SÆRBERETNING Nr. 3/95 om iværksættelse af interventionsforanstaltninger inden for rammerne af den fælles markedsordning for fåre- og gedekød (95/C 285/01)

(Bemærkninger i henhold til EF-traktatens artikel 188 C, stk. 4, andet afsnit)

INDHOLD

Punkt

INDLEDNING 1.1 - 1.4

MARKEDET FOR FÅRE- OG GEDEKØD 2.1 - 2.10

Verdensmarkedet 2.1 - 2.2

Det indre marked 2.3 - 2.7

Særlige aspekter ved fåre- og gedehold 2.8 - 2.10

FÆLLESSKABSBESTEMMELSERNE 3.1 - 3.16

Indledning 3.1 - 3.2

Foranstaltninger på det interne marked 3.3 - 3.12

Præmier 3.3 - 3.8

Privat oplagring 3.9 - 3.12

Foranstaltninger i forbindelse med samhandel med tredjelande 3.13 - 3.16

BEMÆRKNINGER OM FÆLLESSKABSORDNINGENS

EFFEKT 4.1 - 4.28

Præmieordningen 4.1 - 4.25

Effekten af præmierne 4.2 - 4.7

Forsøg på styring af produktion og budgetudgifter 4.8 - 4.20

Nødvendigheden af, at præmierne ydes på et mere selektivt grundlag 4.21 - 4.25

Privat oplagring 4.26 - 4.28

BEMÆRKNINGER OM ADMINISTRATIONEN 5.1 - 5.71

Kommissionens rolle 5.2 - 5.7

Gennemførelse af præmieordningen i medlemsstaterne 5.8 - 5.68

Registrering af markedspriserne 5.9 - 5.16

Administrativ kontrol af præmieansøgningerne 5.17 - 5.23

Kontrol på stedet hos producenterne 5.24 - 5.49

Sanktioner 5.50 - 5.55

Præmieudbetaling 5.56 - 5.58

Den særlige ordning for opfedning af lam til tunge slagtekroppe 5.59 - 5.65

Individuelle præmielofter 5.66 - 5.68

Støtte til privat oplagring 5.69 - 5.71

KONKLUSION 6.1 - 6.14

En mere selektiv og effektiv støtte 6.2 - 6.6

Behov for pålidelige statistiske data 6.7 - 6.8

En mere pålidelig metode til registrering af markedspriserne 6.9

Styrkelse af kontrollen af præmierne 6.10 - 6.12

Eventuel ophævelse af den supplerende præmie for opfedning af lam til tunge slagtekroppe 6.13

Styrkelse af medlemsstaternes kontrol af privat oplagring 6.14

Side

BILAG 1: Udviklingen i den fælles markedsordning for fåre- og gedekød 30

BILAG 2: Evaluering af budgetbesparelser som følge af indførelsen af en stabiliseringsordning, ledsaget af delvis kompensation i form af et tillæg i forbindelse med udvikling af landdistrikter 32

Kommissionens svar 34

INDLEDNING

1.1. Den fælles markedsordning for fåre- og gedekød blev indført i juni 1980 (1). I de første år steg budgetudgifterne i forbindelse med denne markedsordning støt, men de holdt sig under 600 mio. ECU (jf. tabel 1). Udgifterne fordobledes i 1988, hvilket til dels var en følge af Spaniens og Portugals tiltrædelse, og i 1991 steg de på ny kraftigt til ca. 2 000 mio. ECU, hvilket svarer til 1,7 ECU pr. kg kød produceret i Den Europæiske Union. Disse udgifter vedrører næsten udelukkende (99,8 %) præmier for i alt 80 millioner moderfår og geder (jf. tabel 2 og 3) til ca. 600 000 producenter, hvoraf kun 17 % kan betragtes som specialiserede (2).

1.2. I 1984 offentliggjorde Retten en særberetning om, hvorledes den fælles markedsordning for fårekød fungererede (3), og i årsberetningen for regnskabsåret 1988 (4) fremsatte den igen bemærkninger om præmien til fårekødsproducenter. Retten har endvidere fremsat bemærkninger om »udligningsgodtgørelsen« for moderfår og geder i ugunstigt stillede områder ydet under EUGFL, Udviklingssektionen, i årsberetningen for regnskabsåret 1990 (5).

1.3. Formålet var denne gang at undersøge økonomiforvaltningen af den fælles markedsordning siden 1989, og hvordan fællesskabsbestemmelserne var blevet anvendt i de forskellige medlemsstater, samtidig med at der skulle følges op på tidligere bemærkninger. Undersøgelsen blev således gennemført i Kommissionens tjenestegrene samt i de centrale og regionale tjenester, der forvalter den fælles markedsordnings instrumenter, og hos støttemodtagere i syv medlemsstater, der tegner sig for over 95 % af udgifterne, nemlig Grækenland, Spanien, Frankrig, Irland, Italien, Portugal og Det Forenede Kongerige.

1.4. Det fremgår af undersøgelsen af den administrative forvaltning af foranstaltningerne inden for rammerne af den fælles markedsordning, at præmieordningen indebærer risici for uregelmæssigheder (jf. punkt 5.8-5.68). Efter afslutningen af undersøgelsen er der indført en identifikationsordning for dyrene og et producentregister. Det vil formentlig kunne forbedre forholdene, men Retten skal allerede nu fremsætte en række henstillinger (jf. punkt 5.42-5.49).

MARKEDET FOR FÅRE- OG GEDEKØD

Verdensmarkedet

2.1. Verdensmarkedet for fåre- og gedekød var indtil 1990 præget af en fortsat stigning i bestanden og produktionen i de vigtigste produktionsområder, dvs. Kina, Den Europæiske Union, det tidligere Sovjetunionen, Australien, Pakistan, Indien og New Zealand. Siden udgangen af 1991 er verdensproduktionen faldet ubetydeligt på grund af et fald i produktionen i det tidligere Sovjetunionen og en mindre produktionsnedgang i landene i Den Europæiske Union (tabel 4).

2.2. De største producentlande er også de største forbrugere. New Zealand og Australien har et stort produktionsoverskud og indtager en fremtrædende stilling i den internationale samhandel. New Zealand eksporterer fortrinsvis til EU og Australien til Mellemøsten og Nordafrika (6). EU eksporterer næsten intet fårekød.

Det indre marked

2.3. I 1992 (7) var Unionens fårebestand på 98,6 mio. dyr mod 95,5 mio. i 1987 (en årlig stigning på 0,6 %). Gedebestanden var samme år på 12,0 mio. dyr mod 11,9 mio. i 1987 (en årlig stigning på 0,3 %) (jf. tabel 2 og 3).

2.4. EU's produktion, der i 1992 var på 1,18 mio. tons, har fulgt den ovenfor beskrevne udvikling (jf. tabel 5 og 6). De fire vigtigste producentlande er i rækkefølge Det Forenede Kongerige, Spanien, Frankrig og Grækenland, der tilsammen tegner sig for 80 % af produktionen. Det Forenede Kongerige producerer alene en tredjedel heraf.

2.5. Siden begyndelsen af 1990'erne har det gennemsnitlige årlige forbrug pr. indbygger været på over fire kg, men der er store variationer medlemsstaterne imellem, fra 14 kg i Grækenland til mindre end et kg i Danmark, Tyskland og Nederlandene. Endvidere er der forskelle med hensyn til selve produktet; gennemsnitsvægten ved slagtning går fra 10 kg eller herunder i Grækenland, Spanien, Italien og Portugal til nær ved 20 kg eller mere i Belgien, Luxembourg, Danmark, Tyskland, Irland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. Frankrig ligger midt imellem med 17 kg. Fællesskabsgennemsnittet er på 14 kg.

2.6. Selvforsyningsgraden er steget fra 71 %, da markedsordningen blev indført i 1980, til 83 % i 1992. Differencen udlignes navnlig ved import fra New Zealand af ca. 200 000 tons kød slagtet vægt, dvs. 80 % af den samlede årlige import. 95 % af dette kød importeres frosset og vedrører et andet markedssegment end fællesskabskødet, der sælges fersk eller kølet til en pris, der er 50-60 % højere.

2.7. Det Forenede Kongerige, der almindeligvis har et af de laveste prisniveauer i EU, er den største eksportør i samhandelen inden for Den Europæiske Union, og Frankrig er den største importør (tabel 7).

Særlige aspekter ved fåre- og gedehold

2.8. Fårehold er ofte den eneste aktivitet af betydning i mange områder, hvor det er vanskeligt at iværksætte andre aktiviteter, og bidrager således til at bevare et vist befolkningsgrundlag.

2.9. I nogle områder malkes fårene, som det næsten altid er tilfældet i Grækenland og Italien, eller de anvendes udelukkende til kødproduktion som i Irland og Det Forenede Kongerige. I Spanien, Frankrig og Portugal findes begge former. Indtil for nylig var uld, der ikke er omfattet af den fælles markedsordning, også en vigtig afsætningsmulighed. Anvendelsen af nye tekstiler har imidlertid i de senere år bevirket, at der er opbygget store verdenslagre af uld, og at priserne er brudt sammen. I 1993 kunne mange europæiske producenter ikke engang komme af med deres uld.

2.10. Almindeligvis holdes der geder i endnu mere ugunstigt stillede områder navnlig i Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien og Portugal. Gedehold er mere koncentreret om produktion af mælk til fremstilling af ost.

FÆLLESSKABSBESTEMMELSERNE

Indledning

3.1. Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989 (8) er det nuværende retsgrundlag for den fælles markedsordning for fåre- og gedekød. Det centrale element i interventionsordningen er, at Rådet fastsætter en basispris pr. 100 kg slagtet vægt (fårekroppe) for hvert produktionsår (9). Denne pris reguleres hver uge under hensyn til de sædvanlige sæsonbestemte udsving på dette marked.

3.2. Målene for den fælles markedsordning er at stabilisere markederne og sikre de pågældende landbrugere en rimelig levestandard (10). Der er truffet foranstaltninger på det interne marked til at lette tilpasningen af udbuddet til markedets behov, dels ydelse af præmier til producenterne, dels interventionsforanstaltninger i form af støtte til privat oplagring af kød. I øvrigt bidrager en enhedsordning for samhandelen over EU's ydre grænser til at stabilisere det interne marked, således at det undgås, at prisudsvingene på verdensmarkedet virker forstyrrende på priserne i EU (11).

Foranstaltninger på det interne marked

Præmier

3.3. På næsten 15 år er man gået fra en præmieordning, hvor beløbene varierede fra den ene medlemsstat eller gruppe af medlemsstater til den anden, til en ordning, hvor præmiebeløbet er ens for hele EU (jf. bilag 1). Ved siden af de præmier, der udbetales under den fælles markedsordning, der behandles i det følgende, findes der andre former for bistand som f.eks. udligningsgodtgørelsen finansieret under EUGFL, Udviklingssektionen, hvis årlige udgifter til fåre- og gedekød udgør 5-10 % af den fælles markedsordnings samlede udgifter (100-180 mio. ECU).

3.4. I henhold til den definition, Rådet vedtog fra produktionsåret 1993 (12), er hunfår og hungeder, der har læmmet mindst én gang, eller som er mindst et år, præmieberettigede, hvis producenten forestår opdræt af mindst ti moderfår eller geder (13), og hvis antallet af dyr holdes inden for de kvoter for præmierettigheder, som producenten har fået tildelt eller har erhvervet (jf. punkt 4.14-4.16). Tidligere var hundyr, der var blevet bedækket for første gang, også præmieberettigede, mens udsætterdyr ikke var præmieberettigede (14). Ved kontrol på stedet var det imidlertid umuligt at skelne mellem de to kategorier. Den nye definition kan forbedre kontrollen, men den kan til gengæld også tilskynde producenten til at beholde gamle, uproduktive dyr længere for at modtage præmien, hvilket kan medføre en dårligere sundhedstilstand blandt dyrene.

3.5. Kommissionen fastsætter først efter hvert produktionsår størrelsen af den præmie, der betales til »producenter af tunge lam«, dvs. fåreproducenter, der ikke markedsfører fåremælk eller fåremælksprodukter. Præmien ydes til udligning af et indkomsttab svarende til forskellen mellem basisprisen og den vægtede gennemsnitspris på repræsentative markeder i EU. Præmiebeløbet varierer fra år til år. Præmien androg 17,790 ECU pr. moderfår for produktionsåret 1994 (mod 18,616 ECU i 1992 og 20,898 ECU i 1993 (15)).

3.6. 80 % af denne præmie er blevet udbetalt til andre producentkategorier (16):

a) »producenter af lette lam«, dvs. fåreproducenter, der markedsfører fåremælk eller fåremælkeprodukter. De kan imidlertid, hvis de kan godtgøre, at mindst 40 % af de lam, som er født på deres bedrift, er opfedet til tunge slagtekroppe, på visse betingelser modtage den fulde præmie i et forhold svarende til det antal lam, som opfedes (jf. punkt 5.59-5.65);

b) gedekødsproducenter i bestemte områder (17).

3.7. Under foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne, indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 1323/90 af 14. maj 1990 (18), modtager producenter af tunge lam i visse ugunstigt stillede områder yderligere 5,5 ECU pr. præmieberettiget dyr og producenter af lette lam og producenter af gedekød modtager 3,8 ECU (jf. punkt 4.9-4.11).

3.8. Der udbetales således præmier for ca. 70 % af den samlede fåre- og gedebestand i Unionen (99 % af de bedækkede får og moderfår) (jf. tabel 2 og 3). Det fremgår af de oplysninger, som medlemsstaterne har fremsendt til Kommissionen for produktionsåret 1992 vedrørende de 80 mio. dyr, for hvilke der er anmodet om præmie, og som tilhører de ca. 600 000 producenter, at 22 % indgår i besætninger på mindre end 100 præmieberettigede dyr (4 % i besætninger med mindre end 20 dyr), 54 % indgår i besætninger med 101-500 præmieberettigede dyr, og 24 % indgår i besætninger med over 500 dyr. Der kan derfor være væsentlige administrative udgifter forbundet med forvaltningen af og kontrollen med præmierne. Hverken de kompetente myndigheder i de besøgte medlemsstater eller Kommissionen har oplysninger herom.

Privat oplagring

3.9. Støtte til privat oplagring består i, at der til en erhvervsdrivende, almindeligvis en kødhandler, udbetales et bestemt beløb, der skal gøre det muligt for ham at udsætte markedsføringen af lammekød i mellem tre og syv måneder.

3.10. Hvis den ugentlige vægtede gennemsnitspris for fårekroppe og markedsprisen i et noteringsområde, dvs. en medlemsstat eller Nordirland, er på mellem 90 % og 70 % af den sæsonbestemte basispris, kan Kommissionen vedtage at iværksætte støtte til privat oplagring for det pågældende område på grundlag af en udtalelse fra Forvaltningskomitén for Får og Geder (19). Hvis markedsprisen er på under 85 % af basisprisen, kan det vedtages, at der ydes støtte, men der skal i så fald benyttes en licitationsprocedure (20).

3.11. Hvis markedsprisen i et noteringsområde er mindre end 70 % af den sæsonbestemte basispris i to på hinanden følgende uger, skal Kommissionen vedtage at indlede en licitationsprocedure. Også her træffes der afgørelse om støttens størrelse og de accepterede mængder på grundlag af en udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Får og Geder.

3.12. Rådet har efter Rettens revisionsbesøg i medlemsstaterne vedtaget, at der først skal benyttes en licitationsprocedure, hvis markedsprisen er mindre end 70 % af den sæsonregulerede basispris, og at Kommissionen ikke længere skal vedtage at indlede denne procedure men for fremtiden under hensyn til markedssituationen vurdere, om det er hensigtsmæssigt (21).

Foranstaltninger i forbindelse med samhandel med tredjelande

3.13. I henhold til fællesskabsreglerne opkræves der en afgift ved import af kød til Den Europæiske Union. Denne afgift er imidlertid begrænset til det beløb, der følger af aftaler om frivillig begrænsning af eksport til EU eller aftaler med tredjelande inden for rammerne af GATT (22).

3.14. Der er indgået aftaler om frivillig eksportbegrænsning med tolv lande, og disse aftaler er genforhandlet flere gange. I 1989 og 1990 blev de mængder, der kunne eksporteres fra nogle af disse lande, begrænset, og for eksport af frosset kød blev der med Argentina, Australien, New Zealand og Uruguay aftalt en procedure for tilsyn med prisudviklingen i forhold til markedsprisen i den importerende medlemsstat (udtrykt i procent af priserne i den pågældende medlemsstat). Importafgifterne er blevet ophævet for de tolv tredjelande, selv om de tidligere var på 10 %. Der kan eksporteres 275 000 tons frosset kød til Unionen, eller ca. 20 % af EU's årlige forbrug, inden for rammerne af disse aftaler. I nogle af disse aftaler er der fastsat en særlig grænse for kølet kød.

3.15. I den reviderede GATT-aftale, der trådte i kraft den 1. juli 1995, er de mængder, der kan eksporteres med nul-told til Unionen generelt blevet bevaret. Imidlertid er den særlige grænse, der tidligere var gældende for kølet kød, blevet ophævet. Ud over disse aftaler er der fri import i Unionen, men der anvendes en tarifering baseret på de afgifter, der var gældende i 1986-1988.

3.16. I henhold til grundforordningen kan forskellen mellem priserne på verdensmarkedet og priserne inden for EU også om nødvendigt udlignes ved en eksportrestitution for at muliggøre udførsel af de produkter, der er omfattet af markedsordningen. Restitutionen kan differentieres efter bestemmelsesstederne (23). I praksis ydes der ikke eksportrestitutioner for produkter omfattet af markedsordningen.

BEMÆRKNINGER OM FÆLLESSKABSORDNINGENS EFFEKT

Præmieordningen

4.1. Siden anden halvdel af 1980'erne er produktionspriserne faldet, samtidig med at budgetudgifterne til den fælles markedsordning for fåre- og gedekød er steget. Man har med forskellige foranstaltninger forsøgt at begrænse denne tendens, og der er derfor indført en lang række regler med henblik på at styre udgifterne og produktionen.

Effekten af præmierne

Præmier, prisudvikling og kødproduktion

4.2. Produktionen og forbruget af fåre- og gedekød er steget i de sidste tyve år (jf. tabel 5), samtidig med at markedspriserne er faldet. Det fremgår af tabel 8, at basisprisen fastsat af Rådet har været forholdsvis stabil på mellem 428,0 ECU i 1984 og 418,5 ECU i 1993. Den har ikke fulgt udsvingene i Fællesskabets gennemsnitlige vægtede markedspris, der er faldet, især siden 1987, og som er faldet endnu kraftigere siden 1989. Siden den fælles markedsordning blev indført i 1980, er prisen faldet 27 %, og i Grækenland og Irland er den faldet over 37 %. Som følge af den stadig større forskel mellem de to priser (basisprisen var 15 % højere end den gennemsnitlige markedspris i 1984 og 62 % højere i 1993) og af stigningen i antallet af dyr, som der er ydet præmie for, er Fællesskabets udgifter steget voldsomt.

4.3. Den fælles markedsordning omfatter ingen markedsstøttemekanisme med offentlige opkøb, og der er kun i meget begrænset omfang anvendt privat oplagring (jf. punkt 4.26-4.28). Der skal således findes en aftager til det producerede kød på markedet, om nødvendigt ved prisnedsættelse. Da præmierne imidlertid udligner et indkomsttab (jf. punkt 3.5), har de fjernet en stor del af prisnedsættelsens indflydelse på produktionen (jf. figur 1), der derfor fortsat er steget støt. Det har kun været muligt at afsætte den stadig stigende produktion gennem prisnedsættelser, der automatisk er blevet udlignet af en forhøjelse af præmiebeløbet. Eftersom basisprisen er forblevet stabil, kommer man med præmiefastsættelsesordningen ind i en ond cirkel, hvor præmien og priserne indbyrdes påvirker hinanden, og hvor der ikke længere kan sikres ligevægt på markedet mellem udbud og efterspørgsel.

4.4. Tabel 9 viser denne mekanisme, og det fremgår, at forbruget af fåre- og gedekød er steget, mens forbruget af oksekød er faldet (24). Selv om fællesskabsforanstaltningerne vedrører det primære marked, dvs. det marked, som er afgørende for den pris, slagterier og handlende betaler til producenterne, har ovennævnte prisfald kun kunnet stimulere forbruget. Fordi der er så mange mellemled i distributionen af dette kød i de storproducerende medlemsstater, er der egentlig konkurrence på markedet for endelige forbrugsvarer. Som det allerede er konstateret i Frankrig (25), har store fald i produktionspriserne i alle tilfælde betydet en forbedring af fåre- og gedekødets konkurrencedygtighed i forhold til andet kød, selv om disse prisfald ikke har medført tilsvarende prisfald for forbrugeren.

4.5. Der er fortsat stor forskel på markedspriserne i de forskellige medlemsstater (jf. tabel 8), hvilket er et tegn på de forskellige produktions- og forbrugsvilkår i EU. Standardafvigelsen for markedspriserne er reduceret fra 73,5 i 1980 til 53,5 i 1992 (-27,2 %). I 1993 var den på 35,0 (yderligere -25,2 %), men denne udvikling skyldes snarere valutakursjusteringer i løbet af året end en tilnærmelse af markedspriserne. Med henblik på virkeliggørelsen af et enhedsmarked er det ellers netop et af målene for den fælles markedsordning (26) at sikre indbyrdes tilnærmelse af markedspriserne.

Støtte til produktion af fåre- og gedekød og producenternes indkomst

4.6. Som anført i punkt 1.1 er budgetudgifterne mere end tredoblet mellem de første år efter markedsordningens indførelse, hvor de var på under 600 mio. ECU, og 1993, hvor de nåede op på 2 209,8 mio. ECU (jf. tabel 1). Udgifterne pr. kg produceret kød er nu på 1,7 ECU eller mere end tre gange så meget som for oksekød (0,55 ECU) og væsentligt mere end for svinekød (0,01 ECU) (jf. tabel 10).

4.7. For så vidt angår udviklingen i fåre- og gedekødsproducenternes indkomst i regnskabsårene 1986/1987-1991/1992, viser tabel 11, at bedrifternes indtjening efter støtte fra Den Europæiske Union under ét er steget med 59 % i løbende priser i ECU og med 18 % i faste ecupriser.

Forsøg på styring af produktion og budgetudgifter

4.8. Fra slutningen af 1980'erne er der indført flere mekanismer, der kun har haft begrænset succes, med det formål af styre produktionen og budgetudgifterne, og til slut blev der er indført en kvoteordning for præmierettigheder, der har været gældende siden produktionsåret 1993.

Stabiliseringsordningen og præmietillæg i forbindelse med foranstaltninger til udvikling af landdistrikter

4.9. I 1988 vedtog Rådet (27), at det i betragtning af afsætningsmulighederne på markedet i EU og dennes internationale forpligtelser er nødvendigt ikke at tilskynde til produktion af fåre- og gedekød, når bestanden overstiger et niveau, der fastsættes ud fra markedssituationen. Det valgte niveau er moderfårsbestanden pr. 31. december 1987, dvs. 63,4 millioner dyr, hvilket svarer til EUROSTAT's statistikker offentliggjort i marts 1988. Overstiges den maksimale garantimængde, skal præmierne nedsættes proportionalt (28). Denne mekanisme, der kaldes stabiliseringsordningen, har medført en nedsættelse af basisprisen. Denne basispris sammenholdes med den vægtede gennemsnitspris konstateret på repræsentative markeder i EU for at beregne det indkomsttab, som præmierne skal udligne. Nedsættelseskoefficienten har imidlertid mistet en del af sin virkning, efter at den fast er sat til 7 % af basisprisen fra produktionsåret 1993 (29).

4.10. For at nedsættelsen ikke skulle få ugunstige følger i områderne defineret i artikel 3, stk. 3, 4 og 5, i Rådets direktiv 75/268/EØF (30) af 28. april 1975 om landbrug i bjergområder og i visse ugunstigt stillede områder, blev der fra produktionsåret 1991 ydet præmietillæg til producenter i disse områder under foranstaltninger til udvikling af landdistrikter, som beskrevet i punkt 3.7. Det har under alle omstændigheder stimuleret produktionen og fået markedspriserne til at falde.

4.11. Når man sammenholder de besparelser, der er opnået med denne stabiliseringsordning, med udgifterne til et præmietillæg under foranstaltningerne til udvikling af landdistrikter, fremgår det, at der er opnået mindre budgetbesparelser, der f.eks. for hvert af produktionsårene 1992 og 1993 kan evalueres til ca. 50 mio. ECU (jf. bilag 2). I 1992 var antallet af dyr, som der var udbetalt præmie for, den samlede bestand af moderfår og kødproduktionen imidlertid henholdsvis 21 %, 12 % og 17 % højere end i 1987.

Lofter for præmier til producenterne

4.12. I 1989 blev der truffet nye foranstaltninger til at begrænse stigningen i budgetudgifterne. Præmien betaltes til fuld takst for indtil 1 000 dyr pr. producent i de ugunstigt stillede områder og for indtil 500 dyr pr. producent i de øvrige områder (31). Hvis producenten overskred dette loft, modtog han kun 50 % af præmiebeløbet. Det skal dog bemærkes, at denne udjævning kun vedrørte ca. 2 % af det samlede antal dyr, for hvilke der blev betalt præmier. Foranstaltningen kunne således kun være af temmelig begrænset virkning, selv om Retten i årsberetning for regnskabsåret 1991 (32) understregede, at »de fleste storproducenter har organiseret sig sådan, at de ikke får udbetalt mindre end den fulde takst for hele deres besætning«.

4.13. Disse lofter er ophævet med virkning fra produktionsåret 1995 (33), og der er vedtaget en ny reform på grund af den vedvarende produktionsstigning.

Individuelle lofter eller »kvoter« for præmierettigheder

4.14. Som et led i reformen af den fælles landbrugspolitik fra 1992 blev der fastsat et individuelt loft for præmierettighederne for de producenter, der fik udbetalt præmie for produktionsåret 1991, og som også havde indgivet en ansøgning om præmie for produktionsåret 1992 (34). Fra og med produktionsåret 1993 udbetales præmien for det antal dyr, som præmien blev udbetalt for i 1991. Medlemsstaten kan imidlertid ved at anvende en kvotient forøge antallet af rettigheder under henvisning til produktionsårene 1989 og 1990, hvis der blev udbetalt et større antal præmier i disse produktionsår end i 1991.

4.15. I henhold til bestemmelserne (35) skal hver medlemsstat oprette en indledende national reserve svarende til mindst 1 % og højst 3 % af summen af de individuelle lofter for de producenter, hvis bedrifter er beliggende på dens område. Denne reserve anvendes til at tildele præmierettigheder til visse producenter, navnlig til de producenter, der ikke indgav ansøgning i 1991, og til dem, der indgav ansøgning for første gang i 1993. Der oprettes en tillægsreserve på 1 % af summen af de individuelle lofter for producenterne i hver medlemsstats ugunstigt stillede områder. Den enkelte medlemsstat kan udnytte denne reserve til at tildele rettigheder til producenter i disse områder.

4.16. Der er også indført en ordning for overdragelse af præmierettigheder (36). På tidspunktet for Rettens undersøgelse var man først lige begyndt at anvende denne ordning, og Retten har derfor ikke kunnet analysere den med henblik på denne beretning.

4.17. Det skal her understreges, at der i alt er ca. 77 millioner præmierettigheder i EU svarende til 69 millioner moderfår og 8 millioner geder, dvs. 9 % mere end de 63,4 millioner, der i 1988 blev fastsat som maksimumsgrænse. Blev denne grænse overskredet skulle man ikke længere tilskynde til produktion (jf. punkt 4.9). Dette er et væsentligt tilbageskridt i opfyldelsen af målet om at skabe ligevægt på markedet.

4.18. Kvoteordningen medfører en tungere administrativ forvaltning af præmierne. Den burde dog stabilisere budgetudgifterne, medmindre markedspriserne falder. De første disponible oplysninger, der ganske vist endnu er foreløbige, viser en mindre nedgang i fåre- og gedebestanden i Fællesskabet mellem 1992 og 1994 (jf. tabel 2 og 3). Det bør imidlertid på et senere tidspunkt, når man har set udviklingen over en længere periode, undersøges, i hvilket omfang indførelsen af kvoter har påvirket budgetudgifterne.

4.19. Formålet med ordningen er at begrænse kødproduktionen, men den gør det ikke nødvendigvis muligt at styre produktionen. Den kan kun medvirke til at begrænse produktionen, hvis producenten mener, at præmien er en forudsætning for, at han kan holde moderfår eller geder. Præmien udgør en indtægt på 50 % af værdien af det kød, der hvert år produceres pr. moderfår på grundlag af den vægtede gennemsnitspris konstateret på repræsentative markeder i EU, men der er imidlertid stor forskel på markedspriser og produktionsomkostninger for producenterne. I nogle områder giver avlen endvidere producenterne indtægter fra andet end kødproduktion, hvilket har stor indflydelse på, hvor rentable deres aktiviteter er. Selv om præmien fortsat er en væsentlig indtægtskilde, kan producenten træffe sine beslutninger på grundlag af andre faktorer end det individuelle præmieloft.

4.20. Indkomsten pr. moderfår før støtte er således på bedrifter med mælkeproduktion i gennemsnit 3,2 gange så høj som indkomsten på bedrifter uden mælkeproduktion (jf. tabel 12). Det samme gælder for gedehold (jf. tabel 13). Der ansøges om præmier for 80 millioner får og geder hvert år; 30 % af disse dyr ejes af fåreavlere, der angiver, at de markedsfører mælk, og 10 % ejes af gedeavlere (jf. punkt 5.3).

Nødvendigheden af, at præmierne ydes på et mere selektivt grundlag

4.21. Selv om kvoteordningen for præmierettigheder kan føre til en bedre styring af budgetudgifterne, er disse udgifter stadig meget høje, navnlig når de pr. kg kød produceret i EU sammenlignes med budgetudgifterne i forbindelse med andre markedsordninger for kødsektorerne.

4.22. For en lang række producenter er fåre- og gedehold kun en bibeskæftigelse ved siden af kvægavl eller produktion af mælk og mejeriprodukter, kornavl, frugtavl eller gartneribrug, og det er da et spørgsmål, om det er nødvendigt at yde indkomststøtte i form af præmier. Ca. 600 000 bedrifter, som producerede får eller geder i 1991/1992, dækkes af informationsnettet for landøkonomisk bogføring (INLB), og på en tredjedel af disse bedrifter udgør fåre- og gedeproduktion under 10 % af værdien af den samlede landbrugsproduktion. For nær ved 60 % af disse producenter udgør den under en tredjedel.

4.23. Det skal i øvrigt bemærkes, at i årene 1986-1992 er antallet af moderfår, for hvilke der er udbetalt præmie (jf. tabel 2), steget med 12,1 % i alle de medlemsstater taget under ét, hvori mindre end 50 % af fårene holdes i ugunstigt stillede områder. For de medlemsstater taget under ét, hvori mere end 50 % af fårene holdes i ugunstigt stillede områder, har stigningstakten derimod kun været på 5,7 %. Det viser, at der sker en udvikling i fåreproduktionen i de medlemsstater, der forholdsvis indgiver flest ansøgninger i områder, der ikke betragtes som ugunstigt stillede.

4.24. Præmierne får markedspriserne til at falde og forøger dette køds konkurrencedygtighed i forhold til navnlig oksekød, og EU's overskud af oksekød har kun kunnet afsættes med væsentlige omkostninger for det almindelige budget (37). Præmien for moderfår burde derfor virke mindre stimulerende på produktionen og navnlig tage sigte på indkomststøtte til producenter, der holder får og geder i områder, hvor anden landbrugsvirksomhed, især husdyrhold, ikke er rentabel.

4.25. Det vil være hensigtsmæssigt at yde præmierne for får og geder på et mere selektivt grundlag, men bestræbelserne herpå modvirkes af de forhold, Retten allerede har påtalt, navnlig i årsberetningen for regnskabsåret 1990 (38): Dels udvidelsen i medlemsstaterne af de områder, der er erklæret som ugunstigt stillede i overensstemmelse med Rådets direktiv 75/268/EØF, dels den omstændighed, at de ugunstigt stillede områder er meget store og dækker meget forskelligartede forhold, der ikke længere nødvendigvis berettiger til en status som ugunstigt stillet område. Retten bemærkede, at i betragtning af de økonomiske fordele ved en placering i et ugunstigt stillet område »er det derfor forståeligt, at landbruget og de politiske kredse i medlemsstaterne presser mere og mere på for at få fortsat udvidelsen af de ugunstigt stillede områder, mere med henblik på at øge antallet af landbrugere, der er berettigede til visse økonomiske fordele, end på at opnå godtgørelse for bestemte ulemper«.

Privat oplagring

4.26. Støtte til privat oplagring spiller en marginal rolle i forvaltningen af den fælles markedsordning, hvilket omfanget af de gennemsnitlige årlige udgifter af størrelsesordenen 3,0 mio. ECU fra 1991 til 1993 vidner om for kødmængder på mellem 2 000 og 3 000 tons, eller 0,2-0,3 % af den årlige fællesskabsproduktion.

4.27. I fåre- og gedekødssektoren er der meget begrænset interesse for støtte til privat oplagring, eftersom frysning af kød medfører prisfald på ca. 40 %. I øvrigt har Forvaltningskomitéen, der skal afgive udtalelse om disse transaktioner (jf. punkt 3.10), en uklar holdning til, hvorvidt denne foranstaltning er nyttig.

4.28. Der skulle indledes en licitationsprocedure, når markedsprisen i et noteringsområde var på under 70 % af den sæsonbestemte basispris i to på hinanden følgende uger (jf. punkt 3.11), men Forvaltningskomitéen kunne i praksis frit afgøre det endelige udfald af proceduren, dvs. om der faktisk skulle foretages privat oplagring. Proceduren blev således regelmæssigt indledt med offentliggørelse af instrukser og indgivelse af bud fra virksomheder i kvæg- og kødsektoren, selv om Forvaltningskomitéen for Får og Geder ikke havde til hensigt at gå ind for privat oplagring. Reglerne på dette område er i mellemtiden blevet ændret (jf. punkt 3.12).

BEMÆRKNINGER OM ADMINISTRATIONEN

5.1. Kommissionens og medlemsstaternes iværksættelse af ordningen giver anledning til en række bemærkninger.

Kommissionens rolle

5.2. Kommissionen har adgang til oplysninger i databasen »Informationsnettet for Landøkonomisk Bogføring« (INLB), som gør det muligt at følge udviklingen i producenternes indkomster, men den udnytter for eksempel ikke disse data, når Rådet skal fastsætte basisprisen for hvert produktionsår, selv om formålet med den fælles markedsordning navnlig er at sikre de berørte landbrugere en rimelig levestandard.

5.3. Præmiebeløbet til »producenter af lette lam« og til gedekødsproducenter er fastsat til 80 % af det, der ydes til »producenter af tunge lam«. Der er her ikke taget hensyn til kostpriserne eller salgspriserne for disse særlige produkter, og fortjenstmargenerne varierer meget afhængigt af, om producenten kun sælger kød, eller om han også sælger mejeriprodukter (jf. punkt 4.20). »Landdistrikt«-tillægget, der ydes til producenter i nogle ugunstigt stillede områder (jf. punkt 3.7), beregnes heller ikke på grundlag af de pågældende producenters indkomst.

5.4. Retten har også konstateret mangler i de statistiske oplysninger, medlemsstaterne senest den 31. juli hvert produktionsår skal sende Kommissionen om præmieansøgningerne (39). I virkeligheden har Kommissionen først alle oplysninger ca. et år efter udløbet af denne frist.

5.5. Ved ikrafttrædelsen af ordningen med individuelle lofter over præmierettighederne fastsattes det, at Kommissionen senest den 30. april 1993 skulle modtage forskellige oplysninger om de individuelle lofter, der var fastsat i hver medlemsstat. Først i begyndelsen af 1994 kunne man danne sig et samlet overblik over lofterne i hver enkelt medlemsstat, inklusive den nationale reserve.

5.6. Derefter skulle Kommissionen sammenligne disse tal med det antal præmier, der var ydet i henhold til ansøgninger, der kunne tages i betragtning for referenceproduktionsåret (40).

5.7. Kommissionen bør på grundlag af de oplysninger, der findes i de årlige udgiftsanmeldelser til EUGFL, Garantisektionen, om antallet af dyr, der er ydet præmie for, absolut efterprøve, om antallet af præmier ydet i et givet produktionsår er korrekt. Retten har nemlig konstateret, at selv om oplysningerne om antallet af ydede præmier for et produktionsår betragtes som endelige, er de i nogle tilfælde blevet ændret flere år efter, at regnskabet for produktionsåret var endeligt afsluttet. Det fremgår således af den rapport, Kommissionen udarbejdede om situationen på markedet for fårekød i november 1993 (41), det vil sige efter indførelsen af præmiekvoterne, at nogle data vedrørende betalingerne for produktionsårene 1990 og 1991 på det tidspunkt ansås for foreløbige eller var beregnet på grundlag af ansøgningerne i stedet for betalingerne. For en række medlemsstater (Danmark, Irland, Italien) var tallene fra statistiske undersøgelser af fåre- og gedebestandene for det år, der anvendtes som referenceår for kvotetildelingen, desuden betydeligt lavere end de tal, Kommissionen havde for det antal dyr, der var betalt præmie for (42). Dette misforhold, som kan genfindes andre år, påpegede Retten allerede i sin undersøgelse af præmieordningen for ammekøer. Resultaterne af denne undersøgelse er omhandlet i Rettens årsberetning for regnskabsåret 1989 (43).

Gennemførelse af præmieordningen i medlemsstaterne

5.8. Undersøgelsen af, hvordan præmieordningen gennemføres i medlemsstaterne, er opdelt i tre dele. Første del omhandler undersøgelse af registreringen af markedspriser, og anden del er Rettens bemærkninger om de forskellige faser i behandlingen af ansøgningerne, det vil sige den administrative kontrol, kontrollen på stedet af producenterne, sanktioner og betalinger. I den tredje del undersøges to særlige aspekter af ordningen, nemlig opfedning af lam til tunge slagtekroppe og fastsættelse af individuelle lofter for præmierettigheder.

Registrering af markedspriserne

5.9. Da præmierne ydes for at kompensere for et indtægtstab målt som forskellen mellem den af Rådet fastsatte basispris og den vejede gennemsnitspris på repræsentative markeder i Unionen, er registreringen af markedspriserne et centralt element i ordningen.

5.10. På alle Fællesskabets repræsentative markeder i alle noteringsområderne indsamles markedspriserne (44) for EF-standardkvaliteten af ferske eller kølede fårekroppe, det vil sige slagtekroppe af lam, der er under et år gamle på slagtningsdatoen, og som har et rimeligt fedtlag og en faktisk eller anslået kropsvægt på mindst 12 kg (45). I nogle tilfælde fastsætter medlemsstaten underkategorier på grundlag af slagtevægten. Det er tilfældet i Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien og Portugal. I Frankrig klassificeres kategorierne yderligere efter talgdække og kropsbygning. Såfremt priserne konstateres ud fra priserne for levende dyr, omregnes de til priser pr. kg slagtet vægt med en omregningskoefficient.

5.11. Derefter konstateres gennemsnitsprisen i noteringsområdet ved anvendelse af forlods vedtagne koefficienter, der udtrykker den relative betydning af hver kategori slagtekroppe og af hvert repræsentativt marked.

5.12. Senest torsdag i hver uge gives der Kommissionen meddelelse om de priser, der er konstateret i løbet af den uge, der går forud for meddelelsen, og den fastsætter derefter den vejede gennemsnitspris på Unionens repræsentative markeder.

5.13. I praksis indsamles oplysningerne om disse priser på meget forskellige måder, der kan variere inden for en og samme medlemsstat. I nogle tilfælde indsamles de af en fast eller midlertidig repræsentant for en offentlig myndighed på slagterierne. Det er praksis i Grækenland, Spanien og Irland. I Frankrig sammenholder et udvalg bestående af repræsentanter for de forskellige produktionsled priserne for hvert enkelt repræsentativt marked. I Italien indsamles de telefonisk hos avlere og mellemled. I Portugal indsamles de af en repræsentant for en offentlig myndighed på et marked, hvor der handles levende dyr. I Det Forenede Kongerige indsender markedets auktionsholder tallene til den myndighed, der skal indsamle dem.

5.14. Retten undersøgte registreringen af markedspriserne for nogle tilfældigt udvalgte uger på nogle repræsentative markeder og konstaterede, at der manglede dokumenter (Grækenland og Italien), eller at det på grundlag af de foreliggende dokumenter ikke var muligt at efterberegne prisen på et repræsentativt marked på grundlag af de priser, der var indsamlet på det pågældende marked (Spanien og Portugal). Under sådanne betingelser er det ikke muligt på et senere tidspunkt at fastslå, om der faktisk er blevet indsamlet priser, og om der er indsendt data til Kommissionen.

5.15. Desuden konstaterede Retten uregelmæssigheder og fejl i de priser, der var fremsendt til Kommissionen. I Grækenland havde man sammenblandet to uger. På et slagteri i Irland konstateredes der fejl i prisberegningerne. »Department of Agriculture« (landbrugsministeriet) i Irland havde reduceret priser indløbet fra et slagteri, før de blev videresendt til Kommissionen. Og i Italien havde »Ministero per il Coordinamento delle Politiche Agricole, Alimentare e Forestali« (ministeriet for koordinering af landbrugs-, forsynings- og skovbrugspolitikken) nedsat priser, der var indsendt af et handelskammer. Sådanne nedsættelser af priser indsamlet på de repræsentative markeder fører til højere præmier og dermed øgede udgifter for fællesskabsbudgettet.

5.16. Endelig kontrollerer en fællesskabsmyndighed eller en national myndighed ikke altid ordningen for indsamling af markedspriser, eller om priserne er meddelt Kommissionen.

Administrativ kontrol af præmieansøgningerne

5.17. Præmieansøgningerne skal indgives til den af medlemsstaten udpegede myndighed i det område, hvor bedriften ligger, i løbet af en periode (eller eventuelt to perioder), der løber fra den 1. november inden produktionsårets begyndelse til den 30. april efter begyndelsen af produktionsåret. I Italien kan præmieansøgningerne i henhold til retsforskrifterne dog centraliseres. I så fald skal den af medlemsstaten udpegede myndighed i det område, hvor bedriften ligger, modtage en kopi af hver ansøgning (46).

5.18. Et regionalt eller lokalt kontor under medlemsstatens landbrugsministerium er ansvarlig for den administrative kontrol af ansøgningerne. Det gælder dog ikke Italien, hvor et konsortium af flere edb-virksomheder foretager kontrollen pr. edb på vegne af det udbetalende organ. I Portugal indgives ansøgningerne i nogle tilfælde til afdelinger af finansieringsinstitutter eller til to faglige organisationer, som videresender dem direkte til det centrale udbetalende organ uden at sende kopi til de lokale myndigheder. Det er i strid med forskrifterne (jf. punkt 5.17) og medfører, at disse myndigheder ikke kan foretage den administrative kontrol.

Kontrol af, om producenten ejer dyrene, og om de er præmieberettigede

5.19. Den administrative kontrol består normalt kun i, at en ansøgningsformular sammenlignes med den fra året før, og at det kontrolleres, at den er fuldstændig. Men det kan ikke kontrolleres, om producenten ejer de dyr, der ansøges om præmie for, og om de er præmieberettigede (jf. også punkt 5.32-5.36).

5.20. Det er foreskrevet i fællesskabsbestemmelserne (47), at det ved sammenholdelse af de oplysninger, som forarbejderne eller distributørerne indsender om producenternes markedsføring af fåremælk og fåremælksprodukter, skal kontrolleres, at disse produkter ikke er markedsført. Retten fandt ikke i nogen af de besøgte regioner bevis for, at en sådan kontrol fandt sted. Men størrelsen af præmien varierer med 20 % afhængigt af, om producenten markedsfører disse produkter (jf. punkt 3.5 og 3.6).

Kontrol af bedrifter i ugunstigt stillede områder

5.21. Producenter, hvis bedrift er beliggende i et ugunstigt stillet område, kan få udbetalt en tillægspræmie i forbindelse med foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne, som omhandlet i punkt 3.7. En producent betragtes som producent i et ugunstigt stillet område, når mindst 50 % af bedriftens landbrugsareal anvendt til fåre-og/eller gedeavl (48) er beliggende i områder, som medlemsstaterne har defineret som ugunstigt stillede i henhold til Rådets direktiv 75/268/EØF af 28. april 1975 (49). I de tilfælde, hvor kun en del af bedriftens udnyttede landbrugsareal er beliggende i et ugunstigt stillet område, skal det altså kontrolleres, om 50 %-reglen er opfyldt, og hvem der faktisk ejer jordlodderne eller har brugsretten til dem. Det afhænger navnlig af de oplysninger, der skal gives i ansøgningsskemaet, og den dokumentation, der skal vedlægges, om kontrollen er effektiv.

5.22. Der gælder imidlertid ikke samme regler i alle medlemsstaterne for, hvilke oplysninger producenterne skal give i ansøgningerne. I Grækenland, Frankrig og Italien skal producenten angive sin bedrifts samlede areal og blot oplyse, om mindst 50 % af jordarealet anvendt til fåre-og/eller gedeavl er beliggende i et ugunstigt stillet område. I Det Forenede Kongerige skal producenten anføre bedriftens samlede areal beliggende i ugunstigt stillet område, men der kræves ikke yderligere oplysninger. I disse tilfælde er det derfor - medmindre der gives sådanne supplerende oplysninger til ansøgningen, som er omhandlet i det følgende - ikke muligt ved administrativ kontrol at efterprøve, om betingelsen for at opnå de fordele, der er forbeholdt bedrifter i et ugunstigt stillet område, er opfyldt, når bedriften er beliggende på grænsen til et ikke-ugunstigt stillet område. I Spanien, Irland og Portugal skal producenten derimod oplyse alle bedriftens produktionsenheder og arealet for hver af dem. Da der imidlertid ikke indsendes supplerende dokumentation med ansøgningerne, kan kontrollen ikke give sikkerhed for, at de indsendte oplysninger, specielt oplysningerne om hvem der ejer eller har brugsretten til arealerne, er korrekte.

5.23. I Skotland og Irland foretages der dog en grundigere kontrol af, at mindst 50 % af det areal, en bedrift anvender til fåreavl, er beliggende i ugunstigt stillet område. Producenten er nemlig her forpligtet til at vedlægge sin ansøgning kopi af et matrikelkort over bedriften. I Skotland skal ansøgeren afmærke, hvilke områder der er ugunstigt stillede områder og hvilke ikke, og der foretages en beregning af, hvor stort et areal der anvendes til fåreavl, hvor for eksempel bygninger, veje, skove og andre arealer, der ikke anvendes til avlen, fraregnes.

Kontrol på stedet hos producenterne

5.24. Producenten forpligter sig til at holde det antal dyr, som der ansøges om præmie for, på sin bedrift i 100 dage, at regne fra den sidste dag i den periode, hvor der kan indgives ansøgninger (50). I denne periode foretager medlemsstaterne kontrol på stedet for at efterprøve, om de oplysninger, producenten har givet i sin ansøgning, er rigtige. Denne kontrol skal mindst dække et antal ansøgninger, som Kommissionen har fastsat til 10 % af antallet af producenter (51).

5.25. I alle de besøgte medlemsstater undtagen Italien har de myndigheder, der på centralt plan er ansvarlige for administrationen af præmieordningen, for hver region detaljerede statistikker over alle de gennemførte inspektioner.

5.26. Kontrollen på stedet af producenterne gennemføres i alle medlemsstater af repræsentanter for landbrugsministeriets regionale eller lokale kontorer. Den giver anledning til bemærkningerne i det følgende.

Tilrettelæggelse af kontrollen på stedet

5.27. I gennemførelsesbestemmelserne fra 1992 for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (52) fastsættes det, at kontrollen på stedet mindst skal dække en væsentlig stikprøve af ansøgningerne udtaget på grundlag af en risikoanalyse. Denne ordning trådte i kraft i 1994 for fåre- og gedepræmier, og de medlemsstater, hvor Retten foretog stedlig revision i 1994, ændrede i den forbindelse deres metode til udvælgelse af de producenter, der skal kontrolleres på stedet.

5.28. Den almindelige fremgangsmåde er, at der udvælges nogle producenter på grundlag af uregelmæssigheder, der er konstateret ved den administrative kontrol af ansøgningerne eller i tidligere produktionsår. Andre kriterier kan anvendes.

5.29. I Grækenland kontrollerer inspektører fra landbrugsmyndighederne i »nomos«'erne desuden en stikprøve af producenter, der er tilfældigt udvalgt på grundlag af deres identifikationsnummer. Et tilsvarende system er blevet indført i Irland.

5.30. Siden produktionsåret 1993 har der været regler gældende i Italien for udvælgelse af producenter, der skal kontrolleres på stedet. Blandt andet skal der udvælges en stikprøve på grundlag af det antal dyr, der er indgivet ansøgning for. Det fastlægges imidlertid uigenkaldeligt på centralt niveau, hvilke producenter der skal kontrolleres på stedet. De lokale kontorer får tilsendt data om de producenter, der skal kontrolleres, men ikke om andre producenter. Det burde være muligt under dette system at udvide kontrollen, når uregelmæssighederne udgør en høj procentsats. De producenter, der skulle kontrolleres på stedet, var navnlig blevet udvalgt på grundlag af uregelmæssigheder i ansøgningerne, men i forbindelse med den revision, Retten deltog i, overså man disse uregelmæssigheder. De inspektører, der skulle gennemføre kontrollen på stedet, har ikke forsøgt at finde ud af hvorfor.

5.31. I Portugal er der anlagt forskellige udvælgelseskriterier, blandt andet besætningens størrelse og det forhold, at en og samme bedrift har produktionsenheder beliggende i områder, der hører ind under forskellige kontrollerende myndigheder. Som i Italien skal den stedlige kontrol imidlertid ikke udvides, når de konstaterede uregelmæssigheder udgør en høj procentsats.

Kontrol af oplysningerne fra producenten

5.32. Når der hverken findes identifikationssystemer eller staldfortegnelser, må man antage, at producenten ejer dyrene. Det må nemlig formodes, at den, der fremviser fårene eller gederne ved kontrollen, virkelig er ejeren. Undertiden kan der opstå tvivl om ejerforholdet, specielt når dyrene befinder sig langt fra bedriftens bygning eller på jordlodder, der ikke er præciseret i ansøgningen - hvilket er i strid med de gældende regler (53) - eller når den nationale kontrolmyndighed må udsætte kontrollen, fordi dyrene ikke kan fremvises med det samme.

5.33. I nogle medlemsstater anvendes der imidlertid fremgangsmåder, der begrænser denne risiko. I Irland mærkes mange besætninger med en farveplet eller bogstaver, der er påmalet et eller flere bestemte steder på dyret. Producenten anmodes om at give en beskrivelse i præmieansøgningen af, hvordan hans besætning er mærket. I Portugal er der også indført et fåremærkningssystem. Producenten skal beskrive sin besætnings mærke i ansøgningen. I sådanne tilfælde er det derfor vigtigt, at disse oplysninger efterprøves nøje ved kontrollen, og at producenten i givet fald kan forklare, hvorfor nogle dyr ikke er mærket. Ved kontrol på stedet har de nationale kontrolførende dog i nogle tilfælde godkendt umærkede dyr, navnlig efter at de ved en første optælling udelukkende af mærkede dyr er nået frem til et lavere antal end det, der er ansøgt om præmie for.

5.34. Dyrenes præmieberettigelse (jf. punkt 3.4) kan ikke kontrolleres tilfredsstillende ved optælling, da den, der udfører kontrol på stedet, i mange tilfælde af de grunde, der er anført i punkt 5.32, må forlade sig på producentens erklæringer. I tvivlstilfælde bør den nationale kontrolførende altid spørge producenten, om han fører læmningsregister eller har andre relevante dokumenter, og ud fra et sådant dokument bestemme dyrenes alder på tilbageholdelsesperiodens sidste dag. Retten har ikke set denne praksis anvendt nogen steder. I Italien og Spanien forekom det, at den kontrolførende først frasorterede for unge gimmerlam, efter at Rettens revisorer havde foreholdt ham hans pligt til det.

5.35. Det er undertiden vanskeligt at optælle får, fordi det er svært at holde samling på dyrene. Men det går lettere, når der anvendes anlæg, hvor dyrene forhindres i at bevæge sig, eller når man tæller dem, mens de går gennem en snæver passage. Under besøg i forbindelse med denne undersøgelse så Retten dette system anvendt på flere bedrifter i Irland og i Det Forenede Kongerige. Ellers må der ofte to til at udføre kontrollen, og det kan anslås, at der er en fejlmargen på 1-2 % ved optællingen. I en italiensk region er det endog forekommet, at den nationale kontrolførende efter flere forsøg har måttet opgive at tælle en del af en besætning og i stedet har fastsat antallet af dyr tilnærmelsesvist.

5.36. I Irland øremærker inspektøren dyret i det ene øre på et sted, der er angivet i instrukserne for kontrol på stedet. Hvert år skal dyrene mærkes et nyt sted. I Portugal skal dyrene mærkes ved optællingen med en spray i en bestemt farve. Med disse procedurer behandles hvert dyr særskilt, og den nationale kontrolførende har ved denne lejlighed virkelig mulighed for at vurdere, om dyret er præmieberettiget.

5.37. Den administrative kontrol af, om mindst 50 % af en bedrifts areal, der anvendes til fåre- eller gedeavl, ligger i et ugunstigt stillet område, er generelt meget svag (jf. punkt 5.21-5.23), og i en række tilfælde i Spanien og Portugal samt i en del af Det Forenede Kongerige indgik dette aspekt heller ikke i kontrollen på stedet.

5.38. I Spanien forelå der en ansøgning fra seks producenter, der erklærede, at de udgjorde en sammenslutning. Nogle af deres jordlodder lå i et ugunstigt stillet område, andre gjorde det ikke. I dette tilfælde var der ikke foretaget tilfredsstillende kontrol af, om denne sammenslutning rent faktisk eksisterede. Det viser, at det altså ikke kan udelukkes, at producenter, hvis jordlodder ligger i ugunstigt stillede områder, slutter sig sammen med producenter, hvis jordlodder ikke gør det, med det for øje, at alle producenter skal opnå »landdistrikt«-tillægget blot ved at erklære i ansøgningen, at de udgør en producentsammenslutning.

Uanmeldt kontrol på stedet

5.39. I henhold til forskrifterne skal kontrollen på stedet foretages uanmeldt. Dog kan der gives et varsel med den strengt fornødne frist, som dog generelt ikke kan overskride 48 timer (54).

5.40. I praksis kan virkelig uanmeldt kontrol kun foretages tidligt om morgenen eller sent på aftenen, når dyrene er drevet tilbage til stalden. I dagens løb er der stor risiko for ikke at finde dem på nærliggende græsningsarealer. Det kan så tage fra en til flere timer at samle dem og drive dem tilbage til producentens anlæg, hvad der er nødvendigt af de grunde, der er anført i punkt 5.35. Derfor gives der i mange tilfælde og specielt i regionerne i ugunstigt stillede områder med ekstensiv drift normalt producenterne et varsel dagen før kontrollen, og hyppigt træffes der også aftale om tidspunktet for kontrollen.

5.41. Indtil udgangen af 1994 var det ikke foreskrevet i bestemmelserne, at producenten skulle fremlægge bevis for, at han ejede dyrene, og det forhold, at kontrol på stedet blev varslet på forhånd, gjorde denne kontrol væsentligt mindre effektiv.

Register over flytning af dyr

5.42. Først fra produktionsåret 1995 skal enhver bruger eller producent føre et register over får og geder på bedriften (55). Dette skal mindst omfatte:

a) det samlede antal får og geder, der hvert år befinder sig på bedriften på en bestemt dato, der fastsættes af den kompetente myndighed,

b) en ajourført liste over antallet af levende hundyr, som er over tolv måneder gamle, eller som har læmmet eller fået kid inden denne alder, og som befinder sig på bedriften,

c) flytninger af får og geder (oprindelses- og/eller bestemmelsessted, mærke og dato for til- og afgange).

5.43. Tidligere kunne en medlemsstat, der havde iværksat en registreringsordning, foretage op til 50 % af de krævede minimumsinspektioner uden for tilbageholdelsesperioden, men i løbet af det pågældende år (56). Blandt de medlemsstater, Retten besøgte i forbindelse med denne undersøgelse, havde kun Det Forenede Kongerige iværksat en sådan ordning.

5.44. Ved hjælp af dette register kombineret med en identifikationsordning skal man for det første kunne kontrollere, hvem der ejer de dyr, der er ansøgt om præmie for, og om disse dyr er præmieberettigede. For det andet skal man ved kontrol uden for tilbageholdelsesperioden kunne kontrollere på grundlag af registret, om dyrene faktisk var på bedriften i tilbageholdelsesperioden.

5.45. Undersøgelsen i Det Forenede Kongerige af ordningen til permanent registrering af flytninger af fårebesætninger har vist, at registret ikke var dækkende, og at der var problemer med at foretage stedlig kontrol.

5.46. Selv om det var foreskrevet i bestemmelserne, indeholdt registret ikke oplysninger om det antal dyr, der var døde af naturlige årsager eller som følge af force majeure; i de tilfælde, hvor sådanne oplysninger var tilgængelige, skyldtes det, at producenten havde ført særskilt register over dem. Selv om disse tab hverken anmeldes eller indføres i registret, er det sket, at man ved kontrol efter tilbageholdelsesperiodens udløb ikke har betragtet sådanne dyr som manglende, men alene på grundlag af producentens udsagn har antaget, at der var tale om naturlig formindskelse af besætningen.

5.47. De ansvarlige for kontrollen på stedet anvendte ikke en standardmetode til kontrol af, om antallet af moderfår, der var ansøgt om præmie for, svarede til det antal dyr, der var holdt på bedriften i hele tilbageholdelsesperioden. I nogle tilfælde var kontrollen ufuldstændig, i andre var konklusionerne fejlagtige. Man bør nemlig ud fra det antal dyr, der er optalt på bedriften, og de registrerede ændringer i besætningen (fødsler, køb, dødsfald og salg) gå tilbage i tiden og undersøge, om antallet af dyr, der er ansøgt om præmie for, svarer til det antal dyr, der var på bedriften ikke kun på tilbageholdelsesperiodens ophørsdato, men også ved begyndelsen af og i hele denne periode. Der er her tale om en form for regnskabsføring, som det ville være nemmere at foretage, hvis der anvendtes et standardskema til afstemning af tallene pr. tilbageholdelsesperiodens begyndelses- og ophørsdato. Kvaliteten af kontrollen ville uden tvivl også blive højnet væsentligt, og man ville efterfølgende kunne rekonstruere de stedfundne ændringer i besætningen.

5.48. Nogle inspektører nøjes i øvrigt med at kontrollere flytningsregistret, mens andre udstrækker kontrollen til de underliggende dokumenter, hvorfra tallene i registret er taget. Skal kontrollen være fyldestgørende, skal de underliggende dokumenter (fakturaer, kvitteringer m. v.) imidlertid også efterprøves.

5.49. I Det Forenede Kongerige var det en betingelse for at få tildelt præmie, at der blev ført et register, der opfyldte bestemmelsernes krav. I visse tilfælde, hvor der ikke var registreret dødsfald af naturlige årsager, og de heller ikke var registreret i et andet dokument, har den nationale kontrolførende alligevel konstateret i sin kontrolrapport, at producentens register var tilfredsstillende. I andre tilfælde er der blevet givet producenter en frist til at rekonstruere et register over ændringerne i besætningen, når det ved kontrol på stedet er konstateret, at de pågældende ikke fører et sådant register. Det ville ellers være naturligt, at den kontrolførende selv foretog afstemning på grundlag af de underliggende dokumenter, som producenten bør have ved kontrollen.

Sanktioner

5.50. I fællesskabsforskrifterne er det fastsat, at hvis antallet af faktisk præmieberettigede dyr konstateret ved kontrollen er mindre end det antal, der er ansøgt om præmie for, kan der iværksættes forskellige sanktioner, der gradueres efter, hvor stor afvigelse der er tale om (57).

5.51. I tilfælde af tab, der kan henføres til besætningens naturlige livsbetingelser, bevares præmieretten dog for det antal dyr, der er præmieberettigede, og der iværksættes ingen sanktioner, såfremt landbrugeren har underrettet myndighederne skriftligt herom senest ti arbejdsdage, efter at nedgangen i husdyrantallet er konstateret. I praksis er det vanskeligt at kontrollere, om denne frist overholdes, fordi det meget ofte er vanskeligt at kontrollere, hvornår landbrugeren har konstateret nedgangen.

5.52. I Frankrig anvendes der et dokument udstedt af tredjemand, afhentningsattesten fra destruktionsanstalten, hvori det kan fastslås, på hvilken dato det døde dyr er blevet afhentet til destruktion. Når producenten ikke har givet meddelelse om nedgang i henhold til kravene i forskrifterne, anses det dog i visse tilfælde for gyldig meddelelse, hvis der fremlægges destruktionsattester ved kontrollen på stedet, selv hvor det fremgår af datoen på kvitteringen, at afhentningen har fundet sted mere end ti dage før datoen for kontrollen på stedet. Denne dato betragtes i så fald som meddelelsesdatoen. Denne praksis medfører, at man her ikke iværksætter de sanktioner, man burde.

5.53. De myndigheder, der er ansvarlige for iværksættelsen af præmieordningen i Frankrig, har ellers søgt at gøre det nemmere at give meddelelse om nedgange som følge af naturlige årsager. Producenten får nemlig sammen med ansøgningsformularen udleveret fortrykte meddelelseslister, hvorpå blandt andet antallet af mistede moderfår skal angives.

5.54. Der anvendes en lignende praksis i Grækenland. I de besøgte regioner var der dog kun i meget få tilfælde givet meddelelse om nedgange begrundet i naturlige årsager.

5.55. I Det Forenede Kongerige har den nationale kontrolførende - som omhandlet i punkt 5.46 - under kontrol udført uden for tilbageholdelsesperioden alene på grundlag af producentens udsagn betragtet visse tilfælde, hvor der var for få dyr, som nedgange i besætningen af naturlige årsager og regnet sig frem til det antal dyr, der var på bedriften i tilbageholdelsesperioden.

Præmieudbetaling

5.56. Inden udgangen af hvert halvår beregner Kommissionen det anslåede præmiebeløb, og på dette grundlag kan medlemsstaterne udbetale et halvårligt forskud på indtil 30 % af den anslåede præmie (58). Det endelige præmiebeløb fastsættes det følgende år efter udgangen af produktionsåret, og restbeløbet udbetales inden den 15. oktober (59).

5.57. Nogle medlemsstater udbetaler forskud, andre ikke (Belgien, Danmark, Italien, Luxembourg og Nederlandene). Det indvirker naturligvis på effektiviteten af præmien som indkomsttilskud og giver ingen sikkerhed for, at producenter behandles ens i hele Unionen.

5.58. Undersøgelsen af produktionsårene 1991 og 1992 viser, at det varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat, hvor hurtigt producenterne får udbetalt præmier. Ser man på de månedlige udbetalingsstrømme i medlemsstaterne, og beregner man den gennemsnitlige udbetalingsfrist vejet med de udbetalte beløb, konstaterer man en gennemsnitlig difference på mindst otte måneder mellem de medlemsstater, der foretager hurtigst udbetaling til producenterne (Frankrig og Irland) og dem, der betaler langsomst (Danmark og Italien). Spanien, Portugal og Det Forenede Kongerige er gennemsnitligt knap en til to måneder længere om at betale end de hurtigste medlemsstater, Tyskland er tre til fire måneder længere om at udbetale, og de øvrige medlemsstater, Belgien, Grækenland, Luxembourg og Nederlandene er fire til syv måneder længere om det. Producenterne i de forskellige medlemsstater behandles altså ikke ens.

Den særlige ordning for opfedning af lam til tunge slagtekroppe

5.59. Som nævnt i punkt 3.6 får producenter af lette lam en præmie, der er 20 % lavere end den, producenter af tunge lam får, da de sidstnævnte ikke markedsfører fåremælk eller fåremælksprodukter. Under ordningen for opfedning af lam til tunge slagtekroppe kan producenter af lette lam imidlertid få udbetalt den fulde præmie for det antal lam, der opfedes til tunge slagtekroppe.

5.60. Det skal kunne kontrolleres, at Rådets væsentligste betingelse for, at lam kan anerkendes som opfedede til tunge slagtekroppe, er opfyldt. Denne betingelse er, at de er blevet opfedet i mindst 45 dage og har opnået en gennemsnitsvægt for hver flok på 25 kg levende vægt pr. lam (60). For at undgå misbrug skal producenterne opfylde en række forpligtelser (61):

a) Enhver producent skal for hver flok lam forelægge en erklæring om overgang til opfedning.

b) Enhver bruger - producent eller opfeder - af lam, som overgår til opfedning, skal føre et opfedningsregister, der omfatter følgende oplysninger:

i) ved overgangen til opfedning: flokkens nummer, antallet af lam, datoen for overgangen til opfedning, identifikationsmærket for lammene og oprindelsesbedriften,

ii) ved afgangen fra opfedning: datoen, flokkens gennemsnitsvægt og sammensætning (antal lam i hver flok, der overgik til opfedning, og som nu indgår i flokken, der afgår fra opfedning).

5.61. Under denne særlige ordning udbetales der hvert produktionsår ca. 800 000 præmier, navnlig i Frankrig og Spanien, men også en del i Portugal og Grækenland.

5.62. Rettens revisorer kunne under et besøg i en fedestald i Frankrig ikke kontrollere, om bestemmelserne om opfedningsperiode og lammenes gennemsnitsvægt var overholdt, fordi der ikke forelå et afgangsregister. Det konstateredes endvidere, at når en producent solgte sine lam til opfedning til en virksomhed med fedestalde i forskellige departementer, var adressen på virksomhedens hovedsæde anført i opfedningserklæringen. Der kunne ikke foretages efterfølgende kontrol af de opfedede lam, fordi deres bestemmelsessted ikke var angivet.

5.63. I Grækenland førte de besøgte producenter det særlige register for det løbende produktionsår. Den eneste af dem, der allerede i et tidligere produktionsår havde opfedet lam til tunge slagtekroppe, havde imidlertid dengang fået udbetalt tillægspræmien uden at føre dette register.

5.64. I Portugal omfattede revisionen kun et enkelt tilfælde, nemlig en bedrift, der tilhørte landbrugsministeriet, og som i flere år havde praktiseret denne form for opfedning. Her førtes der ikke et register.

5.65. De lokale myndigheder, der fører kontrol med ordningen, er forpligtede til hvert produktionsår at foretage inspektion på opfedningsstedet af mindst 10 % af ansøgerne. I ingen af de ovenfor nævnte medlemsstater, hvor Retten undersøgte denne ordning, havde de nationale myndigheder statistisk materiale om inspektioner på stedet. I Frankrig aflagde revisorerne besøg i to departementer og konstaterede, at der endnu ikke var foretaget kontrol på stedet hos opfederne.

Individuelle præmielofter

5.66. Retten konstaterede i alle de besøgte medlemsstater, der var i gang med at iværksætte kvoteordningen, at det var meget arbejdskrævende, fordi der skulle behandles så mange oplysninger og udsendes så mange meddelelser. I mange tilfælde anvendtes der slet ikke edb-systemer. Selv i de mindst komplicerede tilfælde, hvor der ikke blev ansøgt om del i den nationale reserve eller i den supplerende reserve, har producenterne kun sjældent fået underretning om det individuelle loft inden for den foreskrevne frist, dvs. senest 15 dage før udløbet af den periode, der er fastsat af medlemsstaten for indgivelse af præmieansøgning (62).

5.67. I Grækenland, hvor perioden for indgivelse af præmieansøgning udløb tidligt på året, nemlig den 15. februar, blev der i de mindst komplicerede tilfælde givet rettidig underretning om individuelle lofter for præmieberettigelse ved opslag i producentsammenslutningerne. I Spanien var der i de besøgte regioner først foretaget en første tildeling af lofter i juni og juli 1993, altså længe efter udløbet af perioden for indgivelse af præmieansøgning. I Frankrig udløb perioden for indgivelse af præmieansøgning den 15. februar, og der blev først givet underretning om lofterne i løbet af marts og april. I Irland påbegyndtes underretningen om kvoterne først i slutningen af april 1993; perioden for indgivelse af ansøgninger udløb imidlertid den 12. marts. I Italien havde de producenter, der havde indgivet ansøgning i 1991, rettidigt fået foreløbig underretning om kvoterne, men det skulle senere undersøges, om de havde indgivet ansøgning i 1992. I Portugal var ca. 20 % af producenterne ikke blevet underrettet om deres kvote ved udløbet af perioden for indgivelse af ansøgninger. I Det Forenede Kongerige var underretningsproceduren heller ikke afsluttet inden udløbet af perioden for indgivelse af ansøgninger.

5.68. Da tildelingen af lofter havde fundet sted i de mindst komplicerede tilfælde, var der stadig ikke truffet afgørelse om ansøgningerne om del i den nationale reserve. Alt dette indebar, at der i medlemsstaterne meget længe fungerede provisoriske og undertiden uafklarede ordninger, der bevirkede, at behandlingen af ansøgningerne for produktionsåret 1993 trak i langdrag, og udbetalingen af præmierne blev forsinket.

Støtte til privat oplagring

5.69. Den finansielle støtte til privat oplagring er af begrænset omfang (jf. punkt 4.26). Alligevel har Retten undersøgt denne ordning i to medlemsstater (Spanien og Irland) og har konstateret en række problemer.

5.70. I Spanien aflagde Retten kontrolbesøg i en virksomhed uden for perioden for oplagring af kødet. I strid med de gældende bestemmelser (63) og selv om ansatte i det udbetalende organ havde foretaget inspektion tre gange, førte denne virksomhed ikke lagerregnskab. Af lagerregnskabet skal for hvert kontraktnummer blandt andet fremgå de privat oplagrede produkters identifikation. Ved en kontrol foretaget i løbet af den periode, hvor slagtekroppene var oplagret, kunne det derfor ikke fastslås, om de produkter, virksomheden fremlagde, virkelig var produkter, der var omfattet af støtteordningen. Det var også umuligt at kontrollere datoerne for indlagring og udlagring og dermed, om bestemmelserne vedrørende oplagringsperioden var opfyldt.

5.71. En virksomhed i Irland førte heller ikke lagerregnskab. Rettens revisorer undersøgte dokumentationen til tidligere kontrakter med samme virksomhed og konstaterede, at der var blevet raderet og ændret i dokumentdatoerne, og at de i nogle tilfælde var indbyrdes modstridende. Det var dermed umuligt at kontrollere, om de forskriftsmæssige krav var opfyldt. Retten konstaterede endvidere i forbindelse med en af de undersøgte sager, at der ikke var overensstemmelse mellem lastbilernes forseglingsnumre ved afgangen fra udbeningsvirksomheden og ankomsten til lageret. De irske myndigheder har senere kun givet sparsomme oplysninger om de datoer, der var anført på dokumenterne. De har anført som begrundelse for den manglende overensstemmelse mellem forseglingsnumrene, at det havde været nødvendigt at indfryse kødet i et anlæg uden for oplagringsstedet. Der havde derfor fundet to transporter sted mellem udbeningsvirksomheden og oplagringsstedet.

KONKLUSION

6.1. Retten konstaterede i årsberetningen for regnskabsåret 1988, at en række bestemmelser i forordningerne hverken var tilpasset de faktiske forhold med hensyn til fåreavl eller det faktiske behov for kontrol. Blandt disse bestemmelser var definitionen af »præmieberettiget moderfår«, der i mellemtiden er blevet ændret. Der er indført andre ændringer, som Retten har foreslået, bl.a. følgende bestemmelser: forpligtelse til at anmelde tab af naturlige årsager, graduering af sanktioner, der skal foretages et mindsteantal inspektioner på stedet, og det er præciseret, hvilke oplysninger der skal anføres i registret over ændringer i fårebestanden.

En mere selektiv og effektiv støtte

6.2. Den kraftige stigning i budgetudgifterne til fåre- og gedepræmier - fra under 600 mio. ECU i de første år under den fælles markedsordning til 1 932 mio. ECU i 1994 - har ført til, at der for flere år siden er iværksat en lang række foranstaltninger til styring af udgifterne, men de har kun haft en begrænset succes (jf. punkt 1.1 og 4.8-4.13). Kvoteordningen for præmierettigheder, der trådte i kraft med produktionsåret 1993, er den sidste i denne række af foranstaltninger, der skulle stabilisere budgetudgifterne (jf. punkt 4.14-4.20). Denne udvikling var uundgåelig, for basisprisen lå stabilt på et niveau, der afveg væsentligt fra den gennemsnitlige markedspris: i 1993 svarede basisprisen og den i henhold til stabiliseringsordningen korrigerede basispris til henholdsvis 162 % og 150 % af den gennemsnitlige markedspris. Den skyldes hovedsageligt metoden til fastsættelse af præmiebeløbene, for eftersom præmierne kompenserer automatisk for prisfald, kan markedet dermed ikke sikre ligevægt mellem udbud og efterspørgsel, hvilket er dets egentlige funktion. Man er derved kommet ind i en ond cirkel, hvor fald i produktionspriserne medfører udgift for fællesskabsbudgettet (jf. punkt 4.2-4.4). Retten skal derfor henstille til Kommissionen, at den tager denne ordning, der viser sig særlig uhensigtsmæssig, når basisprisen ikke ligger tæt op ad den gennemsnitlige markedspris, op til fornyet overvejelse.

6.3. Fordi ordningen fører til prisfald, bidrager den desuden til at skærpe konkurrencen over for oksekød, og overskydende oksekød har resulteret i væsentlige udgifter for fællesskabsbudgettet (jf. punkt 4.24). Budgetudgifterne pr. kilo fåre- eller gedekød produceret i Unionen er desuden i dag mere end tre gange så høje som udgifterne for oksekød (jf. punkt 4.6). Endelig konstateres der en udvikling i fåreproduktionen i de medlemsstater, hvor der forholdsmæssigt indgives flere præmieansøgninger i de regioner, der ikke betragtes som ugunstigt stillede (jf. punkt 4.23).

6.4. Som forholdene er, synes det nødvendigt, at Kommissionen undersøger alternativer til den nuværende ordning. Der bør forfølges mere præcise mål, der er defineret klart og jævnligt evalueres (jf. punkt 5.2). Samtidig bør støtten til denne sektor skridt for skridt begrænses til indkomststøtte til producenter, hvis bedrift ligger i et ugunstigt stillet område, hvor anden husdyravl ikke er rentabel, og hvor støtten kan medvirke til at begrænse afvandringen fra landbruget. Kommissionen bør også fastlægge kriterier, der prioriterer miljøbeskyttelse og fysisk planlægning højt.

6.5. Det er derfor af afgørende betydning, at Kommissionen foreslår en ny definition af begrebet »ugunstigt stillet område«, og at der fastsættes strenge kriterier for opnåelse af denne status og for kontrollen heraf. De kriterier, hvorefter sådanne områder defineres, bør hurtigst muligt tages op til revision og tilpasses de faktiske betingelser for husdyravl (jf. punkt 4.25).

6.6. Også præmiernes rolle som støtte til producenternes indkomst bør styrkes ved, at der sikres en hurtigere udbetaling af præmierne. Her afviger praksis nemlig betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat (jf. punkt 5.56-5.58).

Behov for pålidelige statistiske data

6.7. Medlemsstaterne bør være mere omhyggelige med de statistiske oplysninger, de indsender til Kommissionen, og sørge for, at fristerne for indsendelse af disse oplysninger overholdes. Kommissionen bør føre strengere tilsyn med, at medlemsstaterne overholder de gældende regler på dette område (jf. punkt 5.4).

6.8. I forbindelse med fastlæggelsen af de individuelle lofter for præmieberettigelse bør forskellene mellem de tal, der stammer fra de statistiske undersøgelser, og tallene for antallet af præmierede dyr, klarlægges. Endvidere bør Kommissionens tjenestegrene, der har ansvaret for forvaltningen af præmieordningen og afslutningen af regnskaberne herover, basere deres kontrol af de kvoter, hver enkelt medlemsstat har tildelt for produktionsåret 1993, på de antal præmierede dyr, der fremgår af medlemsstaternes årlige erklæringer til EUGFL, Garantisektionen, for det valgte referenceår (jf. punkt 5.5-5.7).

En mere pålidelig metode til registrering af markedspriserne

6.9. Den anvendte metode til indsamling af markedspriser, på grundlag af hvilke præmiebeløbet fastsættes, har vist sig mangelfuld. Retten har konstateret en række fejl, og derfor bør medlemsstaternes myndigheder og Kommissionen fremover kontrollere denne prisindsamling. Det sker ikke i dag. Der bør også fastsættes visse ensartede regler for prisindsamlingen på de repræsentative markeder, således at man kan gå tilbage til informationskilden og efterprøve, om de gældende priser på markederne faktisk er blevet indsamlet (jf. punkt 5.9-5.16).

Styrkelse af kontrollen af præmierne

6.10. Retten har konstateret, at præmieordningen forvaltes uensartet, og at den interne kontrol er mangelfuld. Dels er den administrative kontrol meget begrænset (jf. punkt 5.17-5.23), dels forefindes kun meget sjældent de elementer, på grundlag af hvilke det ved kontrol på stedet kan kontrolleres, hvem der ejer dyrene, og om de er præmieberettigede (jf. punkt 5.32-5.36). Disse svagheder forstærkes yderligere af, at der i de fleste tilfælde ikke foretages uanmeldt kontrol på stedet (jf. punkt 5.39-5.41). Hertil kommer, at tab begrundet i besætningens naturlige livsbetingelser ikke altid indberettes eller undertiden anerkendes i strid med bestemmelserne (jf. punkt 5.50-5.55). Det ville forbedre forholdene, hvis der blev indført en regel om, at der løbende skal føres et register for hver producent kombineret med identifikation af dyrene. En sådan ordning er indført i Det Forenede Kongerige, og Retten skal på grundlag af sin undersøgelse heraf og af den i denne beretning omhandlede undersøgelse henstille, at der træffes følgende foranstaltninger (jf. punkt 5.42-5.49):

a) Kommissionen bør sikre, at der er overensstemmelse mellem det i hver medlemsstat foreskrevne register og fællesskabsbestemmelserne. I hver medlemsstat bør der kun føres et register.

b) De kontrolførende bør være forpligtet til ved kontrol på stedet at lade kontrollen af registret omfatte den underliggende dokumentation, ud fra hvilken det kan konstateres, hvem der ejer de pågældende dyr, der bør være identificeret/mærket, om de er støtteberettigede, samt hvor stort et antal dyr, der er gået tabt af naturlige årsager.

c) Der bør udarbejdes en standardrapport om kontrollen på stedet, hvori det tydeligt præciseres, hvilke elementer der skal indgå i kontrol på stedet, når den foretages uden for tilbageholdelsesperioden.

6.11. Kontrollen af bedrifter i ugunstigt stillet område bør styrkes, når arealerne er beliggende på grænsen til et ikke-ugunstigt stillet område. Det bør fastsættes, at producenten i sin ansøgning dels skal angive alle bedriftens produktionsenheder og arealet for hver af dem, dels skal vedlægge ansøgningen dokumentation, så oplysningerne kan kontrolleres (jf. punkt 5.21-5.23).

6.12. Endelig bør Kommissionen træffe foranstaltninger til, at forskrifterne anvendes strengere, således at det sikres, at alle avlere i Unionen behandles ens.

Eventuel ophævelse af den supplerende præmie for opfedning af lam til tunge slagtekroppe

6.13. Præmieordningen for opfedning af lam til tunge slagtekroppe er for kompleks, og hverken producenterne eller de lokale myndigheder, der skal kontrollere den, følger de gældende regler. Hertil kommer, at nogle producenter på visse betingelser kan få udbetalt det fulde præmiebeløb i stedet for kun 80 %, mens deres indtægter fra markedsføring af kød kun er en biindtægt i forhold til deres indtægter fra markedsføring af mælk (jf. punkt 4.20). Kommissionen bør derfor undersøge mulighederne for at ophæve præmieordningen (jf. punkt 5.59-5.65).

Styrkelse af medlemsstaternes kontrol af privat oplagring

6.14. Privat oplagring forekommer ikke særlig hyppigt, men medlemsstaterne bør sikre en effektiv kontrol, navnlig af, at der som foreskrevet i fællesskabsbestemmelserne føres et lagerregnskab, ud fra hvilket det kan kontrolleres, om bestemmelserne for sådanne foranstaltninger virkelig er overholdt (jf. punkt 5.69-5.71).

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 14. september 1995

På Revisionsrettens vegne André J. MIDDELHOEK

Formand

I dennes fravær

Constantinos ANDROUTSOPOULOS

Medlem af Retten

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>REFERENCE TIL EN FILM>

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1837/80 af 27. juni 1980, EFT nr. L 183 af 16. 7. 1980, s. 1.

(2) Der findes ingen definition af en specialiseret producent. Det kan dog oplyses, at fåre- og gedehold udgør mindst 75 % af værdien af den samlede produktion for 17 % af alle opdrættere i EU. Kun for 11 % udgør denne aktivitet mindst 85 % (kilde: informationsnet for landøkonomisk bogføring (INLB)).

(3) EFT nr. L 234 af 4. 9. 1984, s. 1.

(4) EFT nr. C 312 af 12. 12. 1989, punkt 6.74-6.107.

(5) EFT nr. C 324 af 13. 12. 1991, punkt 9.1-9.43.

(6) »Le marché des viandes et des produits avicoles. Les marchés des ovins« (Markedet for kød og fjerkræprodukter. Fåremarkederne), Office national interprofessionnel des viandes, de l'élevage et de l'aviculture (OFIVAL), 1993, s. 31-35.

(7) Oplysningerne i punkt 2.3-2.7 er baseret på statistikker fra EUROSTAT (CRONOS-databasen).

(8) EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(9) Produktionsåret begynder den første mandag i januar og slutter dagen før denne dag det følgende år.

(10) Tredje betragtning i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(11) Ottende betragtning i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(12) Rådets forordning (EØF) nr. 2070/92 af 30. juni 1992, EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 63, om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3493/90 af 27. november 1990, EFT nr. L 337 af 4. 12. 1990, s. 7.

(13) Artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 3493/90 af 27. november 1990, EFT nr. L 337 af 4. 12. 1990, s. 7.

(14) Artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 872/84 af 31. marts 1984, EFT nr. L 90 af 1. 4. 1984, s. 40. Udsætterdyr er hundyr, der ikke længere kan bruges til avl, og som skal sælges med henblik på slagtning.

(15) Disse beløb udbetales i de fleste medlemsstater. Som anført i punkt 3.3 var præmiebeløbene imidlertid ikke identiske for alle medlemsstater. Således modtog producenterne af tunge lam i nogle medlemsstater eller dele af disse i 1992 en præmie på 23,130 ECU.

(16) Artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2069/92 af 30. juni 1992, EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 59.

(17) I henhold til artikel 5, stk. 5, i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1, er disse områder

- hele Grækenland og Portugal (undtagen Azorerne og Madeira), i Frankrig Korsika, i Spanien Andalucía, Aragón, Baleares, Castilla-La Mancha, Castilla y León, Cataluña, Extremadura, Galicia (undtagen provinserne Coruña og Lugo), Madrid, Murcia, La Rioja, Valenciana og De Kanariske Øer og i Italien Lazio, Abruzzo, Molise, Campania, Puglia, Basilicata, Calabria, Sicilien og Sardinien;

- bjergområder, som hver enkelt medlemsstat har meddelt til Kommissionen i henhold til artikel 3, stk. 3, i Rådets direktiv 75/268/EØF af 28. april 1975 om landbrug i bjergområder og i visse ugunstigt stillede områder, EFT nr. L 128 af 19. 5. 1975, s. 1.

(18) EFT nr. L 132 af 23. 5. 1990, s. 17. De gældende beløb er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 1743/91 af 13. juni 1991, EFT nr. L 163 af 26. 6. 1991, s. 44.

(19) Komitéen består af repræsentanter for medlemsstaterne med en repræsentant for Kommissionen som formand. Den er oprettet og forvaltes i henhold til artikel 29-31 i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(20) De almindelige bestemmelser for ydelse af støtte til privat oplagring er fastsat i artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(21) Rådets forordning (EF) nr. 1886/94 af 27. juli 1994, EFT nr. L 197 af 30. 7. 1994, s. 30, om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(22) Artikel 9 og 14 i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(23) Artikel 16 i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(24) Jf. Rettens særberetning nr. 3/94 om iværksættelse af interventionsforanstaltninger inden for rammerne af den fælles markedsordning for oksekød, EFT nr. C 356 af 14. 12. 1994, punkt 2.2 og figur 2.4.

(25) Jf. rapport fra Commission d'Enquête relative au fonctionnement du marché de la viande ovine et bovine, Assemblée Nationale Française, Paris, s. 248.

(26) Oprindelig skulle der hvert år fastsættes en basispris for ferske eller kølede fårekroppe samt en referencepris. Der blev taget hensyn til denne referencepris ved fastsættelsen af størrelsen af præmien. Den var blevet fastsat på et andet niveau end basisprisen, således at der »gennem en indbyrdes tilnærmelse af de enkelte medlemsstaters referencepriser indføres en enhedsreferencepris for Fællesskabet over en periode på fire år med lige store årlige etaper«, artikel 3, stk. 4, ii), i den første grundforordning for markedsordningen, Rådets forordning (EØF) nr. 1837/80 af 27. juni 1980, EFT nr. L 183 af 16. 7. 1980, s. 1.

Basisprisen var et element, der blev taget hensyn til ved udløsningen af interventionsforanstaltningerne og fastsættelsen af størrelsen af importafgifter.

Efter tilnærmelsesperioden på fire år, hvor der skulle gennemføres en gradvis tilpasning af produktions- og markedsføringsstrukturerne i de forskellige medlemsstater, er begreberne enhedsreferencepris og referencepris pr. region blevet afskaffet (arikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 871/84 af 31. marts 1984, EFT nr. L 90 af 1. 4. 1984, s. 35), og præmien er derefter blevet beregnet udelukkende på grundlag af denne basispris, der i øvrigt var den eneste gældende.

(27) Rådets forordning (EØF) nr. 1115/88 af 25. april 1988, EFT nr. L 110 af 29. 4. 1988, s. 36, om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 1837/80 af 27. juni 1980, EFT nr. L 183 af 16. 7. 1980, s. 1, der var den første grundforordning om markedsordningen. Dette punkt er medtaget i artikel 8 i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 89, s. 1.

(28) Denne nedsættelse blev beregnet ved, at indkomsttabet blev reduceret med 1 % af basisprisen for hver procents overskridelse af den maksimale garantimængde.

(29) Artikel 8 i Rådets forordning (EØF) 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2069/92 af 30. juni 1992, EFT nr. L 215 af 30. 7. 92, s. 59.

(30) EFT nr. L 128 af 19. 5. 1975, s. 1.

(31) Artikel 5, stk. 7, i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 89, s. 1.

(32) EFT nr. C 330 af 15. 12. 1992, punkt 2.103-2.105.

(33) Rådets forordning (EØF) nr. 233/94 af 24. januar 1994, EFT nr. L 30 af 3. 2. 1994, s. 9, om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(34) Artikel 5a i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2069/92 af 30. juni 1992, EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 59.

(35) Artikel 5b i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2069/92 af 30. juni 1992, EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 59.

(36) I Kommissionens forordning (EØF) nr. 3567/92 af 10. december 1992, EFT nr. L 362 af 11. 12. 1992, s. 41, fastsættes gennemførelsesbestemmelser for individuelle lofter, nationale reserver og overdragelse af rettigheder.

(37) Fra 1991 til 1993 var budgetudgifterne til den fælles markedssordning for oksekød på henholdsvis 4 304, 4 416 og 3 894 mio. ECU mod 2 500 mio. ECU i gennemsnit i 1980'erne. Denne udvikling skyldes en kraftig stigning i udgifterne til eksportrestitutioner og offentlig oplagring.

(38) EFT nr. C 324 af 13. 12. 1991, punkt 9.21-9.22.

(39) Artikel 3, stk. 4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3007/84 af 26 oktober 1984, EFT nr. L 283 af 27. 10. 1984, s. 28, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3984/89 af 20. december 1989, EFT nr. L 380 af 29. 12. 1989, s. 28. Denne forordning er for nylig blevet erstattet, og bestemmelsen findes nu i artikel 2 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2700/93 af 30. november 1993, EFT nr. L 245 af 1. 10. 93, s. 99.

(40) I henhold til artikel 4 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3567/92 af 10. december 1992, EFT nr. L 362 af 11. 12. 1992, s. 41.

(41) KOM(93) 601 endelig udg. af 24. november 1993, bilag 1.

(42) Disse to kategorier af data fremsendes af forskellige organer i medlemslandene, den første kategori til EUROSTAT, den anden til de tjenestegrene under Kommissionen, der forvalter den fælles markedsordning.

(43) EFT nr. C 313 af 12. 12. 1990, punkt 4.2.1-4.2.32.

(44) I henhold til artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 89, s. 1. Gennemførelsesbestemmelserne er fastsat i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1481/86 af 15. maj 1986, EFT nr. L 130 af 16. 5. 1986, s. 12.

(45) Rådets forordning (EØF) nr. 338/91 af 5. februar 1991, EFT nr. L 41 af 14. 2. 1991, s. 2.

(46) Artikel 1, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2700/93 af 30. september 1993, EFT nr. L 245 af 1. 10. 1993, s. 99, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 80/94 af 18. januar 1994, EFT nr. L 16 af 19. 1. 1994, s. 1.

(47) Artikel 4, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2700/93 af 30. september 1993, EFT nr. L 245 af 1. 10. 1993, s. 99.

(48) Artikel 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 3493/90 af 27. november 1990, EFT nr. L 337 af 4. 12. 1990, s. 7.

(49) EFT nr. L 128 af 19. 5. 1975, s. 1.

(50) Artikel 1, stk. 3, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2700/93 af 30. september 1993, EFT nr. L 245 af 1. 10. 1993, s. 99.

(51) Tidligere var denne bestemmelse iværksat på grundlag af en ikke-offentliggjort kommissionsbeslutning; den er nu indføjet i artikel 6, stk. 3, i Kommissionens forordning (EØF) 3887/92 af 23. december 1992, EFT nr. L 391 af 31. 12. 1992, s. 36, om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger.

(52) Artikel 6, stk. 4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992, EFT nr. L 391 af 31. 12. 1992, s. 36.

(53) Artikel 5, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992, EFT nr. L 391 af 31. 12. 1992, s. 36.

(54) Artikel 6, stk. 5, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992, EFT nr. L 391 af 31. 12. 1992, s. 36.

(55) Artikel 4, stk. 1, litra b, i Rådets direktiv 92/102/EØF af 27. november 1992, EFT nr. L 355 af 5. 12. 1992, s. 32.

(56) Artikel 11 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992, EFT nr. L 391 af 31. 12. 1992, s. 36.

(57) Artikel 5, stk. 6, i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(58) Artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2700/93 af 30. september 1993, EFT nr. L 245 af 1. 10. 1993, s. 99.

(59) Rådets forordning (EØF) nr. 3901/89 af 12. november 1989, EFT nr. L 375 af 23. 12. 1989, s. 4.

(60) Kommissionens forordning (EØF) nr. 2814/90 af 28. september 1990, EFT nr. L 268 af 29. 9. 1990, s. 35.

(61) Artikel 2, stk. 3, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3567/92 af 10. december 1992, EFT nr. L 362 af 11. 12. 1992, s. 41.

(62) Artikel 13, stk. 3, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3446/90 af 27. november 1990, EFT nr. L 333 af 30. 11. 1990, s. 39.

BILAG 1

UDVIKLINGEN I DEN FÆLLES MARKEDSORDNING FOR FÅRE- OG GEDEKØD

1. Udviklingen henimod en enhedspræmieordning

Præmieordningen har gennemgået en stor udvikling, siden den blev indført i 1980; den har lidt efter lidt udviklet sig fra at være en ordning med flere delordninger til en ensartet, fælles ordning.

Oprindelig var Fællesskabet inddelt i seks områder med henblik på beregning af fårepræmien:

1: Italien

2: Frankrig

3: Danmark, Benelux, Tyskland

4: Irland

5: Det Forenede Kongerige.

Da Grækenland blev medlem af EF den 1. januar 1981, blev der oprettet et nyt område (1).

For at undgå at anvende den variable slagtepræmie som i de øvrige dele af Det Forenede Kongerige, blev Nordirland (2) tilføjet som det syvende område i 1982.

Område 3 var kun tilsyneladende en enhed, eftersom den præmie, der skulle udbetales pr. moderfår, blev beregnet individuelt pr. medlemsstat (3). På anmodning af præmiemodtagerne kunne præmiebeløbet i Grækenland og Italien være det samme som beløbet i område 2, hvis lammene ikke var slagtet, før de var to måneder gamle (4).

Der var loft over præmien i de perioder, hvor der anvendtes foranstaltninger med henblik på offentlig oplagring (5), og hvis den variable slagtepræmie (6) blev anvendt, blev det samlede beløb fra denne præmie trukket fra det beløb, der skulle fordeles i hver enkelt område. Denne slagtepræmie blev kun anvendt af Det Forenede Kongerige uden Nordirland, som nævnt ovenfor.

I 1984 blev antallet af områder reduceret til seks, eftersom område 1 blev udvidet til også at omfatte Grækenland (7), men ved Spanien og Portugals tiltrædelse, blev der oprettet et yderligere område omfattende disse to nye medlemsstater fra 1. januar 1986.

I 1988 vedtog Rådet en meget vigtig ændring (8) med henblik på oprettelsen af et enhedsmarked. Det indebar navnlig fastsættelsen af en enhedspræmie, der skulle ydes producenter på grundlag af et indkomsttab, som skulle være det samme for hele Fællesskabet. Denne harmonisering blev gennemført med en overgangsfase, og målet var en enhedspræmieordning senest for produktionsåret 1993.

Som en overgangsforanstaltning blev antallet af regioner nedsat til fire i produktionsåret 1990 og til to i produktionsårene 1991 og 1992, nemlig Det Forenede Kongerige og resten af Unionen. Det var også planlagt gradvis at reducere den variable præmie i Det Forenede Kongerige (uden Nordirland).

Det Forenede Kongerige anmodede om og fik bemyndigelse til ikke længere at yde den variable præmie ved slagtning af får fra begyndelsen af produktionsåret 1992 og kun at anvende de øvrige præmier (9).

2. Andre vigtige ændringer

Ud over den ovennævnte udvikling er der sket følgende andre vigtige ændringer:

- der er i visse områder fra produktionsåret 1986 indført en præmie til producenter af gedekød (10)

- i 1992 blev definitionen af »præmieberettiget moderfår« og »præmieberettiget ged« ændret for at lette kontrollen (11)

- der er indført en noteringsordning med konstatering af markedspriser for en »EF-standardkvalitet« (12), og der er indført et handelsklasseskema for fårekroppe (13)

- der skelnes nu mellem tre kategorier: producenter af lette lam, producenter af tunge lam og producenter af lam, der opfedes til tunge slagtekroppe (14).

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 3446/80 af 22. december 1980, EFT nr. L 359 af 31. 12. 1980, s. 16.

(2) Rådets forordning (EØF) nr. 1195/82 af 18. maj 1982, EFT nr. L 140 af 20. 5. 1982, s. 22.

(3) Rådets forordning (EØF) nr. 899/81 af 1. april 1981, EFT nr. L 90 af 4. 4. 1981, s. 26.

(4) Rådets forordning (EØF) nr. 1195/82 af 18. maj 1982, EFT nr. L 140 af 20. 5. 1982, s. 22.

(5) I henhold til de oprindelige bestemmelser skulle der ud over privat oplagring også foretages opkøb gennem interventionsorganerne men udelukkende i de medlemsstater, der anvender et nationalt klassificeringssystem for slagtekroppe (artikel 9 i Rådets forordning (EØF) nr. 2644/80 af 14. oktober 1980, EFT nr. L 275 af 18. 10. 1980, s. 8. I så fald kunne de opkøbte produkter ikke komme fra væddere, moderfår eller drægtige får. Internventionsprisen svarede til 85 % af den sæsonbestemte basispris. I praksis blev der kun gennemført offentlig oplagring i Frankrig lige efter indførelsen af markedsordningen for fåre- og gedekød. Denne foranstaltning er ikke blevet anvendt siden og er ikke medtaget i Rådets nye forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

(6) I de områder, hvor der ikke anvendtes opkøb gennem interventionsorganer, kunne den pågældende medlemsstat yde en variabel præmie ved slagtning af får, når priserne på dens repræsentative markeder var på under 85 % af basisprisen. Denne præmie svarede til denne difference. Kommissionen fastsatte præmiebeløbet for hver uge, der startede 21 dage efter fastsættelsesugen. Et tilsvarende beløb blev opkrævet ved udførsel fra medlemsstaten af levende dyr, fersk, kølet, frosset, saltet, vådsaltet, tørret eller røget kød. Beløbet svarede til præmien fastsat for den uge, hvor de pågældende produkter var blevet udført. I henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 3191/80 af 9. december 1980, EFT nr. L 332 af 10. 12. 1980, s. 14 og senere forordninger blev dette beløb ikke opkrævet ved udførsel fra Fællesskabet.

(7) Rådets forordning (EØF) nr. 871/84 af 31. marts 1984 om ændring af grundforordningen, EFT nr. L 90 af 1. 4. 1984, s. 35.

(8) Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1, der erstatter den tidligere grundforordning.

(9) Kommissionens forordning (EØF) nr. 3246/91 af 7. november 1991, EFT nr. L 307 af 8. 11. 1991, s. 16.

(10) Rådets forordning (EØF) nr. 3523/85 af 10. december 1985, EFT nr. L 336 af 14. 12. 1985, s. 2, om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 1837/80 af 27. juni 1980, EFT nr. L 183 af 16. 7. 1980, s. 1.

(11) Rådets forordning (EØF) nr. 2070/92 af 30. juni 1992, EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 63. Den tidligere definition fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 3524/85 af 10. december 1985, EFT nr. L 336 af 14. 12. 1985, s. 5, var formuleret på følgende måde: hunfår/hungeder, der er blevet bedækket for første gang, samt får/geder, der har født mindst én gang, bortset fra udsætterfår/udsættergeder, som befinder sig på bedriften på tidspunktet for ansøgningens indgivelse.

(12) Artikel 4, stk 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 af 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1. Begrebet blev defineret i Rådets forordning (EØF) nr. 338/91 af 5. februar 1991, EFT nr. L 41 af 14. 2. 1991, s. 2.

(13) Rådets forordning (EØF) nr. 2137/92 af 23. juli 1992, EFT nr. L 214 af 30. 7. 1992, s. 1.

(14) Artikel 4, stk. 2 og 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 3013/89 25. september 1989, EFT nr. L 289 af 7. 10. 1989, s. 1.

BILAG 2

EVALUERING AF BUDGETBESPARELSER SOM FØLGE AF INDFØRELSEN AF EN STABILISERINGSORDNING, LEDSAGET AF DELVIS KOMPENSATION I FORM AF ET TILLÆG I FORBINDELSE MED UDVIKLING AF LANDDISTRIKTER

Nedenfor sammenholdes for produktionsårene 1992 og 1993 situationen uden en stabiliseringsordning og præmietillæg til udvikling af landdistrikter og med disse elementer, således at budgetbesparelserne ved deres indførelse kan vurderes.

Først beregnes de forskellige præmiebeløb uden og med anvendelse af stabiliseringsordningen og dernæst saldoen, dvs. forskellen mellem de besparelser, der anslås at svare til indførelsen af stabiliseringsordningen og på den anden side det beløb, der er afholdt til foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne.

1. Produktionsåret 1992

1.1. Stabiliseringsordningens effekt

>TABELPOSITION>

1.2. Beregning af den positive budgetsaldo

1.2.1. Besparelse ved nedsættelse af præmierne (1)

Tunge lam:

50,5 mio. moderfår * (23,29-18,55) ECU = 239,4 mio. ECU

Lette lam:

20,4 mio. moderfår * (18,63-14,84) ECU = 77,3 mio. ECU

Geder:

8,1 mio. geder * (18,63-14,84) ECU = 30,7 mio. ECU

Samlet besparelse: 347,4 mio. ECU.

1.2.2. Ekstraomkostninger som følge af indførelsen af præmietillæg i forbindelse med foranstaltninger til udvikling af landdistrikter (2)

Tunge lam:

36,8 mio. moderfår * 5,5 ECU = 202,4 mio. ECU

Lette lam:

16,9 mio. moderfår * 3,8 ECU = 64,2 mio. ECU

Geder:

7,2 mio. geder * 3,8 ECU = 27,4 mio. ECU

Ekstraomkostninger i alt: 294,0 mio. ECU.

1.2.3. Positiv budgetsaldo

347,4 mio. ECU - 294,0 mio. ECU = 53,4 mio. ECU

2. Produktionsåret 1993

>TABELPOSITION>

2.2. Beregning af den positive budgetsaldo

2.2.1. Besparelse ved nedsættelse af præmierne (3)

Tunge lam:

50,5 mio. moderfår * (25,59-20,90) ECU = 236,8 mio. ECU

Lette lam:

20,4 mio. moderfår * (20,47-16,72) ECU = 76,5 mio. ECU

Geder:

8,1 mio. geder * (20,47-16,72) ECU = 30,4 mio. ECU

Samlet besparelse: 343,7 mio. ECU.

2.2.2. Ekstraomkostninger som følge af indførelsen af præmietillæg i forbindelse med foranstaltninger til udvikling af landdistrikter (4)

Samme beregning som i punkt 1.2.2.

Ekstraomkostninger i alt: 294,0 mio. ECU.

2.2.3. Positiv budgetsaldo

343,7 mio. ECU 294,0 mio. ECU = 49,7 mio. ECU.

(1) EFT nr. L 163 af 26. 6. 1991, s. 42.

(2) EFT nr. L 185 af 3. 7. 1992, s. 21.

(3) EFT nr. L 54 af 5. 3. 1993, s. 8.

(4) Jf. punkt 3.6.

(5) Antallet af dyr er det antal, for hvilket der er ansøgt om præmie, og ikke det antal, for hvilket der er betalt præmie. Afvigelsen kan imidlertid betragtes som meget lille. Tallene svarer til tallene i tabel 2 og 3. Retten har dog indhentet mere detaljerede oplysninger i Kommissionen (DG VI-D-2).

(6) EFT nr. L 33 af 9. 2. 1993, s. 10.

(7) EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 59.

(8) EFT nr. L 64 af 8. 3. 1994, s. 4.

(9) Der er ingen statistikker for 1993, og derfor er tallene for 1992 vedrørende antallet af dyr, for hvilke der blev anmodet om præmie, anført.

KOMMISSIONENS SVAR PÅ REVISIONSRETTENS SÆRBERETNING OM IVÆRKSÆTTELSE AF INTERVENTIONSFORANSTALTNINGER INDEN FOR RAMMERNE AF DEN FÆLLES MARKEDSORDNING FOR FÅRE- OG GEDEKØD

BEMÆRKNINGER OM FÆLLESSKABSORDNINGENS EFFEKT

Præmieordningen

Effekten af præmierne

Præmier, prisudvikling og kødproduktion

4.1 til 4.3. Revisionsrettens bemærkning er korrekt. Præmien udgør forskellen mellem den institutionelle pris (basisprisen) og EF's markedspris.

Som Revisionsretten anfører det i punkt 4.8 til 4.20, har Kommissionen dog reageret på denne situation ved at foreslå Rådet at indføre en stabilisator, der begrænser prisgarantien til producenterne afhængigt af produktionens størrelse. Rådet indførte denne foranstaltning fra produktionsåret 1990. Stabilisatoren er for tiden på 7 %, hvilket svarer til en præmienedsættelse på ca. 30 %. Kommissionen har desuden foreslået Rådet at skærpe denne ordning ved at fastsætte individuelle kvantitative græ