Kommissionens Beslutning af 28. april 1992 om en fusions forenelighed med det faelles marked (Sag IV/M.126 - ACCOR/Wagons-Lits) Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 (Kun den franske udgave er autentisk) (92/385/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1) , saerlig artikel 8, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 16. december 1991 om at indlede en procedure i denne sag,

efter have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig om de af Kommissionen rejste indsigelser,

under henvisning til udtalelse af 26. marts 1992 fra Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(2) , og

ud fra foelgende betragtninger:

I. PROCEDURENS ART

(1) Denne procedure vedroerer en transaktion, der blev anmeldt til Kommissionen i henhold til artikel 4 i forordning (EOEF) nr. 4064/89 (i det foelgende benaevnt »forordningen«). Anmeldelsen fandt sted den 15. november 1991. Transaktionen indebaerer et overtagelsestilbud og gaar ud paa, at ACCOR SA (i det foelgende benaevnt »ACCOR«) via holdingselskabet COBEFIN opkoeber alle de aktier i Compagnie Internationale des Wagons-Lits et du Tourisme (i det foelgende benaevnt »CIWLT«), der er i omloeb, efter at have overtaget aktiemajoriteten i COBEFIN.

II. PARTERNE

(2) ACCOR er en fransk koncern i restaurations- og hotelbranchen. Dens aktiviteter ligger primaert inden for drift af restauranter (navnlig motorvejsrestauranter), catering, spisekuponer, hotelvirksomhed (herunder ogsaa thalassoterapi) samt visse rejseaktiviteter (krydstogter, pakkerejser osv.) og en raekke andre aktiviteter i forbindelse hermed.

(3) CIWLT er en belgisk koncern inden for restaurations-, hotel- og rejsebranchen. Den beskaeftiger sig isaer med drift af restauranter (navnlig motorvejs- og togrestauranter), catering, hotelvirksomhed (navnlig ligge- og sovevogne i tog) samt biludlejning og rejsebureauvirksomhed.

III. FUSION

(4) Da overtagelsestilbuddet udloeb den 19. december 1991, besad ACCOR 69,5 % af CIWLT's kapital. Foer transaktionen havde ACCOR kun minoritetsinteresser i CIWLT. Ifoelge ACCOR gav disse minoritetsinteresser ingen mulighed for at udoeve kontrol med CIWLT. I en dom af 4. december 1991, som ACCOR har appelleret, og som ikke er bindende for Kommissionen, udtalte handelsretten i Bruxelles imidlertid, at CIWLT forud for transaktionen blev kontrolleret af flere virksomheder i faellesskab, deriblandt ACCOR. Men efter Kommissionen opfattelse er det ikke noedvendigt at afgoere, om ACCOR i forvejen sammen med andre virksomheder udoevede kontrol med CIWLT, idet ogsaa en transaktion, der har til formaal eller til foelge at saette et selskab - som sammen med et andet selskab har udoevet en faelles kontrol med en virksomhed efter forordningens artikel 3, stk. 2 andet afsnit - i stand til at udoeve denne kontrol alene, er at betragte som en fusion i henhold til samme forordnings artikel 3, stk. 1, litra b). Transaktionen udgoer saaledes en fusion efter forordningens artikel 3, stk. 1, litra b).

IV. FAELLESSKABSDIMENSION

(5) Ifoelge de deltagende virksomheders konsoliderede resultatopgoerelse havde de i det seneste regnskabsaar, for hvilket der foreligger tal(3) , hver isaer foelgende omsaetning:

ACCOR: 1 992 511 122 ECU(4)

CIWLT: 2 332 250 499 ECU(5)

(6) Ud over denne omsaetning har ACCOR anfoert, at der i overensstemmelse med forordningens artikel 5 ogsaa boer tages hensyn til omsaetningen i en raekke foretagender, hvori ACCOR besidder minoritetsinteresser, og som drives af ACCOR eller et af ACCOR's datterselskaber. Der er tale om en raekke hoteller, som i henhold til aftaler indgaaet med de paagaeldende hoteller drives af ACCOR i hotellets navn og for dets regning. Kommissionen har noteret sig foelgende traek ved disse aftaler:

- ACCOR driver og leder hotellet under et af koncernens bomaerker. ACCOR varetager i henhold til en generalfuldmagt drift, markedsfoering, salg, regnskabsmaessig og finansiel forvaltningskontrol med driften samt den juridiske, administrative og skattemaessige forvaltning. Koncernen kan ogsaa af hotellets ejer faa overdraget andre aktiviteter

- personalepolitikken sorterer under ACCOR, der staar for ansaettelser, personaleadministration, afskedigelser og tilsyn og desuden spiller en fremtraedende rolle med hensyn til uddannelse. Kun ved forhandling af kollektive aftaler og ved placering af ACCOR's eget personale i hotellet kraeves der udtrykkelig godkendelse fra hotelejeren

- aftalerne indgaas for laengere tidsrum (gennemsnitlig ti aar, ofte med stiltiende forlaengelse)

- hvis hotellet saelges, bortforpagtes eller afhaendes af ejeren, skal koeberen eller forpagteren overtage alle de forpligtelser, ejeren havde over for ACCOR. ACCOR kan dog forhindre salg eller bortforpagtning ved selv at koebe eller forpagte hotellet til samme pris eller leje og paa samme vilkaar, som ville gaelde for andre koebere eller forpagtere. Hvis koeberen eller den nye forpagter naegter at overtage ejerens forpligtelser, og ACCOR ikke oensker selv at koebe eller forpagte hotellet, ophaeves aftalen, og ACCOR faar udbetalt en [. . .](6) godtgoerelse.

Det maa heraf konkluderes, at hotelejeren praktisk taget kun tilvejebringer kapitalen, medens hele driften varetages af ACCOR. Af aftalerne fremgaar saaledes, at ACCOR har ret til at lede de paagaeldende virksomheders forretninger, jf. forordningens artikel 5, stk. 4, litra b), fjerde led. Denne konklusion bygger paa en indgaaende analyse af aftalerne, og det er bl.a. de naermere bestemmelser om ejerens befoejelser paa det finansielle omraade, som har faaet Kommissionen til at tilslutte sig ACCOR's opfattelse. De paagaeldende aftaler tegner sig tilsammen for en omsaetning paa 495 232 730 ECU.

(7) Der boer desuden tages hensyn til posten »Andre driftsindtaegter« paa CIWLT's resultatopgoerelse. Kommissionen finder, at denne post(7) rent faktisk daekker over CIWLT's salg af varer og tjenesteydelser og saaledes henhoerer under den ordinaere drift.

Denne post repraesenterer 422 436 636 ECU.

(8) Det er summen af de beloeb, der er anfoert under betragtning 5 til 7, som udgoer de deltagende virksomheders samlede omsaetning efter forordningens artikel 5. Deres samlede omsaetning beloeber sig til ca. 5 240 000 000 ECU, og det kan derfor fastslaas, at alle de deltagende virksomheder tilsammen har en omsaetning paa verdensplan paa over 5 mia. ECU

(9) Saavel ACCOR som CIWLT har en omsaetning inden for EF paa over 250 mio. ECU.

(10) De deltagende parter realiserer ikke over to tredjedele af deres omsaetning inden for én og samme medlemsstat.

(11) Fursionen er som foelge heraf af faellesskabsdimension, jf. forordningens artikel 1, stk. 2.

V. VURDERING UD FRA FUSIONSFORORDNINGENS ARTIKEL 2

(12) Kommissionen har gennemgaaet rejsearrangoer- og rejsebureaubranchen, cateringbranchen samt hotel- og restaurationsbranchen, hvor fusionen vil foere til en foroegelse af ACCOR's markedsandel. I analysen af hotelbranchen er der taget hensyn til de vertikale og konglomeratmaessige koncentrationsvirkninger, fusionen vil faa i denne branche

A. Rejsearrangoer- og rejsebureaubranchen

(13) ACCOR's og CIWLT's aktiviteter i rejsearrangoer- og rejsebureaubranchen har kun marginal betydning, og de har hidtil kun haft en ret beskeden andel af markedet. I sin beslutning om at indlede proceduren efter fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra c), har Kommissionen derfor ikke taget hensyn til disse markeder. Kommissionen rejser saaledes ingen indsigelser med hensyn til fusionens virkninger i disse sektorer.

B. Cateringbranchen

(14) I cateringbranchen vil fusionen kun i Tyskland og i Spanien foere til en foroegelse af den nye enheds markedsandel.

(15) a) Det relevante produktmarked

Det relevante produktmarked er markedet for cateringdrift af kantiner og restauranter i virksomheder, institutioner og lignende. Ved cateringdrift forstaar Kommissionen levering af restaurationsydelser »ud af huset«, primaert levering af maaltider, der - i det mindste delvis - tilberedes hos kunden:

- aftagerne af disse ydelser findes i mange forskellige sektorer, men der er hovedsagelig tale om personalekantiner (i virksomheder, offentlig administration), kantiner inden for social- og sundhedsvaesen (hospitaler, alderdomshjem) og i undervisningssektoren (skoler og laereanstalter). Kommissionen er enig med ACCOR og de fleste af ACCOR's adspurgte konkurrenter i, at der ikke bestaar nogen stoerre forskel mellem de forskellige aftagersektorer eller mellem den offentlige og den private sektor, og at der saaledes ikke er grund til at antage, at der er tale om saerskilte markeder. Den grundlaeggende »knowhow« er den samme, og de fleste cateringselskaber opererer inden for samtlige markedssegmenter. Det relevante marked maa derfor vaere hele markedet for cateringdrift af kantiner og restauranter

- i modsaetning til, hvad ACCOR har fremfoert, omfatter det relevante marked ikke direkte kantinedrift, dvs. at den paagaeldende restaurant eller kantine drives af vedkommende virksomhed eller institution selv. Naar en virksomhed eller en offentlig institution selv driver en kantine, er der ikke laengere tale om ydelser, der tilbydes paa cateringmarkedet. Direkte kantinedrift frembyder ikke noget alternativ for de kunder, der oensker ydelserne leveret af tredjemand. Dette er en vurdering, der stemmer helt overens med Kommissionens hidtidige praksis(8) .

(16) b) Det relevante geografiske marked

Selv om der ses visse tendenser til mere aabne markeder, er der dog visse faktorer, der giver anledning til stadig at betragte markedet for cateringdrift af kantiner og restauranter som et nationalt marked:

- der bestaar vaesentlige lovgivningsforskelle fra den ene medlemsstat til den anden, bl.a. med hensyn til regler om tildeling af offentlige kontrakter inden for den offentlige sektor og med hensyn til sociale spoergsmaal

- kundepraeferencerne er ikke ens i alle medlemsstater med hensyn til servicekvalitet, fakturering, priser osv.

- der er store forskelle mellem de enkelte medlemsstater med hensyn til markedsandelen for henholdsvis cateringdrift og direkte kantinedrift og med hensyn til kantinesystemets udbredelse.

(17) c) Forenelighed med det faelles marked

1. Markedet for kantinedrift i Tyskland

Paa udbudssiden er det tyske marked for kantinedrift praeget af, at der findes mange smaa cateringforetagender eller uafhaengige forpagtere, der udelukkende saelger cateringydelser paa lokalt eller regionalt plan. Paa markedet findes desuden et begraenset antal selskaber af mere betydelig stoerrelse og med stoerre kapacitet (i det foelgende benaevnt »cateringselskaber«), der som oftest tilhoerer store udenlandske koncerner (f. eks. ARA, Sodexho, Gardner & Merchant).

Ifoelge de undersoegelser, Kommissionen har foretaget i otte af de stoerste tyske cateringselskaber, er de ydelser, der tilbydes henholdsvis af cateringselskaberne og af de smaa foretagender og uafhaengige forpagtere, i vid udstraekning substituerbare. Dette skyldes bl.a. foelgende:

- for det foerste er en ikke ubetydelig del af kunderne institutioner, der gennemsnitligt aftager mellem 100 og 400 maaltider om dagen, hvilket er en efterspoergsel, der kan daekkes af saavel de store som de smaa cateringfirmaer

- for det andet er det set med kundens oejne vigtigt, at cateringvirksomheden er »repraesenteret paa stedet«. Ifoelge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, findes der kun i ganske faa tilfaelde nationale eller europaeiske cateringkontrakter mellem koncerner og bestemte cateringforetagender

- for det tredje er de uafhaengige forpagtere i kraft af deres stoerre fleksibilitet i stand til at konkurrere med de store cateringselskaber, der har stoerre faste omkostninger.

Ved vurderingen af, hvilken stilling den nye enhed vil komme til at indtage paa markedet for kantinedrift, er det ikke noedvendigt at tage stilling til, om de smaa cateringforetagender og forpagtere skal medregnes som hoerende til det relevante marked, eller om de derimod repraesenterer et saerskilt marked. For i begge tilfaelde er transaktionen efter Kommissionens opfattelse forenelig med det faelles marked.

a) Hvis man medregner de smaa foretagender og forpagtere, kan markedet for cateringdrift i Tyskland anslaas at repraesentere en vaerdi af 1,2 mia. ECU. Heraf vil den nye enhed tegne sig for en markedsandel paa ca. 20 %, hvilket ikke i sig selv indicerer nogen dominerende stilling.

b) Hvis man gaar ud fra en mere afgraenset definition af det relevante marked og kun medregner de store cateringselskaber, har de ni stoerste cateringselskaber tilsammen en omsaetning paa ca. 450 mio. ECU(9) . Heraf vil den nye enhed faa en markedsandel paa ca. 51 %, efterfulgt af ARA (18 %), Sodexho (11,8 %), Pedus (7,3 %) og en raekke foretagender med en mindre markedsandel (PSG, Apetito, KSG, Gardner & Merchant, Zorn). Paa dette marked vil den nye enhed efter fusionen saaledes komme til at staa staerkt, baade i kraft af dens absolutte og relative markedsandel og med hensyn til kapitalstyrke og kapacitet. Men til trods for styrkelsen af ACCOR's position paa markedet finder Kommissionen dog ikke, at ACCOR ud fra en samlet analyse af konkurrencevilkaarene paa det tyske cateringmarked som foreskrevet i forordningens artikel 2 vil faa tilstraekkelig stor handlefrihed til i vid udstraekning at kunne handle uafhaengigt af sine konkurrenter og kunder. Dette skyldes foelgende forhold:

1) Det tyske marked for kantinedrift er endnu ikke noget hoejtudviklet marked, da mange virksomheder og institutioner traditionelt selv driver deres kantiner, men det er et marked i staerk vaekst. De fleste af de adspurgte cateringforetagender forudser en aarlig vaekst paa 15 til 20 % i de kommende aar.

2) Der findes ingen saerlige lovgivningsmaessige, tekniske eller oekonomiske barrierer, der kunne forhindre nye konkurrenter i at faa adgang til markedet eller skabe vanskeligheder for allerede etablerede konkurrenter, heller ikke mindre foretagender. Dette er blevet bekraeftet af flertallet af de cateringfirmaer, Kommissionen har henvendt sig til, og fremgaar ogsaa af den udvikling, der har fundet sted paa det tyske cateringmarked, hvor der i de seneste aar er kommet flere nye udenlandske firmaer til, som enten har overtaget eksisterende tyske firmaer (Sodexho, Eiring + Ott) eller har oprettet egne datterselskaber (Gardner & Merchant). Disse firmaer tegner sig for oejeblikket for en betydelig del af markedet, hvilket bl.a. ses af, at ARA og Sodexho indtager henholdsvis anden- og tredjepladsen paa det tyske cateringmarked.

3) Desuden findes der paa det tyske cateringmarked et antal konkurrenter (ARA, Gardner & Merchant, Sodexho), hvis finansielle styrke kan maale sig med den nye enheds, og som i lighed med ACCOR udoever tilsvarende virksomhed i andre medlemsstater. I oevrigt forekommer kapitalstyrke ikke at vaere nogen afgoerende forudsaetning for, at et firma kan faa succes paa det her omhandlede marked, hvilket fremgaar af, at der findes flere mellemstore virksomheder som f. eks. Pedus, KGS og Apetito.

4) Endvidere vil ACCOR's konkurrencemaessige adfaerd i et vist omfang blive paavirket af de smaa foretagender og uafhaengige forpagtere, der paa regionalt eller lokalt plan frembyder et aegte alternativ til de store selskaber set med kundernes oejne. For eftersom de fleste kunder laegger vaegt paa, at cateringfirmaet er »paa stedet«, hvilket sikrer den direkte kontakt og mulighed for at tilbyde regionalt praegede ydelser, vil ACCOR vaere noedt til at tage hensyn til de smaa foretagenders og forpagteres konkurrencemaessige adfaerd over for denne lokalt og regionalt betonede efterspoergsel. ACCOR's handlefrihed paa dette marked vil derfor vaere begraenset.

5) Endelig begraenses cateringselskabernes forhandlingsposition af den omstaendighed, at deres kunder for hovedpartens vedkommende er industrivirksomheder, for hvem kantinedrift er en ydelse af sekundaer betydning.

I betragtning af, at der er tale om et marked i vaekst uden stoerre adgangsbarrierer, at der findes konkurrenter af nogenlunde samme stoerrelse og med nogenlunde samme finansielle styrke og derudover tillige mange smaa foretagender og uafhaengige forpagtere, der kan konkurrere paa markedet for kantinedrift paa lokalt eller regionalt plan, samt kundekredsens karakter vil den nye enhed ikke efter fusionen faa en markedsandel, der vil give den en dominerende stilling, som kan bevirke, at den effektive konkurrence haemmes betydeligt paa det tyske marked for kantinedrift.

2. Markedet for kantinedrift i Spanien

Det spanske marked for kantinedrift er ligesom det tyske marked endnu et ret uudviklet marked, men det er et marked i kraftig vaekst. Markedsstrukturerne er praeget af, at der findes en raekke smaa firmaer med et begraenset geografisk virkefelt og en raekke stoerre cateringfirmaer - cateringselskaber - som ifoelge branchens skoen tegner sig for taet ved 90 % af markedet for cateringdrift af kantiner og lignende.

Tager man kun hensyn til de store firmaer, vil den nye enhed ifoelge de oplysninger, Kommissionen raader over, faa en markedsandel paa 43 %. Den blive efterfulgt af Sodexho (22 %), Husa (15 %), Serunión (10,8 %), Vasca (6,2 %) og Osesa (5,4 %). Paa det spanske marked vil fusionen saaledes give den nye enhed en betydelig markedsandel, oege dens finansielle styrke og forbedre dens adgang til kunderne. En mere indgaaende analyse af konkurrencevilkaarene viser imidlertid, at ACCOR ikke kommer til at besidde nogen dominerende stilling efter fusionen, der vil kunne bevirke, at den effektive konkurrence haemmes betydeligt paa det spanske marked. Dette skyldes isaer foelgende forhold:

1) Det spanske cateringmarked er et marked i vaekst. Ifoelge ACCOR tegner cateringfirmaerne sig for oejeblikket for ca. 7 %(10) af al kantinedrift i Spanien. Ifoelge en undersoegelse foretaget af GIRA-SIC har der paa det spanske cateringmarked kunnet konstateres en vaekst paa 10 % om aaret i perioden 1980 til 1990. De cateringfirmaer paa det spanske marked, som Kommissionen har henvendt sig til, har bekraeftet, at de forventer nogenlunde samme vaekst i de kommende aar.

2) Der findes ingen saerlige lovgivningsmaessige, tekniske eller oekonomiske barrierer, der kunne forhindre nye konkurrenter i at faa adgang til markedet eller haemme udviklingsmulighederne for allerede etablerede konkurrenter, heller ikke smaa firmaer. Desuden vil udenlandske firmaer kunne komme ind paa det spanske marked ved at overtage et eksisterende foretagende eller ved at etablere et joint venture med et allerede etableret spansk firma. Med hensyn til de allerede eksisterende konkurrenters vaekst henvises til betragtning 17. 1., litra b), nr. 2, idet de forhold, der goer sig gaeldende paa det tyske marked, ogsaa gaelder paa det spanske.

3) Desuden er udbudssiden paa cateringmarkedet praeget af, at der findes et antal konkurrenter med en betydelig markedsandel. At der ogsaa findes mange mellemstore firmaer med middelstor kapitalstyrke viser, at en virksomheds stoerrelse og finansielle styrke ikke er afgoerende for at faa succes paa det spanske marked.

4) Endelig vil kunderne uden vanskeligheder kunne benytte de smaa cateringforetagender paa lokalt eller regionalt plan. Disse foretagender frembyder et reelt alternativ til de store selskaber, i saerdeleshed med hensyn til priser i kraft af deres stoerre fleksibilitet og med hensyn til den direkte kontakt, fordi de er »paa stedet«. Dette blev bekraeftet af hovedparten af de cateringfirmaer paa det spanske marked, Kommissionen har henvendt sig til.

5) Paa baggrund heraf finder Kommissionen ikke, at fusionen vil give den nye enhed en dominerende stilling, som kunne bevirke, at den effektive konkurrence paa det spanske marked for cateringdrift af kantiner ville blive haemmet betydeligt.

(18) d) Konklusion

I sin beslutning om at indlede proceduren efter forordningens artikel 6, stk. 1, litra c), har Kommissionen ikke taget hensyn til disse markeder. Kommissionen rejser ingen indsigelser mod fusionen for saa vidt angaar denne sektor.

C. Hotelbranchen

a) Beslutningen om at indlede proceduren

(19) Kommissionen besluttede den 16. december 1991 ogsaa at inddrage hotelbranchen i proceduren efter forordningens artikel 6 stk. 1, litra c). Denne beslutning blev ikke fulgt op med en meddelelse efter forordningens artikel 18, da Kommissionen efter indgaaende undersoegelser som led i proceduren ikke fandt anledning til at rejse indsigelse mod fusion for hotelbranchens vedkommende.

b) Markedet for hotelydelser paa lokalt plan

(20) I ovennaevnte beslutning anfoerte Kommissionen, at den havde undersoegt fusionens virkninger paa markedet for hotelydelser praesteret paa lokalt plan af hoteller og lignende. Kommissionen havde undersoegt baade samtlige hoteller under ét og de forskellige kategorier af hoteller. Kommissionens konklusion var, at fusionen ikke rejste alvorlig tvivl om dens forenelighed med det faelles marked.

c) Undersoegelsen af hotelkaeder

(21) Efter at have besluttet at indlede en procedure i denne sag foretog Kommissionen indgaaende undersoegelser af hotelkaeder og deres marked. Disse undersoegelser gav anledning til foelgende bemaerkninger:

- der skelnes i branchen mellem tre store kategorier af hoteller(11) , nemlig de uafhaengige hoteller, der er retligt og oekonomisk uafhaengige foretagender (59 % af samtlige registrerede hoteller, 47 % af samtlige hotelvaerelser), hoteller tilhoerende saakaldte frivillige kaeder, som drives af uafhaengige hotelejere, men som gennemfoerer visse aktiviteter saasom markedsfoering, reklame, indkoeb osv. under et faelles bomaerke (32 % af samtlige registrerede hoteller og 23,7 % af samtlige hotelvaerelser) og hoteller, der direkte som datterselskaber eller indirekte i henhold til franchise- eller forpagtningsaftaler indgaar i integrerede hotelkaeder (9 % af samtlige registrerede hoteller og 25,6 % af samtlige hotelvaerelser)

- paa udbudssiden adskiller kaedehotellerne sig paa en raekke punkter fra de uafhaengige hoteller:

- hotelkaederne bygger paa det koncept, at de danner et net af hoteller med en geografisk spredning, der tilgodeser et servicebehov, som raekker ud over de rent lokale rammer

- kaedehotellernes produkt- og servicetilbud er nogenlunde det samme fra det ene hotel til det andet, og deres serviceudbud er normalt mere omfattende (laengere aabningstider, restaurant, reservationssystemer osv.)

- kaedehotellerne bygger normalt paa et faelles koncept med faelles bomaerke og faelles markedsfoering og har derved lettere ved at slaa deres navn fast i kundernes bevidsthed end de enkelte uafhaengige hoteller, der ikke raader over finansielle midler af samme stoerrelsesorden. Kaedehotellerne raader ogsaa over centrale reservationsfaciliteter (f. eks. Resinter for ACCOR, Holidex for Holiday Inn osv.) eller har adgang til internationale reservationssystemer (Amadeus, Galileo m. fl.)

- hotelkaederne har udviklet en maalbevidst kundesoegningspolitik. De henvender sig til mellemmaend saasom rejsearrangoerer, rejsebureauer, flyselskaber, reservationssystemer og store virksomheder, som de tilbyder kontrakter, der bl.a. indeholder differentierede takster, saertilbud og tilbud om forskellige andre ydelser som f.eks. leje af bil, altsammen for at faa flere kunder.

Gennem denne faelles indsats kan hotelkaederne fastholde mange kunder inden for kaeden, idet en kundes tilfredshed med et af kaedens hoteller kommer til at gavne alle hotellerne i samme kaede. Et uafhaengigt hotel staar alene og kan ikke drage fordel af andre hotellers omdoemme, og dets soegning afhaenger udelukkende af den lokale konkurrence og af kundernes praeferencer

- paa efterspoergselssiden findes der paa markedet en raekke store kunder - rejsearrangoerer, rejsebureauer, store virksomheder - der fortrinsvis benytter sig af denne type hoteller. Hotelreservationer er forbundet med transaktionsomkostninger, som kan holdes nede, hvis de indgaar i forudfastlagte rammer. Disse reservationer foregaar i saa fald ofte automatisk og i henhold til rammeaftaler omfattende priser, betalingsvilkaar, provision og rabat.

Af de undersoegelser, der er foretaget af de saakaldte integrerede hotelkaeder, fremgaar, at mindst to tredjedele af disse hotellers omsaetning stammer fra rejsebureauer, rejsearrangoerer eller kunder, der har en rammeaftale.

Desuden giver den centrale reservation og forbindelserne til rejsearrangoererne ogsaa hotelkaederne en lettere adgang til de internationale kunder.

I Frankrig driver ACCOR navnlig hotelkaederne Formule 1, Ibis, Urbis, Novotel, Mercure og Sofitel, medens CIWLT driver Arcade, Altea og Pullman.

ACCOR har gjort gaeldende, at hotelkaederne ikke repraesenterer noget saerskilt marked i hotelbranchen. Det er imidlertid ikke noedvendigt her at tage stilling til, om hotelkaederne maa betragtes som et andet marked end de uafhaengige hoteller. Og det er heller ikke noedvendigt at afgraense det geografiske marked, som konkurrencen udspilles paa.

For selv ud fra den mest restriktive antagelse - nemlig at markedet er nationalt og alene bestaar af hotelkaeder - ville fusionen bevirke, at ACCOR/CIWLT kom til at besidde 18,7 % af det franske kaedehotelmarked maalt efter omsaetningen og 25 % maalt efter kapaciteten paa grundlag af antallet af sengepladser. Disse markedsandele skal ganske vist ses i forhold til, at ACCOR er markedsfoerende i Frankrig, at koncernen har en overordentlig stor geografisk daekning (hoteller i ca. 200 byer uden for Paris-omraadet), samt at den med sine mange forskellige bomaerker raader over hoteller i alle kategorier. Desuden vil ACCOR faa lettere adgang til kunderne efter overtagelsen af CIWLT's net af rejsebureauer og tillige faa udvidet sit produktudbud gennem den delvise overtagelse af Europcar (biludlejning). Men i betragtning af nedennaevnte omstaendigheder finder Kommissionen alligevel ikke, at den nye enhed kommer til at indtage nogen dominerende stilling i kraft af de konstaterede markedsandele, som i oevrigt ikke er saerligt betydelige i sig selv:

- der findes flere andre konkurrerende kapitalstaerke hotelkaeder, bl. a. Société du Louvre, Holiday Inn (Bass-gruppen), Forte/Trust House, Hilton/Ladbroke og Mariotte

- den franske hotelbranche er inde i en fortloebende udvikling, der vil give sig udslag i opfoerelse af nye kaedehoteller og modernisering af de uafhaengige hoteller, bl. a. med tilskyndelse og stoette fra det offentlige

- den stigende tendens til, at uafhaengige hoteller slutter sig sammen i frivillige kaeder, vil oege antallet af kaedehoteller og give rejsebureauer, rejsearrangoerer og andre store kunder flere valgmuligheder. Dertil kommer den oegede udvikling af centrale reservationssystemer

- endelig har store kunder som rejsearrangoerer og rejsebureauer i kraft af stoerrelsen af deres omsaetning en forhandlingsposition, som hotelkaederne maa tage hensyn til. De saelger andre ydelser end hotelydelser (transport, leje af biler osv.), hvor de ofte henvender sig til en bestemt kundekreds.

d) Konklusion

(22) Kommissionen finder paa dette grundlag ikke, at fusionen skaber eller styrker en dominerende stilling, som bevirker, at den effektive konkurrence haemmes betydeligt inden for det faelles marked for hotelydelser eller en vaesentlig del heraf.

D. MOTORVEJSRESTAURANTER

For restaurationsbranchens vedkommende drejer det sig om motorvejsrestauranter. Paa dette omraade er det i oevrigt kun i Frankrig, at fusionen vil foere til en foroegelse af den nye enheds markedsandel.

a) Beslutningen om at indlede proceduren

(23) Den 16. december 1991 besluttede Kommissionen efter en gennemgang af anmeldelsen at indlede proceduren efter forordningens artikel 6, stk. 1, litra c), isaer fordi den med hensyn til motorvejsrestauranter i Frankrig naerede alvorlig tvivl om fusionens forenelighed med det faelles marked.

b) Artikel 18-meddelelsen

(24) Efter undersoegelser i en lang raekke virksomheder og organisationer fremsendte Kommissionen den 29. januar 1992 til ACCOR og den 7. februar 1992 til CIWLT en meddelelse efter forordningens artikel 18.

(25) De indsigelser, Kommissionen gjorde gaeldende i denne meddelelse, kan sammenfattes saaledes:

1) Markedet for motorvejsrestauranter i Frankrig er et saerskilt marked, der adskiller sig fra det traditionelle restaurationsmarked. Paa efterspoergselssiden beror dette paa, at motorvejsrestauranter henvender sig til en saerlig kundekreds, der udelukkende bestaar af motorvejstrafikanter, hvoraf flertallet sjaeldent forlader motorvejen for at spise. Paa udbudssiden er branchen praeget af store saesonsvingninger i omsaetningen, af krav om yderligere serviceydelser, meget udstrakt aabningstid hele ugen igennem og betydelige juridiske bindinger navnlig paa grund af de krav, de offentlige myndigheder stiller.

2) Inden for motorvejsrestaurationsbranchen maa der skelnes mellem tre forskellige produktmarkeder, nemlig de egentlige restauranter (med servering ved bordene eller selvbetjening), snackbarer og foedevaresalg (butikker med salg af sandwiches, drikkevareautomater og lignende). Denne differentiering er for efterspoergslens vedkommende baseret paa fem kriterier (den tid, det tager at faa og indtage maden, serviceniveauet, prisen, stedet for indtagelsen og kundens formaal med at befinde sig paa motorvejen - om han er paa arbejde eller har fri). For udbudssidens vedkommende er den baseret paa fem andre kriterier (forskellig virksomhedstype for hver type serviceniveau, flere typer paa hver rasteplads, holdningen hos ACCOR's konkurrenter, klausuler i licitationsbetingelserne og investeringsomkostninger).

3) Det relevante geografiske marked er det franske marked. Konkurrencen udspiller sig hovedsagelig med hensyn til restauranternes etablering, dvs. paa det tidspunkt, hvor der ansoeges om bevilling. Men vilkaarene for etablering og opnaaelse af bevilling er underlagt samme love og bestemmelser overalt i Frankrig. Desuden bevirker de forskelle, der bestaar mellem de forskellige medlemsstater med hensyn til motorvejsnettenes organisering og vilkaarene for etablering og drift af motorvejsrestauranter, at der ikke kan vaere tale om noget faellesskabsmarked. Dette bekraeftes af, at de foerende virksomheder inden for motorvejsrestauranter som regel ikke har restauranter i mere end en medlemsstat, at der praktisk taget ikke findes udenlandske virksomheder, der driver motorvejsrestauranter i Frankrig - med CIWLT som en meget speciel undtagelse - samt at forsoeg paa at etablere motorvejsrestauranter i andre medlemsstater normalt er mislykkedes.

4) Den planlagte fusion vil give den nye enhed en dominerende stilling, der vil bevirke, at den effektive konkurrence haemmes betydeligt paa markedet for egentlige motorvejsrestauranter og for motorvejssnackbarer, idet:

- den nye enhed vil faa en markedsandel paa 89 % for egentlige restauranter og paa 69 % for snackbarer

- den nye enhed vil med hensyn til egentlige restauranter blive 18 gange stoerre end den naermeste konkurrent, og for snackbarers vedkommende vil de resterende 31 % af markedet vaere delt mellem et meget stort antal konkurrenter

- markedsandelen ikke ser ud til at ville blive mindsket vaesentligt inden for en overskuelig fremtid, bl. a. som foelge af det nuvaerende antal rastepladser og underkoncessionernes varighed

- den nye enhed for de egentlige restauranters vedkommende kun vil moede konkurrence fra én mindre gruppe - Elitair - som har en markedsandel paa 5 %, og fra uafhaengige restauratoerer; for snackbarers vedkommende er de eneste konkurrenter benzinforhandlerne, hvis konkurrenceposition paa dette omraade er begraenset

- den nye enhed vil faa en fuldstaendig overlegen finansiel styrke i forhold til konkurrenterne

- der findes meget betydelige barrierer for adgang til markedet. Disse barrierer beror paa love og administrative bestemmelser (der er ikke fri adgang til at etablere restauranter, koncessioner udstedes for et langt tidsrum, store administrative byrder for smaa virksomheder), det begraensede antal motorveje, usikkerheden om motorvejsnettets udvikling og udenlandske virksomheders vanskeligheder med at traenge ind paa markedet

- i forsyningsleddet vil den nye enhed faa styrket sin position som indkoeber, den vil kunne drage stoerre fordel end tidligere af at drive rastepladser beliggende i forlaengelse af hinanden og vil fremstaa med et mere differentieret image i motorvejsselskabernes oejne

- det er ikke sikkert, at den tekniske og oekonomiske udvikling, der bliver tale om, vil virke til gavn for forbrugerne. Selv om dette skulle blive tilfaeldet, finder Kommissionen, at det kunne opnaas paa andre maader. Som foelge af den betydelige begraensning af konkurrencen, som fusionen vil foere til paa markedet for egentlige restaurationsydelser og markedet for snackbarer, maa Kommissionen i det foreliggende tilfaelde fastholde den konklusion, at fusionen vil give den nye enhed en dominerende stilling, som vil bevirke, at konkurrencen haemmes betydeligt paa de her omhandlede markeder.

5. Kommissonen finder ikke, at motorvejsrestauranter kan betragtes som ét samlet produktmarked, men selv om dette skulle vaere tilfaeldet, aendrer det ikke denne konklusion i indholdsmaessig henseende. For i saa fald ville den nye enheds markedsandel blive paa 58 %, medens de oevrige faktorer, der er naevnt i nr. 4, ville goere sig gaeldende paa samme maade. Ogsaa i det tilfaelde ville der blive tale om en dominerende stilling, som ville bevirke, at den effektive konkurrence haemmes betydeligt paa det franske marked.

c) ACCOR's og CIWLT's svar paa Kommissionens meddelelse

(26) Ved skrivelse af 12. februar 1992 fremsatte ACCOR en raekke bemaerkninger til Kommissionens meddelelse. ACCOR's bemaerkninger kan opdeles i to kategorier - dels de bemaerkninger, hvor ACCOR anfaegter Kommissionens definition af produktmarkederne, og dels de bemaerkninger, hvor ACCOR anfaegter, at der bliver tale om en dominerende stilling. Disse bemaerkninger er gengivet nedenfor sammen med Kommissionens svar herpaa.

1) Bemaerkninger med hensyn til definitionen af markederne

a) ACCOR finder, at det tal paa 5 %, som Kommissionen har anslaaet for antallet af motorvejstrafikanter, der forlader motorvejen for at faa noget at spise, repraesenterer en undervurdering. Hertil kan Kommissionen kun gentage, at det var den procentsats, der blev angivet af fem motorvejsselskaber (af de i alt syv adspurgte) som det mest realistiske. Kommissionen bemaerker, at ACCOR ikke har fremfoert noget element, der kan give anledning til at drage denne procentsats i tvivl.

b) ACCOR udtrykker beklagelse af, at Kommissionen ikke har anfoert, at valget af restaurationstype afhaenger af, hvor stor en straekning trafikanten tilbagelaegger. Kommissionen er ikke bekendt med, at dette kriterium skulle vaere af betydning, eftersom ingen af de adspurgte tredjeparter har naevnt det. Men hvis det er tilfaeldet, bestyrker ACCOR's bemaerkning blot antagelsen af, at der er tale om tre forskellige produktmarkeder.

c) ACCOR fremfoerer, at der ses tendenser til en stigning i fast food-ydelserne. Det vil Kommissionen ikke bestride, men bemaerker, at denne udvikling ligesaa vel kan vaere et udslag af en nedgang af salget i motorvejskiosker eller i indtagelsen af foedevarer koebt foer turens paabegyndelse uden for motorvejene, som det kan vaere en afspejling af en nedgang i de egentlige restaurationsydelser.

d) ACCOR peger paa en stigning i olieselskabernes markedsandel, medens motorvejsrestauranternes markedsandel er stagneret. Kommissionen skal hertil bemaerke, at olieselskaberne ikke opererer paa det egentlige restaurationsmarked, hvorfor denne stigning i markedsandelen ikke kan tillaegges stoerre betydning i denne sammenhaeng.

e) ACCOR finder, at den omstaendighed, at en rasteplads kan tilbyde alle de forskellige ydelser, og selve rastepladsernes indretning goer disse ydelser mere substituerbare. Kommissionen fastholder det synspunkt, at alle de forskellige ydelsers tilstedevaerelse paa en og samme rasteplads viser, at forbrugernes forventninger er forskellige. Desuden finder den, at ACCOR laegger alt for stor vaegt paa det andet kriterium, eftersom trafikanterne goeres opmaerksomme paa, hvad der findes paa de enkelte rastepladser, via skiltningen (de saakaldte piktogrammer).

f) ACCOR mener, at udbuddet maa kunne siges at vaere homogent, fordi de ydelser, der praesteres i tilknytning til de tre hovedkategorier, er nogenlunde de samme, og fordi der er opstillet borde ved selvbetjeningsautomaterne. Kommissionen skal hertil bemaerke, at disse supplerende ydelser ikke aendrer noget ved alle de kriterier for udbud og efterspoergsel, der peger paa, at der findes tre produktmarkeder. Og det andet argument, som i oevrigt ikke altid holder stik, kan maaske danne grundlag for at sidestille fast food-ydelser med salg af foedevarer, men ikke for at sidestille dem med egentlige restaurationsydelser.

g) ACCOR finder, at den prisforskel mellem de forskellige ydelser, som ACCOR's konkurrenter har angivet, i virkeligheden er mindre. Kommissionen bemaerker hertil, at ACCOR dog anerkender, at der findes en prisforskel. Den prisgaffel, ACCOR anfoerer, er snarere en gennemsnitspris og siger intet om prisforskelle.

2) Bemaerkninger med hensyn til dominerende stilling

a) ACCOR kritiserer Kommissionen for ikke at have taget hensyn til motorvejsselskabernes udviklingsplaner. Kommissionen skal dog hertil bemaerke, at ACCOR paa dette punkt har aendret holdning siden anmeldelsen (s. 191) og desuden ikke giver nogen konkrete oplysninger om saadanne planer. Endvidere har motorvejsselskaberne planer om ca. 30 nye anlaeg i de kommende fem aar, hvilket paa aarsbasis svarer til en ret lav stigning (4 %), som ikke kan aendre noget ved Kommissionens analyse.

b) ACCOR mener, at tankstationskioskerne er nogenlunde lige saa kapitalstaerke som ACCOR og CIWLT i kraft af deres tilhoersforhold til de store olieselskaber. Kommissionen skal hertil bemaerke, at i modsaetning til CIWLT-restauranterne drives kioskerne paa benzinstationerne af personer, der er finansielt uafhaengige og ikke kan paaberaabe sig noget tilhoersforhold til en stoerre gruppe.

c) ACCOR anfoerer en raekke motorvejsrestaurantgrupper, hvis finansielle styrke kan maale sig med ACCOR's. Kommissionen maa imidlertid konstatere, at ingen af disse grupper er eller har vaeret til stede paa de franske motorveje.

d) ACCOR peger paa, at de selskaber, der allerede er etableret paa markedet, ogsaa maa afgive fornyet bud ved nye licitationer. Kommissionen erkender rigtigheden heraf, men minder dog om, at de fleste underkoncessioner har en relativt lang restloebetid (mindst ti aar).

e) ACCOR mener, at smaa virksomheder kan etablere sig paa markedet, navnlig i partnerskab med andre, og at der kan konstateres visse tendenser hertil. Kommissionen finder, at netop den omstaendighed, at det som regel maa ske i partnerskab med andre, viser, hvor vanskeligt det er for et lille firma at etablere sig alene. De smaa virksomheders markedsandel inden for egentlige restaurationsydelser taler deres tydelige sprog herom (5 %).

f) ACCOR goer gaeldende, at fusionen vil aabne mulighed for en bedre uddannelse af personalet og modernisering af visse anlaeg. Kommissionen skal hertil foerst og fremmest bemaerke, at de produktivitetsgevinster, ACCOR henviser til, fortsat er omgaerdet af megen usikkerhed og ikke har vaeret genstand for naermere vurderinger. Og selv om der skulle blive tale om saadanne gevinster, er der intet, der tyder paa, at de vil blive stoerre end de driftsomkostningere, udvidelsen af anlaeggene vil foere til. Endelig vil den nye enhed paa markedet for motorvejsrestaurationer, hvor efterspoergslen er lidet elastisk, med den dominerende stilling, den kommer til at indtage, ikke have nogen interesse i at lade forbrugerne faa del i de formodede fordele.

Heraf foelger, at ACCOR's bemaerkninger ikke foerer til nogen fundamental aendring i de konklusioner, Kommissionen drog i sin meddelelse. Efter afgivelsen af disse bemaerkninger har ACCOR imidlertid afgivet en raekke tilsagn, som der redegoeres naermere for i afsnit VI.

(27) Ved skrivelse af 18. februar 1992 fremsatte CIWLT en raekke bemaerkninger til Kommissionens meddelelse. Disse bemaerkninger er gengivet nedenfor sammen med Kommissionens svar herpaa:

1) CIWLT goer gaeldende, at det geografiske referencemarked for motorvejsrestauranter snart vil blive et EF-marked. Denne paastand baseres paa forslaget til raadsdirektiv om samordning af fremgangsmaaderne ved indgaaelse af offentlige aftaler om tjenesteydelser. Dette direktiv kommer ogsaa til at gaelde for motorvejsrestauranter. Kommissionen er opmaerksom paa direktivforslaget og mener naturligvis ogsaa, at der skal tages hensyn til saadanne elementer, naar der er tale om at afgraense det relevante geografiske marked ved vurderingen af en planlagt fusion. Den maa dog fastholde, at det i den foreliggende sag er det franske marked, der er referencemarkedet, og at intet tyder paa, at dette vil aendre sig inden for de kommende aar.

Det naevnte direktivforslag befinder sig - saaledes som det ogsaa understreges af CIWLT - paa det stadium, hvor der foreligger en faelles holdning vedtaget af Raadet den 25. februar 1992. Direktivforslaget er altsaa endnu ikke gennemfoert i medlemsstaternes lovgivning. Det indeholder i oevrigt i princippet ingen bestemmelser om tildeling af koncessioner. Direktivet omfatter ikke procedurerne for indgaaelse af offentlige aftaler og driftsvilkaarene i forbindelse med den her omhandlede type tjenesteydelser. Desuden vil de allerede udstedte koncessioner vaere gaeldende i saa lang tid (ti aar og derover), at direktivet ikke vil faa nogen virkning i en overskuelig fremtid. Med hensyn til det antal licitationer, der kan forventes i de kommende aar paa nye motorvejsrestauranter, staar det slet ikke i noget rimeligt forhold til det nuvaerende antal motorvejsrestauranter. Kommissionen finder derfor, at den foreliggende sag ikke har noget till faelles med sag IV/M102 TNT, som CIWLT henviser til.

2) CIWLT har fremhaevet en raekke saerlige traek, der for oejeblikket goer sig gaeldende for selskabets motorvejsrestauranter. Disse drives nemlig i forening med lokale restauratoerer, handelskamre eller lokale institutioner, der har minoritetsinteresser i de paagaeldende virksomheder. CIWLT goer gaeldende, at netop fordi disse minoritetsaktionaerer derfor ogsaa har visse rettigheder, vil ACCOR-nettet og Wagons-Lit-nettet fortsat blive drevet uafhaengigt af hinanden.

Intern konkurrence mellem virksomheder inden for samme koncern kan imidlertid ikke tjene som et tilstraekkeligt argument for at acceptere, at den paagaeldende koncern kommer til at indtage en dominerende stilling. [. . .](12) . Det er under alle omstaendigheder udelukket, at ACCOR skulle afholde sig fra at oeve indflydelse paa CIWLT-restauranternes forretningsmaessige beslutninger og/eller drift. Set med Kommissionens oejne er CIWLT's argument derfor irrelevant.

Af ovenstaaende betragtninger fremgaar, at CIWLT's bemaerkninger ikke har aendret noget vaesentligt ved de konklusioner, Kommissionen drog i sin meddelelse.

d) Bemaerkninger fra tredjemand

(28) Derudover har tre udenforstaaende parter fremsat skriftlige bemaerkninger til Kommissionen efter fusionsforordningens artikel 18 og artikel 15 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2367/90(13) .

Et motorvejsselskab har ved skrivelse af 6. februar 1992 bekraeftet sine tidligere udtalelser i sagen. Selskabet havde bl. a. givet klart udtryk for modstand mod fusionen som foelge af den deraf foelgende konkurrencebegraensning.

En brancheorganisation for motorvejsselskaber har ved skrivelse af 14. februar 1992 anfoert, at fusionen efter dens opfattelse ikke ville forrykke ligevaegten mellem de to net, saafremt der fortsat ville bestaa en vis konkurrence mellem de to net indbyrdes (som fortsat ville blive drevet under hver sit bomaerke), og de lokale samarbejdspartnere fortsat vaere involveret i driften.

Et yderligere motorvejsselskab har ved skrivelse af 7. februar 1992 tilsluttet sig brancheorganisationens opfattelse.

Bemaerkningerne fra de sidstnaevnte to parter blev analyseret af Kommissionen i betragtning 27, nr. 2. De aendrer intet ved den konklusion, der blev draget i Kommissionens meddelelse.

VI. EFTERFOELGENDE AENDRINGER I FUSIONSPLANEN

(29) Ved skrivelse af 25. februar 1992 har ACCOR imidlertid over for Kommissionen tilkendegivet sin vilje til at aendre visse aspekter ved den planlagte fusion.

(30) ACCOR vil saaledes inden for en naermere fastsat frist afhaende alle interesser i forbindelse med CIWLT's motorvejsrestauranter. Alle disse motorvejsrestauranter henhoerer direkte eller indirekte under CIWLT's datterselskab SOGERBA.

ACCOR's tilsagn om afhaendelse af disse interesser ledsages af en raekke andre tilsagn, der skal sikre, at afhaendelsen faar fuld virkning.

Dette tilsagn fra ACCOR er paa ingen maade til hinder for en intern udbygning af ACCOR's aktiviteter med hensyn til motorvejsrestauranter.

VII. KONSEKVENSERNE AF AFHAENDELSEN AF INTERESSERNE I FORBINDELSE MED CIWLT's MOTORVEJSRESTAURANTER FOR SAA VIDT ANGAAR ANALYSEN AF KONKURRENCEFORHOLDENE

(31) ACCOR's afhaendelse af interesserne i forbindelse med CIWLT's motorvejsrestauranter maa betragtes som en vigtig aendring i de faktiske omstaendigheder omkring fusionen, der har betydning for vurderingen af fusionens virkninger paa det franske marked for motorvejsrestauranter.

Som foelge af denne afhaendelse vil ACCOR ikke faa oeget sin markedsandel inden for motorvejsrestauranter i Frankrig efter fusionen. Fusionen vil derfor ikke faa de virkninger, som Kommissionen anfoerte i sin meddelelse.

Paa baggrund af denne aendring af de faktiske omstaendigheder ved den planlagte fusion finder Kommissionen, at transaktionen er forenelig med det faelles marked under forbehold af visse betingelser og paabud, der efter forordningens artikel 8, stk. 2, andet afsnit, fastsaettes i overensstemmelse med ACCOR's tilsagn. CIWLT har faaet lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger til disse betingelser og paabud, hvilket skete i en skrivelse til Kommissionen af 3. april 1992. Heri anfaegtede CIWLT for det foerste ACCOR's ret til at afgive tilsagn om afhaendelse med den begrundelse, at ACCOR ikke besad 100 % af CIWLT's kapital, og der derfor maatte tages hensyn til minoritetsaktionaerernes interesser. For det andet anmodede CIWLT om, at der blev fastsat andre betingelser og paabud end dem, Kommissionen havde givet meddelelse om. Med hensyn til det foerste punkt skal Kommissionen bemaerke, at naar fusionen er godkendt af Kommissionen, vil den saette ACCOR i stand til at udoeve kontrollen med CIWLT og dermed ogsaa opfylde tilsagnet over for Kommissionen. Med hensyn til det andet punkt finder Kommissionen efter en naermere analyse, at de andre betingelser og paabud, der blev foreslaaet af CIWLT, ikke er noedvendige, hverken for at fusionen kan godkendes eller for at afvaerge, at CIWLT lider alvorlig skade -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Fusionen mellem ACCOR SA og Compagnie internationale des Wagons-Lits et du tourisme erklaeres hermed forenelig med det faelles marked under forbehold af det i artikel 2 fastsatte paabud og de i artikel 3 anfoerte betingelser.

Artikel 2

Inden for en naermere fastsat frist skal ACCOR ved en eller flere afhaendelser afhaende alle interesser i forbindelse med de af CIWLT's motorvejsrestauranter i Frankrig, der direkte eller indirekte henhoerer under SOGERBA, til en eller flere koebere.

Artikel 3

Til paabuddet i artikel 2 knyttes foelgende betingelser:

a) en afhaendelse til fysiske eller juridiske personer, der har til foelge, at formaalet med afhaendelsen (som er at eliminere enhver forbindelse mellem SOGERBA og ACCOR) ikke opnaas, er ikke tilladt

b) i tidsrummet mellem datoen for modtagelsen af naervaerende beslutning og datoen for gennemfoerelsen af ovennaevnte afhaendelse:

- maa ingen aktiviteter overfoeres fra SOGERBA til ACCOR

- skal ACCOR soerge for, at der ikke sker nogen aendringer i den forretningsmaessige drift af de motorvejsrestauranter, der henhoerer under SOGERBA, herunder at disse restauranters og salgssteders bomaerke ikke aendres

c) ACCOR skal underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der traeffes for at efterkomme paabuddet i artikel 2, foerste gang seks maaneder efter datoen for modtagelsen af naervaerende beslutning og derefter hver sjette maaned. Denne underretningspligt ophoerer den dag, hvor afhaendelsen har fundet sted, hvilket Kommissionen omgaaende skal underrettes om

d) ved ACCOR forstaas:

- selskabet ACCOR

- ethvert selskab, der direkte eller indirekte kontrolleres af ACCOR eller af en fysisk eller juridisk person, som direkte eller indirekte kontrolleres af ACCOR

- enhver person, der handler paa vegne af et selskab, der er omhandlet i ovenstaaende to led

e) ved SOGERBA forstaas:

- selskabet SOGERBA

- ethvert selskab, der direkte eller indirekte kontrolleres af SOGERBA eller af en fysisk eller juridisk person, som direkte eller indirekte kontrolleres af SOGERBA

- enhver person, der handler paa vegne af et selskab, der er omhandlet i ovenstaaende to led.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til:

ACCOR SA

2, rue de la Mare-Neuve

F-91000 Evry.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 28. april 1992.

Paa Kommissionens vegne Leon BRITTAN Naestformand

(1) EFT nr. L 395 af 30. 12. 1989, s. 1, berigtiget i EFT nr. L 257 af 21. 9. 1990, s. 13.

(2) EFT nr. C 184 af 21. 7. 1992, s. 2.

(3) 1990.

(4) Den anvendte omregningskurs er 1 ECU = 6,91412 ffr. (gennemsnitskursen for 1990).

(5) Den anvendte omregningskurs er 1 ECU = 42,4257 bfr. (gennemsnitskursen for 1990).

(6) Betydelig.

I den offentliggjorte udgave af denne beslutning udelades visse af tallene herefter i medfoer af bestemmelserne i artikel 17, stk. 2, i forordningen om bevarelse af forretningshemmeligheder.

(7) Bl.a. indtaegter fra EUROPCARs salg af brugte biler og bilproducenternes ydelse af maengderabatter til EUROPCAR.

(8) Der kan bl.a. henvises til Kommissionens beslutning af 23. september 1991 i sag IV/M134 (Mannesmann/Boge).

(9) Kilde: Oplysninger fra cateringselskaberne og fra Umsatzsteuerstatistik des Statistischen Bundesamtes, 1988.

(10) Maalt efter antallet af maaltider.

(11) Rapport fra de franske hotelkaeders organisation om »Les chaînes hôtelières en France«.

(12) ACCOR har mulighed for at forandre CIWLT's nuvaerende struktur.

(13) EFT nr. L 219 af 14. 8. 1990, s. 5.