EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV (EU) 2019/520

af 19. marts 2019

om interoperabilitet mellem elektroniske vejafgiftssystemer og fremme af udvekslingen på tværs af landegrænser af oplysninger om manglende betaling af vejafgifter i Unionen

(omarbejdning)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 91, stk. 1,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),

efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og

ud fra følgende betragtninger:

Det er ønskværdigt at opnå en udbredt anvendelse af elektroniske vejafgiftssystemer i medlemsstaterne og i nabolandene og så vidt muligt at indføre pålidelige, brugervenlige og omkostningseffektive systemer, der kan tilpasses den fremtidige udvikling i vejafgiftspolitikken på EU-plan og den fremtidige tekniske udvikling. Det er derfor nødvendigt at gøre elektroniske vejafgiftsbetalinger interoperable for at reducere de omkostninger og den byrde, der er forbundet med betaling af vejafgift i hele Unionen.

Manglen på interoperabilitet er et væsentligt problem i elektroniske vejafgiftssystemer, hvor den skyldige vejafgift er knyttet til den afstand, som køretøjet tilbagelægger (afstandsbaserede afgifter), eller til køretøjets passage gennem et bestemt punkt (f.eks. en betalingsring). Bestemmelserne vedrørende elektroniske vejafgiftssystemers interoperabilitet bør derfor kun finde anvendelse på disse systemer og ikke på systemer, hvor den skyldige vejafgift er knyttet til den tid, som køretøjet har tilbragt på den afgiftsbelagte infrastruktur (f.eks. tidsbaserede systemer såsom vignetter).

Den grænseoverskridende håndhævelse af forpligtelsen til at betale vejafgifter i Unionen er et væsentligt problem i alle typer systemer, uanset om de er baseret på afstand, baseret på betalingsring eller tid, eller om der er tale om elektroniske eller manuelle systemer. Med henblik på at imødegå problemet med grænseoverskridende håndhævelse som følge af manglende betaling af en vejafgift bør bestemmelserne vedrørende grænseoverskridende informationsudveksling derfor finde anvendelse på alle disse systemer.

I national ret kan den overtrædelse, det er at undlade betaling af en vejafgift, klassificeres som et administrativt anliggende eller som en strafbar handling. Dette direktiv bør finde anvendelse, uanset hvordan overtrædelsen klassificeres.

Udbyderne af den europæiske elektroniske vejafgiftstjeneste (EETS) bør for med deres køretøjsudstyr at kunne bruge de påkrævede kommunikationsteknologier gives mulighed for at gøre brug af og forbinde til andre hardware- og softwaresystemer, som allerede befinder sig i køretøjet, f.eks. satellitbaserede navigationssystemer eller håndholdt udstyr.

De særlige karakteristika ved elektroniske vejafgiftssystemer, som anvendes på nuværende tidspunkt for lette køretøjer, bør tages i betragtning. Da ingen elektroniske vejafgiftssystemer i øjeblikket bruger satellitbaseret positionsbestemmelse eller mobilkommunikation, bør EETS-udbydere gives mulighed for i en begrænset tidsperiode at give brugere af lette køretøjer køretøjsudstyr, som alene er egnet til brug med 5,8 GHz-mikrobølgeteknologi. Denne fravigelse bør ikke berøre medlemsstaternes ret til at gennemføre satellitbaseret opkrævning af vejafgift for lette køretøjer.

Rettighederne og forpligtelserne for de vigtigste EETS-aktører, dvs. EETS-udbydere, vejafgiftsopkrævere og EETS-brugere, bør defineres klart for at sikre, at markedet fungerer retfærdigt og effektivt.

Det er særlig vigtigt at beskytte visse rettigheder for EETS-udbyderne, såsom retten til at beskytte forretningsmæssigt følsomme data, og at dette sker, uden at kvaliteten af de tjenester, som leveres til vejafgiftsopkræverne og EETS-brugerne, påvirkes negativt. Navnlig bør det påkræves af vejafgiftsopkræveren ikke at videregive forretningsmæssigt følsomme data til nogen af EETS-udbyderens konkurrenter. Mængden og typen af data, som EETS-udbydere giver vejafgiftsopkrævere med henblik på beregning eller opkrævning af vejafgift eller for at kontrollere beregningen af de vejafgifter, som EETS-udbyderne har pålagt EETS-brugernes køretøjer, bør begrænses til et absolut minimum.

EETS-udbyderne bør pålægges at samarbejde fuldt ud med vejafgiftsopkræverne i deres håndhævelsesbestræbelser, således at de elektroniske vejafgiftssystemers samlede effektivitet øges. Vejafgiftsopkræverne bør derfor i situationer, hvor det antages, at føreren af et køretøj har undladt at betale en vejafgift, have lov til at anmode EETS-udbyderen om oplysninger vedrørende køretøjet og køretøjets ejer eller indehaveren af køretøjet, der er kunde hos EETS-udbyderen, forudsat at disse oplysninger ikke anvendes til andet end i håndhævelsesøjemed.

For at give EETS-udbyderne mulighed for at konkurrere på en ikkediskriminerende måde om alle kunder i et givent EETS-område er det vigtigt, at de får mulighed for at blive akkrediteret til det pågældende område tilstrækkeligt tidligt, til at de kan tilbyde tjenester til brugerne fra den første dag, vejafgiftssystemet er i drift.

For at sikre gennemsigtighed og ikkediskriminerende adgang til EETS-områderne for alle EETS-udbydere bør vejafgiftsopkræverne offentliggøre alle nødvendige oplysninger om adgangsrettigheder i en EETS-områdeerklæring.

Alle nedslag i eller rabatter på betalinger af vejafgift for brugere af køretøjsudstyr, der tilbydes af en medlemsstat eller af en vejafgiftsopkræver, bør være gennemsigtige, offentliggjorte og tilgængelige på de samme betingelser for EETS-udbydernes kunder.

Vejafgiftsopkræverne bør have lov til at fratrække de relevante omkostninger, som de har afholdt med henblik på at tilvejebringe, drive og vedligeholde de EETS-specifikke elementer i det elektroniske vejafgiftssystem, fra EETS-udbydernes aflønning.

EETS-udbyderne bør betale vejafgiftsopkræveren alle betalinger af vejafgift, som deres kunder skylder. EETS-udbyderne bør dog ikke drages til ansvar for betalinger af vejafgift, som deres kunder ikke har betalt, når sidstnævnte er udstyret med køretøjsudstyr, som er erklæret ugyldigt over for vejafgiftsopkræveren.

Såfremt en retlig enhed, der er en udbyder af vejafgiftstjenester, også har andre funktioner i et elektronisk vejafgiftssystem eller andre aktiviteter, der ikke er direkte forbundet med elektronisk opkrævning af vejafgift, bør den pålægges at føre regnskaber, der gør det muligt at skelne klart mellem udgifter og indtægter vedrørende levering af vejafgiftstjenester og udgifter og indtægter vedrørende andre aktiviteter, samt pålægges at tilvejebringe oplysninger om udgifter og indtægter vedrørende levering af vejafgiftstjenesten til det relevante forligsorgan eller den relevante judicielle myndighed. Der bør ikke være mulighed for krydssubsidiering mellem aktiviteter, der udøves i rollen som udbyder af vejafgiftstjenester og andre aktiviteter.

Brugerne bør have mulighed for at tilmelde sig EETS gennem en hvilken som helst EETS-udbyder uanset deres nationalitet, bopælsmedlemsstat eller medlemsstat, hvor køretøjet er registreret.

For at undgå dobbeltbetaling og give brugerne retssikkerhed bør betaling af vejafgift til en EETS-udbyder anses for at opfylde brugerens forpligtelser over for den pågældende vejafgiftsopkræver.

Der bør indføres en mæglingsprocedure med henblik på at afgøre tvister mellem vejafgiftsopkrævere og EETS-udbydere under kontraktforhandlinger og i forbindelse med deres kontraktforhold. Søges en tvist om retten til ikkediskriminerende adgang til EETS-områder bilagt, bør vejafgiftsopkræverne og EETS-udbyderne konsultere nationale forligsorganer.

Forligsorganerne bør have bemyndigelse til at kontrollere, at de kontraktlige betingelser, der pålægges enhver EETS-udbyder, er ikkediskriminerende. De bør navnlig have bemyndigelse til at kontrollere, at den aflønning, som vejafgiftsopkræveren tildeler EETS-udbyderne, overholder principperne fastsat i dette direktiv.

Trafikdata fra EETS-brugerne udgør væsentlige input for forbedring af medlemsstaternes transportpolitikker. Medlemsstaterne bør derfor have mulighed for at anmode om sådanne data fra alle udbydere af vejafgiftstjenester, herunder EETS-udbyderne, med henblik på at udforme transportpolitik og forbedre trafikstyringen eller til anden statslig ikkekommerciel brug i overensstemmelse med de gældende databeskyttelsesregler.

Der er behov for rammer for fastsættelse af procedurerne for akkreditering af EETS-udbyderne i et EETS-område, som sikrer retfærdig adgang til markedet, samtidig med at det passende serviceniveau garanteres. EETS-områdeerklæringen bør i detaljer fastlægge proceduren for akkreditering af en EETS-udbyder til EETS-området og navnlig proceduren til vurdering af interoperabilitetskomponenternes overensstemmelse med specifikationerne og anvendelsesegnethed. Proceduren bør være den samme for alle EETS-udbydere.

For at sikre nem adgang til oplysninger fra EETS-markedsaktørerne bør medlemsstaterne pålægges at samle og offentliggøre alle vigtige data vedrørende EETS i offentligt tilgængelige nationale registre.

For at give mulighed for teknologiske fremskridt er det vigtigt, at vejafgiftsopkræverne har mulighed for at afprøve nye teknologier eller koncepter til opkrævning af vejafgift. Sådanne prøvninger bør dog være begrænsede, og EETS-udbyderne bør ikke pålægges at deltage i dem. Kommissionen bør have mulighed for at afvise at tillade sådanne prøvninger, hvis de kan være til skade for det almindelige elektroniske vejafgiftssystems eller EETS' korrekte funktion.

Store forskelle i de tekniske specifikationer for elektroniske vejafgiftssystemer kan gøre det vanskeligt at opnå EU-dækkende interoperabilitet for så vidt angår elektronisk betaling af vejafgift og dermed bidrage til at fastholde den nuværende situation, hvor brugerne har brug for flere former for køretøjsudstyr for at kunne betale vejafgifter i Unionen. Denne situation skader transportsystemets effektivitet og navnlig vejafgiftssystemernes omkostningseffektivitet og opfyldelsen af de transportpolitiske mål. De problemer, der ligger til grund for denne situation, bør derfor behandles.

Selv om interoperabiliteten på tværs af grænserne bliver bedre og bedre i hele Unionen, består det mellem- og langsigtede mål i at gøre det muligt at rejse i hele Unionen med kun et enkelt stykke køretøjsudstyr. For at undgå administrative byrder og omkostninger for trafikanter er det derfor vigtigt, at Kommissionen opstiller en køreplan for at nå dette mål og for at fremme den frie bevægelighed for personer og varer i Unionen, uden at det påvirker konkurrencen på markedet negativt.

EETS er en markedsbaseret tjeneste, og derfor bør EETS-udbydere ikke være tvunget til at tilbyde tjenesten overalt i Unionen. I brugernes interesse bør EETS-udbyderne imidlertid dække alle EETS-områder i enhver medlemsstat, hvor de beslutter sig for at levere deres tjeneste. Endvidere bør Kommissionen vurdere, om det råderum, som EETS-udbyderne gives, fører til, at mindre eller fjerntliggende EETS-områder udelukkes fra EETS og, såfremt den finder, at dette er tilfældet, om nødvendigt træffe foranstaltninger i denne henseende.

EETS-områdeerklæringen bør i detaljer beskrive rammeværket for de kommercielle betingelser for EETS-udbyderes handlinger i det pågældende EETS-område. Den bør navnlig beskrive den metode, der anvendes til beregning af aflønningen af EETS-udbydere.

Hvis et nyt elektronisk vejafgiftssystem lanceres eller et eksisterende system ændres væsentligt, bør vejafgiftsopkræveren offentliggøre de nye eller ajourførte EETS-områdeerklæringer i tilstrækkelig god tid til, at EETS-udbydere har mulighed for at blive akkrediteret eller akkrediteret på ny i systemet senest en måned før dagen for systemets operationelle lancering. Vejafgiftsopkræveren bør udforme og følge proceduren for henholdsvis akkreditering eller fornyet akkreditering af EETS-udbydere på en sådan måde, at proceduren kan afsluttes senest en måned før den operationelle lancering af det nye eller det væsentligt ændrede system. Vejafgiftsopkræverne bør overholde deres del af den planlagte procedure som fastlagt i EETS-områdeerklæringen.

EETS-udbydere bør have tilladelse til at udstede fakturaer til EETS-brugere. Vejafgiftsopkræverne bør dog have mulighed for at anmode om, at fakturaer fremsendes på deres vegne og i deres navn, eftersom fakturering direkte i EETS-udbyderens navn kan have ugunstige administrative og skattemæssige konsekvenser inden for visse EETS-områder.

Hver medlemsstat med mindst to EETS-områder bør udpege et kontaktkontor for EETS-udbydere, der ønsker at udbyde EETS på deres område, for at lette deres kontakter med vejafgiftsopkræverne.

Applikationer til elektronisk betaling af vejafgift og andre tjenester, såsom kooperativ ITS (C-ITS), bruger lignende teknologier og tilgrænsende frekvensbånd til kortdistancekommunikation mellem køretøjer indbyrdes og mellem køretøjer og infrastruktur. I fremtiden fortjener potentialet for at anvende andre fremspirende teknologier på elektronisk betaling af vejafgift at blive undersøgt efter en grundig vurdering af omkostninger, fordele, tekniske hindringer og mulige løsninger. Det er vigtigt, at der træffes foranstaltninger til at beskytte de eksisterende investeringer i 5,8 GHz-mikrobølgeteknologi mod interferens fra andre teknologier.

Uden at det berører statsstøtte- og konkurrenceretten, bør medlemsstaterne have mulighed for at udarbejde foranstaltninger til fremme af elektronisk vejafgiftsopkrævning og -fakturering.

Når standardiseringsorganer tager standarder af relevans for EETS op til revision, bør der være passende overgangsordninger for at sikre EETS' kontinuitet og kompatibiliteten med vejafgiftssystemerne for interoperabilitetskomponenter, der allerede er i brug på det tidspunkt, hvor standarderne revideres.

EETS bør tillade den fortsatte udvikling af intermodalitet, samtidig med at der sikres overensstemmelse med principperne om, at »brugeren betaler«, og at »forureneren betaler«.

Problemer med at identificere ikkehjemmehørende lovovertrædere, der ikke overholder reglerne for betaling til de elektroniske vejafgiftssystemer, hæmmer den videre ibrugtagning af sådanne systemer og den mere udbredte anvendelse af principperne om, at »brugeren betaler«, og at »forureneren betaler«, på Unionens vejnet, og det er derfor nødvendigt at finde en måde, hvorpå disse personer kan identificeres, og deres personoplysninger kan behandles.

I visse medlemsstater konstateres en manglende betaling af en vejafgift først, når brugeren er blevet underrettet om forpligtelsen til at betale vejafgiften. Eftersom dette direktiv ikke harmoniserer national lovgivning i denne henseende, bør medlemsstaterne have mulighed for at anvende dette direktiv til at identificere brugere og køretøjer med henblik på underretning. En sådan udvidet anvendelse bør imidlertid kun være tilladt, hvis visse betingelser er opfyldt.

Proceduren for opfølgning affødt af en manglende betaling af en vejafgift er ikke harmoniseret i hele Unionen. Ofte får den identificerede trafikant mulighed for at betale den skyldige vejafgift eller et fast erstatningsbeløb direkte til den enhed, der er ansvarlig for opkrævningen af vejafgiften, før medlemsstaternes myndigheder indleder en administrativ eller strafferetlig sag. Det er vigtigt, at sådan effektiv procedure med henblik på at bringe den manglende betaling af en vejafgift til ophør er tilgængelig på samme vilkår for alle trafikanter. Medlemsstaterne bør med henblik herpå have mulighed for at give den enhed, som er ansvarlig for at opkræve vejafgiften, de oplysninger, som er nødvendige for at kunne identificere det køretøj, for hvilket der var en manglende betaling af en vejafgift, og identificere køretøjets ejer eller indehaver, forudsat at der sikres et tilstrækkeligt databeskyttelsesniveau. I den forbindelse bør medlemsstaterne sikre, at overholdelsen af den betalingsordre, der er udstedt af den pågældende enhed, bringer den manglende betaling af en vejafgift til ophør.

I visse medlemsstater anses manglende køretøjsudstyr eller funktionsfejl i forbindelse med køretøjsudstyr for at være en manglende betaling af en vejafgift, når sådanne gebyrer kun kan betales ved hjælp af køretøjsudstyr.

Medlemsstaterne bør forelægge Kommissionen de oplysninger og data, der er nødvendige for at vurdere, i hvor høj grad systemet til udveksling af oplysninger om personer, der ikke betaler vejafgifter, er effektivt og virkningsfuldt. Kommissionen bør vurdere de opnåede data og oplysninger og om nødvendigt foreslå ændringer af dette direktiv.

Samtidig med at Kommissionen analyserer mulige foranstaltninger for yderligere at lette den grænseoverskridende håndhævelse af forpligtelsen til at betale vejafgifter i Unionen, bør den i sin rapport også vurdere behovet for gensidig bistand mellem medlemsstaterne.

Håndhævelse af forpligtelsen til at betale vejafgifter, identificering af det køretøj og af ejeren eller indehaveren af det køretøj, for hvilket en manglende betaling af en vejafgift blev fastslået, og indsamling af oplysninger om brugeren med det formål at sikre, at vejafgiftsopkræveren opfylder sine forpligtelser over for skattemyndighederne, indebærer behandling af personoplysninger. Denne behandling skal foretages under overholdelse af EU-regler, som findes i bl.a. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 (6) , Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 (7) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF (8) . Retten til beskyttelse af personoplysninger er udtrykkeligt anerkendt i artikel 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes frihed til at fastsætte deres afgiftsordninger for vejbenyttelse og regler om skatte- og afgiftsspørgsmål.

For at lette udvekslingen på tværs af landegrænser af oplysninger om køretøjerne og ejerne eller indehaverne af de køretøjer, for hvilke der blev konstateret en manglende betaling af vejafgifter, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) for så vidt angår ændring af bilag I til afspejling af ændringer i EU-retten. Beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF bør delegeres til Kommissionen også for så vidt angår fastsættelse af detaljerne for klassificeringen af køretøjer med henblik på at fastlægge de gældende satsstrukturer, yderligere at definere EETS-brugernes forpligtelser med hensyn til levering af data til EETS-udbyderen og anvendelsen og håndteringen af køretøjsudstyr, fastsættelse af krav til interoperabilitetskomponenter vedrørende sikkerhed og sundhed, pålidelighed og tilgængelighed, miljøbeskyttelse, teknisk kompatibilitet, sikkerhed og beskyttelse af privatlivets fred samt drift og forvaltning, fastsættelse af generelle infrastrukturkrav til interoperabilitetskomponenter og af minimumskriterier for støtteberettigelse for bemyndigede organer. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning (9) . For at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter modtager Europa-Parlamentet og Rådet navnlig alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter har systematisk adgang til møder i Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter.

Gennemførelsen af dette direktiv kræver ensartede betingelser for anvendelsen af tekniske og administrative specifikationer for ibrugtagningen i medlemsstaterne af procedurerne og grænsefladerne, der involverer EETS-aktørerne, for at lette interoperabiliteten og sikre, at de nationale markeder for opkrævning af vejafgift reguleres af ækvivalente regler. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv og for at fastsætte disse tekniske og administrative specifikationer bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (10) .

VEDTAGET DETTE DIREKTIV:

KAPITEL I

GENERELLE BESTEMMELSER

6. Når en medlemsstat anvender stk. 5, træffer den de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at enhver opfølgning på pligten til at betale vejafgiften foretages af offentlige myndigheder. Henvisninger til manglende betaling af en vejafgift i dette direktiv omfatter tilfælde omfattet af stk. 5, når den medlemsstat, hvor den manglende betaling finder sted, anvender dette stykke.

underretningen af køretøjets ejer eller indehaver om pligten til at betale er et obligatorisk led i proceduren for betaling af vejafgiften i henhold til national ret.

5. Når national ret kræver, at brugeren underrettes om pligten til at betale, før en manglende betaling kan fastslås, kan medlemsstaterne også anvende dette direktiv med det formål at identificere køretøjets ejer eller indehaver eller køretøjet selv med henblik på underretning, alene hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:

Med henblik på at overholde nærhedsprincippet berører dette direktiv ikke medlemsstaternes beslutninger om at opkræve afgifter for særlige typer af køretøjer og fastsætte størrelsen af sådanne afgifter samt formålet med at opkræve sådanne afgifter.

lette udvekslingen på tværs af landegrænser af oplysninger fra køretøjsregistre vedrørende køretøjerne og ejerne eller indehaverne af køretøjer, for hvilke der er konstateret en manglende betaling af enhver form for vejafgift i Unionen.

sikre, at elektroniske vejafgiftssystemers interoperabilitet finder anvendelse på hele Unionens vejnet, på motorveje i og mellem byer, større og mindre veje samt på forskellige anlæg som f.eks. tunneler, broer og færger, og for at

1. I dette direktiv fastsættes de betingelser, der er nødvendige for at:

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

1) »vejafgiftstjeneste«: en tjeneste, der gør det muligt for brugere at anvende et køretøj i et eller flere EETS-områder i henhold til en enkelt kontrakt, og, hvor det er nødvendigt, med et enkelt stykke køretøjsudstyr, herunder:

a) om nødvendigt levere et skræddersyet køretøjsudstyr til brugerne og vedligeholde dets funktionalitet

b) garantere, at vejafgiftsopkræveren betales de skyldige vejafgifter af brugeren

c) sørge for betalingsmidler eller acceptere et eksisterende betalingsmiddel

d) opkræve vejafgifter fra brugeren

e) forvalte kundekontakten med brugeren, og

f) gennemføre og overholde politikker for sikkerhed og privatlivets fred for vejafgiftssystemer

2) »udbyder af vejafgiftstjenester«: en retlig enhed, som leverer vejafgiftstjenester i et eller flere EETS-områder til en eller flere kategorier af køretøjer

3) »vejafgiftsopkræver«: en offentlig eller privat enhed, som opkræver vejafgift for køretøjers kørsel i et EETS-område

4) »udpeget vejafgiftsopkræver«: en offentlig eller privat enhed, der er blevet udpeget som vejafgiftsopkræver i et kommende EETS-område

5) »Europæisk elektronisk vejafgiftstjeneste (EETS)«: den vejafgiftstjeneste, som en EETS-udbyder i henhold til en kontrakt om et eller flere EETS-områder leverer til en EETS-bruger

6) »EETS-udbyder«: en enhed, som i henhold til en særskilt kontrakt giver en EETS-bruger adgang til EETS, overfører vejafgifterne til den relevante vejafgiftsopkræver, og som er registreret i etableringsmedlemsstaten

7) »EETS-bruger«: en fysisk eller juridisk person, som har en kontrakt med en EETS-udbyder for at få adgang til EETS

8) »EETS-område«: en vej, et vejnet eller et anlæg, f.eks. en bro eller en tunnel, eller en færge, hvor vejafgifter opkræves ved hjælp af et elektronisk vejafgiftssystem

9) »EETS-overensstemmende system«: det sæt af elementer i et elektronisk vejafgiftssystem, der er specifikt nødvendigt for at integrere EETS-udbydere i systemet og for driften af EETS

10) »elektronisk vejafgiftssystem«: vejafgiftsopkrævningssystem, hvor brugerens pligt til at betale vejafgift udelukkende udløses af og er forbundet med automatisk detektion af køretøjets tilstedeværelse på et bestemt sted via fjernkommunikation med køretøjsudstyr i køretøjet eller automatisk nummerpladegenkendelse

11) »køretøjsudstyr«: et komplet sæt hardware- og softwarekomponenter, der anvendes som en del af vejafgiftstjenesten, og som installeres eller medbringes i køretøjet med henblik på indsamling, lagring, behandling og fjernmodtagelse/-overførsel af data, enten som en enkelt anordning eller som et integreret system i køretøjet

12) »hovedtjenesteudbyder«: en udbyder af vejafgiftstjenester med specifikke forpligtelser, f.eks. forpligtelsen til at indgå kontrakter med alle interesserede brugere, eller specifikke rettigheder, såsom specifik aflønning eller en garanteret langsigtet kontrakt, der afviger fra andre tjenesteudbyderes rettigheder og forpligtelser

13) »interoperabilitetskomponent«: hver enkelt del, gruppe af dele, underenhed eller komplet enhed af udstyr, som indgår i eller er bestemt til at indgå i EETS, og som er direkte eller indirekte afgørende for tjenestens interoperabilitet, herunder både materielle og immaterielle objekter, f.eks. software

14) »anvendelsesegnethed«: en interoperabilitetskomponents evne til at opnå og fastholde et specificeret resultatniveau, når den er i drift og er integreret repræsentativt i EETS i forbindelse med en vejafgiftsopkrævers system

15) »vejafgiftsdata«: de oplysninger, der defineres af den ansvarlige vejafgiftsopkræver som nødvendige for, at det skyldige beløb for at færdes med et køretøj i et bestemt betalingsområde kan fastslås, og at vejafgiftstransaktionen kan afsluttes

16) »vejafgiftsangivelse«: en erklæring fra en vejafgiftsopkræver, som bekræfter et køretøjs tilstedeværelse i et EETS-område i et format, der er aftalt mellem udbyderen af vejafgiftstjenesten og vejafgiftsopkræveren

17) »køretøjsklassificeringsparametre«: de køretøjsrelaterede oplysninger, efter hvilke beregning af vejafgiftsbeløbet sker ud fra vejafgiftsdataene

18) »backoffice«: det centrale elektroniske system, der anvendes af vejafgiftsopkræveren, en gruppe af vejafgiftsopkrævere, som har skabt et knudepunkt for interoperabilitet, eller af EETS-udbyderen til at indsamle, behandle og fremsende oplysninger inden for rammerne af et elektronisk vejafgiftssystem

19) »væsentligt ændret system«: et eksisterende elektronisk vejafgiftssystem, som har undergået eller undergår en ændring, som kræver, at EETS-udbydere foretager ændringer af de interoperabilitetskomponenter, der er i drift, f.eks. omprogrammering eller tilpasning af grænsefladerne i deres backoffice i et sådant omfang, at det kræver fornyet akkreditering

20) »akkreditering«: den proces, der fastlægges og forvaltes af vejafgiftsopkræveren, som en EETS-udbyder skal underkastes, før den får tilladelse til at udbyde EETS i et EETS-område

21) »vejafgift«: den afgift, som trafikanten skal betale for at benytte en nærmere bestemt vej, et vejnet eller et anlæg, f.eks. en bro eller en tunnel, eller en færge

22) »manglende betaling af en vejafgift«: en overtrædelse bestående i, at en trafikant ikke betaler en vejafgift i en medlemsstat som defineret i de relevante nationale bestemmelser i den pågældende medlemsstat

23) »registreringsmedlemsstat«: den medlemsstat, hvor det køretøj, der er genstand for betalingen af vejafgiften, er registreret

24) »nationalt kontaktpunkt«: en kompetent myndighed i en medlemsstat, der er udpeget til at udveksle oplysninger fra køretøjsregistre på tværs af landegrænser

25) »automatiseret søgning«: en onlineadgangsprocedure, der anvendes til at konsultere databaserne i en, flere eller alle medlemsstater

26) »køretøj«: et motorkøretøj eller sammenkoblet køretøj, som er beregnet til eller benyttes til vejtransport af passagerer eller gods

27) »køretøjets indehaver«: den person, i hvis navn køretøjet er registreret, som defineret i registreringsmedlemsstatens lovgivning

28) »tungt køretøj«: et køretøj med en tilladt totalvægt på over 3,5 ton

29) »let køretøj«: et køretøj med en tilladt totalvægt på under 3,5 ton.