ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(7)

Budgetresultaterne er behæftet med forskellige risici. De prognoser for den økonomiske vækst i 2009/2010 og 2010/2011, som Kommissionens tjenestegrene udarbejdede i januar 2009, er langt mindre gunstige end forventningerne i programmet, idet der i henhold til førstnævnte forventes et underskud i 2010/2011, der ligger 2 procentpoint over tallet i programmet. Der er desuden sandsynlighed for, at den økonomiske aktivitet i 2010 bliver svagere end forventet i programmet, og dermed følger en risiko for, at de stimulerende foranstaltninger, der efter planen skal være midlertidige, ikke bringes til ophør i 2010. Det erkendes i programmet, at den finansielle sektors bidrag til den økonomiske aktivitet på mellemlang sigt bliver mindre end hidtil forventet, og at sammensætningen af den samlede efterspørgsel sandsynligvis vil generere færre skatteindtægter. Imidlertid forekommer den indkomstelasticitet, der opereres med i programmet efter 2010/2011, at ligge på den optimistiske side, og sammensætningen af den samlede efterspørgsel kan endda komme til at generere færre skatteindtægter, end det erkendes i programmet. I betragtning af disse negative risici bliver udviklingen i gældskvoten formentlig også mindre favorabel end forventet i programmet fra og med 2009/2010, hvilket indebærer, at der er risiko for større udgifter til gældsbetjening. Desuden er der risiko for, at regeringens indgreb til fordel for den finansielle sektor også kan føre til, at underskuddet og/eller gælden bliver større end forventet i programmet (3). Hovedparten af stigningen i den offentlige gæld som følge af støtteforanstaltningerne til fordel for den finansielle sektor, der i programmet beløber sig til omkring 5 procentpoint af BNP, forventes dog ikke at blive permanent. Når først økonomien er kommet på fode igen, og den finansielle sektor har stabiliseret sig, må det forventes, at de britiske myndigheder opnår kompensation for i hvert fald en del af den stigning i den offentlige gæld, som indgrebene til fordel for den finansielle sektor har medført, nemlig ved at sælge andele i finansieringsinstitutter tilbage til virksomheder i den private sektor og ved at opsige lån.
(7)

Det vigtigste mål for programmets budgetstrategi er at nå et strukturelt overskud, dvs. et konjunkturkorrigeret overskud uden engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på 1 % af BNP ved programperiodens udgang. Nederlandene planlægger derfor i hele programperioden at overholde sin mellemfristede målsætning for budgetstillingen, nemlig et strukturelt underskud på fra 0,5 % til 1 % af BNP. Programmet forventer, at budgetoverskuddet falder fra 1,2 % i 2009 til 0,8 % af BNP i 2010 for igen at stige til 1,1 % af BNP i 2011. Den primære saldo forventes at følge et lignende mønster. Den offentlige bruttogæld, der i programmet anslås til at ligge på 42,1 % af BNP i 2008, forventes at falde med 6 procentpoint i programperioden. Imidlertid blev disse fremskrivninger foretaget inden iværksættelsen af regeringsforanstaltningerne til stabilisering af de finansielle markeder, og der blev derfor ikke taget hensyn til dem. Disse foranstaltninger, såsom købet af Fortis Bank (Nederland) og kapitaltilførslerne til banksektoren, førte til en stigning på ca. 15 procentpoints i gældskvoten i 2008. Specielt nåede denne offentlige gældskvote ifølge Kommissionens tjenestegrenes foreløbige prognose op på 57,3 % i 2008 for at falde til 53,2 % i 2009 som følge af tilbagebetalingen af et lån, inden den igen stiger til 55,2 % i 2010. Ifølge oplysningerne i addendummet fra december 2008 anses den forventede bruttosaldo i 2009 og 2010 nu at ligge markant under målene i programmet (der viser et underskud på henholdsvis 1,2 % og 2,4 %). Dette tyder på, at også den projekterede saldo for 2011 kan være forældet.
(2)

Selv om grundlaget for den finske økonomi og den indenlandske finanssektor er sundt, har den globale krise haft alvorlige konsekvenser for resultaterne i landets stærkt eksportorienterede industrier. Mens husholdningerne i 2009 og 2010 vil nyde godt af store lønstigninger, skattesænkninger og lavere inflation, er tilliden blandt forbrugerne og virksomhederne imidlertid faldet brat, hvilket lægger en dæmper på privatforbruget og de private investeringer. I Kommissionens foreløbige prognose fra januar 2009 forventes BNP at indsnævres med over 1 % i 2009 for derefter at bedres gradvis i 2010 i takt med den forventede stabilisering af de globale markeder. Til trods for at økonomien hurtigt er kommet ind i en recession, har skatteindtægterne som helhed holdt sig forholdsvis stabile i 2008 på grund af fleksibiliteten på arbejdsmarkedet, navnlig i første halvår, og en solid vækst i de personlige indkomster. Det offentlige overskud forventes at nå 4,5 % af BNP i 2008. Eftersom det økonomiske tilbageslag i 2009 er en følge af sammenbruddet i den eksterne efterspørgsel og den manglende tillid, mens grundlaget for den finske økonomi stort set forventes at forblive solidt, planlægges der i programmet et omfattende finanspolitisk incitament i 2009, som tager sigte på at støtte den indenlandske efterspørgsel med det formål at opretholde beskæftigelsen under recessionen.
(2)

Litauens økonomi kom i 2008 ind i en periode med hurtig afmatning efter et længerevarende opsving med udgangspunkt i væksten i den hjemlige efterspørgsel, som begyndte i 2003. Inden for rammerne af landets currency board-arrangement blev de monetære vilkår og kreditvilkårene skærpet i 2008 grundet en forværring af landets risikoprofil og en fortsat appreciering af den reale effektive valutakurs. Perioden med den seneste tids høje vækst forårsagede et overophedningspres, således at de makroøkonomiske ubalancer blev forstærket, og inflationen og det eksterne underskud toppede i den første halvdel af 2008. Lønstigningerne oversteg klart produktivitetsstigningen, hvilket svækkede landets konkurrenceevne. Finanspolitikken var ekspansiv i hele opsvingsperioden, og der blev ikke opbygget reserver for at tage højde for konjunkturændringer. Litauens store eksterne ubalancer øgede landets sårbarhed i betragtning af de strammere globale kreditvilkår og lavere vækst på eksportmarkederne. Den globale finanskrise og den svage udenlandske efterspørgsel forventes at bidrage til det fortsatte fald i den hjemlige efterspørgsel og medvirke til den økonomiske nedgang. Den umiddelbare økonomipolitiske udfordring for Litauen er at håndtere den økonomiske afmatning, således at den makroøkonomiske stabilitet opretholdes. I betragtning af behovet for at korrigere landets store ubalancer vedtog myndighederne i december 2008 en finanspolitisk krisepakke for at lette tilpasningsprocessen og medvirke til at opretholde tilliden til markedet. Det skulle også begrænse en forværring af underskuddet på de offentlige finanser under afmatningen.
I overensstemmelse med den europæiske økonomiske genopretningsplan, som Det Europæiske Råd vedtog i december 2008, har Letland i en situation med store eksterne og interne ubalancer tilrettelagt sin budgetpolitik med henblik på at rette op på disse ubalancer. I betragtning af mangelen på finanspolitisk råderum og behovet for at rette op på de økonomiske ubalancer synes den planlagte finanspolitiske kurs fra 2009 til 2011 at være en hensigtsmæssig reaktion på den økonomiske situation. Der er truffet særlige foranstaltninger for at støtte tilpasningsprocessen i den konkurrenceudsatte sektor. Der er gennemført en betydelig nedskæring af lønningerne i den offentlige sektor, hvilket vil bidrage til den samlede lønjustering og genopretning af de eksterne balancer. De lettiske myndigheder planlægger vedtagelse af en pakke af foranstaltninger til støtte for virksomhederne ved at mindske de administrative byrder og skabe bedre adgang til finansiering.

Yderligere støtte til genopretningen vil komme fra fortsatte offentlige og private investeringer i forbindelse med EU-strukturfondsprojekter. Regeringen har lagt sig fast på at sikre en effektiv gennemførelse af strukturfondsprojekterne inden for de fastsatte frister. Foranstaltningerne har tilknytning til den mellemfristede reformkøreplan og de landespecifikke henstillinger, som Kommissionen fremsatte forslag om den 28. januar 2009 som led i Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse.
(8)

Den langsigtede budgetvirkning af den irske befolknings aldring ligger et godt stykke over gennemsnittet i EU, hovedsagelig som følge af en forholdsvis høj fremskrevet stigning i pensionsudgifterne i de kommende årtier. Den i programmet anslåede budgetstilling i 2008, som er væsentlig værre end udgangsstillingen i det forrige program, forstærker de budgetmæssige virkninger af den aldrende befolkning for finansieringsgabet. Såfremt 2009-budgetstillingen som beregnet af Kommissionens tjenestegrene i deres foreløbige prognoser benyttes som udgangspunkt, kan finansieringsgabet forventes at vokse betydeligt. Selv om der er akkumuleret aktiver i den nationale pensionsreservefond (NPRF) for at forudfinansiere en del af de fremtidige pensionsudgifter, forventes bruttogældskvoten at overskride traktatens referenceværdi inden for programperioden. At mindske det store underskud på den primære saldo på mellemlang sigt, som er planlagt i programmet, og at gennemføre reformforanstaltninger, som begrænser den betydelige stigning i de aldersrelaterede udgifter, vil medvirke til at mindske de store risici for de offentlige finansers holdbarhed. Ovennævnte risici, som er forbundet med de ordninger, Irland har indført for at stabilisere den finansielle sektor, kan have potentielt negative virkninger for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt, især på grund af deres indvirkning på den offentlige gæld, hvis udgifterne til statsstøtte i fremtiden ikke kan dækkes fuldt ind.
(6)

Efter at være toppet i 2009 forventes det samlede underskud at falde til under 4 % af BNP i 2011. Den primære saldo vil ligeledes nå et underskud på 1,9 % af BNP i 2011 i forhold til et underskud på 4,1 % i 2009. I strukturelle termer vil det offentlige underskud stige fra 3,5 % af BNP i 2008 til 4,75 % i 2009 som følge af den budgetmæssige virkning af diskretionære foranstaltninger, men også faldet i indtægter i relation til den igangværende tilpasning i sektoren for fast ejendom. Dette udelukker de procentpoint af BNP til indtægtsformindskende foranstaltninger af engangskarakter, der indgår i budgettet for 2009. I opdateringen fastsættes der en kurs for finanspolitisk tilpasning, hvor der fremskrives forbedringer i den strukturelle saldo på 1,25 % og lidt over % af BNP i henholdsvis 2010 og 2011. Som følge heraf forventes der i programmet et fald i det strukturelle underskud til 2,75 % i 2011 (4). Ifølge programmet er målet med denne tilpasning at nå tilbage til den mellemfristede budgetmålsætning om en balanceret stilling, som imidlertid ikke forventes at kunne nås inden for programperioden. Forbedringen i 2010 kan til dels forklares ved den midlertidige karakter af den stimulanspakke, der blev vedtaget i november 2008. Bortset herfra angiver programmet ikke nogen foranstaltninger, der understøtter det fremskrevne fald i det strukturelle underskud. Den offentlige bruttogæld, der anslås til 39,5 % af BNP i 2008, forventes at stige med ca. 14 points igennem programperioden. Foruden stigningen i underskuddet og faldet i væksten i BNP bidrager overtagelsen af aktiver fra bankerne inden for rammerne af den finansielle redningspakke til stigningen i gældskvoten, hovedsagelig i 2009.
(10)

Med henblik på at stabilisere finanssektoren besluttede den luxembourgske regering i september og oktober 2008 at bevilge et konvertibelt lån til de lokale afdelinger af to store udenlandske banker til et samlet beløb af 2,776 mia. EUR (7,6 % af BNP). For at forbedre bankens adgang til finansielle midler blev det desuden besluttet at stille sikkerhed i en periode på ikke over tre år for de nye forpligtelser, som en af disse banker havde indgået over for institutionelle investorer. Endelig blev det for at genoprette indlånernes tillid besluttet at hæve det beløb, der er dækket af indlånsgarantien, fra 20 000 EUR til 100 000 EUR pr. konto. Det er værd at bemærke, at det offentlige har akkumuleret store finansielle aktiver fra gentagne overskud i de seneste årtier, hvortil kommer de lån, staten bevilgede afdelingerne af disse to udenlandske banker i slutningen af 2008. Disse aktiver beløb sig til cirka 32 % af BNP i 2008, hvoraf cirka en tredjedel forvaltes af de centrale myndigheder og to tredjedele af sygesikringen. Netto er det offentliges finansielle stilling følgelig overvejende positiv.
(2)

Efter mange år med forholdsvis kraftig økonomisk vækst skete der i 2008 en betydelig opbremsning i Sveriges økonomi som følge af den globale afmatning, der fik den eksterne efterspørgsel til at aftage. Den indenlandske efterspørgsel holdt sig nogenlunde frem til sommeren, men er siden faldet markant som følge af et voldsomt fald i erhvervslivets og forbrugernes tillid og de vigtigste aktiemarkedsindekser. Afmatningen synes at være taget til i årets sidste måneder, og ledigheden er begyndt at stige. Til dels på grund af en generelt sund makroøkonomisk situation gik Sverige nedgangen i møde med offentlige finanser, der står forholdsvis stærkt, og der er derfor mulighed for at lade de automatiske stabilisatorer fungere uhindret og træffe stimulerende foranstaltninger efter behov, uden at det går ud over de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. Da Sveriges offentlige finanser traditionelt altid har været forholdsvis følsomme over for konjunkturændringer og udviklingen på arbejdsmarkedet, bliver de kommende års største udfordring at sikre en tilbagevenden til fuld beskæftigelse, så den forventede kraftige stigning i ledigheden ikke får varige negative virkninger for de offentlige finanser. Efter en række renteforhøjelser frem til september 2008 for at holde inflationen under kontrol har Riksbanken slækket på pengepolitikken via successive rentenedsættelser (fra 4,75 % til 1 % i dag). Den nominelle effektive kurs på den svenske krone blev deprecieret med ca. 10 % i løbet af 2008.
(9)

Der er gjort betydelige fremskridt i de senere år for at forbedre den finanspolitiske ramme, hvilket er en nøgleforudsætning for en troværdig mellemfristet strategi for en udgiftsbaseret tilpasning understøttet af øget omkostningseffektivitet og effektivitet i de offentlige udgifter. Den treårige finanspolitiske pakke, som blev vedtaget i 2008, styrker den mellemfristede finanspolitiske ramme ved at fastsætte årlige lofter for individuelle udgiftsområder understøttet af en række brede foranstaltninger. Der er indført adskillige andre initiativer for at forbedre den budgetmæssige planlægning. Statsbudgettet er blevet rationaliseret gennem indførelse af en programbaseret opdeling, som muliggør bedre allokering af ressourcer i overensstemmelse med regeringens politiske mål. De enkelte fagministerier har fået øget fleksibilitet til at omfordele ressourcer mellem programmer, så udgifterne fordeles i overensstemmelse med prioriteringerne. Der er blevet gennemført et pilotprojekt vedrørende udgifterne i fem ministerier for at vurdere de offentlige udgifters omkostningseffektivitet, og det er nu hensigten at gøre dette til en integrerende del af budgetproceduren. De obligatoriske mekanismer i Italiens stabilitetspagt vedrørende de budgetmæssige relationer mellem de forskellige niveauer i den offentlige forvaltning er blevet styrket. Endelig er der taget vigtige skridt til at forbedre omkostningseffektiviteten og effektiviteten i den offentlige forvaltning, bl.a. ved at fremme en mere rationel anvendelse af de tilgængelige ressourcer og ved at gøre lønningerne mere resultatbaserede. En af hovedudfordringerne i den fremtidige budgetstyring er at udforme en ny ramme for finanspolitisk føderalisme, der sikrer de lokale myndigheders ansvarlighed og forbedrer effektiviteten.
(6)

Budgetstrategien på mellemlang sigt, der er beskrevet i det opdaterede program, går ud på at videreføre den finanspolitiske konsolidering i hele programperioden med det overordnede mål at opfylde den mellemfristede målsætning om balance i den strukturelle saldo (dvs. den konjunkturkorrigerede saldo renset for engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger) i 2011, hvilket er et år senere end planlagt i stabilitetsprogrammet for 2007. Det samlede underskud forventes at falde yderligere til 0,3 % af BNP i 2010, hvorefter det i 2011 vil blive vendt til et overskud på 1,2 % af BNP. I programmet er det dog ikke oplyst, hvilke foranstaltninger der skal bidrage til at nå dette mål. Den planlagte konsolidering i løbet af programperioden skal først og fremmest gennemføres via udgiftstilbageholdenhed, således at udgiftskvoten reduceres med 3,2 procentpoint af BNP, mens indtægterne forventes at stige med 1,2 procentpoint. Udgiftstilbageholdenheden skal sikres ved lavere subsidier og sociale ydelser (allerede i 2009) og et lavere offentligt forbrug (i sidste del af programperioden — 2010-2011). Størstedelen af stigningen i indtægterne i programperioden bygger på formodningen om højere skatteindtægter, som programmet tilskriver en stigning i antallet af internationale virksomheder registreret i Malta. Den offentlige bruttogæld, der er anslået til 62,8 % af BNP i 2008, forventes at være faldet med 3 procentpoint i 2010 og med yderligere 3,5 procentpoint i 2011, hovedsagelig som følge af det voksende primære overskud fra og med 2009.
(3)

I programmet præsenteres der to forskellige scenarier for de makroøkonomiske fremskrivninger og budgetfremskrivningerne, nemlig et »grundscenario« og et »alternativt scenario«. Grundscenariet betragtes som referencescenariet for vurdering af budgetfremskrivningerne, fordi kun dette scenarie indeholder detaljerede beregninger for opdelingen af de budgetmæssige og makroøkonomiske aggregater. Ifølge dette scenario forventes det efter den moderate vækst på ca. 1 % i de sidste to år, at den reale BNP-vækst falder med 0,9 % i 2009, inden den igen stiger til 1,6 % og 2,5 % i henholdsvis 2010 og 2011. Vurderet på baggrund af de foreliggende oplysninger (4) forekommer dette scenario at være baseret på særdeles optimistiske vækstforventninger for hele programperioden, i nogen grad fordi de dårlige vækstudsigter i samhandelspartnerlandene sandsynligvis bliver endnu ringere end skønnet i programscenariet. Antages der en nedgang i udenrigshandelen og en noget større tilbagegang i investeringerne, fører Kommissionens foreløbige prognoser fra januar 2009 til, at BNP vil falde med 1,6 % i 2009 for derefter at stige med 1 % i 2010. På baggrund af de seneste oplysninger, især den markante nedgang i industriproduktionen i december og den kraftige opbremsning i lån til erhvervslivet og private i slutningen af 2008, bliver resultatet dog formentlig langt dårligere (ca. – 3,75 % i 2009). Programmets inflationsfremskrivninger på 4,5 % for 2009 virker højt sat. De gode eksportresultater og den dermed forbundne forbedring i den private sektors nettofinansieringskapacitet i programperioden synes desuden at være noget optimistisk.
(6)

Det mellemfristede mål i konvergensprogrammet fra december 2008 består i at holde underskuddet på de offentlige finanser under 3 % af BNP på holdbar vis og gradvist reducere det i løbet af programperioden for in 2011 at nå frem til et samlet offentligt underskud på 1,9 %. Som følge af den kraftige forværring af det makroøkonomiske scenario forventer de polske myndigheder, at det først vil være muligt at opfylde den mellemfristede budgetmålsætning på en måde, der er forenelig med målene for det nominelle underskud, dvs. en strukturel offentlig saldo (konjunkturkorrigeret saldo ekskl. engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger) på 1 % af BNP, efter 2011, der er det år, der blev sat som mål i den sidste opdatering af konvergensprogrammet. Tilpasningskursen er baseret på en betydelig reduktion i de offentlige udgifter (på 1,5 procentpoint af BNP) og et fald i indtægtskvoten på et procentpoint. Programmet indeholder imidlertid ikke nærmere oplysninger om de foranstaltninger, der skal bidrage til at sænke udgifterne. Ifølge programmet forventes gældskvoten at blive reduceret fra næsten 46 % af BNP i 2008 til under 45 % i 2011 (med et fald på 0,7 procentpoint i programperiodens sidste år). Dette skøn står i kontrast til Kommissionens foreløbige prognose, ifølge hvilken der forventes en skarp stigning i bruttogældskvoten fra 45,5 % i 2008 til lidt under 50 % i 2010. Denne forskel skyldes især forskellige prognoser for udviklingen i primære underskud.
Den mellemfristede budgetmålsætning består i at fastholde et offentligt budget tæt på balance i strukturelle termer (konjunkturkorrigeret eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger). Ifølge programmet indebærer dette et strukturelt underskud på 0-0,5 % af BNP. Den mellemfristede budgetmålsætning forventes ikke at blive nået inden for programperioden. Efter at underskuddet er toppet med 4 % af BNP i 2010, hvilket er over traktatens referenceværdi, fortsætter budgetkonsolideringen imidlertid, og underskuddet ligger på 3 % af BNP i 2011 og 2,5 % i 2012. Fremskrivningerne i addendummet fra januar er baseret på et scenario uden politiske ændringer og indebærer en hovedsagelig udgiftsbaseret konsolidering efter 2010. Indtægtskvoten forventes at falde med 1,5 procentpoint til 42,5 % i 2008-2010, forblive på det niveau i 2011 og derefter igen stige med 0,5 procentpoint i 2012.

Udgiftskvoten vil stige med 2,5 procentpoint mellem 2008 og 2010 for derefter at falde med 1 procentpoint. Indtægts- og udgiftsudviklingen i 2010 drives hovedsagelig af de finanspolitiske incitamentsforanstaltninger som reaktion på krisen. Foranstaltninger, som understøtter konsolideringsprocessen efter 2010, er ikke nærmere angivet. Udløbet af visse incitamentsforanstaltninger og gældsafviklingsfonden kan støtte konsolideringsbestræbelserne. Stigende underskud, lavere nominel BNP-vækst og stock-flow-tilpasningerne i 2008, som først og fremmest afspejler bankredningsoperationerne, bidrager til, at gældskvoten stiger med 7 procentpoint i programperioden til 72,5 % af BNP.
(7)

Budgetresultaterne er behæftet med forskellige risici i hele programperioden. For det første afspejler de ikke det dårligere resultat for 2008 (en forringelse på 0,3 % af BNP), der netop er blevet bekræftet i ovennævnte brev. Dette resultat afspejler også den mangelfulde finanspolitiske konsolidering i gode/neutrale økonomiske tider (7), og i et vist omfang forklarer det også opjusteringen af underskudsmålet for 2009 til 4,4 % af BNP (der også tager højde for en nedjustering af selskabsskatten). Hvad værre er, er der i de makroøkonomiske udsigter i programmet ikke kalkuleret med den recession, man nu forventer i 2009, hvilket indebærer alvorlige risici for budgettet endog for det seneste underskudsmål, regeringen har bebudet. Ud over virkningerne af de automatiske stabilisatorer er der risiko for visse udgiftsoverskridelser inden for sundhedssektoren (8). Endelig er der i kraft af de lokale myndigheders resultater risiko for, at de fastsatte udgiftsmål ikke bliver overholdt. Endvidere er der alvorlige risici for gældssituationen, der afspejler usikkerhedsmomenterne for budgetbalancen og de potentielle virkninger af stabiliseringsforanstaltningerne i finanssektoren.