++++

KOMMISSIONENS HENSTILLING

af 1 . juli 1981

til Den italienske Republiks regering i henhold til artikel 108 , stk . 1

( Den italienske tekst er den eneste autentiske )

( 81/494/EOEF )

1 . I henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 108 , stk . 1 , har Kommissionen som foelge af den beslutning , som Den italienske Republiks regering den 27 . maj 1981 traf om at indfoere en bindingspligt ved koeb af fremmed valuta , foretaget en grundig gennemgang af Italiens oekonomiske og finansielle situation .

2 . Kommissionen har konstateret , at de loebende poster paa Italiens betalingsbalance fortsat er blevet forringet i de foerste maaneder af 1981 , efter at der i 1980 havde vaeret et betydeligt underskud paa ca . 2,5 % af bruttonationalproduktet opgjort paa grundlag af transaktioner . Kommissionen har ligeledes konstateret , at Italiens pengepolitiske myndigheder i de foerste maaneder af 1981 har maattet daekke en stor del af underskuddet ved at traekke paa de officielle reserver .

Kommissionen mener , at de konstaterede vanskeligheder til dels skyldes stigningen i dollarkursen . Den mener dog , at vanskelighederne foerst og fremmest skyldes , at de interne faktorer ikke har vaeret under tilstraekkelig kontrol i de foerste maaneder af indevaerende aar . Den indenlandske efterspoergsel ligger efter opsvinget i de sidste maaneder af 1980 fortsat paa samme forholdsvis hoeje niveau i stedet for at falde i det omfang , der er noedvendigt for at befaeste tendensen til genoprettelse af udenrigsoekonomien .

Det har vist sig , at disse vanskeligheder er blevet betydeligt forvaerret af det stigende underskud paa statsbudgettet siden de sidste maaneder af 1980 og af den kraftige likviditetstilfoersel , som det har givet anledning til , bl.a . fordi der er sket en overflytning til banksystemet af aktiver , som forskellige offentlige myndigheder raadede over i finansforvaltningen . Under disse omstaendigheder kunne de kreditbegraensende foranstaltninger , der indfoertes den 31 . januar og dernaest den 22 . marts , ikke forhindre , at oekonomiens likviditet steg alt for meget , og at inflationsforventningerne blev genoplivet . Forbedringen af likviditeten , der allerede var rigelig , har saaledes givet virksomhederne mulighed for at give deres forventninger konkret udtryk , hvilket uundgaaeligt har skadet ligevaegten over for udlandet .

3 . Kommissionen konstaterer , at disse vanskeligheder ville have vaeret mindre , saafremt de finanspolitiske foelgeforanstaltninger , der blev paataenkt ved justeringen af centralkurserne for liren den 22 . marts , hurtigt var taget i anvendelse , og saafremt rentesatserne for offentlige vaerdipapirer i forbindelse med diskontoforhoejelsen var blevet sat op til et niveau , der var tilstraekkeligt til at bevare beslutningstagernes interesse for disse placeringer og saaledes mindske den likviditetsmaessige virkning af stigningen i det offentliges underskud .

Kommissionen har noteret sig , at Den italienske Republiks regering har anset det for yderst paakraevet i den derved opstaaede situation at nedsaette virksomhedernes likvididiet saaledes at risikoen for en yderligere nedgang i de officielle reserver undgaas eller i det mindste begraenses . Den har endvidere noteret sig , at den plan , som Den italienske Republiks regering vedtog den 27 . maj 1981 , af denne betragtes som den eneste _ teknisk og juridisk _ mulige med henblik paa hurtigt at naa det tilstraebte maal .

Hvad angaar fremgangsmaaden beklager Kommissionen , at der ikke har vaeret et forudgaaende samraad .

4 . Hvad indholdet angaar , mener Kommissionen , at det er vigtigt at betragte Italiens betalingsbalancevanskeligheder og de foranstaltninger , der traeffes for at imoedegaa dem , i lyset af de nuvaerende forhold i EF og verden . EF's oekonomi befinder sig i sin vanskeligste periode siden 1958 : aldrig har der vaeret et saa stort underskud paa dets loebende poster eller en saa hoej procentdel af dets arbejdskraft uden beskaeftigelse . Det store flertal af medlemsstaterne har betalingsbalancesituationer , der kan sammenlignes med Italiens , og i visse tilfaelde er de endnu vaerre . Denne situation er opstaaet under internationale omstaendigheder , hvor konkurrencen paa faerdigvaremarkederne fortsat oeges , hvor de internationale relationer er belastet af en hidtil uset oekonomisk og politisk usikkerhed , og hvor det internationale samhandels - og betalingssystem lider under mangelen paa en solid og anerkendt valutarisk organisation .

Under disse forhold og i mangel af foranstaltninger , hvormed krisen kan overvindes ved oeget solidaritet , internationalt samarbejde og samarbejde inden for EF , oeges risikoen for , at landene soeger at klare deres oekonomiske vanskeligheder ved ensidige foranstaltninger , der strider imod de principper , som siden krigens afslutning har ligget til grund for stigningen i den internationale handel og for den oekonomiske vaekst i verden . Kommissionen udtrykker stor bekymring over den risiko for protektionistiske kaedereaktioner fra andre lande , som handelshaemmende foranstaltninger vil kunne fremkalde .

Blandt medlemslandene er Italien et af de lande , der bedst har udnyttet udfordringen som foelge af aabningen af landets graenser . Den italienske industri har gjort deltagelsen i Faelles markedet til udgangspunkt for en bemaerkelsesvaerdig vaekst - og moderniseringsproces . Kommissionen er overbevist om , at den italienske oekonomi besidder den dynamik og igen kan opnaa den smidighed , der er noedvendig for at de oejeblikkelige vanskeligheder kan overvindes med held , og fo at der paa ny kan skabes en afbalanceret vaekst ved at drage fuld fordel af deltagelsen i opbygningen af en faellesskabshelhed i alle dennes aspekter .

5 . Kommissionen har den opfattelse , at den italienske oekonomis vanskeligheder _ ud over de oejeblikkelige aarsager og konjunkturforhold , der for tredje gang paa syv aar har foert til foranstaltninger , der vil kunne haemme samhandelen _ skyldes fundamentale faktorer , som det er vigtigt at behandle med fasthed . Disse faktorer kan kort beskrives som mangelende kontrol med udgifterne i den offentlige sektor og i virksomhedssektoren .

I den offentlige sektor udgoer underskuddets stoerrelse og udgifternes fordeling den foerste kilde til den oekonomiske og finansielle uligevaegt og en hindring for en tilpasning af oekonomiens strukturer . De offentlige underskud udoever et for stort pres paa pengemaengden . En for stor del af det offentliges udgifter er driftsudgifter , og dette stimulerer forbruget og forhindrer den stigning i de offentlige investeringer , der er noedvendig , for at oekonomiens produktivitet kan forbedres .

Trods de seneste aars reformer har budgetprocedurerne vist sig utilstraekkelige til at sikre en budgetmaessig udvikling , der er forenelig med oekonomisk og valutarisk ligevaegt . Visse styringsmekanismer for likviditetsudvidelsen er ikke under tilstraekkelig kontrol , hvilket den seneste udvikling i statens finansieringsbehov viser . Endvidere er der alt for ofte ikke sikret daekning af de nye fleraarige udgifter ved det foerste aars begyndelse .

I virksomhedssektoren har den kombinerende virkning af pristalsreguleringsordningerne og resultaterne af loenforhandlingerne allererde i flere aar ikke kunnet forenes med en tilbagevenden til en inflationstakt , der ligger paa linje med EF's gennemsnit . De usmidige beskaeftigelses - og arbejdsmarkedsforhold haemmer de produktivitetsforbedringer , der er noedvendige for en ikke-inflatorisk og foelgelig varig stigning i realloen og beskaeftigelse . Forvridningerne i loenstrukturen som foelge af de nuvaerende pristalsreguleringsordninger er igen en kilde til inflation og daarlig ressourceallokation .

Kommissionen har den opfattelse , at protektionistiske foranstaltninger ikke vil kunne aendre disse fundamentale faktorer . Saadanne foranstaltninger ville tvaertimod give den illusion , at man kan udskyde de dybtgaaende justeringer , der er vigtige og noedvendige for igen at opnaa baade indenlandsk ligevaegt og konkurrencevne over for udlandet .

6 . Kommissionen er opmaerksom paa , at visse korrigerende foranstaltninger snarere henhoerer under virksomhedernes og de oekonomiske beslutningstageres kompetence end under regeringens og parlamentets . Dette goer det endnu noedvendigere , at de offentlige myndigheder fuldt ud anvender de lovgivningsmaessige og administrative muligheder , de raader over , og at de goer al deres indflydelse gaeldende , for at de oevrige oekonomiske beslutningstageres dispositioner fremmer stabiliteten .

Saneringsprocessen kan ikke afsluttes hurtigt . For at opnaa varige resultater , maa der gennemfoeres en loebende og langvarig aktion . Dette goer blot de oejeblikkelige foranstaltninger endnu noedvendigere .

7 . Kommissionen henstiller til Den italienske Republiks regering , at den straks tager de fornoedne forholdsregler til at hindre , at de offentlige finanser permanent truer med at virke forstyrrende ind paa den kortfristede styring af oekonomien . Med henblik herpaa anbefaler den :

_ at der goeres alt for at holde den udvidede offentlige sektors indenlandske nettolaanoptagelse i 1981 inden for den fastsatte graense paa 37 500 mia lire ;

_ at det som foerste etape paa vejen mod indfoerelsen af princippet , om at den offentlige sektor skal have en faelles finansforvaltning , sikres , at de bestemmelser , der begraenser de regionale og lokale myndigheders adgang til at besidde likvide aktiver i banksystemet , noeje overholdes ;

_ at der bringes en ende paa den italienske nationalbanks praksis med , at den ved udstedelsen erhverver skatkammerbeviser , som ikke er tegnet af banker eller offentligheden ; dette medfoerer dels , at renten for disse vaerdipapirer herefter bestemmes paa markedet , dels , at finansforvaltningen for at undgaa , at disse rentsatser bliver alt for ustabile , saa vidt muligt bestraeber sig paa at udjaevne sine laanoptagelser paa markedet og foelgelig udviklingen i sit underskud over hele aaret .

Ud over disse noedforanstaltninger henstiller Kommissionen , at der hurtigst muligt traeffes de foranstaltninger , som en sanering med tiden vil kraeve af de offentlige finanser , blandt disse foranstaltninger skal specielt naevnes dem , der er noedvendige til at sikre en faktisk overholdelse af de forfatningsmaessige bestemmelser , som forbyder vedtagelsen af nye udgifter uden daekning , en eventuel foroegelse af de lokale myndigheders muligheder for skatteindtaegter , en begraensning , af den dynamik , som automatiske ordninger indebaerer for visse udgifter , en forbedring af styringen af og kendskabet til budgetstroemmene samt indfoerelse af en finansforvaltning , der er faelles for de offentlige beslutningstagere .

Kommissionen henstiller endvidere til Den italienske Republiks regering , at den er saerlig opmaerksom paa risikoen for , at inflationsimpulserne fra det offentlige underskud paa ny forstaerker pris - og omkostningsspiralen som foelge af den glidende loenregulering og den kommende fornyelse af en raekke vigtige kollektive overenskomster . Kommissionen har noteret sig , at de nuvaerende rammebestemmelser i princippet er forholdsvis stramme . Men den anser det for vigtigt , at de bestraebelser , som Den italienske Republiks regering udfolder for sammen med arbejdsmarkedets parter at udforme og gennemfoere en politik med henblik paa en frivillig nedsaettelse af pengeindkomsternes stigningstakt , krones med held . Kommissionen mener nemlig , at denne politik er noedvendig for at sikre oekonomiens konkurrenceevne og dermed stabile valutakurser , saaledes at beslutningstagernes latente tilboejelighed til at foregribe lirens fald kan overvindes .

8 . Kommissionen foelger opmaerksomt udviklingen i den oekonomiske situation i Italien og gennemfoerelsen af de foranstaltninger , der blev truffet den 27 . maj 1981 . Den mener , at den dato , hvor disse sikringsmidler skal ophoere , nemlig den 1 . oktober , under alle omstaendigheder udgoer den maksimale anvendelsesperiode , som man maa bestraebe sig paa at afkorte . Den forbeholder sig ret til paa et hvilket som helst tidspunkt at intervenere i henhold til traktatens bestemmelser med henblik paa at sikre , at der foretages de aendringer af foranstaltningernes anvendelsesomraade og varighed , som maatte anses for noedvendige .

Udfaerdiget i Bruxelles , den 1 . juli 1981 .

Paa Kommissionens vegne

Francois-Xavier ORTOLI

Naestformand