KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 14. oktober 1998

om støtte til andelsvirksomheder, fastsat ved italiensk lov nr. 49/85

(meddelt under nummer K(1998) 2857)

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(1999/250/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter i overensstemmelse med nævnte artikler at have opfordret de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger(1), og

ud fra følgende betragtninger:

I

(1) Ved brev af 11. juni 1997 meddelte Kommissionen den italienske regering, at den havde truffet beslutning om at indlede den i traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure over for den i lov nr. 538/93, nr. 644/94 og lovdekret nr. 416/95 fastsatte finansiering af nogle bestemmelser i italiensk lov nr. 49/85 om foranstaltninger til fordel for andelsvirksomheder, og den opfordrede den til senest en måned fra datoen for meddelelsen at fremsætte eventuelle bemærkninger.

(2) Ved offentliggørelse af en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2) har Kommissionen underrettet de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter og opfordret dem til senest en måned fra datoen for offentliggørelsen af fremsætte deres bemærkninger.

(3) Ingen andre medlemsstater aller andre interesserede parter har fremsat bemærkninger. Den italienske regering fremsatte sine bemærkninger ved brev af 31. juli 1997, 21. januar, 6. marts, 13. maj og 16. juni 1998.

II

(4) Ved brev af 31. juli 1997 anførte den italienske regering følgende:

a) lov nr. 49/85 er ophævet, og ingen støtte er indrømmet i forbindelse med den anmeldte refinansiering

b) de pågældende støtteforanstaltninger er erstattet af en ny ordning, som vil blive anmeldt i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3

c) det påtænkes dog midlertidigt at anvende én af de i den gamle lov omhandlede to ordninger (den såkaldte særfond) til fordel for andelsvirksomheder, der er oprettet inden den 31. december 1996. Der er tale om 21 sager svarende til i alt 40 mia. ITL og vedrørende 795 arbejdstagere.

(5) I mellemtiden er den nye ordning blevet anmeldt til Kommissionen, som har godkendt den(3), idet den anlagde den betragtning, at støtteforanstaltningen i princippet og på baggrund af dens egenskaber ikke indebar statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1. Det drejer sig nemlig om erhvervelse af kapitalandele udelukkende i små og mellemstore virksomheder ifølge EF-definitionen, der bl.a. er afhængig af, at de offentlige investorer tillægges særrettigheder med hensyn til overskuddets deling (2 % i tilfælde af positiv saldo på balancen, garanteret afkast, også i tilfælde af at generalforsamlingen skulle beslutte ikke at betale udbytte til de private andelshavere).

(6) Den oven for nævnte ordning indledte procedure er derfor blevet meningsløs bortset fra over for den midlertidige anvendelse af særfondsordningen på de nævnte 21 tilfælde.

III

(7) Særfonden har til formål at yde et engangstilskud til oprettelse af andelsvirksomheder, hvor andelshaverne er arbejdstagere, der er udstødt af arbejdslivets produktionssektor. Nævnte andelsvirksomheder kan erhverve, leje eller forvalte virksomheder, som nævnte arbejdstagere har været ansat i, eller oprette nye produktionsvirksomheder.

(8) Finansieringerne indrømmes i form af andele i selskabskapitalen gennem andelsfinansieringsselskaber. Andelen kan ikke overstige tre gange den arbejdstagertegnede selskabskapital, og den kan højst udgøre 75 % af disse andelsvirksomheders selskabskapital. I bestyrelserne for de pågældende andelsvirksomheder råder finansieringsselskaberne højst over 5 stemmer ud af 14. Arbejdstagerne har mulighed for at opkøbe de kapitalandele, andelsfinansieringsselskaberne har tegnet sig for, til nominal værdi.

(9) På baggrund af ovenstående har Kommissionen som led i procedurens iværksættelse anlagt den betragtning, at erhvervelsen af kapitalandele ikke kunne anses for at være foretaget på markedsinvestorvilkår, og at den derfor udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1. Nævnte støtte kunne være beregnet på kriseramte virksomheder, eftersom der udtrykkeligt var fastsat mulighed for at rette op på gamle kriseramte virksomheder. Da imidlertid de i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder(4) fastsatte betingelser ikke er overholdt, kunne støtten ikke anses for at være forenelig med fællesmarkedet. Desuden havde Kommissionen konkluderet, at de pågældende foranstaltninger var uforenelige, uanset om de tog sigte på nye virksomheder, eftersom det ikke kunne angives, hvor meget der gik til investeringer eller til nye arbejdspladser.

IV

(10) Af den forelagte dokumentation fremgår det, at 4 ud af de i afsnit II, litra c), omhandlede 21 andelsvirksomheder ikke har noget at gøre med samhandelen inden for EF. Der er nemlig tale om ret små selskaber, der arbejder på et lokalt marked i sektorerne for begravelsesforretninger, proviantforsyning, administration af læreanstalter samt militærsektoren.

(11) Med hensyn til de øvrige andelsvirksomheder drejer det sig om mindre virksomheder, bortset fra to, der med ca. 100 ansatte er mellemstore virksomheder. For så vidt angår kapitalandele til fordel for disse selskaber, har den italienske regering forsikret, at den bestemmelse til fordel for private selskaber om, at den offentlige kapitalandel kan opkøbes til nominal værdi, ikke vil blive anvendt. De offentlige kapitalandele vil derfor blive afsat til markedsprisen. De italienske myndigheder har endvidere anført, at de private andele i den risikovillige kapital i nævnte andelsvirksomheder vil være i flertal eller i det mindste meget høje (ca. 50 %). Endelig har den italienske regering erklæret, at i alle disse sager er der tale om nye virksomheder.

V

(12) I EF-bestemmelserne om offentlige myndigheders erhvervelse af kapitalinteresser i virksomheder(5) står der, at der ikke er tale om statsstøtte, når den offentlige investor bærer sig ad som en privat investor, der arbejder på normale markedsøkonomiske vilkår. For at overtyde sig herom må Kommissionen påse, at de normale vilkår for afkast af den investerede kapital overholdes (risiko, bestemmelser om fordeling af overskuddet, betingelser for afståelse af de erhvervede kapitalandele osv.).

(13) I den forbindelse kan Kommissionen konstatere, at den private andel, der er af betydning (ca. 50 %), sikrer transaktionens værdi og lønsomhed. Med hensyn til bestemmelserne om salg af andele er muligheden for opkøb af de offentlige andele til nominal værdi ophævet. Salget vil derfor ifølge Kommissionen ske på markedsvilkår.

(14) For så vidt angår betingelserne for afkast af de erhvervede andele, må det konstateres, at de fastsatte begrænsninger såvel med hensyn til fordeling af overskud som med hensyn til stemmer på generalforsamlingen (den offentlige andelshaver vil højst råde over 5 stemmer ud af 14), af åbenbare årsager ikke gør det muligt at konkludere, at den offentlige andelshaver vil kunne forvente et normalt afkast af den investerede kapital. De andelshavende arbejdstagere kan nemlig beslutte at uddele overskuddet på anden måde end i form af dividender (f.eks. i form af lønforhøjelser).

(15) Kommissionen må derfor under hensyn til bestemmelserne om afkast af andelene konkludere, at nævnte støtteforanstaltninger udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1. Den må endvidere fastslå, at den pågældende foranstaltning ikke er forenelig med traktatens artikel 92 ff., da der er tale om driftsstøtte, der ikke er i overensstemmelse med EF-bestemmelserne desangående, eftersom den ikke er nedtrappelig og tidsbegrænset. Støtteforanstaltningerne er derfor uforenelige med fællesmarkedet og må ophæves.

(16) Kommissionen skal bemærke, at trods de i betragtning 14 omhandlede begrænsninger ville betingelserne for afkast derimod kunne have været anset for at være markedsbetingelser, hvis de offentlige kapitalandele havde været ledsaget af særret til højere udbytte end det, der uddeles til de andelshavende arbejdstagere, som omhandlet i den nye lov til fordel for andelsvirksomheder(6), som Kommissionen netop har godkendt. Disse garantier ville nemlig, idet de udgør et modstykke til begrænsningerne vedrørende stemmeret og uddeling af overskud, og i betragtning af den fordel, SMV har i henhold til bestemmelserne om offentlige kapitalinteresser i virksomhederne, have kunnet bevirket, at den offentlige investor ville kunne anses for at arbejde som privat investor på markedsvilkår.

(17) Om nævnte virksomheder er kriseramte eller ej er i øvrigt i den forbindelse ifølge Kommissionen ligegyldig af følgende årsager. Først og fremmest er denne forudsætning udelukket af de italienske myndigheder. For det andet må Kommissionen, selv om det er muligt at mene, at den finansielle overførsel kan indebære statsstøtte, som forudsat i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, når der er tale om finansiering af en virksomhed med finansielle vanskeligheder, drage andre konklusioner. Den rigelige tilstedeværelse af private investorer, der tilfører ny kapital på op til ca. 50 % af den risikovillige kapital, og sikkerheden for et bestemt afkast af den investerede offentlige kapital gør det muligt at konkludere, at der er tale om støtteforanstaltninger, der er gennemført under overholdelse af det private investorprincip.

(18) Havde de offentlige erhvervelser af kapitalandele også haft de under betragtning 16 omhandlede egenskaber, ville Kommissionen i henhold til bestemmelserne om offentlige erhvervelser af kapitalinteresser i virksomhederne have anlagt den betragtning, at de i princippet ikke udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1 -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den i italiensk lov nr. 49/85 omhandlede midlertidige ydelse til ovennævnte 17 andelsvirksomheder af støtte i form af den i særfonden omhandlede deltagelse i selskabskapitalen udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, er uforenelig med fællesmarkedet og må derfor ophæves.

Artikel 2

Den Italienske Republik vedtager alle nødvendige foranstaltninger for at efterkomme artikel 1 og underretter Kommissionen herom senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 14. oktober 1998.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 309 af 7.10.1997, s. 3.

(2) Se fodnote 1.

(3) Statsstøttesag N 26/98, brev til den italienske regering nr. 6278 af 24. juli 1998.

(4) EFT C 368 af 23.12.1994, s. 12.

(5) Bull. 9/1984.

(6) Se fodnote 3.