KOMMISSIONENS BESLUTNING af 20. marts 1996 om Italiens støtteforanstaltninger til fordel for virksomheder, hvis insolvens skyldes forpligtelsen til at tilbagebetale støtte ifølge de i henhold til traktatens artikel 92 og 93 vedtagne fællesskabsbeslutninger (Kun den italienske udgave er autentisk) (Tekst af betydning for EØS) (96/434/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 3, stk. 2,

efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med traktatens artikel 93, stk. 2, første afsnit, og

ud fra følgende betragtninger:

I

Ved skrivelse af 20. december 1994 meddelte Kommissionen den italienske regering, at den havde besluttet at indlede den i traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure med hensyn til lov nr. 80/1993 om gennemførelsesbestemmelser for den i lov nr. 95/1979 omhandlede ekstraordinære administration af virksomheder, hvis insolvens skyldes forpligtelsen til at tilbagebetale støtte ifølge de i henhold til traktatens artikel 92 og 93 vedtagne fællesskabsbeslutninger.

Som led i proceduren opfordrede Kommissionen den italienske regering til at fremsætte sine bemærkninger, medens de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter blev underrettet ved offentliggørelse af en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (1). Ingen anden medlemsstat og ingen andre interesserede parter har benyttet sig af denne mulighed.

II

Den italienske regering meddelte sin holdning ved skrivelse af 9. februar 1995. Yderligere oplysninger blev fremsat ved skrivelse af 23. juni 1995 og af 12. januar 1996.

III

De pågældende foranstaltninger vedrører anvendelse af den i lov nr. 95/1979 omhandlede procedure for ekstraordinær administration på »virksomheder, hvis insolvens skyldes, at de ved beslutninger truffet af EF-institutioner i henhold til EF-traktatens artikel 92 og 93 har fået pålagt en forpligtelse til at tilbagebetale et beløb på mindst 51 % af den indbetalte kapital og mindst 50 mia. lire til staten, offentlige organer eller selskaber med offentlig majoritetsaktiepost . . .«.

De italienske myndigheder har fremført, at bestemmelserne kun er blevet anvendt i ét eneste tilfælde, nemlig virksomheden Nuova Cartiera di Arbatax, som omhandles i Kommissionens beslutning 92/296/EØF (2). Ud fra de oplysninger, de italienske myndigheder fremsendte ved telex af 3. juni 1992, er tilbagebetalingen af den støtte, der var uforenelig med fællesmarkedet i henhold til denne beslutning, opført på den pågældende virksomheds budget; der er intet grundlag for at slutte, at anerkendelsen af den gæld, der hidrører fra denne opførelse på budgettet, er efterfulgt af den faktiske tilbagebetaling af de pågældende beløb. Senest har de italienske myndigheder bebudet, at der skal nedsættes et administrativt udvalg til at revidere kriterierne for anvendelse af lov nr. 95/1979 med senere ændringer og udfyldninger bl.a. med henblik på at undersøge muligheden af at ophæve de ved lov nr. 80/1993 fastsatte bestemmelser.

IV

Bestemmelserne i lov nr. 80/1993 vedrører indførelse af en ordning for statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, og artikel 61, stk. 1, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet den gør det muligt for de støttemodtagende virksomheder, for tiden kun Nuova Cartiera di Arbatax, i fremtiden eventuelt andre, som den pågældende lov måtte finde anvendelse på, at nyde godt af fordelene ved støtte, der tidligere er erklæret for værende i strid med EF-retten. Nævnte fordele hidrører fra statsmidler, den pågældende virksomhed skal tilbagebetale i henhold til Kommissionens forudgående beslutninger eller EF-Domstolens afgørelser, samt fra den eventuelle garanti fra skatkammeret, der omhandles i artikel 2a i lov nr. 95/1979, og som er forbeholdt virksomheder, hvis insolvens skyldes forpligtelsen til at tilbagebetale støtte, som Kommissionen og i påkommende tilfælde EF-Domstolen har erklæret for stridende mod traktatens artikel 92 og 93.

I betragtning af de samlede bestemmelser i lov nr. 95/1979 og lov nr. 80/1993 og under hensyn til EF-definitionen af små og mellemstore virksomheder i forbindelse med statsstøttepolitikken (3), må de virksomheder, der nyder godt af de pågældende foranstaltninger, anses for at være større virksomheder, hvis virke almindeligvis påvirker samhandelen mellem medlemsstater.

Anvendelsen af sådanne bestemmelser giver modtagerne en uretmæssig fordel, der kan fremkalde konkurrencefordrejninger, idet bestemmelserne - i betragtning af at bestemmelserne i lov nr. 80/1993 dels henviser til støtte, der af Kommissionen anses for at være uforenelig med fællesmarkedet og med EØS-aftalen, dels finder anvendelse, også når de pågældende beslutninger er blevet opretholdt af EF-Domstolen - bevirker, at der ikke sker nogen konkret gennemførelse af de EF-beslutninger, som er grundlaget for forpligtelsen til tilbagebetaling af statsstøtte, der er uforenelig med EF-retten, og således gør den ulovlige fordel, som nævnte beslutninger tog sigte på at ophæve, permanent.

Hertil kommer, at de pågældende bestemmelser finder anvendelse på de i lov nr. 80/1993 omhandlede støttemodtagere på hele det nationale område og inden for alle erhvervsgrene; den har således ingen sektormæssige eller regionale formål. Endvidere bevirker de manglende sektormæssige begrænsninger, at virksomheder, der tilhører følsomme sektorer, som nøje overvåges af EF med hensyn til eventuel ydelse af statsstøtte, uden videre falder ind under de pågældende bestemmelsers anvendelsesområde.

For så vidt angår særlig Nuova Cartiera di Arbatax, har de italienske myndigheder bemærket, at anvendelsen af lov nr. 80/1993 ikke er blevet ledsaget af ydelse af den i artikel 2a i lov nr. 95/1979 omhandlede statsgaranti, og at det deraf følger, at der ikke foreligger nogen støtteforanstaltninger forbundet med lov nr. 80/1993.

Denne omstændighed angiver blot, at i det foreliggende tilfælde ledsages den omstændighed, at modtageren har kunnet beholde den i beslutning 92/296/EØF omhandlede statsstøtte, ikke af en bevilling af nye statsmidler.

En mekanisme - som den i lov nr. 80/1993 omhandlede - der ifølge national ret medfører en blokering af tilbagebetaling af statsstøtte, der er erklæret uforenelig med fællesmarkedet og med EØS-aftalen, hvorved det forhindres, at de fordele, som modtagerne har haft som følge af støtten, ophæves, og hvorved modtagerne fortsat kan have fordele, der påvirker samhandelen inden for EF og kan fremkalde konkurrencefordrejninger, udgør i sig selv en statsstøtteordning, der er uforenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen, jf. traktatens artikel 92, stk. 1, og nævnte aftales artikel 61, stk. 1, og hvorpå de i EF-traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, og de i artikel 61, stk. 2 og 3, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde fastsatte undtagelser ikke finder anvendelse. I tilfældet Nuova Cartiera di Arbatax må det navnlig konstateres, at der ikke er bevilget yderligere midler, men at den pågældende virksomhed har kunnet beholde støtte, der tidligere er erklæret uforenelig med EF-retten, og som den pågældende medlemsstat er forpligtet til at sørge for tilbagebetaling af, hvorfor også i dette tilfælde anvendelse af lov nr. 80/1993 svarer til tildeling af fordele, der hidrører fra statsmidler, og som bekræfter, at forholdet må betragtes som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet og Det Europæiske Samarbejdsområdes virkemåde, jf. traktatens artikel 92 og 93, og EØS-aftalens artikel 61.

Ved at indeholde hjemmel til, at lov nr. 95/1979 finder anvendelse på virksomheder, der er forpligtet til at tilbagebetale statsstøtte ifølge de i henhold til EF-traktatens artikel 92 og 93 vedtagne beslutninger, giver lov nr. 80/1993 desuden mulighed for, at der indrømmes de støttemodtagende virksomheder den i artikel 2a i lov nr. 95/1979 omhandlede statsgaranti. I betragtning af bestemmelserne i traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, samt de principper, Kommissionens politik vedrørende offentlige garantier (4) bygger på, falder nævnte mulighed inden for anvendelsesområdet for traktatens artikel 92 ff. og EØS-aftalens artikel 61 ff. såvel i det tilfælde, hvor garantien er afhængig af betaling af en modydelse, eftersom den støttemodtagende virksomhed uden garantien fra skatkammeret - når der er tale om en virksomhed, hvis vanskeligheder fremgår af insolvensen - vil kunne finde det umuligt på markedet at opnå det lån, som statsgarantien tager sigte på at lette opnåelsen af, som i det tilfælde, hvor indrømmelsen af garantien end ikke indebærer nogen modydelse, eftersom statens adfærd i så tilfælde klart vil afvige fra den adfærd, en virksomhedsleder, der handler rationelt på markedet, vil udvise.

Anvendelsen af lov nr. 80/1993 indebærer derfor i flere henseender at virksomhederne modtager støtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

V

De foranstaltninger, der er tale om, udgør desuden ulovlig støtte, idet de er vedtaget i strid med den i traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedure for forhåndsundersøgelse. På trods af, at foranstaltningerne har fundet anvendelse siden 1992, blev de nemlig først meddelt i 1993 foranlediget af en formel anmodning herom fra Kommissionen til de italienske myndigheder. Da de endvidere drejer sig om bestemmelser om indførelse af en ny støtteordning, kan foranstaltningerne ikke anses for at være bestående støtte, der falder ind under sag E 13/92 vedrørende grundbestemmelserne i lov nr. 95/1979, som for tiden undersøges i henhold til traktatens artikel 93, stk. 1 (5).

VI

Af de ovenfor anførte grunde udgør bestemmelserne i lov nr. 80/1993 efter traktatens artikel 92, stk. 1, og artikel 61, stk. 1, i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, en statsstøtteordning, der er uforenelig med fællesmarkedet og Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Ingen af de i stk. 2 og 3 i nævnte artikel 92 og 61 fastsatte undtagelsesbestemmelser finder anvendelse herpå. De pågældende bestemmelser tager nemlig ikke sigte på de enkelte forbrugere eller på at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder; de har heller ingen regionale, sektormæssige eller kulturelle formål, og de tager ikke sigte på at fremme et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse.

Bestemmelserne i lov nr. 80/1993 er uforenelige med fællesmarkedet, idet de, selv om de ikke nødvendigvis indebærer overførsel af nye statsmidler til modtagerne, indebærer, at virksomheder, der er forpligtede til i henhold til beslutninger, der er vedtaget i henhold til traktatens artikel 92 og 93, at tilbagebetale statsstøtte, beholder de fordele, der hidrører fra nævnte støtte og således unddrager sig tilbagebetaling af den gevinst, de har opnået i strid med EF-retten; de kan endog opnå yderligere fordele i tilfælde af at der indrømmes dem den i artikel 2a i lov nr. 95/1979 omhandlede statsgaranti.

Den eneste løsning, der er tilpasset den ovenfor beskrevne situation, består i ophævelse af bestemmelserne i lov nr. 80/1993 tillige med tilbagebetaling til staten af den med fællesmarkedet uforenelige støtte, der i sin tid blev udbetalt til virksomheden Nuova Cartiera di Arbatax, og som blev behandlet i beslutning 92/296/EØF. Den italienske regering har dog ikke formelt forpligtet sig hertil. Den har nemlig anført en sådan ophævelse som en fremtidig mulighed, der afhænger af resultaterne af arbejdet i det administrative udvalg, der har til opgave at revidere kriterierne for anvendelse af lov nr. 95/1979, og som i øvrigt ikke er beføjet til at træffe beslutninger.

Det er uomgængeligt nødvendigt at ophæve bestemmelserne i lov nr. 80/1993 for at afskaffe en ordning, der kan give anledning til gentagne overtrædelser af bestemmelserne i traktatens artikel 92 og 93 samt EØS-aftalens artikel 61 og 62.

Eftersom bestemmelserne i lov nr. 80/1993 er blevet anvendt i forbindelse med tilbagebetaling af støtte, der er udbetalt i Nuova Cartiera di Arbatax, skal den pågældende støtte desuden omgående tilbagesøges med henblik på at genoprette den situation, der bestod for indrømmelsen af nævnte støtte, og således fjerne alle de økonomiske fordele, som den støttemodtagende virksomhed uretmæssigt har haft siden datoen for udbetalingen af nævnte støtte (6) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

De ved den italienske lov nr. 80/1993 fastsatte statsstøtteforanstaltninger er ulovlige, idet de ikke i overensstemmelse med traktatens artikel 93, stk. 3, er meddelt Kommissionen på forhånd. Foranstaltningerne er uforenelige med fællesmarkedet og med EØS-aftalen efter traktatens artikel 92 og EØS-aftalens artikel 61.

Artikel 2

Italien skal ophæve bestemmelserne i lov nr. 80/1993.

Artikel 3

Italien underretter senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme den.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 20. marts 1996.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. C 220 af 25. 8. 1995, s. 2.

(2) EFT nr. L 159 af 12. 6. 1992, s. 46.

(3) Se EF-rammebestemmelserne om statsstøtte til fordel for små og mellemstore virksomheder, der er offentliggjort i EFT nr. C 213 af 19. 8. 1992.

(4) Se navnlig skrivelse til medlemsstaterne SG(89) D/4328 af 5. april 1989 samt punkt 38 i den i EFT nr. C 273 af 18. 10. 1991 offentliggjorte meddelelse.

(5) Se den i EFT nr. C 395 af 31. 12. 1994 offentliggjorte meddelelse 94/C 395/02.

(6) Domstolens dom af 21. marts 1990 i sag nr. 142/87, Tubemeuse (Sml. 1990, s. 1959).