KOMMISSIONENS BESLUTNING af 21. februar 1994 om anvendelse af Euratom-traktatens artikel 53, andet led (Kun den tyske udgave er autentisk) (94/285/Euratom)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab, saerlig artikel 53, andet led,

under henvisning til skrivelse af 20. januar 1994 fra selskabet Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH -

i betragtning af foelgende:

I. FAKTA a) Euratom-forsyningsagenturets handlinger

(1) Det tyske selskab Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH, i det foelgende benaevnt KLE, driver et kernekraftvaerk og er i medfoer heraf forbruger af uran. Ved skrivelse af 25. november 1993, modtaget 29. november 1993, har KLE i overensstemmelse med Euratom-traktatens artikel 52 forelagt Euratom-forsyningsagenturet, i det foelgende benaevnt agenturet, kontrakten til en aftale mellem KLE og det britiske selskab British Nuclear Fuels plc, i det foelgende benaevnt BNFL, om levering af 400 tons naturligt uran i form af UF6.

(2) I betragtning af det lave prisniveau og den manglende angivelse af oprindelseslandet for de materialer, som skulle leveres, bad agenturet ved skrivelse af 10. december 1994 de kontraherende parter om at oplyse det naturlige urans oprindelse, idet agenturet samtidig henviste til kravene i den faelles forsyningspolitik, navnlig med hensyn til leverancer fra republikkerne i Samfundet af Uafhaengige Stater, i det foelgende benaevnt SNG.

(3) I sin svarskrivelse af 14. december 1993 meddelte BNFL, at det uran, der skulle leveres ifoelge kontrakten, stammede fra SNG og sandsynligvis var af russisk oprindelse.

(4) Ved skrivelse af 20. december 1993 forklarede agenturet under henvisning til sin skrivelse af 10. december 1993 paa ny de forbehold mod den forelagte kontrakt, det havde paa grund af den faelles forsyningspolitik, og opfordrede parterne til, inden det traf sin afgoerelse, at meddele eventuelle bemaerkninger.

(5) Ved skrivelse af 29. december 1993 sendte KLE agenturet en kopi af en skrivelse, som selskabet samme dag havde sendt til Kommissionen, hvori KLE under paaberaabelse af artikel 53, andet led, i Euratom-traktaten klagede over, at agenturet ikke havde ytret sig.

(6) Den 6. januar 1994 underskrev agenturet den forelagte leveringskontrakt med foelgende tilfoejelse:

»Kontrakten underskrives i henhold til vedlagte afgoerelse nr. 1/94 af Euratom-forsyningsagenturet under den betingelse, at det naturlige uran, som skal leveres i medfoer af denne kontrakt, hverken direkte eller indirekte stammer fra provenuet fra et land i Samfundet af Uafhaengige Stater (SNG).«

Den underskrevne kontrakt og den samme dag vedtagne »Euratom-forsyningsagenturets afgoerelse nr. 1/94 vedroerende en den 29. november 1993 tilstillet kontrakt om levering af naturligt uran mellem kernekraftvaerket Lippe-Ems GmbH og British Nuclear Fuels plc« blev sendt til KLE og BNFL den 6. januar 1994. Med hensyn til detaljerne i den juridiske begrundelse for afgoerelse nr. 1/94 henvises nedenfor til den juridiske bedoemmelse.

b) Kommissionens stillingtagen

(7) I den under betragtning 5 ovenfor naevnte skrivelse af 29. december 1993 forelagde KLE Kommissionen, under paaberaabelse af Euratom-traktatens artikel 53, andet led, en heri naermere forklaret »ikke-udtalelse« fra agenturet og stillede i forbindelse med redegoerelsen for sin retsopfattelse krav om erstatning.

Den fremsatte klage over agenturets manglende reaktion begrundede KLE med, at agenturet efter modtagelsen af kontrakten den 29. november 1993 ved ikke at udtale sig havde overskredet den frist paa ti arbejdsdage, der er fastsat i artikel 5a, litra f) i reglementet for forsyningsagenturet for Det Europaeiske Atomenergifaellesskab af 5. maj 1960 om de naermere regler vedroerende sammenholdelse af udbud af og efterspoergsel efter malme, udgangsmaterialer og specielle fissile materialer (1), som aendret ved forordning af 25. juli 1975 (2), i det foelgende benaevnt agenturets reglement.

(8) Ved skrivelse af 20. januar 1994 forelagde KLE Kommissionen agenturets afgoerelse nr. 1/94 under paaberaabelse af Euratoms-traktatens artikel 53, andet led, og kraevede af Kommissionen:

»1. At paalaegge Euratomforsyningsagenturet at indgaa den leveringskontrakt af 10./22. november 1993 mellem KLE og BNFL om 400 tons uran i form af UF6, som det havde faaet forelagt den 29. 11. 1993.

2. At fastslaa, at Euratom i tilfaelde af, at den under 1. omhandlede leveringskontrakt som foelge af Euratom-forsyningsagenturets manglende indgaaelse af kontrakten inden for den fastsatte frist, henholdsvis den betingede underskrift, ikke laengere kan traede i kraft eller ikke laengere er gyldig i forhold til BNFL, virkningen senere bortfalder, eller de kontraktmaessige krav ikke eller kun med indroemmelser kan gennemfoeres, er forpligtet til at holde KLE skadesloes for en hoejere indkoebspris og for alle andre supplerende udgifter og andre ulemper forbundet med at indgaa en anden kontrakt i stedet for eller i forbindelse med en fastholdelse af den af agenturet betinget underskrevne kontrakt.

3. I tilfaelde af afvisning af det under 1. naevnte krav at erklaere, at Euratom skal holde KLE skadesloes for en hoejere indkoebspris foraarsaget af, at KLE som foelge at agenturets manglende overholdelse af fristen for at udtale sig om en indgaaelse af leveringskontrakter henholdsvis som foelge af den med den betingede underskrift indtraadte juridiske usikkerhed foerst senere, nemlig efter formelt at vaere underrettet om en ubetinget afgoerelse fra agenturets side i medfoer at artikel 5a, litra g) i agenturets reglement eller efter afslag fra Kommissionens side paa en ordre som anfoert i punkt 1, kunne traeffe foranstaltninger til at indgaa en anden kontrakt.

4. At paalaegge Euratom-forsyningsagenturet at betale omkostningerne ved proceduren.«

(9) Som begrundelse for sine krav anfoerte KLE foelgende klagepunkter:

- en overskridelse af fristen i forbindelse med agenturets afgoerelse af 6. januar 1994

- overtraedelse af Eruatom-traktaten og af reglerne for dennes gennemfoerelse, navnlig artikel 5a i agenturets reglement

- agenturets inkompetence og kraenkelse af det faelles marked

- kraenkelse af de generelle grundlaeggende bestemmelser i faellesskabsretten

- agenturets myndighedsmisbrug

- ingen opnaaelse af en »fortrinsstilling over for andre forbrugere« ved en ubetinget kontraktindgaaelse.

Disse klagepunkter opdeles igen i underpunkter, hvor der med hensyn til detaljer henvises til skrivelsen af 20. januar 1994.

(10) I sin beslutning af 4. februar 1994 afviste Kommissionen de krav, som KLE havde stillet i sin skrivelse af 29. december 1993. Med hensyn til enkelthederne i begrundelsen henviser Kommissionen til indholdet af denne beslutning.

II. JURIDISK VURDERING a) Inledende bemaerkning og klagepunktet om manglende overholdelse af fristen

(11) Ved skrivelse af 20. januar 1994 har KLE forelagt Kommissionen agenturets afgoerelse nr. 1/94 og stillet fire krav. Her goer KLE i det vaesentlige gaeldende, at afgoerelsen ikke var modtaget inden for den fastsatte frist, og at den af flere grunde maa anses for retsstridig.

(12) Hvad det angaar, at KLE paa ny bebrejder agenturet ikke at have handlet inden for den fastsatte frist, henviser Kommissionen til sin beslutning af 4. februar 1994. Under betragtning 13 i denne beslutning har Kommissionen fastslaaet, at ytringsfristen for agenturet paa ti arbejdsdage begyndte den 15. december 1993 og sluttede den 6. januar 1994, dvs. den dag agenturet traf den paagaeldende afgoerelse og meddelte den til KLE og BNFL. At KLE paa ny fremdrager dette, formaar ikke at rokke ved denne konstatering.

(13) I den udstraekning KLE haevder, at afgoerelse nr. 1/94 skulle vaere retsstridig, vil det vaere at efterpoeve, om de af KLE fremsatte klagepunkter er begrundede.

b) Om klagepunkterne vedroerende en overtraedelse af traktaten og vedroerende de retsnormer, der skal anvendes ved dens gennemfoerelse

(14) Som begrundelse for disse klagepunkter haevder KLE, at agenturet ifoelge artikel 5a i reglementet er forpligtet til at indgaa enhver leveringskontrakt, som opfylder de formelle forudsaetninger i artikel 5a. Et saadant krav om kontraktindgaaelse finder hverken stoette i traktaten eller i reglementet.

Saaledes er agenturet ifoelge traktatens artikel 61 ikke forpligtet til at imoedekomme ordrer, hvis »juridiske eller materielle forhold« er til hinder herfor. En saadan juridisk hindring er der isaer tale om, naar agenturet ved at efterkomme ordren sikrer »enkelte forbrugere en fortrinsstilling« og dermed ville vaere i modstrid med traktatens artikel 52, stk. 2, litra a). Agenturet har med rette under punkt IV i sin afgoerelse henvist til betydningen af denne bestemmelse, som ogsaa er bindende for det.

Heller ikke i medfoer af artikel 5a i reglementet har KLE noget krav paa en indgaaelse af kontrakten, eftersom agenturet ifoelge litra f) og g) har ret til i givert fald ogsaa at afvise at indgaa kontrakten.

(15) KLE haevder endvidere, at en »spredningspolitik« ikke kan udledes af de generelle forsyningsbestemmelser i traktaten uden en udtrykkelig bemyndigelse i medfoer af faellesskabsretten. Agenturet besidder ingen kompetence »til en dirigistisk markedsstyring« og »til en priskontrol, som stoetter producenter inden for EF« og heller ingen »global bemyndigelse« i medfoer af traktatens artikel 2, litra d).

Dette argument fra KLE's side tager efter Kommissionens opfattelse ikke hensyn til betydningen og omfanget af den ret, som traktaten giver Faellesskabet og specielt agenturet til som fastsat i artikel 52, foerste led, at gennemfoere en faelles forsyningspolitik.

(16) Hvad for det foerste angaar den generelle maalsaetning om og grundlaget for en spredning af forsyningskilderne inden for energisektoren, goeres opmaerksom paa, at der i Faellesskabet laenge har vaeret enighed om denne maalsaetning. Saaledes har Raadet i sin »resolution af 16. september 1986 om ny energipolitiske maal for Faellesskabet frem til 1995 og konvergensen mellem medlemsstaternes politik« (3) udtrykkeligt givet udtryk for den opfattelse,

»at Faellesskabet og medlemsstaterne i deres energipolitik boer tilstraebe at naa foelgende horisontale maal:

a) sikre forsyningsvilkaar og mindre risici for voldsomme prissvingninger i kraft af . . .

- geografisk spredning af Faellesskabets eksterne forsyningskilder, . . .«.

(17) Specielt med hensyn til forsyningen med nukleare materialer maa den faelles forsyningspolitik i henhold til traktatens artikel 52 orienteres efter maalsaetningerne i traktatens artikel 2. Ifoelge artikel 2, litra d) skal Faellesskabet »soerge for regelmaessig og ligelig forsyning med malme og nukleart braendsel til alle brugere i Faellesskabet«. Samtidig er Faellesskabet i henhold til artikel 2, litra c) forpligtet til at sikre oprettelsen af saadanne vaesentlige anlaeg, »som er noedvendige for kerneenergiens udvikling i Faellesskabet«, hvilket indebaerer, at der maa tages hensyn til producenternes interesser.

(18) I betragtning af disse generelle energipolitiske maal saavel som de saerlige forpligtelser i medfoer af traktaten, som i lige grad binder Kommissionen og agenturet, har Kommissionen ingen betaenkeligheder ved agenturets bestraebelser paa at opnaa en geografisk spredning for forsyningskilderne uden for Faellesskabet. Dette gaelder saa meget mere, som den aktuelle situation paa verdensmarkedet for naturligt uran indebaerer risici paa lang sigt, som agenturet med rette har gjort opmaerksom paa under punkt II i sin afgoerelse.

(19) I den udstraekning KLE ikke vender sig imod princippet om en spredning af forsyningskilderne, men retter indvendinger mod arten og maaden for den juridiske gennemfoerelse af dette princip, er Kommissionen ikke i stand til at dele KLE's opfattelse, hvorefter en saadan gennemfoerelse ville kraeve en aendring af reglementet, en raadsforordning paa grundlag af traktatens artikel 203 eller saagar en aendring af traktatens kapitel VI.

(20) Ifoelge traktatens artikel 52, stk. 2, litra b), besidder agenturet inden for rammerne af den faelles forsyningspolitik eneret til »at afslutte kontrakter om leverancer af malme, udgangsmaterialer eller specielle fissile materialer, der hidroerer fra omraader . . . uden for Faellesskabet«. I traktatens artikel 64 hedder det:

»Agenturet, der i givet fald handler inden for rammerne af aftaler indgaaet mellem Faellesskabet og et tredjeland eller en international organisation, har, bortset fra de i denne traktat omhandlede undtagelsestilfaelde, eneret til at indgaa aftaler og overenskomster, hvis hovedformaal vedroerer levering af malme, udgangsmaterialer eller specielle fissile materialer, der hidroerer fra lande uden for Faellesskabet.«

Med forbehold af eventuelle retningslinjer fra Kommissionen i medfoer af traktatens artikel 53, stk. 1, er agenturet paa grundlag af disse forskrifter ikke kun berettiget til at afgoere, hvorvidt og med hvilke partnere det afslutter kontrakter, aftaler eller overenskomster om leverancer af malme, udgangsmaterialer eller specielle fissile materialer, der hidroerer fra omraader uden for Faellesskabet, men ogsaa bemyndiget til i denne forbindelse naermere at fastlaegge saadanne betingelser for disse leverancer, som det anser for hensigtsmaessige. Disse befoejelser fortaber agenturet heller ikke ved, at det inden for rammerne af en forenklet fremgangsmaade i medfoer af traktatens artikel 60, stk. 6, tillader en mere smidig og umiddelbar kontraktformidling mellem producenterne og forbrugerne selv. Eneretten til at afslutte kontrakter om leverancer fra lande uden for Faellesskabet ligger ifoelge traktatens artikel 52, stk. 2, litra b), fortsat hos agenturet, som dermed ligesom foer er befoejet til at udoeve den ret, det har faaet tildelt i medfoer af traktaten, for saa vidt angaar den faelles forsyningspolitik. Udoevelsen af denne ret sker hverken med forbehold af agenturets reglement og kraever heller ikke til sin udoevelse nogen raadsforordning i medfoer af traktatens artikel 203 endsige en aendring af kapitel VI.

(21) I oevrigt goeres der hvad angaar leverancer fra medlemsstaterne i det tidligere Sovjetunionen under henvisning til traktatens artikel 64 og 101 opmaerksom paa, at Det Europaeiske Atomenergifaellesskab i 1990 har indgaaet en aftale med Unionen af Socialistiske Sovjetrepublikker om handel og handelspolitisk og videnskabeligt samarbejde (4). Ifoelge artikel 14 i denne aftale foregaar handel mellem de kontraherende parter til markedspriser. Saafremt der i enkelttilfaelde i modstrid med artikel 14 foreligger tilbud til priser, som ikke stemmer overens med markedspriserne, maa agenturet tage hensyn til dette inden for rammerne af udoevelsen af sin eneret til at afslutte kontrakter.

c) Vedroerende klagepunkter om agenturets manglende befoejelser og om kraenkelse af det faelles marked

(22) Under disse klagepunkter goer KLE gaeldende, at agenturet med spredningen af forsyningskilderne forfoelger handelspolitiske maal. Men for handelspolitiske foranstaltninger har agenturet ingen bemyndigelse, da saadanne kun kan traeffes paa grundlag af EF-traktatens artikel 113.

Med dette argument viser KLE i flere henseender et manglende kendskab til omfanget af bestemmelserne i Euratom-traktaten og i hvor hoej grad, disse hviler i sig selv. Som en sektorbestemt traktat, der indeholder specielle bestemmelser om en faelles forsyningspolitik, som ogsaa omfatter leverancer fra lande uden for Faellesskabet, gaar Euratom-traktaten forud for de generelle forskrifter i EF-traktaten. Denne forrang fremgaar ikke blot af det generelle retsgrundlag, hvorefter specielle bestemmelser gaar forud for generelle, men er udtrykkeligt fastslaaet i EF-traktatens artikel 232, stk. 2: »bestemmelserne i denne traktat beroerer ikke bestemmelserne i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab«. Hertil kommer, at Det Europaeiske Atomenergifaellesskab og Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab blev grundlagt som to juridisk, organisatorisk og institutionelt af hinanden uafhaengige faellesskaber, hvis retshandlinger ikke beroerer det andet faellesskab. Paa denne baggrund maa ethvert forsoeg paa at konstruere kapitel VI i Euratom-traktaten som lex imperfecta og at stille gennemfoerelsen af den faelles forsyningspolitik under Euratom-traktaten under forbehold af artikel 113 i EF-traktaten tilbagevises.

(23) I oevrigt er Kommissionen ude af stand til at se, hvorledes foranstaltninger truffet af agenturet til gennemfoerelse af en faelles forsyningspolitik skulle vaere i modstrid med artikel 2, litra g) og artikel 92 ff. i traktaten.

d) Klagepunkter om kraenkelse af generelle grundsaetninger i faellesskabsretten

(24) Som foerste klagepunkt goer KLE gaeldende, at der er tale om en kraenkelse af retssikkerhedsprincippet. Selskabet har baseret sin indkoebspolitik paa artikel 5a i agenturets reglement og opfyldt alle deri fastlagte juridiske forudsaetninger. Agenturet har aldrig meddelt det nogen indkoebskvote, hvorfor der ikke har foreligget en tilstraekkelig gennemsigtighed.

Hertil er for det foerste at bemaerke, at det allerede efter ordlyden i artikel 5a i forsyningsagenturets reglement fremgaar, at meddelelsen af de heri naermere anfoerte kontraktlige mindstekrav i sig selv ikke berettiger til en kontraktafslutning fra agenturets side. Som det isaer fremgaar af artikel 5a, litra f) og g), har agenturet ret til i givet fald at afvise at indgaa kontrakter (jf. betragtning 14 ovenfor).

Grundsaetningerne for den faelles forsyningspolitik, navnlig hvad angaar den geografiske spredning af forsyningskilderne og overholdelsen af markedspriser ved leverancer fra lande i samfundet af uafhaengige stater (SNG), skulle ligeledes vaere KLE bekendt. Bortset fra de ovenfor under betragtning 16 og 21 allerede citerede retsakter, som blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, deltager brugere og producenter af nukleart materiale i Faellesskabet via agenturets sagkyndige raad i udformningen og den praktiske gennemfoerelse af den faelles forsyningspolitik.

(25) Ifoelge artikel X i vedtaegterne for Euratom-forsyningsagenturet af 6. november 1958 (5), senest aendret ved tiltraedelsestraktaterne for Spanien og Portugal (6), hvori agenturets sagkyndige raad oprettes, »udnaevner Raadet efter forslag fra medlemsstaterne og efter stillingtagen fra Kommissionen repraesentanter for producenter og forbrugere saavel som hoejt kvalificerede sagkyndige« til medlemmer af det sagkyndige raad. Ifoelge artikel XI, stk. 1, i vedtaegterne udgoer det sagkyndige raad »et forbindelsesorgan mellem agenturet paa den ene side og forbrugerne saavel som de beroerte kredse paa den anden side.« Som det fremgaar af talrige moedereferater, er de spoergsmaal, der her er af interesse for den faelles forsyningspolitik, gentagne gange blevet beroert i det sagkyndige raad. Ydermere har agenturet underrettet forbrugerne om den faelles forsyningspolitik, hvor det af moedereferaterne fremgaar, at ogsaa repraesentanter for KLE var til stede.

(26) I oevrigt kan der her ikke vaere tale om paa forhaand fastlagte leveringskvoter omregnet i forhold til den enkelte forbruger. Da alene agenturet er berettiget til at afslutte kontrakter om levering af nukleart materiale fra lande uden for Faellesskabet, bestraeber agenturet sig saa meget mere paa inden for rammerne af den faelles forsyningspolitik saa vidt muligt at opfylde de kontrakter, det faar forelagt, og alene at afvise eller forsyne en kontraktindgaaelse med betingelser i den udstraekning, der efter omstaendighederne i det enkelte tilfaelde vil kunne vaere tale om, at indgaaelsen af den forelagte kontrakt vil kunne foere til en fortrinsstilling for den paagaeldende forbruger.

(27) KLE haevder endvidere, at agenturets afgoerelse kraenker det grundlaeggende princip om lovmaessighed i forvaltningen. Under paaberaabelse af et tilfaelde fra EF-landbrugsretten forfaegter det den opfattelse, at der i Euratom-traktaten ikke er fastsat nogen sagligt afvejet, regelmaessigt anvendt og for markedsdeltagerne gennemsigtig forvaltningsprocedure, som det passer sig for en retsstat.

Kommissionen kan ikke dele denne opfattelse. Netop ved den forenklede fremgangsmaade efter artikel 5a i agenturets reglement giver Faellesskabet forbrugere og producenter den stoerst mulige gennemsigtighed og frie markedsoekonomiske udfoldelsesmuligheder og indskraenker offentlig-juridiske indgreb til et uundgaaeligt minimum - som kan forsvares under de herskende markedsbetingelser. Skulle det imidlertid vise sig, at forbrugerne og producenterne i Faellesskabet inden for rammerne af det sagkyndige raad eller ogsaa uden for dette foretraekker indfoerelsen af en formel kvoteregulering med EF-landbrugsretten som forbillede og i lighed med det af KLE fremfoerte argument oensker en generel afskaffelse af denne forenklede fremgangsmaade, vil agenturet staa over for en ny situation og maa forsoege at tage passende skridt. Men indtil nu har saavel det sagkyndige raad som forbrugere og producenter naesten enstemmigt udtalt sig imod saadanne indvendinger.

(28) Dernaest klager KLE over, at agenturet kraenker den generelle grundsaetning om lighed for loven, idet det foretager en »automatisk kvotering« for hver enkelt forbruger og ikke tager hensyn til forbrugerens saerlige omstaendigheder og betingelserne i de enkelte leveringskontrakter.

Som allerede anfoert under betragtning 26 og 27 er der i det foreliggende tilfaelde ikke tale om indfoerelse af et generelt og stift kvotesystem for alle forbrugere, men om en efterproevning af bestemmelserne i hver enkelt kontrakt fra agenturets side tilpasset omstaendighederne i det paagaeldende tilfaelde (jf. specielt punkt IV i begrundelsen for afgoerelse nr. 1/94).

(29) KLE klager endvidere over en kraenkelse af det grundlaeggende princip om forholdsmaessighed. Den betingede underskrivelse af en kontrakt om levering inden for Faellesskabet var efter KLE's opfattelse ikke noedvendig, idet et indgreb inden for rammerne af eneretten til indgaaelse af kontrakter om leverancer fra lande uden for Faellesskabet ville vaere tilstraekkeligt til at naa de af agenturet naevnte maal. Vaegringen ved en ubetinget afslutning af kontrakten var heller ikke rimelig, eftersom der i traktaten findes mindre drastiske forsyningspolitiske instrumenter saasom anlaeggelsen af sikkerhedslagre og fremme af prospekteringsprojekter. Det var desuden i modstrid med traktaten via en spredningspolitik at tvinge forbrugerne til at indkoebe uran til for hoeje priser. Desuden var det tvivlsomt, om det for at naa de tilstraebte maal var noedvendigt med en begraensning af SNG-importen til 20-25 %.

(30) For det foerste er Kommissionen af hensyn til beskyttelsen af fortrolige oplysninger og loyaliteten mellem kontraktparter ikke af den opfattelse, at agenturet - med kendskab til stoffernes oprindelse - havde skullet afslutte kontrakten mellem KLE og BNFL uden betingelser og i stedet havde skullet afvise at indgaa leveringskontrakten mellem BNFL og dennes leverandoerer.

(31) Hvad angaar oprettelsen af sikkerhedslagre i medfoer af artikel 72, andet afsnit, og medvirken i prospekteringsvirksomhed i medfoer af traktatens artikel 70 er argumenterne fra KLE ikke egnet til at saette spoergsmaaltegn ved berettigelsen af agenturets handlinger, idet der her er tale om Kommissionens og Raadets og ikke om agenturets kompetence. Agenturet er alene ansvarlig for oprettelsen af kommercielle lagre i henhold til artikel 72, afsnit 1, idet de faktiske forudsaetninger for at opfylde denne forskrift dog ikke er opfyldt i betragtning af den nuvaerende forsyningssituation.

(32) Hvad angaar bebrejdelsen om, at agenturet tvinger forbrugerne til at anskaffe uran til »for hoeje priser«, er det tilstraekkeligt at henvise til, at agenturets afgoerelse under punkt II i begrundelsen ikke forsvarer anskaffelse til for hoeje priser, men taler om priser, »som staar i forhold til markedspriserne, dvs. afspejler produktionsomkostningerne og er forenelige med de priser, der praktiseres af producenter i markedsoekonomisk orienterede lande«.

(33) Hvad endelig angaar tvivlen om rimeligheden af en leveringsandel fra SNG-stater paa 20-25 % af de samlede leverancer, minder Kommissionen om, at Faellesskabet har indgaaet langsigtede leveringsaftaler med flere forskellige tredjelande. Forbindelserne til disse kontrahenter saavel som til andre leverandoerlande skal der ligeledes tages hensyn til inden for rammerne af den faelles forsyningspolitik, hvorfor en yderligere forhoejelse af leveringsandelen fra SNG-stater i den nuvaerende situation kun vanskeligt ville kunne forenes med Faellesskabets forsyningsinteresser paa laengere sigt.

e) Klagepunktet om myndighedsmisbrug

(34) KLE's argument paa dette punkt beror paa polemiske paastande om agenturets motiver, som Kommissionen afviser paa det kraftigste. I det omfang KLE fremfoerer paastande i sagen, er disse allerede i det foregaaende blevet modbevist og tilbagevist (se navnlig betragtning 14, 15, 16, 22).

f) Vedroerende klagepunktet om, at der ikke ved en ubetinget kontraktafslutning foreligger en »fortrinsstilling i forhold til andre forbrugere«

(35) Dette sidste klagepunkt fra KLE opdeles i adskillige enkeltklager, som KLE sammenfatter under foelgende overskrifter:

i) Opnaaelse af en retfaerdig fordeling gennem frihed til indgaaelse af kontrakter ifoelge artikel 5a i reglementet

ii) Ingen kompetence til at handle paa grundlag af retsstridig agenturpraksis over for andre forbrugere

iii) Fejlagtig isoleret anvendelse af traktatens artikel 52, stk. 2, litra a)

iv) Traktathistorisk fejlagtig anvendelse af traktatens artikel 52, stk. 2, litra a)

v) Ingen kraenkelse af retten til lige adgang

vi) Manglende gennemfoerelse af »agenturets diversificeringspolitik« i hele Faellesskabet.

(36) Argumenterne under nr. i) og ii) gentager i det vaesentlige tidligere paastande, som er tilbagevist ovenfor under betragtning 14 ff. Men for saa vidt KLE indroemmer: »for artikel 52, stk. 2, litra a) i Euratom-traktaten er der ved siden af de i artikel 5a i reglementet opregnede forudsaetninger endnu plads for kontrol af misbrug«, saa naermer selskabet sig hermed agenturets retsopfattelse og ogsaa Kommissionens retsopfattelse paa et vaesentligt punkt (se betragtning 26 ovenfor). Ligeledes fremgaar det af KLE's overvejelse, at det muligvis tidligere skulle vaere lykkedes agenturet »at gennemfoere den »diversificeringspolitik«, som det angiveligt foelger, over for enkelte eller endog en vaesentlig del af forbrugerne gennem udoevelsen af dets eneret«, at der i praksis ikke findes grundlag for den af KLE fremsatte paastand om, at agenturet kun fungerer som en slags notar (se nr. iii)). At der juridisk ikke findes noget grundlag herfor, er allerede paapeget i det foregaaende (se navnlig betragtning 14).

Hvorvidt og i hvilket omfang artikel 52, stk. 2, litra a) »ifoelge sin traktatsretlige oprindelse gaelder et helt andet tilfaelde«, saaledes som KLE haevder under nr. iv), kan staa hen, idet traktaten ifoelge artikel 208 gaelder paa ubestemt tid, og dens forskrifter ogsaa er bindende under betingelser, som aendrer sig.

Argumentet under nr. v) gentager ligeledes et tidligere klagepunkt og blev tilbagevist under betragtning 30.

Under nr. vi) indroemmer KLE endelig, at selskabet for saa vidt »opnaaede en fortrinsstilling, da agenturet faktisk er i stand til at gennemfoere sin »diversificeringspolitik« under en ligelig belastning af alle forbrugere«. I tilfaelde af, at »enkelte forbrugere inden for Faellesskabet skulle omgaa agenturet«, som KLE haevder - i oevrigt uden yderligere konkretisering - kan KLE ikke over for agenturet paaberaabe sig en eventuel retsstridig optraeden fra tredjeparts side.

Kommissionen kan ikke tilslutte sig, at en leveringsandel fra SNG-stater paa 20-25 % skulle vaere et upraecist interval, som haevdet af KLE, eftersom det i modsaetning til et fast procenttal goer det muligt at tage hensyn til omstaendighederne i enkelttilfaelde.

III. KONKLUSION (37) Som det fremgaar af ovenstaaende redegoerelse, er ingen af de fremsatte klager mod agenturets afgoerelse nr. 1/94 begrundet. Da undersoegelsen ikke ellers har givet holdepunkter for at saette spoergsmaalstegn ved den juridiske holdbarhed af afgoerelse nr. 1/94, kan de af KLE fremsatte krav ikke imoedekommes -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Kravene fra Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH, fremsat i dettes skrivelse af 20. januar 1994, afvises.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH, Rheinlanddamm 24, D-44139 Dortmund, Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 21. februar 1994.

Paa Kommissionens vegne

Abel MATUTES

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 32 af 11. 5. 1960, s. 777/60.

(2) EFT nr. L 193 af 25. 7. 1975, s. 37.

(3) EFT nr. C 241 af 25. 9. 1986, s. 1.

(4) EFT nr. L 68 af 15. 3. 1990, s. 2.

(5) EFT nr. 27 af 6. 12. 1958, s. 534/58.

(6) EFT nr. L 302 af 15. 11. 1985.