DA Den Europæiske Unions Tidende L 61/22

KOMMISSIONENS AFGØRELSE

af 29. september 2010

om Frankrigs støtteordning C 4/09 (ex N 679/97) for radiofoni

(meddelt under nummer K(2010) 6483)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2011/147/EU)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a) (2),

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte med deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (3), og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) Ved brev af 2. oktober 1997 anmeldte Den Franske Republik støtteordning nr. N 679/97 — et udkast til dekret om ændring af en allerede eksisterende ordning om støtte til radiofoni (4) — til Kommissionen. Ved beslutning af 10. november 1997 (5) godkendte Kommissionen videreførelsen af denne ordning for støtte til radiofoni for en periode på ti år.

(2) Kommissionen godkendte en ændring af støtteordningen ved beslutning af 28. juli 2003 (6). Den af de franske myndigheder foreslåede ændring vedrørte bl.a. en ændring af finansieringsbetingelserne for støtteordningen (7). I denne beslutning konkluderede Kommissionen, at den således ændrede støtteordning var forenelig med det indre marked efter artikel 107, stk. 3, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (i det følgende benævnt »TEUF«). Ændringen trådte i kraft den 1. januar 2003 for en periode på ti år.

(3) Den 22. december 2008 erklærede EU-Domstolen Kommissionens beslutning af 10. november 1997 vedrørende perioden 1997-2002 for ugyldig. Kommissionen traf efterfølgende alle nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe den konstaterede ulovlighed og gennemgik på ny de franske myndigheders oplysninger (en detaljeret beskrivelse af dette forløb findes i afsnit 3, »Begrundelse for at indlede proceduren«).

(4) Ved brev af 11. februar 2009 meddelte Kommissionen Den Franske Republik s in beslutning om at indlede proceduren efter EUF-traktatens artikel 108, stk. 2, vedrørende ovennævnte støtte.

(5) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (8). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.

(6) Ved brev af 23. april 2009 fremsendte Den Franske Republik sine bemærkninger til foranstaltningen.

(7) Kommissionen har ikke modtaget andre bemærkninger hertil fra interesserede tredjeparter.

2. UDFØRLIG BESKRIVELSE AF STØTTEFORANSTALTNINGEN

(8) Den pågældende foranstaltning består af en støtteordning til fordel for mindre, lokale radiostationer i Frankrig, der har en kommunikativ funktion i nærområder, og hvis reklame- og sponsorindtægter ikke overstiger 20 % af omsætningen.

(9) Statsstøtten finansieredes via en skattelignende afgift på reklameindtægter fra radio og tv.

(10) Den kompetente myndighed, Fonds de soutien à l'expression radiophonique (FSER), kan tildele tre former for støtte: a) startstøtte til radiostationer, såkaldte radios associatives, med nye tilladelser fra Conseil supérieur de l'audiovisuel, som ikke kan overstige et loft, der er fastsat i en tabel, b) driftsstøtte på et først gradvist stigende, senere gradvist faldende fast beløb, der er fastsat af det rådgivende udvalg, som tildeler støtte, og som udvalget kan forhøje inden for fastlagte rammer under hensyntagen til stationens indsats med hensyn til intern administration og aktiviteter iværksat på uddannelses-, forenings- og kulturområdet eller inden for nærkommunikation, c) støtte til udstyr, dog højst 50 % af finansieringen af nyt materiel til de støtteberettigede radiostationer. Denne støtte tildeles kun en gang i en femårsperiode og er begrænset til et maksimumbeløb.

(11) Ordningen blev indført i 1989 og er blevet ændret flere gange, hvilket altid er blevet anmeldt Kommissionen og godkendt af denne, nemlig i hhv. 1990, 1992, 1997 og 2003.

2.1. Støttemodtagere

(12) Med de franske myndigheders udkast til dekret indføres støtteordningen efter artikel 80 i lov nr. 86-1067 af 30. september 1986 om kommunikationsfrihed, ændret ved artikel 25 i lov nr. 89-25 af 17. januar 1989 og artikel 27 i lov nr. 90-1170 af 29. december 1990, der bestemmer følgende: »Til radiofonitjenester, hvis kommercielle ressourcer, hidrørende fra meddelelser udsendt over radioen og med karakter af reklame for mærker eller sponsorer, er mindre end 20 % af deres samlede omsætning, ydes støtte efter de nærmere bestemmelser, som fastsættes ved dekret efter høring af Conseil d’État. Til finansiering af denne støtte opkræves en afgift af indtægterne fra reklame udsendt via radio og tv. Vederlag, som radiofonitjenester modtager i forbindelse med meddelelser til fordel for kollektive eller almennyttige foranstaltninger, tages ikke i betragtning ved bestemmelsen af det i denne artikels stk. 1 nævnte loft.«

2.2. Støtteordningens finansiering

(13) Vedrørende finansieringen af støtteordningen bestemmes følgende i artikel 1 i det af de franske myndigheder den 2. oktober 1997 anmeldte udkast til dekret, efterfølgende dekret nr. 97-1263 af 29. december 1997 om indførelse af en skattelignende afgift til fordel for en fond til støtte for radiofoni (9): »Med virkning pr. 1. januar 1998 og for en periode på fem år indføres en skattelignende afgift af reklame udsendt via radio og tv (herefter »reklameafgiften«) til finansiering af en støttefond til fordel for indehavere af en tilladelse til at udbyde radiofonitjenester, hvis kommercielle ressourcer, hidrørende fra meddelelser udsendt over radioen og med karakter af reklame for mærker eller sponsorer, er mindre end 20 % af deres samlede omsætning. Denne afgift har til formål at fremme radiofoni.« Følgende bestemmes i artikel 2: »Afgiften beregnes på grundlag af de beløb, uden mæglerkommission og uden merværdiafgift, som betales af annoncørerne for udsendelse af deres reklamemeddelelser på fransk område. Afgiftspligtige er personer, der driver virksomhed med disse reklamemeddelelser. Afgiftssatsen fastsættes ved fælles beslutning af budgetministeren og kommunikationsministeren på grundlag af de afgiftspligtiges kvartalsindtægter, idet der gælder følgende lofter: […]« Dekretets artikel 4 bestemmer, at afgiften i artikel 2 beregnes, fastsættes og opkræves af generaldirektoratet for skatter på vegne af Fonds de soutien à l'expression radiophonique (FSER) efter de bestemmelser og med de garantier og sanktioner, der gælder for merværdiafgiften.

(14) Disse bestemmelser blev ændret i forbindelse med ændringen af den til Kommissionen anmeldte støtteordning, som blev godkendt ved beslutning af 28. juli 2003 (10). Ifølge de nye regler pålægges den skattelignende afgift kun virksomheder, der er etableret på fransk område.

3. BEGRUNDELSER FOR AT INDLEDE PROCEDUREN

(15) Kommissionen godkendte i 1997 med beslutning N 679/97 en ændring af støtteordningen, således at denne efterfølgende blev finansieret gennem en skattelignende afgift på radio- og tv-reklamer. Denne beslutning indeholder ikke nogen analyse af finansieringsmåden. Beslutningen fra 1997 var gældende indtil 2003, hvor den blev erstattet af en ny godkendelsesbeslutning, nr. NN42/03 (11).

(16) Den 3. august 2004 indbragte det store franske radioselskab NRJ's reklamevirksomhed, Régie Network, en sag for retten i Lyon vedrørende den afgift, der var betalt i 2001 (152 524 EUR). Sagen var genstand for en præjudiciel forelæggelse for Domstolen, der skulle tage stilling til gyldigheden af Kommissionens beslutning af 10. november 1997 om at tillade støtten.

(17) Domstolen afgjorde med dom (12) af 22. december 2008, at Kommissionens beslutning fra 1997 ikke var lovlig, med den begrundelse at Kommissionen havde undladt at vurdere metoden for finansieringen af den undersøgte foranstaltning.

(18) I Domstolens præmis 89 hedder det, at Kommissionen ved vurderingen af en støtteordning altid skal tage finansieringen i betragtning, når denne udgør en integrerende del af støtteordningen. I dommens præmis 99 præciserer Domstolen, at afgiften udgør en integrerende del af støtteforanstaltningen, når der består en tvungen forbindelse mellem afgiften og den pågældende støtte i medfør af den relevante nationale lovgivning, eftersom indtægterne fra afgiften nødvendigvis blev anvendt til at finansiere støtten og direkte bestemmer dennes omfang og dermed påvirker vurderingen af, om støtten er forenelig med det indre marked.

(19) Efter at have kontrolleret, om alle disse betingelser var opfyldt i den foreliggende sag, konstaterer Domstolen i dommens præmis 112, at reklameafgiften udgør en integrerende del af støtteordningen for radiofoni, som den anvendes til at finansiere. Kommissionen skulle som udgangspunkt nødvendigvis have taget den pågældende afgift i betragtning, da den undersøgte den pågældende støtteordning, hvilket den havde undladt at gøre i beslutning NN 42/03.

(20) Efter dommen, der fastslog, at Kommissionens beslutning af 10. november 1997 ikke var lovlig, har Kommissionen truffet alle nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe den konstaterede ulovlighed og på ny gennemgået de franske myndigheders oplysninger. Kommissionen indledte følgelig den 11. februar 2009 den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 108, stk. 2, i TEUF, med sagsnummer C4/2009 (13).

4. FRANKRIGS BEMÆRKNINGER

(21) Ved brev af 23. juli 2009 fremsendte de franske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen: a) De indsamlede midler, der blev udbetalt i den pågældende periode, udgjorde årligt gennemsnitligt 20 mio. EUR fordelt på over 500 modtagere. b) Det bestrides ikke, at udenlandske operatører, der leverer radiofonitjenester i Frankrig fra radiostationer eller virksomheder beliggende i andre medlemsstater, ligeledes har betalt denne skattelignende afgift, men det vil ikke være muligt at identificere dem. c) Støtten kan ikke give anledning til tilbagesøgning af navnlig to grunde: For det første er støtteordningen behørigt anmeldt og gentagne gange godkendt af Kommissionen, hvilket har givet anledning til en berettiget forventning hos modtagerne. For det andet gør modtagernes finansielle situation i den aktuelle sammenhæng det umuligt for de franske myndigheder at tilbagesøge de udbetalte beløb.

5. VURDERING AF STØTTEN

5.1. Retsgrundlag for bedømmelsen

(22) Vurderingen af den pågældende støtteordning er baseret på artikel 107, stk. 3, i TEUF.

5.2. Støtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF

(23) EUF-traktatens artikel 107, stk. 1, bestemmer følgende: »Bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.

(24) Analyse af den foreliggende sag i forhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.

a) Statsstøtte, der ydes ved hjælp af statsmidler

Støtteordningen finansieres med ressourcer, der hidrører fra en skattelignende afgift, der er fastlagt i love og administrative bestemmelser og opkræves af skattevæsenet. Afgiften er pålagt reklame udsendt via radio og tv.

Støtten ydes således ved hjælp af den franske stats midler.

b) Fordrejning eller trussel om fordrejning af konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner

Støtteordningen begunstiger alene leverandører af radiofonitjenester. Støttemodtagerne er leverandører af sådanne tjenester, hvis reklamemidler udgør mindre end 20 % af deres samlede omsætning. Disse stationer befinder sig i en konkurrencesituation med hensyn til lyttere og reklameindtægter, især med andre radiostationer på fransk område, hvis kommercielle indtægter overstiger dette loft, og som ikke modtager offentlig støtte under støtteordningen.

Den pågældende støtte fordrejer således eller truer i det mindste med at fordreje konkurrencevilkårene mellem udbydere, der modtager støtte, og udbydere, der ikke gør.

c) Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne

Radiofonitjenester, der leveres på fransk område, især af støttemodtagerne, kan også modtages i andre medlemsstater, i hvert tilfælde i grænseområder. Den anmeldte skattelignende afgift, der er fastlagt i love og administrative bestemmelser, belaster således også reklamemidler for tjenester, der leveres fra andre medlemsstater til det franske område.

Det kan deraf udledes, at samhandelen mellem medlemsstaterne er eller risikerer at blive påvirket af den anmeldte støtteordning.

d) Forekomst af statsstøtte

Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at ordningen til støtte for radiofoni, der er genstand for de franske myndigheders anmeldelse, er omfattet af bestemmelserne i artikel 107, stk. 1, i TEUF. Da denne ordning udgør statsstøtte, skal Kommissionen analysere dens forenelighed med det indre marked. I overensstemmelse med førnævnte dom i sagen Régie Networks skal afgiften af radiofonitjenesterne tages i betragtning i undersøgelsen af ordningens forenelighed.

5.3. Støttens forenelighed efter artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF

(25) Den anmeldte støtteforanstaltnings formål og anvendelsesområde opfylder tydeligvis ikke betingelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF, og artikel 107, stk. 3, litra a-b), i TEUF.

(26) Støtteordningen har til formål at begunstige radiofonitjenester, der leverer radiofoni på fransk område, og navnlig at støtte radiostationer med de mest begrænsede reklameressourcer. Den skal sikre mediernes mangfoldighed på det franske område, hvilket er et legitimt, generelt mål. Støtten til modtagerne kan derfor analyseres i forhold til betingelserne i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF. Her bestemmes følgende: »Støtteordninger kan betragtes som forenelige med det indre marked, når de har til formål at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, og de ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.« I dette tilfælde skal Kommissionen afveje forholdet mellem foranstaltningens negative og positive følger.

(27) Kommissionen har i sine foregående beslutninger konkluderet, at den pågældende støtteordning har positive følger og er forenelig med det indre marked, især fordi støtteordningen bidrager til at opfylde et veldefineret generelt mål. Målet er at fremme mangfoldigheden blandt radiofonitjenester på fransk område. Målgruppen for støtten er mindre radiostationer med lokale lyttere, idet der tages hensyn til sociale, kulturelle og lokale interesser, hvilket er et legitimt, generelt mål. Den konkurrencefordrejning, som støtteordningen kan forårsage ved at begunstige disse lokale radiostationer, er begrænset og ændrer ikke samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. I lyset af formålet med og størrelsen af de pågældende radiostationer er konkurrencefordrejningen mellem disse og leverandører af tilsvarende tjenester i en anden medlemsstat særligt begrænset. Følgelig er denne ordnings påvirkning af samhandelen særligt begrænset.

(28) Det fremgår dog af gennemgangen af artikel 3 og 6 i dekret nr. 97-1263, at den måde, som benyttes til finansiering af støtteordningen, er baseret på den pågældende skattelignende afgift og udgør en integrerende del af foranstaltningen, hvilket Domstolen i øvrigt har fastslået i dommen i sagen Régie Networks (præmis 99-112).

(29) Det hedder i præmis 89 i dommen i sagen Régie Networks, at: »metoden for finansiering af en støtte kan gøre hele den støtteordning, som den skal finansiere, uforenelig med det fælles marked. Følgelig kan undersøgelsen af en støtte ikke ske uafhængigt af virkningerne af metoden til støttens finansiering. Tværtimod skal Kommissionens undersøgelse af en støtteforanstaltning nødvendigvis også tage metoden for støttens finansiering i betragtning, såfremt denne udgør en integrerende del af foranstaltningen (jf. i denne retning bl.a. dommen i sagen van Calster m.fl., præmis 49, og dom af 15. juli 2004, sag C-345/02, Pearle m.fl., Sml. 2004 I, s. 7139, præmis 29)«.

(30) Følgelig skal Kommission tage den pågældende afgift i betragtning i undersøgelsen af støtteordningens forenelighed med det indre marked. Den pågældende reklameafgift ser ud til at stride mod det generelle princip, som Kommissionen regelmæssigt har slået fast, og som Domstolen bekræftede i sin dom af 25. juni 1970 i sag 47/69, Frankrig mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 487), hvor det hedder, at varer og tjenesteydelser skal fritages fra enhver afgift, der anvendes til at finansiere en støtteordning, som kun omfatter nationale virksomheder. Domstolen nævner denne analyse i præmis 115 i dommen i sagen Régie Networks.

(31) Kommissionen finder, at den manglende fritagelse for radiofonitjenester, som leveres i Frankrig fra radiostationer, der er beliggende i andre medlemsstater, som ikke kan få støtte under den anmeldte støtteordning, ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Selv om det generelle mål med støtten til modtagerne er legitimt og kan betragtes som foreneligt med det indre marked, gælder dette ikke for den måde, som ordningen finansieres på.

6. KONKLUSIONER

(32) Under disse omstændigheder konkluderer Kommissionen, at støtteordningen kan erklæres forenelig med det indre marked, især på baggrund af kriterierne i artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF. Derimod kan Kommissionen ikke godkende den måde, ordningen finansieres på.

(33) Kommissionen har således noteret sig, at de franske myndigheder i deres skrivelse af 23. april 2009 fremfører, at det ikke er muligt for dem at identificere (blandt dem, der betaler den skattelignende afgift, som finansierer støtteordningen) de udenlandske operatører, som har leveret radiofonitjenester i Frankrig fra stationer eller virksomheder, der er beliggende i andre medlemsstater, i den periode, der er omfattet af den pågældende støtteordning. Kommissionen kan godtage, at det af administrative hensyn kan være vanskeligt at foretage denne identifikation, eftersom disse forhold ligger langt tilbage i tiden. På grundlag af de franske myndigheders redegørelser ser det ikke ud til, at det lange tidsforløb i den foreliggende sag i sig selv er en uoverstigelig hindring for at identificere de afgiftspligtige. De franske myndigheder har til gengæld anført, at det ikke altid var muligt ud fra de oplysninger, de havde til rådighed, at fastslå, om de afgiftspligtige var virksomheder, som sendte fra det franske område eller fra en anden medlemsstat. I så fald skal de senest seks måneder efter meddelelsen af denne afgørelse informere de afgiftspligtige enkeltvist om deres specifikke ret til at få afgiften refunderet, hvis de pågældende har sendt radioudsendelser til Frankrig fra en anden medlemsstat. Administrationen skal tage alle de midler, den har til rådighed, i brug for at identificere de afgiftspligtige. Da det imidlertid ikke er sikkert, at de franske myndigheder selv kan identificere samtlige afgiftspligtige, påhviler det dem ligeledes at sikre en passende offentliggørelse af tilbagebetalingsforanstaltningerne, således at de pågældende operatører kan give sig til kende.

(34) Der er intet til hinder for, at Frankrig gør det muligt for disse ukendte operatører at benytte sig af deres ret til at få tilbagebetalt de afgifter, de med urette er blevet afkrævet for perioden 1997-2002. Frankrig kan lovliggøre finansieringen af støtteordningen ved at tilbagebetale de afgifter, der er uforenelige med det indre marked, idet nedenstående betingelser skal overholdes: — Frankrig skal informere de enkelte berørte operatører om deres specifikke ret til tilbagebetaling, hver gang de franske myndigheder er i stand til at identificere dem. Dette skal ske i form af tilstrækkelige offentliggørelsesforanstaltninger, særlig gennem offentliggørelse i faglige tidsskrifter i hele EU (14) — de afgiftspligtige skal have en frist på tre år efter de tilstrækkelige offentliggørelsesforanstaltninger til at indgive en anmodning om tilbagebetaling (15) — tilbagebetalingen skal ske senest seks måneder efter datoen for indgivelsen af anmodningen om tilbagebetaling (16) — de beløb, der skal tilbagebetales, skal tillægges faktisk påløbne renter fra det tidspunkt, de blev opkrævet, til datoen for den faktiske tilbagebetaling, og beregnes på et sammensat grundlag, idet der som objektiv referencesats anvendes satsen i artikel 9 i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (17) — de franske myndigheder skal acceptere enhver rimelig dokumentation fra de pågældende operatører for, at de har betalt afgiften — retten til tilbagebetaling kan ikke gøres betinget af andre forhold — de franske myndigheder skal hvert halve år sende en rapport til Kommissionen, startende fra meddelelsen af denne afgørelse, om gennemførelsen af tilbagebetalingsproceduren —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Frankrigs støtteordning er forenelig med det indre marked på de i artikel 2 fastlagte betingelser.

Artikel 2

For at afhjælpe forskelsbehandlingen af udenlandske radiostationer, der har betalt reklameafgifter til den franske stat uden at have adgang til støtteordningen, skal de franske myndigheder tilbagebetale alle skattelignende afgifter, som er blevet opkrævet fra udenlandske radiostationer i perioden 1997-2002. De skal senest et halvt år efter meddelelsen af denne afgørelse informere alle radiostationer, der har betalt den pågældende afgift, i de tilfælde hvor de kan identificere dem, og gennem passende offentlig omtale, således at de berørte operatører kan give sig til kende. Disse skal have en frist på tre år til at indgive en anmodning om tilbagebetaling. (18) Efter denne indkaldelse af tilkendegivelser skal Frankrig på grundlag af operatørernes dokumentation senest seks måneder efter indgivelsen af anmodningen tilbagebetale de afgifter, der er uforenelige med det indre marked, med tillæg af faktisk påløbne renter. Beløbet beregnes på et sammensat grundlag, idet der som objektiv referencesats anvendes satsen i artikel 9 i forordning (EF) nr. 794/2004.

Artikel 3

Frankrig underretter senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme den.

Frankrig sender hvert halve år fra meddelelsen af denne afgørelse rapporter til Kommissionen om gennemførelsen af tilbagebetalingsproceduren som omhandlet i artikel 2, indtil udløbet af fristen på tre år efter de sidste offentliggørelsesforanstaltninger som anført i artikel 2.

Artikel 4

Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 29. september 2010. På Kommissionens vegne Joaquín ALMUNIA Næstformand

(1) Fra den 1. december 2009 er artikel 87 og 88 i EF-traktaten blevet til henholdsvis artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Indholdsmæssigt er artiklerne identiske. I denne afgørelse skal henvisningerne til artikel 107 og 108 i EUF-traktaten i givet fald forstås som henvisninger til henholdsvis artikel 87 og 88 i EF-traktaten.

(2) EFT L 1 af 3.1.1994, s. 3.

(3) EUT C 223 af 16.9.2009, s. 15. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri = OJ:C:2009:223:0015:0019:DA:PDF

(4) Dekret 92-1053 af 30. september 1992.

(5) Brev til de franske myndigheder af 10. november 1997, statsstøtte nr. N 679/97 (EFT C 120 af 1.5.1999, s.2).

(6) Statsstøtte nr. NN 42/03 (ex N752/02) (EUT C 219 af 16.9.2003, s. 3). http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri = OJ:C:2003:219:0002:0003:DA:PDF http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/comp-2003/nn042-03.pdf

(7) Jf. betragtning nr. 14.

(8) Se fodnote 1.

(9) Den Franske Republiks statstidende af 30. december 1997, s. 19194.

(10) Statsstøtte nr. NN 42/03 (ex N752/02) (EUT C 219 af 16.9.2003, s. 3). Jf. note nr. 5.

(11) Se fodnote 10.

(12) Sag C-333/07, Régie Networks, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri = CELEX:62007C0333:DA:HTML

(13) Se fodnote 1.

(14) Inden for Frankrigs grænser fra 2003.

(15) I Frankrig er dette en almindelig reaktionstid i kontakten mellem skatteadministrationen og skatteyderne, som kan betragtes som rimelig.

(16) Denne frist er fastlagt i Kommissionens beslutning af 14. december 2004 om afgift i Frankrig på køb af kød (destruktionsafgift). Den forekommer rimelig, og der er ingen grund til at ændre den i den foreliggende sag.

(17) EUT L 140 af 30.4.2004, s. 1.

(18) I henhold til betingelserne i betragtning 34.