RÅDETS BESLUTNING

om et arbejdsprogram for den fælles handelspolitik

RÅDET FOR DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE FÆLLESSKAB HAR

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel III. stk. 1 og 3.

under henvisning til Rådets beslutning af 9. oktober 1961(De Europæiske Fællesskabers Tidende nr. 71 af 4. november 1961. side 1273–1275),

under henvisning til forslag fra Kommissionen, og

ud fra følgende betragtning:

Det er nu af betydning at fastlægge visse fremgangsmåder til gennemførelse af en fælles handelspolitik for medlemsstaterne over for tredjelande,

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Arbejdsprogrammet for den fælles handelspolitik, hvis ordlyd er gengivet i bilaget — særlig de deri opstillede målsætninger og de fremgangsmåder, der skal anvendes til opnåelse af disse — godkendes.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne.

BILAG

ARBEJDSPROGRAM PÅ DEN FÆLLES HANDELSPOLITIKS OMRÅDE

Gennemførelse af ensartede import- og eksportordninger for medlemsstaterne i forhold til tredjelande

A. Gennemførelse af ensartede importordninger

Ved importordningerne skal følgende målsætninger opfyldes:

1. Gennemførelse af ensartede frilister over for tredjelande på et så højt niveau som muligt (artikel 111. stk. 5):

2. Gennemførelse af ensartede kontingentordninger (artikel 111. stk. 1 og artikel 113);

3. Gennemførelse af ensartethed i de egentlige handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger (antidumping- og udligningstold) (artikel 111, stk. 1 og artikel 113).

1. Gennemforelse af ensartede frilisler over for GATT-lands eller de tredjelande, hvis udenrigshandel er reguleret i henhold til GATT-princippeme.

MÅLSÆTNING

Målet er fuld liberalisering af import fra GATT's medlemslande i henhold til bestemmelserne i denne konvention. Denne liberalisering kan udvides tit de tredjelande, hvis udenrigshandel er reguleret i henhold til GATT-princippeme.

FREMGANGSMÅDE

I overgangsperioden skal de gældende nationale lister gøres ensartede efter geografiske områder og enkeltprodukter på et så højt niveau som muligt (artikel 111, stk. 5).

Såfremt Rådet har konstateret, at tilvejebringelsen af ensartethed har nået et tilstrækkeligt højt niveau, træffer det efter forslag fra Kommissionen og i henhold til den i artikel 111, stk. 1 og 3 foreskrevne fremgangsmåde, beslutning om at opstille en fælles friliste. Ved senere ændringer af denne liste finder den i Rom-traktaten for den fælles handelspolitik foreskrevne fremgangsmåde anvendelse.

Gennemførelsen af ensartethed på geografisk plan sker i henhold til følgende retningslinjer og med. forbehold af de af GATT trufne afgørelser:

a) Afskaffelse af forskelsbehandling i de ordninger, der på den ene side finder anvendelse på medlemsstaterne i det tidligere OEEC og på den anden side på landene i dollar-området, i det omfang en sådan forskelsbehandling stadig finder sted i visse medlemsstater;

b) udvidelse til andre GATT-lande af den ensartede liste, som er anvendelig på medlemslandene i det tidligere OEEC og på landene i dollar-området, så snart problemet angående importen af bestemte »følsomme varer« fra lavprislande er løst.

Tilvejebringelse af ensartethed efter varer sker i henhold til følgende retningslinjer:

a) For industrivarer: Udvidelse til alle GATT-lande af den liberalisering, der i medfør af den afgørelse af 12. maj 1960, der er truffet af de i Rådet forsamlede repræsentanter for regeringerne, har fundet sted mellem medlemsstaterne (De Europæiske Fællesskabers Tidende nr. 58 af 12. september 1960, side 1217–1219), foreløbigt med undtagelse af de i det foregående under litra b) nævnte »følsomme varer«;

b) For landbrugsvarer: Liberalisering i henhold til indførelse af den fælles landbrugspolitik og de i forbindelse hermed fastsatte enkeltheder.

Opstilling af fælleslisten sker ved:

— at sammenholde de frilister, der gælder i medlemsstaterne over for GATT-lande eller de tredjelande, hvis udenrigshandel er reguleret i henhold til GATT's principper;

— at efterprøve de grunde, som hver enkelt medlemsstat påberåber sig ved fastsættelse af kontingenter.

Dette arbejde udføres af Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne.

De varer, der allerede er liberaliseret i tre af de fire EØF-toldområder, vil blive prioriteret ved undersøgelsen. Ved dette arbejde iagttages artikel 111, stk. 5, samt de i dette stykke foreskrevne fremgangsmåder.

2. Tilvejebringelse af ensartede kontingentordninger over for lande, der ikke er medlem af GATT og hvis udenrigshandel ikke er reguleret i henhold til denne organisations principper.

Kontingentordningerne over for lande, der ikke er medlem af GATT og hvis udenrigshandel ikke er reguleret efter GATT's principper, og over for hvilke en almindelig importliberalisering ikke kan gennemføres, skal gradvis gøres ensartede (artikel 111, stk. 1 og artikel 113).

MÅLSÆTNING

Det mål, der skal nås i løbet af overgangsperioden, er en gradvis indførelse af handelsordninger, der beror på ensartede principper.

Ved udløbet af overgangsperioden anvendes fælles importreguleringer for samtlige varer fra disse lande; især erstattes de enkelte staters kontingenter i medfør af de i artikel 113 foreskrevne fremgangsmåder af kontingenter, der forhandles eller fastsættes efter forslag fra Kommissionen.

FREMGANGSMÅDE

I løbet af overgangsperioden bør fremgangmåden for tilvejebringelse af ensartethed føre til en tilpasning af de i de bilaterale aftaler (inklusive kompensationsaftalerne) indeholdte grundlæggende bestemmelser, af strukturen i de i disse aftaler indeholdte kontingentlister samt i de af visse stater anvendte liberaliseringsforanstaltninger, således at senere fællesskabsaftaler lettere kan indgås.

Den i Rådets beslutning af 9. oktober 1961(De Europæiske Fællesskabers Tidende nr. 71 af 4. november 1961, side 1273–1274) for medlemsstaternes forhandlinger fastsatte konsultationsprocedure udgør det første skridt på vejen til denne gradvise samordning af hver enkelt stats politik over for disse lande.

For at lette tilpasningen skal følgende arbejde udføres:

— En opgørelse over de kontingenter og metoder, der af de enkelte medlemsstater anvendes over for tredjelande;

— en sammenligning af de i de bilaterale aftaler indeholdte kontingentlister, med henblik på at udforme en så ensartet terminologi som mulig for varer på disse lister;

— en opgørelse over de varer, der ensidigt er blevet liberaliseret af visse medlemsstater eller for hvilke der i andre medlemsstater gives importtilladelse uden restriktioner, og en efterprøvning af mulighederne i alle medlemsstater for udarbejdelse af en fælles friliste;

— en gennemgang af de erhvervsmæssigt, finansielle og andre overvejelser, der i de enkelte medlemsstater har været afgørende for udformningen af kontingentlisterne, og fastlæggelse af retningslinjerne for harmonisering af strukturen i samhandelen med henblik på udarbejdelse af en fælles politik for alle de produkter, der er genstand for handel med disse lande;

— en opstilling af de enkelte staters kontingenter efter konsultation ifølge en fremgangsmåde, der fastsættes på forslag fra Kommissionen i henhold til artikel 111.

3. Tilvejebringelse af ensartede handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger.

MÅLSÆTNING

Efter overgangsperiodens udløb lægges ensartede principper (artikel 113) til grund for den fælles handelspolitik ved handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger, herunder foranstaltninger mod dumping og subsidieordninger.

I løbet af overgangsperioden skal der ske en gradvis harmonisering af disse foranstaltninger i henhold til artikel 111, stk. 1.

FREMGANGSMÅDE

Denne harmonisering finder sted på to planer:

a) Indførelse i medlemsstaterne af lovgivning, der, på grundlag af ensartede principper, muliggør den tilstræbte harmonisering;

b) Samordning af de forholdsregler, der tages i henhold til enkeltstaternes lovgivning: — En konsultation skal i alle tilfælde finde sted i henhold til den i rådsbeslutning af 9. oktober 1961 foreskrevne fremgangsmåde; — fra et tidspunkt, der skal fastsættes af Rådet på forslag fra Kommissionen gennemføres fællesskabsforanstaltninger.

B. Tilvejebringelse af ensartede eksportordninger

Efter overgangsperiodens udløb skal også eksportpolitikken udformes efter ensartede principper (artikel 113).

For at realisere dette mål skal medlemsstaterne gradvis harmonisere især deres støtteordninger vedrørende eksport til tredjelande (artikel 112) og de over for disse lande gældende eksportrestriktioner.

1. Harmonisering af støtteordninger for eksport til tredjelande.

MÅLSÆTNING

Målet er en harmonisering af medlemsstaternes støtteordninger vedrørende eksport til tredjelande. Ved denne harmonisering skal følgende tre grundsætninger iagttages:

a) De forpligtelser, som medlemsstaterne har påtaget sig inden for andre internationale organisationers rammer — herunder især GATT — er fortsat bindende (artikel 112, stk. 1);

b) støtteordningerne vedrørende eksport til tredjelande skal harmoniseres i det omfang, det er nødvendigt for at undgå, at konkurrencen mellem virksomhederne inden for Fællesskabet fordrejes (artikel 112, stk. 1):

c) godtgørelse af told såvel som indirekte afgifter ved eksport af en vare til et tredjeland falder ikke ind under bestemmelserne om »støttesystemer« i det omfang sådanne godtgørelser ikke overstiger de afgifter, som har været pålagt de eksporterede varer direkte eller indirekte (artikel 112, stk. 2).

FREMGANGSMÅDE

I løbet af overgangsperioden skal følgende arbejde gennemføres:

a) Kommissionen opstiller i samarbejde med medlemsstaterne en fortegnelse over de støtteordninger vedrørende eksport, der gælder i medlemsstaterne;

b) på grundlag af denne opgørelse harmoniseres i henhold til artikel 112 alle de direkte og indirekte støtteforanstaltninger, der af staterne indrømmes ved eksport til tredjelande. Med dette formål for øje gennemgås økonomiske og andre overvejelser, der på nationalt plan har været afgørende for indførelsen af støtteordningerne, samt retningslinjerne for harmoniseringen af disses struktur og en redegørelse for deres anvendelse udarbejdes.

Denne harmonisering iværksættes i den retning, der synes bedst egnet under hensyn til konjunkturen, under hensyn til kravene i forbindelse med EØF's udenrigshandel samt den af tredjelande førte politik.

Ved dette arbejde skal det især tages i betragtning, at eksportrestitutionerne for visse landbrugsvarer er en faktor i den fælles landbrugspolitik.

2. Gradvis afskaffelse af restriktioner i den internationale handel (artikel 110) inden for rammerne af en ensartet eksportpolitik (artikel 113).

MÅLSÆTNING

Den ved udløbet af første etape skete ophævelse af eksportrestriktioner mellem medlemsstaterne (artikel 34) gør en samtidig tilvejebringelse af ensartede eksportordninger for medlemsstaterne i forhold til tredjelande påkrævet for at undgå samhandelsforskydninger, der ville kunne opstå uden en sådan fælles ordning.

Det endelige mål er en tilvejebringelse af ensartede liberaliseringsforanstaltninger for eksport til tredjelande på et så højt niveau som muligt (artikel 110, 111 og 113).

FREMGANGSMÅDE

Eksportordningerne gøres ensartede efter følgende principper:

a) Liberaliseringen skal udvides til alle tredjelande med undtagelse af sådanne varer, hvor den inden for Fællesskabet faktisk vil kunne optræde vanskeligheder (samt de varer, der falder ind under artikel 36 og 223);

b) for disse varer indføres en ensartet eksportpolitik på grundlag af: — Frivillige restriktioner — eller pligt til, ikke at reeksportere varer, der er indført af en medlemsstat fra en anden medlemsstat, til tredjelande, — eller ensartede kontingenter eller et fælleskontingent for udførsel til tredjelande.

De under litra a) og b) anførte foranstaltninger vil blive gjort til genstand for henstillinger fra Kommissionen under henvisning til artikel 115, stk. 1, eller afgørelser, som Rådet træffer efter forslag fra Kommissionen under henvisning til artikel 111 eller 113.

Den ved rådsbeslutning af 9. oktober 1961 indførte konsultationsprocedure skal anvendes ved alle foranstaltninger, som ændrer den for tiden i en medlemsstat gældende eksportordning over for tredjelande.

C. Udvidelse af handelen på udenlandske markeder

Det i de foregående kapitler fremlagte arbejdsprogram angår tilvejebringelse af ensartethed i den egentlige import- og eksportpolitik.

Det bør suppleres, for så vidt angår udvidelsen af handelen og fremme af Fællesskabslandenes afsætning til tredjelande. De bestræbelser, der på nationalt plan er foretaget på dette område bør harmoniseres gradvist. Med henblik herpå, bør først og fremmest følgende gøres:

— Handelsattacheernes samarbejde udvikles;

— samarbejdet mellem de inden for udenrigshandelen offentlige eller delvis offentlige organisationer fremmes;

— spørgsmålet om, under hvilke forudsætninger initiativer inden for Fællesskabet kan fremmes, efterprøves.

Kommissionen anmodes om at forelægge forslag herom for Rådet.

D. Bestemmelser angående landbrugsvarer

Samordningen og harmoniseringen af import- og eksportordninger, herunder de handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger for landbrugsvarer, der skal indpasses i rammerne for den i artiklerne 110–115 foreskrevne fælles handelspolitik, berøres ikke af dette arbejdsprogram, i det omfang der fastlægges særlige løsninger og fremgangsmåder inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, der er under udarbejdelse.