande, der blev hårdest ramt af tørken i 1984 og 1985, 
trådte i kraft i januar 1986. Modtagerlandene var 
Etiopien, Mali, Mauretanien, Niger, Sudan, Tchad, 
Botswana, Burkino Faso, Kap Verde og Somalia. Planen 
blev finansieret med 75 mio. ECU fra den 4. EUF og 25 
mio. ECU fra den 5. EUF. 
13.47. Retten undersøgte foranstaltningerne i Etiopien, 
Mauretanien, Sudan, Tchad, Niger og Mali, som tegnede 
sig for i alt 96,4 mio. ECU. Retten foretog stedlig revision 
i de første fire lande. Planens målsætninger blev i stor 
udstrækning opfyldt, selv om der var tale om forsinkelser. 
Retten konstaterede imidlertid en række mangler ved 
planens gennemførelse, og disse forhold drøftes på 
indeværende tidspunkt med Kommissionen. Retten skal 
på dette stadium henlede opmærksomheden på den 
situation, der kendetegner counterpart-midlerne. a) Forvaltningen af lagre af landbrugsinput var yderst 
mangelfuld, hvilket skyldtes vanskelige oplagrings­
forhold, som bevirkede, at kunstgødningen blev 
hård; i øvrigt svarede de oplagrede mængder til ca. 
fem års forbrug. 
b) Såsæd blev solgt til priser, der lå 10-35 % under 
kostprisen, hvilket skyldtes støtteordningen for 
landbrugere i det pågældende land. 
13.50. I begge tilfælde fremgik det klart, at counterpart-
midlernes forventede værdi hurtigt ville reduceres. For så 
vidt angår støtten til afsætning af ris i Niger (2 mio. ECU), 
var det, fordi ris er en fungibel vare, illusorisk at tro, at der 
kunne oprettes særskilte konti for counterpart-midlerne, 
hvorpå provenuet af hvert enkelt salg skulle indsættes. I 
dette tilfælde ville det have været bedre at anmode om, at 
midlerne blev indsat på en konto i henhold til en 
forudfastsat tidsplan, og at stille krav om, at afsætnings-
organet skulle fremlægge et revisionspåtegnet regnskab. 
Der er ikke fremkommet oplysninger om salg af kvæg i 
Niger, siden de faglige bistandseksperter forlod landet i 
november 1987. Kun i Sudan (1,6 mio. ECU) var det 
muligt at fastslå den nøjagtige stilling for counterpart-
midlerne. 
208 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 90 
13.51.  Vanskelighederne  i forbindelse  med  opfølg-
ningen  af de counterpart-midler,  der anvendes  i forbin-
delse  med  rehabiliterings-  og genopretningsplanen, 
skyldes  dels  Kommissionens  uklare  holdning,  dels  at der 
ikke er udstedt  de fornødne  instrukser  til delegationerne. 
Midlerne  blev  ydet  under  forudsætning  af, at modtagerne 
accepterede  strenge  betingelser  om tilsyn,  men  i praksis 
har Kommissionens  centrale  tjenestegrene  og delegatio-
ner ikke  i alle  tilfælde  foretaget  nøje  opfølgning  af 
tilvejebringelsen  og anvendelsen  af counterpart-midlerne. 
Med den  væsentlige  forøgelse  af disse  midler,  som 
tilvejebringes  ved  hjælp  af bistand  fra  Fællesskabet 
(fødevarehjælp,  sektorprogrammer  inden  for import,  det 
særlige  gældsprogram,  forsyninger  og opkøb  i forbindelse 
med traditionelle  projekter),  er det på tide,  at Fællesska-
bet fastlægger  en entydig  og realistisk  politik  for 
counterpart-midler,  og at Kommissionen  gennemfører 
denne  politik  under  iagttagelse  af de fastlagte  bestemmel-
ser. 
AFSLUTTENDE  BEMÆRKNING 
13.52.  Med  henblik  på at afhjælpe  nogle  af de svagheder 
ved bogføringen  og den interne  kontrol,  som  er beskrevet 
i dette  kapitel,  skal  Retten  henstille,  at Kommissionen 
træffer  følgende  foranstaltninger: 
a) De  interne  procedurer  ændres  således,  at finansin-
spektøren  fuldt  ud og på effektiv  måde  kan varetage sin funktion  i henhold  til retsforskrifterne,  navnlig 
inden  kontrakter  undertegnes,  inden  betalinger 
afholdes,  og inden  der foretages  regnskabsmæssige 
berigtigelser. 
b) Der  udarbejdes  detaljerede  bogføringsregler  for 
Kommissionens  centrale  tjenestegrene  og for delega-
tionerne,  og reglerne  skal  bl.a.  omfatte  bogføring  af 
sekundære  forpligtelser  og forskud,  kontraktregn-
skaber,  opfølgning  af uafsluttede  transaktioner  og de 
kontroller,  der  nødvendigvis  skal  gå forud  for 
påtegning  og regnskabsmæssig  afslutning  af udgifter. 
c) Reglerne  for hvor  store  forskud,  der ydes  i forbindelse 
med indkøbskontrakter  og påtegnede  overslag  over 
bygge-  og anlægsarbejder  samt  tjenesteydelser,  der 
skal præsteres  af offentlige  eller  halvoffentlige 
organer,  bør tages  op til fornyet  overvejelse,  således  at 
det undgås,  at EUF-midler  blokeres  unødvendigt 
alene  til fordel  for kontrahenterne. 
d) Der  bør  fastlægges  og gennemføres  en entydig  og 
realistisk  politik  for counterpart-midler. 
e) Kommissionens  tjenestegrene  bør  omlægges  med 
henblik  på dels  at sikre  en effektiv  adskillelse  af den 
anvisningsberettigedes  og regnskabsførerens  funktio-
ner, dels  at oprette  en enhed  for forvaltningskontrol  i 
GD VIIFs  Direktorat  for Finanser.  Retten  henledte 
allerede  i punkt  40 i anden  del af Årsberetningen  for 
1988  opmærksomheden  på, at der skal  være  en tydelig 
adskillelse  mellem  den  anvisningsberettigedes  og 
regnskabsførerens  funktioner. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 209 
KAPITEL 14 
Revision af projekter i den vestlige del af Ækvatorialafrika 
14.0. INDHOLD 
Indledning 
Forberedelsen af foranstaltningerne 
Opfyldelse af modtagernes behov 
Agro-industrielle projekters rentabilitet 
Modtagerlandenes udbytte af projekterne 
AVS-modtagerstaternes forpligtelser 
Projektgennemførelse 
Faglig bistand: dens rolle og udgifterne i forbindelse hermed 
Afholdelse af driftsudgifter 
Tilsyn med anvendelsen af midler 
Finansinspektørens kontrol med den økonomiske forvaltning 
Konklusion Punkt 
14.1 — 14.8 
14.9 
14.9 
14.12 
14.14 
14.16 
14.18 
14.18 
14.21 
14.24 
14.26 14.17 
14.11 
14.13 
14.15 
14.17 
14.28 
14.20 
14.23 
14.25 
14.28 
14.29 — 14.31 
INDLEDNING fra lande i Det Fjerne Østen, som har et effektivt 
produktionsapparat (jf. punkt 14.12 og 14.13). 
14.1. I 1989 reviderede Revisionsretten 31 udviklings­
projekter i den vestlige del af Ækvatorialafrika (Benin, 
Congo, Gabon og Ghana). Bevillingerne til disse 
projekter androg 276 mio. ECU. 
14.2. Rettens undersøgelse viste, at, for så vidt angår 
projekter vedrørende bygge- og anlægsarbejder, var de 
tekniske resultater i reglen tilfredsstillende, og Fællesska­
bet kunne føre regelmæssigt tilsyn med gennemførelsen 
(f.eks. Brazzaville havn, hovedlandevejen mellem Dassa 
og Save i Benin, Takoradis havn i Ghana og hovedlande­
vejen mellem Axim og Elubo i Ghana). De fleste 
modtagerstater har imidlertid store vanskeligheder med 
at sikre en minimal vedligeholdelse af deres vejnet. I et 
særligt tilfælde i Congo, blev vejene faktisk ikke 
vedligeholdt, og hovedvejene var i meget dårlig stand (jf. 
også punkt 14.17). is 14.4. I praksis imødekom projekter vedrørende 
landbrugsudvikling (f.eks. kvæg- og fiskeopdræt) og 
projekter vedrørende en landbrugskreditordning ikke på 
hensigtsmæssig vis lokalbefolkningens behov. Midlerne 
er i nogle tilfælde blevet anvendt til dækning af en del af 
tilsynsmyndighedernes løbende udgifter (jf. punkt 14.11 
og 14.12). 
14.5. I Ghana, hvor der var afsat 2,5 mio. ECU til 
foranstaltninger til støtte for strukturtilpasninger 
(PAMSCAD-programmet), var myndighederne ikke i 
stand til at igangsætte foranstaltningerne to år efter, at de 
havde forelagt en aktionsplan (Geneve 1987) — selv om 
der var tale om en nødsituation. 
14.3. Den økonomiske forvaltning af større projekter 
inden for agro-industrien (palmeolie, skovprodukter og 
gummiplantager) har været forbundet med alvorlige 
problemer, som er forværret på grund af konkurrencen 14.6. Der blev foretaget flere projektevalueringer, men i 
ingen af de fire lande, undersøgelsen omfattede, var der 
foretaget en uafhængig samlet vurdering på programplan 
af udviklingssamarbejdet under den 5. EUF. Ved 
udgangen af regnskabsåret 1989 var et italiensk konsu-
210 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
lentfirma efter anmodning fra Kommissionen dog ved at 
foretage en sådan vurdering af virkningerne af fælles-
skabsbistanden til Benin. modtagerne. Dette var 
følgende projekter (2): tilfældet i forbindelse med 
14.7. På tidspunktet for Rettens stedlige revision var 
udnyttelsesgraden for bevillingerne under den 6. EUF 
fortsat lav: 
(i %) a) Benin: 
Sekun­
dære (') 
forpligtelser 
1,00 
54,00 
28,00 
11,90 Udbe­
talinger 
p.m. 
32,00 
11,00 
8,60 Congo (30. juni 1989) 
Gabon (30. juni 1989) 
Benin (30. september 1989) 
Ghana (30. september 1989) 
Som det fremgår af ovenstående, var man, bortset fra i 
Gabon, knap begyndt at udnytte den programmerbare 
bistand godt et år før udløbet af den tredje Lomé-
konvention og på et tidspunkt, hvor de fleste Stabex-
midler var opbrugt. 
14.8. Det viste sig, at lignende forhold gør sig gældende i 
disse lande, for så vidt angår gennemførelsen af 
Fællesskabets udviklingssamarbejde, og disse forhold 
kan siges at være kendetegnende for denne del af Afrika. I 
det følgende behandles disse forhold under to overskrif­
ter : forberedelsen af foranstaltningerne og projektgen­
nemførelsen. vandforsyningsprojekter på landsbybasis (4,5 
mio. ECU) 
fiskeopdræt (1,9 mio. ECU) 
naturparker (3,5 mio. ECU) 
b) Ghana: 
FORBEREDELSEN AF 
FORANSTALTNINGERNE landbrugskreditordning (8,8 mio. ECU) 
kunstvanding (4,8 mio. ECU) 
ikke-industrielt fiskeri (6,0 mio. ECU). 
14.10. Fiskeriprojektet i Ghana blev eksempelvis 
alvorligt forsinket, fordi behovene ikke blev ordentligt 
kortlagt, og fordi der ikke forelå aftaler om gennemførel­
sen. I Benin opgav modtagerne vandbygningsarbejder, 
der blev gennemført på landbysbasis, hvilket til dels 
skyldes, at der ikke var gjort en tilstrækkelig indsats for at 
oplyse om projekterne. I mange tilfælde bevirkede pres 
fra myndighederne i AVS-modtagerstaterne og Fælles­
skabets budgetmyndighed, som ønskede at fremskynde 
udnyttelsen af EUF-bevillingerne, at Kommissionen blev 
ved med at yde støtte til foranstaltninger uden særlig gode 
fremtidsudsigter. 
Opfyldelse af modtagernes behov 
14.9. Hvorvidt projekter fører til det tilsigtede resultat 
afhænger i sidste ende af, i hvilket omfang de opfylder 
modtagernes behov. Det er derfor nødvendigt at træffe 
foranstaltninger med henblik på at sikre, at der ikke 
opstår misforståelser mellem modtagerne og Kommissio­
nen. I flere tilfælde har Kommissionen forpligtet sig til at 
gennemføre udviklingsprojekter i landdistrikter, som 
derefter er blevet alvorligt forsinket, eller som er blevet 
ændret radikalt eller opgivet af initiativtagerne eller 14.11. Det viser sig ved en gennemgang af Kommissio­
nens akter, at myndighederne i AVS-staterne i mange 
tilfælde kun i meget begrænset omfang har deltaget i 
forberedelsen af projekterne, selv om de på dette stadium 
faktisk burde have henledt Kommissionens opmærksom­
hed på deres behov og de socio-økonomiske forhold, som 
er kendetegnende for de sektorer, fællesskabsbistanden 
skulle gå til. AVS-staterne påtog sig derfor ikke fuldt ud 
det ansvar, de er pålagt i henhold til Lomé-konventioner-
ne(3). 
(') Jf. kapitel 13, Finansiel revision, fodnote 1. (2) De beløb, der anføres i dette kapitel, svarer — medmindre 
andet anføres — til de EUF-midler, der ydes i henhold til de 
pågældende finansieringsaftaler. 
(3) Artikel 192, stk. 2, litra c): »Det henhører under AVS-
staternes ansvarsområde at udarbejde projektmaterialet 
vedrørende projekterne og programmerne og forelægge det 
for Fællesskabet«. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 211 
Agro-industrielle projekters rentabilitet 
14.12. Det er det primære sigte med projekter vedrøren­
de etablering af nye strukturer inden for landbruget eller 
agro-industrien at sikre, at projekterne er økonomisk 
uafhængige på det tidspunkt, hvor EUF-bistanden 
ophører. De finansieringsforslag, som fremsættes i 
henhold til artikel 220 i den tredje Lomé-konvention (eller 
artikel 113 i den anden Lomé-konvention), er i nogle 
tilfælde for optimistiske. Det fremgår af undersøgelser, at 
det i mange tilfælde er tvivlsomt, om disse projekter er 
rentable og økonomisk uafhængige, når investeringen er 
gennemført; i nogle tilfælde er de det slet ikke. Under 
sådanne omstændigheder kan EUF-finansierede investe­
ringer medføre, at modtagerstaterne anmodes om at 
bevilge støtte, som skal finansieres over allerede yderst 
begrænsede nationale budgetmidler. Dette forhold gjorde 
sig gældende i forbindelse med følgende projekter: 
a) Benin: 
— fiskeopdræt (1,9 mio. ECU) 
b) Congo: 
— produktion af palmeolie (19,2 mio. ECU) 
c) Gabon: 
— industrialiseret gummi-dyrkning (3,6 mio. ECU) 
— gummi-dyrkning på landsbybasis (2,3 mio. ECU) 
skovbeplantning (8,8 mio. ECU) 
d) Ghana: 
palmeolie (8,8 mio. ECU) 
— kvægopdræt (3,2 mio. ECU) 
— kunstvanding (4,8 mio. ECU). 
I Ghana konstaterede Retten, at driftsunderskud i mange 
tilfælde systematisk blev dækket ved hjælp af counter-
part-midler, der var tilvejebragt gennem anden fælles-
skabsbistand (f.eks. fødevarehjælp). 14.13. Inden Kommissionen går ind i sådanne projek­
ter, bør den sikre sig, at anmodninger om bistand er 
baseret på realistiske økonomiske analyser og markeds­
analyser. Der ville være større sandsynlighed for, at 
projekterne forblev levedygtige, hvis de blev samfinansie­
ret med egentlige entreprenørvirksomheder, der har 
erfaring på forvaltningsområdet. Inden for agro-indu­
strien ville det være ønskeligt med et tættere samarbejde 
med Centret for Industriel Udvikling (4) i forbindelse med 
undersøgelse af projekter. 
Modtagerlandenes udbytte af projekterne 
14.14. De samlede midler, som tildeles AVS-landene i 
forbindelse med de aftalte indikativprogrammer, er i 
almindelighed yderst begrænsede i forhold til landenes 
behov. Finansieringen skal derfor koncentreres om 
foranstaltninger, som har en afgørende indflydelse på 
udviklingen. I henhold til Lomé-konventionerne skal det 
finansielle samarbejde bidrage til, at flertallet af befolk­
ningen i så høj grad som muligt får del i fordelene ved 
udviklingen. Alligevel har Fællesskabet anvendt betyde­
lige beløb til at gennemføre undersøgelser og foranstalt­
ninger, som kun havde begrænset effekt for befolkningen, 
og hvis resultater allerede fra begyndelsen var særdeles 
usikre: 
a) Congo og Gabon: 
— forskning inden for minedrift (8,8 mio. ECU) 
— forberedende undersøgelser i forbindelse med en 
hovedlandevej i Gabon (3,3 mio. ECU) 
b) Ghana: 
— støtte til forarbejdningsanlægget for fødevarer i 
Tema (2,0 mio. ECU) 
— landbrugskreditordning (8,8 mio. ECU). 
14.15. I forbindelse med undersøgelsen af jernmalmsaf-
lejninger i Det Øvre Ivindo (Congo og Gabon), stillede 
Den Europæiske Investeringsbank (EIB) Kommissionen 
over for et fait accompli, uden at Kommissionen gjorde 
nogen indsigelse. I en kontrakt med Gabon om finansie­
ring ved hjælp af risikovillig kapital havde EIB nemlig 
udtrykkeligt anført, at der skulle ydes supplerende bidrag 
fra EUF i form af støtte og lån på særlige vilkår. Det skete 
imidlertid uden forudgående godkendelse fra EUF-
(4) Artikel 71, stk. 5, i den tredje Lomé-konvention: »Centret 
arbejder snævert sammen med AVS-staterne, medlemssta­
terne samt Kommissionen og Banken inden for rammerne af 
disses respektive beføjelser.« 
212 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Udvalget og ca. to år inden, flnansieringsaftalerne blev 
indgået. Udvalget kunne ikke afgive en positiv udtalelse 
på sit 192. møde, fordi udsigterne ikke var særlig lovende, 
hverken ud fra et teknisk synspunkt (stort fosforindhold) 
eller et økonomisk synspunkt (lave markedspriser og 
vanskelige minedriftsforhold). På det efterfølgende møde 
i EUF-Udvalget (september 1984) blev spørgsmålet uden 
videre genoptaget på dagsordenen. Den tidligere afgørel­
se blev ophævet, og der blev afgivet positiv udtalelse. De 
fleste midler gik i virkeligheden til Bureau de Recherche 
Géologique et Miniére (BRGM), som var projekternes 
igangsætter. Undersøgelserne førte ikke til konkrete 
resultater, men ved hjælp af de midler, der var afsat hertil, 
var det muligt at finansiere nogle af BRGM's afdelinger i 
flere år. Selv om udgifterne beløb sig til 8,8 mio. ECU, 
forekommer det faktiske udbytte for de to pågældende 
AVS-stater at være yderst begrænset. 
A VS-modtagerstaternes forpligtelser 
14.16. I henhold til artikel 185, stk. 1, litra d), i den 
tredje Lomé-konvention er et af målene for det finansielle 
samarbejde at supplere AVS-staternes bestræbelser og 
være i samklang med disse. I de fleste finansieringsaftaler 
anføres derfor de tilsagn, som modtagerlandene skal give 
med henblik på at sikre, at projekter og aktions­
programmer gennemføres i henhold til forskrifterne. 
Opfylder myndighederne ikke deres forpligtelser, kan det 
medføre alvorlige forsinkelser i forbindelse med projek­
ternes gennemførelse, og der er endvidere risiko for, at 
projekterne ikke fører til de tilsigtede resultater eller 
opgives, når EUF's intervention ophører. Retten konsta­
terede i denne forbindelse: 
a) at der var forsinkelser ved gennemførelsen af 
projekter i: 
— Benin: 
— kvægopdræt (6,2 mio. ECU) 
— Congo og Gabon: 
— fiskeri i Guineabugten (6,7 mio. ECU) 
— Ghana: 
— lån til små og mellemstore virksomheder 
(2,9 mio. ECU) 
— landbrugskreditordning (8,8 mio. ECU) b) at der var risiko for, at projekterne ikke var 
levedygtige i: 
— Benin: 
utilstrækkelig adgangspris for naturparker og 
ingen godkendte jagtområder 
— Congo: 
— manglende vedligeholdelse af kloaksystemet i 
Brazzaville 
— manglende vedligeholdelse af vejen mellem 
Kinkala og Boko (jf. punkt 14.17) 
— Gabon: 
— utilstrækkelige bidrag fra staten, navnlig til 
opførelse af et fabriksanlæg til forarbejdning 
af gummi fra gummidyrkningsprojekter. 
14.17. I Ghana varede det så længe, inden myndighe­
derne indgik aftaler om gennemførelsen af bankprojek­
ter, at projektet vedrørende støtte til små og mellemstore 
virksomheder blev forsinket i fem år. I Congo blev den 
EUF-finansierede vej mellem Kinkala og Boko meget 
hurtigt ødelagt som følge af manglende vedligeholdelse. 
Vejen måtte derfor anlægges på ny som led i projekterne 
under den 6. EUF (EF-aktionsprogrammer i land­
distrikter samfinansieret med Italien, som har bidraget 
med 13 mio. ECU). Da det er almindelig kendt, at nogle 
AVS-stater har vanskeligt ved at opfylde deres forplig­
telser, bør Kommissionen lægge vægt på at sikre, at der 
træffes tilstrækkelige forskriftsmæssige og administrative 
foranstaltninger, inden flnansieringsaftalerne underteg­
nes. Kommissionen bør ligeledes fraråde myndighederne 
i modtagerlandene at indgå forpligtelser, som de ikke kan 
opfylde. 
PROJEKTGENNEMFØRELSE 
Faglig bistand: dens rolle og udgifterne i 
forbindelse hermed 
14.18. For så vidt angår projektgennemførelsen, inde­
holder mange finansieringsaftaler bestemmelser om 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 213 
anvendelse af europæiske konsulentfirmaer, som sender 
kvalificerede eksperter (ingeniører og ledere) til de AVS-
modtagerstater, som har behov herfor. De faglige 
bistandseksperter varetager støttefunktioner i en begræn­
set eller længere periode på visse stadier i projektgennem­
førelsen. Modtagerstaterne udvælger de faglige bistands-
eksperter på grundlag af en liste opstillet af Kommissio­
nen med et begrænset antal egnede ansøgere. Alminde­
ligvis arbejder eksperterne sammen med en række lokale 
medarbejdere, som de uddanner. Denne funktion er en 
vigtig del af deres arbejde [artikel 186, stk. 1, litra e) i den 
tredje Lomé-konvention] (5). 
14.19. Det var ikke muligt at foretage en evaluering af 
den faglige bistand til de projekter, Retten reviderede i 
Congo og Gabon. Nogle af projekterne blev nemlig 
overtaget af andre kapitalindskydere som et led i 
samfinansieringen (jernbane- og palmeolieprojekter i 
Congo og gummidyrkning og skovbeplantning i Gabon), 
og de øvrige projekter var endnu på de indledende stadier 
(udvikling af landdistrikter i Congo og fiskeri i Guinea­
bugten i Gabon). Det fremgik imidlertid af Rettens 
undersøgelse af projekter i Benin og Ghana, at der var tre 
forhold, der gik igen: 
a) Forsinkelser i forbindelse med gennemførelsen 
medførte en væsentlig stigning i udgifterne til faglig 
bistand : 
ikke-industrielt fiskeri i Ghana (+ 250 %) 
— kvægopdræt i Ghana (+ 112 %) 
— kunstvanding i Ghana (+53 %). 
b) Nogle konsulentfirmaers bistand var utilstrækkelig, 
hvilket medførte, at den økonomiske forvaltning ikke 
var forsvarlig, og at dele af projekter i nogle tilfælde 
ligefrem blev opgivet: 
— I Benin: 
Naturparker (0,92 mio. ECU): Den økono­
miske forvaltning var ikke forsvarlig, og 
foranstaltninger i naturparker blev faktisk 
opgivet. 
(5) »Det finansielle og tekniske samarbejde indebærer, at 
teknisk bistand ydes på den pågældende AVS-stats anmod­
ning, at den er af den bedst mulige kvalitet, samtidig med at 
omkostning/effektivitetsforholdet er gunstigt, og at der 
ligeledes træffes foranstaltninger til at sikre hurtig uddannel­
se af det lokale personale, der skal overtage videreførelsen af 
den tekniske bistand.« — Fiskeopdræt (0,76 mio. ECU): Den økono­
miske forvaltning var ikke forsvarlig, og 
foranstaltninger i Nokoué-søen blev opgivet. 
— Kvægopdræt (1,0 mio. ECU): Den økonomi­
ske forvaltning var ikke forsvarlig, og mange 
foranstaltninger, som indgik i finansierings-
aftalen, blev ikke gennemført. 
— I Ghana: 
— Landbrugskreditordning (0,63 mio. ECU): 
Store forsinkelser i forbindelse med licita-
tionsprocedurer medførte alt for store udgif­
ter for projektet. 
— Kunstvanding (0,93 mio. ECU): Konsulent­
firmaet blev udskiftet på grund af utilfreds­
stillende ydelser, og 97 af de planlagte 200 ha 
blev opgivet. 
c) De faglige bistandseksperter fandt det vanskeligt at 
uddanne lokale medarbejdere, fordi de ansvarlige 
myndigheder ofte forflyttede personalet uden varsel. 
Dette skete i følgende tilfælde: 
— i Benin i forbindelse med de projekter, der blev 
omtalt under b): 
— naturparker 
— fiskeopdræt 
— kvægopdræt 
— I Ghana: 
— støtte til ikke-industrielt fiskeri (1,4 mio. 
ECU) 
— landbrugskreditordning [jf. b)]. 
14.20. Ovennævnte forhold har to væsentlige følger. 
Som led i udviklingssamarbejdet udbetales der betydelige 
EUF-beløb til firmaer uden for AVS-staternes område 
(f.eks. til konsulentfirmaer i Europa). I mange tilfælde er 
det nødvendigt at forhøje disse beløb på grund af mangler 
ved forvaltningen i de pågældende modtagerlande. Selv 
om AVS-landene modtager faglig bistand, mister de 
således helt unødvendigt visse økonomiske fordele. 
Endvidere er myndighederne i modtagerlandene selv 
skyld i, at der kun overføres begrænset knowhow til 
lokale medarbejdere. Det lokale personales manglende 
kvalifikationer bevirker så igen, at de faglige bistands-
214 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
eksperter må blive længere, hvilket yderligere begrænser 
støttens økonomiske virkninger i AVS-staten. Følgerne 
ville sandsynligvis blive mindre mærkbare, hvis Fælles­
skabet i højere grad kunne anvende lokale eksperter, selv 
om dette ville medføre en forenkling af de tekniske 
aspekter ved projekterne. En sådan fremgangsmåde ville 
også medvirke til at bremse den tendens, der i dag er i de 
fleste AVS-stater til, at personer i overordnede stillinger 
eller med faglige kvalifikationer emigrerer. I artikel 209, 
stk. 3, i den tredje Lomé-konvention hedder det faktisk, at 
i tilfælde af samme sagkundskab foretrækkes eksperter, 
institutioner eller konsulentfirmaer fra AVS-staterne. 
Afholdelse af driftsudgifter 
14.21. I artikel 188, stk. 2, i den tredje Lomé-
konvention (6) hedder det udtrykkeligt, at EUF-midler 
kun kan anvendes til dækning af løbende administra­
tions-, vedligeholdelses- og driftsudgifter i to undtagelse­
stilfælde : 
a) i forbindelse med visse former for udgifter, som er 
nødvendige for igangsætningen af investerings­
projekter 
b) midlertidigt og aftagende i forbindelse med udgifter, 
som skal sikre fuld udnyttelse af investerings­
projekter. 
I begge tilfælde drejer det sig udelukkende om bistand til 
dækning af driftsudgifter. Midlerne kan under ingen 
omstændigheder anvendes til dækning af fællesomkost­
ninger uden direkte tilknytning til støtteforanstaltninger. 
14.22. I de lande, som undersøgelsen omfattede, 
konstateredes det, at EUF-midler i praksis ofte blev 
anvendt til afholdelse af myndigheders eller halv­
offentlige organers driftsomkostninger under forhold, 
som ikke faldt ind under undtagelsesbestemmelserne i 
Lomé-konventionerne. Retten konstaterede, at dette 
gjorde sig gældende i følgende tilfælde: 
a) Benin: i forbindelse med projekter vedrørende 
fiskeopdræt, naturparker, kvægopdræt og vandforsy­
ning på landsbybasis 
b) Congo: i forbindelse med projekter vedrørende 
palmeolie og udvikling af landdistrikter 
c) Gabon: i forbindelse med gummiplantageprojektet 
(6) Artikel 93, stk. 4, i den anden Lomé-konvention. d) Ghana: i forbindelse med projekter vedrørende 
palmeolie, kvægopdræt og en landbrugskreditord-
ning. 
14.23. Denne fremgangsmåde er særlig udbredt i 
tilfælde, hvor der bevilges midler til projekter efter en 
forskudsforvaltningsordning, og det skyldes til dels, at 
Kommissionen ikke fører forsvarligt tilsyn med afvik­
lingen af forskud. Endvidere forekommer det, at 
finansieringsaftaler omfatter generalomkostninger, som 
er uforholdsmæssigt store i forhold til den resterende del 
af finansieringen på det tidspunkt, hvor projekterne 
iværksættes. I Congo androg udgifterne for statens 
regning og andre fællesudgifter i forbindelse med det 
samfinansierede Sanghapalm-projekt f.eks. 10,3 mio. 
ECU sammenholdt med Fællesskabets finansiering på 
19,2 mio. ECU (dvs. 54 % af Fællesskabets bistand). For 
så vidt angår Benin, blev samtlige de driftsudgifter, 
Ministeriet for Statsejede Landbrugsbedrifter afholdt i 
Borgou-provinsen, finansieret over EUF i perioden 1986-
1989 (1,5 mio. ECU). Tendensen til at afholde sådanne 
udgifter over EUF forstærkes i mange tilfælde, når 
modtagerstaterne gennemfører strukturtilpasninger in­
den for forskellige sektorer. Dette medfører nemlig, at det 
bliver stadig vanskeligere at dække regeringsmyndighe­
ders driftsudgifter over budgetbevillingerne. I betragt­
ning af denne udvikling og på grundlag af tidligere 
erfaringer bør Fællesskabet være særlig påpasseligt, både 
når finansieringsforslag godkendes (EUF-Udvalget), når 
projektoverslag godkendes, og når der foretages regn­
skabsmæssig afslutning af udgifter (Kommissionens 
delegationer og centrale tjenestegrene). 
Tilsyn med anvendelsen af midler 
14.24. I henhold til artikel 223 i den tredje Lomé-
konvention (7) skal en overskridelse af de bevillinger, der 
er afsat i henhold til finansieringsafgørelser, dækkes af 
AVS-modtagerstaterne. Udgifter, som ikke er støttebe­
rettigede i henhold til finansieringsaftalerne, og aktiver, 
som ikke er behørigt sikret, eller som henstår uudnyttede, 
burde behandles på samme måde, navnlig fordi de kan 
medføre, at den anvisningsberettigede drages til ansvar i 
henhold til artikel 39 i finansforordningen for den 6. 
EUF. 
14.25. I tre af de fire lande, som indgik i undersøgelsen, 
konstateredes der flere eksempler på, at den anvisnings-
berettigede dels havde godkendt udgifter, som viste sig at 
være formålsløse, eller som ikke var omfattet af 
finansieringsaftalerne, dels havde undladt at træffe de 
fornødne foranstaltninger med henblik på at sikre de 
aktiver, der blev finansieret over EUF, eller at sikre 
anvendelsen heraf. Følgende eksempler skal anføres: 
a) I Benin blev der opført 25 bygninger (430 000 ECU) i 
forbindelse med et projekt til forbedring af naturpar-
(7) Artikel 117 i den anden Lomé-konvention. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 215 
ker, mens finansieringsforslaget kun omfattede ni 
bygninger. 
b) I Benin (projektet for kvægopdræt i Borgou) har det 
på grund af fejl ved udformningen aldrig været muligt 
at anvende slagteriet i Parakou, som blev fuldt ud 
finansieret over midler fra den 3. EUF. Disse fejl kan 
udbedres ved mindre ændringer af bygninger og 
anlæg, men dette er aldrig sket. 
c) I Congo forsvandt et køretøj efter, at det faglige 
bistandsarbejde var afsluttet. Dette køretøj skulle 
ellers have været overdraget til rådhuset i Brazzaville. 
d) I Ghana blev der produceret en demonstrationsfilm 
om forskellige fangstmetoder, og denne film blev 
aldrig forevist (176 000 ECU). Fiskeredskaber til en 
værdi af 683 500 ECU blev ikke sikret. Redskaberne 
befandt sig hos en leverandør, som havde alvorlige 
likviditetsproblemer. 
e) I Ghana opstod der et kurstab på 126 000 ECU i 
forbindelse med hjemtagelsen af 597 000 ECU, som 
oversteg behovene med 30 %; dette skyldtes, at 
behovene ikke var bedømt korrekt, da den første 
overførsel fandt sted, og at overskydende beløb 
unødvendigt blev omregnet i lokal valuta. 
Finansinspektørens kontrol med den 
økonomiske forvaltning 
14.26. I henhold til artikel 19 i finansforordningen for 
den 6. EUF skal finansinspektøren for hver ny forplig­
telse sikre anvendelsen af principperne for forsvarlig 
økonomisk forvaltning (8). Det er selvsagt en vanskelig 
opgave, især på grund af det store antal transaktioner, 
som gennemføres. Hertil kommer de geografiske afstande 
og de ofte mangelfulde oplysninger, som finansinspektø­
ren har til rådighed. Manglerne ved de anvendte 
procedurer fremgår imidlertid ofte umiddelbart, og 
finansinspektøren er i disse tilfælde forpligtet til at 
fremsætte de nødvendige bemærkninger til den anvis-
ningsberettigede. Disse bemærkninger er også af afgøren­
de betydning, når finansinspektøren efterfølgende påteg­
ner transaktioner, som allerede er gennemført lokalt i 
AVS-staterne. 
14.27. Den anvisningsberettigedes akter var i virkelig­
heden behæftet med en række mangler, uden at det 
fremgik, at finansinspektøren havde sat spørgsmålstegn 
ved de pågældende transaktioner: 
(8) Artikel 18 i finansforordningen for den 5. EUF, EFT L 101 
af 11.4.1981. a) I Benin blev der udbetalt ca. 320 000 ECU i 
forbindelse med projektet vedrørende fiskeopdræt, 
uden at der i forvejen var indgået tilsvarende 
forpligtelser. 
b) I Gabon (Øvre Ivindo) blev der udbetalt 82,7 mio. 
FCFA (237 000 ECU), uden at der i forvejen var 
indgået forpligtelse herfor. 
c) I Gabon (fiskeriprojekt på regionalt plan) blev der 
indgået kontrakter for 1,3 mio. ECU i forbindelse 
med en finansieringsaftale, som ikke kan gennemfø­
res, før modtagerlandene har ratificeret en internatio­
nal aftale. 
d) I Ghana blev en kontrakt udtrykt i US-dollars, 
hvilket er i strid med finansforordningen for den 5. 
EUF; dette medførte yderligere omkostninger på 
40 000 ECU. 
e) I Ghana blev der indgået forpligtelse for 130 000 
ECU, som blev indsat på en forskudskonto, der ikke 
var undergivet forskriftsmæssige afviklingsprocedu-
rer. 
14.28. Finansinspektøren bør anlægge en konsekvent 
linje i forbindelse med sådanne mangler og forpligte de 
anvisningsberettigede til at forbedre den økonomiske 
forvaltning. 
KONKLUSION 
14.29. For så vidt angår de fire lande, som var omfattet 
af undersøgelsen, bemærkede Retten, at fordi projekterne 
har måttet tilpasses, og fordi der er opstået vanskelighe­
der i forbindelse med gennemførelsen, er der i mange 
tilfælde påløbet ekstra omkostninger. Dette understreger 
behovet for grundigere feasibility-undersøgelser og for en 
bedre samordning med myndighederne i modtagerlan­
dene, navnlig med de enheder, der er ansvarlige for 
projektforvaltningen. 
14.30. Faglig bistand er forbundet med store udgifter, 
og det er derfor vigtigt, at Kommissionen sikrer, at 
tjenesteydelserne er af meget høj kvalitet, og at der ikke 
spildes tid på grund af en langsommelig forvaltning eller 
logistiske problemer. Den faglige bistand er sjældent 
effektiv, når det drejer sig om at overføre faglig viden til 
lokale medarbejdere, selv om konsulenter bl.a. ansættes 
med henblik herpå. Hvis der mere systematisk blev 
anvendt rådgivere, som er bosat i modtagerlandet, ville 
bistanden sandsynligvis få en større indvirkning på den 
lokale økonomi. 
216 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
14.31. Hvis Kommissionen overholdt principperne for 
en forsvarlig økonomisk forvaltning nøjere, ville der 
foreligge mere fyldestgørende oplysninger om gennemfø­
relsen af de forskellige projekter. Det ville derved også 
blive lettere at kanalisere midlerne derhen, hvor de ville 
blive anvendt til egentlige udviklingsformål og ikke til 
dækning af løbende administrationsudgifter. Blev der 
foretaget en mere systematisk evaluering af projekter og 
programmer, kunne der drages fordel af tidligere erfaringer, således at midler kunne overføres til sektorer 
og foranstaltninger, som mere umiddelbart var til gavn 
for befolkningen i AVS-staterne, hvilket ville være i 
overensstemmelse med Lomé-konventionernes målsæt­
ninger (9). 
(9) Artikel 92, litra c), i den anden Lomé-konvention. Artikel 
186, litra d), i den tredje Lomé-konvention. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 217 
Kommissionens svar på Revisionsrettens bemærkninger 
til regnskabsåret 1989 
INDLEDNING 
KONTROL MED 
LANDBRUGSUDGIFTERNE 
0.5. Revisionsrettens frygt for, at diciplinen på land­
brugsområdet risikerer ikke at blive overholdt, såfremt 
konjunkturene udvikler sig ugunstigt, støttes ikke af de 
aktioner, som den har undersøgt. De forøgede bevillinger 
i visse sektorer støtter heller ikke denne frygt. 
0.6. Formålet med medansvarsafgiften er at bevidstgøre 
landbrugsproducenterne om markedsforholdene, bidra­
ge til finansieringen af afsætningen og skabe mulighed for 
afsætning af korn på markederne i og uden for 
Fælleskabet. Indtægterne dækker en del af udgifterne til 
eksportrestitutioner (1989: 31 %). 
Allerede ved medansvarsafgiftens indførelse i 1986 var 
det Kommissionens opfattelse, at denne foranstaltning 
var den eneste, der kunne genoprette ligevægten mellem 
udbud og efterspørgsel. Det er rigtigt, at forordning (EØF) nr. 570/88 om smør til 
fremstilling af konditorvarer og andre levnedsmidler er 
kompleks, men dette skyldes produkternes og markeder­
nes forskelligartethed samt strukturen i den pågældende 
sektor. Kommissionen har anmodet den gruppe, der har 
fået til opgave at simplificere EF-bestemmelserne på 
landbrugsområdet, om at undersøge disse forskrifter. 
Forordningens effektivitet betvivles imidlertid ikke. I 
øvrigt er kontrollen med denne foranstaltning blevet 
betydeligt forbedret. 
Kommissionen gør i denne forbindelse opmærksom på 
vanskeligheden ved at sondre mellem en kritisk analyse 
af, om midlerne passer til målsætningerne, og en kritisk 
vurdering af de grundlæggende politiske beslutninger. 
Denne vanskelighed viser sig flere steder i Revisions­
rettens rapport. 
0.7. Kommissionen konstaterer, at Revisonsretten er 
nået frem til sin vurdering efter undersøgelse af kun to 
foranstaltninger. Budgetdisciplinen i sin helhed kan ikke 
vurderes på dette grundlag. Det er ganske vist korrekt, at 
situationen på verdensmarkedet i den sidste tid har virket 
modererende på landbrugsudgifterne. Men stabilisato­
rerne har haft tilsvarende virkning. 
Kommissionen har for så vidt angår fastfrysningen af 
landbrugsarealerne i sin rapport om første anvendelsesår 
for denne fællesskabsordning [KOM(89) 353 endelig 
udg.] erkendt, at de første resultater var temmelig 
beskedne. Den er i øvrigt på det rene med, at landbrugs­
producenterne har tendens til først og fremmest at 
undlade at udnytte de mindst produktive arealer. PROBLEMER FORBUNDET MED DELT 
FORVALTNING. 
Disse resultater vedrører imidlertid kun en meget kort 
periode, hvorunder en fuldstændig ny foranstaltning har 
været anvendt. På baggrund af anvendelsens korte 
varighed er det i øjeblikket umuligt at foretage en endelig 
vurdering. 0.9. Når Revisionsretten udtrykker bekymring for, at 
de vanskeligheder, der er opstået i forbindelse med 
forvaltningen af Regionalfonden, skal gøre sig gældende 
for strukturfondene som helhed, ser den bort fra, at især 
de seneste års erfaringer er taget i betragtning ved 
reformen af fondene. 
Bemærkningen om, at udgifterne pr. ton er lavest for 
restitutioner, er ikke hensigtsmæssig i betragtning af 
GATT-problematikken. De nye bestemmelser er i realiteten først trådt i kraft ved 
begyndelsen af det regnskabsår, som Revisionsrettens 
beretning omfatter. Derfor finder Kommissionen, at disse 
218 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12.  90 
resultater  endnu  ikke  kan danne  grundlag  for en endelig 
dom for fremtiden  eller  for en vurdering  af udfaldet  af 
reformen  af de øvrige  fonde. 
0.10.  Kommissionen  er ikke  enig  med  Revisionsretten 
om, at der mangler  specifikke  mål og udvælgelseskriterier 
i forbindelse  med  strukturfondene.  I forbindelse  med 
fondenes  reform  er der derimod  sket  en koncentration  af 
interventionerne  i områder,  der er blevet  udvalgt  efter 
kriterierne  i de fem  målsætninger. 
Det skal  med  hensyn  til kritikken  vedrørende  de 
forskellige  fonde  anføres,  at EUGFL,  Udviklings-
sektionen,  har et sektorbestemt  mål,  og at en del af støtten 
tildeles  uden  geografiske  begrænsninger. 
Støtten  fra Socialfonden  skal  ydes  til medlemsstater  med 
sociale  ordninger  med  forskelligt  sigte  og med  forskellige 
bistandsniveauer.  Det er derfor  normalt,  at medlemssta-
terne  benytter  egne  kriterier  til fortolkning  af disse 
foranstaltninger.  Dette  er absolut  ikke  i modstrid  med  de 
målsætninger,  der søges  opfyldt. 
Kommissionen  er uvidende  om,  på hvilket  grundlag 
Revisionsretten  støtter  den  opfattelse,  at Fællesskabets 
initiativer  på regionaludviklingsområdet  kun  har beske-
den virkning.  Denne  påstand  er så meget  desto  mere 
uforståelig,  som  Revisionsretten  samtidig  anfører,  at det 
er umuligt  at vurdere  disse  aktioners  virkning. 
DELORS-PAKKEN 
0.13.  Det  er Revisionsrettens  opfattelse,  at beslutningen 
om at fastsætte  en gennemførelsesfrist  for de flerårige 
forpligtelser  risikerer  ikke  at ændre  tendensen  til at 
overskride  denne  frist. 
Det kan  her  kun  dreje  sig om  Rettens  formodning. 
Kommissionen  er klar  over,  at den bestående  adfærd  ikke 
kan ændres  fra  den  ene  dag  til den  anden  og at 
overholdelsen  af denne  bestemmelse  kræver  nøje  kontrol. 
Den ser dog ingen  grund  til på forhånd  at være  bekymret 
herfor. 
0.14.  Ændringen  af artikel  6, stk. 2, i finansforordnin-
gen havde  til formål  at understrege  princippet  om et-årige 
budgetter  og at gøre  fremførslen  af bevillinger  fra et 
regnskabsår  til et andet  til undtagelser,  når det drejer  sig 
om opdelte  bevillinger. Som Revisionsretten  selv  anfører,  er dette  mål  blevet 
nået.  Bevillingsfremførslerne  tegner  sig nu kun  for en 
beskeden  procentdel  af de disponible  bevillinger.  Kom-
missionen  har nøje  i hvert  enkelt  tilfælde  undersøgt,  om 
de betingelser,  der  er fastsat  i finansforordningen,  er 
opfyldt.  Den  er overbevist  om (jf. punkt  1.28  til 1.34),  at 
overførslerne  var rimelige  og begrundende. 
0.15.  Revisionsretten  bebrejder  Kommissionen,  at den i 
relativt  stort  omfang  anvender  den undtagelse  i forbindel-
se med  genopførelse  af bevillinger,  som  omhandles  i 
artikel  6, stk. 6 i finansforordningen  0) uden  i tilstrække-
lig grad  at bevise,  at den undtagelsessituation,  som  kræves 
ved forordningen,  består.  Kommissionen  deler  ikke 
denne  opfattelse.  Hver  enkelt  afgørelse  er nøje  undersøgt, 
selv om det i den begrundende  tekst  ikke  altid  præciseres  i 
tilstrækkelig  grad.  Den  går i øvrigt  ud fra det princip,  at 
denne  budgetbestemmelse  dels  har  til formål  at løse 
problemerne  i forbindelse  med  tidligere  indgåede  forplig-
telser  og dels  skal  ses på baggrund  af artikel  11 i den 
interinstitutionelle  aftale.  En nøje  undersøgelse  af hver 
enkelt  af de annullerede  forpligtelser  har således  gjort  det 
muligt  at få kontrol  over  disse  tidligere  indgåede 
forpligtelser. 
Kommissionen  mener,  at Revisionsrettens  restriktive 
opfattelse  af et program  ikke  svarer  til lovgiverens 
hensigter.  Den  finder,  at et program  er en helhed  af 
aktioner  med  samme  målsætning  og sammme  retsgrund-
lag. En endelig  annullering  ville  skade  kvaliteten  af 
Fællesskabets  aktiviteter  som  ønsket  af lovgiveren  og 
finansieret  af budgetmyndigheden.  Kommissionen  er 
enig med  Revisionsretten  om,  at programmets  karakter 
var mindre  klart  for  så vidt  angår  genopførelsen  af 
bevillingerne  fra regnskabsåret  1988. 
Det var ikke  desto  mindre  muligt  på grundlag  af den 
snævre  forbindelse  mellem  de forskellige  projekter  at se, 
at de kunne  behandles  som  et sammenhængende  pro-
gram. 
Resultaterne  giver  Kommissionen  ret. Den  har kunnet 
forene  en overholdelse  af de bestemmelser  i finansforord-
ningen,  der  tilsigter  at styrke  princippet  om  ét-årige 
budgetter,  med  budgetmyndighedens  udtrykkelige  vilje 
til i videst  muligt  omfang  fuldstændigt  at udnytte  de 
tildelte  bevillinger. 
0.16.  Kommissionen  vil i fremtiden  bestræbe  sig på at 
give en klarere  begrundelse  for sine  afgørelser. 
(') Nu  artikel  7, stk.  6. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 219 
FØRSTE DEL 
Kommissionens aktionsbudget og det konsoliderede 
årsregnskab 
KAPITEL 1 
Finansiel revision af Kommissionens indtægter, aktionsudgifter og 
hovedbogholderi 
BUDGETGENNEMFØRELSEN I 1989 indtægten rent faktisk anvendes inden for den pågælden­
de sektor. 
Gennemskueligheden i budgettet sikres ved anvendelse af 
en detaljeret nomenklatur, der gør det muligt at se 
provenuet af disse afgifter. 
Vedtagelse, opstilling og opfølgning af 
budgettet I øvrigt offentliggør Kommissionen årligt, i sin finansrap-
port om EUGFL, Garantisektionen, detaljerede oplys­
ninger om de afgifter, der er opkrævet som medansvarsaf-
gifter inden for mælke- og mælkeproduktsektoren, og om 
deres anvendelse. 
Opstilling af budgettet 1.5. Opførelsen af udgifter til opkrævning af egne 
indtægter som negative indtægter, er baseret på artikel 2, 
stk. 3, i Rådets afgørelse af 24. juni 1988 om ordningen 
for Fællesskabernes egne indtægter (88/376/EØF, Eura-
tom) C1). 
1.2 -1.3. Budgettet opstilles i henhold til bestemmelser­
ne i finansforordningen. Disse indebærer ikke medtagelse 
af de oplysninger, Retten omtaler. Disse oplysninger er 
imidlertid tilgængelige i Kommissionens foreløbige 
budgetforslag og i forvaltningsregnskabet. Opfølgning af budgetgennemførelsen 
1.7. Ydelser for tredjemands regning samt tilsvarende 
godkendte udgifter vedrører kun nogle få poster i forhold 
til samtlige budgetposter. 
1.4. I sine svar på Rettens beretninger fra 1979, 1982, 
1983 og 1985 har Kommissionen allerede haft lejlighed til 
at gøre rede for årsagerne til, at man i fællesskabsretten 
har valgt systemet med negative udgifter for så vidt angår 
medansvarsudgifter. Medansvarsafgiften er således en 
foranstaltning, der har til formål at regulere markederne. 
Den valgte opstillingsform skal ligeledes sikre, at Den af Kommissionen valgte opstilling, som består i, at 
man i disse få tilfælde medtager de indtægter, der er 
opkrævet i løbet af regnskabsåret, i det samlede beløb for 
godkendte bevillinger, er begrundet i, at man ikke ønsker 
at gøre dokumentet mindre overskueligt. Indsættelsen af 
(!) EFTL 185 af 15.7.1988, s. 24. 
220 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
en særlig kolonne, der skulle gøre det muligt at sondre 
mellem de bevillinger, der er opført på budgettet, og 
indtægter, der konstateres i løbet af regnskabsåret, ville 
betyde, at der i tabellen ville forekomme en kolonne, som 
for de fleste budgetposters vedkommende ville være 
blank. 
For at imødekomme Rettens bemærkninger har Kom­
missionen imidlertid til hensigt at anføre en fodnote, hver 
gang der er medtaget indtægter ud over dem, der er anført 
i budgettet, dvs. både for de pågældende poster og for det 
samlede budgetbeløb. 
1.8. De forskelle, Retten har konstateret mellem 
beløbene i gennemførelsesberetningerne og i årsberet­
ningen, er uundgåelige. De kan have forskellige årsager, 
som f.eks. ændring af bevillingernes art (OB eller IOB), 
medtagelse af tillægs- og ændringsbudget eller af andre 
indtægter end de vedtagne osv. Under alle omstændighe­
der har de konstaterede forskelle kun en marginal 
betydning for vurderingen af budgettets gennemførelse. 
1.9. Når Kommissionen opstiller en cash flow-analyse, 
er det ikke for at beskrive budgettets gennemførelse i en 
anden form end den, der er detaljeret beskrevet andet­
steds, men for at give supplerende oplysninger om ind- og 
udbetalinger fra den likvide beholdning. Denne likvidi-
tetsoversigt kan således i forhold til regnskabsoversigter-
ne udvise forskelle, der skyldes bevægelser på konti uden 
for budgettet, samt valutaforskelle, som det fremgår af 
den ledsagende bemærkning. 
1.10. Samtlige frigjorte bevillinger er opdelt i forskellige 
bevillingskategorier, som anføres — på udtømmende vis 
•-- i den månedlige opgørelse over samtlige budget­
indtægter og -udgifter, der udarbejdes af Kommissionens 
regnskabsafdelinger, og som ved regnskabsårets afslut­
ning anføres i bind II af forvaltningsregnskabet. 
Formålet med beretningen om gennemførelsen er ikke at 
gentage de oplysninger, der gives i den samlede budget­
opgørelse, men at give et billede, der er så sammenfatten­
de som muligt, af anvendelsen af de forskellige budget­
poster. 
I tabellerne i bind II af forvaltningsregnskabet, som er 
under indkodning i SINCOM-systemet, foretages en 
sondring mellem fremførte bevillinger og genopførte 
bevillinger. 
1.11. Kommissionen har noteret sig Rettens bemærk­
ninger og vil herefter foretage en detaljeret opstilling af 
bevægelser i bevillingerne, i stedet for den nuværende 
opstilling i form af balancer. 
1.12. Rettens bemærkninger på dette punkt svarer til 
Kommissionens egne konstateringer, og den vil fra regnskabsåret 1991 foretage en opstilling over anvendel­
sen af budgetposter før og efter overførsler. 
Disse yderligere oplysninger vil bl.a. muliggøre en bedre 
opfølgning—i forbindelse med budgettets gennemførelse 
— af virkningen af overførselsprocedurerne. Interne 
undersøgelser på dette område har vist, at overførslerne i 
realiteten kun har en meget svag samlet indvirkning på 
udnyttelsesgraden (under 4 %), men oplysningerne er 
imidlertid af stor interesse for den særlige opfølgning af 
poster, som udviser store bevægelser. 
1.13. Tabel 7 i bind II af forvaltningsregnskabet giver 
på tidspunktet for dets udarbejdelse de oplysninger, 
Retten anmoder om, og angiver beløbet for frigørelser og 
for monetære tilpasninger, som — ud over betalingerne 
— er rårsagen til, at det beløb, der ikke er udnyttet ved 
slutningen af det foregående år, udviser en forskel i løbet 
af regnskabsåret. 
Anvendelsen af de nye regler om 
budgetdisciplin 
Fastsættelse af frister 
1.20. Kommissionen vil gerne understrege, at den nye 
bestemmelse, der er indført i finansforordningen, og som 
omhandler fastsættelse af »en frist« for gennemførelse, 
ganske rigtigt vedrører aktioner, som finansieres over 
opdelte bevillinger, og som pr. definition har karakter af 
flerårige aktioner. 
Der skal i denne forbindelse mindes om, at kravet om 
fastsættelse af en frist har til formål at undgå en 
gentagelse i fremtiden af fænomenet »sovende forplig­
telser«. På grund af utilstrækkelig disciplin kunne 
forpligtelser tidligere — ved manglende gennemførelse og 
dermed udbetaling — forblive bogført som åbne uden 
tidsbegrænsning, hvilket på en uhensigtsmæssig måde 
bidrog til at gøre »fortidens byrder« endnu tungere. 
1.23. a) Kommissionen vil overvåge, at de nye bestem­
melser overholdes i fremtiden. 
b) Fristen anvendes nu systematisk i udviklings­
projekterne. Det tilfælde, der omtales af Retten, kan 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 221 
således kun vedrøre aftaler, i forbindelse med hvilke 
forhandlingerne allerede var afsluttet ved ikrafttrædelsen 
af den nye bestemmelse. 
Kommissionens tjenestegrene vil være særlig opmærksom 
på at undgå sådanne tilfælde. 
1.24. Kommissionen mener, at det nu er nødvendigt, at 
tjenestegrenene tilpasser deres fremgangsmåder, og at de 
følger de detaljerede instruktioner, der i denne forbindelse 
er givet de berørte anvisningsberettigede. Der er ikke 
noget, der tyder på, at dette ikke skulle kunne fungere. 
Bevillingsfremførsler 
Fremførsel af bevillinger fra 1988 til 1989 
Forpligtelsesbevillinger 
1.28. I henhold til artikel 6, nr. 2, litra a), første led, som 
disse fremførsler er baseret på, skal der principielt være 
disponeret over disse beløb inden den 31. marts det 
følgende år. Samtidig med at Kommissionen er enig i 
Rettens fortolkning af rækkevidden af og ånden i disse 
bestemmelser, understreger den, at der er tale om 
bestemmelser og procedurer, der er helt nye, hvorfor en 
vis smidighed er nødvendig igennem de første regn­
skabsår, hvor de er gældende. Dette gælder især, når 
gennemførelsen af disse nye finansielle bestemmelser skal 
ske samtidig med anvendelsen af nye forordninger for de 
enkelte sektorer, hvilket er tilfældet, når det drejer sig om 
strukturfondene. Vanskelighederne ved at gennemføre 
disse bestemmelser er årsagen til, at de 1,9 mio. ECU, som 
er fremført til artikel 554 (tidligere 560), rent faktisk først 
er blevet det efter den 31. marts. Hvad angår fremførslen 
af 0,5 mio. ECU i artikel 552, skyldes den endelige 
underudnyttelse med 0,3 mio. ECU, at der i 1989 i visse 
medlemsstater har været vanskeligheder forbundet med 
gennemførelsen af De Integrerede Middelhavsprogram­
mer. 
1.29. Det er fastsat i finansforordningen, at Kommis­
sionen senest den 15. februar skal træffe beslutning om, 
hvilke forpligtelses- og betalingsbevillinger der skal 
fremføres. Denne bestemmelse medfører i praksis, på 
grund af godkendelsesprocedurerne i institutionen, at 
man senest den 15. januar må have spurgt de forvaltende 
tjenester om, hvilke beløb de finder det nødvendigt at 
fremføre. Efter denne dato foretager regnskabsafdeling­
erne den sidste kontrol, som gør det muligt for dem, inden 
den endelige afslutning af regnskabsåret, at korrigere 
eventuelle uregelmæssigheder, og — som i tilfældet i 
kapitel 73 — de sidste sekundære konteringer. Kommissionen beklager, at dette i forbidelse med den 
meget stramme tidsplan har bevirket, at man har måttet 
ændre det beløb, der oprindelig var fastsat til fremførsel. 
Betalingsbevillinger 
1.30. For så vidt angår betalingsbevillingerne, er det i 
henhold til artikel 6, stk. 2, litra b), (2) op til Kommissio­
nen at vurdere, hvorvidt de bevillinger, der er afsat i 
budgettet for regnskabsåret er tilstrækkelige til at dække 
behovene. Dette er særlig vanskeligt at tage stilling til lige 
i begyndelsen af regnskabsåret, specielt når det drejer sig 
om budgetposter, hvor betalingerne afhænger af anmod­
ninger fra de nationale myndigheder, hvilket er tilfældet 
med artikel 554 (tidligere 560) og 580.1 øvrigt forventes 
det i øjeblikket, at der vil være sammenhæng mellem 
forpligtelses- og betalingsbevillingerne i regnskabsåret. 
1.31. Den af Retten beskrevne situation, hvor der er 
overført betalingsbevillinger, uden at der var nogen 
forbindelse til de fremførte forpligtelsesbevillinger, 
skyldes delvis, at det i artikel 6, stk. 2, litra b), i 
finansforordningen er fastsat, at Kommissionen princi­
pielt skal bestræbe sig på »først og fremmest at anvende 
de for det indeværende regnskabsår godkendte bevillinger 
og kun anvende fremførte bevillinger, når de førstnævnte 
er opbrugt«. Under disse omstændigheder bliver de 
tidligere forpligtelser, for hvilke betalingsbevillingerne 
var fremført, undertiden dækket ved bevillingerne fra 
regnskabsåret. Forbindelsen til de fremførte bevillinger er 
i så tilfælde vanskelig at etablere. Det nye edb-system vil 
imidlertid gøre det muligt detaljeret at følge hver enkel 
forpligtelse. 
Fremførsel af bevillinger fra 1989 til 1990 
Forpligtelsesbevillinger 
1.33. a) Den manglende gennemførelse af fremførslen 
på artikel 554 (tidligere 560) skyldes forsinkelser i 
(2) Artikel 6 i finansforordningen, som citeres flere steder i dette 
kapitel, er senere blevet til artikel 7 som følge af ændringen 
af finansforordningen pr. 13. marts 1990. 
222 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
forbindelse med tilrettelæggelsen af den interne forvalt­
ning af denne post, som vedrører samtlige strukturfonde. 
b) Næsten hele det anførte beløb på 26 mio. ECU 
(artikel 600) var blevet anvist til betaling pr. 31. marts, 
men kunne af tekniske grunde først bogføres senere. 
Situationen er således meget hurtigt blevet bragt i orden. 
c) Kommissionen har rent faktisk indgået forpligtelser 
for 323 967 ECU. Disse forpligtelser blev påtegnet af 
finansinspektøren torsdag den 29. marts og bogført 
tirsdag den 3. april 1990. 
d) De 921 000 ECU, som anføres af Retten, skulle 
anvendes til dækning af Belgiens omkostninger i forbin­
delse med tilrettelæggelsen af Uruguay-Runden. Materia­
let forelå ikke fuldstændigt pr. 31. marts og bevillingen 
blev blokeret af hensyn til overholdelsen af artikel 6, 
stk. 2, litra a). Forpligtelsen blev senere indgået med 
anvendelse af nye bevillinger. 
Betalingsbevillinger 
Genopførelse af bevillinger 
1.37. Kommissionen mener ikke, at finansforordnin­
gens bestemmelser om genopførelse af frigjorte bevil­
linger giver ret til oprettelse af nye budgetbevillinger. 
Hvad der indrømmes Kommissionen i kraft af den nye 
bestemmelse i artikel 7, stk. 6, i finansforordningen, er 
blot en ret til at vurdere og til at »genopføre« (dvs. 
genanvende) den tilladelse, som budgetmyndigheden selv 
har givet ved at afsætte tilsvarende bevillinger, under 
overholdelse af bestemte kriterier og med det formål 
maksimalt at udnytte de bevillinger, der allerede var afsat. 
Generelle bemærkninger 
1.38 -1.39. Kommissionen mener, at det af hensyn til 
formålet med artikel 6, stk. 6, i finansforordningen bør 
undersøges, om de aktioner, for hvilke der forudses en genopførelse, udgør en del af et hele, hvor målsætningen 
er den samme, og hvor de samme regler og økonomiske 
betingelser er gældende. Endvidere bør det undersøges, 
om en endelig ophævelse vil skade rækkevidden og 
betydningen af den pågældende fællesskabsaktivitet, 
sådan som den er udformet i bestemmelserne og 
afgrænset af budgetmyndigheden. I så tilfælde er der tale 
om et program. 
Bestemmelserne i artikel 6 i finansforordningen, hvoref­
ter genopførelsen af en forpligtelsesbevilling ikke er 
mulig, såfremt budgettet for regnskabsåret indeholder 
tilstrækkelige midler til gennemførelse af det oprindeligt 
påtænkte program, er næppe anvendelig i praksis. Ved 
udarbejdelsen af det foreløbige budgetforslag kan der 
ikke opstilles nogle rimelige hypoteser for, hvilke 
bevillinger der vil blive frigjort indtil budgettets vedtagel­
se, og endnu mindre for, hvilke bevillinger der bør 
forudses genopført. Da beslutningen om genopførelse 
endvidere skal træffes inden den 15. februar, dvs. lige ved 
begyndelsen af den faktiske gennemførelse af budgettet, 
følger, at man på dette tidspunkt kan formode, at det 
vedtagne budget ikke omfatter de nødvendige bevillinger. 
Standardteksten i budgetkommentarerne, hvori det 
fastslås, at bevillingerne for indeværende regnskabsår 
ligeledes skal dække de endnu ikke påbegyndte projekter, 
er nødvendig for at kunne tage hensyn til bestemmelsen i 
finansforordningen, som indebærer at de fremførte 
betalingsbevillinger først kan anvendes efter bevillingerne 
for regnskabsåret. 
Genopførelse på budgettet for 1989 af bevillinger frigjort 
i 1988 
1.40. Den opstændighed, at en meget stor del af de 
bevillinger, der er genopført til EUGFL, Garantisektio­
nen, rent faktisk er anvendt, viser, at Kommissionens 
beslutning var velbegrundet og nødvendig. Der er således 
ikke tale om at fortsætte den nærmest faste praksis med på 
ny at indgå forpligtelser. 
1.41. Kommissionen deler Rettens undren over begre­
bet program, som det været anvendt i de tidligere 
bestemmelser vedrørende strukturfondene. Den måtte i 
1989 anvende dette begreb i forbindelse med situationer, 
som ikke var defineret tilstrækkelig præcist til, at der var 
tale om programmer, hvilket er baggrunden for de 
spørgsmål, der rejses af Retten. Reformen af fondene har 
klaret begreberne (især fællesskabsstøtterammerne) og 
muliggør en bedre anvendelse af den tilsvarende bestem­
melse. 
1.42. Som Kommissionen har anført i sit svar på punkt 
1.38 og 1.39, fremgår det af aktiviteterne under Socialfon­
den — selv om begrebet »program« strengt taget ikke var 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 223 
benyttet før 1989 — at der er mulighed for at samle de 
forskellige aktioner, der kan sammenlignes med pro­
grammer. 
Genopførelse på budgettet for 1990 af bevillinger frigjort 
i 1989 
1.43 -1.45. Artikel 11 i den interinstitutionelle aftale 
kan naturligvis ikke udgøre det juridiske grundlag for en 
genopførelse af en bevilling. Til gengæld udelukker denne 
artikel, at bevillinger vedrørende flerårige programmer 
kan annulleres endeligt, og den medfører for de frigjorte 
bevillinger følgende alternativ: De kan enten genopføres i 
henhold til proceduren i artikel 6 i finansforordningen, 
eller de kan, efter at være blevet annulleret, overføres som 
en tildelingsbevilling, idet man hæver loftet for de 
finansielle overslag for det efterfølgende år. Det er således 
i en særlig sammenhæng, som finansforordningen ikke i 
sig selv er tilstrækkelig til at definere, at beslutningerne 
om genopførelse af bevillinger vedrørende bl.a. struktur­
fondene skal træffes. 
På baggrund af denne fortolkning mener Kommissionen, 
at betingelserne i artikel 6 i finansforordningen er blevet 
opfyldt. 
Bevillingerne under strukturfondene: 
— indgår dels i et planlægningsforløb, som begynder 
med fastsættelsen fra regnskabsår til regnskabsår 
indtil 1993 af bevillinger og ender med fastsættelsen af 
tidsplanen for fællesskabsstøtterammerne og for 
aktionsprogrammerne, som er det vigtigste gennem-
førelsesinstrument 
— fastsættes dels fra år til år og omfatter derfor ingen 
disponible bevillinger til forpligtelser ud over dem, 
der som led i denne planlægning er fastsat for hvert 
enkelt nye regnskabsår. 
Kommissionen understreger desuden (jf- beslutningen 
vedrørende Socialfonden) at den har taget hensyn til 
gennemførelsesmulighederne i sin vurdering af, hvilke 
beløb der bør genopføres eller senere på ny opføres på 
budgettet. 1.46. Genopførelsen af disse bevillinger var nødvendig 
for at kunne virkeliggøre målsætningerne i det tidligere 
program »Fission — Forvaltning og opbevaring af 
radioaktivt affald«, hvortil der ikke var afsat nogen 
bevillinger på budgettet for 1990. 
1.47. De 47,8 mio. ECU er blevet genopført med det 
formål at afslutte tidligere programmer for fødevare­
hjælp. Samtlige midler under programmet er anvendt til 
transportomkostninger. 
1.48. Genopførelserne har vist sig at være nødvendige 
for at undgå, at EIB's anmodninger — som principielt er 
undtagelsesvise — om garanti i budgettet for lån til 
Middelhavslandene endnu en gang skulle medføre 
utilstrækkelige bevillinger og dermed forsinke gennemfø­
relsen af finansprotokollerne. 
Konklusioner vedrørende anvendelsen af de nye regler 
om budgetdisciplin 
1.49. Kommissionen mener, at der er gjort et afgørende 
fremskridt med indførelsen, i artikel 1 i finansforordnin­
gen, af en bestemmelse, ifølge hvilken der skal fastsættes 
»en frist« for gennemførelse af de flerårige programmer. 
Efter Kommissionens opfattelse kan man imidlertid 
heller ikke gå længere, når det drejer sig om regler; det 
siger sig selv, at »fristen« nødvendigvis må afhænge af, i 
hvilken sammenhæng hver enkelt flerårige aktion skal 
gennemføres. Som følge heraf må denne vurdering 
foretages af den anvisningsberettigede, i hvert tilfælde for 
sig, eventuelt i samråd med modtageren, uden at det 
hverken er muligt eller realistisk at fastsætte generelle 
regler, som nødvendigvis kun kan blive abstrakte og 
teoretiske. 
Hvad angår en eventuel overskridelse af fristerne, 
påhviler det Kommissionen, ligeledes i hvert enkelt 
tilfælde, at vurdere, hvorvidt det vil være hensigtsmæssigt, 
på grundlag af omstændighederne, at foretage en 
tilpasning af fristerne eller at suspendere aktionen. 
1.50. Kommissionen mener, at den har anvendt regler­
ne om fremførelse forholdsvis strengt. 
224 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Faktisk udgør de ikke-automatiske fremførsler kun en 
meget ringe procentdel af de ikke-anvendte bevillinger 
(forpligtelsesbevillinger bortset fra EUGFL), nemlig: 
Ikke-automatiske overførsler 15,929 mio. ECU 
= = i;05 %. 
Ikke-anvendte bevillinger i 1988 1 516,76 mio. ECU 
1.51 - 1.52. Kommissionens svar til punkt 1.35 ff. viser, 
at den har taget en række faktorer i betragtning i 
forbindelse med sine beslutninger om genopførelse af 
bevillinger. De viser også, hvilken vanskelig situation 
Kommissionen befinder sig i, idet den skal forene to 
modstridende målsætninger. På den ene side drejer det sig 
om at anvende en højere grad af strenghed i gennemførel­
sen af budgettet, gennem en styrkelse af princippet om 
étårighed. På den anden side står budgetmyndighedens 
klart udtrykte vilje til en fuld udnyttelse af de ydede 
bevillinger, idet de opførte tildelinger ikke betragtes som 
et udnyttelsesloft, men som et mål, der skal nås. Artikel 11 
i den interinstitutionelle aftale illustrerer dette. Tallene 
vidner om Kommissionens bestræbelser for nøje at 
overholde reglerne på dette område. De genopførte 
bevillinger udgjorde i 1989 kun 38 % af de frigjorte 
bevillinger og kun 25 % i 1990. 
For at forbedre opfølgningen af de genopførte bevillinger 
har Kommissionen tilpasset sine edb-programmer, 
således at det i højere grad bliver muligt, i løbet af 
regnskabsåret, at isolere de frigørelser, der vil kunne give 
anledning til genopførelse af bevillinger. Kommissionen 
har ligeledes til hensigt nøje at indentificere de individuel­
le forpligtelser, som i løbet af det følgende regnskabsår 
medfører, at de genopførte forpligtelser opbruges. 
Endelig vil Kommissionen for fremtiden separat opføre 
fremførte bevillinger og genopførte bevillinger i forvalt­
ningsregnskabet. 
Overholdelse af reglen om specificering af 
bevillinger 
Samlet forvaltning af bevillingerne til fødevarehjælp 
1.55. Det er rigtigt, at bevillingerne til fødevarehjælp 
fordeles på forskellige budgetposter. Men på dette 
område er det ikke muligt at se bort fra, at fødevarepro­
grammet udgør en helhed, hvorom der træffes beslutning 
en bloc, og som kommer til udtryk gennem forpligtelser 
eller overslag over mængder af varer, der skal leveres. 
Inden for rammerne af bestemmelserne gør Kommissio­
nen sit yderste for på den bedst mulige måde at 
gennemføre det fastsatte program. Det ville vanskeligt 
kunne accepteres, at en del af den vedtagne fødevarehjælp 
ikke skulle kunne leveres af rent formelle årsager, når 
midlerne til det pågældende program er til rådighed. Udnyttelsen af regnskabsårets bevillinger 
Bevillingernes samlede udnyttelsesgrad 
1.57. Kommissionen bekræfter, at dens centrale regn­
skabssystem for fremtiden skulle kunne gøre det muligt at 
følge udbetalingen af forpligtelser gennem en sammenlig­
ning mellem på den ene side betalinger og frigørelser og 
på den anden side de nærmere overslag over udbetalinger 
efter en fast tidsplan. 
Oversigt over budgetposter med en lav udnyttelsesgrad 
1.62. Underudnyttelsen af bevillingerne til De Integre­
rede Middelhavsprogrammer er et aspekt, som Kommis­
sionen fuldt ud er klar over, og den har i 1989 gjort 
løbende rede for vanskelighederne i forbindelse med 
udnyttelsen af disse bevillinger i visse medlemsstater. Den 
har gentagne gange henvendt sig til modtagerlandene for 
at få fremskyndet forvaltningen af programmerne. 
Hvad angår foranstaltningerne under den fælles land­
brugspolitik, kan følgende bemærkes: 
a) Artikel 380 bør ikke medtages blandt de uudnyttede 
poster, idet der ud af de 6,7 mio. ECU, der i alt er 
opført som bevillinger, er 5 mio. ECU, dvs. 75 %, 
som er forbeholdt Den Veterinære Nødfond, som kun 
yder støtte i tilfælde af epidemier, hvorfor anvendel­
sen af disse midler ikke kan forudses. 
b) For så vidt angår artikel 381, skyldes underudnyttel­
sen, at medlemsstaterne har været for sene til at 
forelægge deres anmodninger om godtgørelse. 
c) Hvad angår kontrol inden for landbruget (artikel 
382): En stor del af forpligtelserne er samlet i anden 
halvdel af regnskabsåret, medens udbetalingen af 
dem finder sted i løbet af det følgende regnskabsår. 
d) Med hensyn til statistik (artikel 385) er den væsent­
ligste årsag til den lave udnyttelsesgrad af bevilling­
erne, at det græske program ikke er forløbet efter den 
tidsplan, som var fastsat i Rådets beslutning, hvilket 
bl.a. skyldes de økonomiske restriktioner (spare­
plan), som er indført af den græske regering. 
e) I øvrigt skyldes underudnyttelsen af betalingsbevil­
lingerne i artikel 387 (skove) forsinkelser i forbindelse 
med gennemførelsen af arbejder til beskyttelse mod 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 225 
skovbrand. Disse forsinkelser må tilskrives klimati­
ske problemer, som i meget stort omfang påvirker 
hastigheden ved gennemførelsen af disse sæsonbeto­
nede foranstaltninger. 
Regnskabsårets resultat 
1.64. Kommissionen erkender, at saldoen for regn­
skabsåret 1987 i henhold til finansforordningen skulle 
have været opført på 1988-budgettet i fuldt omfang, dvs. 
med 521,6 mio. ECU, Da budgetmyndigheden imidlertid 
har medtaget den med kun 500,0 mio. ECU i indtægts-
overslaget for 1988 og på 1989-budgettet med 21,6 mio. 
ECU, har Kommissionen bevaret denne opførelse over 
regnskabsår. Den understreger dog, at hvad angår 
saldoen for både 1988 og 1989, gav denne opførelse 
anledning til relevante kommentarer. 
Kommissionen forelagde ikke et foreløbigt forslag til 
ændrings- og tillægsbudget i 1988 for restsaldoen 
vedrørende regnskabsåret 1987 på grund af det ringe 
beløb, der var tale om. 
Overskuddet på 21 mio. ECU i forhold til beløbet på 500 
mio. ECU, som blev anslået og medtaget i budgettet i 
1988, ville næppe have berettiget, at der blev indledt en 
procedure, der er så tung som den, der er nødvendig for at 
vedtage et ændrings- og tillægsbudget. 
1.65. Kommissionen har ikke opført de 780 mio. ECU 
på et ændrings- og tillægsbudget i 1990, da en sådan 
opførelse ville have medført fastsættelse af en ensartet 
momssats, der ville være lavere end den sats, der er fastsat 
i artikel 2, stk. 4, i afgørelsen af 24. juni 1988 om 
ordningen for Fællesskabets egne indtægter. 
Parlamentet støttede Kommissionens fortolkning, med­
ens Rådet anfægtede den. Rådet har anlagt søgsmål ved 
Domstolen angående dette spørgsmål. BEMÆRKNINGER OM LOVLIGHEDEN OG 
DEN FORMELLE RIGTIGHED AF 
TRANSAKTIONER REGNSKABSFØRT FOR 
REGNSKABSÅRET 
Traditionelle egne indtægter 
Ikrafttrædelsen af afgørelse 88/376/EØF 
1.66. Medens man afventede ikrafttrædelsen af den nye 
afgørelse, havde medlemsstaterne, i henhold til afgørelsen 
af 1970, ret til at få dækket opkrævningsomkostninger i 
forbindelse med opkrævning af egne indtægter. Imidlertid 
var Kommissionen ikke i stand til at efterkomme denne 
ret på grund af manglende bevillinger. Så snart budget­
myndigheden med sin vedtagelse af budgettet for 
regnskabsåret 1988 havde givet udtryk for sin vilje til at 
anvende proceduren med tilbageholdelse af disse udgif­
ter, opfordrede Kommissionen medlemsstaterne til at 
fradrage de pågældende beløb. Kommissionen har 
således ligeledes taget hensyn til målsætningen for de 
gældende bestemmelser. Hvad angår indvirkningen på 
Kommissionens likvide beholdning, skal der mindes om, 
at Kommissionen i perioden fra februar til juni bogførte 
udgifterne til opkrævning i sine regnskaber. 
Medlemsstaterne kunne ikke fastlægge de egne indtægter 
af EKSF-told vedrørende 1988 førend pr. 1. februar 1989, 
som var datoen for afgørelsens ikrafttrædelse. I overens­
stemmelse med gennemførelsesforordningen stillede 
medlemsstaterne beløbene til rådighed for Kommissio­
nen den 20. dag i den anden måned efter fastlæggelsen. 
Regnsskabsføring af de beløb, medlemsstaterne har 
stillet til rådighed 
1.67. Kommissionens tjenestegrene udfærdiger ind-
tægtsordrene, så snart de er i besiddelse af de månedlige 
opgørelser over medlemsstaternes egne indtægter. Efter­
som overførslen af disse opgørelser til Kommissionen i 
henhold til forordningen skal ske samtidig med indbeta­
lingen af indtægterne til Kommissionens konti, er det ikke 
muligt at udfærdige ordrene inden tilrådighedsstillelsen. 
Under alle omstændigheder kan der ikke ske noget 
indtægtstab på grund af den senere udfærdigelse af 
indtægtsordrene. 
Kommissionen har ikke anmodet om renter fra Portugal, 
da det pågældende beløb er under 200 ECU; Kommissio­
nens og medlemsstatens udgifter til opkrævning af små 
rentebeløb gør, at sådanne opkrævninger ikke er 
berettiget. Kommissionen har i 1990 anmodet Det 
226 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Forenede Kongerige om at betale renter. For Græken­
lands vedkommende afventer Kommissionen oplys­
ninger om rentesatserne. Den vil fremsende anmodningen 
om renter, så snart disse oplysninger foreligger. 
Regnskabsføring af fradrag i henhold til særlige aftaler 
1.68. Kommissionens tjenestegrene undersøger, i for­
bindelse med sin kontrol, nøjagtigheden af de beløb, der 
vedrører de kontrollerede perioder, og som er fradraget af 
medlemsstaterne i henhold til de aftaler med tredjelande 
og andre områder, som Retten omtaler. 
Kommissionens regnskabsføring af disse beløb indebærer 
ikke, at den accepterer dem endeligt; der kan ske 
berigtigelser på baggrund af kontrollen. 
Hyppigheden, hvormed fradragene foretages, afspejler 
bestemmelserne i de forskellige aftaler. En harmonisering 
af tidspunkterne vil ikke medføre nogen fordel, bl.a. i 
betragtning af de ringe beløb, der fradrages. 
Kommissionen gav den 11. juni 1987 sin principielle 
godkendelse af Italiens anmodning om fradrag. Aftalen 
med Italien indebærer, at de fratrukne beløb skal figurere 
på de kontoopgørelser, der sendes til Kommissionen. 
Kommissionen undersøgte ved en kombineret kontrol, 
foretaget fra den 23. til den 27. april 1990 i Italien, de 
fradrag, der vedrørte perioden fra 1979 til 1987. 
Kommissionen udbad sig ved skrivelse nr. 3602 af 15. juni 
1990 nærmere oplysninger. 
Efter at have gennemgået de modtagne oplysninger, vil 
Kommissionen om nødvendigt foretage en yderligere 
kontrol. Resultaterne vil blive meddelt Retten. 
Svig og uregelmæssigheder 
1.69-1.72. Kommissionen minder om, at forordnin­
gen (EØF) nr. 1468/80, ændret ved forordning (EØF) nr. 
945/87 fastslår de betingelser, hvorunder medlemsstater­
nes administrative myndigheder yder hinanden gensidig 
bistand og samarbejder med Kommissionen med henblik 
på at virkeliggøre den solidaritet inden for Fællesskabet, 
som er nødvendig for at sikre, at told- og landbrugs­
bestemmelserne anvendes korrekt og ensartet, og for at undgå både konkurrencefordrejninger og handelsmøn­
stre, der er ulovlige og skadelige for Fællesskabets 
økonomi. 
I forbindelse med den gensidige bistand vedrører 
informationsudvekslingen om transaktioner, som er eller 
kunne være i modstrid med told- og landbrugsbestemmel­
serne, tekniske elementer, såsom: 
personer, der mistænkes for at begå svig og uregel­
mæssigheder 
— varebevægelser, der mistænkes for at være ulovlige 
— svigagtige eller uregelmæssige metoder og frem­
gangsmåder 
Denne informationsudveksling vedrører således oplys­
ninger, som normalt bør foreligge inden fastlæggelsen af 
de egne indtægter. 
Der er således tale om bestemmelser, som ikke er egentligt 
finansielt begrundet. 
I forbindelse med den rapport om fastlæggelse af og 
kontrol med de traditionelle egne indtægter, som de 
nationale myndigheder hvert år skal forelægge Kommis­
sionen i henhold til artikel 5 i forordning (EØF) nr. 
2891/77, har visse stater tidligere forelagt generelle og 
samlede oplysninger vedrørende tilfælde af svig i 
forbindelse med disse indtægter. 
Denne form for oplysninger har imidlertid hverken gjort 
det muligt for Kommissionen at kontrollere, om alle 
tilfælde af svig eller uregelmæssigheder rent faktisk er 
blevet forfulgt af de nationale myndigheder, eller om de 
pågældende egne indtægter er blevet opkrævet og stillet til 
rådighed for Kommissionen. 
Som det fremgår af ovenstående, er de oplysninger 
vedrørende svig og uregelmæssigheder, som er blevet 
meddelt Kommissionen i medfør af de to ovennævnte 
forordninger, ikke af samme art. 
I tilfælde af, at de oplysninger, der fremkommer som et 
resultat af den gensidige bistand, viser, at forfølgelsen af 
visse individuelle tilfælde af svig eller uregelmæssigheder 
kan forventes at medføre, at de nationale myndigheder 
gennemfører opkrævningsprocedurerne vedrørende de 
pågældende egne indtægter, anmoder Kommissionen de 
berørte medlemsstater om at underrette den om resultatet 
af disse procedurer. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 227 
Da denne situation ikke er tilfredsstillende, er der ved 
forordning (EØF) nr. 1552/89 fastsat nye bestemmelser. 
1.73. Forordning (EØF) nr. 1552/89, som ophævede 
forordning (EØF) nr. 2891/77, indeholder nye bestem­
melser, bl.a. vedrørende en obligatorisk halvårlig under­
retning af Kommissionen om tilfælde af svig og uregel­
mæssigheder, der vedrører traditionelle egne indtægter til 
beløb over 10 000 ECU, samt en forpligtelse til separat 
bogføring af egne indtægter, der er fastlagt, men ikke 
opkrævet. 
Anvendelsen af den nye forordning skulle gøre det muligt 
at afhjælpe ulemperne ved de tidligere bestemmelser. 
Kommissionen er således i færd med at etablere en 
ordning, hvorved de oplysninger, den råder over med 
hensyn til svig eller uregelmæssigheder, automatisk 
sammenholdes med bogføringen af de egne indtægter. 
Dette skulle gøre det muligt at kontrollere, om de 
nationale myndigheder har fastlagt, bogført, opkrævet og 
stillet de egne indtægter til rådighed med den ønskelige 
hurtighed. 
Egne indtægter hidrørende fra moms og BNI 
samt diverse indtægter 
Forvaltningen af egne indtægter hidrørende fra moms 
1.74. Kommissionen har etableret et system til behand­
ling af forbehold og af punkter, der er uafklaret (se også 
punkt 1.80). 
Kommissionen forsøger at forvalte sin kontrol og de 
eventuelle korrektioner, der er resultater heraf, i overens­
stemmelse med lovgivningen og på en måde, som er 
retfærdig og rimelig både for Fællesskabet og medlems­
staterne, når det juridiske grundlag ikke kan give et klart 
svar. Undertiden, og især når begge parter alvorligt 
prøver på at nå frem til en acceptabel beregningsmetode, 
er det nødvendigt at indtage en pragmatisk holdning, og 
det er Kommissionens erfaring, at dette generelt giver de 
bedste og mest retfærdige resultater. 
Alternativet til denne fremgangsmåde, dvs. anvendelse på 
et tidligere tidspunkt af juridiske procedurer, giver ikke 
nogen garanti for bedre eller hurtigere resultater, og vil 
endog kunne resultere i yderligere forsinkelser og en 
lavere grad af inddrivning af egne indtægter. 1.75. Retten anfører en række forbehold, i forbindelse 
med hvilke der ikke var truffet nogen foranstaltninger pr. 
31. december 1989. 
Siden dette tidspunkt har situationen udviklet sig meget. 
Således fremgår det af Kommissionens registre, at 8 ud af 
de 33 forbehold, Retten nævner, er blevet trukket tilbage i 
forbindelse med udfærdigelsen af oversigtsdokumentet, 
idet medlemsstatens redegørelser blev accepteret af 
Kommissionen. Tolv andre forbehold er blevet trukket 
tilbage, idet den pågældende medlemsstat har foretaget de 
korrektioner, der anmodedes om, fem forbehold har 
allerede tidligere givet anledning til overtrædelses­
procedurer, og tre forbehold har givet anledning til 
indtægtsordrer. 
De fem øvrige forbehold vedrører fortolkninger af 
fællesskabsbestemmelser, som er under drøftelse, eller 
tekniske spørgsmål i forbindelse med beregning af et 
element, der indgår i momsgrundlaget. De pågældende 
egne indtægter udgør enten meget små beløb, eller de er 
vanskelige at anslå. I sidstnævnte tilfælde er det i øvrigt 
ikke udelukket, at det endelige resultat vil give anledning 
til en tilbagebetaling fra Kommissionens side. 
Kommissionen har allerede i sine svar på 1988-rapporten 
anført, at det ikke er alle forbehold, der nødvendigvis skal 
opføres i regnskaberne eller tillægges en tidsplan. Alt 
afhænger af, på hvilket stadium forhandlingerne med den 
pågældende medlemsstat befinder sig. 
1.76. Hvad angår Italiens opkrævning af 13 månedlige 
indbetalinger af moms, mens regnskabet kun omfatter 12, 
har Kommissionen fulgt de sædvanlige procedurer, ifølge 
hvilke der inden udfærdigelsen af indtægtsordren skal ske 
følgende: 
— konstatering af overtrædelsen på kontrolbesøget (5.-
7. december 1989) 
— fremsendelse af kontrolrapporten til medlemsstaten 
(30. januar 1990) 
— modtagelse af medlemsstatens bemærkninger (28. 
maj 1990). 
Italien har i sine bemærkninger anerkendt Kommissio­
nens argumentation. Momsgrundlaget for 1988 er 
forhøjet med det skyldige beløb; de egne indtægter vil 
blive indbetalt i forbindelse med udfærdigelsen af saldi pr. 
1. december 1990. 
1.77 - 1.78. Kommissionen glæder sig over, at den har 
kunnet opnå supplerende egne indtægter fra moms på 
19,2 mio. ECU i 1989, som et resultat af berigtigelser af 
228 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
årene 1979-1986. Mange af disse ændringer blev først 
accepteret efter langvarige drøftelser med de pågældende 
medlemsstater. 
Kommissionen har ikke forlangt renter, fordi disse 
indbetalinger, der er et resultat af berigtigelser, ikke er 
foretaget for sent. Det er således fastsat i artikel 10b i 
forordning (EØF) nr. 2892/77, at der kan foretagesberig-
tigelser over flere år, og artikel 10, stk. 6, i forordning 
(EØF) nr. 2891/77 omhandler fristerne for betaling af de 
deraf følgende egne indtægter. Tilsvarende bestemmelser 
findes i de nye forordninger (EØF) nr. 1552/89 og 
1553/89. 
I det tilfælde, som Retten omtaler (grundfradrag for de 
første 140 teaterforestillinger) foretog Frankrig på 
Kommissionens anmodning en forud fastsat vurdering af 
problemet, som førte til, at beløbet samt morarenter blev 
betalt i 1986. Kommissionen anfægtede beregningen, og 
Frankrig foretog en mere dybtgående undersøgelse af 
området. De beløb, der blev fastsat på grundlag af denne 
undersøgelse, blev efterprøvet i forbindelse med kon­
trollen af momsgrundlaget for 1987. De blev godkendt og 
bogført — ligesom de øvrige berigtigelser i henhold til den 
ændrede forordning (EØF) nr. 2892/77, artikel 10b, stk. 
1, tredje afsnit — i den sammenfattende oversigt pr. 30. 
juni 1989. Der var ikke grund til at anvende morarenter i 
dette tilfælde. 
1.80. Kommissionen noterer sig Rettens henstillinger 
med hensyn til »at tage proceduren i forbindelse med 
indkassering af udestående fordringer hidrørende fra 
moms op til revision«. 
Beregningsmetoden bygger på en fastsættelse af et 
ensartet grundlag for de egne indtægter fra moms ud fra 
momsindtægterne. En sådan fastsættelse kan imidlertid 
aldrig foregå automatisk ved anvendelse af de nationale 
statistikker. De oplysninger, der er til rådighed, hidrører, 
som Retten er klar over, fra forskelligartede kilder, og 
vedrører elementer af forskellig karakter, og disse 
oplysninger er endog udformet med henblik på formål, 
der har meget lidt forbindelse med indirekte beskatning. 
Det er derfor uundgåeligt, at der vil være »uenighed« 
omkring disse oplysningers troværdighed, fortolkning og 
den eventuelle forbedring af dem. 
Kommissionen har imidlertid taget hensyn til de bemærk­
ninger, Retten fremsatte i sin årsrapport vedrørende 
regnskabsåret 1988, hvor problemerne i denne forbindel­
se blev påpeget. 
Resultatet er en ny strategi, som allerede er kommet til 
udtryk i praksis ved anvendelsen af den generelle regel om 
en frist for berigtigelse af forbehold. Således skal ethvert 
forbehold, der fremsættes ved en momskontrol i året n, 
normalt være berigtiget den første arbejdsdag i december i 
året n + 2. Der kan naturligvis gøres undtagelser fra 
denne regel, når der er tale om vanskeligheder, specielt af 
teknisk art, i forbindelse med beregning eller endelig 
fortolkning af en juridisk tekst. Indkassering af egne indtægter, der skal få det 
almindelige budget og de egne momsindtægter til at 
balancere 
1.81. Der er ikke i fællesskabsretten sat frister for 
medlemsstaternes indbetaling af de andele af indtægterne, 
der skal få budgettet til at balancere. Kommissionen har 
derfor ikke anmodet om renter af den supplerende 
indbetaling fra Spaniens side. 
De beløb, der er opført som moms på budgettet for 1989, 
er baseret på Rådets afgørelse af 24. juni 1988 om 
ordningen for Fællesskabets egne indtægter. Da beslut­
ningen imidlertid først trådte i kraft den 1. februar 1989 
forelå der ikke i januar 1989 noget juridisk grundlag for 
indbetaling til Kommissionen af de pågældende beløb. 
Rådets beslutning af 7. maj 1985 fandt stadig anvendelse. 
I mangel af det juridiske grundlag for indbetaling den 
første hverdag i januar 1989, som er fastsat i artikel 10, 
stk. 3, fjerde afsnit, i forordning (EØF) nr. 2891/77, har 
Det Forenede Kongerige indbetalt en tolvtedel af det 
beløb, der var opført på ændrings- og tillægsbudgettet for 
regnskabsåret 1988. Så snart den nye beslutning trådte i 
kraft, ajourførte Det Forenede Kongerige sin indbeta­
ling. Kommissionen har ikke anmodet om morarenter, da 
Det Forenede Kongerige ikke har overtrådt fællesskabs­
bestemmelserne. 
EUGFL — Garantisektionen 
Forvaltning af forskud 
1.84. I betragtning af de bestemmelser, der gælder 
vedrørende bogføring af medansvarsafgiften, var den 
valgte løsning den eneste mulige. 
Fiskeri 
1.85 -1.86. Kommissionens tjenestegrene vil i forbin­
delse med udarbejdelsen af det kommende foreløbige 
budgetforslag undersøge mulighederne for at opdele 
bevillingerne i post 4200 med henblik på at undgå det 
problem, Retten omtaler. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 229 
EUGFL — Udviklingssektionen Forberedelse af fællesskabsstøtterammer og faglig 
bistand (artikel B 554) 
Refusion til medlemsstaterne 
1.87. Kommissionen vil i forbindelse med fastsættelsen 
af refusionen af udgifter for året 1989 tage hensyn til 
Rettens bemærkninger. 
1.88. Kommissionen redegør i sine svar på punkterne 
6.56—6.63 for, hvorfor den har godkendt refusionen af de 
pågældende udgifter. 
EFRU 1.92. Kommissionen vil drage omsorg for, at sådanne 
situationer ikke opstår i fremtiden. 
Det sociale område 
Omfanget af aktioner finansieret over Socialfonden i de 
prioriterede regioner 
Dokumentationsmateriale 
1.89. Den manglende fremsendelse til Retten af væsent­
ligt dokumentationsmateriale skal ses i lyset af vanskelig­
hederne i forbindelse med omorganiseringen af procedu­
rerne for behandling af dette materiale og for medlems­
staternes fremsendelse heraf til Kommissionen. Baggrun­
den for de nye procedurer er reformen af fondene. 1.94. I regnskabsåret 1989 har Socialfonden, i henhold 
til de overgangsbestemmelser, der er fastsat i forbindelse 
med reformen af strukturfondene, fortsat fungeret efter 
de tidligere gældende bestemmelser, bl.a. afgørelse 
85/568/EØF. De nye regler finder imidlertid allerede 
anvendelse i forbindelse med gennemførelsen af refor­
men, bl.a. ved fastsættelsen af nye målsætninger og nye 
interventionsformer samt ved anvendelsen af det generel­
le princip om samling af finansieringerne over struktur­
fondene. 
Forvaltningen af forpligtelserne vedrørende EFRU 
(artikel B 500) 
1.90. Retten gentager sin kritik fra de tidligere år af 
metoden med anvendelse af forpligtelser i årlige trancher 
inden for Regionalfonden. Denne kritik vedrører især 
fællesskabsbestemmelserne, som Kommissionen nøje 
overholder. Faktisk fremgår det udtrykkeligt af både 
forordning (EØF) nr. 1784/84 og den nye forordning 
(EØF) nr. 4253/88, at forpligtelser af en varighed på to år 
eller derover generelt skal stilles til rådighed i årlige 
trancher. Kommissionen forklarer nærmere i kapitel 7, 
hvad baggrunden er for denne bestemmelse. Kort 
beskrevet drejer det sig om at knytte den tættest mulige 
forbindelse mellem den budgetmæssige forpligtelse og de 
fremskridt, der sker på selve stedet. Herved forhindrer 
systemet, at der skabes sovende forpligtelser, som gør 
»fortidens byrder« endnu tungere. Endelig undgår man 
en blokering af bevillinger, som kunne være anvendt 
andetsteds. 
1.91. De utilstrækkeligheder, som Retten har konstate­
ret, vil ikke kunne forekomme igen, idet kontrolforan­
staltningerne — bl.a. hvad angår påtegning af forplig­
telserne — er blevet ændret i det nødvendige omfang. På baggrund heraf er Rettens bemærkning korrekt, men 
Kommissionen må på sin side konstatere, at i denne 
overgangsperiode har den lette overskridelse, der er 
konstateret, ikke skadet de tidligere aktioner, og 
overskridelsen er i vid udstrækning berettiget af interes­
sen i at opnå en så hurtig tilpasning som muligt af 
Socialfondens finansieringer til målsætningerne for 
reformen af fondene og til ønsket om at opnå større 
koncentration af finansieringerne. 
Forskning og energi 
1.95. Hvad angår ESPRIT-programmmet, har Kom­
missionen foretaget en detaljeret gennemgang af de 
nævnte ti sager. Den mener ikke, at den på tidspunktet for 
undersøgelsen var i stand til at tage afgørende stilling til, 
hvorvidt visse af disse sager burde afsluttes. Den har 
imidlertid truffet de nødvendige foranstaltninger til, at 
samtlige sager efterhånden kan afsluttes. Sideløbende 
hermed indfører den en ordning, der indebærer regelmæs­
sig kontrol af sagerne. Inden for energisektoren har 
Kommissionen taget hensyn til Rettens bemærkninger, 
og den har siden hen foretaget de nødvendige frigørelser. 
230 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Aktioner finansieret over afsnit 9 
Fødevarehjælp 
1.96. Kommissionen bestræber sig på kun at opføre en 
enkelt forpligtelse som »sidste del af tidligere program­
mer«. På grund af prissvingningerne, som kan være 
betydelige, mens et program forløber (1-2 år), kan 
supplerende forpligtelser vise sig nødvendige. Men disse 
forpligtelser vedrører altid tidligere programmer. 
Hjælpen til Bangladesh 
1.97. Retten omtaler en række transaktioner, som efter 
dens opfattelse ikke er i overensstemmelse med fælles­
skabsretten. De giver anledning til følgende kommenta­
rer: 
a) Ændringerne var i overensstemmelse med målsæt­
ningen for projektet, som var godkendt i finansie­
ringsforslaget, og det var kun gennemførelsesbetin-
gelserne, der blev ændret. 
b) Der blev givet tilladelse til overførslen på grundlag af 
bekræftede arbejdsordrer, som var efterprøvet og 
godkendt af eksperter fra EF-projektet vedrørende 
faglig bistand. 
c) Den af Retten omtalte betalingsforsinkelse skyldes 
ganske rigtigt en menneskelig fejl. Kommissionen vil 
drage omsorg for, at en sådan fejl ikke gentager sig. 
d) Der forelå en officiel og fast aftale om en veldefineret 
sektorbestemt anvendelse af midlerne, som er fuldt ud 
i overensstemmelse med forordningens retningslinjer 
for anvendelse af COMPEX-midler; tilladelsen til 
overførslerne på dette grundlag har også medført en 
hurtig positiv indvirkning på betalingsbalancen, 
hvilket er et andet væsentligt krav i COMPEX-
forordningerne. 
e) Jf. svar til punkt 10.54. Tilsidesættelser af finansinspektørens nægtelse 
af påtegning 
1.98. I henhold til finansforordningen skal Retten kun 
have meddelelse om beslutninger om tilsidesættelse af 
nægtelse af påtegning. 
Nægtelser af påtegning er kun forberedende foranstalt­
ninger af intern art, som Retten imidlertid il kunne finde 
frem til i forbindelse med den punktuelle kontrol af 
udgifter og indtægter. 
BEMÆRKNINGER OM 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
REGNSKABSFØRINGEN 
Fællesskabernes balance 
Kommissionens balance 
Lejede løsøregenstande 
1.100. Kommissionen tager Rettens forslag til efterret­
ning, og den vil sammen med de øvrige institutioner 
undersøge mulighederne for at medtage oplysninger om 
lejede løsøregenstande i kommentarerne til balancen. 
Driftsmidler 
1.101. a) Kommissionen mener, at den i sin finansielle 
forvaltning — og med overholdelse af bestemmelserne — 
må tage hensyn til, at det er nødvendigt at sikre, at de 
forskellige tjenestegrene kan udføre deres opgaver. Den 
midlertidige forhøjelse af driftsmidlerne er en pragmatisk 
løsning, der har gjort det muligt for Publikationskontoret 
at fortsætte sine aktiviteter under afventning af øgede 
bevillinger. Kommissionen understreger, at overførslen 
er sket inden for samme regnskabsår, hvorved étårigheds-
princippet er blevet overholdt. 
b) Fremsendelsen af EFT til abonnenterne i de fleste af 
medlemsstaterne sker ved mellemkomst af et privat firma, 
som afhenter publikationen på Publikationskontoret, 
transporterer den ad den hurtigste vej til bestemmelses­
landet og afleverer forsendelserne på hovedpostkontorer­
ne i bestemmelseslandet. Denne daglige mekanisme 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 231 
forudsætter regelmæssig betaling fra kontrahentens side 
af udgifter til flytransport og porto i hvert enkelt 
bestemmelsesland på tidspunktet for aflevering af 
forsendelserne. Specielt frankeringsomkostninger er 
udgifter, som normalt betales direkte af Publikations-
kontoret. Kommissionen mener, at størrelsen af de beløb, 
som kontrahenten må lægge ud, berettiger, at der stilles 
driftsmidler til rådighed, som er beregnet på grundlag af 
den gennemsnitlige månedlige udgift til forsendelse af 
EFT. 
Ved udarbejdelsen af udkastet til den kontrakt, som 
skulle fastlægge systemet for forsendelse af EFT til 
abonnenterne, havde Den Juridiske Tjeneste anmodet 
Publikationskontoret om at anvende et system med 
bankgaranti for at sikre, at transportfirmaet kunne 
opfylde sine kontraktmæssige forpligtelser over for 
Publikationskontoret på korrekt vis. 
I tilfælde af, at medkontrahenten ikke opfylder sine 
forpligtelser er Publikationskontoret berettiget til at få 
godtgørelse for den lidte skade gennem ophævelse af hele 
eller en del af garantien. 
Der er således to behov, der må sikres opfyldt: 
— på den ene side, at Publikationskontoret skal kunne 
udrede store daglige udgifter til transportfirmaet for 
forsen4else 
— på den anden side nødvendigheden af, at Publika­
tionskontoret dækker sig mod risikoen for manglende 
opfyldelse af kontrakten. 
Driftsmidlerne tjener således deres eget formål, og 
hensigten med dem og virkningen af dem er ikke at sikre 
bankgarantien. 
Hvis der kan ses en forbindelse mellem de to foranstalt­
ninger må den være, at man har indført et system med 
bankgaranti samtidig med, at Publikationskontoret 
stillede driftsmidler til rådighed for sin medkontrahent til 
dækning af dennes daglige udlæg. 
c) Dette forskud er ydet som en modydelse for 
ændringen af betingelserne for betaling af rejsebureauets 
fakturaer fra 30 til 60 dage. 
Kommissionen undersøger, hvilke forvaltningsmetoder 
vedrørende forskud på udgifter til tjenesterejser der vil 
kunne formindske omfanget af eller helt afskaffe dette 
forskud. Regnskabsføring af transaktioner foretaget af eksterne 
delegationer 
1.102. Etableringen af DAD pr. 1. januar 1988 har 
medført en opdeling af de opgaver i forbindelse med den 
budgetmæssige og regnskabsmæssige forvaltning af 
delegationerne uden for Fællesskabet, som hidtil har 
været varetaget af ESS og UEB, på tre af Kommissionens 
generaldirektorater: 
— GD IX-DAD: anvisningsberettiget/forvaltning 
— GD XIX: regnskabsførelse og likviditetsforvaltning 
GDXX: finanskontrol 
Pr. 1.1.1988 bestod DAD's personale hovedsagelig af 
tjenestemænd, der havde været udstationeret til ESS og 
derefter var genindtrådt i GD IX-DAD. 
DAD har bestræbt sig på at tilrettelægge sin nye 
forvaltning med den adskillelse af funktioner, som er 
målsætningen i finansforordningen. 
De udgifter, DAD har haft siden 1988, er således blevet 
overført til Kommissionens bogholderi, og ESS's udgifter 
vedrørende bevillinger, der i 1987 er overført til ESS's 
regnskabsår 1988, er bogført i ESS's regnskaber og opført 
på dennes balance og forvaltningskonto. 
Da man i 1988 og 1989 endnu var i en overgangsfase, 
fortsatte Kommissionen med at benytte ESS's banknet 
for at sikre kontinuiteten i forvaltningen af delegationer­
ne. 
11988 og 1989 har tjenestemændene i DAD således stadig 
fungeret som regnskabsførere for ESS. 
Alle transaktioner gennemført i 1988 af tjenestemænd i 
DAD, der har handlet i deres egenskab af rengskabs-
førere for ESS, er således blevet bogført i ESS's regnskab. 
Systemet med forskudsforvaltning, som er tilladt i 
henhold til finansforordningen, indføres nu i alle 
delegationer. De nødvendige bankkonti oprettes i 
Kommissionens navn, og ESS's konti opgøres. Delega­
tionerne har som helhed fremsendt alle opgørelser inden 
for de fastsatte frister, og forsinkelsen i forbindelse med 
den endelige regnskabsføring er i vid udstrækning blevet 
indhentet. 
232 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Kommissionens tjenestegrene bestræber sig på at løse 
problemet vedrørende afviklingen af ESS's regnskabs­
førelse og tilgodehavender via det almindelige budget. 
1.103-1.105. Samtidig med oprettelsen af DAD 
etablerede ESS og DAD en task force for »inventaropgø­
relse« med henblik på at gennemføre overførslen af fast 
ejendom og løsøre fra ESS til Kommissionen. 
Det personale og den tid, der er til rådighed, gjorde det 
ikke muligt at afslutte en inventaropgørelse pr. 1. januar 
1988. 
Selv om det er rigtigt, som Retten siger, at Kommissio­
nens balance pr. 31. december 1989 ikke afspejler de 
faktiske forhold, så vil de foranstaltninger til inventarop­
gørelse, som fortsat er i gang, sikre, at det endelige 
resultat bliver korrekt, eftersom alle de værdier, der 
eksisterede pr. 31. december 1988, medtages i opgørelsen 
over Kommissionens aktiver. 
1.106 - 1.108. På grund af vanskelighederne i forbindel­
se med overførslen af ESS's aktiviteter til Kommissionen 
og med de overgangsforanstaltninger, der har måttet 
indføres, har det endnu ikke været muligt at forelægge en 
fuldstændig og endelig oversigt. Den er i øjeblikket under 
udarbejdelse og skulle kunne foreligge inden længe. 
1.109-1.110. På tidspunktet for oprettelsen af DAD 
rådede Kommissionen ikke over det nødvendige edb-
udstyr til at forvalte alle delegationer uden for Fællesska­
bet. Endvidere skulle der foretages en tilrettelæggelse og 
en fordeling af arbejdet mellem de pågældende tjeneste­
grene i Kommissionen. 
I 1988 blev alt foretaget manuelt, og i 1989 udarbejdede 
DAD programmellet BCC (budget, couts, controles) med 
henblik på at kunne forvalte alle hovedsædets forskud og 
udgifter. 
Det er rigtigt, at der i 1989 fortsat har været forsinkelser, 
da dette også var et overgangsår, og Kommissionen måtte 
indhente de forsinkelser, der var opstået i 1988 og i 
begyndelsen af 1989. 
I 1990 kom BCC-programmet op på normal hastighed; i 
begyndelsen af marts 1990 blev således de første 
oplysninger vedrørende 1990 fremsendt til GD XIX til 
bogføring i SINCOM-systemet. 
I september 1990 vil DAD etablere en interface mellem 
BCC og SINCOM med henblik på at undgå dobbelt 
indkodning. Konti uden for budgettet 
1.111. Etableringen i 1987 at et nyt EDB-system til 
anvendelse i hovedbogholderiet har muliggjort en bedre 
opfølgning af konti uden for Kommissionens budget. 
Denne forbedring er bl.a. kommet til udtryk, som Retten 
bemærker, gennem en begrænsning af saldi, der ikke har 
en normal funktion. Den viser sig endvidere ved, at 
transaktioner i forbindelse med personalekonti afvikles 
hurtigere. Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser i 
denne retning. For så vidt angår kontoen »Forskud — 
udgifter i forbindelse med tjenesterejser — Bruxelles«, 
som Retten omtaler, og som indeholder det største antal 
bevægelser i 1987 og 1988, som endnu ikke var 
færdigbehandlet i 1989 (1,6% af det samlede antal 
bevægelser på denne konto i løbet af disse to regn­
skabsår), kan det meddeles, at over halvdelen af disse ikke 
færdigbehandlede bevægelser blev afviklet i løbet af første 
halvår af 1990. 
Transaktioner, der ikke er endeligt godkendt eller 
afviklet i budgetregnskabet 
1.113. a) Kontoen »Euratoms Forsyningsagentur« i 
Kommissionens bogholderi debiteres i løbet af hele 
regnskabsåret med de udgifter, som Kommissionen har 
på agenturets vegne, kontoen krediteres med det tilskud, 
der er opført på det almindelige budget, ved bogføringen 
af den afviklingsbetalingsordre, som medfører, at 
bevillingerne svarende til dette tilskud opbruges. Ved en 
fejltagelse var det forpligtelsesforslag og den betalings-
ordre, der var nødvendig for denne afvikling, ikke blevet 
udstedt pr. 31. december 1989, og finansinspektøren 
nægtede at give sin påtegning på de dokumenter, der blev 
forelagt ham i januar 1990. Kontoen udviser således pr. 
31. december 1989 en debetsaldo svarende til tilskudsbe­
løbet. Budgetmyndigheden har godtaget, at de ikke 
anvendte bevillinger gøres til genstand for en overførsel i 
henhold til artikel 7, stk. 1, litra a), i finansforordningen; 
anvendelsen af disse overførte bevillinger vil muliggøre en 
afvikling over 1990-budgettet. 
b) For så vidt angår tre bygninger, der lejes af 
Kommissionen, har den anvisningsberettigede tjeneste­
gren ikke været i stand til inden afslutningen af 
regnskabsåret 1989 at afvikle en række forskudoverslag, 
som var bogført uden for budgettet i 1987 og 1988. Denne 
afvikling skete i det første halvår 1990 for to bygningers 
vedkommende; i det tredje tilfælde vil den finde sted i 
løbet af andet halvår af 1990. 
c) Kommissionen er bevidst om de uregelmæssigheder, 
Retten omtaler. Til anvendelse for både regnskabførelsen 
og den anvisningsberettigede er der udviklet EDB-udstyr, 
som har til formål at fremskynde afviklingen af de 
forskellige indtægter, der skal konteres. Saldoen på konto 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 233 
475109 ændrede sig fra 28,7 til 17,2 mio. ECU i slutningen 
af 1989. Kommissionen har til hensigt at fortsætte sine 
bestræbelser for at forbedre denne situation. 
Fællesskabernes konsoliderede balance 
EF-institutionernes mellemregningskon ti 
1.114 -1.117. EF-institutionernes mellemregningskon­
ti overvåges nøje af institutionerne. Den manglende 
fuldstændige overensstemmelse ved årets slutning skyldes 
i første instans særlige omstændigheder ved kontering, 
ligesom tilfældet var i forbindelse med en række 
tilgodehavender og forpligtelser vedrørende Publika-
tionskontoret. Den årlige afslutning forudsætter i dette 
tilfælde, at de øvrige organer foretager deres afslutning 
inden Kommissionen. Kommissionen undersøger mulig­
hederne for at opnå en bedre overensstemmelse mellem 
balancerne på de forskellige konti. 
Føring af de konti, der er opført på 
Kommissionens balance 
Organisationen af hovedbogholderiet 
1.118. Kommissionen beklager, at den på nuværende 
tidspunkt ikke råder over en intern beskrivelse af 
hovedbogholderiet. Som Retten anfører, har man i de 
senere år givet første prioritet til moderniseringen af 
EDB-programmerne. Dette har været et tyngende 
arbejde, ikke blot for EDB-tjenesterne, men også for 
regnskabsafdelingerne, som i vid udstrækning, ja måske 
udelukkende, har været beskæftiget med opgaver vedrø­
rende behovdefinition, udarbejdelse af tests, udfærdigelse 
af manualer til brugerne af systemerne og undervisning af 
brugerne (interne og eksterne). 
Udarbejdelsen af manualer over regnskabsprocedurer, 
som påhviler de samme ansatte, har således ikke kunnet 
påbegyndes førend i marts 1990. Selv om disse procedurer 
endnu ikke er beskrevet i en manual, anvendes de rent 
faktisk, og selv om »administrationen af hovedbogholde­
riet for en stor del bygger på de enkelte medarbejderes 
hukommelse«, er der en lang række interne kontrolforan­
staltninger i hovedbogholderiet eller mellem dette og 
hjælpebogholderierne, som efter Kommissionens opfat­
telse sikrer, at dens bogholderi fungerer korrekt. 
1.119. Langt størstedelen af de bevægelser, der indføres 
i hovedbogholderiet, er støttet af bilag, der er forsynet 
med nøje angivelse af de pågældende transaktioner og af, hvilke eksterne tjenestegrene de stammer fra. Et af 
formålene med den manual for procedurer, som er under 
udarbejdelse, er at beskrive, hvorledes de enkelte 
transaktioner skal behandles. Andre bevægelser frem­
kommer via interfaces til andre systemer, der videregiver 
oplysningerne, og også dette foregår efter ganske 
bestemte regler. Kommissionen bestræber sig på så nøje 
som muligt at beskrive disse bevægelser, og den vil 
forsøge at gøre dem endnu mere forståelige, idet den bl.a. 
vil sikre, at der ikke indføres nogen bevægelser, uden at 
der foreligger bilag, selv i de tilfælde, hvor begrundelsen er 
helt åbenlys (rettelse af fejl, f.eks.). 
Kommissionen understreger i øvrigt, at det nye edb-
system, den benytter til hovedbogholderiet, er udformet 
på en sådan måde, at der til beskrivelse af regnskabs-
operationerne ikke blot kan anvendes de relevante bilag, 
men også de forskellige oplysninger, der er tilført 
systemet i forbindelse med posteringerne (angivelse af i 
hvilken bog, transaktionen findes, analytisk kodificering 
osv.). 
Likvide beholdninger 
Bankvilkår tilbudt Kommissionen: afkast af 
indeståender 
1.120. Kommissionen har oprettet 65 konti i ecu, EF-
valutaer og andre valutaer, i forskellige kommercielle 
banker. Der er desuden konti til særlig anvendelse, f.eks. 
likviditetskonti, konti i centralbanker og konti for 
bilateral samfinansiering. 
Den forøgelse af antallet af konti (147), som Retten 
kritiserer, skyldes oprettelsen af ad hoc-konti, f.eks. til 
bilateral samfinansiering af visse udviklingsaktioner. 
Kommissionen har i øvrigt pålagt en række uafhængige 
eksperter at undersøge antallet og forvaltningen af de 
forskellige konti. De første resultater ventes at foreligge i 
begyndelsen af 1991 (jf. punkt 1.124). 
1.121. Kommissionen bestræber sig på konstant at 
forbedre opfølgningen af bankvilkår. Den har således 
allerede indført intern kontrol at likviditetsforvaltnignen. 
Der har været ført forhandlinger med bankerne, som 
allerede i visse tilfælde har ført til en forbedring af 
betingelserne. Der er endvidere iværksat udbud. Der har 
været tilfælde af udskiftning af pengeinstitutter. Kommis­
sionens regnskabsfører udsendte i foråret 1990 til de 
ansvarlige for regnskabsførelsen en række meddelelser 
234 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
med regler for, hvilke procedurer der skal følges i 
forbindelse med forhandling om og opfølgning af 
bankvilkår. 
Efter at SINCOM-systemet er blevet fuldstændigt indført 
i likviditetsforvaltningen, og når resultaterne af den 
undersøgelse, der foretages af de uafhængige eksperter 
foreligger (jf. punkt 1.124), vil det være muligt at foretage 
en permanent og udtømmende sammenligning af de 
betingelser, der foreslås af bankerne. 
I øvrigt henleder Kommissionen opmærksomheden på, at 
de opnåede betingelser (rentesats, provisioner, valeurda­
toer osv.) som helhed svarer til markedsvilkårene. 
1.122. De betingelser, der forhandles mellem Kommis­
sionen og de kommercielle banker, fastsættes normalt for 
flere år ad gangen. Rentesatserne er som oftest baseret på 
en referencesats, der er accepteret på de pågældende 
valutamarkeder. Ændringer i disse referencer og i de 
øvrige grundlæggende betingelser anføres med regelmæs­
sige mellemrum i de enkelte sager. 
Overførsel af midler 
1.123. Det er rigtigt, at den ansvarlige for overførsler 
mellem Kommissionens konti er bemyndiget til at 
underskrive betalingsordrene. I praksis er det imidlertid 
almindeligt, at betalingsordrene ikke underskrives af de 
tjenestemænd, der er ansvarlige for overførslerne. For at 
tage hensyn til Rettens indvendinger, vil Kommissionen 
imidlertid give nøje instruktioner, således at der kan 
sikres en adskillelse af disse funktioner. 
Konklusion vedrørende likvide beholdninger 
1.124. Kommissionen deler Rettens opfattelse med 
hensyn til nødvendigheden af at modernisere midlerne til 
forvaltning af de likvide beholdninger. Til dette formål 
har den allerede vedtaget følgende foranstaltninger: 
1) Etapevis indførelse af SINCOM-systemet med hen­
blik på en mere effektiv regnskabsførelse og forvalt­
ning af likvide midler. 
2) Undersøgelse vedrørende omstrukturering af regn­
skabsafdelingerne og forvaltningen af likvide midler 
sideløbende med indførelsen af SINCOM. 
3) Undersøgelse foretaget af uafhængige eksperter, som 
har til opgave at bedømme den nuværende situation og at foreslå eventuelle ændringer med henblik på at 
forbedre informationssystemet og integrere det i 
SINCOM-projektet. 
Administration af forskudsforvaltningen set i forhold til 
finansforordningens bestemmelser 
1.125. Som tidligere nævnt (punkt 1.102 og punkt 
18.16) har det været nødvendigt at etablere ca. 80 
forskudsforvaltninger i delegationerne i løbet af regn­
skabsåret 1989. Det til rådighed stående personale har 
været nødsaget til udelukkende at beskæftige sig med 
disse opgaver, således at det har været nødvendigt at 
udsætte den kontrol af de eksisterende forskudsforvalt­
ninger, der normalt foretages på stedet. 
a) I 1990 blev kontrolbesøgene genoptaget, og der blev 
foretaget kontrol på kontorerne i Paris, Madrid, 
Lissabon og Washington. 
b) Siden begyndelsen af 1990 er overholdelsen af 
fristerne for fremsendelse af bilag i langt højere grad 
blevet overholdt af delegationerne. Desuden svarer 
det beløb, der er udbetalt som forskud, til tre 
måneders driftsudgifter, hvilket efter Kommissionens 
opfattelse giver en rimelig sikkerhedsmargen på 
baggrund af de specielle tekniske forhold, der er 
karakteristiske for betalingssystemer i ikke-europæis-
ke lande. 
c) I de fleste tilfælde er fastsættelse af et maksimumsbe­
løb pr. udgift ikke mulig i praksis på grund af den 
uoverkommelige administrative byrde, dette ville 
medføre. 
d) Kommissionens interne regler er udarbejdet i over­
ensstemmelse med bestemmelserne vedrørende for­
skudsforvaltningen (finansforordningen, artikel 49, 
og gennemførelsesbestemmelserne, artikel 51-59). 
Af praktiske grunde er det muligt for regnskabs­
føreren selv at tilpasse visse betingelser af rent teknisk 
art (artikel 5, 6 og 7 i bilag A til bestemmelserne 
vedrørende forskudsforvaltningen). Denne ordning 
er vedtaget med finansinspektørens billigelse. Kom­
missionen mener ikke, at den er i modstrid med 
finansforordningen. 
e) Siden 1. januar 1988 har de tidligere ESS-delegationer 
været integreret i det almindelige budget. Gennemfø­
relsen af dette har nødvendiggjort, i overensstemmel­
se med finansforordningen, etablering af en forskuds-
forvaltning og, som følge heraf, en adskillelse af 
funktionerne som anvisningsberettiget og regnskabs­
fører. Udnævnelsen af kvalificerede personer til disse 
poster i alle delegationer kræver en vis tid. For i 
mellemtiden at sikre, at delegationerne kan fungere, 
har de delegerede udfærdiget de månedlige overslag. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 235 
Disse overslag er blevet bogført til afvikling efter 
påtegning af finansinspektøren. I mellemtiden anven­
des princippet om adskillelse af funktionerne (anvis-
ningsberettiget, regnskabsfører) i forbindelse med 
alle forskudsforvaltninger. 
Regnskabsførernes garantikontrol 
1.126. Kommissionens anfordringskonti giver normalt 
kun en ringe forrentning på grund af den korte tid, de 
forskellige tilgodehavender er bogført på disse konti. 
Derimod vil de tilgodehavender, der figurerer på 
regnskabsførernes garantikonti, befinde sig der i længere 
perioder. De må derfor forrentes bedre. Derfor har 
Kommissionen hidtil ydet en rentesats svarende til den 
bedste forrentning af dens egne konti i de kommercielle 
banker. 
For 1990's vedkommende vil rentebeløbet for garanti­
konti blive fastsat gennem et udbud, som Kommissionen 
vil rette til de banker, hvor den har oprettet konti i ECU. Forvaltn ingsregnskabe t 
1.129. Edb-systemet SINCOM (budgetregnskab/udgif­
ter), som nu anvendes af Kommissionen til at følge 
gennemførelsen af budgettet, blev taget gradvis i brug i 
løbet af 1990. Visse moduler af systemet var til rådighed 
fra regnskabsårets begyndelse, andre er kommet til i årets 
løb, og endnu et antal vil først være færdiggjort i de 
kommende regnskabsår. 
Kommissionen erkender, at de programmer, der skulle 
kunne give Retten adgang til at konsultere SINCOM-
systemet, ikke var til rådighed, da systemet blev taget i 
brug, og den beklager, at Retten således ikke straks kunne 
nyde godt af de forbedringer, der er indført gennem 
SINCOM. Retten har dog fortsat, som tidligere, modta­
get listen over påtegnede forpligtelser og betalinger samt 
alle relevante regnskabsbilag. 
Siden september 1990 har Retten kunnet anvende de 
særlige moduler, der er udviklet i løbet af sommeren, og 
som giver den direkte adgang til SINCOM-baserne. 
236 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KAPITEL 2 
Egne indtægter 
INDLEDNING OPRINDELSESCERTIFIKAT 
Bemærkninger 
Indledende bemærkninger til disse kommentarer 
Revisionsretten har i en række tilfælde kritiseret gennem­
førelsen af de administrative bestemmelser til præference­
ordningerne, især med de lande, der omfattes af den 
generelle præferenceordning, og AVS-landene. Retten 
har imidlertid efter Kommissionens opfattelse ikke taget 
tilstrækkeligt hensyn til den generelle politik, hvori disse 
ordninger, og således disse administrative bestemmelser, 
indgår. 
De lande, der omfattes af disse ordninger, og som skal 
udstede oprindelsescertifikater for de produkter, som de 
eksporterer til Fællesskabet, har ikke administrationer på 
samme infrastruktur-, uddannelses- og erfaringsniveau 
som medlemsstaternes administrationer. Det ville ikke 
være i overensstemmelse med målene i præferenceordnin­
gerne, hvis man øvede pres på udviklingslandene for at 
opnå en perfekt forvaltning, eller med henblik på at få 
dem til at gennemføre en permanent kontrol på stedet, 
fordi præferenceordningernes formål er at fremme 
eksporten af produkter med oprindelse i disse lande og 
således bidrage til deres økonomiske udvikling. 
Dette samarbejde har politiske aspekter og man bør 
undgå, at for store krav fra Fællesskabets side skaber 
gnidninger i relation til vore præferencepartnere. Selv om 
det altid er muligt både for Kommissionens tjenestegrene, 
medlemsstaternes toldmyndigheder eller de kompetente 
myndigheder i de præferenceberetigede lande at forbedre 
forvaltningen af disse ordninger, mener Kommissionen, 
at både kravet om kontrol med de egne indtægter og de 
krav, der stilles til de politiske forbindelser med 
præferencepartnerlandene, i øjeblikket begge imødekom­
mes på afbalanceret måde. 2.17. Kommissionen har noteret sig bemærkningerne, 
som den har modtaget hver for sig, fra Revisionsretten 
vedrørende de mangler, der er konstateret på stedet hos 
visse præferenceberettigede landes myndigheder. De 
rejste spørgsmål svarer for en stor dels vedkommende til 
dem, som Kommissionen har gjort opmærksom på i 
forbindelse med kontrollen af egne indtægter. Kommis­
sionens kompetente tjenestegrene har svaret, eller er i 
gang med at svare Revisionsretten på hver enkelt af disse 
rapporter. 
Oplysninger til kontrolmyndighederne 
2.19. a) Med hensyn til GSP-ordningen, mindes der 
om, at det store flertal af lande, der ikke har givet 
underretning om deres stempler, er AVS-lande, og at 
disse 68 lande får en fordelagtigere behandling efter 
Lomé-konventionen end efter GSP. De ser muligvis 
derfor ikke deres interesse i at træffe de foranstaltninger, 
der er nødvendige for at komme under GSP, som de 
imidlertid fortsat er potentielle kandidater til. 
b) Pr. 1. oktober 1990 har tre AVS-lande (Antigua og 
Barduda, Djibouti, Ækvatorialguinea) stadig ikke givet 
meddelelse om deres stempler. Blandt GSP-landene er der 
for nylig gjort visse fremskridt, især for så vidt angår 
Laos. 
2.20. Aj ourføring af aftryk af stempler sker i forbindelse 
med de ændringer, som modtagerlandene giver meddelel­
se om. I øvrigt er Kommissionen ved fuldstændigt at 
revidere samlingen over stempelaftryk. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 237 
Toldkontrol i medlemsstaterne 
2.23. Det er korrekt, at der på fællesskabsplan ikke er 
fastsat noget kontrolparameter for eller gennemført 
nogen fysisk kontrol af importen, hverken af varer, der 
falder ind under præferenceordningen eller af varer, der 
ikke gør det. Risikoen varierer afhængigt af et stort antal 
elementer, der ikke har noget at gøre med præferenceord­
ningen, og som ikke behøver at være de samme for varer, 
der behandles i en havn (f.eks.), som for varer der 
importeres via en anden. 
2.24. Forberedelserne er i gang til udarbejdelse af en 
fuldstændig ny version af stempelsamlingen, efter der er 
indført et nyt system for gengivelse afstempler (scanner). 
2.25. Kommissionen har gjort opmærksom på de 
problemer, der er blevet nævnt i Oprindelsesudvalget, og 
vil undersøge dem sammen med medlemsstaterne. 
2.26. Ved de konklusioner, der må drages af de 
eksempler, som Retten har gjort opmærksom på, må der 
tages hensyn til, at det ikke altid er muligt at give afslag på 
præferencen i visse tilfælde: 
f.eks. i forbindelse med aftaler risikerer det at føre til 
juridiske problemer (og politiske), hvis et certifikat, 
der er valideret af de kompetente myndigheder i et 
partnerland, afvises 
— og det medfører nægtelse af præference, uden at 
importøren har den mindste mulighed for at ændre 
situationen (et certifikat kan ikke efterfølgende 
erstattes og et nyt certifikat kan ikke udstedes, hvis 
der allerede er udstedt et certifikat for de pågældende 
produkter), hvis et certifikat afvises med begrundelse 
i en mangel, der skyldes eksportlandets myndigheder. 
Med hensyn til punkt b), mindes der om, at det ikke bør 
medføre nægtelse af præferencebehandling, hvis afvigel­
serne er af mindre betydning. 
Der skal ligeledes mindes om, at formular A i forbindelse 
med GSP ikke er en fællesskabsformular, men en 
international (UNCTAD). De lande, der omfattes af 
GSP, hævder, at Fællesskabet allerede i øjeblikket giver 
dem flere problemer med hensyn til administration end de 
øvrige præferencegivende lande (herunder EFTA-lan­
dene, der dog kan udstede erstatningscertifikater for 
varer til Fællesskabet). Kommissionen tager imidlertid Rettens bemærkninger til 
efterretning og visse af dem er allerede blevet drøftet med 
medlemsstaterne. 
2.29. Kommissionen mener ikke, at dette problem er 
generelt. Den vil med medlemslandene undersøge de 
isolerede problemer i denne forbindelse. 
2.30. Spørgsmålet om kinesiske varers transit via 
Hongkong kendes af Kommissionen og der er stadig 
drøftelser i gang med henblik på at finde en løsning 
(kontrollen udføres i Hongkong af en kinesisk myndig­
hed). Kommissionen er efter drøftelser mellem de 
kinesiske myndigheder og myndighederne i Hongkong 
blevet underrettet om, at den nødvendige kontrol kan 
udføres fra 1. januar 1991. 
Det skal med hensyn til bedrageribekæmpelsen dog 
anføres, at myndighederne i Hongkong generelt yder 
Fællesskabet et meget tilfredsstillende samarbejde. 
Undersøgelsernes omfang 
2.33-2.34. Kommissionen har til hensigt i Oprindel­
sesudvalget at drøfte disse punkter vedrørende niveauet 
for den kontrol, der skal udføres af de forskellige 
toldmyndigheder, men gør opmærksom på, at medlems­
staterne og Kommissionen har hver deres ansvarsområ­
der. 
2.35. Bestemmelserne om udstedelsen af erstatnings-
certifikater fastsætter blot, at denne skal finde sted på det 
toldkontor, hvor varerne findes. Kommissionen vil med 
de tyske myndigheder undersøge situationen i Hamburgs 
havn. 
2.37. Kommissionen mener, at den høje procentdel af 
certifikater, for hvilke det ved en efterfølgende kontrol 
har vist sig, at varerne helt eller delvis faldt uden for 
præferenceordningen, viser, at de toldmyndigheder, der 
anmoder om kontrollen, har taget korrekt bestik af 
situationen. 
2.38. Spørgsmålet om parametre for anmodninger om 
efterfølgende kontrol er allerede blevet rejst i Oprindelses-
udvalget, men der er ikke draget konklusioner af 
drøftelserne her (se ligeledes punkt 2.23). 
Det samme gælder for definitionen af begrebet »begrun­
det tvivl«. I øvrigt er det ikke sikkert, at der kan gives en 
objektiv og udtømmende definition af dette begreb. Der 
238 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
er fare for, at en definition, der ikke dækker alle tilfælde, 
kan føre til, at toldmyndighederne begår fejl ved ikke at 
vurdere de enkelte tilfælde korrekt. 
Kommissionen vil fortsætte sin undersøgelse og søge at 
udarbejde nogle referencekriterier. Den mener dog, at 
begrebet stikprøvekontrol ikke behøver at præciseres. 
Derfor giver sondringen mellem stikprøvekontrol og 
kontrol i tilfælde af begrundet tvivl efter dens opfattelse 
ikke anledning til usikkerhed. 
Svar fra de præferenceberettigede lande: frister og 
indhold 
2.39. Fra 1. marts 1990 er fristen for AVS/OLT seks 
måneder (Lomé IV). For GSP er den seks måneder plus 
fire fra en eventuel rykker (hvilket svarer til certifikatets 
gyldighedsperiode). Kommissionen er klar over de 
meddelte forsinkelser og retter henvendelse til myndighe­
derne i de pågældende præferencelande, hver gang den får 
kendskab til disse problemer. 
2.40. For så vidt angår for sene svar fra AVS-landene på 
anmodninger om kontrol, er muligheden for automatisk 
afvisning nu fastsat i fjerde Lomé-konvention (siden 
1.3.1990 gældende oprindelsesregler) på betingelser, der 
svarer til dem, der er fastsat i GPS. 
2.42. De talrige problemer, der er opstået i forbindelse 
med Jugoslavien som led i anvendelsen af den bilaterale 
aftale, har medført, at Kommissionen har lagt stærkt pres 
på den jugoslaviske mission. Som en følge heraf er 
udstedelsen af EUR 1-certifikater frataget handelskam­
rene og (af den jugoslaviske regering) overdraget til 
toldmyndighederne fra 1. juni 1990. Det er for tidligt at 
sige, om situationen er bedret for den kontrol, der er 
udført fra dette tidspunkt, men der synes at være gjort 
visse fremskridt med hensyn til svarene på anmodninger 
om efterfølgende kontrol af certifikater udstedt af de 
tidligere myndigheder, idet disse endelig (men for sent) 
har indrømmet, at de pågældende varer ikke havde 
oprindelse i Jugoslavien. De pågældende myndigheder 
har ligeledes for nylig på grundlag af oplysninger, som de 
har modtaget fra Kommissionens tjenestegrene, accepte­
ret at trække EUR 1-certifikater tilbage, som de havde 
udstedt. 
Medlemsstaternes foranstaltninger i tilfælde af 
manglende svar inden for fristen 
2.43. Den automatiske afvisning af præferencebehand­
ling, såfremt der ikke gives svar inden for den fastsatte frist, findes kun i forbindelse med GSP og fra 1. marts 
1990 for AVS og OLT, men kun såfremt anmodningen 
om efterfølgende kontrol baseres på begrundet tvivl. 
Kommissionen retter efter anmodning fra medlemssta­
ternes toldmyndigheder henvendelse til det pågældende 
lands myndigheder for at søge at opnå et svar eller et 
supplerende svar inden for de fastsatte frister. 
2.44. Er en anmodning om efterfølgende kontrol ikke 
baseret på begrundet tvivl, dvs. hvis der er tale om en 
stilprøvekontrol, kan sagen henlægges, såfremt der ikke 
indkommer svar inden for den fastsatte frist (dvs. 
præferencen opretholdes). 
Kommissionen søger, hvis den forelægges problemer, at 
opnå et svar fra det pågældende land, selv efter at den 
fastsatte frist er udløbet, for at forsøge at opklare 
situationen inden for de tre år (gyldighedstiden). Der skal 
dog her mindes om, at de tilfælde, som Kommissionen 
forelægges, ofte vedrører import, der har fundet sted to år 
tidligere eller før, og at de kompetente myndigheder i 
præferencelandene kun er forpligtet at opbevare eksport-
dokumenterne i to år. På det praktiske plan er det derfor 
ofte vanskeligt eller endog umuligt for Kommissionen at 
opklare disse tilfælde. 
Manglende bestemmelser vedrørende svarfrist: 
Der er ikke i forbindelse med de bilaterale aftaler fastsat 
en frist for besvarelser af anmodninger om efterfølgende 
kontrol, og Fællesskabet kan ikke nægte præference, hvis 
partnerlandet ikke anerkender, at et certifikat, som dets 
myndigheder har udstedt korrekt, er ugyldigt. Kommis­
sionen har måttet gøre sig særlige anstrengelser i 
forbindelse med de særlige problemer i forbindelse med 
Jugoslavien, men disse anstrengelser synes at have båret 
frugt i hvert fald i et vist omfang. Sådanne initiativer er 
ligeledes i gang med hensyn til Libanon, hvor borgerkri­
gen gør kontrolsituationen særlig vanskelig. 
Det er dog Kommissionens opfattelse, at man ved 
konsolideringen af oprindelsesprotokollerne i forbindelse 
med alle disse aftaler samt naturligvis ved indgåelsen af 
nye aftaler (Golflandene, Østlandene) må foreslå, at der 
indsættes mulighed for automatisk afslag i tilfælde af 
manglende svar. Der skal dog mindes om, at denne 
ændring skal forhandles med partnerlandene. 
Opfølgning af procedurens anvendelse 
2.45. b) Præciserer toldmyndighederne i deres anmod­
ning om efterfølgende kontrol, at der er tale om en 
stikprøvekontrol, ved de myndigheder, som anmod-
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 239 
ningen stiles til, at de blot kan »glemme« at svare og at 
præferencen opretholdes. Derfor skal denne oplysning 
ikke findes klart anført på kontrolanmodningen. Det er 
dog klart, at en oplysning herom skal findes i sagsakterne 
hos de myndigheder, der fremsætter anmodningen, 
således at de kan vide, hvad der skal gøres i tilfælde af 
manglende svar. Kommissionen vil rejse dette spørgsmål i 
Oprindelsesudvalget. 
I øvrigt skal eventuelle problemer i forbindelse med et 
certifikat nævnes i kontrolanmodningen, således at de 
kompetente myndigheder kan besvare disse punkter og 
undgå, at der må skrives på ny, fordi det første svar var 
for generelt. 
Afslag på præferenceordning 
2.48. Fællesskabet kan kun sanktionere præferencelan­
de, der ikke overholder samarbejdet, ved at nægte 
præference i bestemte tilfælde, og selv da må det ske under 
hensyn til importørens retslige situation. Det henhører 
under medlemsstaternes kompetence at idømme impor­
tørerne sanktioner. 
Uregelmæssigheder 
2.49. Kommissionen beskæftiger sig i øjeblikket med de 
nævnte sager. I det følgende gøres der rede for, hvor langt 
behandlingen er nået: 
a) Undersøgelserne i medlemsstaterne er stadig i gang, 
bortset fra Frankrig, hvor de er afsluttet og har ført til 
efterfølgende indbetaling af told. 
b) Besøget i Las Palmas, Banjul og Freetown som led i 
det administrative samarbejde i november 1989 førte 
til afsløringen af en bedrageriorganisation. Hoved­
manden bag organisationen står anklaget i Las 
Palmas. Der foreligger beviser, som vil muliggøre 
opkrævning af toldafgifter. 
c) og d) De jugoslaviske myndigheder har erkendt, at 
EUR 1-certifikaterne er ugyldige. De berørte med­
lemsstater har indledt proceduren med henblik på 
indbetaling af skyldige afgifter. 
e) I Nederlandene befinder sagen sig for anklagemyn­
digheden og det samme gælder for Italien. f) Der er undersøgelser i gang vedrørende denne sag. 
Kommissionens forvaltning 
2.50. Kommissionens svar vedrørende dette punkt 
angives kortfattet i de følgende punkter 2.51 - 2.59. 
2.51. Kommissionen mener, at iværksættelse af foran­
staltninger til gensidig bistand i det foreliggende tilfælde 
er et hensigtsmæssigt og passende initiativ. Andre 
generelle forholdsregler, som f.eks. dem, der foreslås af 
Revisionsretten, kan ikke træffes på grundlag af de 
forelagte oplysninger, der ganske rigtigt er alvorlige, men 
ikke tilstrækkeligt præcise, og som kan få alvorlige 
politiske følger. 
2.52. Kommissionen har flere gange mindet medlems­
staterne, især i Oprindelsesudvalget, om sin holdning 
vedrørende stempler, som den ikke er blevet underrettet 
om, dvs. den betragter ikke certifikater forsynet med 
sådanne stempler som i overensstemmelse med gældende 
lovgivning. 
Hver gang Kommissionen konkret kan fastslå, at der 
uretmæssigt er ydet præferencetold, kræves de relevante 
egne indtægtsbeløb indbetalt. 
2.53. Kommissionen mener bestemt, at den har gj ort sig 
alle anstrengelser på dette område, således som også de 
opnåede resultater viser. Den finder i øvrigt, at AVS-
landenes beskedne anvendelse af GSP og den administra­
tive situation i udviklingslandene berettiger en vis 
smidighed ved forvaltningen af de pågældende oplys­
ninger. 
2.54. Der er etableret kontakter mellem de pågældende 
tjenestegrene i Kommissionen for at forbedre informa-
tionsordningen. 
2.55. Kommissionens delegationer i de præferencebe-
rettigede lande medvirker ligeledes ved anvendelsen af 
oprindelsesreglerne efter ønske fra de pågældende lande 
eller andre tjenestegrene i Kommissionen. 
De kan dog kun spille en underordnet rolle med hensyn 
hertil på grund af de lokale myndigheders kompe­
tenceproblemer og de mange eksporttransaktioner i 
forhold til det mere begrænsede antal aktioner under 
EUF eller fødevarehjælpeaktioner. 
240 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
2.56. Kumulationsproceduren medfører fordele for 
eksportørerne, som landene tillægger stor betydning. Den 
vil uundgåeligt indebære, at de relevante lovteksters 
indbyrdes relation bliver mere kompleks, især for GSP. 
Det skal med hensyn hertil anføres, at kun ANASE, 
nemlig i november 1989, gennemførte de nødvendige 
formaliteter for at anvende denne procedure, skønt et 
forbedret system blev godkendt for de omfattede 
regionale sammenslutninger i 1985. 
Forskellene mellem AVS/OLT-kumuleringsordningen 
og den ordning, der gælder for visse regionale gruppe­
ringer af GSP-lande, har forbindelse med de pågældende 
ordningers bredere målsætning. I øvrigt kan det siges, at 
de bestående forskelle mellem de enkelte præferenceord­
ninger betyder en yderligere komplikation i forbindelse 
med kontrollen. Disse forskelle imødekommer imidlertid 
politiske målsætninger. 
2.58-2.59. Oprindelsesreglerne for de pågældende 
produkter skal harmoniseres i tiden frem til 1992. Der 
foregår allerede drøftelser herom i Oprindelsesudvalget. 
Konklusioner 
2.60. Fællesskabet kan ikke kontrollere anvendelsen af 
oprindelsesreglerne i stedet for præferencelandene. Det 
må derfor indføre en ordning, der er baseret på, at disse 
lande accepterer det aftalte (inden for aftalerne) eller 
pålagte (inden for de autonome ordninger) ansvar. 2.61. a) Denne principielle »svaghed« ved kontrol­
bestemmelserne gælder generelt for alle præferenceord­
ninger. 
b) Som tidligere anført undersøger Kommissionen 
sammen med medlemsstaterne mulighederne for at 
forbedre gennemførelsen af de pågældende ordninger. 
2.62. a) For GSP findes denne mulighed allerede under 
visse betingelser. For de bilaterale aftaler kan en sådan 
ændring forhandles. 
b) Der er allerede overvejelser i gang om disse 
spørgsmål i Oprindelsesudvalget. 
c) Kommissionens tjenestegrene og de kompetente 
myndigheder i visse præferencelande har allerede foreta­
get fælles undersøgelser med henblik på bekæmpelsen af 
bedrageri (f.eks. Singapore). 
En tildeling af nye beføjelser til Kommissionen med 
henblik på udførelse af regelmæssig kontrol i præference-
landene, på linje med den, der udføres i medlemsstaterne 
af de myndigheder, der er kompetente vedrørende egne 
indtægter, skal forhandles med partnerlandene. 4. Lomé-
konvention betyder et betydeligt fremskridt i den retning, 
som Revisionsretten angiver, idet princippet om Fælles­
skabets deltagelse i undersøgelserne i AVS-landene efter 
aftale med disse formaliseres heri. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 241 
KAPITEL 3 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) — Forvaltning 
og bevillingskontrol 
BUDGETDISCIPLIN Rapportering om mængder 
Resultater 
3.3 - 3.4. I artikel 6 i Rådets beslutning af 24. juni 1988 
er det fastsat, at Kommissionen indfører et effektivt 
alarmsystem for de enkelte kapitler, for at det kan sikres, 
at retningslinjerne på landbrugsområdet overholdes. 
Metoden indebærer følgende: 
— Prognoserne for de enkelte kapitler skal være så 
præcise som muligt, så der er mindst mulig risiko for, 
at bevillingerne skal justeres i løbet af regnskabsåret. 
— Alle de besparende foranstaltninger, der er fastlagt i 
artikel 6 i Rådets beslutning, iværksættes, hvis 
udviklingen i de faktiske udgifter overstiger den 
profil, der er fastlagt ved alarmsystemet, eller hvis der 
er fare herfor. 
Bliver det uomgængelig nødvendigt at overføre 
bevillinger, enten på grund af faktorer udefra eller 
usædvanlige omstændigheder, der ikke kunne forud­
ses ved budgetfastlæggelsen (f.eks. epidemier), eller 
som følge af, at ovennævnte besparende foranstalt­
ninger ikke har kunnet iværksættes rettidigt, foreslås 
overførslerne for budgetmyndigheden, inden bevil-
lingsoverskridelserne konstateres i de pågældende 
kapitler. 
Det vil sige, at der i forskrifterne er hjemmel for 
justeringer mellem overskuds- og underskudskapitler, jf. 
artikel 8 i Rådets beslutning og artikel 100 og 105 i 
finansforordningen. Men justeringerne skal indgå i den 
helhed af foranstaltninger, som Kommissionen og i givet 
fald Rådet vedtager i medfør af artikel 6 for at sikre, at 
retningslinjerne for landbrugsområdet overholdes, og de 
skal naturligvis ligge inden for det samlede beløb for 
budgetbevillingerne. 3.6 - 3.8. Kommissionen bestræber sig regelmæssigt på 
at forbedre informationssystemet. Dog forudsætter det 
forslag, Retten fremsætter, og som Kommissionen vil 
undersøge med opmærksomhed: 
— at alle medlemsstaterne i deres edb-system indfører 
mængdeoplysningerne med henblik på den månedlige 
fremsendelse til Kommissionen 
— at de edb-systemer, medlemsstaterne anvender, er 
forenelige med AGREX-systemet 
— at Kommissionen kan behandle de indsamlede 
mængdeoplysninger, hvilket kræver en ikke-ubetyde-
lig justering af AGREX. 
Endelig er det vigtigt, at sådanne oplysninger ikke 
forsinker oplysningernes fremsendelse og vurdering, da 
alarmsystemet ellers bliver ubrugeligt. 
3.10. Kommissionen har over for de pågældende 
medlemsstater understreget behovet for, at meddelelserne 
forbedres, og at de relevante forpligtelser skal opfyldes. 
INTERVENTIONSLAGRE 
Nedskrivning af interventionslagre 
3.12. Formålet med den undtagelsesvise nedskrivning 
af alkohol var at nedskrive de mængder, som oprindeligt 
var bestemt til afsætning i regnskabsåret 1989, og for 
hvilke der var opført bevillinger på budgettet. 
242 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Da afsætningen ikke fandt sted, blev de pågældende 
bevillinger anvendt til nedskrivning af alkoholen, hvilket 
gav samme budgetvirkning. Herved kunne en potentiel 
byrde for det følgende års budget undgås, og der blev 
opnået en besparelse. 
Gratis uddeling fra interventionslagre 
Den regnskabsmæssige behandling 
3.13. Se svaret på punkt 3.22. 
Socialt dårligt stillede personer 
3.16-3.17. Ved at opgøre værdien af de lagre, der 
uddeles til socialt dårligt stillede personer i Fællesskabet, 
til købsprisen, kan det klart vurderes, hvilken finansiel 
indsats Fællesskabet virkelig har ydet til fordel for disse 
modtagere. Indsatsen bør vurderes i forhold til de 
normale forsyningsomkostninger i Fællesskabet, dvs. 
interventionsprisen. 
Østeuropæiske lande 
3.19. Fødevareprogrammet til fordel for Polen blev 
vedtaget ved en hasteprocedure den 24. juli 1989, dvs. på 
et tidspunkt, hvor 1989-budgettet for EUGFL, Garanti­
sektionen, næsten var afsluttet og FBF for 1990 allerede 
var forelagt Rådet. Kommissionen vil inden for nærmeste 
fremtid forelægge en rapport om programmets gennem­
førelse. 
Udviklingslande 
3.20-3.21. De eksisterende retsforskrifters krav om 
budgetgennemsigtighed indebærer, at fødevaretrans­
aktionerne skal bogføres på en sådan måde, at det klart 
fremgår, hvilken del der er »restitution« (finansieret af 
EUGFL, Garantisektionen), og hvilken del der er 
»verdensmarkedspris« (finansieret via bevillinger til 
fødevarehjælp). Hvis transaktionerne blev opgjort til 
nedskreven bogføringspris, ville »restitutions«-delen 
blive opløst i »andre udgifter til oplagring«, og budget­
gennemsigtigheden ville ikke blive den samme. 
Det, Retten betegner som »fortjeneste«, og som bogføres 
under »andre udgifter til oplagring« efter den nuværende bogføring, består af modværdien af restitutionen til 
fødevarehjælp (opført i artikel 292), og et beløb, som 
svarer til en eventuel forskel mellem den verdenspris-
hypotese, der blev anvendt under budgettets udarbejdel­
se, og den faktiske verdenspris på eksporttidspunktet. 
Sidstnævnte beløb kan være positivt eller negativt, 
afhængigt af prisudviklingen på verdensmarkedet. 
Som Retten selv bemærker, gælder dens kritik de 
bestående forskrifter, som Kommissionen anvender 
korrekt. Som det i øvrigt fremgår af svaret under det 
foregående punkt, deler Kommissionen ikke Rettens 
vurdering heraf, hvad bogføringen angår. 
Henstilling 
3.22. Hvis der ses bort fra den behandling, som er 
forbeholdt hasteaktioner til fordel for Østlandene, er 
Kommissionen af den opfattelse, at vurderingen og 
bogføringen af alle foranstaltningerne med gratis udde­
ling gennemføres efter en sammenhængende procedure. 
Gennemførelse af programmer til fordel for socialt 
dårligt stillede personer 
3.23 - 3.25. I betragtning af den tid, der kræves til at 
iværksætte distributionsprogrammer, har Kommissionen 
for 1990-programmet fastsat en frist (31. august) for 
varernes udtagning fra interventionslagre. 
FINANSIEL REVISION I KOMMISSIONEN 
Forskud til medlemsstaterne 
3.44. Ifølge de oplysninger, Kommissionen råder over, 
udgjorde de beløb, Belgien skulle opkræve som tillægsaf­
gift på mælk for produktionsåret 1987/1988, 3 mio. ECU 
ved udgangen af september 1990. 
Kommissionen har indledt proceduren i Traktatens 
artikel 169 over for Nederlandene for manglende 
opkrævning af denne afgift i fuldt omfang. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 243 
KAPITEL 4 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) — Markedsordninger 
og forvaltning heraf 
4.1. Støttte til smør til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre 
levnedsmidler 
INDLEDNING 
4.1.1. Den gennemsnitlige årlige nedgang i forbruget af 
smør, hvortil der ikke ydes støtte, har siden 1975 udgjort 
2,7 %; nedgangen i 1989 var på 8 %. 
BUDGETUDGIFTER 
4.1.5. Der kan indhentes nærmere oplysninger om 
foranstaltningens resultater i f.eks. rapporterne om 
interventionerne i mælkesektoren; den senest offentlig­
gjorte er 1989-rapporten. 
Kommissionen finder, at en så detaljeret redegørelse ikke 
er absolut påkrævet i de månedlige anmeldelser. Proble­
met vil blive bragt til ophør, hvis formel A, C og D samles. 
BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN 
Kompleksitet 
4.1.7 - 4.1.9. Forordning (EØF) nr. 570/88 er resultatet 
af to års forberedende arbejde, hvor alle berørte parter 
var involveret. Forordningens struktur afspejler kravet 
om forbedret forvaltning og kontrol af EF-markederne 
og af EF-midlerne, ligesom den afspejler de komplekse forhold med hensyn til produkter, erhvervsdrivende og 
begunstigede. 
Erfaringerne fra de to første år, hvor forordning (EØF) 
nr. 570/88 er blevet anvendt, viser, at ordningen har 
fungeret tilfredsstillende. Der blev solgt betydeligt mere 
smør i 1988 og 1989 end i de foregående år. Forordnin­
gens struktur har ikke hindret denne positive udvikling, 
men har bidraget til en effektiv og økonomisk afsætning 
af smøroverskuddet. Endvidere er kontrollen med denne 
udgiftskrævende afsætningsforanstaltning blevet for­
bedret sammenlignet med forholdene under de tidligere 
forordninger. 
Ordningen bliver for tiden gennemgået af den gruppe, 
Kommissionen har nedsat til forenkling af landbrugs­
bestemmelserne. 
Kontrolforanstaltninger 
4.1.10-4.1.11. Kontrolbestemmelserne i afsnit IV i 
forordning (EØF) nr. 570/88 er minimumskrav. Disse 
skærpede krav blev fastlagt af Kommissionen, efter at 
dens tjenestegrene havde gennemført kontrol. Medlems­
staterne skal ifølge bestemmelserne foretage yderligere 
kontrol, hvis det på grund af omstændighederne er 
påkrævet. Dette er tilfældet for kontrol af fysiske lagre 
sammenholdt med bogføringen og for kontrol med 
overensstemmelsen mellem forskellige regnskaber og 
bøger, hvis de føres særskilt for transaktioner under 
forordning (EØF) nr. 570/88. 
Under alle omstændigheder bør det undgås, at der 
gennemføres en overdreven kontrol, der forstyrrer 
ordningens anvendelse. 
244 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Kommissionen er overbevist om betydningen af den 
analytiske kontrol i visse tilfælde, og den vil tilskynde til 
sådanne analyser, når den selv gennemfører kontrol i 
medlemsstaterne. 
KOMMISSIONENS FORVALTNING 
Antallet af støttesatser 
4.1.14-4.1.15. Det overvejes for øjeblikket i »forenk-
lings«-gruppen og i Kommissionens berørte tjeneste­
grene, om antallet af basisstøttesatser skal reduceres. 
Ændring af formler 
4.1.16. Kommissionen overvejer at sammensmelte 
formel A/C og formel D. Den forklarende note af juni 
1989 (nævnt af Revisionsretten) om betingelserne for 
godkendelse af overførsel mellem forskellige formler er 
blevet uddelt og drøftet i forvaltningskomitéen. Dette 
anses for at være den bedste fremgangsmåde, når det er 
nødvendigt at tydeliggøre et forhold i en forordning. 
Punktet kan dog også tages op under behandlingen i 
»forenklings«-gruppen. 
EUGFL-kontrol med smør, der anvendes i en 
anden medlemsstat end den, hvori støtten 
udbetales 
4.1.17-4.1.20. Rettens bemærkninger er kun gyldige 
for koncentreret smør eller smør med røbestoffer, som 
undergår endelig iblanding i en anden medlemsstat end 
den, hvor tilsætning af røbestoffer eller koncentrations-
processen fandt sted, og hvor forarbejdningssikkerheden 
skulle stilles. 
Kommissionen er dog klar over den situation, som 
bestemmelserne om sikkerhedsstillelser foranlediger, og 
den vil undersøge mulighederne for at ændre forordnin­
gerne, så forholdene bliver mere tilfredsstillende. GENNEMFØRELSEN I 
MEDLEMSSTATERNE 
Mindstekrav med hensyn til kontrolfrekvensen 
4.1.22. Kommissionen vil følge denne sag op under 
kontrolbesøgene som led i 1989-regnskabsafslutningen. 
Centralt tilsyn med kontrollen 
4.1.23. Kommissionen er bekendt med de vanskelighe­
der, som skyldes den decentraliserede kontrol i medlems­
staterne. Den forsøger at afhjælpe disse vanskeligheder 
ved at lade kontrolbesøgene omfatte kontrol på stedet. 
Fordelingen af kontrolansvaret i Frankrig 
4.1.24-4.1.25. Kommissionen er bekendt med de 
tidligere forhold i Frankrig og har fremført kritik. Dette 
nævnte forhold vil igen blive undersøgt under 1989-
regnskabsafslutningen; der er planlagt et kontrolbesøg i 
anden halvdel af 1990. 
KONKLUSION 
4.1.26. På baggrund af det komplekse billede, som 
industrien og de pågældende markeder tegner, har 
Kommissionen ved forordning (EØF) nr. 570/88 forsøgt 
at sikre en effektiv og økonomisk afsætning af smørover­
skuddet. På grund af det høje støtteniveau og de store 
beløb, der anvendes, må en kontrol anses for at være 
påkrævet, uden at kontrollen dog bør være overdreven 
eller svække interessen for ordningen. »Forenklings«-
gruppen gennemgår dog for tiden foranstaltningen. 
4.1.27. Kommissionen vil undersøge mulighederne for 
at tilpasse forordningen, så der kan tages hensyn til den 
specielle situation, der opstår, når smør handles mellem 
medlemsstaterne. 
4.1.28. Kommissionen følger regelmæssigt forordnin­
gens anvendelse i de forskellige medlemsstater. Som led i 
1989-regnskabsafslutningen er der planlagt kontrolbesøg 
i anden halvdel af 1990 i Tyskland, Frankrig og Belgien 
gældende smør til konditorivarer. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 245 
4.2. Præmieordningen for 
ANALYSE AF PRÆMIENS VIRKNING 
Præmiens virkning for producenternes 
indkomst 
4.2.7. Den betydelige størrelse af ammekobesætninger-
ne i visse områder i Spanien, som Retten nævner, kan 
være en undtagelse, og den er på ingen måde repræsenta­
tiv for den gennemsnitlige struktur for »ammeko«-
bedrifterne i Fællesskabet. 
Kommissionen finder derfor ikke, at det er hensigtsmæs­
sigt at indføre et loft i præmieordningen. Bestemmelsen 
vil kun komme til at berøre et beskedent antal bedrifter i 
bestemte områder af Fællesskabet; en sådan bestemmelse 
vil desuden gøre det betydeligt vanskeligere for de 
nationale myndigheder at forvalte og kontrollere præmie­
ordningen, og den vil kunne give anledning til omgåelse 
og svig. 
4.2.8. Præmien til producenten er et standardbeløb, der 
fastsættes ved en politisk afgørelse i Rådet. Beløbet 
tilpasses ikke regelmæssigt på grundlag af nærmere 
fastlagte elementer; den lejlighedsvise justering skyldes 
den almindelige situation i oksekødssektoren og er ikke 
direkte forbundet med ændringerne i markedspriser og 
produktionsomkostninger. Det er derfor ikke nødvendigt 
at overvåge de økonomiske forhold for »ammeko«-
besætningerne og løbende undersøge præmievirkningen. 
Dog kan Kommissionen på ethvert tidspunkt vurdere 
præmiens indvirkning på indkomsterne ved at anvende de 
forskellige undersøgelser og oplysninger, som videnska­
belige og/eller faglige organer offentliggør. Oplysninger­
ne indsamles og undersøges af de kompetente tjenester. 
De beregninger, Retten citerer under punkt 4.2.9., og de 
konklusioner, der følger heraf, viser nytten af denne 
fremgangsmåde. 
Kommissionen vil imidlertid undersøge, om Informa­
tionsnettet for Landøkonomisk Bogføring (INLB), ikke i 
fremtiden også kan offentliggøre oplysninger om og 
særlige beregninger for »ammeko«-akti vi teten. 
4.2.11. Se svaret under punkt 4.2.7. af besætninger af ammekøer 
Præmiens virkning for udviklingen i bestanden 
4.2.12. For den samlede kobestand i Fællesskabet kan 
der iagttages to tydelige tendenser: 
— for det første er der sket en nedgang i antallet af 
malkekøer siden mælkekvoternes indførelse i 1984; 
nedgangen var særlige stor i de første 2-3 år efter 1984, 
medens den er mindre udtalt på nuværende tidspunkt, 
hvilket også vil blive tilfældet i de kommende år 
for det andet kan der iagttages en regelmæssig og 
vedvarende forøgelse af ammekobestanden i Fælles­
skabet, hvilket skyldes en række forskellige omstæn­
digheder, bl.a. præmiens øgede værdi. 
Som resultat af disse to tendenser konstateres det, at 
ammekobestanden har været stigende i Fællesskabet i 
flere år; der kan anføres følgende tal for bestanden: 
1983: 18% 
1988: 22% 
1990: 25% 
af den samlede kobestand. 
Kommissionen må dog tilse, at præmiestørrelsen ikke 
indebører en overdreven tilskyndelse til ammekoopdræt. 
Det vil kunne øge vanskelighederne på oksekødsmarke­
det og bringe markedsligevægten i fare i de kommende år. 
4.2.13. Med hensyn til de statistiske undersøgelser 
vedrørende kvægbestanden, der er foretaget af Eurostat, 
og som er en samlet indikator for antallet af ammekøer, 
ønsker Kommissionen dog at oplyse, at den mangel på 
præcision, som Retten har konstateret i definitionen af de 
to kategorier af køer, blev afhjulpet i juni 1990 ved 
ændring af Kommissionens beslutning 73/262/EØF. 
4.2.14. Se svaret under punkt 4.2.8. og 4.2.12. 
246 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KOMMISSIONENS FORVALTNING OG 
TILSYN 
Mangler ved gennemførelsesbestemmelserne 
Problemer i forbindelse med identificering af ammekøer 
4.2.15. Det er Kommissionens opfattelse, at alle 
medlemsstaterne i de kommende år er nødt til generelt at 
indføre en sådan ordning, der kan udnyttes ved en lang 
række foranstaltninger, som gennemføres inden for den 
fælles landbrugspolitik. Kommissionen deltager aktivt i 
det arbejde, der er iværksat på EF-plan for at finde et 
pålideligt identifikationssystem. 
Force majeure 
4.2.16-4.2.17. Hvad angår medlemsstaternes under­
retninger om tilfælde af force majeure, deler Kommissio­
nen Rettens kritik. Derfor vil den undersøge muligheden 
for at øge hyppigheden og forbedre indholdet af disse 
oplysninger; om fornødent vil den foreslå en ændring af 
bestemmelserne. 
Kommissionens tilsyn med medlemsstaternes 
forvaltning 
4.2.18. Kommissionen råder over en samling nationale 
bestemmelser, som medlemsstaterne vedtog, da præmie­
ordningen blev indført i begyndelsen af 80'erne. I flere år 
herefter blev ordningen ikke gennemgribende ændret, og 
medlemsstaterne var derfor ikke tvunget til at ændre deres 
bestemmelser. Først i 1987 og navnlig i 1989 fik 
ændringen af præmieordningen følger for de nationale 
forskrifter. Ved denne lejlighed undlod flere medlemssta­
ter at opfylde deres forpligtelser i henhold til artikel 6 i 
forordning (EØF) nr. 1244/82. 
I forbindelse med en ændring kan Kommissionen dog 
acceptere, at medlemsstaterne fremsender deloplys­
ninger, da det sjældent er påkrævet, at de nationale 
bestemmelser ændres som helhed. 
Som følge af, at præmieordningen blev udvidet til at 
omfatte mindre mælkeproducenter, ændrede Kommissio­nen på ny gennemførelsesforordning (EØF) nr. 1244/82. 
Nævnte ændring kræver, at den nationale lovgivning 
justeres. Kommissionen vil benytte denne lejlighed til at 
anmode medlemsstaterne om at fremsende en fuld­
stændig ajourføring af deres nationale bestemmelser. 
4.2.20. Se svaret under punkt 4.2.18. 
MEDLEMSSTATERNES FORVALTNING 
OG KONTROL AF ORDNINGEN 
Nationale forvaltningsforskrifter 
4.2.22. c) For så vidt Italien angår, er Retten blevet 
underrettet om, at Kommissionen allerede har meddelt de 
italienske myndigheder (marts 1989), at den ikke kan 
billige kontrolordningerne i sektoren. Der blev bl.a. 
udtrykkeligt henvist til vilkårene for kontrol på stedet, og 
det blev påpeget, at der ikke var nogen central kontrol af 
mejerier eller af flytning af kvæg. Kommissionen er blevet 
underrettet om, at kontrolordningerne siden da er blevet 
forbedret, og at forholdene behandles. Desuden er det 
planen at foretage en finansiel korrektion i næste 
regnskabsafslutning for 1987 og 1988. I Spanien sker 
kontrollen af, at producenten ikke leverer mælk, i form af 
en kontrol af kvægracen og af forekomst eller fravær af 
malkeudstyr på bedriften. Kommissionen vil undersøge 
dette forhold yderligere under sit kommende revisions­
besøg i Spanien. 
d) Kommissionen har allerede bemærket denne svag­
hed i de græske bestemmelser, og den henstiller til 
medlemsstaten, at en række forhold bliver ændret; hvad 
Spanien angår, vil sagen blive undersøgt under Kommis­
sionens kommende revisionsbesøg. 
De centrale myndigheders rolle i forbindelse 
med forvaltningen af ordningen 
4.2.23-4.2.24. Kommissionen har allerede bemærket 
denne svaghed i det generelle tilsyn med ordningens 
anvendelse i regionerne, og emnet er blevet bragt op over 
for de nationale myndigheder. Der er iværksat forbed­
ringer i Grækenland, medens forholdene fortsat drøftes af 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 247 
de spanske myndigheder. Kommissionen følger situatio­
nen nøje for at sikre sig, at alle relevante foranstaltninger 
efterhånden træffes, og at de reelt anvendes af medlems­
staterne, så det kan sikres, at ordningen anvendes korrekt 
i regionerne. 
Kontrol af besætninger 
4.2.25. a) Hvad identifikationen af dyrene angår, 
henvises der til bemærkningerne til punkt 4.2.15. Det må 
også noteres, at de seneste ændringer i forordningen 
fastsætter, at der skal gennemføres kontrol uden forud­
gående varsel; i visse tilfælde kan et 48-timers varsel dog 
kunne accepteres, hvis frit græssende dyr skal samles på 
ekstensive bedrifter. 
b) Eftersom det ikke er muligt, at al kontrol af dyrenes 
tilstedeværelse gennemføres ved slutningen af 6-måne-
dersperioden, har Kommissionen accepteret, at sådan 
kontrol gennemføres så sent som muligt i den periode, 
dyrene skal holdes. Kommissionen har henvendt sig til 
den pågældende medlemsstat og fremsat bemærkninger i 
de tilfælde, hvor den fandt, at kontrollen blev gennemført 
for tidligt i den periode, dyrene skal holdes. 
c) Kommissionen afviser præmieudbetaling, når 
sådanne tilfælde konstateres under dens årlige kontrol­
besøg i medlemsstaterne. 
d) Kommissionen har allerede bemærket dette pro­
blem, og den sender et brev til medlemsstaten. 
e) De italienske myndigheder intensiverede kontrollen 
efter Kommissionens intervention (februar 1989), for så 
vidt angår problemet med afvigelsen ifølge statistikkerne 
mellem antallet af udbetalinger og antallet af præmiebe-
rettigede dyr. 
Kontrol vedrørende forpligtelsen til ikke at 
levere mælk 
4.2.26. Indførelsen af mælkekvoterne i 1984 har haft 
virkninger for de forskellige aspekter af kontrollen af, at 
der ikke leveres mælk. Fra nævnte år blev det meget 
vanskeligt for en landbruger med ammekøer at opnå en 
mælkekvote og begynde at producere mælk. Kvoteord­
ningens indførelse betød således en betydelig mindre 
risiko for, at ansøgeren ikke overholder sin forpligtelse til 
ikke at levere mælk. Imidlertid er undladelsen af at levere mælk en forpligtelse, 
producenten indgår, og det skal kontrolleres, at forplig­
telsen overholdes. For at give kontrolmyndighederne 
klare retningslinjer, indførte Kommissionen ved forord­
ning (EØF) nr. 2079/90 af 20. juli 1990 en ny bestemmelse 
i forordning (EØF) nr. 1244/82 om gennemførelsesbe­
stemmelserne for ordningen. 
Fremover vil den administrative kontrol indebære, at 
listen over præmieansøgerne sammenholdes med listen 
over mælkeproducenter med en referencemængde, så det i 
tilfælde af ansøgninger, der er indgivet under ordningen i 
artikel 2 i forordning (EØF) nr. 1357/80 (specialiserede 
producenter), kan kontrolleres, at mælkeleverancer ikke 
har fundet sted, ligesom man i tilfælde af ansøgninger, der 
er indgivet under ordningen i artikel 2 a) i samme 
forordning (mindre mælkeproducenter), kan kontrollere 
oplysningerne om referencemængden. 
Den nye bestemmelse anvendes på alle ansøgninger, der 
indgives af mindre mælkeproducenter, og på mindst 10 % 
af de ansøgninger, som indgives af specialiserede 
producenter. 
Forholdet undersøges altid under Kommissionens kon­
trolbesøg, og der fremsættes bemærkninger over for 
medlemsstaterne, hvis kontrollen ikke er gennemført på 
det relevante tidspunkt. 
Naturlige omstændigheder 
4.2.27. Kommissionen undersøger altid dette forhold, 
og hvis der ikke er nogen dokumenteret forklaring på 
forskelle mellem antallet af anmeldte dyr og de dyr, der 
forefindes på stedet, afvises udgiften. 
Betalingsmåde i forbindelse med præmien 
4.2.28-4.2.29. Kommissionen er bekendt med disse 
forhold og har bragt problemet op over for de græske 
myndigheder; disse undersøger mulighederne for direkte 
bankbetalinger eller postanvisninger til modtagerne; 
Kommissionen behandler for øjeblikket spørgsmålet om, 
hvorvidt det er i overensstemmelse med forskrifterne, at 
de lokale kooperativer opkræver en administrationsafgift 
på 2 % på modtagernes bekostning. 
248 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KONKLUSIONER 
4.2.30-4.2.31. Kommissionen finder, at de oplys­
ninger og beregninger fra pålidelige og især neutrale 
kilder, som dens tjenestegrene råder over, gør det muligt 
at vurdere præmiens virkning for producenternes ind­
komster. Det er en almindelig og acceptabel frem­
gangsmåde for enhver administration at anvende sådan­
ne kilder. 
I øvrigt finder Kommissionen ikke, at der bør foreslås et 
loft over antallet af præmieberettigede dyr for specialise­
rede producenter. De finansielle midler, der eventuelt kan 
frigøres derved, vil næppe blive af en sådan størrelse, at 
præmien til de andre producenter kan øges mærkbart. 
DEN HISTORISKE BAGGRUND 
4.3.1-4.3.5. Kommissionen minder om, at medan-
svarsordningen siden 1986/1987 har afløst den ordning 
med garantitærskel, der blev indført i kornsektoren i 
1982/1983. Hvis den gennemsnitlige kornproduktion 
under sidstnævnte ordning oversteg tærsklen, skulle 
interventionsprisen reduceres med 1 % pr. million tons, 
tærsklen blev overskredet, dog inden for en grænse på 
5%. 
Garantitærsklen for høståret 1984/1985 blev overskredet, 
og kornpriserne for høståret 1985/1986 skulle således 
have været nedsat. Da Rådet ikke nåede frem til en 
prisaftale for korn, måtte Kommissionen træffe retsbeva-
rende foranstaltninger i hele høståret 1985/1986. 
At ordningen med den lineære prisnedsættelse blev 
opgivet, skyldtes hovedsagelig, at den automatiske 
prisreduktion for det eller de følgende høstår ville have 
ført til et for stort producentmedansvar. 
Under konsultationerne på grundlag af grønbogen og 
Kommissionens forslag om en generel reform af den 
fælles markedsordning for korn [KOM(85) 700] beslutte­
de Rådet at erstatte den ordning, hvor der blev anvendt 
garantitærskler, med en ordning, hvor der blev opkrævet 
en medansvarsafgift. Målet med afgiften er at bevidstgøre 
landbrugerne om markedsrealiteterne og at lade dem 4.2.32. En del af Rettens bemærkninger har fundet et 
svar i de ændringer, som Kommissionen ved flere 
lejligheder har foretaget i gennemførelsesbestemmelser­
ne. Således blev der i juni 1989 fastsat en skærpelse af de 
bestemmelser, der skal forebygge uregelmæssigheder og 
svig eller udløse sanktioner, hvis sådanne forhold 
foreligger; i juli 1990 blev kontrolforanstaltningerne gjort 
mere præcise, og der blev indført yderligere kontrol af 
ansøgninger, der indgives af mindre mælkeproducenter. 
En lang række af de svagheder, Retten har påvist, er 
allerede blevet bemærket af Kommissionen under dennes 
egen kontrol, og der er truffet relevante foranstaltninger 
for at afhjælpe dem. Således er der siden vedtagelsen af 
forordning (EØF) nr. 1662/89, som Retten nævner, 
foretaget nye ændringer med vedtagelsen af Kommissio­
nens forordning nr. 2079/90 af 20. juli 1990 (EFT L 190 af 
21.7.1990). 
bidrage til finansieringen af de omkostninger, som 
afsætningen af overskudsproduktionen medfører, lige­
som ordningen skal skabe afsætningsmuligheder for korn 
på EF-markedet og markedet i tredjelande (l). 
Desuden er den lineære anvendelse af medansvarsafgiften 
blevet ændret, idet der er vedtaget foranstaltninger med 
henblik på at fritage mindre producenter for afgiften. 
BUDGETGENNEMFØRELSEN 
4.3.7. Den andel på 23 %, Retten har beregnet, afspejler 
forholdet mellem de beløb, der er opført i kolonnerne for 
budget og gennemførelse i tabel 4.3.2. Ved beregningen er 
der ikke taget hensyn til følgende faktorer: 
— For regnskabsårene 1986 og 1987 omfattede budget­
tallene også den direkte fritagelse for mindre 
producenter i Spanien og Italien (50 mio. ECU). 
(') Kommissionens rapport til Europa-Parlamentet om den 
økonomiske virkning af medansvarsafgiften. 4.3. Medansvarsafgiftsordningen under den fælles markedsordning for 
korn 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 249 
— Eftersom datoen for afslutningen af regnskabsåret 
for EUGFL, Garantisektionen, blev ændret i 1987, 
og der skete en udgiftskoncentration ved årets 
slutning, måtte en del af 1987-budgetbevillingerne 
genopføres på 1988-budgettet. 
Tilsynet med den direkte fritagelse i medlemsstaterne 
sikres som led i regnskabsafslutningen. 
ORDNINGENS ANVENDELSE I 
MEDLEMSSTATERNE 
Fastlæggelse af afgiftsgrundlaget 
4.3.9 - 4.3.48. Indledende bemærkning 
Eftersom den oprindelige ordning for opkrævningen af 
kornafgiften [forordning (EØF) nr. 2040/86: første 
forarbejdning, intervention og udførsel] kun blev anvendt 
i høstårene 1986/1987 og 1987/1988, besluttede Kommis­
sionen at afslutte regnskaberne for 1987 og 1988 på 
grundlag af en samlet undersøgelse af den kornmængde, 
for hvilken medlemsstaterne skulle opkræve medansvars-
afgift. (Angående regnskabsafslutningen, se endvidere 
svaret på punkt 4.3.61.). 
4.3.10. Ca. 40 % af det i hele EF producerede korn 
fritages for medansvarsafgift. Fritagelsen sker af forskel­
lige grunde: 
— dels fritages korn, der er produceret på bedriften og 
anvendes på denne (ca. 40 mio. t), herunder korn, der 
forarbejdes i lønarbejde. Domstolen har i øvrigt 
gentagne gange bekræftet, at denne fritagelse er 
berettiget 
dels fritages korn, der er produceret af mindre 
producenter (ca. 20 mio. t). Denne fritagelse har gjort 
det muligt at graduere virkningen af prisnedgangen 
for korn efter de specifikke forhold for visse 
producentkategorier, hvilket var et væsentligt punkt, 
da Rådet valgte ordningen under den generelle 
reform af den fælles markedsordning for korn. Kontrol af individuelle afgiftsanmeldelser 
4.3.22. a) Forskellen i antallet af anmeldelser pr. 
kvartal kan forklares ved, at forskrifterne såvel under 
ordningen med »første forarbejdning« som ordningen 
med »første opkøb« fastsætter, at de erhvervsdrivende 
kan indbetale medansvarsafgifterne ad en gang for hele 
høståret, hvis de i høstårets løb forarbejder en afgifts­
pligtig kornmængde på under 250 tons. 
c) og d) Det er rigtigt, at Italien fra begyndelsen af 1986 
anvendte medansvarsafgiften i første køber-leddet i stedet 
for at anvende den i første forarbejdnings-leddet. I løbet 
af hele høståret 1986/1987 opfordrede Kommissionen 
vedholdende de italienske myndigheder til at overholde 
EF-bestemmelserne (se også svar på punkt 4.3.51 — 
4.3.58). 
Forsinkede anmeldelser og indbetalinger 
4.3.25. c) Kommissionen agter at foretage finansielle 
korrektioner under 1988-regnskabsafslutningen for tre 
medlemsstater, fordi afgiften blev opkrævet for sent. 
Hvad angår forsinket indbetaling, har Kommissionen 
ved forordning (EØF) nr. 2712/89 indført en rente for 
betalinger, der sker efter fristens udløb. 
i) Eftersom de franske myndigheder har iværksat de 
fornødne retslige procedurer for at tilbagesøge de 
beløb, der skyldes, finder Kommissionen, at der ikke 
bør foretages korrektioner i forbindelse med regn­
skabsafslutningen. 
iii) Ifølge erhvervet i Frankrig indbetalte dette 97 % af de 
uretmæssigt tilbageholdte beløb i juli 1990, hvad 
angår høståret 1989/1990. 
Tilbagebetaling af den supplerende 
medansvarsafgift 
4.3.26-4.3.29. Kommissionen var klar over, at den 
fuldstændige eller delvise tilbagebetaling af tillægsmedan-
svarsafgiften ville besværliggøre administrationen. Der­
for blev forordning (EØF) nr. 1432/88 ændret fra 
december 1988, således at medlemsstaterne kunne 
250 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
fastsætte, at tillægsmedansvarsafgiften blev tilbagetalt af 
første køber [forordning (EØF) nr. 3858/88]. 
For høståret 1989/1990 har alle medlemsstater undtagen 
Det Forenede Kongerige, Italien og Grækenland ladet de 
berørte erhvervsdrivende foretage tilbagebetalingen 
direkte. Fra høståret 1990/1991 er stabilisatorordningen 
blevet ændret for at undgå tilbagebetaling [forordning 
(EØF) nr. 201/90]. 
OFFENTLIG REGNSKABSAFLÆGGELSE 
Afgiftsfritagelser 
Anvendelse af korn til foder på landbrugsbedriften 
4.3.37. Det er Kommissionens opfattelse, at korn, der er 
omfattet af kontrakter med en »réméré«-klausul, skal 
være underkastet medansvarsordningen. Den vil skaffe 
oplysninger hos de franske myndigheder om denne 
fremgangsmåde og træffe eventuelle foranstaltninger. 
Desuden omhandler den præjudicielle sag 203/89 ved 
Domstolen spørgsmålet om, hvorvidt salg af korn, som 
senere købes af producenterne i form af foder, er omfattet 
af medansvarsafgift. 
Støtte til mindre kornproducenter 
4.3.38-4.3.39. Kommissionen har altid i sine forslag 
lagt vægt på, at der blev fastlagt en EF-defmition af 
»mindre kornproducenter«. 
I forbindelse med 1990/1991-prispakken foreslog Kom­
missionen, at ordningen efterhånden blev afløst af en 
ordning med støtte til landbrugere, der er producenter af 
visse afgrøder, og hvis indkomster påvirkes af stabilisa­
torordningen. Eftersom Rådet afviste at lade den 
eksisterende ordning afløse af den nye ordning med 
øjeblikkelig virkning, blev den eksisterende ordning 
opretholdt, og det blev besluttet, at den nye ordning 
kunne anvendes valgfrit i to år. KOMMISSIONENS CENTRALE 
FORVALTNING 
Tilsyn med foranstaltningernes gennemførelse 
i medlemsstaterne 
4.3.51. Kommissionen har anmodet de italienske 
myndigheder om at overholde EF-bestemmelserne allere­
de fra sommeren 1986. Under 1987/1988-prisforhand-
lingerne blev der fastsat en undtagelsesordning for 
Italien. 
Hvad regnskabsafslutningen angår, har Kommissionen 
ved beregning af korrektionen lagt de EF-bestemmelser 
til grund, der var gældende i de pågældende høstår. 
4.3.52. Kommissionen beklager, at visse grupperinger 
inden for landbruget har afvist at indbetale de hos 
producenterne opkrævede beløb til de kompetente 
myndigheder. 
Kommissionen har over for de franske myndigheder 
tilkendegivet, at den agter at skaffe de uretmæssigt 
tilbageholdte beløb indbetalt. Således har den indtræn­
gende opfordret de nationale myndigheder til at tage alle 
retslige midler i brug, for at tilbagebetalingen sker. 
Hovedparten af de beløb, der skyldtes for 1989/1990, er 
blevet indbetalt til EUGFL. 
4.3.53. Det er ikke Kommissionens opfattelse, at 
modregningsordningen er blevet en permanent ordning. 
Sammen med 1990/1991 -landbrugspriserne vedtog Rådet 
en ordning med støtte til mindre producenter, der dyrker 
bestemte afgrøder. Ordningen vil efterhånden kunne 
afløse støtten til mindre kornproducenter. Hvad angår 
overskridelserne i de tre medlemsstater, der anvender 
modregningsordningen, har Kommissionen foretaget en 
korrektion under regnskabsafslutningen. 
Informationssystemet til brug i forvaltningen 
4.3.55. Kommissionen har underopdelt budgetposterne 
for opkrævningen af medansvarsafgiften for korn, for at 
gennemførelsen bedre kan følges. Efterhånden som en 
større præcisering er sket, har Kommissionen dog måttet 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 251 
konstatere, at det allerede på nationalt plan har været 
vanskeligt at tilvejebringe de specifikke oplysninger. 
4.3.56. Ved forordning (EØF) nr. 201 /90 kan man dels 
undgå vanskelighederne ved en eventuel tilbagebetaling 
af tillægsmedansvarsafgiften, dels undgå presset fra 
erhvervet, der ønsker, at høsten bestemmes på et tidligt 
tidspunkt, hvor usikkerheden endnu er for stor. 
Ved at bestemme høsten i februar, hvor hovedparten af 
eksportmængderne for høståret er omfattet af aftaler, er 
der kun ringe fare for, at tallene forfalskes. 
GENERELLE KONKLUSIONER 
4.3.58. Da foranstaltningen blev indført i 1986, under­
stregede Kommissionen, at den alene ikke kunne 
genoprette uligevægten mellem udbud og efterspørgsel. 
Indførelsen af producentmedansvaret i den fælles mar­
kedsordning blev hovedsagelig betragtet som et velegnet 
middel til at bevidstgøre producenterne om markedsreali-
teterne og omkostningerne ved markedsforvaltningen. 
Ved at indføre ordningen har man, ud over hvad tallene 
viser, opnået, at der kan føres en landbrugspolitik, som 
svarer bedre til de faktiske forhold i EF-sammenhæng og 
internationalt. 
Den nuværende ordning for producenternes medansvars-
afgift har været anvendt siden 1986. At der siden 
indførelsen er foretaget en lang række ændringer i 
bestemmelserne, beviser, at man har taget de problemer 
op, som har været forbundet med ordningens anvendelse. 
Da medansvarsordningen blev indført, var Kommissio­
nen klar over, at den krævede en betydelig indsats fra 
medlemsstaterne, og at beløbene kun kunne opkræves, 
hvis ordningen havde sammenhæng med eksisterende og 
tilsvarende nationale foranstaltninger. Forskrifterne er 
derfor udformet således, at medlemsstaterne i videst 
muligt omfang kan udnytte de foreliggende strukturer. 
Den statistiske undersøgelse i forbindelse med regnskabs­
afslutningen har vist, at de beløb, der blev opkrævet for det første høstår, dækker prognoserne i en størrelsesor­
den, der er normal for denne type af foranstaltninger. 
Kommissionen er bekendt med de vanskeligheder, der er 
forbundet med at overholde det loft, som er fastsat i EF-
forskrifterne. De berørte medlemsstater har dog selv valgt 
at anvende ordningen med direkte fritagelse. 
Kommissionen minder endvidere om, at hele støtteord­
ningen for mindre kornproducenter efterhånden forven­
tes afløst af en støtte til producenter af bestemte afgrøder. 
4.3.60. Kommissionen har løbende fulgt medansvars-
ordningens anvendelse, som det fremgår af svarene under 
punkt 4.3.22 og 4.3.25. 
4.3.61. Fra høståret 1988/1989 (1989-regnskabsafslut-
ningen) er der i alle medlemsstaterne iværksat system­
revision af afgiftsopkrævningen hos første køber. I 
forbindelse med 1989-regnskabsafslutningen er der en 
gennemgribende kontrol i gang i Grækenland, Spanien, 
Irland, Italien, Frankrig, Belgien og Danmark. Under 
denne kontrol tager Kommissionen hensyn til de fleste af 
de bemærkninger, Retten har fremsat under punkt 4.3.9 -
4.3.48. 
4.3.62. Som ovenfor nævnt er Kommissionen vidende 
om, at forskellene mellem de nationale definitioner kun 
delvis forklares ved afvigelser mellem landbrugsbedrifter­
nes strukturer og rentabilitet i de forskellige medlemssta­
ter. Især af denne grund foreslog den, at der i 1989 blev 
anvendt en EF-definition. Da Rådet afslog dette, kunne 
Kommissionen kun justere fordelingsnøglen. 
Kommissionen er dog fortsat overbevist om, at en EF-
definition i højere grad vil være i overensstemmelse med 
den fælles landbrugspolitiks karakter af fælles indsats. 
For ordningen med støtte til producenter af bestemte 
afgrøder [forordning (EØF) nr. 1346/90], der udgør 
alternativet til ordningen med støtte til mindre kornpro­
ducenter, har Rådet således sluttelig accepteret en EF-
definition. 
4.3.64. Kommissionen erkender, at anmodningen fra 
producenterne og fra de fleste ministre i Rådet (landbrug) 
i høståret 1988/1989 og 1989/1990 tilskyndede Kommis­
sionen til at bestemme høsten med henblik på beregning 
af medansvarsafgiften ifølge den forpligtelse, der var 
indgået ved ordningens indførelse, henholdsvis i novem­
ber 1988 og oktober 1989. Det kan imidlertid konstateres, 
at resultaterne af disse skøn, der var baseret på alle de på 
det pågældende tidspunkt foreliggende tal, svarede til 
senere skøn over de to års høst. Fremover vil denne 
252 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
situation ikke længere foreligge, da bestemmelsen af 
høsten skal ske i februar ifølge forordning (EØF) nr. 
201/90. 
4.3.65. Som nævnt i indledningen har ordningen med 
tillægsafgift afløst foranstaltningen med lineær pris­
nedsættelse i forbindelse med garantitærsklen, efter at det 
var konstateret, at Rådet ikke kunne fastsætte kornpris­
erne efter reglerne. 
Selv om en prisnedsættelse er lettere at administrere, har 
Rådet afvist en sådan løsning, fordi det er umuligt at 
graduere dens virkning efter bedriftsstrukturerne. 
Kommissionen finder, at medansvarsafgiften, som 
opkræves af de markedsførte kornmængder, kombineret 
med en direkte støtte til visse producentkategorier som 
godtgørelse for indvirkningen på indkomsterne for en 
begrænset mængde, i højere grad berører de producenter, 
der er ansvarlige for markedsuligevægten. 
At en væsentlig del af produktionen fritages, navnlig 
mindre producenters produktion og korn, der anvendes 
direkte på landbrugsbedrifterne, skyldes Rådets politiske 
vilje. Fritagelsen medfører ingen forskelsbehandling 
mellem producenter eller opkrævningsinstanser. I øvrigt 
har Domstolen i forskellige domme på området bekræftet 
dette, og Domstolen har snarere udvidet den fritagne del, 
Generel bemærkning 
Det er vigtigt indledningsvis at placere nedlæggelsesord-
ningen korrekt inden for den fælles landbrugspoltik: Det 
drejer sig om en strukturforanstaltning i den forstand, at 
den sigter på at ændre produktionsstrukturerne, i det 
mindste på mellemlang sigt, ligesom den også må ses som 
en ledsageforanstaltning til den »stabilisator«-pakke, 
som Fællesskabet vedtog inden for sin pris- og markeds­
politik. Dette dobbeltaspekt har foranlediget betegnelsen 
»strukturel stabilisator«, og det er vigtigt at huske, at den 
ikke er den eneste foranstaltning af denne type, når man 
ser på dens reelle eller potentielle indvirkning på 
produktionsoverskuddet: De andre tilsvarende foran­
staltninger er ordningen med ekstensivering og omstilling 
[forordning (EØF) nr. 797/85] (endnu ikke iværksat, fordi 
Rådet ikke er nået til enighed) og førtidspensionering 
[forordning (EØF) nr. 1096/88]. for så vidt angår de mængder, der forarbejdes i 
lønarbejde. Hvis man øgede opkrævningsgrundlaget, 
skulle opkrævning også ske af andre produkter til føde-
og fodervareformål, navnlig importerede produkter; der 
ville i så fald opstå betydelig fare for en handelskrig med 
partnerne i GATT. 
4.3.66. Kommissionen deler ikke Rettens opfattelse af, 
at medansvarsordningens erklærede mål ikke er nået. 
Ordningen har ikke blot bevidstgjort producenterne om 
markedsrealiteterne og dermed skabt mulighed for en 
justering af landbrugspolitikken, men den har også 
tilvejebragt finansielle midler til at sikre Fællesskabets 
tilstedeværelse på verdensmarkedet på trods af de 
specifikke tilskud, som Fællesskabets hovedkonkurrent 
yder for at erobre Fællesskabets markeder. Denne 
tilstedeværelse, som endog er blevet øget siden medan-
svarsafgiftens indførelse, har gjort det muligt at bremse 
udviklingen i interventionslagrene af korn, som faldt fra 
18,5 mio. t ved udgangen af høståret 1985/1986 til 11,8 
mio. t ved udgangen af 1989/1990. 
I 1986 justerede Kommissionen ordningen med produk­
tionsrestitutioner for at skabe størst mulig industriel 
udnyttelse af korn, og den har derudover forelagt Rådet 
specifikke forslag med henblik på at øge kornanvendelsen 
i foderblandinger. 
Det ligger i en strukturforanstaltnings natur, at den altid 
kræver en forholdsvis lang periode for at nå sin fulde 
effektivitet: Herved adskiller den sig fra foranstaltninger 
under en fælles markedsordning, som medfører øjeblikke­
lige virkninger. Det må også huskes, at strukturforan­
staltningerne skal godtages af landbrugerne, hvilket 
betyder, at en vis grad af forståelse og enighed er 
påkrævet, for at de kan blive effektive. 
Som Kommissionen har anført i sin rapport om 
ordningens første anvendelsesår [KOM(89) 353 endelig 
udg.], har den indledende virkning været beskeden af 
forskellige grunde: 
— en sen indførelse i medlemsstaterne 
— en utilstrækkelig information om ordningen 4.4. Bemærkninger om gennemførelsen af Fællesskabets politik for 
nedlæggelse af agerjord 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 253 
— en utilstrækkelig godtgørelse for indkomsttab i de 
fleste medlemsstater 
— budgetproblemer i bestemte medlemsstater. 
Kommissionen har derfor taget skridt til at forbedre 
ordningens anvendelse på to områder: 
— i et forslag, der er knyttet til rapporten, foreslår den, 
at satserne for medfinansieringen af udgifterne til 
ordningen forhøjes, og at medlemsstaterne skal sikre 
relevant information om ordningen. Forslaget blev 
vedtaget den 26. marts 1990 (2) 
— den har opfordret medlemsstaterne til at øge præ­
mierne, således at de kan udligne landbrugernes 
indkomsttab. Det har betydet, at præmierne er blevet 
forhøjet i de fleste medlemsstater for produktionsåret 
1990/1991 (se tabel 1). 
Nedlæggelsesordningen administreres som en indirekte 
foranstaltning under ordningen med EF-medfinansie-
ring, som i atten år har vist sig at være en effektiv måde til 
at administrere strukturforanstaltninger. Ordningen er 
blevet opretholdt efter strukturfondsreformen (3). Som 
følge af nedlæggelsesordningens ovennævnte dobbelta­
spekt deles finansieringen mellem Garantisektionen og 
Udviklingssektionen, og Garantisektionens metoder er 
blevet anvendt, hvilket er en afvigelse fra andre struktur­
foranstaltninger, der administreres finansielt af Udvik­
lingssektionen. 
Fremgangsmåden med medfinansiering blev indført af 
Fællesskabet i 1972, eftersom man var bekendt med den 
store forskelligartethed i forholdene for landbrugs­
bedrifterne i medlemsstaterne, og fordi det var umuligt at 
dække hvert enkelt tilfælde i EF-bestemmelserne. Det 
betyder, at medlemsstaterne ved anvendelse af de fælles 
bestemmelser må udstede detaljerede regler, som svarer til 
forholdene i landet som sådant og i de enkelte regioner, og 
som er forenelige med EF-bestemmelserne. Der er en 
løbende kontakt mellem medlemsstaterne og Kommissio­
nen via telefon, breve og drøftelser i STAR-Komitéen; 
således har nedlæggelsesordningen været medtaget på 
dagsordenen for hvert månedligt møde i STAR-Komi­
téen i 1990. 
Mange af de punkter, Retten bringer op, gælder 
specifikke forhold, som er fremdraget under inspektion i 
(2) Forordning (EØF) nr. 752/90, EFT L 83 af 30.3.1990, s. 1. 
(3) Forordning (EØF) nr. 2052/88. medlemsstaterne. Kommissionen kan ikke i detaljer 
kommentere disse punkter, før den har hørt medlemssta­
terne. 
REVISIONSRESULTATER 
Problemer i forbindelse med referenceåret 
4.4.13-4.4.14. Problemet med referenceperioden i 
Italien viser sig at udspringe af forskelle i de forskellige 
sprogudgaver af Kommissionens forordning (EØF) nr. 
1272/88, artikel 3, stk. 1. 
Kommissionen vil i samråd med medlemsstaterne i 
STAR-Komitéen foretage en berigtigelse af forordning 
(EØF) nr. 1272/88 for at sikre, at ordlyden er klar. 
4.4.15. Spørgsmålet om kontrol af oplysningerne om 
referenceåret vil blive undersøgt sammen med de berørte 
medlemsstater. 
Administrative aspekter 
Forbundsrepublikken Tyskland 
4.4.16. Kommissionen noterer sig Rettens bemærk­
ninger om de forskellige krav i delstaterne, hvad angår 
oplysninger om jordarealer, der skal nedlægges. Op­
mærksomheden henledes dog på det forhold, at delstater­
ne ikke anvender forskrifterne i deres egne gennemførel­
sesbestemmelser, som blev godkendt af Kommissionen 
efter STAR-Komité-proceduren. 
Italien 
4.4.18. Forholdet omkring matrikelkortene på Sicilien 
vil blive undersøgt sammen med medlemsstaten. 
4.4.19. Det er korrekt, at italienske landbrugere under 
visse vilkår kan deltage i ordningen, hvis vinterafgrøden 
254 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tabel 1 — Holdning til nedlæggelsespræmier 
ifølge erklæringer fra delegationerne i STAR-Komitéen den 25.7.1990 
ECU (grøn kurs 1.1.1990) 
Medlemsstat/ Region 
UK 
Belgien 
Irland 
Spanien 
Grækenland 
Italien 
Luxembourg 
Frankrig 
Pays-de-la-Loire 
Auvergne 
Languedoc-Roussillon 
Poitou-Charentes 
— Vienne 
— Charente 
— Charente-Maritime 
— Deux-Sévres 
Midtfrankrig 
— Loire 
— Loir-et-Cher 
— Indra-et-Loire 
— andre 
Ile-de-France 
Basse-Normandie 
— Calvados 
— andre Anvendte præmier 
254 ugunstigt stillede områder 
283 andre 
-^„ [• ugunstigt stillede områder 
290 sandede områder 
414 sandede områder/områder med silt 
210 
210 
103 ugunstigt stillede områder 
122 andre 
173 1 
225 [ områder med kunstvanding 
302 J 
ugunstigt stillede områder 
100 uden kunstvanding 
200 med kunstvanding 
andre 
120 uden kunstvanding 
250 med kunstvanding 
380 ugunstigt stillede områder 
400 andre højlandsområder 
440 sletter 
550 Posletten 
217 
265 
223 
223 
315 
315 
369 
315 Foreslåede præmier 
1990/1991 
275 
314 
207 
259 
362 
518 
210 ugunstigt 
stillede 
områder 
242 andre 
121 
143 
197 
257 
344 
150 
250 
180 
300 
380 
400 
440 
(600) 
— 
315 
265 
265 
347 
347 
347 
315 
372 
372 
372 
318 
369 
372 
315 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 255 
Tabel 2 — Nedlæggelse af agerjord — år: 1989/1990 
Medlemsstat 
Det Forenede 
Kongerige 
Forbunds­
republikken 
Tyskland 
Nederlandene 
Belgien 
Frankrig 
Irland 
Spanien 
Grækenland 
Italien 
Luxemburg 
lait Frist for 
iværksættelse 
31.8.1989 
Variabel (delsta­
ter) ca. 31.7.1989 
Ingen frist, hele 
året 
30.9.1989 
31.5.1990 
9.12.1988 
Perioden mellem 
1.1. og 28.2.1990 
15.10.1989 
31.3.1990 
30.9.1989 Støttebeløb 
(ECU/ha/år) 
250 ugunstigt stillede områder 
280 andre områder 
300-600 afhængigt af jordkvalitet 
700 
170 ugunstigt stillede områder i Ardennerne 
230 ugunstigt stillede områder i Famennes 
og Fagne 
290 sandede områder 
430 sandede områder/områder med silt 
Kat. I 200-300 ' 
Kat. 11230-260 
Kat. III 290-410 
Kat. IV 340-480 . efter gruppe af 
regioner på grundlag 
' af bruttoindkomst og 
faste inputs 
210 
100 ugunstigt stillede områder 
120 andre områder 
170 områder med mindre intensiv 
kunstvanding 
220 områder med moderat kunstvanding 
300 områder med intensiv kunstvanding 
Ugunstigt stillede områder 
100 ingen kunstvanding 
200 kunstvanding 
Andre områder 
120 ingen kunstvanding 
250 kunstvanding 
380 bjerge og højland i ugunstigt stillede 
områder 
400 højland i andre områder 
440 andre bedrifter på sletter 
550 bedrifter på Posletten 
220 Nedlagte arealer 
1988/1989 
51 567 
165 125 
2 582 
352 
15 707 
1 310 
34 229 
91 617 
6 
362 495 1989/1990 
50 321 
57 259 
6 155 
148 
39 702 
382 
18 000 
0) 
250 
220 830 
(2) 
31 
393 078 lait 
101 888 
222 384 
8 737 
500 
55 409 
1 692 
52 229 
250 
312 447 
37 
755 573 
(') Skøn på grundlag af uofficielle oplysninger. 
(2) Foreløbigt tal: på grundlag af 1988/1989-resultaterne vil det eventuelt blive reduceret til ca. 130 000 ha, hvilket giver et samlet tal for EF i 1989/1990 på 
302 248 ha og set samlet tal for to år på 664 734 ha. 
(Ecu-kurs = grøn kurs 1.1.1990). 
256 De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende 
slår fejl:  dette  hindrer  ikke  nødvendigvis,  at målet  med 
nedlæggelsesordningen  nås. 
I dette  tilfælde  gælder  følgende: 
(i) Landbrugeren  må under  ingen  omstændigheder  høste 
den pågældende  afgrøde:  Kornproduktionen  er 
derfor  blevet  formindsket,  også  selv  om det kun  er 
sket i ringe  grad,  da udbyttet  ville  være  blevet  ringe. 
(ii) Selv  hvis  der træffes  beslutning  på grundlag  af et 
dårligt  år, må femårskontrakten  normalt  forventes 
også  at dække  gode  år, således  at den  potentielle 
reduktion  af kornproduktionen  er større  end den,  der 
faktisk  nås det første  år. 
(iii) I det første  år rammes  landbrugeren  reelt  for den sene 
beslutning  i den  forstand,  at han  har  afholdt  en 
nyttesløs  udgift  til oprindelig  udsåning. 
4.4.20.  Kommissionen  vil sammen  med  medlemsstaten 
undersøge  den beskrevne  administrationsordning. 
Det Forenede  Kongerige 
4.4.22.  Hvad  angår  beviset  for besiddelsesmåde,  be-
mærker  Kommissionen,  at de britiske  bestemmelser 
(Regulation  5 of SI 1988  No. 1352  som  ændret)  fastsæt-
ter, at ministeren  kan  kræve  »documentary  evidence 
showing  the nature  of the applicant's  estate  or interest  in 
the holding«  (dokumentation,  der viser  arten  af ansøge-
rens besiddelsesforhold  eller  rettigheder  i forbindelse  med 
bedriften). 
Den informationsbrochure,  de britiske  myndigheder  har 
offentliggjort  og sendt  til ansøgerne,  indeholder  følgende 
formulering  (s. 15):  »You  may  be asked  to pro  vide 
documentary  evidence  of your  right  to farm  the land  for 
the following  five  years«  (De  kan  blive  anmodet  om at 
fremlægge  dokumentation  for  Deres  ret til at drive 
arealerne  de følgende  fem  år).  I mange  tilfælde  vil 
spørgsmålet  om  besiddelsesforhold  overhovedet  ikke 
blive  relevant  i betragtning  af de oplysninger,  der er til 
rådighed  under  andre  ordninger,  eller  som  følge  af det 
lokalkendskab,  de ansatte  i Divisional  Office  har.  Det 
britiske  forslag  om at kontrollere  stikprøvevis  i matrikel-
registeret  synes  at være  en hensigtsmæssig  løsning. 
Det forhold,  at ansøgerne  ved braklægning  med  omdrift 
»ikke  på et kort  (skal)  afmærke,  hvilke  områder  der 
braklægges«,  skulle  ikke  i sig selv give  problemer,  hvis  Det 
Forenede  Kongerige  anvender  sine  egne  bestemmelser: 12. 12. 90 
— Regulation  5 (nævnt  ovenfor)  foreskriver  et kort,  der 
viser  eksterne  og interne  grænselinjer  for det areal,  der 
skal nedlægges,  og det areal,  hvor  der vil blive  dyrket 
afgrøder;  endvidere  skal  der gives  »a description  of 
the intended  use or uses  of the proposed  set-aside 
area«  (en  redegørelse  for den  eller  de forventede 
anvendelser  af det areal,  der foreslås  nedlagt). 
— Informationsbrochuren  understreger  på side  15, at »if 
you take  the rotational  fallow  option,  you must  notify 
your  Divisional  Office  annually  of the  rotation 
pattern  each  time  you make  a claim«  (hvis  De vælger 
omdriftsordningen,  må De årligt  underrette  Deres 
Divisional  Office  om omdriftsmønsteret,  når De gør 
fordringer  gældende). 
— I ansøgningen,  spørgsmål  3, skal  der  for  hvert 
arealnummer  (numrene  er anført  på kortet)  oplyses 
nærmere  enkeltheder  om det areal,  der skal  nedlæg-
ges, og om de forskellige  anvendelsesformål,  herun-
der braklægning  i omdrift. 
Kontrolbesøg 
4.4.23.  Ifølge  Kommissionens  opfattelse  ligger  det 
bedste  kontroltidsrum  før høstperioden;  det er dog  også 
teknisk  muligt  at fastslå  et areals  anvendelse  efter  høsten. 
4.4.25.  På  grund  af foranstaltningens  sene  iværksættelse 
i disse  lande,  blev  den  tyske  rapport  og en britisk 
oversigtsrapport  modtaget  i juli 1990. 
Kontrolproblemer 
Brug  af gødningsstoffer  etc. 
4.4.26.  Det  er uden  tvivl  vanskeligt  at kontrollere  visse 
af ordningens  betingelser:  Sådanne  betingelser  er dog 
nødvendige,  både  for at sikre,  at der opretholdes  gode 
økonomiske  forhold  i nedlæggelsesperioden,  og at 
miljøhensynet  tilgodeses.  Kommissionen  kan  ikke  afstå 
fra sådanne  betingelser  som  dem,  Retten  har nævnt  i dette 
afsnit,  og den understreger,  at betingelserne  af denne  art 
vedvarende  skærpes,  og ikke  kun  i forbindelse  med 
braklægning,  eftersom  Fællesskabet  ønsker  at tage 
hensyn  til landbrugspolitikkens  miljøvirkninger. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 257 
Bevoksning 
4.4.27. Artikel 4 i forordning (EØF) nr. 1272/88 
foreskriver for nedlagt agerjord forpligtelse til »at skabe 
eller bevare en passende bevoksning, navnlig for at hindre 
erosion og nitratudvaskning; bevoksningen kan forblive 
på arealerne hele året eller nedpløjes, afhængigt af 
jordbunds- og klimaforholdene«. 
Kommissionen har ikke defineret bevoksningen på EF-
plan og finder ikke, at dette er relevant. Kommissionen er 
ikke af den opfattelse, at majs normalt vil være en 
passende bevoksning, især ikke, da afgrøden er uegnet til 
at bekæmpe erosion. 
Ikke-landbrugsmæssig anvendelse 
4.4.28. Det er ikke muligt for Kommissionen at opregne 
alle de muligheder for ikke-landbrugsmæssig anvendelse, 
der kan være af interesse for landbrugerne under de vidt 
forskellige forhold i Fællesskabet. Kommissionen finder, 
at det er forholdsvis lidt kompliceret ud fra almen fornuft 
at bestemme, om en anvendelse er landbrugsmæssig eller 
ikke: Desuden gav Kommissionen i et arbejdspapir, som 
blev uddelt i STAR-Komitéen i december 1989, en 
fortolkning, ifølge hvilken uigenkaldelig ændring af 
anvendelsen er udelukket, f.eks. opførelse af bygninger 
eller industriel brug. 
Det er en acceptabel anvendelse, at der græsser rideheste 
på arealerne, da der ikke herved frembringes noget 
landbrugsprodukt; det samme gælder hestehold med 
henblik på blod til medicinalformål, hvilket ikke kan 
betragtes som et landbrugsprodukt i normal forstand; 
derimod vil golfbaner og kunstige søer næppe kunne 
accepteres, da man derved næppe opfylder kriteriet om, at 
arealerne ikke må ændres uigenkaldeligt. Det særlige 
tilfælde med græstørvsproduktion er også tvivlsomt, og 
Kommissionen vil sammen med de britiske myndigheder 
undersøge dette. Hvad angår begrænsningen til miljøbe­
skyttelsesordninger i Tyskland, understregede Kommis­
sionen over for de tyske myndigheder, at EF-ordningen 
ikke fastsætter en sådan begrænsning. Dog blev der 
godkendt en bestemmelse i de »Grundsåtze« (principper), 
der blev opstillet på nationalt plan ifølge hvilken 
delstaterne kan fastsætte særlige nedlæggelsesordninger, 
hvis de eksisterende bestemmelser om beskyttelse af 
naturen og landområder eller områdeudviklingen kræver 
dette (artikel 2, stk. 5). Problemer påvist under den stedlige revision 
4.4.29 - 4.4.32. Det er klart, at ethvert areal, der ikke er 
blevet dyrket i referenceperioden, skal udelukkes, og at 
der således må foretages en relevant nedsættelse for veje, 
dræningsanlæg, kanaler mv. Det er også indlysende, at 
ordningen skal forvaltes således, at de nedlagte arealer 
straks kan identificeres. 
Sanktioner 
4.4.33. I et arbejdspapir, som blev uddelt i STAR-
Komitéen i december 1989, anførte Kommissionen, at 
begrebet »alvorlige uregelmæssigheder« navnlig skulle 
dække tilfælde af tilsigtede eller svigagtige overtrædelser. 
Kommissionens refusion 
4.4.34. Retten kan ikke hævde, at Udviklingssektionen 
ved at anvende Garantisektionens finansieringsbestem-
melser er ude af stand til at kontrollere udbetalingerne. 
Betalingskontrollen finder sted på et andet tidspunkt, 
dvs. ved regnskabsopgørelsen. Den afvigende procedure 
ved jordnedlæggelse hindrer således ikke en korrekt 
forvaltning; dette er blevet bevist under andre ordninger, 
f.eks. ordningen med ikke-markedsføring af mælk, hvor 
der blev anvendt tilsvarende procedurer som for jordned­
læggelsen. 
Kommissionens tilsyn 
4.4.35. Kommissionen er altid rede til samråd med 
medlemsstaterne, både tosidigt og via STAR-Komitéen, 
og den må afvise påstanden om, at der har manglet 
relevant rådgivning. Siden oktober 1989 er nedlæggelses-
ordningen blevet medtaget på dagsordenen for hvert 
månedligt møde i STAR-Komitéen, og medlemsstaterne 
har haft rigelig lejlighed til at drøfte ethvert problem med 
Kommissionen; hertil kommer de hyppige tosidige 
kontakter om emnet. 
258 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
OMKOSTNINGS/ 
EFFEKTIVITETSFORHOLDET 
Aspekter ved kvaliteten af den nedlagte 
agerjord 
4.4.36. Det er nødvendigvis sådan, at landbrugerne 
først vil vælge at nedlægge den mindst produktive 
agerjord. En landbruger, der vælger braklægning i 
omdrift eller nedlægger en stor del af sin agerjord, vil dog 
ikke kunne begrænse det nedlagte areal til den mindst 
produktive jord. Det er beklageligt, at nationale retnings­
linjer lægger vægt på, at ringe jord nedlægges, da de fleste 
landbrugere sandsynligvis vil nå til samme slutning af sig 
selv. Kommissionen vil dog tage spørgsmålet op med 
medlemsstaterne. 
4.4.37. At der nedlægges bælter rundt om parcellerne, 
langs floder mv., dvs. mindre produktive arealer, kan 
miljømæssigt få en vis positiv virkning. En systematisk 
nedlæggelse af de mindst frugtbare jorder vil dog ikke 
være i overensstemmelse med ordningens sigte, og 
Kommissionen er rede til at undersøge spørgsmålet 
sammen med medlemsstaterne. 
Anvendelse af omdrift i forbindelse med 
nedlagt agerjord 
4.4.38. Hvad angår arealer, hvor braklægning i omdrift 
traditionelt anvendes, må det huskes, at arealer, der har 
ligget brak i referenceperioden, ikke kan tælle som 
agerjord under nedlæggelsesordningen. 
Den tidligere ordning for nedlæggelse af 
agerjord i Forbundsrepublikken Tyskland 
4.4.39. Den teoretiske mulighed, at visse arealer, der 
ikke er omfattet af den fælles markedsordning, er 
medtaget i EF-ordningen fra den tidligere nedlæggelses-
ordning i Niedersachsen, vil blive undersøgt sammen med 
de tyske myndigheder. Administrationsudgifter og øvrige 
omkostninger 
4.4.40 - 4.4.41. Rettens beregninger af ordningens 
omkostnings-effektivitetsforhold giver anledning til 
følgende bemærkninger: 
i) Grundlaget for skønnet over administrationsudgif­
terne i Det Forenede Kongerige er ikke fremlagt og 
kan ikke verificeres af Kommissionen. 
ii) Det er ikke klart, om de tyske myndigheder også har 
foretaget en beregning af administrationsudgifterne, 
eller om de blot intuitivt har bekræftet det britiske 
skøn. 
iii) Retten ekstrapolerer de 20 % til Fællesskabet som 
helhed, tilsyneladende uden at have undersøgt, om 
andre medlemsstater end Tyskland vil foretage et 
lignende skøn. 
iv) 20 %-skønnet er baseret på en kort periode med 
praktisk erfaring, og perioden var en startfase, hvor 
de gennemsnitlige administrationsudgifter naturligt 
er store. 
v) Rettens brug af Kommissionens tal, hvor der regnes 
med et effekttab på 50 % (fordi der må tages hensyn 
til, at de nedlagte arealer er forholdsvis mager jord, og 
at driften på andre arealer måske intensiveres), vil 
sandsynligvis føre til en overvurdering af udgifterne 
pr. ton, der ikke produceres. Kommissionen valgte 
bevidst et forsigtigt tal for at undgå, at ordningens 
virkning blev overvurderet. 
vi) Selv om sammenligningen med udgifterne til afsæt­
ningen af kornoverskuddet på verdensmarkedet er 
interessant, udelader man den bredere sammenhæng, 
som en ordning såsom nedlæggelsesordningen indgår 
i, og som ikke kun skal ses i EF-overskuddets 
perspektiv men også inden for rammerne af Fælles­
skabets forbindelser med sine handelspartnere på 
landbrugsområdet. 
KONKLUSIONER OG HENSTILLINGER 
4.4.42. Kommissionen erkendte selv i sin rapport om 
ordningens første anvendelsesår [KOM(89) 353 endelig 
udg.], at de første resultater var beskedne. Den er også 
klar over, jævnfør ovenstående 4.4.36, at landbrugerne 
først vil forsøge at udtage deres mindre produktive jorder 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 259 
af produktionen. Resultaterne gælder dog kun en meget 
kort anvendelsesperiode, hvor landbrugerne [erhvervsor­
ganisationerne] og administrationerne ikke havde nogen 
forudgående erfaring. Det er ikke rimeligt at drage sikre 
konklusioner angående foranstaltningens muligheder for 
at skabe en betydelig nedgang i kornproduktionen på 
grundlag af resultater, som er opnået inden for kun et eller 
to år, hvor ordningen er blevet anvendt. 
Læser man de amerikanske redegørelser for nedlæggelses-
ordningens indførelse i USA, og sammenligner man med 
den første anvendelsesperiode i Fællesskabet, er resulta­
terne for en objektiv iagttager langt mere opmuntrende i 
Fællesskabet. 
Hvad angår den forøgelse af kornarealerne, Retten 
nævner, er det indlysende, at forøgelsen af kornarealerne 
kunne have været langt større, hvis nedlæggelsesordnin-
gen ikke havde eksisteret. 
4.4.43. Som anført i svaret på 4.4.26 er Kommissionen 
klar over, at visse af ordningens betingelser ikke er lette at 
kontrollere. 
Kommissionen er rede til på baggrund af den praktiske 
erfaring at undersøge, hvor hensigtsmæssige bestemte 
regler er, og den understreger, at navnlig valgmuligheden 
med ekstensiv græsning på ny skal gennemgås pr. 30. april 
1991 ifølge artikel la, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 
797/85. 
4.4.44. Kommissionen har bemærket sig Rådets syns­
punkt, hvad referenceåret angår, og den vil tage hensyn 
hertil. Det må dog erindres, at der også er visse fordele ved 
at råde over en referenceperiode, som er fastlagt til et 
tidspunkt før ordningens iværksættelse, da det forebygger 
spekulationstendenser hos producenter, som bevidst 
bringer areal i afgrødeproduktion med henblik på senere 
at drage fordel af ordningen. 
4.4.45. Via STAR-Komitéen bestræber Kommissionen 
sig for at sikre en ligelig anvendelse af ordningen i hele 
Fællesskabet, og den vil fortsætte hermed. Som nævnt 
ovenfor (svar på punkt 4.4.28) vil det være praktisk 
umuligt for Kommissionen at forsøge at forudse alle 
muligheder for ikke-landbrugsmæssig anvendelse; det vil 
ej heller være hensigtsmæssigt at fastlægge en streng 
definition på EF-plan af den bevoksning, der skal 
anvendes i hele Fællesskabet. Dog vil Kommissionen 
sammen med medlemsstaterne undersøge, om det er 
nødvendigt at fastlægge yderligere retningslinjer på disse 
områder. 
4.4.46. Kommissionen agter at gennemføre yderligere 
administration af ordningen. Rettens opfattelse af administrationen af udbetalingerne er taget til efterret­
ning : dog ønsker Kommissionen at henlede opmærksom­
heden på nedlæggelsesordningens særlige art, sammen­
lignet med normale strukturforanstaltninger, idet dens 
sigte og virkninger står i nøje sammenhæng med 
landbrugsmarkederne, hvis finansiering administreres af 
Garantisektionen. 
4.4.47. Kommissionen har allerede givet medlemssta­
terne retningslinjer for overtrædelser, både i STAR-
Komitéen og tosidigt. Den er naturligvis rede til at 
foretage en yderligere præcisering, hvis det er nødvendigt. 
Under alle omstændigheder bør en sanktion anvendes for 
alle de år, for hvilke en uregelmæssighed er påvist. 
4.4.48 - 4.4.49. Rettens opfattelse af spørgsmålet om en 
begrænsning af kornproduktionen på de tilbageværende 
arealer og om indførelse af særlige betingelser for 
jordnedlæggelse i omdrift vil blive undersøgt. Dog må det 
bemærkes, at yderligere betingelser også betyder, at 
administrationen af ordningen bliver mere kompliceret, 
og det vil øge de kontrolvanskeligheder, Retten allerede 
har berørt i sin beretning. 
4.4.50. Det brede spektrum af præmiesatser, som 
medlemsstaterne tilbyder landbrugerne, afspejler det 
forhold, at der er store forskelle i det indkomsttab for 
landbrugerne, der tjener som grundlag for beregningerne. 
Hvad angår henstillingen om, at de støttesatser, medlems­
staterne anvender, undersøges med henblik på at gøre 
ordningen mere tiltrækkende for landbrugere med store 
udbytter, har Kommissionen allerede iværksat en intens 
bestræbelse sammen med medlemsstaterne, og præmierne 
vil blive forhøjet for produktionsåret 1990/1991 i de 
medlemsstater, hvor de blev anset for at være utilstrække­
lige (tabel 1). 
Rettens opfattelse af refusionssatserne er taget til 
efterretning, men Kommissionen må understrege, at de 
nuværende forbedrede satser er fastsat for ganske nylig og 
efter drøftelser i Rådet og Europa-Parlamentet. 
4.4.51. Kommissionen vil undersøge Rettens forslag. 
En forøgelse af det minimale areal, der nedlægges, vil 
stride mod den opfattelse, der er gjort gældende fra andre 
sider, at en lavere minimumsandel eller et fast hektarantal 
for meget store bedrifter vil fremme en større deltagelse i 
ordningen. 
Kommissionen noterer sig dog Rettens forslag, og den vil 
træffe de fornødne skridt til, at man fra nedlæggelsesord-
ningen udelukker kontrakter, der lægger uberettiget vægt 
på uproduktive arealdele. 
260 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KAPITEL 5 
Den fælles fiskeri- og hav politik 
BEMÆRKNINGER OM 
BUDGETFORVALTNING 
5.4. Udnyttelsesgraden for betalingsbevillingerne af­
hænger af de private støttemodtageres eller medlemssta­
ternes gennemførelse af projekterne eller programmerne. 
Der er forekommet forsinkelser i medlemsstaternes 
behandling af betalingsansøgningerne. 
Projekter, der er stillet i bero 
5.7. Ifølge bestemmelserne i de tidligere forordninger, 
navnlig forordning (EØF) nr. 2908/83, havde støttemod­
tageren to år til at påbegynde arbejdet regnet fra datoen 
for Kommissionens ydelse af støtten. Derefter var der en 
frist på to år til at gennemføre projektet. På grund af disse 
frister har Kommissionen først kunnet iværksætte 
procedurerne med henblik på annullering af projektet fire 
år efter ydelsen af støtten. 
Når der tages hensyn til den tid, der er nødvendig til 
administration, strakte opfølgningen af projekterne sig 
over fem år. På denne baggrund bestræber Kommissio­
nens tjenestegrene sig til stadighed på med regelmæssige 
mellemrum at fremdrage de projekter, der ikke er 
afsluttet. 
I de forordninger, der gælder nu, er fristerne for 
gennemførelse af projekterne mere restriktive og binden­
de. I almindelighed fastsættes der en maksimumsfrist på 
tre år til afslutningen af projekterne, og medlemsstaten 
skal forelægge en anmodning om afslutning senest seks 
måneder efter, at arbejdet er tilendebragt. Medlemssta­terne skal fremlægge en halvårlig opgørelse over de 
projekter, hvis gennemførelse er blevet forsinket. 
Budgetoverslagene med hensyn til betalingsbevillingerne 
planlægges således med henblik på en mere rationel og 
fuldstændig udnyttelse af bevillingerne. Endvidere ned­
sættes det bevilgede beløb, hvis der foretages ikke-
godkendte ændringer under gennemførelsen af investe­
ringsprojekterne. 
Kommissionen forpligter sig til at tage hensyn til 
erfaringerne fra tidligere i forbindelse med udarbejdelsen 
af budgetoverslagene vedrørende betalingsbevillingerne, 
og dette skete allerede i forbindelse med udarbejdelsen af 
overslagene for regnskabsårene 1990 og 1991. 
I forbindelse med opdelingen af forvaltningen er det 
medlemsstaterne, der har ansvaret for analysen af 
projekternes bæredygtighed, og de skal også sikre, at de er 
rentable. 
I forbindelse med en medlemsstat, der ikke har overholdt 
visse bestemmelser, undersøger Kommissionen for 
øjeblikket muligheden for at indbringe sagen for Domsto­
len. 
5.8. Det nye system med halvårlig opfølgning af 
projekterne, der er fastsat i forordning 4028/86, fungerer 
stort set tilfredsstillende. Endvidere planlægger Kommis­
sionen at forbedre situationen gennem streng overvåg­
ning af projekterne, navnlig ved kontrol af de opfølg­
ningssystemer, medlemsstaterne indfører. Dette skulle 
gøre det muligt at gøre de nationale myndigheder mere 
ansvarsbevidste med hensyn til forvaltningen og kon­
trollen af projekterne. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 261 
KAPITEL 6 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Udviklingssektionen 
ORDNINGEN MED STØTTE TIL 
INVESTERINGER I 
LANDBRUGSBEDRIFTER INDFØRT VED 
RÅDETS FORORDNING (EØF) NR. 797/85 
AF 12. MARTS 1985 OM FORBEDRING AF 
LANDBRUGSSTRUKTURERNES 
EFFEKTIVITET 
Bemærkninger vedrørende retsforskrifterne 
Fællesskabsbestemmelser 
6.12 - 6.14. Revisionsrettens kritik vedrører de gælden­
de bestemmelser. Kommissionen noterer sig navnligt, at 
Revisionsretten mener, at målene og anvendelses­
betingelserne for investeringsstøtteordningen, der blev 
indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 797/85, er vagt 
og upræcist formuleret, ligesom der ikke er fastlagt nogen 
prioriteringsrækkefølge efter bedrifts- eller investerings­
type. 
Kommissionen gør opmærksom på, at formålet med de 
gældende bestemmelser i overensstemmelse med Trakta­
tens artikel 39 er at modernisere landbrugsbedrifterne for 
at forbedre deres konkurrenceevne ved rationalisering af 
landbrugsproduktionen, samtidig med at landbrugernes 
indkomster forøges eller i det mindste opretholdes. 
Kommissionen mener, at de principper, der ligger til 
grund for målene og anvendelsesbetingelserne, er klare og 
tydelige. De nærmere bestemmelser er det derimod ikke, 
for de må ikke være alt for præcise, når de samtidig skal 
være fleksible nok til, at der kan tages hensyn til de 
forskellige EF-områders særpræg (jf. svaret på punkt 
6.15 — 6.21 og svaret på punkt 7.6 i Rettens rapport for 
regnskabsåret 1986). Denne holdning er resultatet af en lang udvikling i 
fastlæggelsen af EF-interventioner i form af strukturfor­
anstaltninger. I den første fase, hvor interventionerne 
byggede på forordning (EØF) nr. 17/64, blev der ydet EF-
støtte til individuelle investeringsprojekter, som Kommis­
sionen traf afgørelse om, og hvor støtten blev udbetalt 
direkte til støttemodtageren. Således finansierede EF i 
perioden 1964 til 1978 7 500 projekter inden for alle 
landbrugsstrukturfelter lige fra investeringer i landbrugs­
bedrifter til forarbejdning og afsætning af landbrugs­
produkter og endog projekter vedrørende infrastrukturer 
i landbruget. I anden fase fra 1972 til 1985, der var 
kendetegnet ved de tre strukturdirektiver, som var et 
resultat af »Mansholt-planen« (72/159/EØF, 72/160/ 
EØF og 72/161/EØF) valgte EF, der var velvidende om, 
at situationen var meget forskellig for landbrugs­
bedrifterne i de ni medlemsstater, og at det i EF-
bestemmelserne var umuligt at tage højde for hvert enkelt 
tilfælde, at indføre en ordning med samfinansiering af 
nationale støtteordninger, der skulle iværksættes i 
overensstemmelse med de mål og vilkår, der blev fastsat 
på EF-plan. 
Med anden og tredje udvidelse af EF stod det klart, at der 
fortsat og endog i højere grad var behov for at finde en 
fremgangsmåde, hvor der blev taget hensyn til de 
forskelligartede situationer i de tolv medlemsstater. 
Hvad angår fastlæggelsen af strukturforanstaltningernes 
mål, var det i øvrigt karakteristisk for udviklingen, at man 
måtte finde en passende balance mellem forbedringen af 
landbrugsbedrifternes konkurrenceevne, produktions-
potentiellets tilpasning til markedsbehovene, miljøbe­
skyttelsen og landbrugets udvikling. Der er ingen grund 
til at tilstræbe, at de enkelte bedrifter får større 
økonomisk kapacitet, medmindre det sker som led i en 
afbalanceret udvikling af landdistrikterne. Derfor lempe­
de man kriterierne for udvælgelse af støttemodtagerne, 
især for så vidt angår indkomst og aktiviteter. 
Med hensyn til bemærkningerne i punkt 6.13 beklager 
Kommissionen ligesom Retten, at Rådet ikke har truffet 
nogen afgørelse om ordningen for omstilling af produk­
tionen efter markedets behov. Kommissionen forelagde 
Rådet og Parlamentet et forslag herom den 21. oktober 
1988 [KOM(88) 553]. 
262 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Hvad angår analysen af, om der er iværksat relevante 
foranstaltninger til opfyldelse af målene (punkt 6.14), 
henviser Kommissionen til sit svar på punkt 6.73 — 6.75. 
Nationale gennemførelsesbestemmelser 
6.16-6.21. Selv om Kommissionen vedgår, at der i 
medlemsstaterne er problemer med iværksættelsen af 
forordning (EØF) nr. 797/85, herunder især de store 
forsinkelser som følge af regionaliseringen af visse 
kompetencer, kan den ikke tilslutte sig idéen om at opgive 
den eksisterende undersøgelsesprocedure baseret på to 
etaper, der involverer alle medlemsstater i Komitéen for 
Landbrugsstrukturerne og Udvikling af Landdistrikterne 
(den såkaldte »STAR-Komité«). 
Erfaringerne har vist, at første etape af proceduren, dvs. 
høringen, i patnerskabets ånd udmøntedes i konstruktive 
drøftelser mellem Kommissionens tjenestegrene og de 
relevante myndigheder i medlemsstaterne, der gjorde det 
muligt at løse de vigtigste praktiske problemer, navnlig 
fortolkningsproblemer, under hensyntagen til de syns­
punkter, som de enkelte medlemsstater gav udtryk for på 
møderne i STAR-Komitéen. STAR-Komitéen kan 
således, når en endelig tekst, som regeringen i en 
medlemsstat har bundet sig til politisk, overgår til anden 
etape af proceduren, dvs. afstemningen, afgive sin 
udtalelse på det bedst mulige grundlag. En sådan 
procedure forsinker desuden generelt ikke foranstaltnin­
gernes iværksættelse, da de nationale bestemmelser kan 
godkendes (anden etape) med tilbagevirkende kraft. 
Hvad angår ønsket om, at der fastsættes nationale 
bestemmelser for iværksættelsen af forordning (EØF) nr. 
797/85, erindrer Kommissionen om, at landbrugsstruk­
turpolitikken i EF bygger på Traktatens artikel 39, hvori 
det hedder, at der skal tages hensyn til »landbrugs­
erhvervets særlige karakter, der følger af landbrugets 
sociale struktur og de strukturelle og naturbetingede 
forskelle mellem de forskellige landbrugsområder«. 
Derfor har EF også kun fastlagt målene og principperne 
for ydelse af støtte, idet man har givet de nationale eller 
regionale myndigheder bemyndigelse til frit at vælge form 
og metoder for forordningens iværksættelse efter fælles-
skabskriterierne. EF har dog forbeholdt sig ret til at 
godkende disse nationale bestemmelser efter ovennævnte 
procedure. 
Kommissionen har noteret sig Rettens forslag i punkt 
6.20, som den dog ikke mener er praktisk gennemførligt 
på grund af de uensartede situationer, som landbrugs­
bedrifterne i de tolv medlemsstater befinder sig i. 
Kommissionen er velvidende om den risiko, der er omtalt 
i punkt 6.16, og som er en følge af godkendelsen af 
nationale bestemmelser, der ikke er andet end en gentagelse af EF-forordningens ordlyd uden tilstrække­
lige supplerende bestemmelser. Kommissionen insisterer 
derfor også i STAR-Komitéen hyppigere og hyppigere 
på, at de nationale tekster udarbejdes dels således, at der, 
når det er muligt, blot henvises til bestemmelserne i 
forordningen, som det ikke er nødvendigt at gentage, dels 
således, at der ved affattelsen af de nationale gennemfø­
relsesbestemmelser i henhold til forordningen anvendes 
udtryk som: »Medlemsstaterne definerer ..., fastsæt­
ter...«. 
Med hensyn til det særlige spørgsmål om en investerings­
planmodel (punkt 6.18), skønner Kommissionen, at de i 
artikel 2, stk. 4, fastsatte rammer er tilstrækkeligt præcise 
til, at støtteordningen kan anvendes ensartet. Modellen 
skal desuden meddeles Kommissionen i forbindelse med 
første refusionsansøgning, jf. artikel 1, stk. 2, i Kommis­
sionens beslutning 86/380/EØF af 11. juni 1986. På dette 
tidspunkt gives der meddelelse om alle interne regler 
(nationale gennemførelses- og kontrolbestemmelser, 
administrative vejledninger samt formularer og alle andre 
dokumenter vedrørende den administrative iværksættelse 
af aktionen). 
Specifikke bemærkninger vedrørende støtte til 
gennemførelse af planer for forbedring af 
landbrugsbedrifter 
Balance mellem de støttebeløb, der er ansøgt om, og de 
disponible bevillinger på nationalt plan 
6.24 - 6.27. Kommissionen er ligesom Retten betænke­
lig ved, at den obligatoriske investeringsstøtteordning i 
visse dele af EF ikke bliver anvendt, fordi de regionale 
budgetbevillinger er opbrugt. 
Ifølge ordningen er alle ansøgere, der opfylder de 
fornødne betingelser, støtteberettigede uanset budget­
overslagene, som Kommissionen i øvrigt indrømmer er 
nødvendige. Kommissionen insisterer med jævne mellem­
rum i STAR-Komitéen på, at medlemsstaterne må sørge 
for samfinansiering af de obligatoriske foranstaltninger 
først og fremmest ved at opstille realistiske overslag og, i 
tilfælde af vanskeligheder, gennem overførsel af bevil­
linger mellem budgetposter eller fremførsel af udgifter til 
det følgende år. For de regioner, som der er fastsat en 
fællesskabsstøtteramme under mål nr. 1 for, at der 
desuden nu er mulighed for i partnerskabet at undersøge, 
hvor store de disponible budgetmidler er. 
Kommissionen accepterer dog, at medlemsstaterne efter 
artikel 30 i forordning (EØF) nr. 797/85 i givet fald 
fastsætter yderligere betingelser for udvælgelse af ansøge­
re og gennemførelse af støtteforanstaltninger, for så vidt 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 263 
sådanne betingelser ikke er i strid med støtteordningens 
mål, hvilket Kommissionen kan sikre sig takket være 
STAR-Komité-proceduren. 
Forbedringsplanernes form og indhold 
6.29 - 6.32. Kommissionen deler helt Rettens opfattelse 
af, at forbedringsplanen er et centralt element i støtteord­
ningen. Derfor kan Kommissionen heller ikke acceptere, 
at planen reduceres til en formalitet eller et »dække« over 
enkeltstående investeringer. Forbedringsplanen skal 
udgøre et sammenhængende og afbalanceret investerings-
kompleks, der er baseret på landbrugerens betragtninger 
over, hvordan fremtidsudsigterne for at forbedre situatio­
nen på bedriften er. Kommissionen er godt klar over, at 
det for en række landbrugere i visse regioner kan være 
vanskeligt at udarbejde sådanne planer, og derfor har den 
hele tiden opfordret medlemsstaterne til at yde disse 
landbrugere den fornødne bistand under hensyntagen til 
bedrifternes faktiske udviklingsmuligheder, dvs. uden at 
ejerne af bedrifterne kommer til at sætte sig i uforholds­
mæssig stor gæld. Desuden har medlemsstaterne generelt 
rettet sig efter Kommissionens henstillinger. Det store 
antal planer, der gennem årene er blevet gennemført med 
succes, viser, at støtteordningen fungerer tilfredsstillende. 
Selv om forbedringsplanen spiller en vigtig rolle, vil den 
nødvendigvis aldrig kunne opfattes som andet end en 
prognose, og derfor afhænger dens værdi af de disponible 
tals pålidelighed og de anvendte vurderingsmetoder. 
Kommissionen kontrollerer sammen med medlemsstater­
ne, at planen forbliver et effektivt og fyldestgørende 
instrument, og analyserer løbende, bl.a. i STAR-
Komitéen, hvilke muligheder der er for at forbedre det. 
Men den mener også, at der altid vil være en vis 
usikkerhedsmargen, da man må ned på lokalt plan og 
trække på erfaringerne fra de personer, der opretholder 
den direkte og løbende kontakt, for at kunne foretage en 
mere præcis vurdering. 
Arbejdsindkomsten pr. mandsarbejdsenhed (MAE) 
6.34. Det er klart, at beregningen af arbejdsindkomsten 
pr. mandsarbejdsenhed er et af de væsentlige elementer i 
forbindelse med udvælgelsen af støttemodtagere, og 
derfor må der ved denne beregning udvises al fornøden 
omhu. 
6.35 - 6.42. Selv om forordning (EØF) nr. 797/85 ikke 
indeholder nogen definition af »arbejdsenhed«, har 
Kommissionen og medlemsstaterne dog anvendt dette 
begreb lige siden udstedelsen af direktiv 72/159/EØF. 
Kommissionen har gentagne gange i STAR-Komitéen, 
den tidliere CPSA, generelt i forbindelse med justeringen af de nationale bestemmelser vedrørende referenceind­
komsten, der finder sted hvert år på baggrund af den 
økonomiske udvikling i de enkelte lande, gjort opmærk­
som på, at MAE-værdien — da det var denne værdi, der 
blev anvendt med henblik på sammenligning af arbejds­
indkomsten med referenceindkomsten, dvs. med den 
gennemsnitlige bruttoløn for heltidsbeskæftigede ar­
bejdstagere uden for landbruget — burde ligge på samme 
niveau som den gennemsnitlige arbejdstid for heltidsbe­
skæftigede arbejdstagere uden for landbruget. Arbejds­
indkomster kan kun sammenlignes, hvis det sker for 
samme arbejdstid. 
Som følge af ændringen af forordning (EØF) nr. 797/85 
ved forordning (EØF) nr. 1760/87, hvor man i artikel 15 
indførte begrebet »arbejdsindkomst pr. MAE«, frem­
lagde Kommissionen et arbejdsdokument vedrørende 
beregningen af mandsarbejdsenheder. Dokumentet blev 
drøftet i Komitéen. 
Eftersom det drejer sig om at fastslå en bedrifts 
økonomiske formåen, skal arbejdsindkomsten i princip­
pet beregnes på grundlag af alle på bedriften beskæftige­
de, herunder lønnede medarbejdere. Kommissionen kan 
give en medlemsstat tilladelse til at tage lønnede 
medarbejdere ud over et vist antal MAE i betragtning, så 
hovedvægten lægges på bedrifter af mere familiemæssig 
art. Det eksempel, som Retten nævner i punkt 6.35, er et 
ekstremt tilfælde; den anden yderlighed, nemlig hvor fem 
personer udfører et arbejde svarende til 2 MAE, findes 
også. Under alle omstændigheder ydes der kun støtte for 
højst 2 MAE pr. bedrift. 
I henhold til beslutning 86/380/EØF har Kommissionen 
fra medlemsstaterne, sammen med de første refusions-
ansøgninger, modtaget de administrative bestemmelser 
vedrørende formularer og beregningsmetoder for fastlæg­
gelse af arbejdsindkomsten. Kommissionen indrømmer 
dog, at der er visse elementer, der er nødvendige for 
fastlæggelsen af arbejdsindkomsten pr. MAE, men som er 
vanskelige at vurdere, f.eks. kapitalafkast, produktions­
værdi og antal arbejdstimer. Medlemsstaterne havde 
faktisk interesse i at anvende en beregningsmetode for 
arbejdsindkomsten, der sikrede, at de kunne opretholde 
den normale EUGFL-interventionssats i stedet for den 
reducerede sats på 20 %. Det problem, som Retten 
nævner, blev fjernet ved ændringen gennem forordning 
(EØF) nr. 3808/89 af 12. december 1989, hvorefter såvel 
planer, der tilstræber en forøgelse af arbejdsindkomsten, 
som planer, der blot går ud på at opretholde den uændret, 
behandles på samme måde. 
Arbejdsindkomsten fastlægges således udelukkende for 
at kunne konstatere, om landbrugsbedriften er levedyg­
tig, og om den kan bære de planlagte investeringer. 
Endelig må man ikke glemme, at landbruget også selv må 
yde et bidrag, og det vil det ikke være særlig indstillet på at 
gøre, hvis dets indtjening reduceres. 
264 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Tilstrækkelig faglig dygtighed EF's refusioner 
6.44 - 6.45. Formålet med de traktatbestemmelser, som 
Retten henviser til, er ikke at harmonisere erhvervsud­
dannelsen inden for landbruget. Rådet har nemlig 
overladt det til de enkelte medlemsstater at fastlægge, 
hvor stor faglig dygtighed der kræves. Dette sker under 
Kommissionens og de øvrige medlemsstaters kontrol 
takket være STAR-Komité-proceduren. 6.55. I forbindelse med refusionen af Italiens udgifter 
for 1988 nedsatte EUGFL, Udviklingssektionen, på 
grund af en række tvivlsomme aspekter denne med i alt 
36 738 mio. LIT svarende til 24,4 mio. ECU. Under 
hensyntagen til Rettens konstatering korrigerer Kommis­
sionen refusionen af udgifterne for Valle d'Aosta i 
forbindelse med reguleringen af ovennævnte nedsættelse. 
Regnskabsføring 
6.46 - 6.50. På grund af støttemodtagernes vanskelig­
heder med at føre et detaljeret forvaltningsregnskab som 
led i anvendelsen af direktiv 72/159/EØF, er det system, 
der blev indført ved forordning (EØF) nr. 797/85, mere 
forenklet, selv om indtægter og udgifter dog fortsat skal 
bogføres, ligesom der fortsat skal opstilles en årlig status 
over aktiver og passiver. 
Restriktioner vedrørende mælkesektoren 
6.52 - 6.53. Som Retten rigtigt gør opmærksom på, kan 
der ydes investeringsstøtte i mælkesektoren, så længe 
mælkeproduktionen ikke stiger så meget, at reference­
mængden overskrides. Kommissionen gør opmærksom 
på, at der, når der er blevet tildelt en yderligere 
referencemængde, kan ydes støtte inden for denne 
forøgelse, forudsat at begrænsningerne i artikel 3, stk. 3, 
andet afsnit, i forordning (EØF) nr. 797/85 overholdes. 6.56-6.63. Hvad angår investeringsstøtten ydet i 
Spanien i perioden 1986-1988 og EUGFL's refusion i den 
forbindelse, mener Kommissionen, at der er tale om et 
rent forbigående tilpasningsproblem som følge af Spa­
niens tiltrædelse i 1986. Spanien befandt sig i en helt 
anden situation end de 11 øvrige medlemsstater. For det 
første havde De Ti erfaringerne fra anvendelsen af 
direktiv 72/159/EØF at trække på, hvilket satte disse 
medlemsstater i stand til at iværksætte forordning (EØF) 
nr. 797/85 i løbet af seks måneder. Dernæst havde den 
anden nye medlemsstat — Portugal — ikke de samme 
problemer med regionalisering af de administrative 
beføjelser, som Spanien havde, ligesom Portugal takket 
være PEDAP modtog en betydelig strukturstøtte lige fra 
tiltrædelsen og endog endnu tidligere takket være den 
støtte, der blev ydet før tiltrædelsen. Spanien havde to år 
til iværksættelsen af forordning (EØF) nr. 797/85. Det er 
klart, at de bestemmelser, der blev vedtaget i Spanien 
inden tiltrædelsen, ikke opfyldte kravene i ovennævnte 
forordning. De spanske myndigheder har imidlertid 
meddelt Kommissionen, at støtteforanstaltningerne, 
efter tiltrædelsen og efter den fornødne justering af 
forvaltningen af støtten, er blevet anvendt på en sådan 
måde, at de i vidt omfang har været i overensstemmelse 
med nævnte forordning. 
Desuden har de spanske myndigheder ved ansøgning om 
refusion kun taget de støttemodtagere i betragtning, der 
opfylder betingelserne i nævnte forordning. De øvrige 
støttemodtagere kunne kun få tildelt den nationale støtte, 
der er 25 % lavere end EF-støtten, eller som har et 
investeringsloft på 25 000 ECU, jf. artikel 8, stk. 2 og 3, i 
forordning (EØF) nr. 797/85. 
I Italien blev 95 % af referencemængden for mejeriåret 
1987/1988 tildelt foreningen af producentsammenslut­
ninger, jf. ministerielle afgørelser af 2. april 1987 og 11. 
april 1988. Derfor har det ikke været praktisk muligt at 
anvende bestemmelsen vedrørende overholdelse af refe­
rencemængden på bedriftsniveau. Man har dog hos 
producentsammenslutningerne kunne kontrollere, om 
kvoterne er blevet overholdt. Endvidere er de øvrige 
begrænsninger, der er fastsat i ovennævnte artikel 3, 
blevet overholdt ved ydelse af støtte i Italien. Kommissionen vedtog i den forbindelse den 15. december 
1988 en beslutning om medfinansiering fra EF. Den 
vedrører de bestemmelser, der ligger forud for tiltrædel­
sen, og som blev ophævet ved ministeriel bekendtgørelse 
af 1. oktober 1988. Støtten blev derpå tildelt efter 
gennemførelsesbestemmelserne til forordning (EØF) nr. 
797/85, der blev godkendt ved Kommissionens beslutning 
af 26. juli 1988 og 14. april 1989. 
6.54. Med hensyn til Spanien foretager Kommissionen 
en undersøgelse af forholdene i løbet af 1990. Kommissionen mener, at det var på sin plads at hjælpe 
denne nye medlemsstat i tilpasningsfasen, så den straks 
kunne udnytte de fordele, som tiltrædelsen gav, og 
Kommissionen havde godtaget de spanske myndigheders 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 265 
forsikringer om, at der kun ville blive indsendt refusions-
ansøgninger for støtteberettigede tilfælde. Kommissio­
nen tager derfor kontakt med de spanske myndigheder. 
Støttemodtagere og investeringer 
6.64. Ifølge artikel 2 i forordning (EØF) nr. 797/85 er 
den første betingelse for, at en landbruger kan få 
investeringsstøtte, at han har landbrug som hoveder­
hverv. En landbruger anses for at have landbrug som 
hovederhverv, hvis han bruger over halvdelen af sin 
arbejdstid på landbruget, og hvis over halvdelen af hans 
arbejdsindkomst stammer fra landbruget. På baggrund af 
disse krav kombineret med artikel 2, stk. 1, litra d), hvori 
det fastsættes, at visse medlemsstater, for så vidt angår 
ugunstigt stillede områder, kan godkende forbedrings-
planer, såfremt arbejdsmængden på bedriften ikke kræver 
mere, end hvad der svarer til 1 MAE, må det konkluderes, 
at der kan opstå ekstreme tilfælde, som det Retten nævner 
med en meget lille bedrift. Kommissionen understreger 
dog, at sådanne tilfælde ligesom den anden yderlighed af 
tilfælde, som Retten nævner, at usædvanlige, men ikke i 
strid med bestemmelserne. 
6.66. Hvis det drejer sig om investeringer iværksat før 
ikrafttrædelsen af forordning (EØF) nr. 797/85, er de ikke 
støtteberettigede, og medlemsstaterne skulle have reduce­
ret refusionsansøgningerne med de i den forbindelse 
udbetalte støttebeløb. Kommissionen sørger for, at den af 
Retten nævnte situation berigtiges. 
Særlige bemærkninger om støtte til unge 
landbrugere 
Etablering af unge landbrugere 
6.69-6.70. Kommissionen er enig med Retten i, at 
støtten til unge landbrugeres etablering ikke må anvendes 
til formalisering af en allerede eksisterende situation. 
Formålet med denne støtte er at undgå landbrugsbefolk­
ningens aldring og at tilvejebringe den fornødne dynamik 
og foretagsomhed med henblik på at lette tilpasningen af 
produktionssystemerne til markedsbehovene. Det drejer 
sig således om at give unge landbrugere lettere adgang til 
at blive selvstændige med det ansvar, som følger heraf, og 
om at dække den nye risiko, som de løber. Ved forordning 
(EØF) nr. 3808/89 ændredes forordning (EØF) nr. 
797/85, så de enkelte medlemsstater blev tvunget til 
klarere at definere, hvilke betingelser der skal opfyldes for 
at unge landbrugere kan etablere sig — navnlig når de ikke etablerer sig som den eneste driftsleder på en bedrift. 
Dette sker under Kommissionens og de øvrige medlems­
staters kontrol som led i STAR-Komité-proceduren. 
Ligesom ved investeringsstøtten mener Kommissionen 
ikke, at det er muligt at fastsætte EF-bestemmelser, der 
kan anvendes direkte, og som dækker alle særtilfælde. 
Kommissionen agter at bevare den fornødne fleksibilitet i 
bestemmelserne og at udvide spillerummet, så iværksæt­
telsen i højere grad kan afpasses efter de forskellige 
nationale eller regionale situationer. 
Kommissionen accepterer slet ikke EF-medfinansiering, 
hvis en ung landbruger, der etablerer sig i fællesskab med 
andre driftsledere, ikke har de samme rettigheder som de 
øvrige driftsledere. 
Den unge landbrugers faglige kvalifikationer 
6.71. Med hensyn til visse fordrejninger, der kan være 
opstået i Italien i forbindelse med bedømmelsen af unge 
landbrugeres faglige kvalifikationer, mener Kommissio­
nen, at årsagen var, at man skulle iværksætte en ny 
ordning i en medlemsstat, hvor de administrative 
beføjelser var blevet regionaliseret. Kommissionen vil 
fremover sørge for at holde øje med, at der ikke igen 
opstår sådanne situationer. 
Hvad angår godkendelsesprocedurens berettigelse, findes 
svaret i punkt 6.15 — 6.21. 
Evaluering af resultaterne af støtten 
6.72 - 6.74. Kommissionen har i medlemsstaterne 
gennemført undersøgelser af den støtte, der blev ydet i 
perioden 1986-1989, og man er endnu ikke færdig med at 
kontrollere resultaterne. 
Kommissionen gør opmærksom på, at det er vanskeligt at 
vurdere resultaterne af foranstaltningerne, dels fordi 
strukturtilpasningen er en langsom proces, dels fordi det 
er vanskeligt at fastslå forholdet mellem årsag og virkning 
mellem en specifik støtteforanstaltning og én eller flere 
strukturudviklingsindikatorer. 
Trods disse vanskeligheder fremlagde Kommissionen i 
STAR-Komitéen den 26. september 1990 en foreløbig 
rapport om de første års anvendelse af forordning (EØF) 
nr. 797/85, hvori den prøver at gøre status over, hvilken 
indvirkning denne forordning har haft på strukturudvik­
lingen, især ved sammenligning med tidligere foranstalt­
ninger. 
266 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Konklusion 
6.75 - 6.79. Det glæder Kommissionen at se, at Retten 
har konstateret, at de investeringer, hvortil der er ydet 
støtte, fra et teknisk synspunkt afgjort medfører en 
forbedring af produktionsmidlerne på de støttemodta­
gende bedrifter. Det bør erindres, at denne fond har et 
sektorbestemt formål, og derfor er der ikke noget 
usædvanligt ved, at visse former for støtte er spredt ud 
geografisk set. Hvad angår støtteforanstaltningerne til 
forbedring af landbrugsbedrifternes situation, skal det 
endvidere bemærkes, at der findes en hel række, og selv en 
veldimensioneret bedrift fortsat vil vedblive kun at være 
en lille eller mellemstor virksomhed. Hvad angår de 
manglende principper, som Retten nævner i forbindelse 
med reformen af stukturfondene, angår disse de regionale 
interventioner til økonomisk udvikling, som meget ofte 
indebærer store infrastrukturinvesteringer, og derfor er 
det nødvendigt at foretage en programmering. De 
foranstaltninger, der ved forordning (EØF) nr. 797/85 er 
fastsat under mål nr. 5a), er derimod horisontale 
foranstaltninger, der omfatter en lang række landbrugere, 
som endnu ikke har truffet de fornødne investerings­
beslutninger. Naturligvis skal der fortsat finde opfølgning 
og evaluering sted for sådanne foranstaltninger. 
FORANSTALTNINGER INDEN FOR 
SKOVBRUGET FINANSIERET OVER 
EUGFL, UDVIKLINGSSEKTIONEN, INDEN 
FOR RAMMERNE AF FORORDNING 
(EØF) NR. 269/79 AF 6. FEBRUAR 1979 
Retsgrundlag 
Bemærkninger 
6.89. Ved forordning (EØF) nr. 269/79 blev der ikke 
indført en fælles skovbrugspolitik i lighed f.eks. med den 
fælles landbrugspolitik. Forordning (EØF) nr. 269/79 er 
en foranstaltning, der har til formål at supplere de fælles 
landbrugsforanstaltninger med en særlig støtteordning 
for skovbrugsforanstaltninger. Skovbrugsforanstaltnin­
gerne er almindeligvis indbyrdes forbundne og kan på én 
gang bidrage til: 
— beskyttelse og forbedring af jordbunden, faunaen, 
floraen og overfladevands- og grundvandsbalancen 
— forøgelse af landbrugsjordens produktivitet ved 
oprettelse af læbælter og beskyttende beplantninger 
og ved indvirkning på søer, vandløb og klima i det 
pågældende område. Godkendelsen af de programmer, som medlemsstaterne 
indsender, sker ud fra de mål, der er fastsat i forordnin­
gen, hvilket ikke, som Retten frygter, betyder, at alle 
skovbrugsforanstaltninger kan komme i betragtning til 
støtte. Kommissionen er meget omærksom på dette 
aspekt. 
6.90. I forordning (EØF) nr. 269/79 fastsættes det kun, 
hvilke hovedkategorier af arbejder der kan ydes finansiel 
støtte til, dvs. forordningen indeholder ingen nærmere 
bestemmelser om, hvilke arbejder der nøjagtigt skal 
udføres. Ansvaret og kompetencen for forordningens 
anvendelse ligger derimod hos medlemsstaterne, fordi 
disse efter forordningens artikel 2 først skal udarbejde 
rammeprogrammer og derpå sørge for, at de særlige 
programmer er forenelige med rammeprogrammerne. 
Det er så medlemsstaternes opgave at tage højde for de 
meget store lokale forskelle, dvs. at fastlægge, hvor og 
hvordan der skal udføres arbejder, så man får størst 
muligt udbytte af støtten efter denne forordning. 
6.92. Det er rigtigt, at resultaterne af forundersøgelser­
ne i forbindelse med det franske rammeprogram ikke 
kunne tages i betragtning ved iværksættelsen af de særlige 
programmer udarbejdet i henhold til forordning (EØF) 
nr. 269/79, men der blev taget hensyn til disse resultater i 
det nye rammeprogram, der blev udarbejdet i henhold til 
forordning (EØF) nr. 2088/85 vedrørende IMP. 
Hvad angår det italienske rammeprogram, præciserede 
Kommissionen i sin beslutning 79/953/EØF af 26. 
oktober 1979 vedrørende godkendelse af programmet, at 
der ved godkendelsen af rammeprogrammet ikke blev 
taget stilling til størrelsen af EUGFL's finansielle bidrag. 
Kommissionen vedtog så senere særlige programmer for 
Italien inden for de disponible budgetmidler som fastsat 
af budgetmyndigheden. 
6.93. Efter forordningens artikel 6 skal et særligt 
program indeholde ét eller flere investeringsprojekter, der 
skal gennemføres i ét eller flere geografiske områder. 
Dette er ikke ensbetydende med, at det er lettere at følge 
og kontrollere et mere begrænset antal projekter. 
Spredningen i arbejderne er en naturlig følge af, at en stor 
del af skovene er opsplittede. 
De særlige programmer opfylder behovene i de områder, 
der har særlige vanskeligheder med erosion og jordens 
vandbalance, idet der ved godkendelsen af de særlige 
programmer tages hensyn til disse vanskeligheder. 
6.94. På grund af foranstaltningens art er det yderst 
vanskeligt at foretage en evaluering, ikke blot af 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 267 
indvirkningen på miljøet, men også af andre af foranstalt­
ningens aspekter såsom bedre udnyttelse af skovene eller 
den indirekte indvirkning på landbrugsarealernes pro­
duktivitet. 
Gennemførelse og opfølgning af samt kontrol 
med foranstaltningerne 
Fysisk og finansiel gennemførelsesgrad 
6.96. Kommissionens tjenestegrene har lavet en sam­
menfattende opstilling over de disponible årsberetninger 
som led i det forberedende arbejde i forhandlingerne om 
skovbrugspakken for de franske integrerede Middelhavs­
programmer for første halvår af 1989. 
Gennemførelsesgraden for de særlige programmer, 
hvortil der er blevet ydet støtte fra EUGFL, Udviklings­
sektionen, under forordning (EØF) nr. 269/79, er således: 
— der er i Frankrig blevet ydet støtte til 24 særlige 
programmer, hvoraf 16 er afsluttet 
— der er i Italien blevet ydet støtte til 61 særlige 
programmer, hvoraf 50 er afsluttet. 
Ved udgangen af 1989 var der endnu ingen særlige 
programmer under forordning (EØF) nr. 2088/85, der var 
afsluttet, idet de første særlige programmer for Frankrigs 
vedkommende først blev finansieret i 1987 og for Italiens 
vedkommende i 1988. Antallet af godkendte særlige 
programmer var pr. 31. december 1989 12 for Frankrig og 
14 for Italien. 
Bemærkninger om foranstaltningernes gennemførelse 
6.97 Der har været flere årsager til annulleringen af 
forpligtelsesbeløb. F.eks. er visse kategorier af arbejder 
blevet erstattet af andre, mindre dyre arbejder, ligesom de 
faktiske udgifter i visse tilfælde har været lavere end 
overslagene. Endvidere blev der gennemført en række 
kontrolforanstaltninger, hvor det blev fastslået, at visse af 
de opførte udgifter ikke var refusionsberettigede under 
EUGFL. Hvad angår Basilicata, Umbria og Campania i 
Italien, blev planlægningen ikke overholdt, og derfor 
godkendte EUGFL kun en del af de gennemførte 
arbejder. Disse annulleringer anfægter dog ikke værdien 
af de gennemførte arbejder. 
6.101. Kommissionen beklager ligesom Retten, at 
medlemsstaterne i de særlige programmer har tilsidesat finansieringen af arbejder i de private skove i forhold til 
finansieringen af arbejder i de offentlige skove. Dette 
rejser dog ikke tvivl om foranstaltningens effektivitet. 
6.102. Med hensyn til situationen på Korsika opstod 
der i 1985 og 1986 en blokering som følge af oprettelsen af 
ODARC (Office de Développement Agricole Regional de 
la Corse). ORD AC blev oprettet for at styrke regionalise­
ringen på Korsika. De funktioner, som SOMIVAC 
(société d'économie mixte chargée de l'aménagement 
agricole en Corse) havde på dette område, blev efter nogle 
startvanskeligheder overtaget af ORD ARC. Fra 1987 
forbedredes situationen på Korsika. 
6.103. Kommissionen må nødvendigvis vente på, at 
støtteansøgningerne bliver indsendt. Også Kommissio­
nen må følge den rytme, som arbejderne gennemføres i. 
Finansieringen af et særligt program i en region må ikke 
gå i stå, fordi et andet program bliver forsinket. 
Hvad angår Elba og Argentario, drejede det sig især om 
gentilplantning af brandhærgede arealer, hvor det var 
nødvendigt at gennemføre en foranstaltning for at 
genetablere de oprindelige naturforhold. 
6.105. Man må ikke glemme, at skovbrugsarbejder 
udgør en ekstraindtægt for befolkningen i landdistrikter­
ne, der medvirker til at opretholde befolkningen i de 
ugunstigt stillede områder og beskytte miljøet. Dette 
falder helt i tråd med forordning (EØF) nr. 269/79, ifølge 
hvilken skoven bidrager til bedre udnyttelse af arbejds­
kraften i landbruget. 
6.106. Anvendelsen af små agerdyrkningsredskaber 
betyder ikke nødvendigvis, at arbejdets kvalitet bliver 
dårligere. I visse regioner kan skovbrugsarbejder på 
grund af jordens beskaffenhed endog ofte kun udføres 
manuelt. 
6.107. Ved forordningens anvendelse har Kommissio­
nen taget hensyn til de meget uensartede forhold, der gør 
sig gældende i de berørte skove. Faktorer som jordbunds­
forhold, terrænets hældning, klimaforhold, træarter, 
skovforringelsens omfang og adgangsforhold til skovene 
kræver et dybtgående kendskab til de pågældende steder, 
og de lokale myndigheder var således i stand til at 
fastlægge specifikke interventioner til opnåelse af de 
fastsatte mål. 
6.110. Støtten på 100 RE/ha, der var fastsat i forord­
ning (EØF) nr. 269/79, er rent faktisk beregnet til mindre 
arbejder såsom etablering af udkigstårne, branddamme 
og mindre tilkørselsveje. Med hensyn til større arbejder 
har medlemsstaterne siden ikrafttrædelsen af forordning 
(EØF) nr. 3529/86 kunnet anvende denne. 
268 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
6.111. EUGFL, Udviklingssektionen, har afslået at 
finansiere de udgifter, medlemsstaterne har anmeldt for 
andre veje end skovveje. Man kan ikke afvise at finansiere 
skovveje, også selv om de pågældende veje efter 
anlæggelsen anvendes til andre formål. Under alle 
omstændigheder vil de kunne tjene flere formål. 
Bemærkninger om opfølgning og kontrol 
På kommissionsplan 
6.114. Kommissionen mener, at de fulgte procedurer er 
tilstrækkelige til at sikre, at forordningens bestemmelser 
overholdes: 
1) Rammeprogrammerne er blevet udarbejdet af med­
lemsstaterne og forelagt Kommissionen. Kommissio­
nen har fremlagt dem som projekter i CPSA, der har 
afgivet udtalelse. Derpå har Kommissionen godkendt 
dem ud fra sine egne kriterier. 
2) De særlige programmer er blevet indsendt til Kom­
missionen, som har gennemgået dem og udbedt sig 
supplerende forklaringer og oplysninger. Derpå har 
den forelagt CPSA udkastene til de særlige program­
mer til udtalelse. Til slut har Kommissionen så 
afgjort, om der skulle ydes støtte. 
6.116. Støtteansøgningerne behandles på lige fod med 
høringen [tidligere forordning (EØF) nr. 269/79] eller 
informationen (IMP-proceduren) i EUGFL-Komitéen. 
Kommissionen har derfor senere sikret sig, at der ikke 
sker nogen forskelsbehandling af de forskellige dossierer 
uanset medlemsstat. 6.117. Kommissionen mener, at den foretagne kontrol 
ikke blot omfatter de finansielle aspekter, men også de 
aspekter, der drejer sig om, hvorvidt udgifterne er 
støtteberettigede. 
Konklusion 
6.Y2A. Udvælgelsen af de særlige programmer er sket 
under fuld overholdelse af de gældende EF-bestemmelser. 
6.125. Kommissionen følger Rettens henstillinger. 
GENEREL KONKLUSION 
6.128. Kommissionen konstaterer, at den og Retten i en 
række år har haft forskellig opfattelse af, hvilken 
fremgangsmåde der skal anvendes i forbindelse med 
strukturinterventioner for landbrugsbedrifter. Kommis­
sionen mener, at det er umuligt at anvende Rettens 
fremgangsmåde, når man skal intervenere i så uensartede 
situationer, som man møder i de tolv medlemsstater. 
6.129. Reformen af strukturfondene medfører udvidet 
anvendelse af subsidiaritetsprincippet, hvilket giver 
medlemsstaterne større ansvar for iværksættelsen af 
strukturforanstaltningerne. Hvad angår strukturinter­
ventioner for landbrugsbedrifter, finder Kommissionen, 
at metoden i forordning (EØF) nr. 797/85 er den bedste til 
at nå dette mål. Man må ikke glemme, at landbrugerne er 
selvstændige erhvervsdrivende. De generelle bestemmel­
ser om opfølgning og evaluering gælder for alle struktur­
foranstaltninger. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 269 
KAPITEL 7 
Den Europæiske Fond for Regional udvikling (EFRU) 
INDLEDNING 
Indledende bemærkninger 
7.1-7.6 Retten omtaler i sin 1989-beretning indled­
ningsvis Kommissionens indsats for at iværksætte 
strukturfondsreformen, hvorefter den nærmere redegør 
for de vanskeligheder, der var forbundet med at 
igangsætte og gennemføre af aktionerne i form af 
programmer under forordning (EØF) nr. 214/79 og 
forordning (EØF) nr. 1787/84, dvs. de to forordninger, 
som blev ophævet, da strukturfondsreformen trådte i 
kraft pr. 1. januar 1989 og dermed kom til at præge 
regnskabsåret 1989 gennemgribende. 
Naturligvis blev aktionerne i henhold til de tidligere 
forordninger videreført i 1989, og følgerne af visse 
igangsætnings- og gennemførelsesvanskeligheder, navn­
lig inden for programmering, udarbejdelse og opfølgning, 
gjorde sig fortsat gældende i dette regnskabsår. Men det 
må ikke glemmes, at dette første virkelige forsøg på at 
anvende en fremgangsmåde med programmer, som 
forordning (EØF) nr. 1787/84 dannede grundlag for, var 
et betydeligt fremskridt i forhold til tidligere, både på 
grund af metodens kvalitet og som følge af dens 
fornyende karakter. De svagheder og vanskeligheder, der 
var forbundet med de tidligere programmers iværksættel­
se, og som Retten berører, skyldtes generelt, at frem­
gangsmåden ved programmer var ny, og at det var 
nødvendigt at tilvejebringe en relevant administration i 
medlemsstaterne, da programmetoden ikke tillader, at 
Kommissionen træder i stedet for de nationale myndighe­
der, hvis disse ikke ser sig i stand til at gennemføre de 
oprindeligt planlagte aktioner. 
Da reformen blev forberedt og iværksat, udnyttede 
Kommissionen sin viden om ovennævnte svagheder, og 
på grundlag af erfaringerne med programmetoden 
bestræbte den sig for at afhjælpe vanskelighederne; et af 
reformens hovedmål er netop at gøre strukturfondsaktio­
nerne mere effektive. 
Således blev regnskabsåret 1989 især præget af en 
betydelig indsats for at planlægge strategien for struktur­udviklingen og for at samordne de forskellige finansielle 
instrumenter; Kommissionen arbejdede her tæt sammen 
med alle de berørte nationale instanser, hvilket førte til 
vedtagelsen af fællesskabsstøtterammerne, der navnlig 
fastlægger målene for strukturindsatsen og de prioritere­
de aktioner. Samtidig blev partnerskabet etableret, 
hvilket indebærer et større medansvar fra de nationale 
myndigheders side i forvaltningen af strukturinterventio­
nerne og i evalueringen og opfølgningen. Der er første 
gang, evalueringen og opfølgningen direkte er medtaget i 
forordninger, og det forventes at sikre en bedre forbere­
delse og et bedre tilsyn med EFRU-interventionerne 
inden for partnerskabet. 
Det er naturligvis for tidligt at foretage en fuldstændig 
vurdering af strukturfondsreformens indvirkning på 
EFRU-indsatsen. Men det er dog indlysende, som Retten 
understreger, at strukturfondsreformen ikke i sig selv er 
nogen garanti for sin succes. Denne succes afhænger også 
af den overvågning, Kommissionen i snævert samarbejde 
med de berørte nationale myndigheder gennemfører af de 
nye forskrifters anvendelse. 
Differentiering af EFRU's interventionsformer 
7.7-7.13. Programmetoden blev indført ved forord­
ning (EØF) nr. 214/79 i form af specifikke »kvotefrie« 
EF-aktioner; dette første forsøg var på grund af selve 
forskriftsgrundlaget af begrænset rækkevidde. 
Det første virkelige forsøg på at anvende programmeto­
den skete ved forordning (EØF) nr. 1787/84. Hovedmålet 
var at forbedre planlægningen af strukturudviklingen ved 
gradvist og i det mindste delvist at lade program­
medfinansiering erstatte den punktvise hjælp, der hidtil 
var ydet i form af bidrag til national støtte til utallige 
enkeltprojekter, som ofte var af meget ringe omfang. 
270 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Som Retten understreger, er denne fremgangsmåde som 
led i reformen blevet næsten generel, således at EFRU-
indsatsen nu kan sikres større effektivitet. 
Gennemførelsen af budgettet for 1989 
7.14-7.19. Hvad angår gennemførelsen af budgettet 
for 1989, konstaterer Retten en høj udnyttelsesgrad for 
forpligtelses- og betalingsbevillingerne, men den bemær­
ker, at dette kun ufuldstændigt afspejler den nøjagtige 
stilling for Fællesskabets retlige forpligtelser, udtrykt i 
forpligtelser, og interventionernes faktiske gennemførel­
se, udtrykt i betalinger. 
For så vidt angår forpligtelserne, undersøger Kommissio­
nen, under hvilken form den kan angive de forventede 
finansielle følger, som udløses for de næstfølgende år af de 
juridiske forpligtelser, den indgår, når den godkender 
bevillingsrammerne for programmerne. 
Med hensyn til betalingerne er det klart, at med en 
forskudsordning som den, der er fastsat i forordningerne, 
vil anvendelsen af EFRU-midlerne og dermed udtnyttel-
sen af betalingsbevillingerne pr. definition altid være 
længere fremme end de konkrete arbejder. 
Hvad angår EFRU-bevillingernes opførelse under en 
enkelt budgetpost, bemærker Kommissionen, at den 
opstilling, den tidligere anvendte, modsvarede kravene 
om smidighed i forvaltningen. I øvrigt gjorde forskrifter­
ne det ikke muligt at forudse bevillingsbehovet for de 
enkelte interventionskategorier. 
At bevillingerne opføres under en enkelt budgetpost 
hindrer i øvrigt ikke, at bevillingsanvendelsen kan 
kontrolleres effektivt, da Kommissionen er i stand til 
efterfølgende at fremlægge en oversigt over bevillingernes 
anvendelse. For at imødekomme ønsket om større 
gennemsigtighed, har Kommissionen dog i mellemtiden 
ændret budgetanmærkningerne, idet der er opstillet en 
vejledende bevillingsfordeling efter mål i det foreløbige 
forslag til budget for 1991. 
Med hensyn til 1988-bevillingers genopførelse i 1989 
henviser Kommissionen til svaret i kapitel 1. UNDERSØGELSE AF 
DIFFERENTIERINGEN 
Forvaltning og gennemførelse af 
differentieringen 
Forpligtelsesordning og betalingsordning (7.20-7.37) 
7.20-7.25. Rettens bemærkninger til ordningen med 
forpligtelser og betalinger gælder hovedsagelig selve 
bestemmelserne, både den tidligere forordning (EØF) nr. 
1784/84 og den nye rådsforordning (EØF) nr. 4253/88, 
der anvendes for alle tre strukturfonde. 
Bestemmelserne fastsætter udtrykkeligt, at budgetfor­
pligtelserne vedrørende aktioner med en varighed på to år 
eller derover normalt indgås i årlige trancher, og at 
forpligtelserne for de følgende trancher indgås på 
grundlag af aktionens finansieringsplan, der udviser de 
årlige udgifter, som er fastsat for aktionen, og på 
grundlag af fremskridtene i gennemførelsen af aktionen; 
betalingerne er snævert forbundet med forpligtelserne og 
udnyttelsesgraden. Den forpligtelses- og betalingsord­
ning, Kommissionen anvender, danner et sammenhæn­
gende hele og er i overensstemmelse med nævnte 
forskrifter. 
Ved den finansielle anvendelse af EFRU-støtten har 
Kommissionen omhyggeligt overholdt forskrifterne, 
samtidig med at den har bestræbt sig for vedvarende at 
sikre effektiviteten, både hvad angår bestemmelsernes 
anvendelsesvilkår og de interne forvaltningsprocedurer, 
som hører under Kommissionens ansvarsområde. 
Det er korrekt, som Retten nævner, at den forskriftsmæs­
sige ordning for forpligtelser og betalinger indebærer, at 
budgetforpligtelserne på det regnskabsmæssige plan ikke 
afspejler alle de retlige forpligtelser, Kommissionen har 
indgået ved godkendelsen af bevillingsrammerne for 
programmerne. 
Dette hindrer ikke, at disse juridiske forpligtelser 
eksisterer, og som Kommissionen allerede har nævnt, er 
den rede til at opfylde Rettens ønske og undersøge, 
hvorledes den hensigtsmæssigt kan angive de forventede 
budgetforpligtelser, der i de efterfølgende år udspringer af 
de retlige forpligtelser, den indgår. 
7.26-7.28. Kommissionen deler Rettens opfattelse, 
når denne understreger, at den nuværende forpligtelses-
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 271 
og betalingsordning kun kan virke korrekt, hvis med­
lemsstaterne yder en indsats for at tilpasse sig ordningens 
særlige forhold. 
De af Retten nævnte vanskeligheder, som visse medlems­
stater tidligere har mødt ved specifikke aktioner, som blev 
iværksat efter den tidligere forordning (EØF) nr. 1787/84, 
skyldes ikke selve forpligtelses- og betalingsordningen 
men de særlige kendetegn for visse nationale strukturer, 
som i den periode, hvor programmetoden blev iværksat, 
endnu ikke eller kun ufuldstændigt var tilpasset program­
forvaltningens krav. 
I mellemtiden er disse vanskeligheder blevet betydeligt 
mindre. I denne sammenhæng bør det f.eks. bemærkes, at 
den finansieringsplan, som ledsager hvert program, og på 
grundlag af hvilken forpligtelses- og betalingsordningen 
iværksættes i henhold til forskrifterne, udgør planlæg­
ningen (på grundlag af det forventede forløb) af de 
faktiske udgifter, dvs. de udgifter, som Kommissionen og 
de nationale og regionale myndigheder agter at afholde 
hvert år inden for en samfinansiering af programmets 
gennemførelse, idet samfinansieringen sker for de 
faktiske udgifter. Det gælder dog for enhver planlægning, 
hvor man må basere sig på et forventet forløb, at 
gennemførelsen kan afvige fra planerne, hvilket i visse 
tilfælde har givet anledning til en ændring af den 
oprindelige finansieringsplan. 
Hvis disse vanskeligheder fortsat gør sig gældende, bør 
der dog, som Retten anfører, findes en løsning på dem 
inden for rammerne af de nye bestemmelser og navnlig 
som led i den styrkede opfølgning, der i henhold til 
forskrifterne skal ske inden for partnerskabet, men også 
som led i den gennemgang af de nationale kontrolord­
ninger, som Kommissionen foretager i henhold til artikel 
23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88. 
Som nævnt ovenfor er det imidlertid medlemsstaternes 
opgave at gennemføre strukturinterventionerne i praksis; 
de må derfor tilrettelægge gennemførelsen således, at man 
undgår enhver forsinket anvendelse af de EFRU-midler, 
der fremskyndet er stillet til deres rådighed ved forskuds-
ordningen, da ordningens formål netop er at fremskynde 
aktionernes praktiske gennemførelse. 
7.29. Kommissionen er enig med Retten i, at der skal 
sikres gennemsigtighed, og som ovenfor nævnt vil den 
derfor sørge for, at det klart angives, hvilke fremtidige 
finansielle byrder der følger af de juridiske forpligtelser, 
den indgår. Endvidere vil Kommissionen i overensstem­
melse med Rettens opfattelse overvåge, at medlemsstater­
ne på nationalt plan fjerner eksisterende vanskeligheder 
med forpligtelses- og betalingsordningens anvendelse, hvilket kan ske gennem den udbyggede opfølgning, der er 
foreskrevet i de nye bestemmelser. 
7.30-7.31. Kommissionen deler Rettens ønske om 
gennemsigtighed og dermed dens ønske om, at budget­
gennemførelsen, dvs. anvendelsen af såvel forpligtelses-
som betalingsbevillinger, afspejler foranstaltningernes 
praktiske gennemførelse. 
En stringent anvendelse af forskrifterne og en ufortøvet 
anvendelse af bevillingerne er ikke i sig selv en garanti for, 
at strukturforanstaltningerne bliver effektive. Hvis 
reformen skal lykkes, er det vigtigt, at aktionerne reelt 
gennemføres, hvilket kræver et løbende tilsyn. 
Ifølge den nuværende ordning er forpligtelser og beta­
linger (og som allerede nævnt budgetforpligtelsen for nye 
trancher, der udløser nye forskud) afhængige af de 
fremskridt, der sker i finansieringsplanens gennemførel­
se ; den eneste måde, hvorpå man kan måle den praktiske 
fremskriden, er således at sammenligne de faktisk 
afholdte udgifter med de udgifter, der skal afholdes ifølge 
finansieringsplanen. 
Den nuværende ordning sikrer således forbindelsen 
mellem bevillingsforbruget og interventionernes faktiske 
fremadskriden. Men som allerede nævnt indebærer selve 
den forskudsordning, der er fastsat i bestemmelserne, at 
budgetforpligtelserne og forpligtelsernes afvikling sker 
forud for de faktiske fremskridt i aktionernes gennemfø­
relse. 
7.32 - 7.36. De nye forskrifter forventes at styrke denne 
forbindelse yderligere. Således bliver oplysningerne om 
interventionernes fysiske gennemførelse ikke blot ind­
samlet i de tilsynsudvalg, der er nedsat ved de nye 
bestemmelser, men de skal også meddeles i årlige 
gennemførelsesrapporter, hvis forelæggelse er en betin­
gelse for, at den enkelte årlige tranche kan afsluttes 
finansielt. 
Den forbindelse, der således er mellem de finansielle tal og 
oplysningerne om den praktiske gennemførelse, skulle 
gøre det muligt i endnu højere grad at tage hensyn til de 
faktiske gennemførelsesforhold, ikke blot når den enkelte 
årlige tranche afsluttes, men også når der ubetales 
forskud; det er således muligt i givet fald at reducere eller 
endog blokere forskuddene. 
Hvad særligt angår de usædvanligt lange frister, der 
tidligere kunne konstateres i visse tilfælde mellem 
Kommissionens forskudsudbetaling og de berørte orga­
ners faktiske modtagelse af midlerne, og som undertiden 
førte til, at forskuddene blot blev en refusion af afholdte 
udgifter, skyldes disse vanskeligheder ikke forpligtelses-
og betalingsordningen, men, hvilket Retten også nævner, 
272 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
de særlige kendetegn for visse nationale administrations-
strukturer. Hvis sådanne vanskeligheder fortsat eksiste­
rer, skulle også disse blive afhjulpet, navnlig ved at der i 
henhold til de nye bestemmelser skal gennemføres et 
skærpet tilsyn som led i partnerskabet. 
7.37. Som Retten anfører, forventes de nye bestemmel­
ser at styrke forbindelsen mellem de finansielle oplys­
ninger, som fremlægges til støtte for betalingsanmodnin-
gerne, og aktionernes fysiske gennemførelse. 
Udviklingen i EFRU-midlernes anvendelse 
7.38. I 1989 udgjorde andelen af EFRU-midlerne til 
fællesskabsinitiativer under 15%, men det må bemærkes, 
at den fordeling af EFRU-midlerne, der er nævnt i artikel 
12 i forordning nr. 2052/88, kun er vejledende, og den har 
tjent som grundlag for planlægningen for hele den 
periode, der er omfattet af strukturfondsmidlernes 
fordobling. I øvrigt er det i artikel 3, stk. 2, sidste afsnit, i 
Rådets forordning (EØF) nr. 4254/88 kun fastsat, at disse 
initiativer normalt finansieres over den del af forplig­
telsesbevillingerne, som ikke er omfattet af den vejledende 
fordeling. 
Kvotefrie aktioner, fællesskabsprogrammer og nationale 
programmer af interesse for Fællesskabet (7.39-7.49) 
De programmer, Retten har gennemgået, blev iværksat 
under forordning (EØF) nr. 1787/84, eller endog, hvad de 
kvotefrie aktioner angår, i henhold til en endnu tidligere 
forordning, nemlig forordning (EØF) nr. 214/79. 
De vanskeligheder, der gjorde sig gældende ved program­
mernes iværksættelse, og de svagheder, der var forbundet 
med deres gennemførelse, blev som ovenfor nævnt taget i 
betragtning, da reformen blev forberedt og iværksat; dog 
ønsker Kommissionen som svar på Rettens bemærk­
ninger at belyse forholdene lidt nærmere. Bemærkninger­
ne er stort set de samme for de tre nævnte programkatego­
rier, således at efterstående svar generelt er gyldigt for alle 
de programmer, der blev iværksat i henhold til de tidligere 
bestemmelser. Svaret suppleres med specifikke bemærk­
ninger, der enten i form af eksempel nærmere belyser 
vanskelighederne af administrativ, juridisk eller teknisk 
art i forbindelse med programmetodens iværksættelse, 
eller som nuancerer visse af Rettens bemærkninger. 7.39 - 7.46. Det er korrekt, at mange af de programmer, 
der blev iværksat i henhold til de tidligere bestemmelser, i 
begyndelsen udviste en betydelig forsinkelse i gennemfø­
relsen, hvilket generelt skyldtes medlemsstaternes vanske­
ligheder med at etablere en administration, der opfyldte 
de krav, en programmetode stiller. 
Forsinkelserne i forpligtelsen af de efterfølgende trancher 
skyldtes programmernes forsinkede iværksættelse, som 
blev yderligere udtalt ved forsinkelser i den praktiske 
iværksættelse, da medlemsstaterne ikke altid kunne 
videreformidle de beløb, som Kommissionen havde stillet 
til deres rådighed i form af forskud. Det kan endvidere 
konstateres, at de oplysninger, der skulle begrunde 
betalingsanmodningerne, blev fremsendt med forsinkel­
se ; disse forsinkelser må generelt også ses i sammenhæng 
med forsinkelsen i forpligtelserne. 
Endvidere må det noteres, at beslutningen om støtte i 
mange tilfælde blev truffet ved årets slutning, og 
medlemsstaterne havde generelt i deres forfaldsplan 
forudset en første tranche, der svarede til det år, hvor de 
udarbejdede og sendte Kommissionen ansøgningen om 
tilskud og den første udgave af programmet. Der kan 
således noteres en forsinkelse på et år, fordi medlemssta­
terne kun i ringe grad kunne udnytte mulighederne i 
artikel 25, stk. 2, i EFRU-forordning (EØF) nr. 1787/84, 
som indrømmede tilskudsberettigelse for de udgifter, der 
var afholdt fra den tolvte måned forud for den dato, hvor 
Kommissionen modtog ansøgningen om tilskud. Nogle 
af disse programmer blev forhandlet længe, og visse af de 
foranstaltninger, de indeholdt, var så nye, at medlemssta­
terne, der hidtil ikke havde gennemført sådanne foran­
staltninger over deres eget budget, afventede Kommissio­
nens formelle afgørelse, før de ændrede deres lovgivning 
eller eventuelt udarbejdede de nye retsforskrifter, der var 
nødvendige for gennemførelsen. 
De administrative, juridiske og tekniske problemer blev 
generelt løst med tiden, men de medførte en forsinkelse, 
som undertiden kun langsomt kunne indhentes. Dog kan 
det allerede i visse tilfælde noteres, hvilket Retten også 
bemærker, at der er nået en gennemførelsesgrad, som har 
gjort det muligt for Kommissionen at forpligte to 
trancher samtidigt og således reducere forsinkelsen i 
forhold til forfaldsplanerne. 
Den således indvundne erfaring forventes at give fuld 
udbytte ved reformens iværksættelse, hvor det er fastsat, 
at programmerne skal være den fremherskende interven­
tionsform for EFRU. 
7.47. For f.eks. at belyse vanskelighederne med iværk­
sættelsen, kan det noteres, at forsinkelsen i forbindelse 
med Den Europæiske Udviklingstrekant (EUT) i Luxem­
bourg skyldes dels et problem med fysisk planlægning, 
hvilket har hindret en umiddelbar virksomhedsetable­
ring, dels at støttebetalingen til investeringerne er opdelt i 
12. 12. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 273 
forhold  til gennemførelsen  af den  aktion,  som  støtten 
ydes til. 
Det bør præciseres,  at nedsættelsen  af gennemførelsesgra-
den for en tranche  fra 70 til 60 %, før der kan  indgås 
forpligtelse  for den  følgende,  ikke  er sket,  som  Retten 
bemærker,  for at lette  bevillingsudnyttelsen,  men  for at 
fremskynde  EFRU-forskuddenes  ankomst  og dermed 
aktionens  fysiske  gennemførelse,  idet man  her har taget 
hensyn  til de formidlingsfrister,  der gør sig gældende  for 
EF-midlerne  inden  for de nationale  administrationer. 
7.48.  For  de integrerede  metoder  må det nævnes,  at 
NPIF,  uanset  om  de er selvstændige  eller  indføjet  i 
integrerede  udviklingsaktioner  eller  De  Integrerede 
Middelhavsprgrammer  er undergivet  samme  regler  og 
vilkår,  og at den forsinkelse,  Retten  nævner,  altid  skyldes 
de samme  årsager,  dvs.  forsinkelser  i den  fysiske 
gennemførelse  eller  i fremsendelsen  af de finansielle 
oplysninger  om gennemførelsen.  Hvad  angår  detaljerede 
bemærkninger  til IMP,  henviser  Kommissionen  ligesom 
Retten  til særberetningen  om IMP  og svaret. 
7.49.  Med  hensyn  til de konklusioner,  der eventuelt  kan 
drages  af forholdene  for udbetalte  forskud  og aktionernes 
faktiske  gennemførelse,  har  Kommissionen  allerede 
ovenfor  nævnt,  at de finansielle  oplysninger,  som 
meddeles  til støtte  for betalingsanmodningerne,  i henhold 
til de nye bestemmelser  vurderes  i sammenhæng  med  de 
oplysninger  om  den  fysiske  gennemførelse,  der frem-
lægges  som  led i tilsynet  og i de årlige  gennemførelsesrap-
porter;  sidstnævnte  rapporter  kræves  nu fremlagt  som  en 
betingelse  for, at de enkelte  årlige  programtrancher  kan 
afsluttes  finansielt. 
Finansieringer  ydet  af EFRU  i 1989 periode,  der  er omfattet  af strukturfondsmidlernes 
fordobling. 
7.53.  For  så vidt  angår  Grækenland  (mål  nr. 1) og 
Spanien  (mål  nr. 2), kunne  de respektive  regeringer  ikke 
give deres  godkendelse  før begyndelsen  af regnskabsåret 
1990. 
For mål  nr. 5b blev  der ikke  godkendt  FSR  i 1989  på 
grund  af det sene  tidspunkt  for planernes  forelæggelse 
(28. oktober  1989). 
7.54-7.56.  Med  hensyn  til overholdelsen  af den 
planlægning,  som  er indeholdt  i støtterammerne,  minder 
Kommissionen  om,  dels  at denne  overholdelse  afhænger 
af, at medlemsstaterne  indgiver  ansøgninger  om interven-
tion,  dels  som  ovenfor  nævnt,  at overholdelsen  må 
vurderes  over  en periode  på fem  år. 
Hvad  de operationelle  programmer  under  mål  nr. 1 
angår,  forelagde  Frankrig  det første  program  den  4. 
december  1989.  Da de øvrige  operationelle  programmer 
først  blev  forelagt  i 1990,  kunne  Kommissionen  ikke 
vedtage  dem  i 1989.  Det  er også  i denne  sammenhæng 
korrekt,  at forpligtelsen  for to spanske  operationelle 
programmer  med  vilje  blev  forskudt  fra december  1989  til 
januar  1990,  hvilket  navnlig  skyldtes  behovet  for  at 
justere  forpligtelsesomfanget  mellem  medlemsstaterne. 
7.57.  Det  er korrekt,  at Kommissionen  ikke  har 
udbetalt  de maksimale  forskud,  der er fastsat  i bestem-
melserne,  idet  den  har udnyttet  den  skønsbeføjelse,  den 
har i medfør  af artikel  21, stk. 2, i forordning  (EØF)  nr. 
4253/88. 
7.50.  Det  er normalt,  at der blev  afsat  et betydeligt  beløb 
i 1989  til enkeltprokjekter.  I artikel  15, stk. 4, i forordning 
(EØF)  nr. 2052/88  og i artikel  33, stk.  5, i forordning 
(EØF)  nr. 4254/88  er det udtrykkeligt  fastsat,  at der som 
overgangsforanstaltning  mellem  den tidligere  og den nye 
ordning  skal  finansieres  intervention  af denne  kategori. 
Først  efter  at fællesskabsstøtterammerne  var vedtaget, 
kunne  Kommissionen  i samarbejde  med  de nationale 
myndigheder  udarbejde  de operationelle  programmer, 
der skulle  finansieres.  I denne  sammenhæng  kan  det 
nævnes,  at der i henhold  til de nye bestemmelser  fortsat 
skal tildeles  EFRU-støtte  til infrastruktur-  og industri-
projekter,  forudsat  at de er af en vis størrelse. 
7.52.  Med  hensyn  til overskridelsen  i 1989  af den 
vejledende  andel  i visse  medlemsstater,  hvilket  Retten 
nævner,  minder  Kommissionen  om, at den fordeling,  den 
har foretaget  efter  artikel  12, stk. 6, kun  er af vejledende 
art; den har tjent  som  grundlag  for planlægningen  for den Konklusion  vedrørende  den økonomiske  forvaltning 
7.58 - 7.60.  Hvad  angår  de udgifter,  der ifølge  planen 
skal afholdes  i henhold  til de retlige  forpligtelser, 
Kommissionen  indgår,  vil Kommissionen  som  ovenfor 
nævnt  imødekomme  Rettens  ønske  om gennemsigtighed 
ved fremover  at angive  de indgåede  retlige  forpligtelser, 
som endnu  ikke  er kommet  til udtryk  i bogførte 
budgetforpligtelser. 
Hvad  angår  gennemsigtigheden  af forpligtelses-  og 
betalingsordningens  anvendelse,  forventes  de nye  for-
skrifter,  således  som  det allerede  er nævnt  under  punkt 
7.32 — 7.37,  og hvilket  Retten  også  selv  har anført,  at 
styrke  den  forbindelse,  den nuværende  forpligtelses-  og 
betalingsordning  etablerer  mellem  dels  budgetforplig-
telserne  og betalingerne,  dels  de reelle  fremskridt  i 
aktionernes  gennemførelse;  dette  vil navnlig  ske  via 
tilsynsudvalgenes  indsamling  af oplysninger  om interven-
tionernes  fysiske  fremskridt  og via de årlige  gennemførel-
274 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
sesrapporter, hvis forelæggelse er en betingelse for, at de 
årliger trancher kan afsluttes finansielt. 
EFRU's valg af interventionsformer 
7.61-7.62. De nye forskrifter, der fra den 1. januar 
1989 har afløst de tidligere bestemmelser for de foran­
staltninger, som Retten nævner, fastlægger dé fire 
finansieringsformer for den fremtidige EFRU-interven-
tion; valget mellem disse fire former forhandles i 
overensstemmelse med de særlige kendetegn, der er 
fastlagt i forskrifterne; forhandlingerne sker inden for 
partnerskabet, og valget anføres i fællesskabsstøtteram­
merne. 
Dog bør det præciseres, at de forordninger, ved hvilke 
EF-programmerne er indført, omfatter en beskrivelse af 
de foranstaltninger, der kan komme i betragtning for at 
nå det specielt tilsigtede mål. I øvrigt har Kommissionen 
for programmerne STAR og VALOREN udsendt et 
vademecum for at præcisere, hvordan den mener 
programmerne bør udarbejdes. Inden for den fastsatte 
ramme har medlemsstaterne udarbejdet programforslag 
med henblik på foranstaltningernes gennemførelse i de 
berørte områder. Programmerne forhandles med Kom­
missionen, der tilser, ikke blot at formen er overholdt, 
men at man også følger forordningens ånd, og den sikrer 
sig, at de foreslåede aktioner kan gennemføres såvel 
teknisk som finansielt. 
Fællesskabet har i flere år været udsat for krisesituatio­
ner, som ikke har haft en forordnings varighed. De 
foranstaltninger, det foreslår, er meget ofte af fornyende 
karakter. Det er derfor indlysende, at disse (fornødne) 
foranstaltninger kan være vanskelige at iværksætte, og at 
der undertiden må gå flere år, inden udbyttet kan 
konstateres. Det er i sammenhæng med denne vurdering, 
Fællesskabet har besluttet, at visse aktioner, der blev 
iværksat inden for den kvotefrie ramme, skal videreføres 
under fællesskabsprogrammer. 
7.63. Dette gælder også for visse aktioner, der blev 
iværksat som nationale programmer af interesse for 
Fællesskabet under den tidligere forordning (EØF) nr. 
1787/84, og som supplerer projekter, som EFRU tidligere 
kun kunne støtte individuelt, hvilket efterfølgende 
bekræfter disse enkeltprojekters betydning: 
— Vejafsnittet i det nationale program af fællesskabs­
interesse for Auvergne tegner sig for et ikke ubetyde­
ligt bidrag i forhold til den samlede EFRU-støtte til 
programmet. Det bør her erindres, at myndighederne 
i alle de områder, som Midtfrankrig omfatter, navnlig 
Auvergne, under programmets forberedelse i 1985 og 
1986 ønskede at bryde den økonomiske afsondrethed 
for denne del af Frankrig. Der var siden EFRU's iværksættelse allerede blevet tildelt betydelige tilskud 
til projekter til forbedring af kommunikationsnettet, 
navnlig vejene. Midtfrankrig har imidlertid villet 
drage fordel af NPIF for Auvergne, Limousin, Tarn-
Aveyron og Lozére for yderligere at give disse 
infrastrukturer en fortrinsstilling, da de fortsat bliver 
anset for at skulle prioriteres, og de blev således 
integreret i programmerne, uden at de rene økonomi­
ske udviklingsaktioner af den grund blev ladt ude af 
betragtning. Dette blev således en betydelig forbed­
ring, eftersom aktionerne kom til at indgå i et samlet 
program for Midtfrankrig. 
— Lignende forhold gælder for NPIF-vejene i Irland; 
disse programmer, der indebærer finansiering af 
vejafsnit, som ikke har været genstand for projekter, 
gør det muligt at skabe et homogent net med 
planlægning over flere år. 
— Det er korrekt, at en kontrol, der blev foretaget af 
Retten, afslørede en utilstrækkelig regnskabsføring 
for et projekt til sanering af et MMRA-område i 
Belgien, men forholdene er siden hen blevet bragt i 
orden, og arbejderne i forbindelse med projektet blev 
afsluttet i februar 1984; ud af et samlet beløb på 439 
mio. ECU blev kun 157 mio. ECU anset for at være 
støtteberettigede. Videreførelsen af områdets sane­
ring er ganske rigtigt blevet medtaget i NPIF-EUT i 
betragtning af den nye sammenhæng, som den 
internationale dimension af EUT udgør. 
7.64. De europæiske erhvervsfremme- og innovations­
centre skal tjene som et offentligt hjælpemiddel inden for 
regionaludviklingspolitik. Formålet er at sikre, at de 
muligheder, der byder sig, og som kan udnyttes takket 
være lokal iværksætterkapacitet, kan foranledige, at der 
etableres små og mellemstore virksomheder, dvs. en 
virksomhedsetablering, som ikke kunne ske, hvis alene 
forretningsmæssige hensyn var bestemmende. 
Sådanne centres struktur og aktiviteter skal ses i 
sammenhæng med det partnerskab, der etableres mellem 
den private og den offentlige sektor med det formål, at 
lokal økonomisk udvikling fremmes gennem en mere 
effektiv kombination af indsatsen fra de aktører, der er 
involveret i oprettelsen af nye innoverende virksomheder 
eller tilvejebringelsen af fornyet aktivitet i allerede 
eksisterende virksomheder. 
Det er klart, at sådanne centre med tiden skal være 
selvfinansierende, men dette mål må ikke gå forud for 
centrenes væsentligste eksistensberettigelse, som er at 
være instrumenter for regionaludvikling. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 275 
Metoder til anvendelse af 
differentieringsprincippet 
Forberedelse og forundersøgelse af interventionerne 
(7.65-7.82) 
De bemærkninger, Retten fremsætter om forundersøgel­
sen og opfølgningen, har forbindelse med de tidligere 
bestemmelsers svagheder; de nye forskrifter forventes at 
afhjælpe disse svagheder, navnlig hvad angår evaluering 
og opfølgning. Derfor begrænser Kommissionen sig til at 
fremføre nedenstående enkeltheder. 
7.65-7.69. Siden reformen blev iværksat, indeholder 
programmerne en lang række statistiske og kvalitative 
oplysninger, som gør en forudgående evaluering mulig. 
Der er fastlagt objektive finansielle og fysiske indikatorer, 
og der arbejdes for øjeblikket på at fastlægge indikatorer 
for interventionernes virkning. 
Den faglige bistand, der er fastsat i disse programmer, 
skal bl.a. anvendes til tilsyn og evaluering i alle faser. I 
visse tilfælde vil denne støtte også dække programmernes 
opfølgning i hele gennemførelsesperioden: fysiske og 
finansielle aspekter samt økonomiske analyser af virk­
ningen. 
7.70 - 7.72. Hvad angår spørgsmålet om, hvorledes der 
under EFRU-interventioneraes forberedelse tages hen­
syn til virkningerne for udviklingen af turismen og for 
miljøet, kan det noteres, at der i de seneste år er sket en 
betydelig bevidstgørelse om miljøproblemerne; det har 
foranlediget, at visse projekter er blevet udsat, og at andre 
er opgivet. 
Hvad VALOREN-programmet angår, og navnlig anven­
delsen inden for det irske program, ønsker Kommissio­
nen at understrege, at vanskelighederne ikke skyldes et 
økologisk problem men interne vanskeligheder med at 
omstrukturere den myndighed, der varetager foranstalt­
ningen. Kommissionen har ansat en konsulent udefra, så 
det kan sikres, at de aktioner, som det endnu er planen at 
gennemføre for programmet som helhed, herunder 
»tørv«, bliver bæredygtige. De irske myndigheder har for 
nylig forelagt et revideret program, som er udarbejdet 
med bistand fra denne konsulent. 
Opfølgning af interventionerne 
7.73 - 7.74. Hvad angår opfølgningen af de aktioner, 
der blev iværksat under den tidligere forordning nr. 
1787/84, beklager Kommissionen i lighed med Retten, at 
medlemsstaterne ikke altid har været i stand til at forelægge toårsrapporterne om gennemførelsen af pro­
grammerne for regionaludvikling og heller ikke de 
periodiske rapporter (hvert toogethalvt år) om frem­
skridtene i programmernes gennemførelse. 
Gennem partnerskabet, der i henhold til de nye bestem­
melser omfatter opfølgning, skulle det blive muligt at 
afhjælpe denne mangel. 
7.75-7.78. Tilsynsudvalgene, der oprindeligt blev 
nedsat på initiativ af Kommissionen, har først fået retlig 
hjemmel ved forordning (EØF) nr. 4253/88, der blev 
vedtaget som led i reformen, og som i artikel 25 fastlægger 
udvalgenes rolle, deres sammensætning og deres beføjel­
ser, navnlig hvad ændringer af tidsplanen angår. 
For de programmer, der blev truffet afgørelse om inden 
1989, har det forhold, at der ikke gjaldt bindende EF-
forskrifter, dog ikke hindret, at der blev nedsat udvalg 
(om end dette undertiden var forbundet med vanskelighe­
der), og at udvalgene opfyldte den pålagte rolle. 
Erfaringen viser, at tilsynsudvalgene, der er sammensat af 
de personer og organer, som er stærkest berørt af 
programmernes gennemførelse, gør det muligt at kort­
lægge og undersøge de opståede problemer og derefter 
forelægge alternative løsninger for at afhjælpe de negative 
aspekter, som er påvist. Kommissionens repræsentanter i 
tilsynsudvalgene har her en tilskyndende funktion. 
7.79. Hvad angår de af Retten nævnte fire tilfælde, hvor 
der er indgået forpligtelse for budgetmidler, sikrer de 
foranstaltninger, der senere er truffet som følge af de 
pågældende hændelser, navnlig foranstaltningerne i 
forbindelse med finanskontrollens påtegnelse af forplig­
telserne, at sådanne tilfælde ikke på ny vil opstå. 
7.80. Kommissionen vil undersøge det af Retten nævnte 
tilfælde med foranstaltninger til fremme af udnyttelsen af 
regionernes egne udviklingsmuligheder. 
7.81-7.83. Hvad angår kontrol, har Kommissionen 
selv undertiden ved kontrolbesøg på stedet konstateret, at 
der ikke blev foretaget en gennemgribende efterprøvning 
af de finansielle oplysninger om de offentlige udgifter, 
som medlemsstaterne har gjort gældende ved deres 
ansøgninger om ubetaling. Denne svaghed i de nationale 
strukturer vil blive genstand for særlig opmærksomhed, 
ikke blot under opfølgningen men også ved den undersø­
gelse af de nationale kontrolordninger, som Kommissio­
nen skal foretage i henhold til artikel 23, stk. 1, i den nye 
forordning nr. 4253/88. Ifølge de nye bestemmelser skal 
medlemsstaterne udbygge deres egen ordning for kontrol 
med EF-midlernes anvendelse. 
276 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
I denne sammenhæng kan Kommissionen bekræfte, at 
den fuldt ud deler Rettens opfattelse, hvad angår behovet 
for at udbygge EF-kontrollen på stedet, og den vil 
undersøge mulighederne herfor. 
Gennemførelse af målene for differentieringen 
Hensyntagen til de faktiske forhold i regionerne 
7.84-7.86. Kommissionen er bekendt med svaghe­
derne i de programmer for regionaludvikling, der blev 
anvendt under den tidligere forordning nr. 1787/84, og 
den har som allerede nævnt i indledningen fået vedtaget 
en række nye krav med henblik på strukturfondsrefor­
mens iværksættelse; kravene gælder planlægning af 
strategien for strukturudvikling, og de har foranlediget, 
at der er blevet fastsat fællesskabsstøtterammer med 
prioriteringsangivelser for EFRU-interventionerne. 
7.87. Alligevel er Kommissionen af den opfattelse, at 
den ved anvendelsen af den tidligere forordning nr. 
1787/84 var forpligtet til at afpasse sine afgørelser efter de 
særforhold, den fik forelagt. 
Således accepterede Kommissionen efter at have gennem­
gået begrundelserne, at Arlon-området i Belgien trådte i 
stedet for Aubange-området. I Arlon var der således 
etableret en meget betydende virksomhed, der havde 
skabt 425 arbejdspladser, dvs. næsten halvdelen af de 
arbejdspladser der var blevet oprettet på den belgiske side 
af EUT. 
I Irland besluttede regeringen i 1988-1989 som følge af 
den betydelige økonomiske krise i landet at foretage en 
generel nedskæring af de ressourcer, der blev anvendt til 
alle de offentlige tjenester; formålet med nedskæringen 
var at frigøre midler, der skulle reducere nationalgælden. 
Kommissionen og Irland har siden 1989 udarbejdet en 
revideret udgave af NPIF-vejene; den nye udgave 
omfatter yderligere aktioner samt støttesatser, som er 
højere end dem, der er fastsat i de nye fondsbestemmelser. 
Programmet er blevet suppleret med programmet for 
perifere områder; sidstnævnte program omfatter en 
væsentlig del med vejinfrastrukturer, og der kan således 
tages hensyn til en række aktioner, der ikke tidligere 
kunne gennemføres. Den irske regering har forpligtet sig 
til at anvende de fornødne ressourcer hertil, og Kommis­
sionen har fastlagt en meget streng opfølgning af dette 
program for at sikre, at det gennemføres som aftalt. 
I Estrela i Portugal fandt Kommissionen det uheldigt at 
påføre de portugisiske myndigheder de udgifter og de 
yderligere tekniske vanskeligheder, som ville være blevet 
følgen af, at der blev oprettet to centraler med det formål 
at adskille abonnenterne i støtteberettigede områder fra 
abonnenterne i Lissabon, hvor der ikke kunne ydes støtte. 7.88. Kommissionen finder, at de af Retten anførte 
eksempler ikke anfægter aktionernes overensstemmelse 
med regionernes behov. 
— For eksempel er kurbadesektoren en ikke ubetydelig 
økonomisk faktor i Auvergne; sektoren er i krise på 
grund af den nylige konkurrence fra de store kæder, 
som navnlig udvikler sig langs Middelhavskysten, og 
fra helseturisme. I øvrigt viser de seneste undersøgel­
ser af kurbadesektoren i Frankrig, at Auvergne 
frembyder et beliggenheds- og strategiproblem, som 
vil blive et handicap set i sektorens udviklingsper­
spektiver mod år 2000. 
Regionens myndigheder rejser derfor det spørgsmål, 
om investeringerne skal foretages, hvilket er årsag til 
den ringe gennemførelsesgrad for NPIF-foranstalt-
ningen. Det er planen, at tilsynsudvalget på det næste 
møde, som er berammet til slutningen af 1990, skal 
undersøge, om EFRU-bevillingerne til foranstalt­
ningen skal overføres til andre foranstaltninger inden 
for samme delprogram. 
— De energiudgifter, der faktureres de forskellige 
forbrugerkategorier, er generelt et vigtigt økonomisk 
styringsredskab for de nationale myndigheder, og 
disse fakturerede udgifter har kun ringe forholdsmæs­
sig forbindelse med de faktiske produktionsomkost­
ninger. Fællesskabets hovedsigte på energiområdet er 
at reducere afhængigheden af olieimport og forbedre 
forsyningssikkerheden ved en bedre udnyttelse af de 
lokale ressourcer. De ugunstigt stillede områder kan 
ikke udnytte deres energipotentiel; VALOREN-
programmet er netop udarbejdet for at øge produk­
tionen i disse områder og fremme udbredelsen af nye 
teknologier; disse to aspekter af programmet er 
jobskabende. 
Frem for at nedsætte energiudgifterne drejer det sig 
snarere om at udnytte egenressourcerne, dog således 
at der tages hensyn til Fællesskabets miljøpolitik; det 
betyder, at de ugunstigt stillede områder også får 
fordel af den økonomiske gevinst ved en reduceret 
afhængighed af olie. 
7.89. Sigtet med Kommissionens beslutning var at 
gennemføre en forundersøgelse af et IUA i den nordlige 
del af Midtfrankrig, gældende et område, som omfatter 
en del af Limousin og Auvergne. På de franske 
myndigheders anmodning blev det endelige rapportud­
kast opdelt i to dele, dvs. en del for Auvergne og en del for 
Limousin. Denne måde at gennemføre de fastsatte 
arbejder på var ikke længere i overensstemmelse med 
Kommissionens beslutning og var en af de faktorer, der 
foranledigede tøven med udbetalingen af restbeløbet for 
undersøgelsen. Undersøgelsen har dog bidraget til, at der 
blev forberedt to IUA for henholdsvis Auvergne og 
Limousin. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 277 
Koordinering af interventionerne og evaluering af 
effektiviteten (7.90-7.108) 
Kommissionen henviser til de betydelige forbedringer, 
som de nye retsforskrifter indebærer for koordineringen 
og evalueringen, og den tilføjer følgende særlige bemærk­
ninger. 
7.92 - 7.95. Kommissionen er bekendt med de vanske­
ligheder, der er forbundet med at anvende en integreret 
metode, men den tror på metodens effektivitet og har 
foreslået, at den underbygges af strenge betingelser. 
Således fastsætter artikel 13 i forordning nr. 4253/88 de 
betingelser, der skal være opfyldt, for at der kan anvendes 
en integreret metode. 
7.98. En region frembyder ikke altid et ensartet billede, 
og de faktiske forhold kan tilgodeses ved, at foranstalt­
ningerne differentieres efter område. Hvad angår et af de 
eksempler, Retten nævner, nemlig de to NPIF for 
Abruzzo, finder Kommissionen det særlig heldigt, at 
interventioner, der ligner hinanden, forvaltes i praksis af 
samme myndighed, hvorved man undgår faren for 
overlapning. 
Det af IMP omfattede NPIF og det andet NPIF er i særlig 
grad blevet samordnet. Med hensyn til tjenesteydelserne 
til små og mellemstore virksomheder er forbindelserne 
direkte nævnt i NPIF nummer to, som finansierer 
investeringer, medens IMP-NPIF finansierer funktions-
forbindelserne. 
Hvad generelt erhvervsfremme- og innovationscentrene 
angår, afhænger deres territoriale fordeling af en 
helhedsstrategi for landet; strategien er baseret på en 
finansieringsforbindelse med foranstaltningerne under de 
regionale programmer, så snart centrene har nået en 
tilstrækkelig afprøvningsgrad, hvilket er tilfældet i Puglia 
med IMP-NPIF. 
Endelig kan udviklingen af de edb- og telematiktjenester, 
der er planlagt under STAR i området Val Vibrata med et 
tilskud på ca. 22 mio. ECU, ikke sammenlignes med et 
stedligt udviklingsprojekt i en gruppe kommuner nær Val 
Vibrata med et tilskud på 0,54 mio. ECU. 
7.99. Med hensyn til de andre eksempler, Retten 
nævner, ønsker Kommissionen at understrege, at den kan 
tiltage sig den ret at bestemme, at visse foranstaltninger, 
som den allerede har fået forelagt, og hvor gennemgangen 
er tilstrækkelig langt fremme til, at der kan forventes et 
positivt svar, indføjes i programmer med forbehold af 
visse tekniske justeringer, frem for at hele programmet 
forsinkes. I forbindelse med NPIF-veje har tre af fire 
projekter, til hvilke der også blev ydet støtte under 
transportprogrammet, efter en nærmere undersøgelse 
fået støttesatserne begrænset til det loft på 50 %, der 
tidligere blev fastsat ved beslutningerne om trans­
portprogrammet. Kommissionen har indføjet disse 
aktioner i programmet for ikke at forsinke deres gennemførelse unødigt, men den har i forståelse med de 
nationale myndigheder forbeholdt sig ret til at ændre 
programmet, hvis resultatet af samrådet kræver det. 
7.100 - 7.101. I øvrigt er Kommissionen bekendt med, 
at det undertiden har givet medlemsstaterne særdeles 
vanskelige problemer at oprette bestemte forvaltnings­
strukturer, der skal sikre koordineringen på nationalt 
plan mellem de centrale og de regionale administrationer. 
Kommissionen har derfor understreget, at forvaltnings-
og kontrolstrukturerne skal være klart beskrevne i de nye 
programmer, som medlemsstaterne forelægger i medfør 
af de nye bestemmelser. 
Hvad specielt STAR-programmet for Italien angår, 
ønsker Kommissionen at bemærke, at »forvaltningen« af 
dette program sikres af tilsynsudvalget og varetages af 
Ministeriet for Mezzogiorno, af Agenzia per la promozio-
ne dello sviluppo del Mezzogiorno, og af CNSIS (organ, 
som har fået overdraget at føre tilsyn med og evaluere 
programmet). 
7.102 - 7.104. Hvad evalueringen angår, ønsker Kom­
missionen at anføre, at den allerede har iværksat en 
aktion med henblik på finansiering af undersøgelser og af 
seminarer, gældende evalueringen af fællesskabsstøtte­
rammer. Desuden er der allerede evaluering i gang for 
forskellige mål [mål nr. 1 og nr. 5b)]. 
7.105. For så vidt angår synergien mellem de forskellige 
foranstaltninger inden for et program, bør det bemærkes, 
at foranstaltningernes forskelligartethed ikke nødvendig­
vis strider mod de behov, der gør sig gældende i regionens 
forskellige områder. 
Således gennemføres tre af fire infrastrukturarbejder 
under NPIF for Auvergne i det område af regionen 
(departementerne Cantal og Haute-Loire), der på grund 
af naturlige forhold er mindre begunstiget udviklings­
mæssigt end det nordlige område (Allier og Puy-de-
Dome). Det eneste infrastrukturprojekt i sidstnævnte del 
er i øvrigt det blandt de fire, for hvilket de samlede 
udgifter er lavest. Valget svarer godt til prioriterings-
graden for de forskellige foranstaltninger under program­
met, eftersom EFRU for sådanne ret udviklede områder 
først og fremmest yder støtte til økonomiske aktioner til 
fordel for små og mellemstore virksomheder og for 
turismen. 
7.106 - 7.108. Alle fællesskabsstøtterammer indeholder 
en bestemmelse, som gælder additionsprincippet, og som 
forpligter medlemsstaterne til at overholde dette princip; 
ifølge bestemmelsen skal Kommissionen regelmæssigt 
undersøge princippets anvendelse under støtterammernes 
gennemførelse. 
Kommissionen har indledt en undersøgelse af additions-
princippet hos medlemsstaterne. Sigtet er at få kendskab 
til de administrative procedurer i medlemsstaterne, der 
kan sikre additionskravet, ligesom Kommissionen ønsker 
at få forelagt taloplysninger om de støtteberettigede 
278 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
udgifter til strukturfondsaktioner i de regioner, som 
målene gælder for. 
Når disse oplysninger foreligger, kan Kommissionen 
foretage en første forudgående evaluering af princippets 
anvendelse. Resultaterne vil blive drøftet med medlems­
staterne. I tilfælde, hvor additionsprincippet ikke er 
overholdt, må grundene hertil kortlægges, og der må 
findes løsninger. 
Ved slutningen af fællesskabsstøtterammernes gennemfø­
relsesperiode vil der blive foretaget en efterfølgende 
evaluering. 
KONKLUSIONER 
7.109-7.112. Kommissionen noterer med tilfredshed, 
at Retten som konklusion understreger de positive 
aspekter af differentieringen af interventionsformerne 
ved hjælp af den programmetode, der blev indført ved den 
tidligere forordning nr. 1787/84, og som skabte grundlag 
for et samarbejde mellem EF-myndighederne og de 
forskellige berørte nationale myndigheder. 
7.113 - 7.115. Kommissionen er klar over vanskelighe­
derne med planlægningen af målene, med evalueringen og 
med opfølgningen, og den har udnyttet de indvundne 
erfaringer og som led i reformen foreslået bestemmelser, 
der specielt skal gælde for planlægningen af strategien for 
strukturudviklingen og af prioriteringen inden for 
EFRU-interventionerne samt for koordineringen, eva­
lueringen og opfølgningen; bestemmelserne forventes at 
afhjælpe de tidligere svagheder, som hovedsagelig 
skyldtes programmetodens nyskabende art og justerings-
problemerne inden for national administration. 
7.116-7.121. Det er dog fortsat medlemsstaternes 
opgave at varetage den praktiske gennemførelse af 
EFRU-interventionerne, og det er nødvendigt, at gen­
nemførelsen tilrettelægges bedre, således at de tidligere 
forsinkelser undgås. Her forventes det også, at opfølg­
ningen, der indgår som led i partnerskabet, vil indebære, 
at der fra medlemsstaternes side sikres et skærpet tilsyn 
med strukturinterventionernes praktiske gennemførelse. I øvrigt har Kommissionen iværksat en informations­
indsats over for medlemsstaterne om reformens gennem­
førelse. Desuden skal den udarbejde en årsberetning om 
reformens gennemførelse, foruden de særlige rapporter 
om fonden til Europa-Parlamentet og Det Økonomiske 
og Sociale Udvalg. 
I denne sammenhæng deler Kommissionen Rettens 
opfattelse, at medlemsstaternes øgede ansvar for struk­
turinterventionernes gennemførelse ikke blot kræver øget 
opfølgning men også øget EF-kontrol. 
7.122. Som allerede nævnt deler Kommissionen Rettens 
ønske om større gennemsigtighed i budget- og finansfor-
valtningen. 
Hvad kontoplanen angår, har Kommissionen som nævnt 
allerede foretaget en ændring i budgetanmærkningerne i 
den af Retten ønskede retning, idet den i det foreløbige 
budgetforslag har opstillet en vejledende fordeling af 
bevillingerne efter mål. 
Hvad angår anførelsen af de forventede finansielle følger i 
de følgende år af de retlige forpligtelser, Kommissionen 
indgår, vil denne som svar på Rettens ønske undersøge, 
hvorledes man mest hensigtsmæssigt kan anføre de retlige 
forpligtelser, der er indgået, men som endnu ikke er 
kommet til udtryk i bogførte budgetforpligtelser. Med 
hensyn til selve den finansielle afvikling af EFRU-støtten 
forventes de nye bestemmelser, hvilket Retten også 
anfører, at bidrage til den af Retten ønskede udbygning af 
forbindelsen mellem dels budgetforpligtelserne og beta­
lingerne, dels de faktiske fremskridt i aktionernes 
gennemførelse, hvilket navnlig kan ske ved, at der i 
tilsynsudvalgene indsamles oplysninger om aktionernes 
fysiske fremadskriden, ligesom udbygningen kan ske ved 
hjælp af de årlige gennemførelsesrapporter, der skal 
forelægges, for at de enkelte årlige trancher kan afsluttes 
finansielt. 
7.123. Som nævnt i det foregående finder Kommissio­
nen ligesom Retten, at fondsreformen ikke i sig selv er en 
garanti for, at den bliver en succes. Dette afhænger også af 
den overvågning, Kommissionen foretager i snævert 
samarbejde med de nationale myndigheder, der er berørt 
af de nye bestemmelsers anvendelse. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 279 
KAPITEL 8 
Den Europæiske Socialfond (ESF) 
INDLEDNING 
Revisionsrettens bemærkninger vedrører forvaltningen af 
ESF i tidsrummet 1984-1989.1 den periode steg antallet af 
projekter fra 2 700 til ca. 12 000 pr. år. ESF forsøgte at 
tage højde for det stigende antal projekter og deres 
forskellighed ved, som led i udformningen af retnings­
linjerne for forvaltningen, præcist at angive betingelser og 
indhold/type for de enkelte projekter. Det stigende antal 
projekter gjorde det imidlertid i sidste ende nødvendigt at 
indføre en ny forvaltningsordning, dvs. den ordning, der 
fulgte af reformen i 1988. 
I modsætning til de tidligere retsforskrifter er de gældende 
regler, som følger af reformen i 1988, karakteriseret ved 
en række nye forhold, hvoraf følgende skal fremhæves: 
— Der fastsættes et begrænset antal mål, hvilket, for 
ESF's vedkommende, står i skarp modsætning til den 
lange liste over prioriterede foranstaltninger, der blev 
fastlagt i retningslinjerne for forvaltningen, således 
som de blev udarbejdet på årsbasis før 1989. 
— Projekter erstattes af programmer, hvilket — i 
henhold til overslagene — vil medføre, at det antal 
sager, der skal behandles på fællesskabsplan, begræn­
ses til ca. 400. 
— Fællesskabsinterventionernes komplementaritet defi­
neres nøje i forhold til de tilsvarende nationale 
foranstaltninger, og det gælder navnlig for ESF's 
interventioner (subsidiaritetsprincippet). 
På grund af subsidiaritetsprincippet fremgår det nu klart, 
at de foranstaltninger, der finansieres over ESF, og 
navnlig de foranstaltninger, der vedrører mål nr. 3 
(bekæmpelse af langtidsledighed) og mål nr. 2 (struktur­
omlægninger), indgår som et led i medlemsstaternes 
samlede beskæftigelsespolitik. 
I svaret til Rettens særberetning nr. 1/88 om procedurer 
og ordninger på EF-plan og nationalt plan for forvalt­ningen af ESF (jf- EFT C 126 af 16.5.1988, s. 1) havde 
Kommissionen allerede medgivet, at der var visse 
begrænsninger ved de tidligere retsforskrifter, og havde 
samtidig skitseret de principper, som, efter Kommissio­
nens mening, burde have været lagt til grund for de nye 
retsforskrifter, der var under udarbejdelse. Endvidere 
havde Kommissionen henledt Rettens opmærksom på, at 
forvaltningen af ESF allerede var forbedret på en række 
områder, og navnlig at kvaliteten af budgetgennemførel­
sen og udnyttelsen af bevillingerne var forbedret. 
Kommissionen føler sig overbevist om, at reformen af 
strukturfondene og de forbedringer af forvaltningen, som 
Kommissionen til stadighed bestræber sig på at få 
iværksat, kan imødekomme Rettens indvendinger, som 
vedrører et område, der er underlagt regler, som nu er 
ophævet. 
Endelig skal Kommissionen anføre, at man ved en 
vurdering af ESF's aktiviteter ikke kan se bort fra, at 
fællesskabsmidlerne inden for det område, Rettens 
beretning vedrører, i gennemsnit kun udgør 4 % af de tolv 
medlemsstaters samlede udgifter i forbindelse med 
foranstaltninger vedrørende erhvervsuddannelse. Under 
disse omstændigheder kan man bedre forstå, at ESF's 
andel kun kan betragtes som et bidrag til medlemsstater­
nes bekæmpelse af arbejdsløshed. 
FÆLLESSKABSFORANSTALTNINGER 
VEDRØRENDE LANGTIDSLEDIGE 
Indledning 
8.8. I henhold til artikel 3, stk. 3, i forordning 
nr. 4255/88 har Kommissionen for nylig for hver 
uddannelsestype fastsat vejledende gennemsnitsomkost­
ninger pr. person og pr. time. På den måde vil det være 
muligt at analysere enhver væsentlig afvigelse i forhold til 
gennemsnittet. 
280 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Bemærkninger til planlægningsprocedurerne 
Bekæmpelse af langtidsledigheden som politisk mål 
8.14. Kommissionen er ikke af samme opfattelse som 
Retten. De midler, der i 1982 kunne lægges til grund for en 
definition af begrebet langtidsledighed, var naturligvis 
langt mindre effektive end i dag, men Kommissionen tog 
hensyn til forskellige undersøgelser af fænomenet lang­
tidsledighed, f.eks. de undersøgelser, der er omtalt i 
Kommissionens meddelelse KOM(84) 484 endelig udg. 
De kriterier, der blev lagt til grund i afgørelsen, har senere 
vist sig at være de kriterier, som passede bedst til 
beskæftigelsessituationen på det pågældende tidspunkt 
(unge, hvoraf de fleste er langtidsledige; voksne, som især 
er udsat for langtidsledighed: kvinder, handicappede, 
vandrende arbejdstagere). Begrebet langtidsledighed blev 
i øvrigt indført i forbindelse med denne afgørelse. 
8.15. De midler, der skulle tages i anvendelse for at nå 
disse mål, blev defineret helt konkret i forbindelse med 
reformen af strukturfondene. 
Retningslinjer for forvaltningen af ESF for så vidt angår 
langtidsledige 
8.17. I artikel 6 i afgørelse 83/516/EØF beskrives den 
beslutningsprocedure, som skal følges i forbindelse med 
retningslinjerne, og denne procedure har Kommissionen 
altid fulgt. I øvrigt udgør ESF's budget kun en beskeden 
procentdel af Fællesskabets samlede udgifter til beskæfti­
gelse, og i henhold til fællesskabsbestemmelserne skal 
ESF yde tilskud til alle former for foranstaltninger og alle 
kategorier af arbejdsledige eller personer, der er truet af 
arbejdsledighed. På grund af dette forhold er der ikke 
overensstemmelse mellem de beløb, der ansøges om, og 
ESF's finansieringsmuligheder. 
Kommissionen har foretaget en væsentlig ændring af 
retningslinjerne for forvaltningen fra og med regnskabs­
året 1986. Inden for rammerne af de mål, der er fastsat i 
retsforskrifterne, har Kommissionen fastsat en række 
delmål (prioriteter), og disse mål har sammen med de 
finansielle kriterier (75 % til unge, 44,5 % til regioner 
med absolut prioritet) medført, at der i høj grad er indført 
en rangfølge, således som det fremgår af fordelingen af 
budgetbevillinger efter prioritet. 
De første resultater af forvaltningen i regnskabsåret 1984 
blev lagt til grund for afgørelsen om prioriteterne for 
regnskabsåret 1986, og de prioriteter blev bekræftet af 
senere resultater. 8.18. a) Projekterne blev erstattet med programmer i 
forbindelse med reformen af strukturfondene; denne 
ændring var ikke tænkelig i forbindelse med den årlige 
fornyelse af retningslinjerne for forvaltningen. 
Det skal bemærkes, at allerede inden for rammerne af 
afgørelse 83/516/EØF blev projekterne ikke længere 
udvalgt efter prioriteringsrækkefølgen. 
b) og c) Inden for rammerne af de tidligere retsforskrif­
ter blev de foranstaltningner, der blev finansieret af ESF, 
evalueret i forbindelse med ansøgningen om udbetaling af 
restbeløbet; denne evaluering var kortfattet, men den var 
koncentreret om det væsentligste — nemlig om hvor 
mange, der kom i arbejde efter uddannelse — hvilket 
gjorde det muligt at evaluere de finansierede foranstalt­
ningers effektivitet. 
d) Kommissionen har forsøgt at gøre forvaltningen af 
ESF mere effektiv ved at: 
i) koncentrere bevillingerne under ESF, som anført i 
artikel 7 i afgørelse 83/516/EØF, om særligt ugunstigt 
stillede regioner; denne koncentration følger af 
forskrifterne og gennemføres gradvist af Kommissio­
nen 
ii) øge uddannelsernes minimumsvarighed for i et vist 
omfang at få et objektivt kriterium, som kan lægges til 
grund for måling af uddannelsesforanstaltningernes 
effektivitet 
iii) indføre motiverings- og vejledningsforanstaltninger, 
som kan skabe interesse for foranstaltninger til fordel 
for langtidsledige, og som således kan medvirke til at 
sikre langtidsledige den mest hensigtsmæssige uddan­
nelse. 
8.19. a) Virkningen af bevillingerne under ESF er 
blevet forbedret med henblik på at sikre en mere 
forsvarlig forvaltning af ESF's midler, men det har 
medført en begrænsning af de mindst effektive iværksæt­
teres muligheder for at opnå støtte. 
b) Kriteriet om en forbedring af udsigterne til 
beskæftigelse indgik på ny i retningslinjerne for 1987-
1989. 
c) Ud fra en forenklet betragtning skyldes langtidsle­
dighed forskellige forhold, som spiller en rolle for visse 
personer eller kategorier af personer: ugunstigt stillede 
regioner, kvinder, der i en vis periode er fraværende fra 
arbejdsmarkedet, fysisk handicappede, vandrende ar­
bejdstagere etc. Af den grund kan arbejdsledighed ikke 
behandles under ét; hver enkelt situation bør tages op til 
overvejelse på baggrund af konteksten, hvilket medfører, 
at der skabes flere prioriteter. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 281 
Fællesskabsstatistikker over langtidsledighed 
8.20 - 8.24. Det resultat, Retten er nået frem til, for så 
vidt angår disponible statistikker om langtidsledighed, 
navnlig på regionalt plan, er korrekte. 8.29. Kommissionen har anvendt forskellige undersø­
gelser og analyser på fællesskabsplan af langtidsledig­
heden til at udarbejde retningslinjerne for forvaltningen. 
Vurdering af ESF's tilskudspolitik 
Selv om man ikke kan håbe, at statistikker om langtidsle­
dighed inden for en overskuelig fremtid i højere grad 
kommer til at afspejle situationen i de enkelte regioner, 
må den ændring af Fællesskabets undersøgelser af 
arbejdsstyrken, der skal finde sted i 1992, nødvendigvis 
gøre resultaterne på NUTS li-niveau betydeligt mere 
troværdige. 
Forskellige arbejdsgrupper er nu ved at have afsluttet den 
tekniske forberedelse af denne ændring, og i begyndelsen 
af 1991 fremsætter Kommissonen et forslag til Rådet om 
en forordning vedrørende undersøgelserne fra 1992. 
Analyser af virkningerne af fællesskabspolitikken 8.30 - 8.31. Jf. svaret til punkt 8.18. 
Effektivitetsundersøgelser fandt sted i forbindelse med 
ansøgninger om og udbetaling af restbeløb. Den væsent­
lige forbedring af udsigterne til fast beskæftigelse kan 
måles; forbedringen har gjort det muligt at sikre 
ansættelse af i gennemsnit 60-70 %. 
8.32. I forbindelse med undersøgelsen har det eksterne 
rådgivningsfirma kunnet tage udgangspunkt i identiske 
eller lignende projekter, som blev iværksat i de forudgåen­
de år, for at kunne vurdere, hvor mange procent der blev 
sikret ansættelse. 
Analyser af de faktorer, som 
fællesskabsforanstaltningerne har indvirkning på 
8.26 - 8.27. 11989 nedsatte MISEP-korrespondenterne 
en arbejdsgruppe vedrørende evalueringer. Denne ar­
bejdsgruppe skulle undersøge fremgangsmåderne ved og 
resultaterne af evalueringer af nationale beskæftigelses­
foranstaltninger. Seks medlemsstater accepterede at 
deltage i denne arbejdsgruppe, som afholdt tre møder. 
Medarbejdere fra ESF deltog i nogle af disse møder, i det 
omfang det var nødvendigt. I september 1989 blev der 
offentliggjort en beretning. Det er hensigten at fortsætte 
dette arbejde i 1991. 
8.28. a) Det synes ikke at være Det Statistiske Kontors 
opgave at drage konklusioner med hensyn til, hvilke 
foranstaltninger, der skal træffes. 
b) Det arbejdsprogram, Kommissionen havde overdra­
get til et eksternt rådgivningsfirma, vedrører ikke specielt 
langtidsledige og heller ikke en vurdering af de igangvæ­
rende foranstaltninger. 
d) Reglerne for strukturfondene, således som de følger 
af reformen i 1988, danner et hensigtsmæssigt retsgrund­
lag for udarbejdelse af strukturerede analyser af langtids-
ledighedsproblematikken. 
Resultaterne af disse foranstaltninger har, selv som 
enkeltstående resultater, gjort det muligt at forbedre 
forvaltningen af ESF til fordel for visse målgrupper. Samordning 
8.33 - 8.35. For så vidt angår vurderingen af problemet 
langtidsledighed, vil Kommissionen bestræbe sig på at 
sikre den bedst mulige samordning med eksterne organer, 
som f.eks. CEDEFOP; denne samordning omtales i 
øvrigt udtrykkeligt i forbindelse med reformen af 
strukturfondene, og Kommissionen har i overensstem­
melse hermed tilpasset sine interne strukturer, bl.a. ved at 
oprette en samordningsenhed. 
Kommissionen har i øvrigt taget hensyn til resultaterne af 
undersøgelser vedrørende bekæmpelse af fattigdom i 
forbindelse med udarbejdelsen af retningslinjerne vedrø­
rende langtidsledighed, og det er sket ved bl.a. at indføre 
en motiverings- og vejledningsfase. Kommissionen har 
endvidere taget hensyn til resultaterne fra LEDA 
vedrørende beskæftigelse på lokalt plan, således som det 
fremgår af Kommissionens afgørelse af 4. maj 1988 
vedrørende retningslinjerne for forvaltningen (EFT L 143 
af 10.10.1988, punkt 3.3). 
Foranstaltninger til fordel for langtidsledige i det andet 
program til bekæmpelse af fattigdom 
8.36. a) Fattigdomsforanstaltningen giver anledning til 
debat om teori og metoder i de enkelte medlemsstater. 
Under gennemførelsen af det andet EF-program har 
Kommissionen tilskyndet aktiviteter, der tager sigte på at 
harmonisere statistiske definitioner og gøre det nationale 
oplysningsmateriale sammenligneligt. 
282 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Som følge heraf har Kommissionen kunnet opstillet 
sammenlignelige statistiske overslag over fattigdom for 
hele Fællesskabet; disse overslag er baseret på indkom­
ster og vil blive vedlagt den endelige rapport om 
programmet, der bliver fremlagt for Rådet ved udgangen 
af 1990. Dette arbejde vil blive fortsat i forbindelse med 
det nye program (1989-1994), som Rådet har vedtaget 
(18. juli 1989). 
b) Med et begrænset budget havde det andet program 
til formål at fremme fornyelser af de interventions­
metoder, der anvendes i forbindelse med fattige, frem for 
at føre til forslag om generelle politikker og foranstalt­
ninger. 
Dette valg førte til en spredning af foranstaltningerne og 
indebar en risiko for, at programmet ikke blev en 
sammenhængende helhed. 
Det andet program har gjort det muligt at gøre fremskridt 
med hensyn til at kortlægge knowhow og god praksis 
vedrørende langtidsledige og programmets øvrige mål­
grupper ; den endelige rapport om programmet vil således 
komme til at indeholde de erfaringer, der er gjort med de 
gennemførte foranstaltninger, både for så vidt angår 
kvalitet og kvantitet, og vil give et indtryk af i hvilket 
omfang erfaringerne har medvirket til en forståelse og 
forbedring af politikkerne på dette område. I øvrigt har 
de erfaringer, man har kunnet drage af dette program, 
medført, at der med det nye EF-program først og 
fremmest ydes tilskud til et mere begrænset antal 
projekter, som dog er af større omfang og betydning, og 
tilskuddene ydes under iagttagelse af partnerskabet, 
hvorved det sikres, at programmet bliver en sammenhæn­
gende helhed. 
Bemærkninger til gennemførelsesprocedurerne 
i ESF 
Støttekriterier i forbindelse med foranstaltninger til 
fordel for langtidsledige 
8.37. De interne definitioner kan ikke benyttes til at 
gøre indsigelser over for Kommissionen; Kommissionen 
kan anvende definitionerne så fleksibelt som nødvendigt 
med henblik på at sikre ligebehandling af medlemsstater, 
som har forskellig lovgivning. 
I det franske tilfælde var nedskæringen berettiget, og der 
blev ikke gjort indvendinger. I øvrigt fortsættes kon­
trollen i forbindelse med langtidsledighed, hvilket også vil 
gøre sig gældende fremover, fordi mål nr. 3, som blev 
indført ved reformen af strukturfondene, er af stor 
vigtighed. 
8.38. Her drejer det sig på ny om en intern definition, 
som anvendes under hensyntagen til markedet i den pågældende medlemsstat, og definitionen kan tilpasses 
med henblik på at sikre ligebehandling af medlemsstater 
med en mere eller mindre udviklet økonomi. 
Som følge af det legitime tilhørsforhold skal det 
restbeløb, der står anført i ansøgningen, udbetales, hvis 
uddannelsesforanstaltningen er gennemført i overens­
stemmelse med overslagene. 
Hvis en initiativtagers resultater, for så vidt angår 
beskæftigelsen, ikke er tilfredsstillende, vil ansøgningen 
om tilskud ikke blive godkendt for det efterfølgende 
regnskabsår. 
8.39. Jf. svaret til punkt 8.19 c). 
Generelle kriterier for tilskudsberettigelse 
8.40 - 8.41. Afskrivninger blev godkendt inden for de 
grænser, der blev fastsat i den nationale lovgivning. For så 
vidt angår offentlige organer, blev afskrivninger god­
kendt, hvis de var beregnet efter identiske metoder, med 
henblik på at sikre ligebehandling. 
Bemærkninger til procedurerne til 
sagsbehandling, kontrol og opfølgning 
8.42-8.43. Ansøgningerne omfatter mellem 2 og 3 
millioner tilskudsmodtagere, der deltager i erhvervsud­
dannelses- og beskæftigelsesforanstaltninger. Kommis­
sionen er af den opfattelse, at disse ansøgninger kun kan 
forvaltes ved hjælp af statistiske metoder og på grundlag 
af overslag, der kontrolleres ved hjælp af stikprøver. 
8.44 - 8.45. Den liste, som Retten omtaler, skal blot 
lette sagsbehandlerens gennemgang af akterne. Sagsbe­
handleren skal dog lægge samtlige akter til grund for sin 
afgørelse om, hvorvidt foranstaltningen er tilskudsberet­
tiget og om, hvordan den skal prioriteres. 
8.46-8.47. For så vidt angår den utilstrækkelige 
kontrol, skal Kommissionen henvise til bemærkningerne 
vedrørende Rettens særberetning om procedurer og 
ordninger på EF-plan og på nationalt plan (jf. punkt 
3.22 — 3.25). 
Rapporterne om stedlig kontrol omhandler normalt kun 
de konstaterede problemer. Under alle omstændigheder 
var et af formålene med den stedlige kontrol netop at 
efterprøve, om der var taget hensyn til kriterierne for 
ydelse af tilskud. 
8.48. Det har faktisk vist sig, at opfølgningsordningen 
ikke har kunnet anvendes på effektiv måde. Kommissio-
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 283 
nen er i øjeblikket ved at udarbejde en edb-baseret 
opfølgningsordning, som skal gøre det muligt at indhente 
oplysninger om kvaliteten af de programmer og foran­
staltninger, der finansieres over ESF. 
ESF-foranstaltningernes betydning 
8.51. Retten bekræfter, at det er vanskeligt at indhente 
talmateriale. 
8.52. a) og b) Fællesskabets foranstaltninger omfatter 
langt flere langtidsledige, end de anførte procentsatser 
antyder. I virkeligheden er mange unge langtidsledige, 
hvilket også gælder personer i de dårligt stillede 
kategorier. 
c) Medlemsstaterne havde ikke udarbejdet en politik 
for langtidsledige. Fællesskabets foranstaltninger har 
imidlertid gjort det muligt at skabe opmærksomhed om 
spørgsmålet og at iværksætte nationale særforanstalt­
ninger for langtidsledige. 
d) For så vidt angår langtidsledige, blev procentsatser 
for ansættelse under gennemsnittet accepteret på grund af 
denne kategoris særlige karakteristika. 
e) I retningslinjerne tages der hensyn til forskellige 
målgrupper, netop fordi der er stor forskel på årsagen til, 
at langtidsledige er arbejdsløse; på den måde er det muligt 
at gennemføre de foranstaltninger, der er tilpasset disse 
persongruppers behov. 
f) Foranstaltninger, der skal hjælpe langtidsledige til at 
finde beskæftigelse, forbedrer kun erhvervsuddannelsens 
kvalitet i et yderst begrænset omfang, og derfor priorite­
res denne form for foranstaltninger lavt. 
Konklusioner vedrørende den nye fond 
8.53. Kommissionen har taget hensyn til de mange 
resultater, som foreligger om langtidsledighed og til de 
resultater vedrørende beskæftigelse, som står anført i 
ansøgningerne om udbetaling af restbeløb. I retnings­
linjerne for forvaltning af ESF har Kommissionen således 
kunnet fastlægge, hvilke foranstaltninger der er mest 
effektive til bekæmpelse af denne form for arbejdsløshed 
(EFT C 45 af 24.2.1989). Under alle omstændigheder vil 
reformen af strukturfondene gøre det muligt systematisk 
at kunne råde over de pågældende oplysninger. 
8.54. a) Sammenlignelige statistikker over langtidsle­
digheden på NUTS III-niveau er ikke længere nødvendi­ge i forbindelse med den nye fond, fordi langtidsledige i 
hele Fællesskabet er tilskudsberettigede. 
b) Kommissionen har nu flere midler til at kunne 
vurdere politikkerne vedrørende langtidsledighed. 
8.55. Langtidsledighed findes som EF-begreb. Begrebet 
anvendes forskelligt inden for lovgivningen i de enkelte 
medlemsstater, og derfor bestræber Kommissionen sig på 
at fortolke disse forskelle således, at EF-begrebet 
respekteres. 
8.56. Kommissionen indfører forvaltnings-, opfølg­
nings-, evaluerings-, og kontrolordninger inden for 
rammerne af den nye fond, og disse ordninger burde 
afhjælpe de vanskeligheder, der har gjort sig gældende 
hidtil. 
ESF-FORANSTALTNINGER TIL 
STRUKTUROMLÆGNINGER I 
INDUSTRIVIRKSOMHEDER 
Indledning 
8.57 - 8.64. Kommissionen har altid bestræbt sig på at 
gennemføre ESF-interventionerne til fordel for industri­
virksomheder med strukturomlægningsproblemer på 
grundlag af de kriterier om rentabilitet, som Retten har 
omtalt i sin beretning; Kommissionen har nemlig villet 
gøre disse interventioner til et redskab til fornyelse af 
virksomhedernes produktion og opbygning samt af den 
anvendte teknologi, fremfor blot til et middel til 
midlertidig afhjælpning af vanskeligheder i forbindelse 
med beskæftigelsen. Det væsentligste kendetegn for 
denne ordning, der har været anvendt siden 1984, og som 
er baseret på projekter, er imidlertid nu den største 
hindring for at kunne bevise interventionernes rentabili­
tet som helhed. 
Bemærkninger til gennemførelsen af ESF's 
interventioner vedrørende strukturomlægninger 
i virksomheder 
8.65-8.66. Tilskudsansøgningerne i forbindelse med 
projekter vedrørende strukturomlægninger i industrivirk­
somheder er meget forskellige, og det skyldes, at 
retsforskrifterne ikke begrænser adgangen til ESF-
interventioner ved hjælp af kriterier for projekternes 
284 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
omfang, for typen af anvarlige organer, og for den 
produktionssektor, hvor ESF blev anmodet om at 
intervenere. 
På det tidspunkt, tilskudsansøgningerne blev indgivet, 
var virksomhederne i visse sager ikke benævnt ved navn. I 
disse tilfælde drejede det sig som regel om ansøgninger fra 
offentlige myndigheder, som frem for alt bestræbte sig på 
at definere et problem inden for en zone eller en region 
med henblik på derefter at kunne foretage de nødvendige 
interventioner med bistand fra ESF. På den måde svarede 
de pågældende sager ikke længere blot til et projekt, men 
snarere til de programmer, der senere blev indført med 
reformen af strukturfondene i 1988. 
8.67. De sager, der omfattede tilskudsansøgninger fra 
flere virksomheder, var forbundet med samme ulemper, 
som de fleste tilskudsansøgninger under de tidligere 
retsforskrifter. De såkaldt »samlede« sager omfattede en 
række enkeltprojekter, og hver enkelt tilskudsmodtager i 
forbindelse med en given foranstaltning var benævnt ved 
navn og kunne ikke erstattes, hvis vedkommende på 
grund af uforudsete omstændigheder måtte give afkald på 
sit oprindelige projekt, hvilket ganske enkelt førte til 
annullering af forpligtelsen. Ud fra den synsvinkel synes 
omfanget af ikke-gennemførte foranstaltninger således 
heller ikke at være direkte forbundet med strukturomlæg­
ningerne, men snarere med den ordning, der omfatter 
enkeltprojekter, uanset om projekterne er samlet i én 
enkelt tilskudsansøgning. 
8.68. De retsforskrifter, som fulgte af ændringen af 
teksterne fra 1983, udelukkede ingen muligheder for 
strukturomlægning. Derfor har Kommissionen godkendt 
tilskudsansøgninger, både når der har været tale om 
afskedigelser og omskoling, men også når omskolingsfor-
anstaltninger var forbundet med et forsøg på at forbedre 
produktiviteten ved at indføre stordrift og skabe (eller 
udvide) nye produktionsenheder. 
8.69. Oplysningerne om det antal og de typer af ansatte, 
der berøres af omlægningen, findes som regel i de 
pågældende sager. Det kan dog forekomme, at disse 
oplysninger ikke er registreret i sagerne, enten fordi de er 
fremsendt samlet i forbindelse med flere projekter, eller 
fordi de optræder i andre aktsamlinger vedrørende den 
samme virksomhed. Under alle omstændigheder træffes 
der ikke beslutning om godkendelse, medmindre disse 
oplysninger er fremsendt af medlemsstaten og gennem­
gået af Kommissionens tjenestegrene. 
Referencedatoen for beregning af den procentandel, der 
er bestemmende for, om et projekt er tilskudsberettiget, 
svarer som regel til datoen for ESF's første intervention. 
Datoen fastsættes dog i hvert enkelt tilfælde, fordi dens 
relevans er bestemt af den form for strukturomlægning, 
der er planlagt, og bestemmelserne herfor. 8.70. Uddannelsens minimumsvarighed er i retnings­
linjerne fastsat til 200 timer, og Kommissionen skal ikke 
på forhånd udelukke, at denne regel i visse tilfælde i 
forbindelse med gennemførelsen af en foranstaltning er 
overskredet og dermed ikke systematisk overholdt nøje. 
Kommissionen er af den opfattelse, at det drejer sig om en 
ulempe, der er karakteristisk for forvaltningen på 
grundlag af enkeltprojekter, og denne forvaltningsform 
forsvandt med reformen. 
For så vidt angår Rettens øvrige bemærkninger om 
minimumsvarigheden på 200 timer, skal Kommissionen 
bekræfte, at de 200 timer i henhold til de tidligere 
retningslinjer bl.a. kunne være fordelt på mere end et år, 
og at uddannelsen ligeledes — i ganske bestemte tilfælde 
— kunne bestå i forberedende undervisning af de 
pågældende arbejdstagere. Foranstaltningernes betyd­
ning er afhængig af praktikanternes niveau. 
8.71. Omlægges en virksomhed i overensstemmelse med 
betingelserne i retningslinjerne, anses uddannelsen af de 
ansatte normalt for at være en følge af strukturomlæg­
ningen. 
8.72. Som anført af Retten, drejer det sig i dette tilfælde 
om et problem, der ikke specielt gør sig gældende i 
forbindelse med strukturomlægninger. I de senere år har 
ESF's forvaltning flere gange henvendt sig til myndighe­
derne i visse medlemsstater, hvis nationale bidrag ikke var 
betalt til de pågældende organer inden de fastsatte frister. 
Kommissionen skal undersøge, hvilke foranstaltninger 
det vil være hensigtsmæssigt at træffe med henblik på 
fremover at undgå, at sådanne situationer — som er ret 
almindelige i visse medlemsstater — kan opstå igen. I 
øvrigt lægger Kommissionen til stadighed pres på de 
pågældende nationale myndigheder. 
Aspekter forbundet med størrelsen og arten af 
de virksomheder, der modtager tilskud fra 
ESF 
8.73. Med hensyn til forvaltningen af ESF, har 
Kommissionen altid bestræbt sig på at udligne den 
forskel, der normalt er på de muligheder, som små og 
mellemstore samt større virksomheder har for at opnå 
støtte. Kommissionen har således bestræbt sig på at 
vejlede de offentlige myndigheder i medlemsstaterne på 
alle niveauer — og særligt på regionalt plan, med henblik 
på at få dem til at deltage aktivt i formidlingen af 
oplysninger til små og mellemstore virksomheder og i en 
samlet registrering af virksomhedernes behov i kollektive 
tilskudsansøgninger eller i »rammeprogrammer«, som 
skal forelægges ESF. Kommissionen har endvidere 
tilstræbt at fremme, at små og mellemstore virksomheder 
ligeledes blev samlet i »konsortier« eller i visse kategorier 
af sammenslutninger, som helt eller delvist dækkede en 
økonomisk sektor på et givet niveau — regionalt eller 
lokalt plan. 
8.74 - 8.75. Frem for på ny at anvende en beregnings­
metode, der er baseret på såkaldt »faktiske« udgifter, 
indførte Kommissionen i forbindelse med den nye fond en 
ordning med »standardomkostninger« for hver enkelt 
uddannelsestype. Forskellen mellem standardomkost-
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 285 
ningerae og de opgjorte udgifter gør det således muligt at 
afgøre, om en ansøgning om udbetaling af restbeløb 
omfatter for store beløb. Denne metode kan ligeledes 
anvendes, når ansøgningen om udbetaling af restbeløb er 
udfærdiget på grundlag af virksomhedens interne udgif­
ter. 
8.76. Offentlige virksomheder med produktionsaktivi-
teter udgør et generelt problem, som ikke blot vedrører de 
foranstaltninger, der finansieres over ESF. Dette problem 
er taget op til nærmere undersøgelse. 
8.77. Gøres der fortsat brug af underleverandører og 
andre former for mellemled, skyldes det, at de pågælden­
de har en funktion på markedet. Disse mellemled 
indebærer imidlertid ikke nødvendigvis misbrug — selv 
om de medfører udgifter, som ganske vist skal reduceres. 
Kommissionen er af den opfattelse, at EF's struktur­
fonde, og i den forbindelse ESF, absolut ikke bør vælge at 
gennemføre foranstaltninger uden nogen form for 
mellemled i et forsøg på at få en direkte kontakt til de 
endelige tilskudsmodtagere i hele Fællesskabet. 
For så vidt angår ESF, blev der gjort begrænsede, men 
dog betydningsfulde forsøg indtil 1978, da de sidste 
pilotforsøg blev finansieret. Efter reformen i 1988 har 
man forsøgt at løse problemet ved at anvende program­
mer; gennemførelsen af hvert enkelt program overdrages 
til et ansvarligt organ, som derfor samtidig fungerer som 
mellemled mellem på den ene side medlemsstatens og 
Fællesskabets forvaltninger og på den anden side de 
mange organer, som medvirker til gennemførelsen af 
programmet. 
Denne struktur medfører uden tvivl, at funktionen som 
mellemled varetages på en langt mere rationel, fuld­
stændig og ansvarlig måde over for de offentlige 
myndigheder og særlig over for fællesskabsforvaltningen. 
Denne struktur har imidlertid ganske bestemt sin pris, 
som ikke nødvendigvis bliver af de laveste, men som — 
efter Kommissionens opfattelse — med sikkerhed vil 
blive mere berettiget end andre udgifter (selv lavere 
udgifter), som er forbundet med andre strukturer og 
andre mellemled. 
Bemærkninger om visse udgiftskategorier, som 
ESF belastes med 
8.78. Det kan ikke nægtes, at uddannelsesforanstalt­
ninger i virksomheder har deres berettigelse, men det er 
dog almindelig kendt, at denne form for uddannelse 
normalt gør det vanskeligt at identificere udgifterne i et 
bogholderi—virksomhedernes bogholderi —, der ikke er 
udformet og ført med henblik på lettere at kunne give et 
svar på de spørgsmål, der kan opstå i forbindelse med de udgifter, der er tilknyttet en uddannelsesforanstaltning, 
men derimod med henblik på at tilfredsstille de krav, der 
er forbundet med en produktion. Efter reformen i 1988 
søges dette problem, for så vidt angår ESF, løst ved, at der 
for hver uddannelsestype fastsættes vejledende gennem­
snitsomkostninger, der kan anvendes som reference, når 
udgifterne i forbindelse med de forskellige uddannelses­
foranstaltninger evalueres. 
Kursusdeltagernes aflønning 
8.80-8.83. De ansvarlige er opmærksomme på, at 
aflønningen af deltagerne i uddannelsen og vederlaget til 
undervisningspersonalet normalt udgør den største 
udgiftspost i forbindelse med en erhvervsuddannelsesfor­
anstaltning. På den måde er de uddannelsesforanstalt­
ninger, der gennemføres i forbindelse med en struktur­
omlægning i en virksomhed, ikke en undtagelse fra reglen. 
Kommissionen godkender de forskellige metoder, som 
anvendes ved beregning af kursusdeltagernes aflønning, 
forudsat at beregningerne er i overensstemmelse med 
anvisningerne i vejledningen over procedurer; disse 
anvisninger blev nemlig vedtaget på et møde i 1985 med 
repræsentanter for medlemsstaternes forvaltninger. 
Større udgifter i forbindelse med overarbejds- og 
natarbejde kan godkendes, hvis der er behørigt belæg 
herfor. 
Udgifter til kursusforberedelse 
8.84-8.86. Udgifterne til kursusforberedelse udgør 
normalt aldrig mere end 10 eller 15 % af de samlede 
udgifter i forbindelse med en foranstaltning. Køb af 
kurser uden for virksomheden svarer til udgifterne til 
kursusforberedelse. Det specielle i dette tilfælde er de ret 
lave udgifter. 
Andre udgifter i forbindelse med foranstaltninger til 
industriel strukturomlægning 
8.87 - 8.89. Løn til lærere og administrativt personale 
beregnes pro rata i lighed med energiudgifterne. Det 
påhviler medlemsstaterne at foretage den nødvendige 
kontrol på stedet og over for Kommissionen at attestere 
den faktiske og regnskabsmæssige rigtighed af de 
udgifter, der er opgjort i ansøgningerne om udbetaling af 
restbeløb. 
De nye regler, som fulgte af reformen i 1988, gør 
Fællesskabets foranstaltninger mere effektive, fordi der 
nu er indført en ordning med programmer (færre sager), 
og fordi der på effektiv måde anvendes en ordning med 
286 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
stikprøvekontrol; disse to aspekter ved reformen er tæt 
forbundne. 
Kommissionen skal fremsætte den samme generelle 
bemærkning om afskrivningerne. I den forbindelse skal 
det præciseres, at afskrivningerne — på grund af emnets 
komplicerede beskaffenhed og følgerne af afskrivninger­
ne — skal beregnes i overensstemmelse med den nationale 
afskrivning. 
For så vidt angår fremtiden, anføres afskrivninger ikke 
længere udtrykkeligt i de nye regler blandt de tilskudsbe­
rettigede udgifter (jf. artikel 1 i Rådets forordning nr. 
4255/88). 
Indtægter ved foranstaltningen 
8.90. For så vidt angår Rettens bemærkning om 
medregning af indtægter fra salg af produkter, der er 
fremstillet i forbindelse med uddannelsesforanstalt­
ninger, henvises der til Kommissionens svar til punkt 
8.88 — 8.90, navnlig for så vidt angår kontrolfunktionen 
og fordelingen på medlemsstater og Kommission. 
ESF som industripolitisk instrument 
8.91. Kommissionen erkender, at en forbedring af dens 
edb-system kan medføre fordele i forbindelse med 
forvaltningen af ESF, og navnlig gøre det lettere at få 
kendskab til det beløb, der — region for region — er 
tildelt sociale ledsageforanstaltninger i forbindelse med 
strukturomlægninger, og ikke blot for så vidt angår 
forpligtelser, men også betalinger. 
8.92-8.96. De nye regler, som fulgte af reformen i 
1988, indeholder svaret på kravet om, at man skal råde 
over en national eller regional referenceramme for bedre 
at kunne vurdere effektiviteten af de forskellige ledsage­
foranstaltninger i forbindelse med strukturomlægnings­
planer for industrivirksomheder. Ordningen med planer 
og programmer samt oprettelsen af fællesskabsstøtteram­
mer skulle gøre det muligt at råde over den nødvendige 
referenceramme i forbindelse med ESF-interventioner. Konklusion 
I svarene til Rettens særberetning nr. 1/88 (') har 
Kommissionen givet visse tilsagn, og navnlig et tilsagn 
om at opstille en oversigt, der som internt referencedoku­
ment kan anvendes til fortolkning af bestemmelserne og 
kriterierne for ESF's forvaltning. Kommissionen står ved 
dette tilsagn og har til hensigt at supplere oversigten med 
en definition af begrebet strukturomlægning og at forsyne 
denne definition med en angivelse af forskellige typer. 
I oversigten kan visse definitioner gives med henvisning til 
nationale tekster og procedurer. På den måde kan 
Kommissionen drage fordel af medlemsstaternes erfa­
ringer. 
Kommissionen har til hensigt at anmode medlemsstater­
ne om at sikre, at der opstilles en lignende oversigt for 
strukturomlægningsplanerne. 
Kommissionen skal minde om, at den er i færd med at 
udarbejde en oversigt over standardudgifter pr. medlems­
stat og kvalifikationsniveau, som kan anvendes som 
referencedokument til at vurdere eventuelle differencer, 
som fremgår af ansøgninger om udbetaling af restbeløb. 
Disse differencer kan kun godkendes, hvis der er behørigt 
belæg herfor. 
For så vidt angår de uddannelser, som gennemføres med 
dispensation, og resultaterne af disse uddannelser med 
hensyn til en forbedring af den faglige klassificering og/ 
eller lønnen, skal Kommissionen minde om, at den i kraft 
af reformen af strukturfondene har fået midler til og 
retsgrundlag for at kunne foretage kontrol og effektive 
evalueringer. 
Kommissionen skal endelig henvise til de tidligere svar og 
navnlig svarene til punkt 8.70 (uddannelsens minimum-
svarighed), 8.65 — 8.67 (sagsbehandling) og 8.77 (under­
leverance). 
(]) Særberetning nr. 1/88 om procedurer og ordninger på EF-
plan og nationalt plan for forvaltningen af ESF (jf. EFT C 
126 af 16.5.1988, s. 1). 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 287 
KAPITEL 9 
Forsknings- og investeringsudgifter 
DET FÆLLES FORSKNINGSCENTER 
Kommissionen konstaterer, at Revisionsretten i sin 
undersøgelse af de fremskridt, der indtil slutningen af 
1989 er sket i forbindelse med gennemførelsen af visse 
hovedelementer i FFC's omstruktureringsplan for 1988, 
koncentrerer sine bemærkninger om FFC's aktiviteter 
vedrørende arbejde til støtte for Kommissionen og 
arbejde for tredjemand. Skønt disse aktiviteter, som 
Revisionsretten selv antyder, er vigtige elementer i FFC's 
reformplan, bør det dog huskes, at FFC's vigtigste 
opgave både finansielt og videnskabeligt stadig er at 
udføre særlige forskningsprogrammer under rammepro­
grammet. 
Indledning 
9.6. Som Revisionsretten nævner, godkendte Rådet ved 
sin resolution af 29. juni 1988 Kommissionens forslag til 
»nye perspektiver for Det Fælles Forskningscenter« og 
vedtog forskrifter for de særlige forskningsprogrammer i 
oktober 1988. Den nye interne struktur, som opdeler FFC 
i ni institutter, blev vedtaget i november 1988. Retsgrund­
laget for fællesskabsorienteret arbejde for tredjemand 
blev dog fastlagt af Rådet i maj 1989, og, som Retten 
bemærker i punkt 9.59, blev Rådets forordning om en 
førtidspensioneringsordning vedtaget i juli 1989. 
Midtvejsevalueringen 
9.8-9.10. Den foreløbige beretning, der omfatter 
perioden indtil slutningen af 1989, er en beskrivelse af 
FFC, mens det endnu er i færd med at indstille sig på sine 
nye målsætninger, og en redegørelse for situationen lidt 
over et år efter den mest gennemgribende omstrukture­
ring, det har været udsat for. Kommissionen konstaterer, at Retten har vist forståelse 
for den tid, der kræves til gennemførelse af omstrukture­
ringsplanerne. 
Som Retten nævner, har et uafhængigt panel af ledende 
industrifolk i overensstemmelse med Rådets beslutninger 
om de særlige forskningsprogrammer foretaget en 
midtvejsevaluering af FFC samtidig med Rettens revi­
sion. Retten deler evalueringspanelets syn på forslagene 
med hensyn til fremtiden, men kan ikke fuldt ud tilslutte 
sig evalueringspanelets konklusioner. Panelet siger i sin 
rapport, at omlægningen kræver dybtgående kulturelle 
ændringer og derfor pr. definition er en proces, som tager 
tid, og at panelet på grundlag af forespørgsler hos et 
begrænset antal kunder konstaterede, at der var stor 
tilfredshed med den videnskabelige kvalitet, værdi for 
pengene, svarhastighed og rapportkvalitet. 
Kommissionen understreger Styrelsesrådets vigtige rolle 
for hele centrets ledelse, navnlig dets gennemgang af alle 
budgetmæssige og finansielle spørgsmål i det særlige 
underudvalg for personale- og finansspørgsmål. 
Nye perspektiver for FFC 
9.14. Når det gælder arbejde for tredjemand, var FFC 
stillet over for en fuldstændig ny situation, som stod i 
modsætning til dets oprindelige opgave. Diskussionen om 
FFC's fremtidige opgave er i øvrigt ikke afsluttet. Denne 
situation krævede gradvis overgang og iværksættelse i 
flere etaper, da FFC ikke kunne bygge på lignende 
erfaringer i Kommissionen. Tilpasningsevnen og den 
hurtighed, hvormed markedet ville reagere, er uden tvivl 
blevet overvurderet ved igangsættelsen. 
Hvad særprogrammerne angår, var udgifterne fordelt 
over fireårsperioden og viser et underforbrug i 1988 
(3 %), og, som Retten påpeger, et vist overforbrug i 1989 
(3,6 % ifølge de offentliggjorte regnskaber). Kommissio­
nen mener, at det for de flerårige perioders vedkommende 
må være resultatet ved periodens afslutning, der tæller. 
De årlige tal tager i højere grad sigte på planlægningen. 
288 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Kommissionen vil sikre, at regnskabet for hele fireårspe-
rioden balancerer. Det foreløbige budgetforslag for 1991 
er blevet udarbejdet på denne måde. 
Omstruktureringen af FFC med opdeling i ni 
institutter 
9.15. Kommissionen er enig med Retten om de vigtigste 
målsætninger for institutternes selvstændighed og ansvar 
— en plan, som må siges at være godt i gang i betragtning 
af, at institutterne først blev oprettet i november 1988 — 
men mener, at selvstændigheden bør udvikle sig inden for 
en generel, overordnet ramme, således at FFC f.eks. 
fungerer som tjenestegren under Kommissionen. 
9.16. 1989-budgettet var ikke fordelt på de enkelte 
institutter, da de først blev oprettet i begyndelsen af 1988, 
dvs. på et tidspunkt, hvor FFC's nye struktur endnu ikke 
var fastlagt. Da fordelingen af bevillinger blev foretaget i 
januar 1989, blev institutstrukturen derimod fulgt. FFC's 
ledelse modtog derfor i årets løb periodiske rapporter om 
de enkelte institutters forpligtelser, og de endelige 
regnskaber for 1989 indeholdt en grafisk fremstilling af de 
enkelte institutters udgifter. 
9.17. Kommissionen kan fuldt ud tilslutte sig Rettens 
syn på institutternes ansvar. Der er allerede ved at blive 
iværksat foranstaltninger, som skal give institutterne 
større finansiel selvstændighed inden slutningen af 1990. 
Det er FFC's hensigt at lægge transaktionerne vedrøren­
de forpligtelser, betalinger og kreditbevægelser ud til de 
enkelte institutter i Ispra. For at denne decentralisering 
kan fungere fra januar 1991, er der blevet afholdt 
uddannelseskurser, administrationsforløbet er blevet 
analyseret, og de formularer, der benyttes til de forskel­
lige aktiviteter, er under revision. Denne aktion, som blev 
påbegyndt i begyndelsen af 1990, udføres i snævert 
samarbejde med Finanskontrollen. Den afspejler de 
samme tanker, som Retten giver udtryk for i punkt 9.81. 
9.18. Som nævnt i punkt 9.17, bør en forøgelse af den 
administrative og finansielle støtte til institutterne i Ispra 
ske på bekostning af centraladministrationen. Arbejde til støtte for Kommissionen 
9.23. Kommissionen tror, at FFC's succes på dette 
område snarere skyldes det udførte arbejdes kvalitet end 
de finansielle ordninger, hvorefter midlerne til arbejde for 
Kommissionen hentes over forskningsbudgettet. Kom­
missionens årlige udgifter til konsulent- og rådgivnings­
tjeneste er større end udgifterne til det arbejde, FFC 
anmodes om at udføre. Dette skulle være tilstrækkelig 
sikkerhed for, at Kommissionens forskellige generaldi­
rektorater kun henvender sig til FFC, hvis de mener, at 
FFC er bedst egnet til at opfylde deres ønsker. Da 
midlerne er små i forhold til efterspørgslen, foretages der 
en udvælgelse for at sikre den bedste udnyttelse af dem. At 
alle bevillingerne til videnskabelige og teknologiske 
aktiviteter er samlet i et kapitel, giver større gennemsigtig­
hed og bedre muligheder for at vælge mellem konkurre­
rende projekter. 
9.24. De flerårige aftaler indeholder kun en beskrivelse 
af arbejdets retningslinjer, mens dets udførelse beskrives i 
nærmere enkeltheder af de pågældende generaldirektora­
ter ved hjælp af årlige arbejdsplaner og opfølgnings­
møder. De pågældende generaldirektorater modtager 
detaljerede årlige rapporter om det arbejde, som er blevet 
udført i periodens løb, og der afholdes møder, hvor der 
gøres status. 
Ifølge finansforordningens afsnit VII og finansudsigterne 
for 1988-1992, skal alle forskningsbevillingerne samles, 
og der gøres på dette grundlag alt for at sikre, at 
brugergeneraldirektoraterne kan afgive bestilling på de 
tjenesteydelser, de ønsker fra FFC, på de møder, 
generaldirektoraterne afholder to gange om året. Det 
sikres herved, at der er gennemsigtighed, at der vedtages 
prioriteter, og at der er mulighed for at fremføre 
klagepunkter. 
Konklusion vedrørende arbejde til støtte for 
Kommissionen 
9.25. Kommissionen forstår Rettens holdning, men må 
endnu engang, som det allerede er sket i pkt. 9.24, pege på 
de grænser, budgettet sætter for denne type arbejde. Inden 
for disse grænser vil FFC følge kunde/leverandørprincip­
pet så nøje som muligt. 
Arbejde for tredjemand 
9.26. Kommissionen er klar over, at den forretnings­
mæssige indstilling, som ekspertpanelet har anbefalet, er 
en udfordring, som FFC må tage op ved at udføre arbejde 
for tredjemand. Denne udfordring er så meget større, som 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 289 
denne form for aktivitet er fuldstændig uprøvet i 
Kommissionen, og FFC ikke kan bygge på tidligere 
erfaringer i Kommissionens andre tjenestegrene. 
Hvad betyder målene? 
9.29. Kommissionen fortolker måltallets betydning 
anderledes end Retten. Den mener, at Rådets og 
Parlamentets hensigt, da denne nye type arbejde blev 
drøftet, var at afprøve FFC's evne til, på baggrund af sit 
omdømme og sit arbejdes kvalitet, at skaffe sig kontrak­
ter med udenforstående i et konkurrencepræget miljø. 
Den forskning, der udføres, kan strække sig over flere år, 
og som Retten selv indrømmer, kan der i de første år være 
et betydeligt misforhold mellem de indgåede kontrakter 
og det udførte arbejde. I den nuværende igangsætnings-
fase giver antallet af indgåede og igangværende kontrak­
ter et mere korrekt overblik over præstationerne. 
Først når begynderstadiet er overstået, og den afstand, 
som skyldes igangsætningsfasen, er blevet formindsket på 
naturlig måde, vil det fakturede beløb afspejle omfanget 
af arbejde for tredjemand. 
9.30. På baggrund af det foregående har FFC benyttet 
værdien af de indgåede kontrakter som grundlag for sine 
opgivelser. Desuden indgår en enkelt kontrakt, som 
endnu ikke var underskrevet, men for hvilken der forelå 
en forpligtende hensigtserklæring fra en seriøs partner, 
blandt de opgivne værdier. Hensigtserklæringen er senere 
blevet afløst af en regulær kontrakt. Beløbet er i øvrigt 
blevet fremlagt af FFC. 
Samlede resultater ved udgangen af 1989 
9.32 - 9.37. Kommissionen mener, at målet for arbejde 
for tredjemand for 1989 kun skal betragtes som en 
foreløbig milepæl. En endelig vurdering af præstationerne 
bør først foretages, når resultaterne for hele perioden 
1988-1991 foreligger. Den forsinkede udarbejdelse af 
retsgrundlaget for denne type aktiviteter har desuden 
skabt tvivl om de foreløbige milepæles værdi. 
9.32. De 6,67 mio. ECU (det fakturerede beløb ved 
udgangen af 1989) er beregnet efter den metode for 
vurdering af resultaterne, som Retten har valgt. Efter 
Kommissionens egne kriterier er beløbet på 15,7 mio. 
ECU. 
9.35. Som Retten ganske rigtigt fremhæver, er disse 
indtægter ikke knyttet til forskningsarbejde, men de er 
trods alt indtægter fra tredjemand. Det er forklaringen på, at de er blevet bogført som sådanne, selv om de 
naturligvis har haft et andet formål. 
Resultater på institutniveau 
9.37. Det er rigtigt, at en så stor efterspørgsel med dertil 
hørende anskaffelse af udstyr og materialer ikke var 
blevet forudset, og FFC foreslog derfor efter aftale med 
Styrelsesrådet, da man blev opmærksom på denne 
udvikling, at målet blev hævet fra 52 til 58 mio. ECU. 
De 52 mio. ECU er den eneste reference i Rådets 
retningslinjer, idet beløbet 47,1 mio. ECU kun er et 
vejledende beløb i FFC's interne forfaldsplan. Desuden er 
det ikke et mål for tilbagebetaling, som skal opfyldes, men 
snarere et planlagt omsætningsbeløb, som over for de 
politiske myndigheder skal bevise FFC's evne til at 
tiltrække kunder på et åbent marked. Dette er i 
overensstemmelse med de politiske retningslinjer i Rådets 
resolution af 29. juni 1988. 
Ordrebeholdningen pr. 31. december 1989 
9.38. De resultater, der er blevet opnået indtil nu, viser 
med al tydelighed, at igangsætningsperioden har været 
længere end planlagt. Dette kan forklares med, at FFC 
stod over for en helt ny situation. Gennemførelsen er sket 
i etaper efter pragmatiske principper. Det var således 
nødvendigt at sikre denne type uprøvede aktiviteter et 
tilstrækkeligt juridisk grundlag ved hjælp af en afgørelse, 
som Rådet vedtog den 3. maj 1990, og derefter udarbejde 
interne regler, efter at man i en vis observationsperiode 
havde set, hvorledes arbejdet for tredjemand fungerede. 
Sammenholdelse af FFC's og Rettens beregning af de 
opnåede resultater 
9.40. Kommissionen henviser til svaret på punkt 
9.32 — 9.37 og må på ny understrege, at en opstilling af 
FFC's præstationer for tredjemand i forhold til Rådets 
retningslinjer ikke kan indskrænkes til et regnskab over 
de beløb, som er modtaget for dette arbejde. 
290 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Prisfastsættelse for arbejde for tredjemand 
9.42. Tabene på de omtalte kontrakter skyldtes de 
beregningsmetoder, der blev benyttet i Petten, før de nye 
instruktioner fra FFC's generaldirektør blev taget i brug i 
oktober 1989. 
Regnskabsføring af arbejde for tredjemand 
9.46 a) Siden de interne regler blev indført har 
Styrelsesrådet både i Underudvalget for Personale- og 
Finansspørgsmål og på sine plenarforsamlinger, fulgt 
meget nøje med i, hvorledes arbejdet for tredjemand har 
udviklet sig, og hvorledes det er blevet udført. 
9.46 b) -9.47. Det nuværende regnskabssystem, som 
eksisterede før arbejdet for tredjemand blev indført, er 
ikke konstrueret til erhvervsmæssige data. Der kan derfor 
ikke foretages en umiddelbar sammenligning mellem 
kontraktomkostningerne og den fakturerede pris, da 
omkostningerne opføres på årsbasis. Kommissionen har 
besluttet af afhjælpe denne situation og har derfor bedt et 
specialfirma om at opstille et supplerende system, 
hvormed der skal kunne foretages sådanne sammenlig­
ninger. Dette system vil blive taget i brug i andet halvår af 
1990. 
Markedsføring 
9.48. FFC vil udbygge sin markedsstrategi for at kunne 
bidrage til udviklingen af arbejdet for tredjemand. Til 
dette formål er FFC allerede i gang med at ansætte en 
ansvarlig for markedsføringen, som skal sørge for, at 
institutternes arbejde på dette område overvåges og 
koordineres. Hvad den interne organisation angår, søger 
FFC stadig at bevare en ligevægt mellem den centralisere­
de markedsføring på generaldirektoratniveau og den 
decentraliserede markedsføring på institutniveau. 
Budgetproblemer 
9.52. Ligesom andre forskningscentre, der udfører 
arbejde for tredjemand, tilpasser FFC eventuelle midlerti­
dige underskud i forhold til planen ved i sin ansættelses­
politik at operere med en tilsvarende midlertidig underbe­
manding. 9.54 b) Ingen af centrets ansatte sidder uvirksomme 
hen og venter på nye kontrakter, men er beskæftiget med 
andre af FFC's opgaver. 
c) I det foreløbige budgetforslag for 1991 er denne 
mangel på ligevægt bragt ud af verden, for så vidt angår 
den samlede bevilling på 700 mio. ECU. 
d) Der skulle nok have været fastsat en længere 
igangsætningsperiode, da det er vanskeligt at få et system, 
der bygger på forretningsmæssige principper, integreret i 
en offentlig administration, hvis funktionsform er ganske 
anderledes. 
e) Det foreløbige budgetforslag for 1991 viser klart 
FFC's strategi og den strenghed, hvormed budgettet 
forvaltes. FFC lader således bevillingerne til de persona­
leudgifter, der ikke dækkes ved indtægter fra tredjemand, 
bortfalde ved regnskabsårets slutning. 
Personalepolitik 
Kommissionen lægger den største vægt på FFC's nye 
personalepolitik, som blev skitseret i Kommissionens 
oprindelige forslag til »nye perspektiver for FFC«. 
9.55. I 1989 ansatte FFC 107 personer. Oprettelsen af 
institutter har medført en betragtelig intern mobilitet. Det 
er rigtigt, at kun få af de ansatte har sagt op, men 
mobiliteten blandt forskningspersonale andre steder er 
heller ikke bekræftet. På den anden side har dette 
fænomen gjort sig stadig mere gældende i 1990, og talrige 
kandidater (ca. 20 %) har afslået et indgå kontrakt på 
grund af de ugunstige ansættelsesvilkår (5 års ansættelse 
til en løn, som ikke er konkurrencedygtig). 
9.56. De ordninger, Retten henviser til, var almindeligt 
gældende ordninger for personale i Fællesskabets insti­
tutioner og ikke begrundet i FFC's særlige behov eller 
skræddersyet til dets særlige krav. Nogle af de FFC-
ansatte, der er udtrådt af tjenesten, omfattes af disse 
ordninger. 
9.57. Formålet med denne foranstaltning var at skabe 
mulighed for at ansætte spansk og portugisisk personale, 
og de 92 midlertidigt ansatte, der indtil slutningen af 1989 
havde forladt tjenesten, omfattede 2 B, 86 C og 4 D. 
Kommissionen søger stadig at ansætte spansk og 
portugisisk personale, og antallet er steget fra 61 ved 
slutningen af 1989 til 74 i juni 1990. Der er tale om 46 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 291 
spaniere og 28 portugisere. Disse ansattes fordeling på de 
forskellige grader viser, at der er sket en niveaustigning i 
forhold til de ansatte, der blev førtidspensioneret: 31 A, 
18 B og 25 C. 
Endelig bør det bemærkes, at FFC's videnskabelige 
vitalitet ikke blot afhænger af det vedtægtsmæssigt 
ansatte personale, men i stigende grad også af den stadige 
strøm af videnskabsmænd, forskningsstipendiater og 
udstationeret personale fra medlemsstaterne, som kun 
opholder sig midlertidigt ved centret. Da Spanien og 
Portugal desuden er i færd med at udbygge deres egen 
videnskabelige forskningskapacitet, foretrækker de, at 
deres videnskabsmænd arbejder under disse ordninger, 
frem for at FFC suger dem til sig med længere 
ansættelsesperioder. 
9.58. Det bør huskes, at Kommissionen ikke har tilladt 
ansættelse af tjenestemænd siden 1974. 
Midlertidigt ansatte med en alder på de nødvendige 55 år 
og 15 års anciennitet fandtes kun blandt de tidligere 
institutionelt og lokalt ansatte, der den 30 oktober 1976 
fik status som midlertidigt ansatte. De blev alle sammen 
placeret i lønklasse C, men nogle af dem bestod senere en 
udvælgelsesprøve og kom således i lønklasse B. Foran­
staltningen fik derfor større betydning for personalefor­
yngelsen end for ansættelsen af videnskabsmænd. Styrelsesrådet har omhyggeligt undersøgt situationen og 
foreslået sådanne ordninger i fremtiden. 
9.63. Ansættelsen af specialister til en række forsknings­
grene har vist sig at være en vanskeligere og mere 
langvarig affære end forventet. Der er derfor blevet 
indført nye og mere tilfredsstillende ansættelsesprocedu­
rer (se også svaret på punkt 9.55). 
9.64. Den godkendte personalestab i 1989 og 1990 var 
på 1 760 videnskabelige/tekniske og 420 administrative 
medarbejdere. Tallet 2 180 omfatter ikke Finanskontrol­
lens, Revisionsafdelingens og Lægetjenestens personale 
og heller ikke de 80 ansatte, der i anden halvdel af 1989 
blev overflyttet til GD IX. Da overflytningen til GD IX 
først blev tilendebragt i november 1989, omfatter juni­
tallene i Revisionsrettens beretning stadig 42 personer, 
som var i færd med at blive overflyttet. FFC's administra­
tive personale som sådant har (minus de 42) aldrig 
overskredet den godkendte grænse på 420. Den samlede 
personalestab på 2 180 er et tal, som aldrig er blevet nået. 
Hvert år anmoder FFC om at få legaliseret en række 
tilpasninger mellem videnskabelige/tekniske og admini­
strative stillinger, når der i løbet af nogle år har udviklet 
sig en stabil situation. 
9.59 - 9.60. Det ufrivillige element i Rådets forordning 
(EØF) nr. 1857/89 fik adskillige kandidater til at melde sig 
frivilligt for at spare sig selv for den ubehagelige situation, 
det ville være at blive udvalgt til førtidspensionering af 
FFC's ledelse. Hvad de hjælpeansatte angår, er der truffet foranstalt­
ninger for at nedskære antallet. Som det fremgår af tabel 
9.7 i Revisionsrettens beretning, faldt det samlede antal 
hjælpeansatte mellem juni og december 1989 fra 130 til 
124. 
9.61. De tal, Retten anfører, svarer til situationen på det 
tidspunkt, hvor Kommissionens afgørelse blev truffet (29 
januar 1990). Mellem afgørelsestidspunktet og den 
endelige frigørelse af stillinger (28 februar 1990) gik en 
ansat (A-tjenestemand) på invalidepension, og en anden 
(B-tjenestemand) trak sig tilbage. Disse to blev afløst af 
tjenestemænd fra reservelisten (en B-tjenestemand og en 
C-tjenestemand). Den endelige situation, når det gælder 
frigørelse af stillinger, er 37 A (heraf 34 videnskabelige og 
tekniske medarbejdere), 52 B (heraf 45 videnskabelige og 
tekniske medarbejdere) og 11 C (heraf 8 videnskabelige 
og tekniske medarbejdere). 
Kommissionen må understrege den rolle, de videnskabe­
lige og tekniske medarbejdere i lønklasse B spiller for 
centrets videnskabelige kvalitet. 9.65. 91 videnskabelige/tekniske medarbejdere ud 
107 blev ansat i 1989. De øvrige nytilkomne var: af 
Stipendiater 
Studerende 
Udstationerede 
Gæsteforskere 1988 
135 
93 
— 
58 
286 1989 
125 
123 
18 
67 
333(') 
9.62. Aldersfordelingens virkninger vil fremgå, når de 
100 frigjorte stillinger besættes af unge nyansatte. 5 % 
(100 ud af 2000) er meget lidt, og der kræves en 
førtidspensioneringsordning af længere varighed, hvis 
personalets aldersfordeling virkning skal ændres. (') Disse tal kan sammenlignes med tallene for 1988, men er 
anderledes end tallene i årsberetningen for 1989, hvor der er 
benyttet en anden opstilling end i årsberetningen for 1988. 
Årsberetningen for 1989 angiver gennemsnitstallene for 
mand/år og fraregner de 123 praktikanter, som er medtaget 
her. 
292 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Der blev faktisk ansat 10 medarbejdere i midlertidige 
stillinger af 3 års varighed. Disse treårskontrakter, som 
ikke kunne fornyes, viste sig at være uanvendelige i 
praksis. De er blevet vurderet negativt af det panel af 
industrifolk, som forestod midtvejsevalueringen. Panelet 
mente, at man med denne politisk fastsatte ordning groft 
undervurderede, hvor vanskeligt det var at tiltrække unge 
videnskabsmænd ved hjælp af så kortvarige kontrakter. 
Industrien ville ikke selv have gjort det. Der er derfor 
blevet truffet andre foranstaltninger for at sikre den 
nødvendige personalemobilitet. 
9.66. Erfaringerne har vist, at en dygtig videnskabs­
mand efter 10-15 år i laboratoriet kan blive en udmærket 
administrator, sommetider bedre end faguddannede 
administratorer, der hentes udefra, da disse ikke altid har 
levet op til forventningerne. 
Kommissionen er enig med Retten om, at der er behov for 
markedsføringsspecialster, og ansættelsesproceduren er 
allerede igang. 
Konklusion vedrørende FFC's personale 
9.67. Kommissionen indrømmer, at de hidtidige foran­
staltninger måske nok ikke helt har løst de problemer, 
Retten nævner. Alligevel har disse foranstaltninger gjort 
det muligt at ansætte unge medarbejdere med de ønskede 
kvalifikationer, og på denne måde er aldersfordelingen og 
kvalifikationsspektret allerede blevet forbedret. Både 
Kommissionen og Styrelsesrådet mener, at de påbegynd­
te foranstaltninger bør videreføres i de kommende år. 
Hvad den administrative side af sagen angår, har FFC 
tænkt sig at oprette en enhed for effektiv styring som 
beskrevet i svaret på punkt 9.76 — 9.79. 
Analytisk bogføring 
9.68 - 9.70. De oplysninger, Retten fik af konsulentfir­
maet i begyndelsen af 1990, var en generel oversigt over 
systemet, ikke en detaljeret redegørelse for dets mulighe­
der. Der kunne ikke på et så tidligt tidspunkt i 
igangsættelsesfasen aflægges nogen beretning om disse 
anvendelsesmuligheders vækst, men det bør bemærkes, at 
systemet er yderst fleksibelt og vil kunne behandle de 
fleste af de fremtidige behov. 
MACS skal helt bevidst begynde som et enkelt system, så 
det hurtigt kan tages i anvendelse. Mens det er i brug, skal 
det udbygges yderligere, idet dets fleksible struktur udnyttes, og der tages hensyn til henstillinger, som dem 
Retten har givet. 
Systemet blev demonstreret for Rådets budgetudvalg i 
juni 1990 og skal tages i brug senere på året. 
9.71. Ud over at fordele omkostningerne på omkost-
ningscentre og forskningsprojekter indebærer systemet en 
række andre faciliteter for FFC's daglige ledelse, for dets 
institutter og for deres afdelinger. Yderligere faciliteter 
kan tilføjes afhængigt af erfaringerne. 
9.72. a) Ved hjælp af det nye system kan der, som 
anbefalet af Retten, foretages sammenligninger i almin­
delighed og påvises forskelle mellem de faktiske omkost­
ninger og budgettet. 
b) De væsentlige omkostninger, der anføres af Retten, 
som f.eks. regnskabsafdelingerne, Finanskontrollen, 
kantinerne, Lægetjenesten osv., indgår ikke i FFC's 
budget, og disse tjenester varetages heller ikke af FFC's 
personale. 
c) Der er i overenstemmelse med Rettens henstillinger 
blevet truffet foranstaltninger, så interne data kan 
sammenlignes med data udefra og urimeligt store udgifter 
undgås. 
9.73. Kommissionen er enig med Retten i, at et system, 
hvorefter personalets arbejdstid fordeles på projekterne, 
er påkrævet, men må samtidig påpege, at dette ikke kan 
betragtes som en del af MACS, der kun er en datakilde. 
Som det er tilfældet med andre data, der tilføres systemet, 
er det klart, at nøjagtighed er afgørende for systemets 
anvendelighed. Der er blevet truffet foranstaltninger for 
at forbedre det system, hvorefter fordelingen af persona­
lets arbejdstid rapporteres, og ikke mindst for i højere 
grad at harmonisere disse rapporters hyppighed. 
9.75. Kommissionen kan tilslutte sig Rettens syns­
punkt, når det gælder uddannelse af ledelsen, og et 
program for brugeruddannelse, som varetages af kontra­
henten, har fra begyndelsen indgået i iværksættelsespla-
nen. 
Begrænsning af omkostningerne 
9.76 - 9.79. Kommissionen kan fuldt ud tilslutte sig den 
opfattelse, at der skal gøres en vedvarende indsats for at 
begrænse omkostningerne. Der er i stadig stigende grad 
blevet truffet foranstaltninger til dette formål, og der 
foretages analyser af udgifterne, navnlig i forbindelse med 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 293 
de almindelige tjenesteydelser. Dette står i forbindelse 
med indførelsen af et bedre kunde/leverandørforhold 
mellem de almindelige tjenester og institutterne, og 
resultatet afspejles i FFC's budgetforslag for 1991, hvor 
de foreslåede udgifter til effektueringsmidler er lavere i 
faste priser end i dette års budget. Disse bestræbelser 
fortsætter, og FFC har på baggrund af Rettens henstil­
linger og efter drøftelser med Styrelsesrådet besluttet at 
oprette en enhed for effektiv styring. 
Samlet konklusion 
9.80. Kommissionen kan fuldt ud tilslutte sig Rettens 
bemærkning om, at alle skridt henimod et »nyt« FFC 
endnu ikke er blevet taget. Som det er blevet forudset fra 
begyndelsen, og som FFC's øvrige bedømmere erkender, 
er det en proces, som i kraft af selve sin natur kræver en vis 
tid. 
9.81. Kommissionen er enig med Retten i spørgsmålet 
om institutternes selvstændighed og ansvar. Det bør 
imidlertid huskes, at institutterne først blev oprettet i 
november 1988, men der er en plan i gang, som skal give 
dem større finansiel selvstændighed ved udgangen af 
1990. Administrationen i Ispra og den finansielle støtte til 
institutterne vil fortsat blive styrket på bekostning af 
centraladministrationen. 
9.82. Kommissionen forstår Rettens holdning, men må 
pege på de budgetmæssige grænser, som også er 
afgørende for det arbejde, der udføres for Kommissionen. 
Inden for disse grænser vil FFC følge kunde/leverandør­
princippet så nøje som muligt. 
9.83. Kommissionen mener, at måltallet for arbejde for 
tredjemand i 1989 kun var til brug for den interne 
planlægning og kun bør betragtes som en foreløbig 
milepæl. En endelig bedømmelse af præstationerne bør 
først foretages, når resultaterne for hele perioden 1988-
1991, som Rådet har sat målet for, foreligger. 
Igangsættelsesperioden har været længere end planlagt, 
men Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser og 
træffe de nødvendige foranstaltninger for at nå frem til en 
situation, som ligger tættere på de retningslinjer, Rådet 
har opstillet. Der kan i øvrigt konstateres en lidt hastigere 
vækst, når det gælder arbejde for tredjemand. 
Indførelsen af et supplerende regnskabssystem (MACS) i 
anden halvdel af 1990 skaber bl.a. mulighed for at 
sammenligne omkostningerne i forbindelse med udførelse af en kontrakt med den fakturerede pris og således 
forbedre administrationen af arbejdet for tredjemand. 
Styrkelsen af FFC's markedsføringsstrategi skulle også 
bidrage til at udvikle arbejdet for tredjemand. I denne 
forbindelse har FFC allerede indledt en procedure for at 
få ansat en ansvarlig for markedsføring, der skal sikre 
overvågning og koordination af institutternes arbejde på 
dette område. 
Når det gælder den strenghed, hvormed budgettet for 
arbejde for tredjemand forvaltes, fremgår den strategi, 
der følges, klart af det foreløbige budgetforslag for 1991. 
For de personaleudgifter, som ikke dækkes af indtægter 
fra arbejdet for tredjemand, lader FFC ved regnskabs­
årets slutning de tilsvarende bevillingsforskud bortfalde. 
9.84. Kommissionen lægger stor vægt på den nye 
personalepolitik for FFC, som blev skitseret i en række 
punkter i Kommissionens oprindelige forslag »Nye 
perspektiver for FFC«. 
Den indrømmer, at de hidtidige foranstaltninger måske 
nok ikke har løst personaleproblemerne helt. De har 
imidlertid skabt mulighed for at ansætte unge medar­
bejdere med de ønskede kvalifikationer, og på denne 
måde er aldersfordelingen og kvalifikationsspektret 
allerede blevet forbedret. 
Både Kommissionen og Styrelsesrådet mener, at de 
allerede påbegyndte bestræbelser bør fortsættes i de 
kommende år. Der er i mellemtiden blevet indført nye og 
mere tilfredsstillende ansættelsesprocedurer. 
9.85. Kommissionen mener ligesom Retten, at det 
analytiske bogføringssystems mulighed bør udnyttes i 
videst muligt omfang. Da systemet første gang blev 
beskrevet over for Retten, var det stadig under udarbej­
delse. Systemets senere udvikling, som omfatter en 
indbygget vækstevne, har givet det mulighed for, at der 
kan tages hensyn til Rettens henstillinger. Dette system 
forventes at blive taget i brug i anden halvdel af 1990. 
9.86. På baggrund af Rettens henstillinger og efter 
drøftelser med Styrelsesrådet har FFC besluttet at oprette 
en enhed for effektiv styring. 
294 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
JOINT EUROPEAN TORUS 
9.87-9.92. Kommissionen mener ligesom Retten, at 
der hurtigst muligt bør træffes beslutning om JET-
projektets varighed. I Rådets afgørelse om rammepro­
grammet for 1990-1994 hedder det, at Rådet, på grundlag 
af den evaluering, der foretages af fusionsprogrammets evalueringspanel, som aflægger rapport til Kommissio­
nen, kan træffe beslutning om at forlænge JET-projektet. 
Da evalueringspanelet har udtalt sig positivt herom, har 
Kommissionen til hensigt at forelægge Rådet et forslag så 
snart som muligt. Dette forslag, som er en ændring af 
artikel 19 i JET-projektets statutter, hvori projektets 
varighed er fastsat, er allerede aftalt med JET-Rådet. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 295 
KAPITEL 10 
Samarbejde med udviklingslande 
HJÆLP TIL BANGLADESH 
Generel kommentar 
Som generel kommentar ønsker Kommissionen at 
understrege, at beretningen giver et alt for negativt billede 
af EF's forholdsvis nye, hastigt voksende og efterhånden 
stærkt forbedrede samarbejdsprogram og -aktiviteter i 
Bangladesh. 
Indledning 
10.5. a) De absolutte tal bør sammenholdes med 
befolkningens størrelse (112 millioner indbyggere) og 
fattigdommens omfang (mere end halvdelen af befolk­
ningen befinder sig under fattigdomsgrænsen). 
b) Kommissionen gør opmærksom på, at EF's 
udbetalinger til projektbistand nogenlunde svarer til 
mange andre donorers betalinger og til de samlede 
udbetalinger til investeringer i udviklingsøjemed i 
Bangladesh. 
Fødevarehjælp 
Fødevaresituationen 
10.8. Både regeringen og de forskellige donorer overvå­
ger meget nøje udviklingen i landets fødevareproduktion. 
10.9. Hvad angår overvurderingen af fødevareunder­
skuddet, understreger Kommissionen, at regeringen i Bangladesh gennem de seneste år systematisk har ført en 
politik, der tager sigte på opbygning og opretholdelse af 
sikkerhedslagre af fødevarer i landet på rundt regnet 1,2-
1,5 mio. t, navnlig i løbet af den mere sårbare årstid efter 
monsunen. De hidtil indtrufne begivenheder og de 
indhøstede erfaringer har foranlediget regeringen i 
Bangladesh til at videreføre denne politik: Det var først 
og fremmest på grund af disse lagre, at det lykkedes at 
undgå hungersnød under oversvømmelserne i 1987 og 
1988. Donorerne er i mellemtiden nået til enighed om at 
bistå regeringen i Bangladesh med at undersøge det meget 
komplicerede og politisk overordentlig følsomme pro­
blem med optimale sikkerhedslagre af fødevarer i landet. 
Undersøgelsen er endnu (juli 1990) i gang, og det er derfor 
Kommissionens opfattelse, at det er for tidligt at afgive 
erklæringer, i hvilke der sættes spørgsmålstegn ved den 
rette størrelse af sikkerhedslagrene af fødevarer. 
PFDS's (»Public Foodgrain Distribution System«) 
decentraliserede oplagringskapacitet er på rundt regnet 
1,2 mio. t; en række mere centralt beliggende siloer/lagre 
har en oplagringskapacitet på yderligere 600 000 t. Det er 
ikke overraskende, at oplagringskapaciteten som følge af 
den ovennævnte politik i de seneste år er kommet under 
voksende pres, og at regeringen i Bangladesh søger at 
udvide denne kapacitet (bistået af en række donorer). 
Alle donorer har accepteret et fødevareunderskud på 1,5 
til 2,5 mio. t om året som fundamental begrundelse for 
deres fødevarehjælp. Selv om der er visse ting, der tyder 
på, at dette underskud langsomt er ved at blive nedbragt, 
er Kommissionen enig med den vigtigste donor af 
fødevarehjælp (USAID) i, at landet i hvert fald ikke vil 
blive selvforsynende med korn før årtusindskiftet (for 
ikke at tale om andre varer som f.eks. spiseolie, grønsager 
ol). 
10.10 -10.12. Det er korrekt, at PFDS tidligere i alt for 
høj grad ydede bistand til byområderne, herunder de 
mere velstående dele af bybefolkningen; dette misforhold 
er siden blevet meget mindre udtalt og formindskes stadig 
(f.eks. indførelse af »rationering i landdistrikter« til 
erstatning for »rationering for særlige grupper« under 
uddelingen i april 1989; den bangladeshiske regerings 
accept af at gennemføre den af fællesgruppen »Bangla­
desh/donorerne« afgivne henstilling om »Udbygning af 
institutionerne med henblik på udvikling baseret på 
fødevaretilførsel«). 
296 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Forbedringerne inden for PFDS — der er et system, som 
muligvis ikke er perfekt, men effektivt, når det drejer sig 
om at undgå hungersnød—er hovedsagelig blevet ført ud 
i livet som følge afpres fra donorerne (herunder EF), der 
er vedblevet med at støtte systemet på trods af dets 
svagheder. Det er et trinvist og udpræget langsigtet 
forehavende, der kræver stor forsigtighed, at foretage 
ændringer i et stærkt følsomt og sårbart system for 
fødevaresikkerhed. 
Når det efterhånden er lykkedes at ændre PFDS i den 
rigtige retning, bl.a. som følge af en massiv indsats fra 
EF's og en række andre vigtige fødevarehjælpsdonorers 
side, skyldtes dette, at de ovennævnte donorer var villige 
til at blive i systemet og støtte dette. 
Subsidieret salg fra PFDS-lagre 
10.13. Marginale købs- og salgstransaktioner kan øve 
stor indflydelse på markedet, da de ikke skal sammen­
lignes med efterspørgsels- og udbudsforholdene på det 
samlede marked, men kun med overskudsefterspørgslen 
eller -udbuddet på markedet. 
EF's direkte fødevarehjælp 
10.18. EF's fødevarenødhjælp gik i 1987 og 1988 til et 
effektivt fødevaresikkerhedssystem, som opretholder et 
vist omfang af sikkerhedslagre af fødevarer i landet og 
anvender og genopfylder disse lagre i tilfælde af 
nødsituationer. I sådanne nødsituationer, eksempelvis 
under oversvømmelserne i 1987 og 1988, forøges 
leverancerne fra PFDS meget kraftigt. Det er derfor 
nødvendigt — og ønsket af regeringen — at der foretages 
nødhjælpsbetonede genopfyldninger af disse lagre ud 
over de normale tilførsler af fødevarehjælp. Hvis lagrene 
faldt til et truende lavt niveau, kunne dette foranledige 
regeringen til at foretage panikopkøb til markedspris. 
Brugen og genopfyldningen af de eksisterende inden­
landske fødevarelagre i nødsituationer er den eneste 
garanti for øjeblikkelig bistand og virkning; det tager i 
hvert fald otte til tolv uger at bringe fødevare(nød)hjælp 
fra EF til Bangladesh. De nationale myndigheders rolle 
10.19. Kravene er blevet rejst i mellemtiden (december 
1989). Der er rent faktisk konstateret et vejningsproblem i 
havnene som følge af mangler ved udstyret, tilsynet, 
personalet og administrationen. Udpegelsen af en EF-
tilsynsførende (i 1989) ventes at minimere fejl og svind. 
Der gennemføres i øjeblikket et særligt EF-projekt, som 
har til formål at gøre losningen af brødkorn i havnene 
mere effektiv. 
10.20. Fødevarehjælpens counterpart-midler har ud­
gjort og vil sandsynligvis fortsat udgøre en vigtig kilde til 
finansiering af landets udviklingsprogram og investe­
ringer. Som det er understreget af Retten, har der for 
øvrigt siden 1988 været et nyt forvaltningssystem for 
counterpart-midlerne i anvendelse; dette system vil 
forbedre overblikket over disse midlers opbygning og 
anvendelse. 
Målopfyldelsesgraden for EF's direkte fødevarehjælp 
10.21. EF's fødevarehjælp ydes først og fremmest for at 
bistå regeringen med at dække et samlet fødevareunder­
skud; der foreligger i øjeblikket et stort sådant under­
skud, og det vil vedblive med at eksistere i fremtiden. 
Dette er bekræftet og erkendt af alle donorer og fremgår 
desuden af en uafhængig undersøgelse foretaget i 1990 på 
Kommissionens foranledning. Regeringen dækker navn­
lig dette underskud ved selektivt at sælge eller uddele 
fødevarer via sit »Public Food Distribution System« 
(PFDS). Prioriteringen af salg og uddeling via PFDS er en 
klar autonom eneret for regeringen. Langt størstedelen af 
fødevarehjælpen fra EF er blevet solgt via PFDS, hvilket 
har bidraget til at forhindre fødevarepriserne i at stige og 
forbedret den samlede tilførsel af fødevarer samt 
fødevaresikkerheden, også for de fattigste. 
En voksende del af fødevarehjælpen fra EF er blevet 
uddelt gratis inden for rammerne af »Vulnerable Group 
Development«- og »Food For Work«-programmerne, 
der navnlig henvender sig til de fattigste. Selv om PFDS 
tidligere har vist sig effektiv, navnlig i nødsituationer, er 
der almindelig enighed om, at denne organisation i for høj 
grad koncentrerer sig om byområderne. Den skævhed og 
forskelsbehandling, der har kendetegnet systemet, er 
imidlertid blevet væsentlig formindsket, fordi EF og en 
række andre donorer har presset på og givet udtryk for 
villighed til at vedblive med at støtte ændringer af 
systemet i den rigtige retning. Formålet med EF's 
fødevarehjælp til Bangladesh er at forbedre den samlede 
fødevaresikkerhed; et subsidieriet salg af fødevarer inden 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 297 
for et lands nationale fordelingssystem for fødevarer 
bidrager hertil, fordi det udgør et middel til at føre det 
ovennævnte mål ud i livet. Kommissionen kan derfor ikke 
acceptere, at det »næppe kan anerkendes som et gyldigt 
formål med et fødevarehjælpeprogram, at midlerne 
anvendes til finansiering af løntilskud til offentligt 
ansatte«. 
Indirekte fødevarehjælp ydet gennem internationale 
organisationer 
Verdensfødevareprogrammet 
10.23. Kommissionen har siden 1989 i forbindelse med 
møderne i Komitéen for Fødevarehjælpepolitikker og 
-programmer modtaget samlede rapporter om WFP's 
varetab og erstatningskravene til forsikringsselskaberne. 
Erstatningerne fra forsikringsselskaberne henføres til 
WFP's samlede ressourcer og anvendes til erstat-
ningskøb, hvis der er tale om væsentlige tab (da det ikke er 
økonomisk at købe og sende meget små mængder). 
10.24. Det skal understreges, at EF's fødevarehjælp, når 
først den er nået frem, fysisk medtages i de samlede 
strømme og mængder af korn, som fordeles eller sælges 
via det nævnte »Public Food Distribution System«. EF's 
tildeling af fødevarehjælp til FFWK/VGD's fordelings-
programmer i visse områder er derfor ikke ensbetydende 
med, at hveden fra EF fysisk forbeholdes disse områder 
og forsendes dertil. 
10.25. Trods ordlyden af de officielle skrivelser fra tiden 
før 1986 nåede Kommissionen og Verdensfødevarepro­
grammet til enighed om, at de oplysninger, der blev 
afgivet til Komitéen for Fødevarehjælpepolitikker og 
-programmer vedrørende programmets gennemførelse, 
dækkede Kommissionens informationsbehov. 
Finansiering af større projekter 
Målopfyldelsesgraden for de primære mål 
10.28. Kommissionen kan ikke erklære sig enig i 
Rettens bemærkninger. Kommissionen befandt sig ofte i 
en vanskelig situation i den første tid, hvor den var aktiv i 
Bangladesh, idet den foretrak at deltage i samfinansie­
ringer af projekter, som blev udviklet og finansieret af 
mere erfarne donorer, i det øjemed at indhøste erfaringer frem for at give sig i kast med og/eller udvikle projekter og 
programmer på egen hånd med risiko for at begå alvorlige 
fejltagelser. 
Kommissionen kan medgive, at kornprojekterne endnu 
ikke helt har nået de opstillede mål. De seneste lovende 
forhøjelser af kornproduktionen kan imidlertid tilskrives 
en udvidelse af det kunstvandede landbrug ledsaget af en 
indførelse af »HYV«-korn, som de kornprojekter, i hvis 
finansiering EF har deltaget, direkte har bidraget til ved 
levering af korn og udvikling af infrastrukturen og 
udstyret i den eneste statslige myndighed i kornsektoren 
(BADC). 
Kommisionen understreger, at bomuldsprojekterne 
gennemføres i en mere langsigtet udviklingssammenhæng 
for denne sektor. Bomuldssektoren i Bangladesh befinder 
sig stadig på et udpræget forsøgsstadium, og EF har hidtil 
været den største donor i denne sektor; formålet med 
projektet er i bund og grund at bistå regeringen og landet i 
om muligt at få bekræftet, at det er muligt at dyrke 
bomuld i Bangladesh ved at opbygge den påkrævede 
institutionelle ramme og forsyne sektoren med en »kritisk 
masse« af viden, erfaringer, infrastruktur og udstyr. I takt 
med, at der opbygges viden og erfaringer (både hidrøren­
de fra successer og fiaskoer), kan der med regeringen i 
Bangladesh føres en dialog om de nøgleproblemer, som 
knytter sig til den pågældende sektors udvikling. 
Hvad angår terehabiliteringen, var formålet med projek­
tet at udstyre sektoren med de ressourcer, som er 
nødvendige for at muliggøre stærkt tiltrængte investe­
ringer i nyt materiel. Under gennemførelsen foregreb en 
konkurrencebetonet leverandørkredits opståen imidler­
tid nogle af disse behov. Alligevel var der stadig behov for 
EF-finansieret udstyr og infrastruktur, som vedblev med 
at være projektets vigtigste bestanddel. Kommissionen og 
regeringen nåede i 1989 til enighed om en revision af 
finansieringsaftalen, som bl.a. gjorde det muligt at 
udbygge den komponent af den ved hjælp af statslig 
udviklingsbistand finansierede del af projektet, som tog 
sigte på at forbedre arbejdstagernes forhold. 
Investeringerne i udvidet kunstvanding betragtes i 
almindelighed som den mest stimulerende faktor i 
bestræbelserne for at udvikle landbrug og fødevarepro­
duktion i Bangladesh. 
Som følge af stærkt indsnævrede og forvrængede 
ejendomsforhold i Bangladesh — der for øvrigt er en af 
hovedårsagerne til landets underudvikling — er der 
næppe noget forkert i den påstand, at ikke alle kunstvan-
dingsordninger og -investeringer har haft den forventede 
298 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 90 
indvirkning  på de mindre  bedrifters  landbrugsproduk-
tion ; de største  bedrifter  har ofte  større  mulighed  for at 
udnytte  kunstvandingsmulighederne  end de små  bedrif-
ter. Dette  problem  har  altid  optaget  EF stærkt.  Der 
foreligger  imidlertid  ofte  slet ikke  nærmere  oplysninger 
herom,  og disse  er under  alle omstændigheder  vanskelige 
og »følsomme«  at opnå.  EF's  (og  en række  andre 
donorers)  bekymring  over  dette  spørgsmål  deles  nu i 
voksende  grad  af den  bangladeshiske  regering,  således 
som det er bekræftet  i dens  tiltrædelse  af Kommissionens 
særlige  socioøkonomiske  analyse  af kunstvandingsord-
ningernes  virkninger  (f.eks.  Bhola  og SSISP). Underudnyttelse  af aktiver 
10.31. Mangel  på kvalificeret  personale  er ikke  nødven-
digvis  en rimelig  begrundelse  for  ikke  at levere  det 
nødvendige  udstyr  — selve  udstyrets  tilstedeværelse  gør 
det muligt  at oplære  personalet  i brugen  deraf;  bistands-
eksperterne  og i stigende  omfang  også  leverandørerne 
medvirker  hertil.  Senere  blev  der tilvejebragt  hjælpeud-
styr. 
EF's  udviklingsprojekt  for veterinærservice  har udstyret 
mange  lokale  veterinærtjenester  med  nødvendigt  veteri-
nært værktøj  og udstyr,  som  har forbedret  deres  mulighed 
for at yde lokal  service. Samfinansiering  med  internationale  organer 
10.32. Der  henvises  til punkt  10.28. 
De lokale  oplagringsinstallationer  er blevet  rehabiliteret 
og forbedret,  idet dette  i den nuværende  situation  er den 
eneste  garanti  for,  at de gøres  berettiget  til regelmæssig 
vedligeholdelse;  da de donorer,  der deltager  i rehabilite-
ring af oplagringsinstallationer  (FAO,  Nederlandene, 
Det Europæiske  Fællesskab)  imidlertid  har kendskab  til 
grænserne  for og manglerne  ved PWD's  vedligeholdelse, 
fører  de sideløbende  en dialog  med  den  bangladeshiske 
regering  med  henblik  på at nå frem  til et bedre  system  og 
en bedre  løsning  af problemet  med  vedligeholdelse  af 
oplagringsfaciliteterne  for  fødevarer,  men  dette  vil 
sandsynligvis  kræve  en separat  bistands-»pakke«  (spørgs-
målet  undersøges  i øjeblikket  af Fællesskabet  i fællesskab 
med Nederlandene). 10.33. De  forskud  fra EF,  som  Den  Asiatiske  Udvik-
lingsbank  (ADB)  ligger  inde  med  vedrørende  Bhola  og 
mindre  kunstvandingsprojekter,  er blevet  nedbragt  og 
anvendt  inden  for projektets  rammer.  De seneste  tal for 
de resterende  forskud  andrager  rundt  regnet  1,1 mio. 
ECU,  hvilket  er i fuld  overensstemmelse  med  de 
forventede  betalinger  inden  for projektets  rammer.  Det 
forventes,  at begge  projekter  vil være  afsluttet  og midlerne 
opbrugt  ved udgangen  af juni  måned  1991. 
ADB  har gennem  de seneste  to år regelmæssigt  indgivet 
fuldt  gennemsigtige  finansielle  beretninger  til EF vedrø-
rende  de af EF og ADB  samfinansierede  projekter. 
Urealistiske  tidsfrister Samfinansiering  med  medlemsstater 
10.29 - 10.30. Det  kan ikke  nægtes,  at det ofte  har taget 
meget  længere  tid end planlagt  at gennemføre  projekter-
ne, men  den vigtigste  årsag  til forsinkelserne  har normalt 
været  forhold,  der  er indtruffet  før projektets  start 
(forhandlinger  om og godkendelse  af finansieringsaftalen 
og ansættelse  og udsendelse  af bistandseksperter);  dette 
skyldes  navnlig  de administrative  procedurer,  som  følges 
af den  bangladeshiske  bistandsadministration,  og de 
regler  og forskrifter,  som  Kommissionen  skal  efterleve. 10.34. Der  henvises  til punkt  10.28. 
De nationale  myndigheders  rolle 
Aftaler  overholdes  ikke 
Projektgennemførelsen  ventes  at blive  mærkbart  for-
bedret,  fordi  man  i 1988  nåede  til enighed  med  regeringen 
om en ny projektstruktur  og nye ledelsesprincipper  (dette 
spørgsmål  er mere  detaljeret  behandlet  under  punkt 
10.39). 10.35-10.38.  Aftaler  mellem  Fællesskabet  og rege-
ringen  indgås  »ex  ante«  af hensyn  til det kommende 
projekt  og bør derfor  overholdes,  men  det er korrekt,  at 
sådanne  aftaler  ved  visse  lejligheder  ikke  er blevet 
respekteret.  De vigtigste  årsager  hertil  har været  følgen-
de: 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 299 
svag og hyppigt fraværende ad hoc-administration 
fra de ansvarlige statslige projektmyndigheders side 
— uventede institutionelle, operationelle, retlige eller 
finansielle hindringer, som først dukker op under 
gennemførelsen. 
Erfaringerne har vist, at et vist pres fra donorens side 
kombineret med forståelse, en pragmatisk holdning og 
fleksibilitet er den eneste måde at gøre fremskridt på. 
Mangel på kvalificeret personale 
10.39. Siden 1988 har alle nye EF-finansierede projekter 
i Bangladesh skullet gennemføres via en særlig og 
funktionsmæssigt autonom »Project Implementation 
Unit« (projektgennemførelsesenhed — PIU). Der vil 
blive oprettet en PIU for hvert projekt, og disse PIU vil i 
hele det tidsrum, hvor projektgennemførelsen står på, 
blive betjent af kvalificeret bangladeshisk personale på 
fuld tid. Der ansættes europæiske bistandseksperter til at 
forøge disse PIU's tekniske og administrative kapacitet. 
Det er derfor Kommissionens opfattelse, at den allerede 
har indført et mere effektivt system. 
Myndighederne er utilbøjelige til at anvende 
bistandseksperter 
10.40. Det er lettere at forstå myndighedernes modvilje 
mod at anvende bistandseksperter, når man tager i 
betragtning, at 
— 90 % af udviklingsinvesteringerne og -aktiviteterne i 
Bangladesh finansieres af donorer eller internationale 
finansieringsorganer, der insisterer på (ofte intens) 
anvendelse af bistandseksperter 
— ikke alle de bistandseksperter, som er rekrutteret af 
donorerne, har vist sig at leve op til forventningerne. 
De nationale organer, der får overdraget 
projektgennemførelser, samarbejder ikke indbyrdes 
10.41. Svage institutioner og mangel på samarbejde 
mellem institutionerne indbyrdes skaber faktisk mange 
vanskeligheder i Bangladesh, ligesom det er tilfældet i de 
fleste andre udviklingslande. Det er imidlertid et udpræ­get langtidsforehavende at opbygge bedre og mere 
effektive institutioner. Projekter, hvortil der ydes bistand 
udefra, åbner også mulighed for at studere, drøfte og 
gradvis forbedre de institutionelle arrangementer. 
Infrastruktur og udstyr til gennemførelse af projekter 
findes ikke 
10.42. Ressourcemangel og svag forvaltning lægger ofte 
store hindringer i vejen for reparation og vedligeholdelse 
af udstyr og infrastruktur, der forvaltes af den offentlige 
sektor. Problemet angribes fra forskellige vinkler: 
IMF og Verdensbanken bistår regeringen med at 
forbedre den indenlandske ressourceallokering og 
sikre en mere ortodoks budgetdiscipilin (makroøko­
nomisk styring) 
— regeringen er i færd med at privatisere en del af sine 
projekter (inkl. infrastruktur og udstyr), navnlig på 
området kunstvanding i landbruget 
— der indføres i mange sektorer forbedrede styringssy­
stemer for vedligeholdelse (herunder forebyggende 
vedligeholdelse) — ofte under pres og ved hjælp af 
bistand fra forskellige donorer (herunder EF). 
Desuden er den bangladeshiske regering for nylig nået til 
enighed med EF, NL og Verdensbanken om i løbet af de 
næste ti år gradvis at forhøje statens vedligeholdelsestilde-
ling til BWDB inden for rammerne af »BWDB Systems 
Rehabilitation Project«. Sigtet med dette projekt er at 
forstærke BWDB's kapacitet på vedligeholdelsesområdet 
mærkbart. 
Angående vedligeholdelse af lokale oplagringsfaciliteter 
henvises til kommentarerne til samme kritikpunkt under 
punkt 10.28. 
Kommissionens rolle 
Finansieringsafgørelserne træffes for tidligt 
10.43. Hvad angår påstanden om, at afgørelserne er 
truffet for tidligt, skal det påpeges, at alle afgørelser er 
truffet på basis af den viden og forståelse, der har været 
300 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
dominerende på det tidspunkt, hvor afgørelsen er truffet, 
og med de bangladeshiske myndigheders samtykke. 
Brugen af de resterende midler fra teprojektet blev anset 
for at være i overensstemmelse med terehabiliterings-
projektets og finansieringsaftalens målsætninger, således 
at der kun blev foretaget ændringer i gennemførelsesar-
rangementerne. 
Fællesskabet fører ikke effektivt tilsyn 
10.44. På tilsynsområdet bekræftes det i beretningen, at 
der er store mangler ved personalet og støttefaciliteterne 
(både i hovedkvarteret og »i marken«). Situationen er 
muligvis endnu ikke helt afklaret, men er dog gradvis 
blevet forbedret. 
Fællesskabets viden om statsapparatet i Bangladesh 
10.45. Kommissionen ønsker at understrege, at de 
statslige bangladeshiske" procedurer og systemer er 
overordentlig komplicerede og hyppigt ændres, samt at 
der (som Retten også har erkendt) er alt for lidt relevant 
personale at holde underrettet. 
De af EF udbetalte forskud overføres normalt til særlige 
valutakonti hos den bangladeshiske centralbank; inde­
ståender på disse konti forrentes normalt ikke. 
Kommissionen anvender proceduren med internationale 
udbud, hvor det ikke er hensigtsmæssigt 
10.46 - 10.48. EF-regleme og de bangladeshiske regler 
for udbud er meget strenge og vanskelige at komme uden 
om. For Bhola-projektets vedkommende blev EF's 
oprindelsesregler imidlertid fraveget, således at der kunne 
erhverves lokalt samlede maskiner, der ikke var produce­
ret i EF. 
Projekterne forvaltes ikke autonomt 
10.49. EF og den bangladeshiske regering er nu nået til 
enighed om en ny og mere effektiv struktur og om 
styringsmæssige principper for de projekter, hvortil EF 
yder støtte (jf. bemærkningerne under punkt 10.39.). Kompensationsordningen for 
eksportindtægtstab (Compex) 
10.50 -10.52. Compex-overførslerne for jute er blevet 
foretaget på basis af sektorstrategiske overvejelser 
vedrørende midlernes anvendelsesmuligheder; de mere 
detaljerede principper er blevet opstillet i samråd med 
Fællesskabets bistandseksperter, efter at overførslerne er 
foretaget; der er derved sikret en hurtig positiv betalings­
balanceeffekt. 
Samfinansiering med ikke-statslige 
organisationer (NGO) 
10.53 - 10.55. De mangler ved de europæiske NGO's og 
deres lokale partneres forvaltning af samfinansierings-
budgetterne og -kontrakterne, som Retten konstaterede 
under sit revisionsbesøg, skyldes en hyppigt optrædende 
svaghed ved de foranstaltninger, som gennemføres af 
NGO, fordi disse i højere grad tager sigte på en praktisk 
og effektiv gennemførelse end på overholdelse af alle 
gældende forskrifter. Kommissionen er sig dette problem 
fuldt bevidst og må medgive, at Rettens kritik på dette 
område er berettiget. Den bestræber sig i sine forbindelser 
med NGO på at sikre, at de fastlægger mere gennemsigti­
ge og mere professionelle forvaltningsmetoder. 
Som led i sine bestræbelser for bedre at bedømme de 
projekter, der indgår i Fællesskabets samarbejde, har 
Kommissionen derfor i de seneste år udvidet sit arbejde 
med at evaluere NGO-foranstaltningerne. Kommissio­
nen vil fra nu af i videst mulig udstrækning udbygge sin 
finansielle overvågeise af de NGO-foranstaltninger, 
hvortil EF yder bidrag, enten ved hjælp af egne ressourcer 
eller — hvor dette er nødvendigt og hensigtsmæssigt — 
ved hjælp af uafhængige revisorer. 
Nødhjælp 
10.56 -10.57. Der optræder uundgåeligt en vis procent­
del »fejlbedømmelser« i nødsituationer. På dette tids­
punkt i 1988, hvor Kommissionen traf sin beslutning (den 
7 oktober 1988), var der allerede konstateret henved 
700 000 tilfælde af diarré, og der var udbredt frygt for, at 
der ville udbryde flere epidemier. Det blev endnu i en 
UNDRO-rapport af 20 oktober 1988 understreget, at der 
var et påtrængende behov for medicin. Den efterfølgende 
epidemi blev mindre omfattende end forventet, og der 
blev derfor ikke uddelt så meget medicin. Hvad angår en 
NGO, som kun uddelte en del af medicinen, refunderede 
Kommissionen kun udgifterne til den del af medicinen, 
som rent faktisk var blevet uddelt. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 301 
Det har tidligere været umuligt at få refunderet punktaf­
gifter af importerede, men lokalt indkøbte varer. En 
praktisk løsning er under forberedelse, og der vil blive 
forhandlet herom med den bangladeshiske regering med 
henblik på det fremtidige samarbejde. 
Konklusion 
10.58 -10.63. Selv om det ikke altid er lykkedes at føre 
alle målene for EF's bistand til Bangladesh ud i livet, er 
Kommissionen ikke enig med Retten i, at samarbejdet 
stort set har været virkningsløst. Kommissionen finder, at 
a) de indirekte, gradvise, langsigtede og sektormæssige 
virkninger af EF-samarbejdets udviklingsaktiviteter 
b) den overordnede sammenhæng, i hvilken EF's 
udviklingssamarbejde finder sted, og 
c) de indhøstede erfaringer, de udfoldede bestræbelser 
og de foretagne forbedringer i tilknytning til udvik­
lingen og gennemførelsen af et forholdsvis nyt, men 
hastigt voksende samarbejde, 
bør give anledning til en mere positiv konklusion. 
Det erkendes fuldt ud, at: 
— EF's begrænsede viden om og erfaringer i Bangladesh 
i de første år indimellem har givet sig udslag i 
fastlæggelse af mål, der har været vel optimistiske 
— en forsigtig samfinansieringsstrategi ofte har reduce­
ret fleksibiliteten og mulighederne for indgriben og 
tilpasning på et senere tidspunkt — den bistandsbårne udvikling i Bangladesh i høj grad 
hæmmes af et tungt og indviklet bureaukrati. 
Der er imidlertid opnået store forbedringer på alle disse 
områder: Målsætningerne baseres på en voksende viden 
om og forståelse for landets særtræk og de problemer og 
muligheder, dette indebærer; der foretages i voksende 
grad kun samfinansiering i forbindelse med store 
autonome samfmansierings-»pakker«, som Kommissio­
nen normalt hjælper med til at fastlægge og bedømme; de 
seneste aftaler med regeringen om fødevarehjælp, pro­
jektbistand og Compex-støtte har i høj grad forbedret 
gennemsigtigheden og den praktiske styring. Kommissio­
nens personalemæssige ressourcer er blevet udbygget 
både i hovedkvarteret og i delegationen, og dette har gjort 
det muligt at forbedre overvågningen og forvaltningen af 
samarbejdet mellem EF og Bangladesh. 
En afsluttende generel kommentar. 
Ingen donor vil erklære sig uenig i, at det er overordentlig 
vanskeligt og i hvert fald ikke kun et spørgsmål om 
teknisk indhold, overvågeise, annullering af tilsagn eller 
aftaler samt formel ændring af opstillede mål at yde 
bistand til og opnå en realøkonomisk udvikling i 
Bangladesh, navnlig til fordel for de ringest stillede 
befolkningsgrupper. Som følge af fattigdommens og 
underudviklingens omfang drejer det sig også — og især 
— om at være i stand til at acceptere delvise succeser eller 
fiaskoer, videreføre bestræbelserne for at nå frem til nye 
og bedre løsninger, fremme og acceptere gradvise 
forandringer, udvise tålmodighed og fleksibilitet, søge at 
forstå samt være forberedt på at tage ved lære af fiaskoer 
og kritik; men først og fremmest drejer det sig om stadigt 
engagement og stående dialog. 
302 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KAPITEL 11 
Støtte til landene i Central- og Østeuropa 
BEMÆRKNINGER OM TILSYN OG 
KONTROL 
11.6-11.7. Siden 1990 har der været en særlig budget­
post for økonomisk støtte til landene i Central- og 
Østeuropa. Denne støtte, der finiansieres via denne 
budgetpost, B996, ydes på grundlag af en rammeaftale 
mellem Kommissionen og regeringen i det land, der 
modtager støtten. I rammeaftalen er det bl.a. fastlagt, 
hvilke kontrol- og tilsynsmuligheder Kommissionen har i 
forbindelse med anvendelse af de midler, der stilles til det 
støttemodtagende lands rådighed som led i denne 
økonomiske støtte til omstrukturering. 
11.8. Rammeaftalerne med de støttemodtagende lande 
indeholder også nærmere regler om Revisionsrettens 
kontrolbeføjelser. 
BEMÆRKNINGER OM COUNTERPART-
MIDLERNE 
11.9. Da der specielt er tale om gavebistand til Polen har 
Kommissionen besluttet at begrænse sin egen rolle i forvaltningen af counterpart-fonden, således at den kun 
har vetoret med hensyn til midlernes anvendelse, medens 
den løbende forvaltning varetages af de polske myndighe­
der. 
11.10. Kommissionen tilslutter sig Revisionsrettens 
bemærkninger om mangelen på instrumenter og insti­
tutioner i Polen, som fra begyndelsen ville have gjort det 
muligt at varetage en forsvarlig forvaltning af counter­
part-fonden. 
Kommissionen finder imidlertid, at der er ved at ske en 
bedring af situationen takket være den politiske og 
økonomiske udvikling i landet og takket være Fællesska­
bets tekniske støtte. De forsinkelser med hensyn til 
tildeling af midlerne til ansøgerne, som Revisionsretten 
konstaterede i foråret 1990, var allerede indhentet i 
begyndelsen af juli, hvor man snarere befandt sig i en 
situation, hvor der ikke var tilstrækkeligt med midler til at 
imødekomme alle anmodningerne, hvorfor man suspen­
derede tildelingen af nye kreditter, indtil der igen var 
indbetalt midler til fonden. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 303 
KAPITEL 12 
Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelser 
BEMÆRKNINGER OM LOVLIGHEDEN OG DEN ØKONOMISKE 
FORVALTNING 
Efterprøvelse af Fællesskabernes lånoptagelses- og långivningsaktiviteter 
12.9 -12.11. Kommissionen har i løbet af regnskabsåret 1990 truffet de foranstaltninger, den 
forpligtede sig til som følge af Revisionsrettens bemærkninger og henstillinger i årsberetningen 
for regnskabsåret 1988 og særberetningen fra 29. juni 1990. Da Kommissionen ligesom 
Revisionsretten er overbevist om, at det er vigtigt med en stadig tilpasning af arbejdsmetoderne 
til den hurtige og komplekse udvikling i finansteknikkerne, vil den fortsat søge at skabe 
forbedringer i forvaltningen, samtidig med at den respekterer de begrænsninger, som reglerne 
for de finansielle markeders funktion pålægger. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 305 
ANDEN DEL 
De Europæiske Udviklingsfonde 
KAPITEL 13 
Finansiel revision 
GENNEMFØRELSEN AF EUF PR. 
31. DECEMBER 1989 
13.2. Kommissionen har til hensigt at afslutte 4. EUF 
pr. 31. december 1990, dvs. før den nye Lomé-konvention 
træder i kraft. Siden september 1989 er der faktisk 
afsluttet 101 projekter, hvorved antallet af ikke-afslutte-
de projekter er nedbragt til 343. For at sikre, at de 
restsummer, som konstateres ved projekternes afslutning, 
umiddelbart er disponible, besluttede Kommissionen 
desuden den 26. juli 1990 at overføre disse restsummer til 
et beløb af 47 663 600,01 ECU til 6. EUF. Kommissionen 
understreger, at de af Revisionsretten og Europa-
Parlamentet afgivne henstillinger efterleves. 
13.3. På trods af de fremskridt, der blev gjort i 1989, 
giver gennemførelsestakten for den programmerede 
bistand under Lomé II fortsat anledning til bekymring. 
Omkring 340 mio. ECU af forskelsbeløbet mellem 
godkendte og udbetalte beløb under Lomé II angår 
projekter og programmer inden for landbrug og udvik­
ling af landdistrikter. Når Lomé II gennemføres i 
langsommere tempo end Lomé I, skyldes dette i vid 
udstrækning, at landbrug og udvikling af landdistrikter 
tegner sig for en større del af Lomé II (33,6 %) end af 
Lomé I (28,9 %), og at udbetalingsprofilen for disse 
sektorer er forholdsvis langtrukken. 
13.4. Det forholdsvis langsomme udbetalingstempo 
under Lomé III kan tilskrives den omlægning af priorite­
ringen, der har fundet sted i Konventionen, navnlig hvad 
angår udviklingsprogrammerne for landdistrikter. Det 
tager overordentlig lang tid at forberede disse program­
mer, og selve projektgennemførelsen strækker sig også 
over længere tid end de traditionelle projekter inden for 
transport og kommunikation, energi eller industri. 
Alligevel kunne der i 1989 registreres en forbedring af 
betalingstakten set i forhold til de sekundære forplig­
telser, idet betalingsprocenten voksede fra 49 % i 1987 til 
57 % ved udgangen af 1989. Det fremgår heraf, af 
betalingerne nu følger lidt hurtigere efter forpligtelserne. Selv om projekternes egenart har en ikke ubetydelig 
indflydelse på udbetalingstempoet, findes der også en 
række andre træghedsfænomener, som skal analyseres 
nærmere med henblik på at rette op på situationen. Under 
denne synsvinkel har Fællesskabet afgivet tilsagn om 
sammen med AVS-staterne at foretage en undersøgelse, 
der bl.a. omfatter de gennemførelsesprocedurer, som kan 
forsinke konverteringen af primære forpligtelser (finan-
sieringsaftalerne) til de sekundære forpligtelser (kontrak­
ter, overslag osv.), på grundlag af hvilke betalingerne 
foretages. 
Uafhængigt af denne undersøgelse er Kommissionen i 
færd med at foretage en række undersøgelser (land for 
land) af årsagerne til forsinkelserne og de foranstalt­
ninger, der skal træffes for at fjerne visse flaskehalse. 
DEN FORMELLE RIGTIGHED AF 
BOGFØRINGEN AF FORPLIGTELSER 
13.6. Enhver kontrakt og ethvert overslag skal — 
uanset om den/det undertegnes af en AVS-stats nationale 
anvisningsberettigede eller af en anvisningsberettiget ved 
Kommissionen, være omfattet af et forpligtelsesforslag, 
der forelægges finansinspektøren til påtegning, før der 
finder nogen regnskabsmæssig registrering sted. 
Det er sandt, at den dato, på hvilken den sekundære 
forpligtelse registreres i regnskabet, er den dato, på 
hvilken forpligtelsesdokumentet udarbejdes, og ikke den 
dato, på hvilken det påtegnes af Finanskontrollen, men 
dette forhold vil blive ændret i det nye edb-regnskabssy-
stem, der tages i brug i 1991. 
306 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 90 
13.7.  Kommissionen  kan  meddele  Revisionsretten,  at 
der meget  snart  vil blive  taget  nye generelle  udbudsbetin-
gelser,  som  vil være  gyldige  for samtlige  AVS-stater,  i 
brug  for kontrakter  om arbejder,  leverancer  og tjeneste-
ydelser.  Denne  standardisering  af teksterne,  så der 
anvendes  samme  tekster  i alle  AVS-staterne,  ventes  at 
føre til større  gennemsigtighed  i kontrakternes  bestem-
melser  og en forbedret  forvaltning  af kontrakterne. 
Før der tillades  undtagelser  fra disse  bestemmelser,  skal 
princippet  herfor  være  godkendt  af Kommissionens 
centrale  tjenester,  herunder  Finanskontrollen.  Der  er 
nøjagtige  instrukser  herom  og en række  modeller  for 
standardkontrakter  under  udarbejdelse,  og dette  skulle 
udfylde  de af Revisionsretten  konstaterede  lakuner. 
13.8.  Hovedreglen  er, at der til hver  kontrakt  eller  hvert 
overslag  hører  en enkelt  forpligtelse.  Af praktiske  årsager 
kan forpligtelserne  imidlertid  omfatte  flere  kontrakter, 
f.eks.  når  der  er tale  om  projekter  for  bistand  til 
uddannelse  og mikroprojekter,  samt  visse  ekstraordinære 
situationer,  hvor  én leverandør  er tilslagsmodtager  for 
flere  mindre  dele  af samme  udbud;  denne  situation 
bevirker  dog ikke,  at finanskontrollen  med  disse  kontrak-
ter bliver  ringere. 
13.9.  Det  er sandt,  at de bogførte  forpligtelser  i 
forbindelse  med  kontrakter  om arbejder,  leverancer  og 
tjenesteydelser  omfatter  en margen,  der skal  anvendes  til 
dækning  af visse  uforudsete  udgifter  som  f.eks.  mængde-
mæssige  differencer  i forhold  til de i prislisterne  forudsatte 
mængder,  svingninger  som  følge  af prisændringer  eller 
transportomkostninger,  som  ikke  fremgår  af kontrakter-
ne om  leverancer.  Desuden  kan  denne  hensættelse 
anvendes  til dækning  af detailændringer,  som  den 
nationale  anvisningsberettigede  kan  beslutte  at foretage  i 
medfør  af Lomé  Ill-konventionens  artikel  227,  stk.  5, 
litra a). 
Den ovennævnte  fremgangsmåde  har været  anvendt  i en 
årrække  og er særdeles  effektiv,  idet den har den fordel,  at 
den ikke  blokerer  eller  bremser  en igangværende  foran-
staltning  af rent  administrative  årsager.  Denne  sikker-
hedsmargen  skal  naturligvis  afpasses  efter  arbejdernes 
omfang  og varighed,  risikoen  for svingninger  i valutakur-
serne  osv.,  således  at en unødig  fastfrysning  af bevillinger 
undgås.  For  at forbedre  gennemsigtigheden  vil de 
gældende  regler  på området  blive  indskærpet,  og 
delegationerne  vil blive  anmodet  om at give  detaljerede 
oplysninger  om beregningen  af denne  margen. 
Desuden  siger  det sig selv,  at ekstraudgifter,  der falder 
uden  for kontrakten,  skal  være  omfattet  af en tillægskon-
trakt,  for hvilken  der  skal  indgås  en tilsvarende  ekstra 
forpligtelse. 
13.10.  Kommissionen  er meget  opmærksom  på proble-
met med  afslutning  af forpligtelser  og har i dette  øjemed indført  et system,  som  gør  det muligt  for den  at følge 
kontrakternes  gennemførelse. 
Tre typer  foranstaltninger  er mulige: 
a) Ved  gennemførelse  af en kontrakt  skal  Kommissio-
nens  delegerede  på den  kontrolseddel,  der  ledsager 
hver  betaling,  angive,  hvornår  kontrakten  kan 
afsluttes. 
b) Desuden  skal  den delegerede  ved udarbejdelsen  af sin 
årsrapport  angive,  hvilke  af de igangværende  projek-
ter der kan  afsluttes  med  den  nationale  anvisnings-
berettigedes  samtykke. 
c) I hovedsædet  udarbejdes  der med  jævne  mellemrum 
lister  over  de igangværende  projekter  for at henlede 
de ansvarlige  tjenestemænds  opmærksomhed  på 
eventuelle  projekter,  som  kan  afsluttes. 
På trods  af dette  system  hænder  det,  at projekter  ikke 
afsluttes  inden  for  en rimelig  frist,  bl.a.  fordi  den 
nationale  forvaltning  ikke  reagerer  på et forslag  om 
afslutning,  eller  fordi  det trækker  ud med  dens  indgivelse 
af de sidste  finansielle  dokumenter,  som  gør det muligt  at 
afslutte  forskudsregnskabet.  Da der  i almindelighed  er 
tilstrækkeligt  med  midler  til rådighed,  fører  sådanne 
forsinkelser  kun  sjældent  til, at der fastfryses  bevillinger. 
13.11.  Kommissionen  fortsætter  med  omhu  udarbejdel-
sen af en særlig  håndbog  i finansielle  procedurer,  men 
dette  vigtige  arbejde  bremses  noget  dels  af de disponible 
midlers  omfang,  dels  af det forhold,  at den  kommende 
indførelse  af nye generelle  udbudsbetingelser  for arbejder, 
leverancer  og tjenesteydelser  og ibrugtagningen  af det nye 
edb-regnskabssystem  »Olas«  vil føre  til omfattende 
ændringer  i forhold  til de nugældende  instrukser. 
Der er derfor  sat fornyet  skub  i udarbejdelsen  af den del af 
disse  instrukser,  som  ikke  vil blive  ændret  i større  omfang, 
med henblik  på en snarlig  udsendelse  deraf. 
GODKENDTE  OVERSLAG 
13.12.  Instrukserne  angående  udførelse  af arbejde  i 
offentligt  regi (instrukssamlingens  fjerde  del — kapitel  VI 
— 4.2)  er meget  komplette  på  dette  område;  de 
indeholder  bl.a.  en bestemmelse  om,  at den  dokumenta-
tion,  der fremsendes  sammen  med  betalingsordrerne,  skal 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 307 
omfatte en af forskudsforvalteren udfærdiget attest for 
arbejdets udførelse. Disse dokumenter efterprøves deref­
ter af delegationerne og opbevares på stedet i henhold til 
punkt 4.4 i den ovennævnte samling. Denne kontrol 
gennemføres derfor ikke i hovedsædet, som kun modta­
ger en af den delegerede bekræftet sammenfattende 
udgiftsoversigt, der vedlægges betalingsordren med 
henblik på udgiftsrefusion. Afdelingerne i hovedsædet og 
Revisionsretten har imidlertid adgang til alle dokumenter 
i forbindelse med deres kontrol på stedet. 
13.13. Det er sandt, at de nationale anvisningsberettigede 
ofte fremsender de undertegnede overslag med en vis 
forsinkelse, selv om de ansvarlige nationale myndigheder 
til stadighed rykkes for disse overslag. Selv om disse 
overslag, før de betragtes som formelt i orden, skal 
godkendes af Generaldirektoratet for Udviklings afde­
linger, er Kommissionen nemlig enig med Domstolen i, at 
overslagene i henhold til instrukshåndbogen skal indgives 
så betids, at de tilhørende forpligtelser kan indgås, før 
foranstaltningerne iværksættes. Delegationerne vil på ny 
blive gjort opmærksomme på, at dette princip skal 
overholdes. 
Desuden er Kommissionen enig i, at der i videst mulig 
udstrækning bør fastsættes en særskilt forpligtelse pr. 
overslag for derigennem at sikre en så gennemsigtig 
forvaltning som muligt. Undtagelser fra denne regel 
indrømmes individuelt, hvis projektets gennemførelse gør 
det nødvendigt. 
FORSKUD 
Forskud på grundlag af kontrakter 
13.15. Kommissionen er overordentlig påpasselig med, 
at et maksimalt forskudsbeløb i henhold til kontrakternes 
generelle bestemmelser overholdes. Denne regel finder 
imidlertid ikke altid anvendelse, bl.a. når der er tale om 
tilrettelæggelse af seminarer eller møder af meget kort 
varighed, hvor størsteparten af udgifterne afholdes meget 
hurtigt. 
Den snarlige ikrafttræden af nye generelle bestemmelser 
om kontrakter vil føre til en harmonisering af bestemmel­
serne om ydelse af forskud. Som tidligere nævnt skal 
princippet for enhver undtagelse fra disse generelle 
bestemmelser være godkendt af afdelingerne i hovedsæ­
det (jf. punkt 13.7). 13.16. Som led i den finansielle gennemførelse af 
kontrakter stiller Kommissionen kontante midler til 
tilslagsmodtagernes (juridiske eller fysiske personer) 
rådighed, bl.a. i form af forskud, såfremt der stilles 
bankgaranti herfor i overensstemmelse med en af 
Kommissionen fastsat model. 
Der indrømmes imidlertid undtagelser fra dette princip, 
hvis de pågældende forskud udbetales til offentlige 
organer eller ikke-statslige organisationer (NGO). 
Hvis en individuel ekspert allerede ved kontraktens 
undertegnelse skal afholde betydelige udgifter, udbetales 
der et acontobeløb og ikke et forskud til ham, idet 
betalingen modsvarer en første bestanddel af kontrakten, 
som på forhånd skal dokumenteres behørigt. 
Ifølge de hidtil indhøstede erfaringer anvendes disse 
regler hensigtsmæssigt og giver ikke anledning til nogen 
vanskeligheder. 
Forskud på grundlag af overslag 
13.17 - 13.18. Instrukserne vedrørende reglernes for­
valtning blev i 1987 gennemgået på ny og præciseret 
yderligere i instrukssamlingen. Dette spørgsmål drøftes 
og ajourføres desuden under alle møder med de delegere­
de ; sidst, der blev afholdt et sådant møde, var i slutningen 
af april 1990. 
Kommissionen har med andre ord i høj grad opmærk­
somheden henledt på de vanskeligheder, som kan opstå i 
forbindelse med gennemførelse af projekter i først og 
fremmest landdistrikterne, idet disse projekter tegner sig 
for betydelige bevillinger, som forvaltes efter denne 
fremgangsmåde. 
Selv om Kommissionens tjenestegrene og især delegatio­
nerne gør alt muligt for at sikre, at de forvaltningsmæssige 
forskrifter for arbejde udført i offentligt regi efterleves, 
må det ikke desto mindre erkendes, at de lokale 
forvaltninger — på trods af disse bestræbelser — ikke 
altid fører kontiene med fornøden påpasselighed, hvilket 
giver sig udslag i de af Retten konstaterede uregelmæssig­
heder. 
Selv om Kommissionen indtager en fast holdning med 
hensyn til princippernes overholdelse, må den derfor 
samtidig på dette område tage et vist hensyn til den lokale 
realitet og afviklingen af transaktionerne »i marken«. 
Hvorom alting er, trækker Kommissionen selv beløbet 
fra efterfølgende betalinger til modtagerlandet, hvis de 
ydede forskud ikke har været berettigede. 
Hvad angår de nævnte 4,3 mio. ECU, følger Kommissio­
nen opmærksomt registreringen heraf samt afviklingen af 
308 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
forskuddene, eftersom de tilhørende forpligtelser ikke er 
afsluttet. 
BOGFØRING 
Bogføring af forskud 
13.19. De forskud, hvortil Revisionsretten henviser, er i 
de fleste tilfælde blevet ydet i forbindelse med kontrakter 
om leverancer. Disse betalinger, der foretages mod 
fremlæggelse af en bankgaranti, betragtes i rent regn­
skabsteknisk henseende ikke som forskud, da beløbene 
ikke gradvis genindvindes, ligesom det er tilfældet for 
forskud på kontrakter, tjenesteydelser eller arbejder i 
offentligt regi. 
Der finder derfor ikke nogen bogholderimæssig opfølg­
ning af disse genindvindinger sted i forbindelse med 
kontrakter om leverancer, og Kommissionen sidestiller 
dem med en faktisk foretaget udbetaling. 
Hidtil har der ikke været problemer med denne mere 
fleksible forvaltningsmetode, og Kommissionen griber i 
tilfælde af misligeholdelse fra tilslagsmodtagerens side ind 
ved at aktivere bankgarantien samtidig med, at der 
udstedes et af Finanskontrollen attesteret indtægtsbevis i 
debitors navn. Dette dokument, som overdrages regn­
skabsføreren til gennemførelse, registreres derefter i den 
anvisningsberettigedes og regnskabsførerens bogholderi. 
Efter Kommissionens opfattelse er denne fremgangsmå­
de bedre i overensstemmelse med denne transaktions-
types egenart og giver den al mulig sikkerhed, hvad angår 
den fornødne opfølgning. Kun hvis der er tale om 
komplekse kontrakter om leverancer foretager Kommis­
sionen samme opfølgning af forskuddene, som når det 
drejer sig om kontrakter om arbejder. 
Udbetalinger uden forudgående forpligtelser 
13.20. Det er sandt, at nogle lokale betalinger, som følge 
af at det har været nødvendigt uophørligt at gribe ind, er 
blevet foretaget, før Finanskontrollen har påtegnet den 
tilsvarende sekundære forpligtelse. 
Kommissionen minder imidlertid om, at de af Revisions­
retten nævnte lokale betalinger — i overensstemmelse med artikel 17 i finansforordningen for 6. EUF, i henhold 
til hvilken der forud for enhver foranstaltning med 
udgiftsvirkning for EUF skal foreligge et forplig-
telsesforslag fra den anvisningsberettigede — har fundet 
sted som led i foranstaltninger, hvorom Kommissionen 
eller den ledende anvisningsberettigede i forvejen havde 
truffet beslutning på det primære plan. Disse beslutninger 
var i forvejen tiltrådt af Finanskontrollen. 
Det er derfor Kommissionens opfattelse, at artikel 18, 25 
og 27 i finansforordningen for 6. EUF er overholdt. For 
at sikre en forsvarlig forvaltning mindes delegationerne 
desuden regelmæssigt om princippet om, at sådanne 
udgifter bør være omfattet af en sekundær forpligtelse. 
Alligevel indeholder instrukshåndbogens tredje del, 
punkt 3.3.2., følgende bestemmelse: 
»Det forhold, at den (sekundære) forpligtelse ikke er 
anmeldt, er på ingen måde en tilstrækkelig begrundelse 
for at udsætte påtegningen af det oprindelige betalings-
dossier, eftersom anmeldelsen er en intern administra­
tiv foranstaltning, der ikke har retskraft over for 
indehaveren af en kontrakt eller et overslag. 
Den delegerede kan derfor påtegne betalingsordrer 
uden at afvente anmeldelsen af det maksimale beløb, 
for hvilket der er indgået en forpligtelse. Det er den 
delegeredes påtegning af en kontrakt eller et overslag, 
der gør den/det bindende; den efterfølgende anmeldel­
se bidrager på ingen måde til beslutningsprocessen. 
Den giver den nationale anvisningsberettigede oplys­
ning om, hvor stort et beløb Kommissionen har indgået 
forpligtelse for ud over det i kontrakten fastsatte beløb 
med henblik på at dække udgifter som følge af 
prissvingningsklausulen, mængdemæssige overskridel­
ser og mindre justeringer. 
Medmindre det kun drejer sig om én betaling, er det 
forhold, at forpligtelsen ikke er anmeldt, derfor ikke 
nogen begrundelse for at udsætte påtegningen og 
derigennem blokere betalingsproceduren«. 
For så vidt angår betalingen på 11,5 mio. ECU til Senegal, 
var der tale om import af olie med hurtig udbetaling til 
fordel for et stærkt gældstynget land. Det blev derfor i 
finansieringsafgørelsen af september 1988 bestemt, at 
kontraktbeløbets samlede modværdi i fremmed valuta 
ikke skulle betales til levarandøren, men indsættes på en 
konto hos den senegalesiske statskasse, som forvaltes af 
statskassen og delegationen i forening, således at der ikke 
skete nogen forstyrrelser af det sædvanemæssige beta-
lingsmønster i denne handelssektor. 
Rent faktisk blev disse transaktioner bogført a posteriori. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 309 
For Kenyas vedkommende skyldes forskellen mellem det 
faktisk udbetalte beløb (1,9 mio. ECU) og det i 
finansieringsafgørelsen af 9. august 1988 fastsatte 
forskudsbeløb (1,6 mio. ECU), at regeringen på det 
tidspunkt, hvor midlerne blev indkaldt, dvs. i marts 1989 
eller med andre ord 7 måneder efter, at afgørelsen var 
truffet, havde gennemført så stor en del af foranstalt­
ningen, at 80 % af aktiviteterne var igangsat på stedet. 
Det beløb, som den nationale anvisningsberettigede 
havde anmodet om, blev accepteret, fordi det lå inden for 
den tærskel på 80 % af den samlede rammebevilling til 
projektet, som i henhold til de gældende regler for denne 
transaktionstype kan ydes til mikroprojekter. Det er 
sandt, at den regnskabsmæssige forpligtelse med finansin-
spektørens påtegning først forelå sidst i regnskabsåret 
1989. 
De to øvrige transaktioner, som er konteret projekterne 
med betydelig forsinkelse, kan ikke tilskrives mangel på 
påpasselighed i Kommissionens centrale tjenestegrene, 
men skyldes netop, at disse har ønsket, at de pågældende 
transaktioner, som blev indledt på delegationernes 
initiativ, konteres under fuld hensyntagen til de boghol­
derimæssige regler. 
Som følge af de bemærkninger, der er afgivet af 
kontrolinstanserne, erklærer Kommissionen sig imidler­
tid rede til at overveje, hvilke forholdsregler der kan 
træffes for at forene på den ene side de decentraliserings-
principper, der er fastsat i Lomé-konventionerne og 
finansforordningerne, og kontrahenternes rettigheder og 
på den anden side hensynet til en sikker og forsvarlig 
økonomisk forvaltning. 
Ny indirekte betalingsform 
13.21. Et af grundprincipperne for gennemførelsen af 
de forskellige EUF er decentraliseringsprincippet. Dette 
princip er ikke alene i fuld overensstemmelse med et krav 
om fleksibilitet og hurtig ekspedition, men har også nøje 
sammenhæng med, at forvaltningen har form af »partner­
skab« mellem Det Europæiske Fællesskab og AVS-
staterne. 
For så vidt angår betalinger i AVS-staternes nationale 
valutaer, har denne forvaltning i mange år fundet sted 
inden for en ordning med »udbetalende myndigheder«. 
Inden for rammerne af et igangværende pilotprojekt i fire 
lande udvides denne decentralisering til også at omfatte 
betalinger i europæiske valutaer eller i ecu, som de 
nationale anvisningsberettigede i disse lande foretager 
anvisning for. Dette sker ud fra et dobbelt hensyn: 
— en tidsbesparelse, idet hovedsædet i Bruxelles herefter 
involveres efter betalingen og ikke før den; dette 
betyder, at betalingerne alt i alt fremskyndes med 
rundt regnet tyve dage 
— en mindskelse af arbejdspresset i hovedsædet, der står 
ansigt til ansigt med en voksende arbejdsbyrde, uden 
at der finder en tilsvarende forøgelse af arbejds­
styrken sted. Iværksættelsen af denne procedure er omhandlet i et 
detaljeret notat til de pågældende delegationer. De 
pågældende tjenester har til dato foretaget to evalueringer 
af denne nye procedure. 
Selv om dette system lever op til hovedmålsætningen 
dermed — dvs. en afkortning af den tid, det tager at 
foretage betalinger i fremmed valuta, for hvilke der er 
foretaget anvisning pa stedet — er det alligevel et faktum, 
at det af analysens resultater klart fremgår, at det er 
absolut nødvendigt at forbedre kvaliteten af det arbejde, 
som udføres af det hertil afsatte personale, før denne 
procedure tages i anvendelse generelt. 
For at føre disse mål ud i livet er der derfor opnået 
enighed med finansinspektøren om 
— at give klare og udtømmende instrukser til personalet 
i delegationerne (og i AVS-staternes administratio­
ner) 
— at tage likviditetsstyringssystemet op til fornyet 
vurdering for at sikre, at alle betingelser for at holde 
styr på indeståenderne på EUF's vigtigste bankkonti 
er opfyldt. 
Der foretages derfor i øjeblikket en fornyet gennemgang 
af dossieret, og der vil snarest muligt blive udsendt 
passende instrukser; disse instrukser vil også blive 
tilstillet Revisionsretten. 
13.22. De af Revisionsretten påtalte unormale forhold 
blev rent faktisk konstateret af Kommissionens tjeneste­
grene i løbet af det første pilotprojekt. Årsagerne dertil 
var hovedsagelig en række fejl, der blev begået ved 
foranstaltningens start, og som i mellemtiden er rettet for 
at sikre, at gentagelser undgås. 
Bilag 
13.23. Kommissionen gentager de svar, som den afgav i 
de foregående regnskabsår, dvs. at den bestræber sig på at 
leve op til Revisionsrettens krav under skyldig hensynta­
gen til, at forvaltningen af EUF nødvendigvis må være 
baseret på decentralisering. En række bilag opbevares 
derfor i delegationernes arkiver af hensyn til disses 
forvaltningsmæssige behov og skal kontrolleres på stedet 
og ikke i Kommissionens hovedsæde. Disse dokumenter 
står naturligvis til kontrolinstansernes rådighed. 
310 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Regnskabsmæssige berigtigelser 
13.24 - 13.25. Langt de fleste berigtigelser er forårsaget 
af fejl ved indkodningen; disse fejl afdækkes ved den 
interne kontrol, hvor dataene i på den ene side den 
anvisningsberettigedes og på den anden side regnskabs­
førerens bogholderi sammenholdes. 
Det kræver ikke finanskontrollens påtegning at rette disse 
elementære fejl. Derimod skal rettelser, der eksempelvis 
skyldes ændringer i kontering, forpligtelse eller projekt, 
systematisk forelægges Finanskontrollen til påtegning, 
hvis der var fejl ved de dokumenter, som oprindelig blev 
forelagt den til påtegning. 
KONTRAKTBESTEMMELSER OG 
FORSVARLIG ØKONOMISK 
FORVALTNING 
Kontraktvalutaer og betalingsvalutaer 
13.26 -13.27. Den korrekte anvendelse af bestemmel­
serne i artikel 48 i finansforordningen for 6. EUF er blevet 
indskærpet i en skrivelse af 5. februar 1990 fra den ledende 
anvisningsberettigede til delegationerne og tjenesterne i 
hovedsædet, i hvilken der mindes om, at det er nødvendigt 
at overholde de grundlæggende regler for kontrakter om 
tjenesteydelser, herunder reglerne om prisrevision. 
Disse instrukser er også gyldige for kontrakter om 
arbejder. De af Revisionsretten fremsatte bemærkninger 
er ikke forskellige fra dem, som Kommissionen allerede 
har fremsat i form af en henvisning til gældende 
instrukser; denne henvendelse har allerede givet gode 
resultater. 
Bedømmelsen af, hvor stor en del af kontrakterne der kan 
betales i national valuta, foretages i overensstemmelse 
med Lomé-konventionens artikel 227, stk. 2, af den 
nationale anvisningsberettigede i snævert samarbejde 
med den delegerede. 
Det er således på kontraktens forhandlingsstadium, at det 
— under skyldig hensyntagen til særlige omstændigheder 
i landet eller på markedet — bestemmes, hvor stor en del 
af kontrakten der kan betales i fremmed valuta. 
I praksis bedømmer den nationale anvisningsberettigede, 
som undertegner kontrakten, denne procentdel under den delegeredes kontrol; med sin påtegning attesterer den 
delegerede, at denne regel er anvendt efter hensigten. 
Prisændringer 
13.28 -13.30. Kommissionen giver Revisionsretten ret 
i dens kritik af den måde, hvorpå prisændringer 
behandles. De nøjagtige instrukser, der er givet i 
instrukshåndbogen, er blevet indskærpet gentagne gange 
og er desuden i fornødent omfang gentaget i individuelle 
tilfælde. Der gælder bl.a. en regel om, at ydede forskud 
skal fradrages, før prisændringen foretages i henhold til 
artikel 71 i de generelle udbudsbetingelser. 
På tilsvarende vis kan kontrakter om tjenesteydelser ikke 
revideres i løbet af det første år, i hvilket de gennemføres. 
13.31. Hvad angår kontrollen med prisændrings­
bestemmelsernes anvendelse, er det Kommissionens 
opfattelse, at den først og fremmest skal gennemføres af 
delegationerne — der ligger inde med alle fornødne 
oplysninger, dvs. noteringer, oplysninger om opgørelser 
og forskud osv. — i samarbejde med firmaet. 
Kommissionen er på dette område til dels henvist til at 
sætte sin lid til de konsulenter, der har til opgave at 
overvåge projekterne, da det ikke er materielt muligt at 
kræve, at hver eneste opgørelse ledsages af alle de bilag, 
på grundlag af hvilke den er opstillet. Afdelingerne i 
hovedsædet sikrer sig naturligvis, at bestemmelserne 
anvendes i overensstemmelse med kontraktens elementer 
og de gældende grundlæggende regler på det pågældende 
område. Desuden sørger de for at kræve de dokumenter, 
der er nødvendige for at kunne foretage en tilbundsgåen­
de kontrol af et tilfældigt udvalgt dossier. 
Det er sandt, at der vedrørende havnen i Beira, 
Mocambique er ydet kontrahenten kompensation for 
stigningen i de lokale lønomkostninger. Oprindelig blev 
kompensationen udbetalt på basis af forholdet mellem 
lokal og fremmed valuta i kontrakten, dvs. 5 %/95 %. 
Dette skyldtes imidlertid en misfortolkning fra den 
tilsynsførendes side. 
Efter samråd med Kommissionen ydes der nu kontrahen­
ten kompensation for prisændringer i den valuta, i 
hvilken forhøjelsen rent faktisk har fundet sted. Kontra­
henten er ikke tilfreds med denne løsning og kan tænkes at 
kræve sagen behandlet ved voldgift. Det i Revisions­
rettens beretning fastsatte princip, dvs. at beløb, der er 
blevet skyldige som følge af prisændringer opgjort i den 
lokale valuta, udelukkende kan betales i lokal valuta, 
efterleves imidlertid. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 311 
Uhensigtsmæssig bestemmelse om forskud på 
60 % i forbindelse med visse 
indkøbskon trakter 
13.32 -13.35. Kommissionens hidtidige erfaringer med 
disse kontrakter har været, at den fordel, det giver den 
bydende at disponere over 60 % af kontraktsummen med 
det samme, spiller en vis rolle og sænker prisniveauet. 
Som følge af kontraktsummernes størrelse og en række 
vanskeligheder, som i forvejen er konstateret af Kommis­
sionen, er denne dog i færd med at undersøge mulige 
alternativer til de nuværende betalingsvilkår for at 
bedømme de dermed forbundne fordele og ulemper; den 
vil holde Revisionsretten underrettet om resultaterne af 
denne undersøgelse. 
Garantier for forsvarlig gennnemføreise 
13.36 -13.37. Revisionsrettens henstillinger anvendes 
af Kommissionen, der handler på dette område med 
fornøden konsekvens. Den har nemlig allerede i et stykke 
tid på basis af tidligere indhøstede erfaringer med 
oppebørselsproblemer opstillet en standardmodel for 
bankgarantier for kontrakter om arbejder, leverancer og 
tjenesteydelser. 
På tilsvarende vis har Kommissionen, for at forhindre at 
de originale bankgarantier bortkommer og for at holde 
øje med deres gyldighed, krævet, at de delegerede fører et 
register, som gør det muligt for den at træffe foranstalt­
ninger til, at den pågældende myndighed i tide anmoder 
om, at deres gyldighedsperiode forlænges. 
13.38. Kommissionen har mulighed for at kræve 
»performance bonds« (særlig bankgaranti for arbejdets 
udførelse) i forbindelse med kontrakter om leverancer, 
hvis det anses for nødvendigt. For Malis vedkommende 
var det givetvis en fejltagelse, at noget sådant ikke blev 
gjort. Det er i mellemtiden blevet bestemt, at alle 
kontrakter af denne art skal garanteres ved hjælp af 
»performance bonds«. 
STABEX BENIN 
13.39. Fejltagelsen med 1986-1987-overførslerne (7 
mio. ECU) som led i forvaltningen af Stabex-midlerne 
under Lomé III er overordentlig beklagelig. Det skal 
imidlertid bemærkes, at det er den eneste gang, hvor der 
fejlagtigt er overført midler fra en konto, som skulle give 
al mulig garanti for gennemsigtighed og kontrol fra 
Kommissionens side. 13.40 -13.41. Kommissionen har rent faktisk accepte­
ret, at et beløb svarende til de udbetalte summer anvendes 
til at udligne debetsaldi for offentlige selskaber, som 
virker i bomuldssektoren (Sonapra) og sektoren for 
olieplanter (Sonicog). 
Denne transaktion er Kommissionen naturligvis ikke helt 
tilfreds med, men den udgør det mindste af to onder og er 
den eneste realistiske løsning, som Kommissionen derfor 
har måttet acceptere. 
FINANSIELLE OVERSIGTER 
Opstillingsform for de anvisningsberettigedes 
finansielle oversigter 
13.42. a) og b) Den oprindelige tildeling og de successi­
ve ændringer kan udledes af indtægtsoversigterne for hver 
EUF i regnskaberne frem til den 31. december 1989 
sammenholdt med fodnoterne til disse tabeller. For 
regnskaberne frem til den 31. december 1990 vil der under 
alle omstændigheder blive fremlagt en separat tabel, som 
giver denne information i en lettere tilgængelig form. 
c) Oplysningerne om indtægternes oprindelse fremgår 
af det dokument, som indeholder de af regnskabsføreren 
fremlagte finansielle oversigter samt forvaltningsregnska­
bet. Disse indtægters anvendelse er i det ovennævnte 
regnskab anført i tabellen over bevillingernes fordeling. 
d) Regnskaberne frem til den 31. december 1989 
omfattede nye sammenfattende sider for hver EUF; disse 
sider indeholdt klare oplysninger om de samlede beløb for 
tildelingerne, de primære og de sekundære forpligtelser og 
betalingerne inden for hvert af de vigtigste instrumenter 
samt om totalsummerne for AVS-staterne og de oversøi­
ske lande og territorier (OLT) hver for sig. 
Dette vil blive yderligere forbedret i regnskaberne frem til 
den 31. december 1990, idet der foretages en klar sondring 
mellem programmerbar og ikke-programmerbar bistand 
og lægges yderligere vægt på mindre instrumenter som 
f.eks. katastrofebistand og flygtningehjælp. 
13.43. I regnskaberne for 6. EUF opføres det særlige 
gældsprogram på 307 mio. ECU, som gennemføres ved 
hjælp af generelle importprogrammer og sektorimport-
programmer, separat. 
312 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Dette forhindrer naturligvis ikke nogen AVS-stat i at 
anmode om, at der inden for rammerne af det pågældende 
lands indikativprogram finansieres andre importpro­
grammer, som ikke har direkte tilknytning til det særlige 
gældsprogram. 
Da der ikke er nogen fast grænse eller tildeling i Lomé III-
konventionen for denne programtype, er det efter 
kommissionens opfattelse ikke nødvendigt at kontere 
disse importprogrammer på en separat budgetpost. 
Under alle omstændigheder varetager en særlig afdeling i 
GD VIII den overordnede koordination af og kontrol 
med importprogrammerne som helhed, og der vil komme 
til at foreligge passende statistikker, når et nyt edb-
regnskabssystem tages i brug i 1991. 
Situationen vil være nogenlunde den samme under 7. 
EUF, hvor der afsættes en særlig bevilling på 1 150 mio. 
ECU til strukturtilpasning, og det derfor vil være 
nødvendigt med en separat budgetpost; indikativpro­
grammerne for de enkelte AVS-stater kan imidlertid også 
omfatte begrænsede beløb til strukturtilpasningsstøtte 
[Lomé IV-konventionens artikel 281, litra e)], der rent 
regnskabsteknisk set ikke kan isoleres fra indikativpro­
grammerne. 
Status pr. 31. december 1989 
13.44. For at sikre, at de finansielle regnskaber 
omfattede alle de transaktioner, der blev gennemført 
indtil den 31. december 1989, blev de udbetalende 
myndigheder og delegationerne opfordret til at indgive 
oplysningerne før regnskabernes afslutning den 19. 
januar 1990. Trods alle udfoldede bestræbelser var der 
stadig visse lakuner i de oplysninger, der var indkommet 
på afslutningsdatoen. Det har derfor først i regnskabsåret 
1990 været muligt at bogføre visse transaktioner vedrø­
rende regnskabsåret 1989. 
Coun terpart-midler 
13.45. Det skal først og fremmest præciseres, at 
counterpartmidlerne ikke tilhører Kommissionen på 
samme måde som de bevillinger, Kommissionen bruger 
til udviklingsbistand. 
Det kan oplyses, at de stater, der modtager disse midler, 
lige fra starten har haft den opfattelse, at midlerne 
definitivt tilhører dem, og at de ikke skal fremlægge nogen 
form for begrundelse for brugen deraf. På baggrund af den kraftige stigning, der er sket i disse 
midlers størrelse, og vanskelighederne ved at bevare 
overblikket over brugen deraf har Kommissionen sat sig 
for gradvis at indføre strengere regler (paritetisk forvalt­
ning) for disse midlers opbygning og anvendelse. 
Ibrugtagningen af disse nye betingelser er blevet mødt 
med en vis modstand fra modtagerlandenes side. Denne 
modstand har rent informationsmæssigt givet sig udslag i, 
at modtagerlandene indsender fragmentariske og ufuld­
stændige oplysninger, og Kommissionen har derfor ikke 
hidtil kunnet gøre fyldestgørende status over counter­
partmidlerne og medtage disse midler i de årlige balancer. 
Kommissionens tjenestegrene er imidlertid i færd med en 
tilbundsgående analyse af dette problem og vil holde 
budgetmyndigheden og Revisionsretten underrettet om 
udviklingen på dette område. 
13.51. Der har gennem nogen tid været gjort betydelige 
fremskridt i en række lande. Desuden har Kommissionen, 
siden importprogrammerne blev taget i brug, foretaget en 
tilbundsgående analyse af politikken på counterpartom-
rådet baseret på de hidtil indhøstede erfaringer. 
Denne analyse er bl.a. mundet ud i, at der er udarbejdet et 
dokument, som i nær fremtid vil blive drøftet på EF-plan 
og derefter blive omformet til nøjagtige instrukser for 
counterpartmidlernes opbygning, anvendelse og forvalt­
ning samt kontrollen dermed. 
AFSLUTTENDE BEMÆRKNING 
13.52. a) Efter Kommissionens opfattelse bidrager en 
række foranstaltninger, som Kommissionen har truffet 
på eget initiativ, og som er nævnt i svarene under punkt 
13.6, 13.7 og 13.24-13.25 i denne beretning, til at 
imødekomme Revisionsrettens klagepunkter. 
b) Som nævnt under punkt 13.11 viderefører Kommis­
sionen sin udarbejdelse af procedurehåndbogen under 
skyldig hensyntagen til de begrænsninger, der gælder for 
dette arbejde, og de ændringer, der snart vil ske som følge 
af den nye Lomé-konvention og de dermed forbundne 
retsakter. 
c) De nye generelle betingelser, som i nær fremtid vil 
gælde for kontrakter om arbejder, leverancer og tjeneste­
ydelser, vil antagelig komme til at omfatte en normalise­
ring og standardisering af reglerne for ydelse af forskud. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 313 
d) Kommissionens tjenestegrene er i færd med en 
tilbundsgående analyse af counterpartmidlerne og deres 
anvendelse. Der vil snart blive udsendt detaljerede 
instrukser om counterpartmidlernes forvaltning til 
delegationerne (jf. punkt 13.51.). 
e) Problemet med effektiv adskillelse af arbejds­
funktionerne som anvisningsberettiget og regnskabsfører 
er analyseret af Kommissionen under punkt 40 i dens svar 
på Revisionsrettens 1988-beretning (EFT C 302 af 12.12.1989, s. 339). Kommissionen er imidlertid rede til at 
uddybe behandlingen af dette problem. 
I den nuværende situation kan arbejdsfunktionen intern 
forvaltningskontrol inden for GD VIIFs Direktorat for 
Finanser snarere forbedres ved udbygning af midlerne 
dertil end ved opbygning af en ny enhed. Kommissionen 
bestræber sig på at afhjælpe manglerne inden for de 
grænser, de disponible midler sætter. 
314 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
KAPITEL 14 
Revision af projekter i den vestlige del af Ækvatorialafrika 
Generel kommentar 
Det af Revisionsretten fremhævede forhold, at gennemfø­
relsen af anlægsprojekter i almindelighed er tilfredsstillen­
de, medens projekter, der tager sigte på udvikling af 
landdistrikter og landbrug, hyppigere kommer i vanske­
ligheder, kan Kommissionen fuldt ud tilslutte sig. Alle 
organisationer, der beskæftiger sig med udviklings­
bistand, kan berette om erfaringer, der munder ud i den 
konklusion, at foranstaltninger i landdistrikterne er langt 
de mest komplekse og vanskelige at gennemføre. 
Dette forklarer i sig selv en lang række af de problemer, 
som er fremhævet af Revisionsretten. 
Den i beretningen omhandlede periode har i de fleste 
AVS-stater været kendetegnet af dybtgående reformer 
(strukturtilpasning). Da disse reformer er gået i den 
rigtige retning, synes de deraf følgende tilpasninger af 
nogle af vore foranstaltninger at være logiske og endog 
ønskelige. 
INDLEDNING 
14.2. Der henvises til kommentarerne under punkt 
14.16-14.17 vedrørende mangel på vedligeholdelse af 
veje. 
14.3. Oliepalmeplantagen i Twifo og projekterne for 
mindre oliepalmeplantager i Twifo er siden 1977 blevet 
støttet med midler fra 4., 5. og 6. EUF og har været en 
succes, idet produktionen i dette tidsrum er fordoblet, 
således at den i 1989 nåede op på 11 0001. Projekterne vil 
forhåbentlig udvikle sig i en sådan retning, at de bliver 
økonomisk bæredygtige ved normal kommerciel drift. 
Når, Revisionsretten i sine bemærkninger henviser til 
konkurrence fra det fjerne Østen, ønsker den antagelig at 
henlede opmærksomheden på det aktuelle overudbud på det vestafrikanske marked for palmeolie som følge af 
import af billig olie fra Sydøstasien. Dette spørgsmål 
ligger klart uden for projektadministrationens kontrol. 
14.4. Kommissionen er sig disse problemer bevidst og 
søger at begrænse de midler, der anvendes til dækning af 
driftsudgifter. Der henvises til punkt 14.22. - 14.23. 
14.5. »PAMSCAD«-programmet, som gennemføres 
under Verdensbankens auspicier, blev forsinket som følge 
af interne vanskeligheder i den ghanesiske administra­
tion, men er i gang igen, idet der nu er tilførsler af 
lægemidler, landbrugsmaskiner og køretøjer på vej til 
Ghana. 
14.7. i) Regnskaberne over bevillingsforbruget under 6. 
EUF i Benin udviser pr. 30.4.1990 en forpligtelsesprocent 
for indikativprogrammet (inkl. det særlige gældspro-
gram) på 99 og en betalingsprocent på 31, hvilket ligger 
højere end den gennemsnitlige forpligtelses- og betalings-
procent for de øvrige AVS-stater, selv om landets 
sociopolitiske situation har haft betydelig negativ 
indvirkning på disse procentsatser. 
ii) For så vidt angår trægheden i de sekundære 
forpligtelser og betalinger i Congo, udgjorde det nationa­
le indikativprogram et totalt brud med Fællesskabets 
hidtidige aktivitet i landet. Et år senere lå de sekundære 
forpligtelser på 31,8 %, og det forventes, at betalingerne 
vil følge en tilsvarende opadgående trend. 
iii) Revisionen af Ghanas indikativprogram er stadig 
blokeret, indtil der er fundet en løsning på en langvarig 
strid mellem de ghanesiske myndigheder og et europæisk 
selskab, som har bygget en vej i Ghana ved hjælp af EUF-
midler. De involverede parter forhandler i øjeblikket om 
sagen. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 315 
FORBEREDELSEN AF 
FORANSTALTNINGERNE resten af midlerne tilbageført til det nationale 
indikativprogram. 
Opfyldelse af modtagernes behov 
14.9. -14.10. Kommissionen er sig fuldt ud bevidst, at 
det er nødvendigt, at modtagernes behov opfyldes, og er 
meget omhyggelig med at analysere dette aspekt i 
forberedelsesfasen for hvert af de projekter, hvortil der 
ydes bistand. Den accepterer imidlertid forsinkelser eller 
omlægninger i målsætningen for de individuelle projekter, 
selv om sådanne hændelser normalt kan tilskrives 
lokalforvaltningens gennemførelseskapacitet. ii) Kunstvandingsprojektet i Weija er rent faktisk 
faldet skuffende ud, da det ikke har været muligt 
at skabe det kunstvandede område, som skulle 
forsyne Accra-byområdet med grønsager. Den 
vigtigste årsag hertil er, at de forudsætninger, som 
oprindelig blev opstillet vedrørende produktion 
og salg af grønsager, viste sig at være forkerte; 
blandt de øvrige årsager kan fremhæves store 
omkostninger ved vand og vedligeholdelse og 
vanskeligheder med administrationen af projek­
tet, idet regeringen løbende havde alt for meget 
personale beskæftiget med ordningen. 
Der kan afgives følgende kommentarer til de særlige 
projekter, som er nævnt under punkt 14.9 og yderligere 
uddybet under punkt 14.10: 
a) Benin: 
Der blev ikke ydet tilstrækkelig støtte til populari-
seringsaspektet, men dette var ikke den eneste 
årsag til, at nogle vandpumper måtte opgives. En 
række elementer såsom pumpens udformning, 
mangelen på reservedele og den økonomiske krise 
(som nedbragte de berørte befolkningsgruppers 
pengemidler) havde også negativ betydning for 
projektets levedygtighed. iii) Inden for rammerne af dette projekt, der bl.a. 
omfattede en åbning af en kreditlinje for Udvik­
lingsbanken for Landbrug, blev modtagernes 
behov bedømt flere gange, før projektet blev 
startet. Dette var nødvendigt som følge af de 
hurtigt skiftende økonomiske vilkår i Ghana 
under det økonomiske genopretningsprogram. 
Efter at projektet var godkendt, fortsatte ænd­
ringerne, og modtagernes behov ændrede sig 
tilsvarende. Som følge heraf opstod der forsinkel­
ser med projektgennemførelsen, men projektet 
blev i sidste ende gennemført på tilfredsstillende 
vis: Samtlige disponible lån er ydet til mindre 
fiskevirksomheder, og amortiseringen er i gang; 
projektet er på vej til at blive afsluttet med 
positive resultater. 
ii) Projektet blev suspenderet, og der blev i 1987-
1988 foreslået en omlægning med det formål at 
overvinde de nævnte vanskeligheder. 
iii) Der opstod under dette punkt forsinkelser, men 
disse skyldtes ikke, at Kommissionen havde 
undladt at gennemføre de nødvendige konsulta­
tioner. Der henvises til punkt 14.19 b)i). 
b) Ghana: 
Låneordningen for landdistrikter blev udformet 
på basis af en første vellykket kreditlinje under 
Lomé I og i lyset af den ghanesiske situation, før 
det økonomiske genopretningsprogram blev 
iværksat. Den radikale ændring af de.økonomi­
ske vilkår, som dette program førte med sig, 
mindskede behovet for særlige lån til mindre 
landbrugere til køb af råstoffer, da der kom til at 
stå mere fremmed valuta til rådighed. Det blev 
derefter besluttet at omdirigere nogle af midlerne 
til genopretning af oliepalmemøller; endelig blev 14.11. Der henvises til punkt 14.16. - 14.17. 
Agro-industrielle projekters rentabilitet 
14.12. -14.13. Kommissionen er enig med Revisions­
retten i, at økonomisk autonomi i sidste ende er et vigtigt 
mål for de agro-industrielle projekter, men er ikke enig 
med den i, at dens finansieringsforslag er for optimistiske, 
da den forventede økonomiske rentabilitet for alle 
projekters vedkommende beregnes på grundlag af de 
mest ugunstige af de foreliggende forudsætninger. Selv 
disse tal kan naturligvis blive forringet yderligere som 
følge af ekstraordinært store forsinkelser eller andre 
uforudsete økonomiske faktorer, der ligger uden for 
projektadministrationens kontrol. 
Selv om Kommissionen principielt kan godtage, at 
projekternes levedygtighed forbedres, når de gennemfø­
res i form af samfinansiering med ægte iværksættere, er 
det ikke altid let at finde sådanne iværksættere. 
316 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
Kommissionen samarbejder allerede snævert med Cen­
tret for Industriel Udvikling og er fuldt ud klar over dette 
centers kapacitet. 
Der kan afgives følgende kommentarer til de særlige 
projekter, som er nævnt under punkt 14.12: Modtagerlandenes udbytte af projekterne 
14.14. Kommissionen har følgende kommentarer til de 
af Revisionsretten valgte eksempler: 
a) Congo og Gabon 
a) Benin: 
Der henvises til kommentarerne under punkt 14.9. -
14.10 a)ii). 
b) Congo: 
EIB har foretaget den økonomiske evaluering af 
projektet og er nået til den konklusion, at det — alt 
taget i betragtning — er levedygtigt under de 
betingelser, der gælder ved finansiering med risikovil­
lig kapital. 
c) Gabon: Forskningen inden for minedrift blev finansieret 
under Lomé II-Konventionen og er efter Kom­
missionens opfattelse i fuld overensstemmelse 
med artikel 133, stk. 1, litra c), og artikel 135, stk. 
1, litra c), om regionalt samarbejde, dvs. forsk­
ning vedrørende de pågældende AVS-staters 
økonomiske potentiel og naturrigdomme. 
ii) Undersøgelsen vedrørende hovedvejen i Gabon 
blev planlagt under Lomé I-Konventionen med 
henblik på at bedømme den økonomiske effekt af 
at forbinde den »økonomiske« hovedstad, Port 
Gentil, med resten af landet ad landevej. Projek­
tet viste sig ikke at være økonomisk levedygtigt, 
men forskningen var nødvendig for at nå dette 
resultat. 
i) - ii) Kommissionen havde kun en lille andel i det 
samfinansierede gummiindustriprojekt (7 %). 
Når først projektet er i gang, vil gummidyrk­
ningen i landsbyerne vise sig særdeles værdi­
fulde, idet de både øger industrianlæggets 
produktion og arbejdernes indkomster; det er 
også disse arbejdere, der står for dyrkningen i 
landsbyerne sammen med deres familier. 
iii) Skovplantningsprojektet var godkendt som 
pilotprojekt i et land med overordentlig høje 
enhedsomkostninger, men et tilsvarende stort 
behov for miljøbevarelse. Der tages i øjeblik­
ket skridt til at udvirke, at dette projekt og den 
lære, der kan drages af det, indarbejdes i en 
overordnet skovplantningsplan som opstilles 
af IBRD. 
d) Ghana: 
Overalt, hvor det har været muligt, har Kommissio­
nen bestræbt sig på at fremme omlægningen af visse 
ghanesiske statsvirksomheder til almindelige er­
hvervsvirksomheder. Som eksempler herpå kan 
nævnes kalveopdrætningsprojektet i Aveyime og 
palmeolieprojektet i Twifo. Der er imidlertid stadig 
udbredt modstand mod indførelse af en markedsøko­
nomi, og der skal nødvendigvis tages hensyn dertil. 
Hvad angår driftsunderskud, som dækkes ved hjælp af 
counterpart-midler, henvises til punkt 14.22. - 14.23.d). b) Ghana 
Det er ikke rimeligt at konkludere, at resultatet af 
finansieringen af disse to foranstaltninger fra starten 
var usikkert. Navnlig for landbrugskreditternes 
vedkommende var hovedårsagen til, at projektet slog 
fejl, de stedfundne ændringer i den ghanesiske 
økonomi. 
14.15. På det tidspunkt, hvor projektet blev forberedt 
og forelagt Bankens besluttende myndigheder af dens 
tjenestegrene, var det tanken, at projektet skulle forelæg­
ges Kommissionen næsten samtidig; den planlagte 
tidsmæssige forskydning (ca. tre måneder) skyldtes, at 
Banken kan fremlægge projekter, før der er afholdt 
udbud, medens Kommissionen først ønsker at fremlægge 
dem, efter at buddene er modtaget og åbnet. Som følge af 
den store forskel mellem resultaterne af disse udbud og de 
finansielle overslag (forhøjelsen vedrørte næsten udeluk­
kende de arbejder, som skulle finansieres af Kommissio­
nen), blev det nødvendigt med et meget længere tidsrum 
til at fastlægge det arbejde, som skulle udføres af 
congoleserne, hvorved slutresultatet blev, at kontrakter­
ne blev undertegnet med en tidsforskydning på omkring 2 
år. 
Banken sørgede imidlertid for, at dens kontrakt først 
trådte i kraft, efter at Kommissionen havde godkendt 
projektet og undertegnet kontrakterne og finansierings-
aftalen ; den første udbetaling fandt sted den 14. maj 1985. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 317 
Undersøgelsens konklusioner var bestemt ikke positive, 
eftersom man ikke fandt de forventede forekomster med 
lavt indhold af phosphor. I den daværende kontekst blev 
projektets begrundelse imidlertid accepteret af alle 
involverede beslutningstagere, og Gabon kunne i kraft af 
undersøgelsens resultater konstatere, at landet godt 
kunne opgive at få noget ud af en forekomst, det havde 
prioriteret højt i tyve år. 
A VS-modtagerstaternes forpligtelser 
14.16. -14.17. Kommissionen er klar over, at mange 
modtagerlande har vanskeligt ved at overholde deres 
forpligtelser, og indtager derfor en realistisk holdning 
over for dem; der blev faktisk taget hensyn hertil under 
forhandlingerne om Lomé III- og Lomé IV-Konventio-
nerne. Kommissionen har forståelse for Revisionsrettens 
henstilling om, at der omhyggeligt skal tages passende 
forskriftsmæssige og administrative skridt, men eksisten­
sen af forskrifter vil kun have lille eller slet ingen 
betydning for regeringens muligheder for eksempelvis at 
betale for vedligeholdelse af veje. 
Kommissionen har følgende kommentarer til de nævnte 
eksempler: 
a) i) Benin 
Kommissionen er her enig med Revisionsretten i, 
at regeringen ikke overholdt sine forpligtelser. 
ii) Congo og Gabon 
Der kunne ikke iværksættes nogen konkret 
foranstaltning til udvikling af fiskeriet i Guinea­
bugten, fordi den i finansieringsaftalen fastsatte 
ratifikationsproces som fremhævet af Revisions­
retten under punkt 14.27 d) ikke var afsluttet. 
iii) Ghana: Der henvises til punkt 14.9. - 14.10 b)i). 
b) i) Adgangsprisen for naturparkerne er ved at blive 
ændret. Regeringen og forskellige interesserede 
erhvervskredse forhandler i øjeblikket om en 
delvis frigivelse af jagten. 
ii) Kommissionen er klar over, at forpligtelsen til at 
vedligeholde kloaksystemet ikke overholdes, og 
har taget visse skridt i denne forbindelse. iii) Som nævnt under punkt 14.12c) var Kommissio­
nen kun en lille partner i projektet. For så vidt 
angår Kommissionens bidrag, blev regeringens 
forpligtelser overholdt til punkt og prikke. 
PROJEKTGENNEMFØRELSE 
Faglig bistand: dens rolle og udgifterne i 
forbindelse hermed 
14.19. 
a) i) For så vidt angår kreditlinjerne til ADB (lån til 
fiskeri), var det nødvendigt at foretage omfatten­
de ændringer i det oprindelige projekt, og dette 
kunne kun ske ved anvendelse af øget faglig 
bistand. 
ii) - iii) Samme argument gælder for kvægopdrættet i 
Aveyime og kunstvandingsprojektet i Weija. 
b) i) i Benin: 
I virkeligheden havde konsulentfirmaerne kun til 
opgave at forestå den tekniske forvaltning af 
projekterne, medens den finansielle forvaltning 
henhørte under den for projektet ansvarlige 
forvaltning, således at konsulentfirmaet kun 
skulle udføre støttefunktioner. De konstaterede 
uregelmæssigheder skyldtes hyppige udskift­
ninger af det lokale personale. Dette var årsagen 
til, at den nationale anvisningsberettigede senere 
anmodede om finansiering af faglig bistand 
direkte under sin egen myndighed med henblik på 
at rette op på denne situation, der i mellemtiden er 
blevet afhjulpet. 
ii) i Ghana: 
— De store forsinkelser i udbudsprocedurerne 
skyldtes ikke alene konsulenten, men også de 
omfattende økonomiske omlægninger i Ghana. 
Der henvises til punkt 14.9. - 14.10 b)i). Da der 
første gang blev foreslået landbrugskreditter, var 
det umuligt at erhverve fremmed valuta i Ghana; 
da der senere blev åbnet mulighed for at erhverve 
fremmed valuta, øvede dette direkte indflydelse 
på projektets behov og forsinkede udbuddet. 
— Det er sandt, at det var nødvendigt at udskifte 
konsulentfirmaet, men det var regeringens ændre-
318 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
de krav til dette projekt (snarere end konsulentfir­
maets adfærd), der førte til, at næsten halvdelen af 
det planlagte areal blev opgivet. 
c) Det er desværre et tilbagevendende fænomen, at der 
flyttes rundt med personale mellem ministerierne; 
Kommissionen gør alligevel, hvad den kan for at 
overbevise modtagerorganisationer og regeringer 
om, at det er bedst at begrænse personaleflytningerne 
så meget som muligt. 
14.20. Kommissionen er sig fuldt ud bevidst, at den 
udefra kommende faglige bistand skaber en række 
problemer, og er — i overensstemmelse med regeringens 
politik — systematisk gået ind for, at der skal medvirke 
lokale eksperter overalt, hvor dette er muligt. 
I mange tilfælde ønsker regeringen imidlertid selv, at der 
er udenlandske eksperter til stede. 
Afholdelse af driftsudgifter 
14.22. -14.23. Den øgede tendens til finansiering af 
visse driftsudgifter er en direkte følge af disse staters 
budget— og likviditetskrise. 
Denne situation har for øvrigt givet sig udslag i, at den nye 
Lomé-Konvention er blevet tilpasset, således at der bl.a. 
åbnes mulighed for at finansiere visse budgetudgifter, der 
tager sigte på at rette op på landenes finansielle situation. 
Kommissionen er derfor ikke enig med Revisionsretten i, 
at der på nogen måde er anvendt EUF-midler i modstrid 
med Lomé-Konventionen. 
Da visse AVS-stater i stadig mindre omfang magter at 
afholde deres egne driftsudgifter, har donorerne som 
helhed forhøjet deres bidrag. Samtidig er der taget en 
række udgiftsbegrænsende faktorer i brug for at mindske 
behovet for intervention: strengere budgetkontrol, loft 
over nyansættelserne i den offentlige sektor osv. 
a) Der er således ydet logistisk og driftsmæssig støtte 
(dog ikke personalelønninger) til CARDER's hus-
dyrholdsafdeling i Borgou-provinsen for at gøre det 
muligt for denne at udføre de arbejdsopgaver, som 
påhvilede den inden for rammerne af det af EUF 
finansierede projekt for »Borgou-husdyrhold«. b) Af omkostningerne ved og finansieringsplanen for 
Sanghapalm-projektet har Revisionsretten konklu­
deret, at Fællesskabet har dækket udgifter »for 
statens regning« og »andre fællesudgifter«. Bankens 
bidrag er i realiteten gået til samfinansiering af faglig 
bistand, plantager, oliemøller og et raffinaderi som 
fastsat i Bankens rapport (finansieringsforslag) af 
september 1988 il »Artikel 22-Udvalget«. Det skal 
desuden understreges, at udgiftsposten »for statens 
regning« omfatter investeringsudgifter og hverken 
generalomkostninger eller driftsudgifter. Der vil i nær 
fremtid blive forelagt Revisionsretten detaljerede 
oplysninger herom. 
c) Betalingerne til Hevegab i Gabon finder udelukkende 
sted på basis af præsterede tjenesteydelser, og det 
gælder både industriprogrammet og dyrknings-
programmet for landsbyer. 
d) Da det er normal praksis i Ghana at anvende 
counterpart-midler til dækning af regeringens lokale 
bidrag til EUF-projekter, er de fleste driftsudgifter 
blevet finansieret på denne måde. Kommissionen har 
ingen principielle indvendinger mod dette. 
Hvad angår den rette opfølgning af afviklingen af forskud 
til offentlige virksomheder, henvises til punkt 13.17. — 
13.18. 
Tilsyn med anvendelsen af midler 
14.25 
a) Finansieringsforslaget blev senere tilpasset efter 
finansieringsaftalen, i hvilken der kun var fastsat en 
grænse på 1 190 000 ECU for alle arbejder og 835 000 
ECU for materialer. Disse grænser blev overholdt. 
b) Problemerne med planlægningen af slagteriet i 
Parakou er absolut reelle, men man er i færd med at 
undersøge, hvilke tilpasninger der er nødvendige for 
at bringe slagteriet i brugbar stand, og disse 
undersøgelser ventes hurtigt at blive udmøntet i 
konkrete forslag. 
c) Kommissionen har fulgt den omhandlede sag op 
sammen med den pågældende konsulentvirksomhed. 
d) Filmen blev produceret i henhold til en kontrakt 
undertegnet af den nationale anvisningsberettigede, 
men blev konfiskeret af den ghanesiske sikkerhedstje­
neste, uden at det blev oplyst, hvad årsagen dertil var; 
dette kunne umuligt have været forudset på det 
tidspunkt, hvor kontrakten blev undertegnet. 
12. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 319 
Spørgsmålet om fiskeredskaberne følges aktivt op af 
delegationen i Ghana. Det lokale selskab producerer 
stadig net ved hjælp af det leverede rånylongarn, men 
i langsomt tempo; desuden er der indledt forhand­
linger med selskaber i de nærmeste AVS-stater med 
henblik på en hurtigere afslutning af arbejdet. 
e) Denne overførsel vedrørte katastrofebistand til 
tørkens ofre og gjorde det muligt at uddele omkring 
10 700 t ris og 11 850 t andre levnedsmidler. kontrolsystem, og den har derfor givet instruks om, at en 
kopi af hver bemærkning systematisk opbevares i den 
anvisningsberettigedes dossier. 
Denne instruks gælder ligeledes for bemærkninger, som 
har givet anledning til korrespondance på et højere 
hierarkisk niveau, og som ikke har været affattet på disse 
standardformularer. 
Det oprindelige udgiftsoverslag for dette projekt var 
på 2 mio. ECU, men det kom i realiteten kun til at 
koste 1,4 mio. ECU. Da den fremmede valuta, som 
blev tilvejebragt af EUF, blev omformet til lokale 
counterpart-midler med henblik på yderligere at 
forstærke bistandens virkning, blev det på et senere 
tidspunkt nødvendigt at tilbageføre den overskyden­
de fremmede valuta til Europa, hvilket som følge af en 
lokal devaluering førte til et betydeligt kurstab. Det 
skal alligevel understreges, at 
de samlede udgifter til projektet var betydeligt 
lavere end oprindelig anslået 
det som følge af nødsituationen ikke var muligt 
på forhånd at foretage et mere nøjagtigt overslag 
over de samlede udgifter. 
Finansinspektørens kontrol med den 
økonomiske forvaltning 
14.26 -14.28. Revisionsretten drager den konklusion 
af det forhold, at den anvisningsberettigedes og regn­
skabsførerens dossiers ikke indeholder nogen bemærk­
ninger fra finansinspektøren, at denne sidstnævnte burde 
indtage en strengere holdning til de forvaltningsmæssige 
mangler, som han kommer ud for. 
Efter Kommissionens opfattelse skal der ved denne kritik 
tages skyldigt hensyn til, at langt de fleste af finanskon­
trollens bemærkninger af de forskellige inspektører 
nedfældes på standardformularer, som fremsendes til den 
anvisningsberettigede sammen med det omstridte dossier. 
Efter at den anvisningsberettigede på den pågældende 
formular har anført, hvad han har gjort for at efterleve 
bemærkningerne, returnerer han formularen til inspektø­
ren, der—såfremt han anser ændringen for tilfredsstillen­
de — arkiverer formularen i projektets dossier; når denne 
formular ikke optræder i den anvisningsberettigedes 
dossier, skyldes det simpelthen, at den ikke er beregnet 
dertil. 
Kommissionen kan imidlertid godt forstå, at disse 
bemærkninger er af interesse for Retten, så meget mere 
som de vidner om et effektivt fungerende internt Endelig gør Kommissionen opmærksom på, at finansin­
spektøren har givet Revisionsretten mulighed for at 
gennemgå finanskontrollens dossiers angående de pro­
jekter, som skal kontrolleres på stedet af Revisionsretten; 
disse dossiers omfatter alle de bemærkninger, som 
finanskontrollen har afgivet vedrørende det pågældende 
projekt. 
a)ogb) Disse punkter er blevet behandlet generelt i 
Kommissionens svar under punkt 13.20. 
c) I henhold til finansieringsaftalen vil der ikke 
blive indledt nogen konkret foranstaltning i et 
land, der ikke har ratificeret Konventionen. I 
den foreliggende sag blev der kun indgået 
kontrakter i lande, som havde foretaget denne 
ratifikation. For at fremskynde projektforbere­
delsen mest muligt, når først ratifikations­
processen var godt i gang, undertegnede Kom­
missionen en kontrakt om faglig bistand efter 
afholdelse af udbud, men der vil ikke blive 
indgået kontrakter om arbejder eller leverancer, 
før Konventionen er i kraft. 
d) I overensstemmelse med en af Kommissionen 
indrømmet undtagelse fra oprindelsesreglerne 
for leverancer blev denne kontrakt indgået med 
en leverandør, der hverken var hjemmehørende i 
en EF-medlemsstat eller en AVS-stat; den 
pågældende leverandør insisterede på, at kon­
trakten skulle lyde på US-dollars. 
Kommissionen indrømmer nu og da en sådan 
undtagelse, hvis beløbsstørrelserne er rimelige, 
og varerne ikke kan erhverves hos leverandører i 
EF eller AVS. 
e) Som følge af mangel på fremmed valuta i Ghana 
fra 1984 til 1989 blev der til et eksperthold (faglig 
bistand) ydet to forskud til et samlet beløb af 
130 000 ECU, som blev indsat på en bankkonto i 
Togo til køb af diverse udstyr, som ikke kunne 
anskaffes i Ghana, til udviklingsprojektet for 
320 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 90 
husdyrhold. Alt det pågældende udstyr er nu 
anskaffet, og kontoen er så godt som nedbragt til 
nul. Desuden foretages der hvert år ekstern 
revision af kontoen. 
KONKLUSIONER 
14.29. Kommissionen er principielt enig med Revisions­
retten i dens bemærkninger, men er i praksis ofte tvunget 
til at afveje ønskeligheden af en perfekt forberedelse mod 
nødvendigheden af at undgå forsinkelser med projekter­
nes igangsætning. 
14.30. Kommissionen er helt enig i, at det er vigtigt, at 
den faglige bistand er af høj kvalitet. Det er årsagen til, at 
den jævnligt anvender det såkaldte »dobbeltsystem«, 
hvor den bedømmer bud angående faglig bistand i 
henhold til Lomé III-Konventionens artikel 211, stk. 1, 
litra b). Inden for dette systems rammer bedømmes de 
tilbudte tjenesteydelsers kvalitet, før priserne vurderes. 
Med hensyn til forsinkelser siger det sig selv, at disse skal 
holdes på et minimum, selv om de som hovedregel kan 
tilskrives problemer med den lokale administration. 
Som nævnt under punkt 14.20 gør Kommissionen, hvad 
den kan for at sikre, at der overalt, hvor det er muligt, anvendes lokale konsulentfirmaer til faglig bistand frem 
for europæiske konsulentfirmaer. Men modtagerlandet 
anmoder ofte selv udtrykkelig om, at der indgås kontrakt 
med udenlandske konsulentfirmaer. 
Kommissionen er sig også fuldt ud bevidst, at det er 
vigtigt, at der overføres viden fra europæiske konsulenter 
til lokale lønmodtagere, og søger systematisk at optage 
bestemmelser om uddannelse af counterparts i alle 
kontrakter om faglig bistand. 
14.31. Selv om den økonomiske forvaltning af EUF 
som følge af personalemangel ikke altid kan være så 
systematisk, som man kunne ønske, har Kommissionen 
alligevel fuldt kendskab til det stade, som de enkelte 
projekter er nået op på. Langt de fleste af dens midler går 
direkte til udviklingsformål, og det er kun en lille 
procentdel, der går til nødvendig administrativ drift. 
Samtlige projekter evalueres konsekvent hver sjette 
måned (selv om dette system som følge af personaleman­
gel endnu ikke blev anvendt i Benin på det tidspunkt, hvor 
Retten var på besøg), og der foretages korrigerende 
indgreb, hvor dette er nødvendigt; disse kontrolforan­
staltninger suppleres med efterfølgende evalueringer, som 
foretages på et tematisk grundlag af en særlig evaluerings-
enhed, der med jævne mellemrum udarbejder rapporter, 
som sammenfatter de indhøstede erfaringer med henblik 
på en forbedret gennemførelse i fremtiden.