KOMMISSIONENS AFGØRELSE (EU) 2019/767

af 31. juli 2018

i statsstøttesag SA.36511 (2014/C) (ex 2013/NN) vedrørende Frankrigs iværksættelse af et loft for CSPE

(meddelt under nummer C(2018) 4975)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1) og under henvisning til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) Efter indledende kontakt i løbet af 2013 mellem Kommissionens kontorer og Frankrig anmeldte denne den 11. oktober 2013 sin ordning for støtte til landbaseret vindenergi, som på det tidspunkt var finansieret af en punktafgift på elektriciteten kaldet »contribution au service public de l'électricité« — bidrag til den offentlige elforsyningsservice, forkortet til »CSPE«.

(2) Eftersom denne ordning allerede var trådt i kraft på anmeldelsestidspunktet, blev sagen den 29. november 2013 registreret som uanmeldt statsstøtte.

(3) Kommissionen underrettede ved brev af 27. marts 2014 Frankrig om, at den ikke modsatte sig støtte til landbaseret vindenergi, men at den var i tvivl med hensyn til foreneligheden med det indre marked af de nedsættelser af CSPE, der blev bevilget til egenforbrugere, store elforbrugere og elektricitetsintensive forbrugere. Kommissionen meddelte derfor Frankrig sin beslutning om at indlede proceduren i artikel 108, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) med hensyn til nedsættelserne af CSPE.

(4) Kommissionens afgørelse om at indlede procedure i sagen (herefter »indledningsafgørelsen«) blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende. Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger om de pågældende foranstaltninger og om en eventuel anvendelse af retningslinjerne vedrørende statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi i perioden 2014-2020 (2) (»2014-retningslinjerne«) på de pågældende nedsættelser af CSPE.

(5) Kommissionen har modtaget bemærkninger fra fem interesserede parter: i) Air Liquide, ved brev af 3. november 2014; ii) EDF, ved brev af 17. november 2014; iii) RATP, ved brev af 2. december 2014; iv) SNCF, ved brev af 3. december 2014 og v) Foreningen af energiforbrugende industrier (UNIDEN) ved brev af 3. november 2014. Disse bemærkninger vedgik først statsstøttens eksistens og dernæst foranstaltningernes overensstemmelse dels med TEUF, dels med 2014-retningslinjerne.

(6) Frankrig har meddelt sine bemærkninger i et notat af 5. maj 2014 suppleret af et brev af 22. oktober 2015. I den brevveksling fremhævede Frankrig efter at have redegjort for forskellige nedsættelser af CSPE, at de nedsættelser af CSPE, som producenter til eget forbrug var omfattet af, ikke udgjorde støtte. Frankrig anså endvidere, at loftet for CSPE pr. forbrugssted og loftet for CSPE på 0,5 % af værditilvæksten var forenelige med reglerne for statsstøtte.

(7) I løbet af den formelle undersøgelsesprocedure har Kommissionen udsendt syv anmodninger om oplysninger mellem den 21. august 2014 og den 27. oktober 2017. På deres side har de franske myndigheder indsendt elleve notater og informationsdokumenter mellem den 7. maj 2014 og den 12. december 2017. Disse udvekslinger af oplysninger drejede sig om i) klarlægningen af de betalte CSPE-beløb og de nedsættelser, der blev bevilget til visse typer virksomheder, ii), vurderingen af, om foranstaltningerne udgjorde en statsstøtte, og den juridiske analyse af deres overholdelse af reglerne for statsstøtte, og iii) fastlæggelsen af en tilpasningsordning, der har til formål at bringe de bevilgede nedsættelser af CSPE tilbage på niveauer, der er forenelige med de gældende regler for statsstøtte. Den foreslåede tilpasningsordning blev først fremlagt i notatet af 4. november 2014 og færdiggjort i notatet af 23. november 2017.

2. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGERNE

(8) I dette afsnit præsenteres først CSPE og dernæst de bevilgede nedsættelser af denne afgift for perioden 2003-2015, som er genstand for denne afgørelse.

2.1. Præsentation af CSPE

(9) CSPE blev indført ved lov nr. 2003-8 af 3. januar 2003 om gas- og elektricitetsmarkederne og den offentlige energiforsyningsservice (»lov nr. 2003-8«). Den i denne afgørelse beskrevne ordning er den, der fandtes inden reformen af CSPE i 2016, som blev indført af den korrigerende finanslov for 2015, lov nr. 2015-1786 af 29. december 2015 (LFR 2015).

(10) Formålet med CSPE er at kompensere for de ekstraomkostninger forbundet med udgifterne til offentlig elforsyningsservice, der bæres af de traditionelle elforsyningsselskaber (EDF og de lokale distributionsselskaber). Disse ekstraomkostninger skyldes hovedsagelig finansieringen af fire typer politikker: a) de skyldes for det første forpligtelsen, der påhviler EDF eller de lokale distributionsselskaber (ELD), til at opkøbe den elektricitet, der produceres af visse typer anlæg ud fra vedvarende energikilder (vindenergi, solenergi mv.). Dette afsnit tegner sig for 39 procent af den opkrævede CSPE for hele perioden, hvor disse foranstaltninger var i kraft, dvs. 2003-2015. b) 25 procent af den i perioden 2003-2015 opkrævede CSPE tegner sig for finansieringen af højeffektiv kraftvarmeproduktion. I sit notat af 20. december 2016 anførte Frankrig, at CSPE udelukkende havde til formål at finansiere højeffektiv kraftvarmeproduktion. I dette notat anførte Frankrig, at støtten bestod af dels en købsaftaleordning indført mellem 1997 og 2001 til belønning af kraftvarmeanlæg med et energiudbytte på over 65 procent, dels, efter 2013, til støtte af højeffektive naturgasfyrede kraftvarmeanlæg på over 12 MW; c) de er konsekvensen af den kompensation, elproducenterne i ikke-tilsluttede områder (Korsika og de oversøiske departementer) modtager, for at de ikke skal vælte deres produktionsomkostninger, som er højere end på det franske fastland, hvor de sænkes af prisen på atomkraft, over på slutforbrugerne. Denne post tegner sig for 31 procent af den samlede opkrævede CSPE i hele den betragtede periode 2003-2015. Dette system til opretholdelse af eltakster på Korsika og i de oversøiske departementer, som svarer til de takster, der gælder på det franske fastland, kaldes også »takstudligning«; d) Tre procent følger af iværksættelsen af den sociale takst på såkaldte »nødvendighedsvarer« samt delvis af de højere omkostninger, der bæres af elforsyningsselskaberne som følge af deres finansielle deltagelse i ordningen til fordel for personer i sårbare situationer.

(11) Kommissionen bemærker, at foruden disse politikker, der finansieres via CSPE, er der andre politikker, som i en mindre udstrækning finansieres via CSPE. Disse foranstaltninger tegner sig for mindre end 2 procent af den opkrævede CSPE. Disse svarer hovedsagelig til: 1) den støtte, der mellem 2003 og 2015 blev bevilget til anlæg til produktion af elektricitet ud fra forbrænding af husholdningsaffald. EDF og de lokale distributionsselskaber var da forpligtede til at opkøbe den elektricitet, der blev produceret af disse anlæg, til en takst, som blev fastlagt ved en ministeriel bekendtgørelse. Disse operatørers ekstraomkostninger blev kompenseret ved hjælp af CSPE. Frankrig anslog andelen af vedvarende energi, der blev produceret af disse anlæg, til 50 procent ifølge IEA's og Eurostats regler for energistatistik. 2) støtte til spidsbelastningsanlæg, der bidrager til forsyningssikkerheden. Disse anlæg er hovedsagelig af den dieseloliefyrede type, bygget i 1990'erne. De tages i brug i et begrænset antal timer alt efter elsystemets behov. 3) støtte til forskellige foranstaltninger (221 millioner EUR i perioden 2003-2015), for det første til finansiering af kontrakter med såkaldt garanteret effekt, der har til formål at tilskynde til en uafhængig produktion (elproduktionsanlæg med en effekt på under 8 000 kVA, anlæg til udnyttelse af brændværdien af byaffald), der af Frankrig beskrives som værende »af underordnet nytteværdi« for den offentlige elforsyningsservice, og for det andet, finansiering af aftaler med diverse producenter om opkøb af deres produktion.

(12) Ifølge energilovens artikel L121-7 kompenseres udgifter, som tilregnes offentlige elforsyningsserviceopgaver, af bidrag, som betales af slutforbrugerne, der er etableret på det franske territorium. Alle disse elementer udgør således tilsammen en enkelt ekstraomkostning for de franske forbrugere. Dette bidrag betales af alle slutforbrugere af elektricitet, inklusive egenproducenter, i forhold til det forbrugte antal kWh (kilowatt-timer). Mellem 2003 og 2015 varierede CSPE som følger: Variationer i den indkrævede CSPE - 2003/2015 (EUR/MWh) 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 CSPE 3,0 3,3 4,5 4,5 4,5 4,5 4,5 4,5 9,0 10,5 13,5 16,5 19,5 Kilde: Revisionsrettens 2017.

(13) Bidragene fra de berørte slutforbrugere, som har udøvet de rettigheder, der blev tilstået i punkt III i artikel 22 i lov nr. 2000 — 108 af 10. februar 2000 om modernisering og udvikling af den offentlige elforsyningsservice (herefter »lov nr. 2000-108«), og som blev forsynet via det offentlige forsyningsnet eller et offentligt distributionsnet, indbetales til den operatør, der står for administrationen af det net, disse forbrugere er tilsluttet, i form af en ekstra afgift, der lægges til taksterne for anvendelse af nettene.

(14) Bidrag indbetalt til denne operatør tilbagebetales til operatørerne, der bærer udgifterne til den offentlige service, via Caisse des Dépôts et Consignations (»CDC«). Fire gange om året tilbagebetaler CDC dette bidrag til operatørerne, som bærer de udgifter, der er genstand for de indsamlede beløb. Den 1. januar hvert år udbetaler CDC til den nationale energimægler et beløb, der er lig med størrelsen af dennes budget.

(15) CDC opfører disse forskellige transaktioner på en særlig konto. CDC's administrationsomkostninger fastsættes årligt af økonomi- og energiministrene. Såfremt de indsamlede beløb ikke svarer til årets faktiske omkostninger, udlignes de det følgende år med de for dette år skyldige udgifter. Såfremt de skyldige beløb ikke indbetales i løbet af året, lægges de til udgiftsbeløbet for det følgende år (3).

(16) Hvert år vurderer elektricitetsreguleringsudvalget (»CRE«) i sin årsrapport ordningen i forhold til de relevante omkostninger ved den offentlige elforsyningsservice. I dekret nr. 2004-90 som ændret (dekret nr. 2004-90 af 28. januar 2004 om kompensation af omkostninger ved den offentlige elforsyningsservice) fastlægges kompensationens virkemåde: hvert år inden den 15. oktober sender CRE et overslag over de forventede omkostninger for det kommende år til energiministeren og foreslår enhedsbidraget pr. forbrugt kWh i Frankrig til finansiering heraf. CRE's forslag udarbejdes ud fra de indberettede faktiske omkostninger for det foregående år (N – 1) og de indberettede forventede omkostninger for det følgende år (N + 1). Disse indberetninger foretages af operatørerne, der bærer omkostningerne. Som forklaret i betragtningerne 14 og 15 er inddrivningsmekanismen centraliseret i CDC.

(17) CRE kontrollerer størrelsen af de faktiske omkostninger. Hvad angår omkostningerne forbundet med støtten til vedvarende energi, svarer de til forskellen mellem støttebeløbet og den markedspris, de forpligtede operatører har opnået ved salg af denne energi. Henvisningen til markedsprisen tjener således til at bestemme kompensationsbeløbet. CRE har beskrevet metoden til bestemmelse af denne markedspris nærmere. Den svarer ikke til den reelle markedsværdi, den forpligtede operatør har opnået, men til en referenceværdi, der er fastsat som funktion af forskellige parametre (terminsmarkedsprisen og spotprisen med forskellige sektor-afhængige vægtninger, intradagsmarkedsprisen, afregningsprisen). Dette gør det muligt at gengive en dygtig markedsaktørs adfærd med det formål at anspore den forpligtede operatør til en god præstation.

(18) Uden at udelukke anvendelsen af de sanktioner, der er fastsat i loven, fremsender CRE i tilfælde af manglende eller utilstrækkelig betaling af bidraget, to måneder efter at betalingen er skyldig, en rykkerskrivelse med et gebyr for forsinket betaling på 10 procent af det skyldige bidrag. Hvis en betalingspligtig forsømmer at betale de fastsatte bidrag, pålægger energiministeren en administrativ sanktion ifølge betingelserne i denne artikel 41.

(19) Mellem 2003 og 2015 beløb den CSPE, der blev opkrævet af operatøren med ansvar for nettet, sig til 36,9 milliarder EUR, der fordeler sig som følger: Beløb, der er tilbagebetalt til EDF i kraft af CSPE (mio. EUR) RE Kraftvarmeproduktion Takstudligning Sociale takster Diverse I alt 2003 129 689 332 0 69 1 219 2004 261 835 470 0 89 1 655 2005 186 810 501 98 99 1 694 2006 72 944 540 49 66 1 671 2007 (5) 560 921 (12) 2 1 466 2008 121 488 995 49 41 1 694 2009 293 499 780 42 42 1 656 2010 411 769 678 57 21 1 936 2011 1 231 784 767 32 68 2 882 2012 1 724 741 1 063 70 29 3 627 2013 2 667 823 1 462 134 60 5 146 2014 3 286 545 1 495 251 46 5 623 2015 4 057 626 1 618 304 58 6 663 14 433 9 113 11 622 1 074 690 36 932 Kidle: Notat fra de franske myndigheder til Kommissionen - 20. december 2016.

(20) Mellem 2003 og 2015 varierede sammensætningen af CSPE som følger: Kraftvarme-produktion Variationer i CSPE – 2003-2015 mia. EUR Andet Sociale takster Takst-udligning ENR 2015 2014 2013 2012 2011 2010 2009 2008 2007 2006 2005 2004 2003 Kilde: Frankrig — notat af 20.12.2016

2.2. Nedsættelser af CSPE

(21) Loven fastsætter tre kategorier for nedsættelse af CSPE for visse forbrugere. Disse nedsættelser kan kumuleres. De præsenteres herunder: a) for industrikunder, der forbruger over 7 GWh, begrænses bidraget til 0,5 procent af virksomhedens værditilvækst (energilovens artikel L. 121-21); b) derefter begrænser energilovens artikel L.121-12 (4) det skyldige bidrag pr. forbrugssted til 627 783 EUR. Dette loft blev årligt justeret efter inflationen frem til 2013. I 2014 og 2015 steg loftet i takt med enhedsbidraget, dog højst med 5 procent om året; c) derudover kan producenter af elektricitet til eget forbrug ligeledes være omfattet af en fritagelse for CSPE inden for en grænse på 240 GWh pr. år og pr. produktionssted (energilovens artikel L.121-11).

(22) Mellem 2003 og 2015 beløb disse forskellige nedsættelser af CSPE — transportselskaber ikke medtaget — sig til 6,8 milliarder EUR, der fordelte sig som følger: Forbrugsste Værditilvækst Forbrugssted Fordeling af bevilgede nedsættelser af CSPE pr. kategori - 2003-2015 (6,8 milliarder EUR) Eget forbrug Eget forbrug Værditilvækst Kilde: Frankrig — 15.11.2017

(23) Herunder gives en detaljeret præsentation af disse lofter.

2.2.1. Begrænsning af bidraget til 0,5 procent af værditilvæksten (energilovens artikel L.121-21 indført ved artikel 67 i programlov nr. 2005-781 af 13. juli 2005 om fastsættelse af retningslinjerne for energipolitikken)

(24) Begrænsningen til 0,5 procent af værditilvæksten, der gælder for industrivirksomheder, som forbruger over 7 GWh om året, blev indført i 2005 inden for rammerne af programlov nr. 2005-781 af 13. juli 2005 om fastsættelse af retningslinjerne for energipolitikken og reelt gennemført i 2006.

(25) Frankrig har angivet, at dette loft havde til formål at opretholde konkurrenceevnen af elektricitetsintensive virksomheder, der hovedsagelig arbejder inden for metalindustri, papirindustri, kemisk industri mv., dvs. sektorer, der er udsat for international konkurrence, navnlig dem, hvis forbrug ligger over en tærskelværdi på 7 GWh om året, idet denne tærskel på 7 GWh begrænser loftets indflydelse på andre kategorier af forbrugere.

(26) Dette loft for CSPE på 0,5 % af værditilvæksten er genstand for en indberetning til CRE, som efter kontrol træffer beslutningen om at refundere de skyldige beløb. Disse beløb refunderes først, når virksomhedens værditilvækst er kendt (dvs. tidligst i løbet af år N+1 for de i år N opkrævede beløb).

(27) Frankrig har anført, at loftet for CSPE på 0,5 % af værditilvæksten udgjorde 69 procent (4,7 milliarder EUR) af de bevilgede nedsættelser på i alt 6,8 milliarder EUR mellem 2003 og 2015. Ifølge de af Frankrig meddelte oplysninger berørte dette loft i alt 1 636 virksomheder i perioden 2003-2015.

2.2.2. Loft for bidraget pr. forbrugssted (energilovens artikel L.121-12 og artikel 5 i lov nr. 2000-108)

(28) Dette loft blev indført ved oprettelsen af CSPE i medfør af artikel 37 i ovennævnte lov nr. 2003-8 af 3. januar 2003 (som ændrer artikel 5 i lov nr. 2000-108). Det trådte i kraft i 2003. Loftet for CSPE pr. forbrugssted var oprindeligt fastsat til 500 000 EUR. Senere blev det øget til 550 000 EUR efter artikel 37 i finansloven for 2011 nr. 2010-1657 af 29. december 2010. I henhold til denne artikel skulle loftet ajourføres i forhold til den forventede vækstrate for forbrugerprisindekset ekskl. tobak knyttet til årets finanslovsforslag. I 2013 fastsatte Parlamentet dette loft til 569 418 EUR og vedtog inden for rammerne af artikel 59 i den korrigerende finanslov for 2013 en ny regel for dets ajourføring: Det ajourføres hvert år i et forhold svarende til udviklingen af CSPE-enhedsbidraget, dog med en stigning på højst 5 procent om året. Pr. 1. januar 2015 udgjorde det til 627 783 EUR.

(29) Loftet for CSPE pr. forbrugssted udgør ifølge Frankrig en tilpasning af loftet på 0,5 procent af værditilvæksten i forbrugsstedsskala snarere end i virksomhedsskala. Frankrig har ligeledes anført, at dette loft i forbrugsstedsskala gør det muligt at inkludere virksomheder, der forbruger megen elektricitet på ét sted uden dog at være elektricitetsintensive.

(30) Frankrig har anført, at loftet for CSPE pr. forbrugssted udgjorde 29 procent (2,0 milliarder EUR) af de bevilgede nedsættelser på i alt 6,8 milliarder EUR mellem 2003 og 2015. Ifølge Frankrig har 522 virksomheder været omfattet af dette loft.

2.2.3. Fritagelsestærskel på 240 GWh (energilovens artikel L.121-11 og artikel 5 i lov nr. 2000-108)

(31) Fritagelsen for egenproduceret elektricitet er en overlevering fra en tidligere ordning kaldet FSPPE (den offentlige elproduktionstjenestes fond). Denne fond blev oprettet ved artikel 5 i loven af 10. februar 2000 om modernisering og udviklingen af den offentlige elforsyningsservice. Den modtog betalinger fra elproducenter, elforsyningsselskaber og elimportører samt fra elproducenter, der producerede over en vis mængde elektricitet til eget brug om året. Denne mængde blev fastsat til 240 GWh ved dekret nr. 2001-1157 af 6. december 2001 om den offentlige elproduktionstjenestes fond til gennemførelse af artikel 5 i lov nr. 2000-108.

(32) En elproducent kan således være omfattet af en fritagelse for bidraget for antallet af egenforbrugte kWh op til et loft på 240 GWh pr. produktionssted. Samme producent kan lade en enkelt forbruger på samme forbrugssted være omfattet af denne fritagelse, så længe antallet af kWh, der fritages pga. eget forbrug, og som sælges til denne forbruger, ikke overskrider tærsklen på 240 GWh pr. produktionssted.

(33) Frankrig har angivet, at formålet med fritagelsen, der ydes for elektricitet produceret til eget forbrug, er at begrænse beskatningen af egenforbrugere af elektricitet, som ved at finansiere deres egne anlæg har valgt ikke at bidrage til, men også ikke at være omfattet af den nationale energipolitik.

(34) Denne fritagelse trådte i kraft i 2002. Den er bevaret i forbindelse med oprettelsen af CSPE (til erstatning for FSPPE) i 2003 ved artikel 37 i lov nr. 2003-8: »Den elektricitet, som en producent fremstiller til eget brug, eller som en endelig forbruger køber til eget brug af en tredjemand, som driver et produktionsanlæg på forbrugsstedet, tages kun i betragtning ved beregningen af bidraget over 240 mio. kilowatttimer pr. år og pr. produktionssted.«

(35) Frankrig har angivet, at denne fritagelse i praksis hovedsagelig vedrørte industrielle anlæg, hvoraf hovedparten rådede over egne kraftvarmeanlæg (ud over elproduktion), og endvidere at privatpersoner ikke var omfattet af denne fritagelse.

(36) I 2011 var 88 anlæg omfattet af denne fritagelse pga. eget forbrug, svarende til et fritaget volumen på 11 TWh. I øvrigt var 94,8 TWh, 84,6 TWh og 87,4 TWh fritaget i henholdsvis 2012, 2013 og 2014 (5).

(37) Ifølge Frankrig har 88 anlæg været omfattet af denne fritagelse i perioden 2003-2015. Den udgjorde ca. 2 procent af de bevilgede nedsættelser på i alt 6,8 milliarder EUR.

2.3. Størrelsen af de bevilgede nedsættelser af CSPE

(38) I hele den betragtede periode, dvs. 2003-2015, beløb nedsættelserne af CSPE sig til 6,8 milliarder EUR. Der er redegjort for fordelingen af disse nedsættelser pr. type i afsnit 2.2.1 til 2.2.3.

2.4. Virksomheder, der er omfattet af foranstaltningerne

(39) De virksomheder, der er omfattet af nedsættelserne af CSPE, er store forbrugere af elektricitet, der tilhører ca. 227 sektorer ifølge NACE-koderne. Deres væsentligste aktivitetsområder er jern- og metalindustri, kemisk og petrokemisk industri, gasselskaber, papirindustri, kernekraft, luftfartsindustri, elektronikproduktion, bilindustri, landbrugs- og levnedsmiddelindustri og transport. Det er muligt for en virksomhed at være omfattet af flere fritagelseskriterier på samme tid.

(40) Disse virksomheder er berettigede til at anvende et eller flere lofter for CSPE. Ifølge de af Frankrig meddelte oplysninger var der i hele den pågældende periode, dvs. 2003-2015, 1 664 virksomheder, der var omfattet af nedsættelser af CSPE, fordelt som følger: 1 636 i kraft af loftet for CSPE på 0,5 % af værditilvæksten, 552 i kraft af loftet for CSPE pr. forbrugssted, 88 (6) i kraft af fritagelsen pga. eget forbrug. Visse virksomheder har kunnet kumulere flere typer nedsættelser.

2.5. Foranstaltningernes varighed og reform i 2016

(41) CSPE-afgiften blev indført i 2003. Der er redegjort for dens beløb og fordeling i afsnit 2.2.1 til 2.2.3.

(42) I 2015 blev den erstattet af en ny ordning. Den korrigerende finanslov for 2015 nr. 2015-1786 af 29. december 2015 (LFR 2015) indførte en reform af energiskatteforholdene, der navnlig berørte finansieringen af den offentlige elektricitets- og gastjeneste. CSEP blev dermed afskaffet for forbrug efter den 31. december 2015.

(43) Siden den 1. januar 2016 er de politikker, som før blev finansieret ved hjælp af CSPE, blevet finansieret over statens budget.

2.6. Udelukkelse fra beslutningen af nedsættelser af CSPE bevilget til transportselskaber

(44) I betragtning af den specifikke lovramme, der gælder for jernbanetransportselskaber (7), er nedsættelserne af CSPE, der bevilges til jernbanetransportselskaber, udelukket fra denne procedure og vil blive genstand for en specifik beslutning i Kommissionen. De er følgelig udelukket fra anvendelsesområdet for denne afgørelse.

(45) De i afsnit 2.2 fremlagte nedsættelser af CSPE indbefatter således ikke de nedsættelser, der er bevilget til jernbanetransportselskaber.

2.7. Beskrivelse af baggrunden for indledningen af proceduren

(46) I sin indledningsafgørelse (8) skønnede Kommissionen, at foranstaltningerne udgjorde en statsstøtte, hvis forenelighed med det indre marked ikke var tilstrækkeligt bevist.

2.7.1. Statsstøttens eksistens

(47) Kommissionen fandt, at de bevilgede nedsættelser af CSPE udgjorde statsstøtte.

(48) Kommissionen skønnede indledningsvis, at de forskellige nedsættelser af CSPE, der er fastsat i loven, udgjorde en selektiv fordel for virksomheder med eget forbrug, virksomheder med stort elektricitetsforbrug og elektricitetsintensive virksomheder: For det første udgør fritagelsen for CSPE til virksomheder, som producerer elektricitet til eget forbrug, jf. betragtning 144 i indledningsafgørelsen, selektiv støtte. For det andet konkluderede Kommissionen, at der foreligger en fordel, som bevilges til de virksomheder, der er omfattet af loftet for CSPE pr. forbrugssted, og som reelt kun ydes inden for visse erhvervssektorer. Og endelig vedrører loftet for CSPE på 0,5 % af værditilvæksten kun industrivirksomheder, der overskrider en vist forbrugstærskel, hvilket ligeledes giver disse virksomheder en fordel.

(49) Kommissionen bemærkede dernæst, at de fordele, der opstod som følge af nedsættelserne af CSPE, ligesom CSPE var finansieret af statsmidler, og at de kunne tilregnes staten. I det omfang CSPE er af statslig oprindelse, udgør nedsættelser af CSPE et afkald på midler af statslig oprindelse.

(50) Endelig skønnede Kommissionen ligeledes, at de forskellige nedsættelser af CSPE kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og medføre konkurrenceforvridninger som følge af forskellene i behandlingen af de virksomheder, der er omfattet af foranstaltningerne, og deres konkurrenter, som ikke har mulighed for at udnytte dem.

2.7.2. Støttens forenelighed

(51) Hvad angår foranstaltningernes forenelighed med det indre marked, påpegede Kommissionen, at CSPE på datoen for indledningsafgørelsen hverken var en harmoniseret miljøafgift i betydningen i punkt 153 i EF-retningslinjerne for statsstøtte til miljøbeskyttelse (»miljøretningslinjerne«) eller (9) en ikke-harmoniseret miljøafgift i betydningen i punkt 151 sammenholdt med punkt 70(14) i disse retningslinjer fra 2008.

(52) I denne forbindelse påpegede Kommissionen, at det specifikke afgiftsgrundlag ikke nødvendigvis havde en negativ indflydelse på miljøet, eftersom CSPE til dels pålægges vedvarende elektricitet. Af denne grund kan CSPE heller ikke betragtes som havende til formål at internalisere miljøomkostninger. Den tilsigter heller ikke at tilskynde fabrikanter eller slutforbrugerne til at beskæftige sig med mere miljøvenlige aktiviteter. Derimod ville en nedsættelse af forbruget gøre det nødvendigt at øge den skyldige CSPE for at dække omkostningerne til produktion af vedvarende energi. Følgelig finder kapitel 4 (10) i 2008-retningslinjerne ikke anvendelse.

(53) Kommissionen fandt imidlertid, at foranstaltningerne til nedsættelse af CSPE kunne analyseres ud fra artikel 107, stk. 3, litra c) i TEUF, og den opfordrede Frankrig til at gøre rede for deres vilkår.

(54) Kommissionen bemærkede ligeledes, at processen til revision af 2008-retningslinjerne var i gang, og at udkastet til 2014-retningslinjerne omfattede følgende punkter: »(180) Finansiering af støtte til energi fra vedvarende energikilder gennem afgifter afhjælper ikke som sådan en negativ ekstern virkning, og den har således ingen direkte miljøvirkning. Den kan imidlertid føre til højere elpriser. Stigningen i elomkostningerne kan vise sig enten direkte i form af en særlig afgift, som elforbrugerne skal betale ud over selve elprisen, eller indirekte gennem yderligere omkostninger, som elforsyningsselskaberne pålægges på grund af forpligtelser til at købe vedvarende energi, og som efterfølgende væltes over på deres kunder, elforbrugerne. Et typisk eksempel ville være, at elforsyningsselskaberne pålægges at købe en vis procentdel af vedvarende energi gennem grønne certifikater, hvilket de ikke kompenseres for. (181) I princippet skal alle energiforbrugere bære omkostningerne til finansiering af støtte til vedvarende energi. Der kan imidlertid være behov for visse lempelser for at sikre et tilstrækkeligt finansieringsgrundlag for støtte til vedvarende energi (84). For at undgå, at virksomheder, der i særlig grad berøres af finansieringen af støtte til vedvarende energi, sættes i en vanskelig konkurrencemæssig situation, kan medlemsstaterne vælge at yde en delvis kompensation for de ekstra omkostninger for at fremme den samlede finansiering af støtte til energi fra vedvarende energikilder og undgå »carbon leakage«. Uden kompensation til særlig berørte virksomheder kan offentlighedens accept af gennemførelse af ambitiøse støtteforanstaltninger til fordel for vedvarende energi blive begrænset. På den anden side kan offentlighedens accept af støtte til vedvarende energi i lige så høj grad blive mindsket, hvis kompensationen er for høj eller ydes til for mange elforbrugere.«

(55) Endelig påpegede Kommissionen, at støtte, der ydes i form af nedsættelser af bidrag til finansiering af energi fra vedvarende energikilder, ifølge udkastet til 2014-retningslinjerne (punkt 229) skal vurderes på basis af de nye retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi, når disse er vedtaget (også selv om støtten er ydet inden ikrafttrædelsen af 2014-retningslinjerne).

(56) Eftersom Frankrig har opgivet meget få elementer om nedsættelsernes formål og begrundelse, udtrykte Kommissionen endvidere sin tvivl om støttens forenelighed med det indre marked. Den opfordrede således Frankrig til at gøre rede for: i) hvilket mål af fælles interesse, foranstaltningen tjener, ii) dens egnethed, iii) dens tilskyndelsesvirkning, iv) hvordan den i tilstrækkeligt omfang forebygger negative og uønskede virkninger på samhandelen.

(57) I sin indledningsafgørelse anså Kommissionen således, at Frankrig ikke i tilstrækkeligt omfang havde godtgjort foreneligheden med det indre marked af foranstaltningerne til nedsættelse af CSPE for visse virksomheder.

2.8. Vedtagelse af 2014-retningslinjerne

(58) 2014-retningslinjerne trådte i kraft den 1. juli 2014. De indeholder et afsnit 3.7.2 om »støtte i form af sænkede bidrag til finansiering af støtte til energi fra vedvarende energikilder«.

(59) I dette afsnit anerkendes det for det første, at afgifter, der opkræves for at finansiere energipolitikker, ikke har nogen direkte virkning på miljøet og ikke i snæver forstand udgør miljøafgifter, som har til formål at øge omkostningerne forbundet med miljøskadelig adfærd. De kan ikke desto mindre bidrage indirekte til miljøbeskyttelse ved at gøre det muligt at finansiere støtteordninger, der bidrager til miljøbeskyttelse.

(60) For det andet påpeger disse retningslinjer også, at en ordning til finansiering af disse støtteforanstaltninger ved hjælp af en afgift på elektriciteten i visse tilfælde kun kan komme på tale, hvis de virksomheder, der er særligt berørt af omkostningerne til finansiering af støtten til vedvarende energi, kan få nedsættelser.

(61) For det tredje fastsætter disse retningslinjer niveauer af nedsættelser, der anses som acceptable for at bevare støtteforanstaltningernes økonomiske acceptabilitet uden at overføre en for væsentlig byrde til de øvrige forbrugere.

(62) Endelig åbner afsnit 3.7.3 i 2014-retningslinjerne mulighed for at indføre en tilpasningsordning for gradvist at få nedsættelsesniveauerne, der er fastsat i en national foranstaltning, til at konvergere med nedsættelsesniveauer, som er forenelige med retningslinjernes forskrifter og forholdsmæssige i forhold til reglerne for statsstøtte.

3. BEMÆRKNINGER FRA DE INTERESSEREDE PARTER

(63) Ud over transportselskaber, der behandles separat, har indledningsafgørelsen givet anledning til følgende bemærkninger.

3.1. EDF

(64) EDF meddelte Kommissionen sine bemærkninger den 17. november 2014. Ifølge denne koncern vedrører de fritagelser, den har været omfattet af, for omkring […] procents vedkommende egenforbrugt elektricitet med henblik på at producere elektricitet, der tilføres til det offentlige net. Ifølge EDF vedrører dette egetforbrug dels elforbruget til kraftværkernes hjælpeudstyr, dels elforbruget til energioverføringsstationer ved pumpning i vandkraftværker, som i sidstnævnte tilfælde leveres af atomkraftværker.

(65) Koncernen mener, at dette egetforbrug skal være omfattet af en total fritagelse for CSPE, dels i henhold til Rådets direktiv 2003/96/EF (11), der er omtalt i afsnit 51, hvis artikel 14, stk. 1, litra a), åbner mulighed for, at medlemsstaterne fritager energiprodukter og elektricitet, der anvendes til produktion af elektricitet eller til at opretholde muligheden for produktion af elektricitet, for beskatning, dels i medfør af en afgørelse, der godkender den tyske ordning »EEG-afgift« indført i loven »EEG 2014«, som statsstøtte (12).

(66) EDF understreger yderligere nødvendigheden af at sikre kohærensen mellem de forskellige medlemsstaters ordninger til fritagelse for energiafgifter, som navnlig begunstiger de elektricitetsintensive industrier. En forskellig behandling af disse fritagelser i medlemsstaterne kunne øge de konkurrenceforskelle, der iagttages på de forskellige markeder.

3.2. ALFI

(67) ALFI (Air Liquide France Industrie) meddelte Kommissionen sine bemærkning den 3. november 2014. Koncernen understreger for det første, at dens energiomkostninger udgør mellem […] og […] procent af dens produktionsomkostninger. For det andet gør ALFI gældende, at en for kraftig stigning i elektricitetsomkostningerne ville tilskynde de forskellige industrier, der anvender industrielle gasser (kemi, stål, petrokemi, glas), til at internalisere produktionen heraf, men i en mindre skala, hvilket på verdensplan ville føre til en stigning i energiforbruget.

(68) ALFI bestrider dernæst, at nedsættelserne af CSPE indebærer en fordel for de således begunstigede virksomheder. Ifølge denne koncern svarer disse nedsættelser af CSPE blot til en »offentlig forsyningsservice« og udgør følgelig ikke en støtte, uden nærmere at angive det juridiske grundlag.

(69) Endelig skønner ALFI, med forbehold for fravær af støtte som understreget i den foregående betragtning, at disse nedsættelser af CSPE, såfremt de blev betragtet som statsstøtte, ville være forenelige med afsnit 3.7.2 i 2014-retningslinjerne, som på visse betingelser anerkender foreneligheden af en differentiering med målrettede nedsættelser til fordel for elektricitetsintensive industrivirksomheder. Tilbagebetaling af støtten, såfremt eksistensen heraf fastslås, ville følgelig under alle omstændigheder være udelukket.

3.3. UNIDEN

(70) UNIDEN, en forening, der repræsenterer de energiintensive industriers interesser i Frankrig, meddelte Kommissionen sine bemærkninger den 3. november 2014. Ifølge denne forening forfølger nedsættelserne af CSPE flere mål af fælles interesse, hvilket gør foranstaltningerne forenelige i betydningen i artikel 107, stk. 3, i TEUF og 2014-retningslinjerne.

(71) For det første forfølger foranstaltningerne et mål mht. opretholdelse af konkurrenceevnen af industrisektorer, der er udsat for konkurrence på verdensplan. For det andet forfølger foranstaltningerne et socialt mål. For det tredje forfølger foranstaltningerne et mål mht. økonomisk, social og territorial samhørighed, der blandt andet går ud på at beskytte de mest sårbare forbrugere. Endelig forfølger foranstaltningerne et mål mht. energimæssig effektivitet, hvilket er i fuld overensstemmelse med EU-lovgivningen.

4. FRANKRIGS BEMÆRKNINGER

(72) Frankrig har indsendt bemærkninger både om foranstaltningernes betegnelse og deres forenelighed med det indre marked.

4.1. Loftet for CSPE pr. forbrugssted og på 0,5 % af værditilvæksten udgør ikke en statsstøtte

(73) Frankrigs hovedargumenter for at godtgøre fraværet af støtte vedrører dels fraværet af selektivitet, dels fraværet af konkurrenceforvridning.

4.1.1. Fravær af selektivitet

(74) Ifølge Frankrig er foranstaltningerne ikke selektive af tre hovedårsager:

(75) For det første anses det i retspraksis, at medlemsstaternes indførelse af nedsættelser af afgifter ikke er tilstrækkelig til at fastslå foranstaltningens selektivitet, i det omfang hvor de virksomheder, der eventuelt overskrider de fastsatte tærskler, ikke befinder sig i samme faktuelle situation som de øvrige virksomheder. Domstolens retspraksis har således fastslået, at loftet pr. forbrugssted ikke var tilstrækkeligt til at gøre det til en selektiv foranstaltning, og at loft over afgifter ikke nødvendigvis udgjorde en selektiv støtte (13). Hvad angår loftet for CSPE på 0,5 % af værditilvæksten, støtter Frankrig sig til Forfatningsrådets (14) retspraksis og henviser til, at dommeren ved at betragte CSPE som værende i overensstemmelse med princippet om skattemæssig ligebehandling anerkendte, at de virksomheder, der var omfattet af dette loft, befandt sig i en anden faktuel situation end de øvrige virksomheder, hvorfor støtten ikke var selektiv.

(76) For det andet, hvad nærmere angår egetforbrug, mener Frankrig, at fritagelsen for CSPE, der bevilges til egenforbrugere, vedrører virksomheder, der befinder sig i en anden faktuel situation end de øvrige bidragsydere til CSPE, hvilket udelukker støttens selektivitet.

(77) For det tredje godtgøres fraværet af selektivitet af det franske skattesystems beskaffenhed, som foranstaltningerne hidrører fra, og som ikke udviser nogen selektiv karakter. Ifølge Frankrig er lofterne for CSPE en følge af skattesystemets beskaffenhed, der kræver, at skattebyrden skal tage højde for den enkeltes bidragsevne.

(78) Endelig understreger Frankrig, for hvad angår egenforbrugere, der producerer elektricitet ud fra vedvarende energikilder (»ENR«) eller kraftvarmeproduktion, og som hovedsagelig er aktive inden for aktivitetssektorerne kemi, stålindustri og petrokemi, at det er logisk, at den producerede og egenforbrugte elektricitet fritages for den del af CSPE, der finansierer ENR eller støtte til kraftvarmeproduktion, i det omfang denne elektricitet ikke har modtaget nogen CSPE-finansieret offentlig støtte, alt imens den bidrager til at opfylde det miljøbeskyttelsesmål, der forfølges af den CSPE-finansierede støtte til ENR og kraftvarmeproduktion, på samme måde som den elektricitet, der tilføres til elnettet (og som modtager CSPE-finansieret støtte). Frankrig understreger, at fritagelsen af egenforbrugere, der anvender ENR eller kraftvarme, af denne grund ikke udgør en selektiv fordel.

4.1.2. Fravær af konkurrenceforvridning

(79) Frankrig gør gældende, at der fandtes en tilsvarende foranstaltning inden indførelsen af CSPE i 2003. Følgelig mener Frankrig, at støtten kun har ringe indflydelse på den økonomiske og konkurrencemæssige situation af virksomheder beliggende i Frankrig.

4.2. Såfremt det antages, at betegnelsen som statsstøtte bekræftes, udgør lofterne for CSPE pr. forbrugssted og på 0,5 % af værditilvæksten en forenelig støtte

(80) Såfremt det antages, at betegnelsen som statsstøtte alligevel skulle blive bekræftet, foreslår Frankrig at analysere CSPE's forenelighed ifølge tre forskellige akser:

(81) For det første er foranstaltningernes forenelighed en følge af det faktum, at de overholder bestemmelserne i direktiv 2003/96/EF (se afsnit 4.2.1).

(82) For det andet er nedsættelserne af CSPE, i det omfang CSPE kan betragtes som en miljøafgift, fuldt forenelige med Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til miljøbeskyttelse (15) (herefter »2001-retningslinjerne«), 2008- og 2014-retningslinjerne (se afsnit 4.2.2).

(83) For det tredje ville lofterne for CSPE, hvis CSPE ikke kunne betegnes som miljøafgift, være forenelige med 2014-retningslinjerne for den del af CSPE, der finansierer vedvarende energi, og med artikel 107, stk. 3, litra c) i TEUF for de øvrige dele af CSPE (se afsnit 4.2.3).

4.2.1. Foranstaltningernes forenelighed følger af overholdelsen af bestemmelserne i direktiv 2003/96/EF

(84) Frankrig understreger, at direktiv 2003/96/EF tillader visse fritagelser:

(85) For det første tillader direktivet i sin artikel 14, stk. 1, litra a) afgiftsfritagelse for elektricitet, der anvendes til produktion af elektricitet eller til at opretholde muligheden for produktion. Denne fritagelse dækker for en stor del fritagelsen pga. eget forbrug inden for rammerne af de betragtede foranstaltninger.

(86) For det andet tillader direktivet i sin artikel 15, stk. 1, litra e) afgiftsfritagelser for egenforbrugt elektricitet, der stammer fra kraftvarmeproduktion.

(87) Endelig tillader direktivet i sin artikel 17, stk. 1, litra a) delvise fritagelser for »energiintensive« virksomheder, der defineres som virksomheder, hvor købet af energiprodukter og elektricitet udgør 3,0 procent af produktionsværdien, eller hvor energiafgiften udgør mindst 0,5 procent af værditilvæksten.

4.2.2. Ud fra den antagelse, at CSPE udgør en miljøafgift, er lofterne for CSPE forenelige med de regler, der gælder for statsstøtte

(88) I sin korrespondance med Kommissionen skønner Frankrig, at CSPE kan betragtes som en miljøafgift som defineret i punkt 70(14) i 2008-retningslinjerne. Frankrig skønnede således, at afgiftsgrundlaget omfattede negative effekter på miljøet, selv om det havde til formål at finansiere vedvarende energi, og at støtteordningen følgelig er gavnlig for miljøet. Denne betegnelse indebærer, at foranstaltningernes forenelighed med det indre marked vurderes i forhold til tre successive grundlag for forenelighed.

(89) For det første, for perioden fra 2003 til 2008, skal foreneligheden af nedsættelserne af CSPE vurderes i forhold til 2001-retningslinjerne. Ifølge Frankrig sikres denne forenelighed af det faktum, at de begunstigede virksomheder betaler en væsentlig andel af CSPE, nærmere bestemt mindst 20 procent, i overensstemmelse med punkterne 51.1.a og 51.1.b i 2001-retningslinjerne.

(90) For det andet mener Frankrig, at foranstaltningerne er i overensstemmelse med 2008-retningslinjerne for perioden fra 2008 til 2014. Dels betragter Frankrig CSPE som en miljøafgift. Dels hedder det i punkt 4 i 2008-retningslinjerne, at miljøafgifter er forenelige med det indre marked. Følgelig skulle foranstaltningernes forenelighed med det indre marked således være tilstrækkeligt bevist.

(91) Endelig mener Frankrig, at de to lofter for CSPE er forenelige med 2014-retningslinjerne, der gælder mellem den 1. juli og foranstaltningernes ophør i 2015, og at de navnlig overholder punkt 170 i de nævnte retningslinjer.

4.2.3. Denne forenelighed begrundes i forhold til dels afsnit 3.7.2 i 2014-retningslinjerne, dels artikel 107, stk. 3, litra c) i TEUF

(92) I sin meddelelse af 22. oktober 2015 accepterede Frankrig imidlertid at overveje muligheden af ikke at betragte CSPE som en miljøafgift og at drage de deraf følgende slutninger, hvad angår analysen af dens forenelighed med det indre marked i forhold til dels afsnit 3.7.2 i 2014-retningslinjerne, dels artikel 107, stk. 3, litra c) TEUF.

4.2.3.1. Nedsættelse af CSPE for så vidt som den gør det muligt at finansiere vedvarende energi

(93) Ifølge Frankrig er foranstaltningernes overensstemmelse med 2014-retningslinjerne bevist. Frankrig henviser udtrykkeligt til afsnit 3.7.2 som juridisk grundlag for at vurdere de betragtede foranstaltningers (16) forenelig med det indre marked.

(94) For det første påpeger Frankrig, at alle støtter, der er bevilget inden den 1. januar 2011 i form af nedsættelse af bidrag til støtte til energi fra vedvarende energikilder, kan erklæres som værende forenelige med det indre marked, som punkt 248 i 2014-retningslinjerne åbner mulighed for.

(95) For det andet mener Frankrig, at disse støtter kan bevilges for perioden efter 2011, for så vidt de er underlagt en tilpasningsordning, som gennem objektive kriterier sikrer konvergensen af de nedsættelsesniveauer, der bevilges inden for rammerne af de betragtede foranstaltninger, med de tilladte niveauer ifølge afsnit 3.7.2 i 2014-retningslinjerne.

(96) Frankrig understreger, at 50 procent af støtten til forbrænding skal betegnes som støtte til produktion af vedvarende energi, eftersom 50 procent af det brændte affald er bionedbrydeligt affald, som det fremgår af statistikkerne fra IEA og Eurostat.

4.2.3.2. Nedsættelse af CSPE for så vidt som den gør det muligt at finansiere kraftvarmeproduktion, takstudligning og sociale takster

(97) Hvad angår den del af CSPE, der ikke vedrører finansiering af elproduktion ud fra vedvarende energi, har Frankrig fremlagt en detaljeret analyse af foranstaltningernes forenelighed, som Kommissionen beskriver herunder.

4.2.4. Lofternes almene interesse

(98) Frankrig mener, at traktaten udgør et tilstrækkeligt juridisk grundlag til at begrunde foranstaltningens forenelighed med det indre marked, for hvad angår den del af lofterne for CSPE, der vedrører »andre politikker end udvikling af vedvarende energi, idet lofterne, der vedrører den del af CSPE, der finansierer udviklingen af vedvarende energi, er (…) underlagt 2014-retningslinjerne.«

(99) Frankrig påpeger indledningsvis, at det ifølge den europæiske lovgivning er muligt at betragte det som berettiget, at elektricitetsintensive virksomheder ikke bærer excessive udgifter til elektricitetsforsyning, på grund af den almene interesse som udgøres af i) kraftvarmeproduktion, ii) målet om territorial samhørighed og beskyttelse af ultraperifere regioner, iii) målet om social samhørighed og bekæmpelse af eksklusion. 1) For det første er støtten til kraftvarmeproduktion dels begrundet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/8/EF (17), og dels af Europarådets afgørelse af 7. og 8. marts 2007, der fastsætter målet om reduktion af energiforbruget, hvor kraftvarmeproduktion spiller en vigtig rolle. Frankrig bemærker, at den del af CSPE, der vedrører støtte til kraftvarmeproduktion, kan indbefatte støtte, der ydes til forbrænding af ikke-bionedbrydeligt affald, i det omfang det anvendes til højeffektiv kraftvarmeproduktion. 2) For det andet bidrager takstudligningen til fælleskabsmålet om territorial samhørighed, der anerkendes i artikel 3 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). Frankrig gør ligeledes gældende, at denne politiks almene interesse er baseret på artikel 174 i TEUF, 349 i TEU, samt på 107, stk. 3, litra a), i TEUF. 3) For det tredje understøttes de sociale taksters almene interesse af artikel 3 i TEU og 174 i TEUF. Frankrig henviser til, at formålet med denne politik ligeledes kan begrundes af artikel 1 i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Frankrig nævner dernæst betragtning 45 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF (18), ifølge hvilken »medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at beskytte sårbare kunder i forbindelse med det indre marked«. Frankrig påpeger, at fastsættelsen af sociale takster for elektricitet bidrager til beskyttelse af menneskers værdighed ved at garantere adgangen til et fundamentalt gode.

(100) Ifølge Frankrig forfølger de to lofter for CSPE, pr. forbrugssted og på 0,5 % af værditilvæksten endvidere et mål mht. vedligeholdelse af virksomhedernes konkurrenceevne, som understøttet af artikel 173, stk. 1, i TEUF. Frankrig påpeger yderligere, at direktiv 2003/96/EF ligeledes giver medlemsstaterne lov til at iværksætte fritagelser til fordel for energiintensive virksomheder med henblik på at opretholde deres konkurrenceevne, hvilken mulighed også er anerkendt i 2014-retningslinjerne (afsnit 3.7.2) for finansieringen af vedvarende energi. Skønt dette mål mht. vedligeholdelse af konkurrenceevnen ikke er tilstrækkeligt til at begrunde eksistensen af en fælles interesse, bidrager det ifølge Frankrig til at begrunde denne almene interesse.

4.2.4.1. Nødvendighed

(101) Foranstaltningernes nødvendighed er ifølge Frankrig behørigt begrundet, idet de bidrager til at styrke de begunstigede virksomheders konkurrenceevne og således forebygge risikoen for udflytning. Da foranstaltningerne desuden er korrekt målrettede og lofterne korrekt dimensioneret, er de ikke diskriminerende. I denne henseende påpeger Frankrig kohærensen mellem de valgte tærskelværdier for de to fritagelsesfamilier, pr. forbrugssted og ift. værditilvæksten, idet loftet pr. forbrugssted blot er en tilpasning pr. forbrugssted af loftet på 0,5 % af værditilvæksten. Endelig udvælges de begunstigede virksomheder ifølge transparente og objektive kriterier, der har til formål at begunstige de virksomheder, der er mest udsat for tab af konkurrenceevne.

(102) Frankrig begrunder ligeledes foranstaltningernes nødvendighed med, at en ophævelse af disse nedsættelser ville give anledning til ekstraomkostninger, der vurderes til mellem 12 procent og 24 procent af værditilvæksten. Frankrig gør desuden gældende, at en stigning af energiprisen på 2 EUR/MWh udgør en 2 procents stigning af produktionsomkostningerne, hvilket er mere talende end en »nettomargen« for disse virksomheder. I denne kontekst ville en ekstra økonomisk anstrengelse forårsaget af ophævelsen af nedsættelserne af CSPE ifølge Frankrig blot øge risikoen for udflytning af de elektricitetsintensive virksomheder og indebære en risiko for finansieringen af de tilsigtede politikker ved at flytte afgiftsbyrden derfor over på de øvrige forbrugere.

4.2.4.2. Støttens egnethed

(103) Frankrig skønner, at foranstaltningernes egnethed er begrundet af direktiv 2003/96/EF, som tillader, at virksomheder, der betaler en energiafgift på 0,5 procent af deres værditilvækst, kan være omfattet af fritagelser over denne tærskelværdi, både på grund af fraværet af harmonisering af skattelovgivningerne og på grund af risikoen for tab af konkurrenceevne på internationalt plan.

(104) Nedsættelserne af CSPE er således ifølge Frankrig egnede inden for en kontekst, hvor skattelovgivningerne ikke er fuldstændigt harmoniserede, og i betragtning af den mærkbare forringelse af den europæiske konkurrenceevne.

4.2.4.3. Forholdsmæssighed

(105) Frankrig understreger dernæst, at nedsættelserne af CSPE er forholdsmæssige. De svarer til et gennemsnitligt bidrag på 31 til 34 procent af det totale bidrag, dvs. mellem 5,1 og 5,6 EUR/MWh (vurdering fra 2014), hvilket skal sammenholdes med en CSPE på 16,5 EUR/MWh på samme dato. Frankrig påpeger, at denne sats på 31-34 procent er højere end den minimumssats, der er tilladt ifølge 2008-retningslinjerne men også ifølge afsnit 3.7.1 og afsnit 3.7.2 i 2014-retningslinjerne, og at den følgelig er forholdsmæssig.

(106) Nedsættelserne kan således ifølge Frankrig betragtes som forholdsmæssige, i det omfang de begunstigede virksomheder stadig betaler en tilstrækkelig stor andel af CSPE.

(107) Frankrig har opgivet CSPE-beløbene pr. begunstiget virksomhed for 2014. Kommissionen påpeger således, at blot i 2014 betalte 124 begunstigede virksomheder et niveau af CSPE under satsen på 15 procent, der er foreskrevet i punkt 188 i 2014-retningslinjerne.

4.2.4.4. Foranstaltningernes tilskyndende karakter

(108) Frankrig skønner, at denne betingelse ikke finder anvendelse i dette tilfælde. Frankrig påpeger, at foranstaltningerne ikke tilsigter at tilskynde de begunstigede virksomheder til at ændre deres adfærd men snarere søger at undgå, at deres konkurrenceevne forringes, i et forebyggende øjemed.

4.2.4.5. Begrænsning af de konkurrenceforvridende virkninger og positiv pris/fordel-balance

(109) I denne forbindelse gør Frankrig gældende, at de indførte fritagelser for CSPE netop gør det muligt at begrænse disse konkurrenceforvridninger. I sine bemærkninger påpeger Frankrig således, at prisforskellen mellem Frankrig og Nordamerika stadig er betydelig, af størrelsesordenen 10 EUR/MWh, for de elektricitetsintensive virksomheder. Frankrig citerer også en undersøgelse udført af ICF for at påpege, at Frankrig bevilger færre fritagelser end Tyskland, Italien og Danmark (19).

4.2.4.6. Foreneligheden af lofterne for CSPE, når den går til de andre formål end finansiering af elproduktion ud fra vedvarende energi eller højeffektiv kraftvarmeproduktion eller støtte til takstudligning og sociale takster

(110) Hvad angår de øvrige afsnit af CSPE, der er beskrevet i betragtning 11, nr. 1)-3), fremlagde Frankrig følgende elementer: 1) Hvad angår støtte til forbrænding af bionedbrydeligt affald, understreger Frankrig først eksistensen af en fælles interesse for den del af forbrændingen, der er rettet mod vedvarende energi. For forbrænding af ikke-bionedbrydeligt affald understreger Frankrig dernæst, at deres støtte sigter mod en forbedring af energieffektiviteten. Frankrig forklarede, at foranstaltningerne var forholdsmæssige, i det omfang indkøbstaksten gør det muligt at nå en afkastgrad på mellem 6 og 7 procent. Endelig udviser foranstaltningerne ingen forvridende virkning, i det omfang samtlige forbrændingsanlæg er berettigede til ordningen. 2) Støtten til spidsbelastningsanlæg virker i den almene interesse, der er forsyningssikkerheden. Støtten er nødvendig for gennemførelse af investeringer. Endelig anså Frankrig, at den begrænsede effekt af de betragtede anlæg (78 MW i 2014) begrænser den forvridende virkning. 3) Endelig, hvad angår finansieringen af kontrakter med garanteret effekt, omtalte Frankrig hverken nødvendigheden eller egnetheden af denne støtte.

4.3. Fritagelserne for CSPE, der bevilges til egenforbrugere af elektricitet, udgør ikke en statsstøtte

(111) Indledningsvis påpeger Frankrig, at denne fritagelse i tilfælde af eget forbrug til elproduktion, er fuldt ud forenelig med direktiv 2003/96/EF, hvoraf det fremgår, at små elproducenter kan fritages for afgift på elektriciteten, for så vidt de produkter, der anvendes til at producere denne elektricitet, i øvrigt er afgiftspligtige.

(112) Hvad angår støttens eksistens, forklarer Frankrig for det første, at disse fritagelser for CSPE ikke udgør en selektiv støtte. Frankrig påpeger, at denne fritagelse er uafhængig af arten af de begunstigede virksomheders aktivitet, og at den i princippet gælder for alle virksomheder op til en kapacitet på 240 GWh. Disse begunstigede virksomheder medfører desuden ingen belastning af elektricitetssystemet svarende til den egenforbrugte andel. Det er således berettiget, at de behandles anderledes end forbrugere, der køber al deres elektricitet.

(113) Frankrig gør dernæst gældende, at den fritagelse for CSPE, der bevilges til virksomheder, der er egenforbrugere af elektricitet, ikke indfører nogen konkurrenceforvridning, i det omfang flere lande, navnlig i EU, praktiserer samme type fritagelse. Denne fritagelse kan følgelig ikke udgøre en statsstøtte.

(114) Hvad angår fritagelsens forenelighed, skønner Frankrig, at såfremt det antages, at eget forbrug udgør en støtte, ville denne forfølge et mål af fælles interesse ved at bidrage til forsyningssikkerheden gennem en dæmpning af virkningerne af spidsbelastninger i elforbruget.

4.4. Tilpasningsordning som følge af vedtagelse af 2014-retningslinjerne

(115) Frankrig har overvejet muligheden af et grundlag for forenelighed med det indre marked, der hidrører fra afsnit 3.7.2 i 2014-retningslinjerne og artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF taget sammen som beskrevet i afsnit 4.2.3, og har draget slutningerne heraf i et brev til Kommissionen af 27. oktober 2017. I denne korrespondance fremlagde Frankrig en ny version af tilpasningsordningen i medfør af afsnit 3.7.3 i 2014-retningslinjerne, med den hensigt at få nedsættelserne, der er bevilget inden for rammerne af foranstaltningerne, til at konvergere ifølge objektive kriterier med fritagelsesniveauer, der er forenelige med retningslinjernes afsnit 3.7.2.

(116) Dette trin til beregning af den CSPE, der går til forskellige mål, gør det muligt at beregne det beløb, de virksomheder, der er omfattet af nedsættelserne af CSPE, skal betale inden for rammerne af tilpasningsordningen. Dette beløb ligger mellem den allerede betalte CSPE og det beløb, der beregnes ved anvendelse af retningslinjerne. Det CSPE-beløb, der skal betales, beregnes forskelligt alt efter de betragtede dele af CSPE og bestemmes som angivet i afsnit 4.4.1.

4.4.1. Direkte anvendelse af afsnit 3.7.3 for delen af CSPE til »finansiering af vedvarende energi«

(117) For den del af CSPE, der tjener til at finansiere vedvarende energi, herunder forbrænding af bionedbrydeligt affald, overvejer Frankrig en tilpasningsordning, der skulle føre til, at det CSPE-beløb, der skal betales pr. 1. januar 2019, er det, der beregnes ifølge 2014-retningslinjerne, idet CSPE er gradvist afskaffet pr. 1. januar 2016:

(118) Hvis virksomheden i) tilhører en aktivitetssektor, der er opført i bilag 3 til 2014-retningslinjerne, og den udviser en elektricitetsintensitet på over 20 procent, eller ii) den samtidig udviser en elektricitetsintensitet på mindst 20 procent og en eksponering for internationale udvekslinger på over 4 procent (eller angivet i bilag 5 til disse retningslinjer), så skal den betale den mindste værdi mellem 15 procent af afgiften og 0,5 procent af dens værditilvækst.

(119) Hvis virksomheden tilhører en sektor, der er opført i bilag 3 til 2014-retningslinjerne, og udviser en elektricitetsintensitet på under 20 procent, så skal den betale den mindste værdi mellem 15 procent af afgiften og 4 procent af dens værditilvækst.

(120) I de øvrige tilfælde, hvis virksomheden i) tilhører en aktivitetssektor, der ikke er opført i bilag 3 i retningslinjerne, eller ii) dens sektor er opført i bilag 5, men den udviser en elektricitetsintensitet på under 20 procent, og iii) den har modtaget en støtte inden den 1. juli 2014, skal den betale mindst 20 procent af afgiften.

(121) Endelig, i alle de øvrige tilfælde, er det niveau af CSPE, der skal nås pr. 1. januar 2019, 100 procent.

4.4.2. Anvendelse af afsnit 3.7.3 ved analogi, for delene af CSPE til »kraftvarmeproduktion«, »takstudligning« og »sociale takster«

(122) For kraftvarmeproduktion, takstudligning og sociale takster medfører tilpasningsordningen, at den betalte CSPE senest i 2019 beløber sig til: — 15 procent, hvis virksomheden er en elektricitetsintensiv virksomhed i betydningen ifølge punkt 185 til 186 i 2014-retningslinjerne. Hvis virksomheden udviser en elektricitetsintensivitet på over 20 procent, og hvis dens sektor hører til de i bilag 3 eller bilag 5 opførte sektorer i de nævnte retningslinjer, så kan CSPE-beløbet begrænses til 0,5 procent af virksomhedens værditilvækst og til 4 procent, hvis virksomheden ikke har en elektricitetsintensivitet på mindst 20 procent. — 100 procent for de øvrige virksomheder.

(123) Frankrig anser denne tilpasningsordning som begrundet af de samme årsager som fremlagt i afsnit 3.7.3 af 2014-retningslinjerne om nedsættelser af afgifter, der er beregnet til at finansiere vedvarende energikilder. Tilpasningsordningen gør det i særdeleshed muligt at undgå en for brutal stigning, der ville resultere af en øjeblikkelig anvendelse af kriterierne i punkt 185 til 189 i 2014-retningslinjerne. Derved bidrager den til CSPE's økonomiske bæredygtighed ved at sikre støttens acceptabilitet og finansiering.

4.4.3. Ikke-anvendelse af tilpasningsordningen for de andre dele af CSPE

(124) Hvad angår nedsættelsen af den CSPE, der går til de i betragtning 110, nr. 1)-2), beskrevne formål, har Frankrig ikke til hensigt at inkludere den i tilpasningsordningen. Frankrig har bekræftet, at den CSPE, der går til disse formål, skal betales i sin helhed for den betragtede periode, 2003-2015 (20), og at de bevilgede nedsættelser af CSPE for den CSPE, der går til disse formål, vil blive tilbagebetalt i deres helhed.

4.4.4. Tilpasningsordningernes startdato

(125) For ENR- og kraftvarmedelene lader Frankrig tilpasningsordningen starte i 2011. I denne henseende støtter Frankrig sig til punkt 248 i 2014-retningslinjerne og til Kommissionens afgørelser af 15. juni 2017 (SA.38635 (21)) og 21. september 2017 (SA.47887) (22).

(126) For de øvrige områder, der finansieres via CSPE, lader Frankrig som følge af de betænkeligheder, Kommissionen udtrykte i sin indledningsafgørelse, tilpasningsordningen starte i 2004. Frankrig skønner, at denne dato er begrundet på grund af forældelsen efter ti år, der gælder i dette tilfælde i medfør af ti års forældelsesfristen ifølge artikel 17 i Rådets forordning (EU) 2015/1589 (23).

4.4.5. Behandling af eget forbrug inden for tilpasningsordningens rammer

4.4.5.1. Fritagelse for CSPE for elforbrug, der anvendes til at producere elektricitet

(127) Ifølge Frankrig kan virksomheder, der er omfattet af afgiftsfritagelse pga. eget forbrug, og som er elproducenter (NACE-kode 3511), fritages for CSPE på den egenforbrugte elektricitet i henhold til artikel 14 i direktiv 2003/96/EF, hvoraf det fremgår, at elforbrug, der anvendes til produktion af elektricitet eller til at opretholde muligheden for produktion, er helt fritaget for afgifter. Frankrig mener, at det dermed ikke er nødvendigt at inkludere disse begunstigede virksomheder i tilpasningsordningen.

4.4.5.2. Egenforbrugt elektricitet, der produceres ud fra ENR

(128) For virksomheder, der er omfattet af afgiftsfritagelse, og som producerer elektricitet ud fra ENR, kan den producerede og egenforbrugte elektricitet fritages for den del af CSPE, der finansierer ENR, i det omfang hvor denne elektricitet ikke har modtaget nogen CSPE-finansieret offentlig støtte, idet CSPE delvist finansierede støtten til ENR.

(129) Frankrig har imidlertid inkluderet fritagelsen, der vedrører den resterende del af CSPE, i tilpasningsordningen, undtagen hvis den tilsvarende fordel er mindre end de minimis-loftet for støtte.

4.4.5.3. Egenforbrugt elektricitet, der stammer fra kraftvarmeproduktion

(130) For virksomheder, der er omfattet af afgiftsfritagelse, og som producerer elektricitet ved kraftvarmeproduktion, kan den producerede og egenforbrugte elektricitet på samme måde fritages for den del af CSPE, der finansierer kraftvarmeproduktion, i det omfang hvor denne elektricitet ikke har modtaget nogen offentlig støtte.

(131) Frankrig har imidlertid inkluderet fritagelsen, der vedrører den resterende del af CSPE, i tilpasningsordningen, undtagen hvis den tilsvarende fordel er mindre end de minimis-loftet for støtte.

4.4.6. Metode til fordeling pr. politik af den teoretisk skyldige CSPE, eksklusive fritagelse

(132) For at bestemme den skyldige CSPE eksklusive fritagelse udfører Frankrig en beregning for hver virksomhed på basis af den årlige sats og virksomhedens forbrug. Denne teoretiske CSPE fordeles pr. politik som opgivet af CRE og meddelt til Kommissionen den 20. december 2016: ENR (%) Forbrænding (%) Kraftvarmeproduktion (%) Takstudligning (%) Sociale takster (%) Spidsbelastningsproduktion (%) Diverse (%) 2003 11 2 57 27 0 2 1 2004 16 3 50 28 0 2 1 2005 11 2 48 30 6 3 1 2006 4 1 57 32 3 2 1 2007 0 – 3 38 63 – 1 2 1 2008 7 – 1 29 59 3 3 1 2009 18 0 30 47 3 1 1 2010 21 – 1 40 35 3 1 1 2011 43 1 27 27 1 0 1 2012 48 0 20 29 2 0 0 2013 52 1 16 28 3 0 0 2014 58 1 10 27 4 0 0 2015 61 1 9 24 5 0 0 In alt 41,9 0,6 23,0 30,5 2,9 0,7 0,5 Årlig vægt af hver politik, notat fra de franske myndigheder den 20. december 2016

(133) Frankrig understreger, at ENR, kraftvarmeproduktion, takstudligning og sociale tariffer udgør 98,2 procent af den indkrævede CSPE siden 2003.

(134) Hvad angår forbrænding, understreger Frankrig, at det ifølge statistikkerne fra Det Internationale Energiagentur og Eurostat er tilladeligt at anse, at den energi, der produceres af UIOM-sektoren (forbrændingsenheder for husholdningsaffald), og som udnyttes i form af varme eller elektricitet, medregnes som vedvarende for halvdelens vedkommende. Følgelig medtages 50 procent af den CSPE, der går til støtte af forbrænding, i ENR-delen. Desuden medtages støtten til forbrænding af ikke-bionedbrydeligt affald, der anvendes til højeffektiv kraftvarmeproduktion, i CSPE's kraftvarme-del. Ud fra denne antagelse vælger Frankrig følgende fordeling: ENR (%) Kraftvarmeproduktion (%) Takstudligning + Sociale ordninger (%) Forbrænding af ikke-biologisk nedbrydeligt affald (%) Diverse (%) 2003 12 57 27 1 3 2004 17 50 28 2 2 2005 12 48 35 1 4 2006 5 57 35 1 3 2007 – 2 38 62 – 2 3 2008 6 29 62 – 1 4 2009 18 30 50 0 2 2010 21 40 38 – 1 2 2011 43 27 28 1 1 2012 48 20 31 0 1 2013 52 16 31 0 0 2014 59 10 31 0 0 2015 61 9 29 0 0

4.4.6.1. Anvendelse af de minimis-tærsklerne

(135) Frankrig angiver, at den af Kommissionens forordning (EU) nr. 1407/2013 (24) hjemlede de minimis-tærskel er anvendt for hver af de bevilgede nedsættelser af CSPE: For hver begunstiget virksomhed sammenlignes støtten, der er ydet over de seneste tre glidende år, med et beløb på 200 000 EUR. Hvis støtten, der er ydet over de seneste tre glidende år, er mindre end 200 000 EUR, er refunderingen nul for disse tre år. Frankrig angiver, at den vil iagttage Europa-Kommissionens afgørelse N 7/09 (25), der indebærer en stigning af de minimis-tærsklen til 500 000 EUR for 2009 og 2010 for at tage højde for den økonomiske krise på det tidspunkt.

4.4.7. Tilpasningsordningens progressivitet

(136) For begunstigede virksomheder, der kan betegnes som elektricitetsintensive i betydningen ifølge punkt 185-187 i 2014-retningslinjerne, eller som ikke helt opfylder bestemmelserne i afsnit 3.7.2 i disse retningslinjer, har Frankrig fremlagt en tilpasningsordning, der indebærer en gradvis forøgelse af deres bidrag (se betragtningerne 117 og 118).

(137) Denne tilpasningsordning er fælles for alle komponenterne af CSPE. Den korrigerer samtlige lofter og fritagelser, der er bevilget inden for rammerne af foranstaltningen. Den dækker også samtlige politikker, der finansieres via CSPE.

(138) Tilpasningsordningen tager udgangspunkt i den CSPE, de begunstigede virksomheder reelt har betalt i ordningens ikrafttrædelsesår (2004 eller 2011).

(139) Denne tilpasningsordning vedrørende de forskellige bevilgede nedsættelser af CSPE skal føre til, at de betalte beløb senest pr. 1. januar 2019 når de minimale bidragsniveauer i overensstemmelse med reglerne for statsstøtte. Det CSPE-beløb, der skal nås, skal overholde de i betragtningerne 118 til 122 beskrevne regler.

(140) Denne stigning gennemføres ved anvendelse af følgende progressionsregel:

(141) Beløb, der skal betales pr. år og pr. finansieret politik = betalt beløb

(142) + (beløb, der skal betales – betalt beløb) × [(e^n)-1]/[(e^N)-1] hvor n er årets nummer i tilpasningsordningen (for eksempel: for en ordning, der træder i kraft i 2011, og med en total gennemførelse i 2019, er n = 0 i 2011, n = 1 i 2012, …, n = 8 i 2019), og N er det antal år, ordningen varer (for eksempel: i samme eksempel som ovenfor er N = 8)

(143) Denne regel sørger for, at den CSPE, der skal betales, med tiden nærmer sig det teoretiske niveau af CSPE, der skal betales i 2019. Eftersom CSPE er afskaffet i 2016, vil tilpasningsordningen imidlertid ikke blive anvendt efter 2015.

(144) Den funktion, der anvendes til at gå fra dette udgangspunkt til det teoretiske slutpunkt, er progressiv.

4.4.8. Beregning af de beløb, der skal tilbagebetales

(145) Ifølge tilpasningsordningen skal fritagelser for CSPE ud over de i tilpasningsordningen tilladte omfang tilbagebetales.

(146) Det beløb, der skal refunderes, er forskellen mellem i) den CSPE, der skal betales, som beskrevet i afsnit 4.4.1 til 4.4.7 og ii) den CSPE, de begunstigede virksomheder reelt har betalt. Dette beløb beregnes for hver begunstiget virksomhed og for hvert år.

(147) For hvad angår virksomheder, der er omfattet af afgiftsfritagelse pga. eget forbrug, og som producerer den egenforbrugte elektricitet ud fra ENR eller kraftvarmeproduktion, er det minimale CSPE-niveau nul for den CSPE, der finansierer henholdsvis ENR og kraftvarmeproduktion.

(148) Såfremt det antages, at det beløb, der for en given begunstiget virksomhed og i et givent år er betalt for en given politik, er højere end eller lig med det beløb, der skal betales ifølge det minimale påkrævede CSPE-niveau, er det beløb, der anvendes i tilpasningsordningen, det minimale påkrævede CSPE-niveau, der skal betales for dette år. I dette tilfælde trækkes den overskydende betaling ikke fra den tilbagebetaling, den begunstigede virksomhed skylder ifølge beregningen, der er foretaget for de øvrige år.

(149) I sit notat af 11. oktober opgav Frankrig en foreløbig vurdering af de beløb, der skal tilbagebetales, af størrelsesordenen 31 millioner EUR. Omkring 700 virksomheder forventes at blive berørt af en tilbagebetalingsprocedure. Frankrig har imidlertid angivet, at vurderingen af dette beløb vil skulle justeres, når oplysningerne om nedsættelserne for hver begunstiget virksomhed er indhentet for alle årene.

5. KOMMISSIONENS VURDERING

5.1. Statsstøttens eksistens

(150) I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er støtte, der ydes af staterne ved hjælp af statsmidler i en hvilken som helst form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen ved at fremme visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

(151) Kommissionen har undersøgt kvalificeringen af de forskellige nedsættelser af CSPE som statsstøtte i forhold til følgende bestemmelser:

5.1.1. Kvalificeringen som statsstøtte for så vidt angår lofterne for CSPE pr. forbrugssted og på 0,5 % af værditilvæksten

5.1.1.1. Statsstøtte, der kan tilregnes staten og er ydet ved hjælp af statsmidler

(152) Kommissionen konkluderede i afsnit 3.1.1 i indledningsafgørelsen fra 2014, at CSPE udgjorde statsmidler.

(153) Kommissionen bemærker for det første, at ingen af de interesserede parter bestrider Kommissionens konklusion som fremsat i den foregående betragtning.

(154) Kommissionen påpeger, at ifølge EU-Domstolens retspraksis kan kun fordele, der bevilges direkte eller indirekte via offentlige midler, betragtes som statsstøtte i betydningen i artikel 107, stk. 1, i TEUF.

(155) Blot det, at en fordel ikke finansieres direkte ud fra midler af statslig oprindelse, er ikke tilstrækkeligt til at udelukke implikationen af statsmidler. Det følger således af EU-Domstolens retspraksis, at det ikke er nødvendigt at fastslå, at en overførsel af midler har fundet sted fra statens almindelige budget eller en offentlig enhed, for at en fordel, der bevilges til en eller flere virksomheder, kan betragtes som statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF (26).

(156) I medfør af retspraksis og Kommissionens løbende afgørelsespraksis udgør produkter, der stammer fra afgifter inddrevet af staten, som forvaltes og tildeles ifølge nationale lovbestemmelser, statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, hvad enten de forvaltes af en offentlig eller en privat instans (Essent (27), Vent de Colère (28)).

(157) Hvad angår CSPE, har Domstolen tidligere haft lejlighed til at bekræfte, at den udgjorde statsmidler. I sagen, der var genstand for Domstolens dom af 19. december 2013, Association Vent De Colère! (29), og som omhandlede den CSPE-finansierede forpligtelse til køb af vindkraft, der er beskrevet i betragtning 10, a), herover, konkluderede Domstolen, at CSPE udgjorde et statsmiddel.

(158) For det tredje påpeger Kommissionen, at fordelen kan tilregnes staten, idet lofterne følger af love og administrative gennemførelsesakter, som fastsætter ordningen og metoderne til gennemførelse heraf.

(159) CSPE's statslige karakter bekræftes desuden af den ordning, Frankrig har iværksat for at opkræve den. Som forklaret i betragtning 14 og 15 er opkrævningen af CSPE centraliseret hos den offentlige instans Caisse des Dépôts et Consignations, således at den økonomiske forvaltning af CSPE varetages af en offentlig instans og styres af staten, hvilket bestyrker betegnelsen som statsmidler.

(160) Kommissionen bekræfter derfor de konklusioner, den fremlagde i sin indledningsafgørelse. CSPE og i særdeleshed lofterne herfor kan tilregnes staten og bevilges ved hjælp af statsmidler.

5.1.1.2. Økonomisk fordel og selektivitet

(161) Hvad angår vurderingen af, hvorvidt der foreligger en fordel, bemærker Kommissionen, at i medfør af EU-Domstolens retspraksis betragtes som statsstøtte foranstaltninger, som på forskellig vis mindsker de byrder, der bæres af en virksomhed, og som uden at være tilskud i egentlig forstand er af en karakter svarende til statsstøtte (30).

(162) I denne sag påpeger Kommissionen, at artikel 5 i lov nr. 2000-108 (ændret af artikel 37 i lov nr. 2003-8) fastslår det princip, at CSPE pålægges slutforbrugerne af elektricitet, som er etableret på det franske territorium, og at CSPE-beløbet beregnes forholdsmæssigt til den forbrugte mængde elektricitet. Ved at fritage den forbrugte elektricitet for CSPE for alt, hvad der overskrider loftet pr. forbrugssted eller, for elektricitetsintensive industrivirksomheder, loftet på 0,5 % af deres værditilvækst, har staten mindsket CSPE-byrden, som de begunstigede virksomheder ellers skulle have betalt. Lofterne pr. forbrugssted og i forhold til værditilvæksten udgør således fordele for de begunstigede virksomheder.

(163) Hvad angår tilstedeværelsen af en selektiv fordel, gjorde Domstolen i sin dom af 21. december 2016 i sagerne Kommissionen mod World Duty Free Group på den ene side og Kommissionen mod Banco Santander et Santusa på den anden side (31) opmærksom på, at det for at fastslå selektiviteten af en skatteforanstaltning eller en afgift skal fastslås, om den indfører en differentiering, der ikke er berettiget ud fra karakteren og forvaltningen af den betragtede generelle beskatningsordning, mellem operatører, som befinder sig i en tilsvarende faktuel og juridisk situation i forhold til den af denne ordning forfulgte mål.

(164) Begrebet støtte omfatter imidlertid ikke foranstaltninger, hvorved der indføres en differentieret behandling af virksomheder med hensyn til afgifter, når denne differentiering er en følge af arten og forvaltningen af den pågældende afgiftsordning. I dette tilfælde påhviler det den medlemsstat, der indfører en sådan differentiering af virksomheder, for så vidt angår afgifter, at påvise, at den virkelig er berettiget ud fra det pågældende afgiftssystems karakter og forvaltning (32).

Referenceordning

(165) Kommissionen påpeger, at artikel 5 i lov nr. 2000-108 (ændret af artikel 37 i lov nr. 2003-8) fastslår det princip, at CSPE pålægges slutforbrugerne af elektricitet, som er etableret på det franske territorium, og at CSPE-beløbet beregnes forholdsmæssigt til den forbrugte mængde elektricitet. CSPE tjener til at finansiere følgende foranstaltninger: a) den forpligtelse, der påhviler EDF eller de lokale distributionsselskaber, til at opkøbe elektricitet, der produceres af visse typer anlæg ud fra vedvarende energikilder b) finansiering af højeffektiv kraftvarmeproduktion c) kompensation af elproducenterne i ikke-tilsluttede områder (Korsika og de oversøiske departementer), for at de ikke skal vælte deres produktionsomkostninger, som er højere end på det franske fastland, over på den pris, slutforbrugeren betaler (»takstudligning«) d) iværksættelse af en social takst på såkaldte »nødvendighedsvarer«, samt kompensation af en del af de højere omkostninger, der bæres af elforsyningsselskaberne som følge af deres finansielle deltagelse i den ordning, der er indført til fordel for personer i sårbare situationer e) andre formål, støtte til forbrænding, produktion hovedsagelig til spidsbelastning, udgør højst 2 procent af den indsamlede CSPE.

Differentieret behandling af virksomheder, der befinder sig i en tilsvarende faktuel og juridisk situation i forhold til de betragtede foranstaltningers mål

(166) Kommissionen påpeger, at de virksomheder, der er omfattet af lofterne for CSPE på 0,5 % af værditilvæksten og pr. forbrugssted, befinder sig i samme faktuelle situation som de øvrige slutforbrugere i forhold til CSPE's mål. Der er blot tale om elektricitetsforbrugere, og intet gør det muligt at betragte de forbrugere, der er omfattet af disse lofter, som forskellige fra forbrugere, der ikke er omfattet, i forhold til målene vedrørende finansiering af støtte til vedvarende energi, kraftvarmeproduktion, takstudligning og sociale takster. Disse begunstigede virksomheder burde således bidrage i samme forhold som de øvrige slutforbrugere til finansieringen af den offentlige elforsyningsservice.

(167) Desuden medfører kriterierne for berettigelse til lofterne på 0,5 % af værditilvæksten og pr. forbrugssted yderligere diskrimination i gruppen af virksomheder, som kan være omfattet af disse lofter.

(168) For det første er loftet på 0,5 % af værditilvæksten, som i princippet skulle omfatte alle elektricitetsintensive virksomheder, i virkeligheden udelukkende forbeholdt de største virksomheder på grund af den anvendte berettigelsestærskel svarende til et minimumsforbrug på 7 GWh om året. Elektricitetsintensive virksomheder, for hvilke CSPE overskrider 0,5 % af deres værditilvækst, men som har et lavere årligt forbrug, er således ikke berettigede til værditilvækstsloftet, skønt de har samme elektricitetsintensivitet og er aktive inden for samme sektor. Desuden er værditilvækstsloftet forbeholdt industrivirksomheder med udelukkelse af elektricitetsintensive virksomheder, der er aktive inden for eksempelvis servicesektoren. Kommissionen konkluderer heraf, at disse differentieringer ikke kan forklares af CSPE's karakter og mål.

(169) For det andet, hvad angår loftet pr. forbrugssted, lægger lov nr. 2000-108 (ændret ved artikel 37 i lov nr. 2003-8) et loft over CSPE på 500 000 EUR — det oprindelige beløb — pr. forbrugssted. På baggrund af værdien af loftet og af CSPE i 2013 bemærker Kommissionen, at dette loft ifølge de af Frankrig opgivne supplerende oplysninger svarer til et årligt forbrug på 42 GWh (Giga Watt time). Et sådant forbrug nås kun i visse erhvervssektorer, hvilket Frankrig bekræfter i de indsendte oplysninger om de berørte sektorer. Dette loft giver således bestemte virksomheder eller bestemte sektorer en selektiv fordel, som ikke kan forklares af logikken bag CSPE. For dette andet loft konkluderer Kommissionen, at ingen af disse differentieringer, der er indført ved loven, kan forklares af CSPE's karakter og mål.

(170) Hvad angår det argument, Frankrig fremlægger i betragtning 77, ifølge hvilket lofterne for CSPE skulle være begrundet af anvendelsen af det princip, at afgifterne indkræves som funktion af den afgiftspligtiges bidragsevne, bemærker Kommissionen, at Frankrig ikke har bevist, at dette princip er et underliggende princip for CSPE. Frankrig har heller ikke bevist, at de virksomheder, der ikke er omfattet af loftet, er i stand til at betale CSPE, hvilket ville være nødvendigt for at begrunde, at disse lofter er forbundet med logikken bag systemet. Endelig har Frankrig ikke bevist, at alle de virksomheder, som er omfattet af loftet, er ude af stand til at betale et højere CSPE-beløb (33).

(171) Desuden anvendes loftet pr. forbrugssted uden nogen forbindelse til den afgiftspligtiges bidragsevne. Skønt det kan medgives, at der er en forbindelse mellem en virksomheds bidragsevne og dens omsætning eller værditilvækst, medfører loftet pr. forbrugssted i virkeligheden en fritagelse for CSPE, der overskrider loftet, uafhængigt af væksten i omsætning eller værditilvækst. Det af Frankrig fremlagte argument i betragtning 77 er følgelig ikke antageligt.

(172) Endelig, hvad angår værditilvækstsloftet, bemærker Kommissionen, at det ganske vist lader til at stå i forbindelse med den betragtede virksomheds bidragsevne. Selv hvis det antages, at CSPE er baseret på princippet om bidragsevne, hvilket Frankrig ikke har godtgjort, ville værditilvækstsloftet ikke derved være mindre selektivt, da det ikke anvendes på en ikke-diskriminerende måde på alle virksomheder, der befinder sig i samme faktuelle og juridiske situation. Værditilvækstsloftet er nemlig begrænset til industrivirksomheder med udelukkelse af ikke-industrielle virksomheder, og dette skønt disse kunne have et tilstrækkeligt højt elektricitetsforbrug til at berettige dem til loftet på 0,5 procent af værditilvæksten. Desuden er dette værditilvækstsloft ligeledes begrænset til virksomheder, der er tilstrækkeligt store til at nå et årligt forbrug på 7 GWh, med udelukkelse af mindre virksomheder, der ikke når denne forbrugstærskel, selv når CSPE udgør 0,5 procent af deres værditilvækst.

(173) Af disse grunde konkluderer Kommissionen, at de forskellige lofter, der hjemles af loven, udgør en selektiv fordel for visse virksomheder eller erhvervssektorer, og bekræfter dermed sin analyse som fremlagt i indledningsafgørelsen af 16. september 2014. Foranstaltningerne udgør en fordel for de begunstigede virksomheder i forhold til referenceordningen, ifølge hvilken samtlige slutforbrugere skal deltage i ordningen for at finansiere målene for CSPE. Herved tager Kommissionen afstand fra ALFI's synspunkt som fremlagt i betragtning 68 såvel som Frankrigs synspunkt som fremlagt i betragtning 74-78.

(174) Endelig, som fremlagt i betragtning 164, har Frankrig ikke bevist, at denne differentierede behandling var et resultat af afgiftssystemet. Bevisbyrden påhviler i dette tilfælde medlemsstaten.

5.1.1.3. Påvirkning af konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne

(175) De virksomheder, der begunstiges af lofterne for CSPE pr. forbrugssted og ift. værditilvæksten, er i konkurrence med virksomheder i andre medlemsstater (metalindustri, papirindustri, levnedsmiddelindustri, kemisk industri mv.). Lofterne pr. forbrugssted og ift. værditilvæksten kan følgelig påvirke konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne.

(176) Kommissionen tager således afstand fra det synspunkt, Frankrig forsvarer som fremlagt i betragtning 79.

5.1.1.4. Konklusion vedrørende eksistensen af statsstøtte

(177) Af de grunde, der er anført i betragtning 48 til 50, bekræfter Kommissionen de i indledningsafgørelsen fremlagte konklusioner og betragter således lofterne pr. forbrugssted og ift. værditilvæksten som udgørende statsstøtte.

5.1.2. Fritagelser for CSPE bevilget for eget forbrug beregnet til elproduktion

5.1.2.1. Statsstøtte, der kan tilregnes staten og er ydet ved hjælp af statsmidler

(178) Af de samme grunde som fremlagt i afsnit 5.1.1.1 bekræfter Kommissionen, at disse fritagelser kan tilregnes staten og er ydet ved hjælp af statsmidler

5.1.2.2. Påvirkning af konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne

(179) De virksomheder, der er omfattet af disse fritagelser for CSPE (hovedsagelig elproducenter, der anvender atomkraftværker, og vandkraftværker, der anvender pumpning), er i konkurrence med virksomheder i andre medlemsstater. Disse fritagelser kan følgelig påvirke konkurrencen og handelen mellem medlemsstaterne.

(180) Frankrig gør gældende, at den fritagelse for CSPE, der bevilges til virksomheder, der er egenforbrugere af elektricitet, ikke skaber konkurrencefordrejninger, i det omfang flere lande, navnlig i EU, praktiserer samme type fritagelse, som forklaret i betragtning 79.

(181) Ifølge fast retspraksis betragtes en foranstaltning, der iværksættes af en stat, som konkurrencefordrejende, når den forbedrer en begunstiget virksomheds konkurrencemæssige position i forhold til dens konkurrenter (34). Dette er tilfælde for en foranstaltning, som reducerer de byrder, der normalt påhviler en virksomhed. Domstolen har desuden tidligere besluttet, at individuelle foranstaltninger, gennem hvilke en medlemsstat indretter konkurrenceforholdene for en sektor efter forholdene i andre medlemsstater, ikke i givet fald kan unddrage sig betegnelsen som statsstøtte (35).

5.1.2.3. Økonomisk fordel og selektivitet

(182) Kommissionen bemærker, at fritagelsen ved første øjekast udgør en fordel for egenforbrugerne. Som allerede nævnt i betragtning 162 pålægges CSPE på slutforbrugerne af elektricitet, som er etableret på det franske territorium, og CSPE-beløbet beregnes forholdsmæssigt til den forbrugte mængde elektricitet. Ved at fritage en del af egenforbruget for CSPE har staten mindsket CSPE-byrden, som de begunstigede virksomheder ellers skulle have betalt.

(183) Kommissionen har dernæst undersøgt, om denne fordel var selektiv. Kommissionen understreger indledningsvis, at referenceordningen (CSPE) er beskrevet i betragtning 165. Den består af en afgift, der pålægges samtlige slutforbrugere af elektricitet, på deres elektricitetsforbrug. Afgiften indsamles for at finansiere støtteforanstaltninger, der forfølger specifikke mål.

(184) Dernæst skal Kommissionen kontrollere, om virksomhederne, der er omfattet af fritagelsen pga. eget forbrug med henblik på at producere elektricitet, ligger inden for logikken bag elektricitetsafgiftsordningen. Elforbrug med henblik på at producere elektricitet udgør et (slut-)forbrug af elektricitet. Derved adskiller en elproducents elforbrug sig ikke fra en anden forbrugers elforbrug i forhold til formålene med CSPE, og den delvise fritagelse pga. eget forbrug af elektricitet med henblik på at producere elektricitet lader til at medføre en uberettiget differentiering i forhold til formålet med CSPE. Kommissionen konkluderer følgelig, at foranstaltningen umiddelbart forekommer selektiv, idet den indfører en differentiering mellem virksomheder, der befinder sig i en tilsvarende faktuel og juridisk situation i forhold til formålet med CSPE

(185) Frankrig hævder imidlertid, at fritagelsen har til formål at undgå dobbeltbeskatning, hvilket er et generelt anerkendt princip inden for beskatningsordninger.

(186) Uden fritagelse ville den elektricitet, der forbruges af slutforbrugeren, således omfatte CSPE to gange: en gang på elektriciteten A, der anvendes til at producere elektriciteten B, og en gang på elektriciteten B, der produceres ud fra elektriciteten A.

(187) Kommissionen har tidligere anerkendt, at forebyggelsen af dobbeltbeskatning er et princip, der generelt mødes i afgiftsordninger på elforbrug (36), men også i andre beskatningsordninger (37). Det er også det princip, der har ført til vedtagelsen af artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003. Kommissionen anerkender således det argument, Frankrig fremlægger i betragtning 111.

(188) Kommissionen finder således, at de fritagelser, der bevilges til virksomheder, der er egenforbrugere af elektricitet til produktion af elektricitet, er berettigede pga. CSPE-afgiftsordningens karakter og forvaltning.

(189) Kommissionen finder følgelig, at fritagelserne pga. eget forbrug af elektricitet beregnet til elektricitetsforbrug ikke udgør en selektiv fordel. Den konkluderer, at fritagelserne for CSPE, der bevilges til egenforbrugssteder, som anvender elektricitet til at producere elektricitet, ikke udgør en statsstøtte.

5.1.2.4. Konklusion vedrørende tilstedeværelsen af statsstøtte

(190) Af de grunde, der er anført i betragtning 178 til 189, konkluderer Kommissionen, at fritagelserne for CSPE, der bevilges pga. eget forbrug beregnet til produktion af elektricitet, ikke udgør statsstøtte.

(191) Kommissionen bekræfter hermed Frankrigs konklusioner, der er fremlagt i betragtning 127, ifølge hvilke der ikke kræves en tilpasningsordning for disse begunstigede virksomheder.

5.1.3. Fritagelser for CSPE, der bevilges for egetforbrug af elektricitet, der er egenproduceret ud fra højeffektiv kraftvarmeproduktion og vedvarende energi, for den del af CSPE, der går til finansieringen af disse mål.

5.1.3.1. Statsstøtte, der kan tilregnes staten og er ydet ved hjælp af statsmidler

(192) Af de samme grunde som fremlagt i afsnit 5.1.2.1 bekræfter Kommissionen, at disse fritagelser kan tilregnes staten og er ydet ved hjælp af statsmidler.

5.1.3.2. Økonomisk fordel og selektivitet

(193) Som allerede nævnt i betragtning 182 til 189 mener Kommissionen ved første øjekast, at den delvise fritagelse for CSPE, der bevilges til egenforbrugere, udgør en fordel for disse.

(194) Kommissionen har dernæst undersøgt, om denne fordel var selektiv for eget forbrug af elektricitet, der er egenproduceret ud fra højeffektiv kraftvarmeproduktion og vedvarende energi.

(195) For det første er referenceordningen CSPE beskrevet i betragtning 165 som en afgift finansieret af samtlige forbrugere af elektricitet, der forfølger bestemte mål.

(196) For det andet, hvad angår fritagelsen for CSPE for eget forbrug af elektricitet produceret af anlæg, der anvender vedvarende energi eller højeffektiv kraftvarmeproduktion, for den del af CSPE, der tjener til at finansiere vedvarende energi og højeffektiv kraftvarmeproduktion, finder Kommissionen, at virksomheder, der er omfattet af denne fritagelse, befinder sig i samme faktuelle og juridiske situation som de øvrige bidragydere til CSPE i forhold til det af CSPE forfulgte mål, som indebærer, at samtlige slutforbrugere af elektricitet skal deltage i ordningen for at finansiere CSPE's mål.

(197) Kommissionen bemærker, at de egenproducenter, der har valgt at anvende vedvarende energi eller højeffektiv kraftvarmeproduktion til deres eget elforbrug, bidrager direkte til målene for to af de foranstaltninger, som CSPE skal finansiere, nemlig støtte til produktion af vedvarende energi og produktion af elektricitet ud fra højeffektive kraftvarmeanlæg. Frankrig har imidlertid bekræftet, at egenproducenterne ikke var omfattet af nogen støtteforanstaltninger for den egenforbrugte del. Kun elektricitet, der tilføres til elnettet, kan opnå CSPE-finansieret støtte. Eftersom egenproduktion af elektricitet ud fra vedvarende energikilder eller højeffektiv kraftvarmeproduktion bidrager på samme måde som elektricitet, der tilføres til elnettet, til målene mht. miljøbeskyttelse og energieffektivitet, der forfølges af de CSPE-finansierede støtteforanstaltninger, finder Kommissionen, at det ligger i logikken og karakteren af CSPE at fritage egenproducenter, der anvender vedvarende energi eller højeffektiv kraftvarmeproduktion til deres eget forbrug af elektricitet (og som ikke modtager nogen støtte finansieret via CSPE for denne elektricitet) fra den del af CSPE, som har til formål at finansiere støtteforanstaltningerne til henholdsvis vedvarende energi og kraftvarmeproduktion (38). Denne fritagelse udgør dermed ikke nogen selektiv fordel.

(198) Mens det er begrundet at fritage en egenproducent, der anvender højeffektiv kraftvarmeproduktion, for den del af CSPE, der finansierer støtte til kraftvarmeproduktion, gælder det samme ikke for den del af CSPE, der finansierer støtte til vedvarende energi, undtagen hvis kraftvarmeanlægget desuden anvender vedvarende energi. Hvor det ligeledes er begrundet at fritage en egenproducent, der anvender vedvarende energi, for den del af CSPE, der finansierer støtte til vedvarende energi, gælder det samme ikke for den del af CSPE, der finansierer støtte til kraftvarmeproduktion, undtagen hvis anlægget selv er et anlæg til højeffektiv kraftvarmeproduktion.

(199) Det er endvidere ikke begrundet at fritage en egenproducent, der anvender højeffektiv kraftvarmeproduktion eller vedvarende energi, for den del af CSPE, der finansierer støtte til de øvrige mål (navnlig sociale takster og takstudligning). I forhold til finansieringen af disse øvrige mål befinder egenproducenter, der anvender højeffektiv kraftvarmeproduktion eller vedvarende energi, sig i en tilsvarende faktuel og juridisk situation som de øvrige forbrugere af elektricitet, eftersom deres egenproduktion ikke bidrager til disse øvrige mål.

(200) Kommissionen understreger ligeledes, at fritagelserne for CSPE, der bevilges til egenforbrugssteder, ikke kan begrundes af et mål af fælles interesse i forbindelse med forbedringen af håndteringen af spidsbelastninger, som hævdet af Frankrig, idet dette mål af fælles interesse ikke er et mål, der er forbundet med den referenceordning, der udgøres af CSPE. Selv hvis det forudsættes, at CSPE forfølger et sådant mål, ville fritagelsen pga. eget forbrug desuden ikke i sig selv gøre det muligt at håndtere spidsbelastninger. Egenforbrugerne er således stadig tilsluttet elnettet, dels for at kunne tilføre det deres overskydende produktion, men også for at kunne udnytte elektricitet fra nettet i tilfælde af vedligeholdelse eller afbrydelse af deres anlæg eller blot for at supplere deres egenforbrugsanlæg. Fritagelsen er imidlertid ikke underlagt betingelsen ikke at forbruge elektricitet fra nettet i tilfælde af spidsbelastning.

(201) Frankrig har ligeledes anført, at den delvise fritagelse af egen produktion var begrundet ud fra det faktum, at egenproducenterne har valgt ikke at være omfattet af den offentlige elforsyningsservice. Kommissionen påpeger dog dels, at Frankrig ikke har godtgjort, at CSPE blev fastsat som funktion af graden af udnyttelse af den offentlige elforsyningsservice. Frankrig har således bekræftet, at alle egenproducenter, der var omfattet af den delvise fritagelse pga. egenproduktion, var tilsluttet det offentlige elnet, således at de alle om nødvendigt kunne udnytte elnettet til at tilføre det deres overskydende elektricitetsproduktion eller til at forbruge elektricitet fra nettet, hvis deres anlæg var defekt eller under vedligeholdelse. Dels bemærker Kommissionen endvidere, at hvad angår den del af CSPE, der har til formål at finansiere takstudligningen med de oversøiske territorier, er egenproducenterne og slutforbrugerne på det franske fastland i samme situation, eftersom ingen af dem er omfattet af denne tjeneste men er forpligtet til at finansiere den af solidaritetsgrunde.

(202) Endelig har Frankrig skønnet, at den (delvise) fritagelse var begrundet i medfør af direktiv 2003/96/EF, hvoraf det fremgår, at små elproducenter kan fritages for elektricitetsafgift, i det omfang de produkter, der anvendes til at producere denne elektricitet, er beskattet andetsteds (jf. betragtningerne 76 og 111). På dette punkt påpeger Kommissionen, at direktiv 2003/96/EF ikke som sådan finder anvendelse på CSPE, hvilket Frankrig allerede angav i sine skrivelser inden indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure. I øvrigt, hvis dette direktiv 2003/96/EF var gældende eller pr. analogi kunne gøres gældende for CSPE, ville man være nødsaget til at konkludere, at en fritagelse ikke var begrundet. Da CSPE udelukkende indkræves på elektricitet, finder den ikke anvendelse på produkter (andre end elektricitet), der bruges til at producere denne elektricitet. Anvendelsen af direktiv 2003/96/EF ville i virkeligheden føre til en bekræftelse af, at CSPE skal indkræves på elektriciteten.

5.1.3.3. Påvirkning af konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne

(203) De virksomheder, der begunstiges af fritagelserne for CSPE, er i konkurrence med virksomheder i andre medlemsstater. De her omhandlede egenforbrugere er ikke elproducenter men industrier, der hovedsagelig er aktive inden for følgende aktivitetssektorer: kemi, stålindustri og petrokemi, som anført af Frankrig og henvist til i betragtning 78. Disse fritagelser kan følgelig påvirke konkurrencen og handelen mellem medlemsstaterne.

5.1.3.4. Konklusion vedrørende eksistensen af statsstøtte

(204) Kommissionen konkluderer, at de fritagelser for CSPE, der er bevilget for henholdsvis eget forbrug af elektricitet produceret ud fra vedvarende energikilder og højeffektiv kraftvarmeproduktion beregnet til produktion af elektricitet, ikke udgør en statsstøtte for den del af CSPE, der er beregnet til at finansiere henholdsvis vedvarende energi og højeffektiv kraftvarmeproduktion. Derimod udgør fritagelsen for den del af CSPE, der er beregnet til at finansiere andre komponenter af CSPE end henholdsvis støtte til vedvarende energi og støtte til højeffektiv kraftvarmeproduktion, en statsstøtte.

(205) Kommissionen billiger således de konklusioner, der er fremført af Frankrig i betragtningerne 128 til 131.

5.1.4. Fritagelser, der bevilges for eget forbrug ud fra andre kilder end højeffektiv kraftvarmeproduktion og vedvarende energi

5.1.4.1. Statsstøtte, der kan tilregnes staten og er ydet ved hjælp af statsmidler

(206) Af de samme grunde som fremlagt i afsnit 5.1.2.1 bekræfter Kommissionen, at disse fritagelser kan tilregnes staten og er ydet ved hjælp af statsmidler

5.1.4.2. Økonomisk fordel og selektivitet

(207) Som allerede nævnt i betragtning 193 anser Kommissionen, at den delvise fritagelse for CSPE, der bevilges til egenforbrugere, udgør en fordel for disse.

(208) Kommissionen anser også, at de fritagelser, der bevilges til egenforbrugere, når det eget forbrug ikke har til formål at i) producere elektricitet, eller når den egenproducerede og egenforbrugte elektricitet ikke stammer fra ii) vedvarende energi eller højeffektiv kraftvarmeproduktion, giver de således begunstigede virksomheder en selektiv fordel i forhold til CSEP-bidragsyderne, skønt de befinder sig i den samme faktuelle situation som deres konkurrent, der betaler CSPE.

(209) Referenceordningen er beskrevet i betragtning 165. Der mindes om, at CSPE er en afgift, der i princippet gælder for samtlige forbrugere af elektricitet i Frankrig, og som har til formål at finansiere foranstaltninger, der forfølger specifikke mål.

(210) Når virksomheden, der er omfattet af fritagelsen, er en egenforbruger, som ikke anvender sit eget forbrug til produktion af elektricitet, eller når den egenproducerede og egenforbrugte elektricitet ikke stammer fra vedvarende energi eller højeffektiv kraftvarmeproduktion, befinder virksomheden sig i samme faktuelle og juridiske situation som de øvrige forbrugere i forhold til målet for CSPE. I særdeleshed forbruger virksomheden elektricitet, og dens egenproduktion bidrager ikke til nogen af målene for de foranstaltninger, der finansieres af CSPE.

(211) Kommissionen understreger ligeledes, at fritagelserne for CSPE, der bevilges til egenforbrugssteder, ikke kan begrundes af bidrag til et mål af fælles interesse i forbindelse med forbedringen af håndteringen af spidsbelastninger, som hævdet af Frankrig, idet dette mål af fælles interesse ikke er et mål, der er forbundet med den referenceordning, der udgøres af CSPE. Desuden, selv hvis det forudsættes, at CSPE støtter sig til et sådant mål, ville fritagelsen pga. eget forbrug ikke i sig selv gøre det muligt at håndtere spidsbelastninger. Egenforbrugerne er således stadig tilsluttet elnettet, dels for at kunne tilføre det deres overskydende produktion, men også for at kunne udnytte elektricitet fra nettet i tilfælde af vedligeholdelse eller afbrydelse af deres anlæg eller blot for at supplere deres egenforbrugsanlæg. Fritagelsen er imidlertid ikke underlagt betingelsen ikke at forbruge elektricitet fra nettet i tilfælde af spidsbelastning.

(212) Frankrig har ligeledes anført, at den delvise fritagelse af egen produktion var begrundet ud fra det faktum, at egenproducenterne har valgt ikke at være omfattet af den offentlige elforsyningsservice. Kommissionen påpeger dog dels, at Frankrig ikke har godtgjort, at CSPE blev fastsat som funktion af graden af udnyttelse af den offentlige elforsyningsservice. Frankrig har endvidere bekræftet, at alle egenproducenter, der var omfattet af den delvise fritagelse pga. egenproduktion, var tilsluttet det offentlige elnet, således at de alle om nødvendigt kunne udnytte elnettet til at afsætte deres overskydende elektricitetsproduktion eller til at forbruge elektricitet fra nettet, hvis deres anlæg var defekt eller under vedligeholdelse. Dels bemærker Kommissionen endvidere, at CSPE også har til formål at finansiere takstudligningen med de oversøiske territorier. I forhold til målet mht. finansiering af takstudligningen er egenproducenterne og slutforbrugerne på det franske fastland imidlertid i samme situation, eftersom ingen af dem er omfattet af denne tjeneste men er forpligtet til at finansiere den af solidaritetsgrunde. De her omhandlede egenforbrugere bidrager desuden heller ikke til målene mht. udvikling af vedvarende energi eller kraftvarmeproduktion, idet deres produktion — pr. definition af fossil oprindelse og uden anvendelse af kraftvarmeproduktion — endda er i modstrid med disse mål.

(213) Frankrig har ligeledes anført, at den delvise fritagelse for egenproduktion op til 240 GWh var af generel anvendelse. På dette punkt påpeger Kommissionen dels, at Frankrig har bekræftet, at denne fritagelse i virkeligheden kun vedrørte visse erhvervssektorer (se betragtning 35 og 36). Dels har Domstolen i sin dom af 21. december 2016 (Kommissionen mod World Duty Free Group) (39) henvist til, at en skatteforanstaltning eller afgift er selektiv, hvis det fastslås, at den indfører en differentiering, som ikke er begrundet af ordningens karakter og forvaltning, mellem operatører, som befinder sig i en tilsvarende faktuel og juridisk situation i forhold til det mål, der forfølges af den pågældende generelle beskatningsordning. Det er i betragtning 161 og 162 blevet påvist, at fritagelsen indfører en differentiering, som ikke er begrundet af ordningens karakter og forvaltning, mellem operatører, som befinder sig i en tilsvarende faktuel og juridisk situation i forhold til det mål, der forfølges af de