RÅDETS RESOLUTION af 22. februar 1999 om retningslinjerne for beskæftigelsen i 1999 (1999/C 69/02)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

i betragtning af, at Fællesskabet i henhold til traktatens artikel 2 navnlig har til opgave at fremme et højt beskæftigelsesniveau,

i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Amsterdam den 16. og 17. juni 1997 og resolutionen om vækst og beskæftigelse, hvori der blev henvist til proceduren ifølge Amsterdam-traktatens nye afsnit om beskæftigelse, og hvori det erklæredes, at Rådet burde søge at give disse bestemmelser øjeblikkelig virkning,

i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds ekstraordinære møde om beskæftigelse den 20. og 21. november 1997, der iværksatte Luxembourg-processen, som bygger på iværksættelse af den koordineret europæisk beskæftigelsesstrategi,

i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Wien den 11. og 12. december 1998,

under henvisning til resolutionen af 15. december 1997 (1) om retningslinjerne for beskæftigelsen i 1998, til konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Cardiff den 15. og 16. juni 1998, og til alle medlemsstaternes bidrag til udformningen af den proces, der er omhandlet i resolutionen, især, ved deres fremlæggelse af nationale handlingsplaner for beskæftigelsen,

under henvisning til den fælles rapport om beskæftigelsen 1998, der er udarbejdet sammen med Kommissionen, og hvori beskæftigelsessituationen i Fællesskabet beskrives, og der ses nærmere på medlemsstaternes indsats for at gennemføre deres beskæftigelsespolitik i overensstemmelse med 1998-retningslinjerne,

under henvisning til Kommissionens forslag af 14. oktober 1998 til retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i 1999,

under henvisning til Kommissionens rapport om mulighederne for at forbedre sammenligneligheden af statistikker til overvågning og vurdering af gennemførelsen af den europæiske beskæftigelsesstrategi, der blev udarbejdet med henblik på Det Europæiske Råd i Wien, og under henvisning til de fremskridt, som Kommissionen og medlemsstaterne har gjort med hensyn til de indikatorer, der er omhandlet i den fælles rapport om beskæftigelsen 1998,

under henvisning til beslutningen indeholdende Europa-Parlamentets forslag,

under henvisning til det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse,

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse,

under henvisning til Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedsudvalgets udtalelse,

under henvisning til bidraget fra arbejdsmarkedets parter til gennemførelsen af retningslinjerne for beskæftigelsen i 1998 og til resultaterne af de kontakter, der er blevet knyttet med trojkaen af stats- og regeringschefer og Kommissionen, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Beskæftigelsen er det spørgsmål, som Den Europæiske Union prioriterer højst; der bør til stadighed gøres en koordineret indsats for at bekæmpe arbejdsløsheden og skabe en vedvarende forøgelse af det nuværende beskæftigelsesniveau;

(2) med retningslinjerne for beskæftigelsen i 1998, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Luxembourg, blev der iværksat en meget synlig proces, der er præget af et stærkt politisk engagement og bred enighed blandt de berørte parter;

(3) Det Europæiske Råd i Wien gav Rådet og Kommissionen mandat til at aflægge rapport til det kommende Europæiske Råd i Köln om udarbejdelse af en europæisk beskæftigelsespagt som led i Luxembourg-processen;

(4) alle 15 medlemsstater har fremlagt rapporter om gennemførelsen af deres nationale handlingsplaner, som har dannet grundlag for en frugtbar dialog med Kommissionen, og der er blevet iværksat en evaluering i peer-grupper, som har ført til klarere mål, metoder, finansiering og tidsplaner i forbindelse med den politik, de forskellige handlingsplaner er udtryk for;

(5) hvis den europæiske beskæftigelsesstrategi fortsat skal lykkes, er det vigtigt at bibeholde den integrerede og samordnede indsats, der bygger på en forsvarlig makroøkonomisk politik og strukturreformer af arbejdsmarkedet, produktions- og servicesektoren samt kapitalmarkedet;

(6) en sådan samordning af medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker skal iværksættes ved, at Rådet efter høring af Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedsudvalget, der handler i tæt samarbejde med Udvalget for Økonomisk Politik, vedtager retningslinjer for beskæftigelsen, der er forenelige med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, og som fastsætter konkrete mål, og opfyldelsen af disse mål følges regelmæssigt ved hjælp af en fælles procedure til evaluering af resultaterne;

(7) der kan være forskelle i iværksættelsen af retningslinjerne afhængigt af deres art, af deres virkninger for medlemsstaterne og af modtagerne; de skal være i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og medlemsstaternes kompetence på beskæftigelsesområdet;

(8) de forskellige situationer i medlemsstaterne hvad angår de problemer, retningslinjerne omhandler, vil give sig udtryk i differentierede løsninger og prioriteringer, der er tilpasset det enkelte lands situation;

(9) retningslinjerne for beskæftigelsen i 1999 bibeholder opdelingen i fire søjler: forbedring af beskæftigelsesegnetheden, udvikling af en iværksætterkultur, fremme af virksomhedernes og de ansattes tilpasningsevne samt lige muligheder for mænd og kvinder;

(10) medlemsstaterne bør ved udarbejdelsen af deres nationale handlingsplaner for 1999 udnytte informations- og kommunikationsteknologiens nye muligheder fuldt ud med hensyn til jobskabelse, beskæftigelsesegnethed, mere fleksible og smidige metoder til tilrettelæggelse af arbejdet samt fremskridt på ligestillingsområdet;

(11) gennemførelsen af retningslinjerne kan være med til at løse problemet med sort arbejde;

(12) partnerne på regionalt og lokalt niveau og deres rolle og ansvar med hensyn til at skabe beskæftigelse og sikre beskæftigelsesfremmende vilkår og strukturer, bør i højere grad anerkendes og fremmes;

(13) Den Europæiske Socialfond bidrager positivt til at opkvalificere arbejdskraften, og reformen af den bør benyttes til at øge støtten til beskæftigelsesstrategien;

(14) Det Europæiske Råd i Amsterdam støttede bæredygtig udvikling og integrering af miljøspørgsmål i de øvrige fællesskabspolitikker; denne integrering bør komme til udtryk i medlemsstaternes beskæftigelsesstrategier, ved at beskæftigelsen i miljøsektoren fremmes;

(15) kultursektorens muligheder for at bidrage med varige arbejdspladser bør overvejes i forbindelse med de nationale handlingsplaner;

(16) Det Europæiske Råd i Wien opfordrede Kommissionen til i foråret 1999 at forelægge en meddelelse om integrering af beskæftigelsesaspektet i Fællesskabets politikker på grundlag af den kommende artikel 127 i EF-traktaten (ny udgave);

(17) Det Europæiske Råd i Wien opfordrede Kommissionen til at tillade de medlemsstater, der måtte ønske det, at eksperimentere med nedsatte momssatser på arbejdskraftintensive tjenesteydelser, som ikke er udsat for grænseoverskridende konkurrence;

(18) erfaringerne fra 1998 med gennemførelsen af Luxembourg-processen viser, at det er nødvendigt med en strømlining af processen i 1999 og de kommende år -

VEDTAGET FØLGENDE RESOLUTION:

1) Retningslinjerne for beskæftigelsen i 1999, der findes i bilaget, vedtages herved.

2) Hver medlemsstat sender senest medio juni 1999 Rådet og Kommissionen en gennemførelsesrapport, som omhandler gennemførelsen af den nationale handlingsplan for 1998 og giver en beskrivelse af de tilpasninger af den nationale handlingsplan, der er foretaget for at tage hensyn til de ændringer, der er indført med 1999-retningslinjerne.

3) Rådet noterer sig, at Kommissionen på grundlag af sin evaluering af medlemsstaternes gennemførelsesrapporter senest i september 1999 vil forelægge forslag til den fælles rapport om beskæftigelsen og til nye retningslinjer for beskæftigelsen for år 2000.

4) Rådet vil på grundlag af medlemsstaternes gennemførelsesrapporter og efter høring af Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedsudvalget analysere, hvordan medlemsstaterne har gennemført deres beskæftigelsespolitik i lyset af retningslinjerne. På grundlag af denne analyse vil Rådet og Kommissionen udarbejde deres fælles rapport til Det Europæiske Råd om beskæftigelsessituationen i Fællesskabet og om gennemførelsen af retningslinjerne for beskæftigelsen. Den fælles 1999-rapport om beskæftigelsen skal indeholde en første evaluering af de nationale handlingsplaners virkning på beskæftigelsessituationen.

5) Rådet bekræfter, at arbejdsmarkedets parter på alle niveauer vil blive knyttet til alle etaper af dette projekt og kommer til at yde et vigtigt bidrag til iværksættelsen af disse retningslinjer og til fremme af et højt beskæftigelsesniveau. Dette bidrag vil regelmæssigt blive evalueret.

6) Rådet erkender, at en bred og intensiv dialog mellem alle involverede parter, dvs. Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen, arbejdsmarkedets parter, Den Europæiske Centralbank og Den Europæiske Investeringsbank, er af allerstørste vigtighed, for at Luxembourg-processen skal lykkes fremover.

7) Rådet opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at nå til enighed om fastlæggelse af alle relevante indikationer inden det kommende Europæiske Råd i Köln.

(1) EFT C 30 af 28.1.1998, s. 1.

BILAG

RETNINGSLINJERNE FOR BESKÆFTIGELSEN 1999

INDLEDNING: KVANTITATIVE MÅL OG INDIKATORER

Det er vigtigt, at retningslinjerne for beskæftigelsen omsættes til konkrete nationale handlingsplaner. Anvendelse af fælles indikatorer, der bygger på sammenlignelige statistikker, er af afgørende betydning for en effektiv overvågning og vurdering af politikkerne både på nationalt plan og på fællesskabsplan. Hidtil er de grundlæggende beskæftigelsesindikatorer blevet anvendt i flere fælles rapporter om beskæftigelse og arbejdet med politiske indikatorer, der refererer til de konkrete retningslinjer, er godt i gang. Det blev vedtaget i Luxembourg, at endemålet for samordningen af medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker er at nå til en signifikant stigning i beskæftigelsesfrekvensen i Europa på et bæredygtigt grundlag.

For at skabe konkrete resultater bliver medlemsstaterne derfor:

- indtrængende opfordret til at støtte arbejdet med at fastlægge og indsamle sammenlignelige data for at opfylde de tre operationelle fælles mål under retningslinje 1-3. Dette indebærer navnlig, at der også udvikles pålidelige flowdata om beskæftigelse og arbejdsløshed.

- nødt til med henblik på med rimelighed at kunne vurdere fremskridt med implementeringen af retningslinjerne at sikre, at relevante og sammenlignelige datasystemer og -procedurer er tilgængelige.

Endvidere opfordres medlemsstaterne til at sætte sig selv nationale mål, som kan kvantificeres, i det omfang det er muligt og hensigtsmæssigt.

Endvidere bør der udarbejdes objektive kriterier for udvælgelse af bedst praksis.

I. FORBEDRING AF BESKÆFTIGELSESEGNETHEDEN

En indsats over for ungdomsarbejdsløsheden og forebyggelse af langtidsledighed

For at bremse udviklingen i ungdomsarbejdsløsheden og langtidsledigheden skal medlemsstaterne intensivere deres bestræbelser på at udvikle forebyggende strategier, der skal udvikle de lediges muligheder til integration på arbejdsmarkedet på grundlag af en tidlig identifikation af de individuelle behov; inden for en frist, som de enkelte medlemsstater fastsætter, og som højst kan være fire år - denne frist kan dog være længere i de medlemsstater, hvor arbejdsløsheden er særlig høj - sørger de for:

1. at tilbyde alle unge arbejdsløse en ny start i form af uddannelse, omskoling, jobtræning, arbejde eller andre foranstaltninger, der kan fremme deres beskæftigelsesegnethed, før de har været ledige i seks måneder

2. også at tilbyde voksne ledige en ny start, før de har været ledige i tolv måneder, ved at anvende et af ovennævnte midler eller mere generelt ved at give en individuel erhvervsvejledning.

Disse former for forebyggelse og forbedring af beskæftigelsesegnetheden bør kombineres med foranstaltninger med henblik på langtidslediges reintegration på arbejdsmarkedet.

Overgang fra passive til aktive foranstaltninger

Understøttelses-, beskatnings- og uddannelsessystemerne bør - hvor det viser sig nødvendigt - gennemgås og tilpasses med henblik på aktivt at forbedre beskæftigelsesegnetheden. Medlemsstaterne bør med henblik herpå:

3. bestræbe sig på væsentligt at forøge antallet af personer, som deltager i aktive foranstaltninger, der kan forbedre deres beskæftigelsesegnethed. Med henblik på at øge det antal ledige, der får tilbud om uddannelse eller andre tilsvarende foranstaltninger, sætter de sig endvidere på grundlag af deres udgangssituation det mål gradvis at nærme sig gennemsnittet i de tre medlemsstater, som er nået længst på dette område, dog mindst 20 %

4. skal gennemgå og, hvor det er hensigtsmæssigt, igen fokusere på deres understøttelses- og beskatningssystem og give de ledige og andre uden for arbejdsmarkedet incitamenter til at søge og påbegynde arbejde, eller træffe foranstaltninger, der kan øge deres beskæftigelsesegnethed og tilskynde arbejdsgivere til at skabe nye job. Som led i en aktiv ældrepolitik er det desuden vigtigt at udvikle foranstaltninger som f.eks. bibeholdelse af arbejdsevnen, livslang uddannelse og andre fleksible arbejdsordninger, således at ældre arbejdstagere også kan forblive aktive på arbejdsmarkedet.

Tilskyndelse til oprettelse af partnerskaber

En indsats alene fra medlemsstaternes side er ikke nok til at nå de ønskede resultater med hensyn til at fremme beskæftigelsesegnetheden. Derfor:

5. opfordres arbejdsmarkedets parter indtrængende til på deres forskellige ansvars- og indsatsniveauer hurtigt at indgå aftaler med henblik på at øge mulighederne for uddannelse, jobtræning, praktikophold eller andre foranstaltninger, der kan fremme beskæftigelsesegnetheden

6. skal både medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter for at styrke udviklingen af en kvalificeret og fleksibel arbejdsstyrke bestræbe sig på at udvikle muligheder for livslang uddannelse, især inden for informations- og kommunikationsteknologi, og dialog med Beskæftigelses- og Arbejdsmarkedsudvalget definere begrebet livslang uddannelse, således at der under hensyn til de nationale omstændigheder kan fastsættes et mål for de personer, der deltager i sådanne foranstaltninger. Det er særlig vigtigt, at ældre arbejdstagere let kan deltage.

En lettere overgang fra skole til arbejdsliv

Beskæftigelsesperspektiverne er dårlige for de unge, der forlader skolesystemet uden at have erhvervet de færdigheder, der er nødvendige for at komme ind på arbejdsmarkedet. Medlemsstaterne må derfor:

7. forbedre kvaliteten af deres skolesystemer, således at antallet af unge, der forlader skolesystemet for tidligt reduceres væsentligt. Der bør også lægges særlig vægt på unge med indlæringsvanskeligheder

8. sørge for at bibringe de unge en større evne til at tilpasse sig de teknologiske og økonomiske forandringer og udruste dem med kvalifikationer, der svarer til arbejdsmarkedets behov, om fornødent ved at iværksætte eller udvikle lærlingeuddannelser.

Fremme af et arbejdsmarked, der er åbent for alle

Mange grupper og enkeltpersoner har særlige problemer med at erhverve relevante kvalifikationer og få adgang til og forblive på arbejdsmarkedet. Der er behov for en sammenhængende politik, der skal gøre det lettere for sådanne grupper og enkeltpersoner at blive integreret på arbejdsmarkedet, og som bekæmper forskelsbehandling. Medlemsstaterne skal:

9. tage særligt hensyn til behovene hos handicappede personer, etniske minoriteter og andre grupper og enkeltpersoner, der kan være ugunstigt stillede, og udvikle relevante former for forebyggende og aktiv politik med henblik på at fremme deres integration på arbejdsmarkedet.

II. UDVIKLING AF EN IVÆRKSÆTTERKULTUR

Start og drift af egen virksomhed må gøres lettere

Det er afgørende for jobskabelsen og for udvidelsen af uddannelsesmulighederne for unge, at der etableres nye virksomheder, og at der er vækst i de små og mellemstore virksomheder. Denne proces må fremmes ved at gøre iværksættertanken mere markant i hele samfundet, ved at indføre en klar, varig og pålidelig lovgivning og ved at forbedre vilkårene for udvikling af markeder for risikovillig kapital. Medlemsstaterne skal endvidere lette og forenkle de administrations- og skattebyrder, der hviler på små og mellemstore virksomheder. Disse politikker vil også støtte medlemsstaternes forsøg på at søge at løse problemet vedrørende sort arbejde. Medlemsstaterne bør med henblik herpå:

10. være særlig opmærksom på behovet for en betydelig nedsættelse af virksomhedernes og specielt de små og og mellemstore virksomheders indirekte omkostninger og administrative byrder, specielt i forbindelse med virksomhedsetablering og ved ansættelse af yderligere arbejdstagere

11. tilskynde til udvikling af selvstændig erhvervsvirksomhed ved at gennemgå og reducere eventuelt eksisterende hindringer, navnlig inden for skattesystemet og de sociale sikringssystemer, for at blive selvstændig og starte små virksomheder, og ved at fremme iværksætterkurser og målrettede støttefunktioner til iværksættere.

Nye jobskabelsesmuligheder bør udnyttes

Hvis Den Europæiske Union skal have held til at løse beskæftigelsesproblemet, skal alle potentielle kilder til beskæftigelse samt ny teknologi og innovationer udnyttes effektivt. Medlemsstaterne bør med henblik herpå:

12. fremme foranstaltninger med henblik på fuld udnyttelse af mulighederne for jobskabelse på lokalt plan, i den sociale økonomi, inden for miljøteknologi og i forbindelse med nye aktiviteter rettet mod behov, som markedet endnu ikke kan tilfredsstille, og samtidig indkredse og reducere eventuelle hindringer herfor. I denne forbindelse bør der tages hensyn til den særlige rolle, som de lokale myndigheder og arbejdsmarkedets parter spiller

13. udvikle rammebetingelserne med henblik på fuld udnyttelse af beskæftigelsesmulighederne i servicesektoren og i industrirelaterede tjenester, bl.a. ved at udnytte informationssamfundets og miljøsektorens beskæftigelsesmuligheder, for at tilvejebringe flere og bedre jobs.

Skatte- og afgiftsreglerne skal være mere beskæftigelsesvenlige

og den langvarige tendens til højere skatter og afgifter og indirekte lønomkostninger (der er steget fra 35 % i 1980 til over 42 % i 1995) skal vendes. Medlemsstaterne bør:

14. sætte et mål, hvis nødvendigt og under hensyn til det nuværende niveau for gradvis nedbringelse af det samlede skatte- og afgiftstryk samt, hvor det er hensigtsmæssigt, gradvis at nedbringe skattetrykket på arbejde og de indirekte lønomkostninger - navnlig for den dårligst kvalificerede og lavest aflønnede arbejdskraft - uden at bringe budgetkonsolideringen og den økonomiske balance i de sociale sikringsordninger i fare. De skal eventuelt undersøge, om det vil være hensigtsmæssigt at indføre en afgift på energi eller på forurenende emissioner eller at træffe andre fiskale foranstaltninger.

15. uforpligtende undersøge, om det vil være hensigtsmæssigt at nedsætte moms-satsen for arbejdskraftintensive tjenesteydelser, som ikke er udsat for grænseoverskridende konkurrence.

III. FREMME AF VIRKSOMHEDERNES OG DE ANSATTES TILPASNINGSEVNE

Arbejdets tilrettelæggelse bør moderniseres

For at fremme en modernisering af arbejdets tilrettelæggelse og af de forskellige former for arbejde bør der etableres et stærkt partnerskab på alle relevante niveauer (EU-, medlemsstats-, sektor-, lokal- og virksomhedsplan).

16. Arbejdsmarkedets parter på alle relevante niveauer opfordres til at forhandle aftaler om modernisering af arbejdets tilrettelæggelse, herunder smidige arbejdsformer, for at gøre virksomhederne produktive og konkurrencedygtige og opnå den nødvendige balance mellem fleksibilitet og sikkerhed. Disse aftaler kan f.eks. omfatte en arbejdstid på årsbasis, arbejdstidsnedsættelse, nedbringelse af overarbejde, større udbredelse af deltidsarbejde, livslang uddannelse og orlovsordninger.

17. Hver medlemsstat undersøger, om dens lovgivning bør omfatte mere fleksible former for arbejdskontrakter for at tage hensyn til de stadig mere forskelligartede former for beskæftigelse. Personer med sådanne kontrakter bør samtidig have en tilstrækkelig sikkerhed og bedre ansættelsesvilkår, som er forenelige med virksomhedernes behov.

Virksomhedernes omstillingsevne bør støttes

For at øge kvalifikationsniveauet i virksomhederne skal medlemsstaterne:

18. atter gennemgå de eventuelle hindringer - især skattemæssige - for investeringer i menneskelige ressourcer og om nødvendigt indføre skattemæssige eller andre incitamenter til forøget uddannelse inden for virksomhederne; de bør desuden gennemgå nye regler og tage de eksisterende bestemmelser op til revision for at sikre, at de bidrager til at reducere hindringerne for beskæftigelse og til at øge arbejdsmarkedets evne til at tilpasse sig strukturændringer i økonomien.

IV. LIGE MULIGHEDER FOR MÆND OG KVINDER

Integrering af princippet om lige muligheder for mænd og kvinder

Kvinder har stadig særlige problemer med at få adgang til arbejdsmarkedet, med at gøre karriere, med lønnen og med at forene arbejde og familieliv. Det er derfor vigtigt bl.a. at:

- gøre arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger tilgængelige for kvinder i et omfang, der står i forhold til deres andel af arbejdsløsheden

- reducere skattebegunstigelser for at holde sig borte fra arbejdsmarkedet, hvor de end findes, på grund af disses negative effekt på tilgangen af kvindelig arbejdskraft til arbejdsmarkedet

- være særlig opmærksom på hindringer for kvinders etablering af nye virksomheder eller for at nedsætte sig som selvstændige

- sikre, at kvinder kan drage fordel af fleksible former for arbejdstilrettelæggelse.

Derfor skal medlemsstaterne:

19. ved gennemførelsen af retningslinjerne for alle fire søjler integrere princippet om lige muligheder for mænd og kvinder i deres politik. For med rimelighed at kunne vurdere fremskridt i denne politik bliver medlemsstaterne nødt til at sørge for de nødvendige dataindsamlingssystemer og -procedurer.

Forskellene i behandlingen af mænd og kvinder bør reduceres

Medlemsstaternes og arbejdsmarkedets parters målsætning om at fremme ligestillingen bør resultere i en øget beskæftigelsesfrekvens for kvinder. Medlemsstaterne bør ligeledes være opmærksomme på, at i visse aktivitetssektorer og erhverv er enten kvinder eller mænd skævt repræsenteret, og på at forbedre karrieremulighederne for kvinder. Medlemsstaterne bør:

20. bestræbe sig på at reducere forskellene i mænds og kvinders arbejdsløshed ved aktivt at støtte en øget beskæftigelse af kvinder og træffe foranstaltninger til at tilvejebringe en ligelig repræsentation af kvinder og mænd i alle sektorer og erhverv. De skal tage positive skridt til at fremme ligeløn for lige eller ligeværdigt arbejde og mindske indkomstforskelle mellem mænd og kvinder. For at mindske kønsbestemte forskelle skal medlemsstaterne også overveje øget anvendelse af foranstaltninger til fremme af kvinders karrieremuligheder.

Der bør være muligt at kombinere arbejde og familieliv

Politikkerne vedrørende orlov, forældreorlov og deltidsarbejde samt fleksible arbejdsordninger, som er i både arbejdsgivernes og arbejdstagernes interesse, er af stor betydning for både kvinder og mænd. Gennemførelsen af de forskellige direktiver og aftaler mellem arbejdsmarkedets parter på dette område bør fremskyndes og regelmæssigt gennemgås. Der bør være tilstrækkeligt med gode pasningsmuligheder for børn og andre med pasningsbehov, så både kvinder og mænd får bedre muligheder for at komme ind på og blive på arbejdsmarkedet. En ligelig fordeling af de familiemæssige forpligtelser er af afgørende betydning i denne forbindelse. For at styrke lige muligheder skal medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter:

21. udforme, gennemføre og fremme politikker til fremme af en familievenlig politik, herunder adgang til gode pasningsordninger til rimelige priser for børn og andre med pasningsbehov samt diverse orlovsordninger, f.eks. forældreorlov.

Det bør være lettere at vende tilbage til arbejdsmarkedet

Medlemsstaterne bør:

22. være særlig opmærksomme på kvinder og på mænd, der igen ønsker at tage lønnet beskæftigelse efter et fravær, og med henblik herpå undersøge, hvordan man gradvis kan rydde hindringer for tilbagevenden til arbejdsmarkedet af vejen.