Meddelelse fra Kommissionen om anvendelse af konkurrencereglerne på postsektoren og på vurderingen af visse statslige foranstaltninger i relation til posttjenesterne (98/C 39/02)

(EØS-relevant tekst)

FORORD

Efter at Kommissionen udsendte en grønbog om udvikling af det indre marked for posttjenester (1) og forelagde en meddelelse for Europa-Parlamentet og Rådet, hvori der redegøres for resultaterne af høringen om grønbogen og de foranstaltninger, Kommissionen foreslår iværksat (2), har der været en bred drøftelse af de fremtidige reguleringsmæssige rammer for postsektoren i Fællesskabet. Rådet opfordrede ved resolution af 7. februar 1994 om udvikling af Fællesskabets posttjenester (3) Kommissionen til at fremlægge forslag til foranstaltninger på området, bl.a. med henblik på definition af, hvori en harmoniseret befordringspligt skal bestå, og fastlæggelse af, hvilke posttjenester der kan omfattes af eneret. I juli 1995 fremlagde Kommissionen forslag til en pakke af foranstaltninger om posttjenester, som omfattede et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles regler for udvikling af Fællesskabets posttjenester og forbedring af kvaliteten af disse tjenester (4) og et udkast til denne meddelelse om anvendelse af konkurrencereglerne (5).

Denne meddelelse, som er et supplement til de harmoniseringsforanstaltninger, Kommissionen har foreslået, bygger på resultatet af denne drøftelse og på principperne i ovennævnte resolution. Den tager hensyn til de kommentarer, der blev fremsat under den offentlige høring om udkastet til denne meddelelse offentliggjort i december 1995, til Europa-Parlamentets beslutning (6) om udkastet vedtaget den 12. december 1996 og til drøftelserne om direktivforslaget i Europa-Parlamentet og Rådet.

Kommissionen betragter posttjenesterne som et vitalt led i alle former for økonomiske og samfundsmæssige aktiviteter, fordi de spiller en afgørende rolle som kommunikations- og samhandelsmiddel. Nye posttjenester er ved at opstå, og vished om markedsudviklingen er påkrævet for at fremme investeringer og skabe nye arbejdspladser inden for postsektoren. Som det er blevet anerkendt af EF-Domstolen, finder EF-retten, nærmere betegnet EF-traktatens konkurrenceregler, anvendelse på postsektoren (7). Domstolen har fastslået, at medlemsstaterne er forpligtet til, »for så vidt angår offentlige virksomheder og virksomheder, som de indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, at afstå fra at træffe eller opretholde foranstaltninger, som er i strid med traktatens bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne«, og at disse regler skal ses i sammenhæng med artikel 90, stk. 2, som bestemmer, at »virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, . . . ikke er underkastet traktatens bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser retligt eller faktisk ville hindre opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem«.

Kommissionen bliver derfor hyppigt stillet over for spørgsmålet om, hvilken holdning den agter at indtage med henblik på gennemførelsen af konkurrencereglerne i EF-traktaten med hensyn til postvirksomheders adfærd og med hensyn til statslige foranstaltninger vedrørende de offentlige virksomheder og øvrige virksomheder, medlemsstaterne har tildelt særlige eller eksklusive rettigheder inden for postsektoren.

Denne meddelelse angiver Kommissionens fortolkning af de relevante traktatbestemmelser og de ledende principper, Kommissionen agter at lægge til grund for anvendelsen af traktatens konkurrenceregler på postsektoren i enkeltsager, samtidig med at de nødvendige garantier for opfyldelse af befordringspligten fastholdes, og giver virksomhederne og medlemsstaterne klare retningslinjer, således at traktatovertrædelser kan undgås. Meddelelsen foregriber ikke EF-Domstolens fortolkning.

Meddelelsen angiver endvidere, hvilken fremgangsmåde Kommissionen agter at benytte ved anvendelsen af konkurrencereglerne på postvirksomheders adfærd og ved vurderingen af, om statslige foranstaltninger, der begrænser friheden til at tilbyde posttjenester og/eller til at konkurrere om posttjenester, er forenelige med traktatens konkurrenceregler og øvrige bestemmelser. Desuden behandler meddelelsen spørgsmålet om ikke-diskriminerende adgang til postnettet og de garantier, der er nødvendige for at sikre en loyal konkurrence inden for sektoren.

Især på grund af de private og offentlige postvirksomheders udvikling af nye posttjenester har nogle medlemsstater revideret deres postlovgivning - eller er i færd med det - med det formål at begrænse deres postselskabers monopol til det, der anses for at være nødvendigt for varetagelsen af deres samfundsopgave. Samtidig står Kommissionen over for et stigende antal klager og konkurrencesager, som den må tage stilling til. På dette stadium anses derfor en meddelelse for at være det bedste middel til at vejlede medlemsstaterne og postvirksomhederne, herunder også dem, der har fået tildelt særlige eller eksklusive rettigheder, så det sikres, at konkurrencereglerne anvendes korrekt. Meddelelsen tager således sigte på - uden at være udtømmende - at give den nødvendige vejledning i, hvordan navnlig artikel 59, 85, 86, 90 og 92 i EF-traktaten fortolkes korrekt. Med denne meddelelse tager Kommissionen skridt til at skabe gennemsigtighed og til at lette postvirksomhedernes investeringsbeslutninger, til gavn for brugerne af posttjenester i EU.

Som Kommissionen påpegede i sin meddelelse af 11. september 1996 om »Tjenester af almen interesse i Europa« (8), er solidaritet og ligebehandling i markedsøkonomien fundamentale EF-målsætninger. Disse målsætninger fremmes af tjenester af almen interesse. Europæerne er blevet vænnet til tjenester af høj kvalitet til overkommelige priser, og mange betragter endda tjenester af almen interesse som sociale rettigheder.

Hvad angår specielt postsektoren, gør forbrugerne sig stadigt mere gældende i forbindelse med udøvelsen af deres rettigheder og opfyldelsen af deres ønsker. Den verdensomspændende konkurrence tvinger de virksomheder, der benytter posttjenester, til at søge at forhandle sig frem til bedre prisaftaler svarende til dem, deres konkurrenter nyder godt af. Nye teknologier som telefax og elektronisk post sætter de traditionelle posttjenester under et enormt pres. Denne udvikling har givet anledning til bekymring om disse tjenesters fremtid og bekymring om beskæftigelsen og den økonomiske og sociale samhørighed. Posttjenesterne har stor økonomisk betydning, og det er derfor vigtigt at modernisere og udbygge disse tjenester af almen interesse, idet de i vid udstrækning bidrager til den europæiske konkurrenceevne, solidariteten i samfundet og livskvaliteten.

EF's sigte er at støtte den europæiske økonomis konkurrenceevne i en stadig mere konkurrencepræget verden og give forbrugerne større valgmuligheder, bedre kvalitet og lavere priser, samtidig med at EF gennem sin politik bidrager til at styrke den økonomiske og sociale samhørighed mellem medlemsstaterne og mindsker visse uligheder. Posttjenesterne spiller en nøglerolle i denne forbindelse. EF er fast besluttet på at fremme deres samfundsopgave, som det officielt bekræftes i den nye artikel 7 D, der indsættes ved Amsterdam-traktaten, samtidig med at de effektiviseres. Markedskræfterne sikrer en bedre ressourceallokering og større effektivitet i udbuddet af tjenester, og den, er i første række nyder godt af disse fordele, er forbrugeren, som får bedre kvalitet til en lavere pris. Disse mekanismer har dog visse grænser; resultatet er, at de potentielle fordele ikke kommer hele befolkningen til gode, og det er ikke sikkert, at målsætningen om at fremme social og territorial samhørighed i EU gennemføres. De offentlige myndigheder skal i så fald sikre, at der tages hensyn til den almene interesse.

Den traditionelle opbygning af nogle af tjenesterne af generel økonomisk interesse i nationale monopoler udgør en udfordring for den økonomiske integration i Europa. Dette gælder også postmonopolerne, som, selv når de er berettigede, kan udgøre en hindring for, at markedet fungerer gnidningsløst, specielt ved at afskærme en bestemt markedssektor.

Den reelle udfordring består i at sikre et velfungerende samspil mellem det indre markeds krav om fri bevægelighed, økonomisk effektivitet og dynamik, den frie konkurrence og hensynet til den almene interesse. Dette samspil skal være til gavn for den enkelte borger og samfundet som helhed. Det er en vanskelig balanceakt, fordi målsætningerne hele tiden ændres: det indre marked er under stadig udvikling, og offentlige serviceydelser, som ikke er fastlagt en gang for alle, skal tilpasse sig nye krav.

Grundbegrebet befordringspligt, som Kommissionen (9) er ophavsmand til, går ud på at sikre en serviceydelse af høj kvalitet til alle til priser, som alle har råd til at betale. Befordringspligten er baseret på principperne om lighed, universel karakter, kontinuitet og tilpasningsevne og på forskellige former for sund praksis såsom åbenhed i forvaltningen, prisfastsættelsen og finansieringen og tilsyn fra uafhængige organer af dem, der varetager tjenesten. Disse kriterier opfyldes ikke altid fuldt ud på nationalt plan, men i de tilfælde, hvor de er blevet indført på basis af idéen om en europæisk befordringspligt, har de haft positiv virkning for udviklingen af tjenester af almen interesse. Befordringspligten er i Europa det konkrete udtryk for de krav og de særlige træk, der kendetegner den europæiske samfundsmodel, i en politik, der kombinerer et dynamisk marked, samhørighed og solidaritet.

Universelle posttjenester af høj kvalitet er af stor betydning for såvel privat- som forretningskunder. Udviklingen af elektronisk handel vil endog øge betydningen i den nærmeste fremtid. Posttjenester kommer til at spille en værdifuld rolle i den forbindelse.

Hvad postsektoren angår, blev Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF (postdirektivet) vedtaget på basis af et forslag fra Kommissionen fremsat i 1995 og siden ændret. Direktivet har til formål at indføre fælles regler for udvikling af postsektoren og forbedring af tjenestens kvalitet samt gradvis og kontrolleret at lukke markedet op.

Udgangspunktet for direktivet er at fastholde postbefordringspligten på lang sigt. Direktivet pålægger medlemsstaterne at fastholde en harmoniseret minimumsstandard for postbefordringspligten omfattende en landsdækkende tjeneste af høj kvalitet med regelmæssig garanteret postomdeling til priser, alle kan betale. Dette indebærer indsamling, transport, sortering og omdeling af brevforsendelser samt kataloger og pakker inden for visse pris- og vægtgrænser. Den omfatter også befordring af rekommanderede forsendelser og forsendelser med angiven værdi (»valeur déclarée«) og gælder både indenlandsk og grænseoverskridende omdeling. Der skal tages behørigt hensyn til kontinuitet, fortrolighed, upartiskhed og ligebehandling samt tilpasningsevne.

For at garantere finansiering af befordringspligten kan et aktivitetsområde underlægges en eneret til fordel for en befordringspligtig virksomhed. Omfanget af eneretten er blevet harmoniseret i direktivet. Ifølge direktivet må medlemsstaterne kun give eneret til posttjenester, hvis dette er nødvendigt for at opfylde postbefordringspligten. Desuden fastsætter direktivet maksimumsomfanget af den eneret, medlemsstaterne må give for at opfylde denne målsætning. Enhver yderligere finansiering, der måtte være nødvendig for at opfylde befordringspligten, kan opnås ved at indsætte visse forpligtelser i de kommercielle postvirksomheders franchiser; f.eks. krav om at bidrage finansielt til en kompensationsfond, som til dette formål forvaltes af et organ, der er uafhængigt af den eller de begunstigede som fastlagt i postdirektivets artikel 9.

Direktivet fastsætter en fælles minimumsstandard for postbefordringspligten og fælles regler for det forbeholdte område. Direktivet øger derfor den retlige sikkerhed med hensyn til lovligheden af visse eksklusive og særlige rettigheder inden for postsektoren. Der findes dog statslige foranstaltninger, som direktivet ikke omhandler, og som kan være i strid med de EF-traktatregler, der er rettet til medlemsstaterne. Postvirksomhedernes autonome adfærd er desuden fortsat underlagt EF-traktatens konkurrenceregler.

Traktatens artikel 90, stk. 2, fastsætter, at forsyningspligtige virksomheder kan undtages fra traktatens bestemmelser, hvis anvendelsen af disse bestemmelser hindrer udførelsen af de opgaver af almen interesse, som de har fået til opgave at udføre. Denne undtagelse fra traktatens bestemmelser er dog underlagt proportionalitetsprincippet. Dette princip tager sigte på at sikre bedst mulig overensstemmelse mellem forpligtelsen til at udføre tjenester af almen interesse og den måde, hvorpå tjenesterne rent faktisk udføres, således at de midler, der benyttes, står i et rimeligt forhold til det tilsigtede formål. Princippet er blevet formuleret for at opnå en fleksibel og kontekstbestemt balance, der tager højde for de tekniske og budgetmæssige begrænsninger, der kan forekomme, og som kan variere fra sektor til sektor. Det sikrer desuden det bedst mulige samspil mellem markedseffektivitet og hensynet til den almene interesse, idet det sikrer, at de midler, der tages i brug for at tilgodese dette hensyn, ikke utilbørligt griber ind i det indre markeds funktion og ikke påvirker samhandelen i et sådant omfang, at det strider mod EF's interesse (10).

Traktatens bestemmelser, herunder også eventuelt undtagelsen i artikel 90, stk. 2, kan kun anvendes i enkeltsager såvel med hensyn til virksomhedernes adfærd som med hensyn til statslige foranstaltninger. For at øge den retlige sikkerhed med hensyn til foranstaltninger, der ikke er omfattet af direktivet, forekommer det dog yderst ønskværdigt, at Kommissionen redegør for sin fortolkning af traktaten og for den fremgangsmåde, den agter at benytte i sin fremtidige anvendelse af disse bestemmelser. Det er i denne forbindelse Kommissionens opfattelse, at anvendelsen af traktatens bestemmelser - med forbehold af anvendelsen af bestemmelserne i artikel 90, stk. 2, på postbefordringspligten - vil øge konkurrenceevnen hos virksomhederne inden for postsektoren, være til gavn for forbrugerne og bidrage positivt til at opfylde målsætninger af almen interesse.

EU's postsektor er kendetegnet ved, at medlemsstaterne har fastsat en eneret for visse aktivitetsområders vedkommende for at sikre befordringspligten; disse aktivitetsområder harmoniseres ved direktivet, så fordrejning mellem medlemsstaterne begrænses. Kommissionen skal i overensstemmelse med traktaten sikre, at postmonopolerne overholder traktatens bestemmelser, især konkurrencereglerne, så forbrugerne opnår størst mulig fordel og udsættes for mindst mulig fordrejning. Kommissionen vil søge at nå dette mål ved at anvende konkurrencereglerne på enkeltsager i postsektoren for derved at sikre, at et monopol ikke udnyttes til at udvide en beskyttet dominerende stilling til at omfatte liberaliserede aktivitetsområder eller til uretmæssigt at diskriminere til fordel for store brugere på mindre brugeres bekostning. Kommissionen vil også sikre, at monopoler inden for grænseoverskridende posttjenester ikke udnyttes til at opbygge eller opretholde ulovlige priskarteller til skade for virksomhederne og forbrugerne i EU.

Denne meddelelse forklarer markedsdeltagerne, hvilke praktiske konsekvenser anvendelsen af konkurrencereglerne har for postsektoren, og hvilke undtagelser fra principperne der eventuelt kan indrømmes. Den redegør for, hvilken holdning Kommissionen - i en sammenhæng, der indebærer, at der fortsat findes særlige og eksklusive rettigheder som harmoniseret ved direktivet - vil indtage ved vurderingen af enkeltsager og ved Domstolen i sager, der indbringes for Domstolen af en national ret i henhold til EF-traktatens artikel 177.

1. DEFINITIONER

I denne meddelelse forstås ved (11):

»posttjenester« tjenester, der består i indsamling, sortering, transport og omdeling af postforsendelser

»offentligt postnet« hele organisationen og alle de menneskelige ressourcer, som den eller de befordringspligtige virksomheder benytter sig af med henblik på navnlig:

- indsamling af postforsendelser, som er omfattet af befordringspligten, fra indleveringssteder på hele det geografiske område

- transport og håndtering af disse forsendelser fra postnettets indleveringssted til omdelningscentret

- omdeling til de adresser, der er angivet på forsendelserne;

»indleveringssteder« fysiske steder, herunder postkasser på offentlige steder eller i den befordringspligtige virksomheds lokaler, hvor kunderne kan indlevere postforsendelser til det offentlige postnet

»indsamling« indsamling af postforsendelser fra indleveringssteder

»omdeling« hele forløbet fra sorteringen i omdelingscentret til omdelingen af postforsendelserne til modtagerne

»postforsendelse« adresseret forsendelse i den endelig form, hvori den skal befordres af den befordringspligtige virksomhed. Ud over brevforsendelser omfatter sådanne forsendelser bl.a. bøger, kataloger, aviser og tidsskrifter samt postpakker indeholdende varer med eller uden kommerciel værdi

»brevforsendelse« meddelelse i skriftlig form på et hvilket som helst fysisk medium, der skal befordres til og omdeles til den adresse, afsenderen har angivet på selve forsendelsen eller på dens emballage. Bøger, kataloger, aviser og tidsskrifter betragtes ikke som brevforsendelser

»adresserede reklameforsendelser« meddelelser, som udelukkende består af reklame- eller markedsføringsmateriale, som, bortset fra modtagerens navn, adresse og identifikationsnummer samt andre variabler, der ikke ændrer meddelelsens karakter, indeholder en identisk meddelelse til et stort antal modtagere, og som skal befordres og omdeles til de adresser, afsenderen har anført på selve forsendelserne eller på deres emballage. Den nationale forvaltningsmyndighed i hver enkelt medlemsstat fortolker udtrykket »stort antal modtagere« og offentliggør en passende definition. Regninger, fakturaer, kontoudtog og andre ikke identiske meddelelser betragtes ikke som adresserede reklameforsendelser. En meddelelse, der indeholder en adresseret reklameforsendelse og andre forsendelser i samme emballage, betragtes ikke som en adresseret reklameforsendelse. Adresserede reklameforsendelser omfatter både grænseoverskridende og indenlandske adresserede reklameforsendelser.

»dokumentudveksling« tilrådighedsstillelse af midler, herunder tilrådighedsstillelse af ad hoc-lokaler og tredjemands levering af transport, som giver mulighed for selvservicering via gensidig udveksling af postforsendelser mellem brugere, som abonnerer på denne tjeneste

»ekspresforsendelser« ud over hurtigere og mere sikker indsamling, omdeling og udbringning af forsendelser alle eller nogle af følgende supplerende ydelser: garanteret udbringning på en bestemt dato, afhentning på afsendelsesstedet, direkte overbringelse til modtager, mulighed for at ændre bestemmelsessted og modtager under befordringen, kvittering for modtagelsen til afsender, opsyn med og ogsporing af forsendelserne, personlig kundebetjening samt mulighed for at variere den ydede service efter kundernes behov. Kunderne er principielt rede til at betale overtakst for denne service.

»befordringspligtig virksomhed« den offentlige eller private virksomhed, som helt eller delvis opfylder befordringspligten i en medlemsstat, og hvis navn er meddelt Kommissionen

»eksklusive rettigheder« rettigheder, som ved et på grundlag af en lov, forskrift eller administrativ bestemmelse udstedt instrument er tildelt en virksomhed af en medlemsstat og giver virksomheden eneret til at tilvejebringe posttjenester eller udføre en aktivitet inden for et bestemt geografisk område

»særlige rettigheder« rettigheder, som er tildelt af en medlemsstat til et begrænset antal virksomheder ved et på grundlag af en lov, forskrift eller administrativ bestemmelse udstedt instrument, som inden for et bestemt geografisk område

- på skønsmæssigt grundlag begrænser antallet af virksomheder, som har tilladelse til at tilvejebringe en posttjeneste eller udføre en aktivitet, til to eller flere efter andre kriterier end objektive, proportionale eller ikke-diskriminerende kriterier, eller

- efter andre kriterier end sådanne udpeger flere konkurrerende virksomheder til at have tilladelse til at levere en posttjeneste eller udføre en aktivitet

- tildeler en eller flere virksomheder efter andre kriterier end sådanne kriterier retlige eller reguleringsmæssige fordele, som i væsentlig grad påvirker andre virksomheders mulighed for at levere den samme posttjeneste eller udføre den samme aktivitet inden for det samme geografiske område på stort set tilsvarende vilkår;

»terminalafgifter« vederlag til de befordringspligtige virksomheder for omdeling af indgående grænseoverskridende post fra en anden medlemsstat eller fra et tredjeland

»postklargøringsvirksomhed« enhver erhvervsdrivende, der optræder som mellemled mellem afsenderen af postforsendelser og en befordringspligtig virksomhed ved at indsamle, befordre og/eller for-sortere postforsendelser, inden de besørges via det offentlige postnet inden for den samme eller en anden medlemsstat.

»national forvaltningsmyndighed« det eller de organer i hver medlemsstat, som af medlemsstaten bl.a. har fået pålagt de forvaltningsmæssige funktioner, der omfattes af postdirektivet

»væsentlige krav« ikke-økonomiske hensyn til almenhedens interesse, som kan foranledige en medlemsstat til at stille betingelser for levering af posttjenester (12). Sådanne hensyn er brevhemmeligheden, postnettets sikkerhed i forbindelse med transport af farligt gods samt i begrundede tilfælde databeskyttelse, miljøbeskyttelse og hensynet til by- og landsplanlægning.

Databeskyttelse kan omfatte beskyttelse af personoplysninger, fortrolighed af informationer, der videresendes eller lagres, samt beskyttelse af privatlivets fred.

2. DET RELEVANTE MARKED OG STILLING PÅ POSTMARKEDET

a) Det relevante geografiske marked og det relevante produktmarked

2.1. Traktatens artikel 85 og 86 forbyder adfærd fra en eller flere virksomheders side, der negativt kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen, og/eller som indebærer misbrug af en dominerende stilling på fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf, som værende uforenelig med fællesmarkedet. Medlemsstaternes områder udgør separate geografiske markeder hvad angår omdeling af indenlandsk post og også hvad angår indenlandsk omdeling af indkommende grænseoverskridende post hovedsageligt på grund af de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheders eksklusive rettigheder og de restriktioner, der gælder med hensyn til udførelse af posttjenester. Hvert geografisk marked udgør en væsentlig del af fællesmarkedet. Ved bestemmelsen af »det relevante marked« har oprindelseslandet for indgående grænseoverskridende postforsendelser ingen relevans.

2.2. Hvad angår spørgsmålet om produktmarkeder, viser forskellene mellem medlemsstaternes praksis, at det i nogle tilfælde er nødvendigt at anerkende flere forskellige særskilte markeder. Der bør sondres mellem forskellige produktmarkeder, bl.a. fordi der eksisterer særlige eller eksklusive rettigheder. Når Kommissionen skal vurdere enkeltsager på grundlag af de forskellige markeds - og lovgivningsforhold i medlemsstaterne og på grundlag af de harmoniserede rammebestemmelser i postdirektivet, vil den principielt lægge til grund, at der findes en række særskilte produktmarkeder, såsom indsamling, sortering og befordring af post og f.eks. adresserede reklameforsendelser og grænseoverskridende post. Kommissionen vil tage hensyn til, at disse markeder er helt eller delvis liberaliserede i en række medlemsstater. Kommissionen vil tage følgende markeder i betragtning i sin vurdering af enkeltsager.

2.3. Standardbrevtjenesten vedrører omdeling af brevforsendelser til de adresser, der er angivet på dem.

Dette omfatter ikke ekspedition af egen post, dvs. varetagelse af posttjenester af en juridisk (herunder en søsterorganisation eller et datterselskab) eller fysisk person, som er ophavsmand til forsendelsen.

I overensstemmelse med gældende praksis i mange medlemsstater omfatter omdeling heller ikke postforsendelser, der ikke betragtes som brevforsendelser, da de består af identiske kopier af den samme skriftlige meddelelse og ikke er blevet ændret ved tilføjelser, sletninger eller andre angivelser end adressatens navn og adresse. Dette gælder blade, aviser, trykte tidsskrifter, herunder kataloger, samt varer eller dokumenter, der ledsager eller vedrører sådanne forsendelser.

Adresserede reklameforsendelser er omfattet af definitionen på brevforsendelser. Adresserede reklameforsendelser indeholder imidlertid ikke egentlige personaliserede beskeder. Adresserede reklameforsendelser opfylder en række særlige erhvervsdrivendes behov for kommerciel kommunikation som et supplement til annoncering i medierne. Afsendere af adresserede reklameforsendelser stiller endvidere ikke altid de samme krav til kort udbringningstid, takseret som A-post, som de kunder, der efterspørger tjenester på ovennævnte marked. Det faktum, at de to tjenester ikke altid direkte kan erstatte hinanden, synes at påvise, at der er tale om særskilte markeder.

2.4. Andre særskilte markeder omfatter f.eks. markedet for ekspresforsendelser, dokumentudvekslingsmarkedet og markedet for nye tjenester (tjenester, der tydeligt adskiller sig fra de traditionelle tjenester). Aktiviteter, som kombinerer de nye telekommunikationsteknologier med elementer fra posttjenesten, kan være, men er ikke nødvendigvis, nye tjenester i henhold til postdirektivet. De kan dog også bare være udtryk for en tilpasning af de traditionelle tjenester.

Et dokumentudvekslingssystem adskiller sig fra det under 2.3 beskrevne marked derved, at det ikke omfatter indsamling og aflevering til adressaten af de befordrede postforsendelser. Det omfatter alene midler, herunder tilrådighedsstillelse af ad hoc-lokaler og tredjemands levering af transport, som giver mulighed for selvservicering via gensidig udveksling af postforsendelser mellem brugere, som abonnerer på denne tjeneste. Brugere af dokumentudveksling er medlemmer af en lukket brugergruppe.

Ekspresforsendelsesservice adskiller sig også fra det under 2.3 beskrevne marked ved den værditilvækst, den repræsenterer i forhold til almindelig postbesørgelse (13). Ud over en hurtigere og mere sikker indsamling, befordring og omdeling af post-forsendelser er ekspresforsendelse kendetegnet ved alle eller nogle af følgende supplerende ydelser: garanteret udbringning på en bestemt dato, afhentning på afsenderens adresse, direkte overbringelse til modtager, mulighed for at ændre bestemmelsessted og modtager under befordringen, kvittering for modtagelsen til afsender, konstant opsyn med forsendelserne (»tracking and tracing«), personlig kundebetjening og mulighed for at variere den ydede service efter kundernes behov. Kunderne er i princippet rede til at betale overtakst for denne tjeneste. De områder, der kan omfattes af eneret efter harmoniseringsdirektivet, kan omfatte fremskyndet levering af indenlandske brevforsendelser under overholdelse af de fastsatte pris- og vægtgrænser.

2.5. Uden at det berører afgrænsningen af de områder, der i henhold til postdirektivet kan omfattes af eneret, kan flere forskellige aktiviteter anses for at omfattes af standardbrevtjenesten, som tilgodeser særlige behov, og bør i princippet anses for forskellige markeder: markedet for indsamling og sortering af post, markedet for postbefordring og markedet for postomdeling (indenlandsk eller indkommende grænseoverskridende post). Der skal i så henseende sondres mellem forskellige kundekategorier. Privatkunder efterspørger de enkelte produkter eller tjenester som en samlet ydelse. Forretningskunder, som tegner sig for hovedparten af de under punkt 4.2 omhandlede postvirksomheders indtjening, forsøger imidlertid aktivt at finde alternativer (med hensyn til kvalitets- og/eller omkostningsniveau) til erstatning af særskilte elementer i den endelige ydelse, som i flere tilfælde leveres af, eller de gives i underleverance til, forskellige virksomheder. Forretningskunder søger at afveje fordelene og ulemperne ved egen ekspedition over for postvirksomhedens. De eksisterende monopoler begrænser eksterne leveringer af de enkelte ydelser, som dog under andre vilkår ville blive leveret enkeltvis efter markedsbetingelserne. Denne markedsmæssige realitet understøtter opfattelsen af, at indsamling, sortering, befordring og omdeling af postforsendelser udgør forskellige markeder (14). Set fra et konkurrenceretligt synspunkt synes sondringen mellem de fire markeder relevant.

Dette er tilfældet med grænseoverskridende post, hvor indsamlingen og befordringen varetages af en anden postvirksomhed end den, der varetager omdelingen. Dette er også tilfældet med indenlandsk post, fordi de fleste postvirksomheder giver store kunder tilladelse til at sortere masseforsendelser til gengæld for rabatter baseret på deres offentlige takster. Afhentningen af post (indlevering af post) og betalingsmåden kan også variere under sådanne omstændigheder. Store virksomheders postsortering varetages nu ofte af postklargøringsvirksomheder, der klargør og for-sorterer posten, inden den viderebringes til postvirksomheden til endelig omdeling. Desuden giver alle postvirksomheder kunderne en eller anden form for adgang til postnettet i de sene stadier af postbesørgelsen, for eksempel ved at tillade eller endog kræve (sorteret) post afleveret til et forsendelses- eller sorteringscenter. Dette giver i mange tilfælde en større sikkerhed i postbesørgelsen (servicekvalitet), idet man undgår de fejlkilder, der måtte være i postnettet i de tidligere faser i postbesørgelsen.

b) Dominerende stilling

2.6. Eftersom den i punkt 4.2 omhandlede postvirksomhed i de fleste medlemsstater på grund af enerettighederne er den eneste virksomhed, der kontrollerer et offentligt postnet, der dækker hele medlemsstatens område, har postvirksomheden en dominerende stilling på det nationale marked inden for omdeling af brevforsendelser efter traktatens artikel 86. Omdeling er den ydelse til brugeren, som giver mulighed for de største besparelser ved stordrift, og den postvirksomhed, der yder denne tjeneste, har i de fleste tilfælde også en dominerende stilling inden for indsamlingen, sorteringen og befordringen af posten. Hertil kommer, at den virksomhed, der forestår omdelingen, især hvis den også forvalter posthuset, nyder den væsentlige fordel, at brugeren anser den som den største postvirksomhed, fordi den er den mest iøjnefaldende, og derfor det mest oplagte valg. Denne dominerende stilling gælder i de fleste medlemsstater også for tjenester som rekommanderede forsendelser eller særlige forsendelsesformer og/eller nogle dele af pakkeudbringningen.

c) Forpligtelser for postvirksomheder i dominerende stilling

2.7. Ifølge traktatens artikel 86, litra b), kan misbrug bestå i begrænsning af en tjenestes kvalitet til skade for forbrugerne. Hvis en medlemsstat tildeler en af de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder eneret til at levere tjenester, som ikke leveres på samme måde, som konkurrerende forsendelsesvirksomheder ville have gjort, eller leveres på betingelser, der ikke tilgodeser kundernes behov, foranlediger denne medlemsstat postvirksomhederne - ved simpelthen at udøve den eneret, de har fået tildelt - til at begrænse udbuddet af den pågældende tjeneste, fordi det i så fald er umuligt for private forsendelsesvirksomheder at udøve denne aktivitet effektivt. Dette er i særlig grad tilfældet, hvor de forholdsregler, der er truffet for at beskytte posttjenesterne, begrænser mulighederne for at levere andre særskilte tjenester på særskilte eller beslægtede markeder. Kommissionen har bedt en række medlemsstater om at fjerne en række eneretsforårsagede restriktioner på internationale kurérvirksomheders muligheder for at tilbyde ekspresforsendelse (15).

En anden form for muligt misbrug er at tilbyde en alvorligt ineffektiv tjeneste og at undlade at udnytte fordelene ved tekniske fremskridt. Dette er til skade for kunden, som afskæres fra at vælge alternative leverandører. For eksempel fremgik det af en rapport udarbejdet for Kommissionen (16) i 1994, at de postvirksomheder i medlemsstaterne, der ikke er udsat for konkurrence, ikke har gjort væsentlige fremskridt med standardiseringen af dimensioner og vægt siden 1990. Det fremgik ligeledes af rapporten, at en række af disse postvirksomheder praktiserede skjult krydssubsidiering mellem tjenester, som var omfattet af eneret, og tjenester, som ikke var (jf. punkt 3.1 og 3.4), hvilket i den pågældende undersøgelse forklarede de fleste af prisforskellene mellem medlemsstaterne i 1994. Disse gik især ud over indenlandske brugere, som ikke kunne komme i betragtning til rabatter, da de bruger de tjenester, der er omfattet af eneret, og som er dyrere end nødvendigt.

Eksemplerne i rapporten viser, at postvirksomheder, der får tildelt særlige eller eksklusive rettigheder, har mulighed for at lade tjenestens kvalitet blive forringet (17) og undlade at tage de nødvendige skridt til at forbedre tjenestens kvalitet. Kommissionen kan i sådanne tilfælde foranlediges til at træffe foranstaltninger under hensyntagen til de forhold, der er beskrevet i punkt 8.3.

Hvad grænseoverskridende posttjenester angår, viste ovennævnte undersøgelse, at kvaliteten af disse stadig skal forbedres betydeligt, hvis de skal opfylde kundernes behov, især hos almindelige postkunder, som ikke har råd til at benytte kurérselskaberne eller benytte fax i stedet for. Uafhængige målinger uført i 1995 og 1996 viser, at kvaliteten er blevet bedre siden 1994. Målingerne omfatter imidlertid kun A-post, ligesom de seneste målinger viser, at kvaliteten igen er faldet en smule.

Hovedparten af postvirksomhederne i EF har til Kommissionen anmeldt en aftale om terminalafgifter med henblik på en vurdering af aftalen i lyset af traktatens konkurrenceregler. Aftalens parter har forklaret, at formålet er at indføre en rimelig kompensation for omdeling af grænseoverskridende post, som i højere grad afspejler de faktiske omkostninger, og at forbedre kvaliteten af de grænseoverskridende posttjenester.

2.8. Ubegrundet leveringsnægtelse er også en form for misbrug, der er forbudt i henhold til traktatens artikel 86. En sådan adfærd indebærer en begrænsning af udbuddet af tjenester, jf. artikel 86, litra b), og fører, hvis den kun anvendes på nogle brugere, til diskrimination i strid med artikel 86, litra c), som foreskriver, at der ikke må anvendes ulige vilkår for ydelser af samme værdi. De fleste medlemsstaters postvirksomheder af den i punkt 4.2 omhandlede art giver adgang for postklargøringsvirksomheder ved forskellige indleveringssteder i postnettet. Adgangsbetingelser og især takster er dog ofte fortrolige og kan dermed gøre det lettere at anvende diskriminerende vilkår. Medlemsstaterne bør i denne forbindelse sikre, at deres postlovgivning ikke foranlediger postselskaberne til uberettiget at operere med alt for differentierede adgangsbetingelser eller til at udelukke bestemte virksomheder.

2.9. En virksomhed med dominerende stilling har lov til at forsvare denne stilling ved at konkurrere med sine konkurrenter, men den har et særligt ansvar for ikke yderligere at hæmme den resterende konkurrence på markedet. Udelukkelsespraksis kan rettes mod eksisterende konkurrenter på markedet eller have til formål at forhindre, at nye aktører får adgang til det. Denne form for ulovlig praksis kan f.eks. omfatte følgende: at en virksomhed, der er eneste eller dominerende leverandør af et produkt, eller som kontrollerer adgangen til en afgørende teknik eller infrastruktur, afviser at handle; ublu prisfastsættelse og selektive prisnedsættelser (jf. punkt 3); eksklusive handelsaftaler; forskelsbehandling som led i overordnet monopoliserende adfærd med henblik på at udelukke konkurrenter samt eksklusive rabatordninger.

3. KRYDSSUBSIDIERING

a) Grundlæggende principper

3.1. Krydssubsidiering betyder, at en virksomhed bærer eller overfører alle eller en del af omkostningerne ved en aktivitet på et geografisk marked eller et produktmarked til virksomhedens aktivitet på et andet geografisk marked eller produktmarked. Under en række omstændigheder vil krydssubsidiering i postsektoren, hvor næsten alle virksomheder udøver aktiviteter både med og uden eneret, kunne fordreje konkurrencen, dvs. føre til at udkonkurrere konkurrenter med tilbud, som ikke er muliggjort gennem effektivitet (herunder stordrift) og resultater, men gennem krydssubsidier. Det er afgørende at undgå krydssubsidiering, som leder til unfair konkurrence, hvis postsektoren skal udvikle sig.

3.2. Krydssubsidiering fordrejer ikke konkurrencen, når omkostninger ved eneretsaktiviteter subsidieres med indtjening fra andre eneretsaktiviteter, da der ikke er mulighed for konkurrence. Denne form for krydssubsidiering kan endog til tider være nødvendig for at sætte de i punkt 4.2 omhandlede virksomheder i stand til at opfylde deres befordringspligt på samme vilkår til alle (18). For eksempel subsidieres urentabel postomdeling i landområder gennem indtjening fra postomdeling i rentable byområder. Det samme er tilfældet med subsidiering af tjenester omfattet af eneret gennem indtjening fra konkurrenceprægede aktiviteter. Endvidere udgør krydssubsidiering mellem områder, der ikke er omfattet af eneret, ikke i sig selv misbrug.

3.3. Når konkurrenceprægede aktiviteter derimod subsidieres ved at overføre omkostningerne ved dem til aktiviteter omfattet af eneret, vil det kunne fordreje konkurrencen i strid med artikel 86. Det ville endog kunne anses for at være misbrug af dominerende stilling i EU. Hertil kommer, at brugerne af monopoltjenesterne skal dække omkostninger, der ikke har nogen forbindelse med ydelsen af disse tjenester. Også virksomheder i dominerende stilling har uanset dette lov til at konkurrere på prisen eller til at forbedre likviditeten og kun opnå et delvist bidrag til de faste omkostninger, medmindre priserne er direkte aggressive eller går imod gåldende nationale eller EF-bestemmelser.

b) Konsekvenser

3.4. Der henvises i punkt 2.7 til krydssubsidiering (forpligtelser for postvirksomheder i dominerende stilling). De i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder må ikke benytte indtægter fra monopolområdet til at krydssubsidiere aktiviteter inden for områder, hvor der er fri konkurrence. Sådan praksis vil kunne hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen på det område, der ikke er omfattet af eneret. Med forbehold for bestemmelserne i artikel 90, stk. 2, vil krydssubsidiering dog i enkelte berettigede tilfælde kunne anses for lovlig, f.eks. i forbindelse med post af kulturel karakter (19), sålænge det sker uden forskelsbehandling eller vedrører særlige ydelser til socialt, helbredsmæssigt eller økonomisk dårligt stillede. Kommissionen vil, når behovet opstår, angive hvilke andre undtagelser, som traktaten giver mulighed for. I alle andre tilfælde bør prisen under hensyntagen til betragtningerne i punkt 3.3 på de konkurrenceudsatte tjenester, den i punkt 4.2 omhandlede postvirksomhed tilbyder på grund af de vanskeligheder, der er forbundet med at overføre de fælles omkostninger, i princippet mindst svare til de samlede omkostninger i forbindelse med udbuddet af tjenester. Dette omfatter de direkte omkostninger plus en passende andel af virksomhedens fælles- og generalomkostninger. Objektive kriterier, som f.eks. mængder, tidsforbrug (arbejde) eller brugsintensitet skal indgå i fastsættelsen af denne passende andel. Hvis omsætningen fra de pågældende tjenester anvendes som kriterium i en krydssubsidieringssag, bør der tages hensyn til, at omsætningen fra den pågældende aktivitet i så tilfælde holdes kunstigt lavt. Efterspørgelsespåvirkede faktorer, som f.eks. indtjening eller fortjeneste, påvirkes selv af prisaggressivitet. Hvis der blev udbudt tjenester til en pris, som systematisk og selektivt er lavere end de gennemsnitlige samlede omkostninger, ville Kommissionen i enkeltsager undersøge forholdet i forhold til artikel 86, eventuelt sammen med artikel 90, stk. 1, samt artikel 86 og/eller artikel 92.

4. OFFENTLIGE VIRKSOMHEDER OG SÆRLIGE ELLER EKSKLUSIVE RETTIGHEDER

4.1. Traktaten forpligter medlemsstaterne til i forbindelse med offentlige virksomheder og virksomheder, som de indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, at afstå fra at træffe eller opretholde foranstaltninger, der strider mod traktatens bestemmelser (artikel 90, stk. 1). Udtrykket »virksomhed« omfatter enhver fysisk eller juridisk person, der udøver erhvervsvirksomhed, uanset hvilken retlig form den pågældende person har, og hvordan den er finansieret. Indsamling, sortering, befordring og omdeling af postforsendelser udgør erhvervsvirksomhed, og disse ydelser udføres normalt mod vederlag.

Udtrykket »offentlig virksomhed« omfatter et hvilket som helst foretagende, hvorover de offentlige myndigheder direkte eller indirekte kan øve bestemmende indflydelse i kraft af ejerforholdene, deres kapitalindskud eller de regler, der gælder for virksomheden (20). En bestemmende indflydelse fra de offentlige myndigheders side kan især antages at foreligge, når de offentlige myndigheder direkte eller indirekte besidder majoriteten af virksomhedens tegnede kapital, kontrollerer flertallet af de stemmerettigheder, der er knyttet til de kapitalandele, virksomheden har udstedt, eller kan udpege mere end halvdelen af medlemmerne i virksomhedens administrations-, ledelses- eller tilsynsorgan. Foretagender, som er en del af en medlemsstats forvaltning, og som på organiseret vis udøver posttjenester for tredjemand mod vederlag, skal betragtes som offentlige virksomheder. Virksomheder, som er indrømmet særlige eller eksklusive rettigheder kan i henhold til artikel 90, stk. 1, være såvel offentlige som private.

4.2. De nationale retsforskrifter, der gælder for de postvirksomheder, som medlemsstaterne har tildelt særlige eller eksklusive rettigheder til at udføre bestemte posttjenester, udgør »foranstaltninger«, der falder ind under traktatens artikel 90, stk. 1, og skal vurderes på baggrund af de traktatbestemmelser, denne artikel henviser til.

Ud over de forpligtelser, som medlemsstaterne har i henhold til artikel 90, stk. 1, er offentlige virksomheder og virksomheder, der er indrømmet særlige eller eksklusive rettigheder, underlagt artikel 85 og 86.

4.3. I de fleste medlemsstater knytter der sig særlige eller eksklusive rettigheder til ydelser som f.eks. indsamling, befordring og omdeling af bestemte postforsendelser samt til den måde, hvorpå disse ydelser udføres, f.eks. eneret til at opstille brevkasser på offentlig vej eller til at udstede frimærker, der bærer navnet på det pågældende land.

5. FRI UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER

a) Grundlæggende principper

5.1. Tildeling af særlige eller eksklusive rettigheder til en eller flere af de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder til at udføre indsamling, herunder offentlig indsamling, befordring og omdeling af bestemte kategorier af postforsendelser, indebærer uvægerligt en begrænsning af mulighederne for at udføre sådanne ydelser for virksomheder, der er etableret i andre medlemsstater, samt for virksomheder, der er etableret i den pågældende medlemsstat. Begrænsningen er af grænseoverskridende karakter, når adressaten for eller afsenderen af de postforsendelser, disse virksomheder besørger, er etableret i andre medlemsstater. I praksis omfatter restriktioner i udførelsen af posttjenester i henhold til traktatens artikel 59 (21) forbud mod besørgelse af bestemte kategorier af postforsendelser til andre medlemsstater, herunder også gennem brug af postklargøringsvirksomheder, samt forbud mod omdeling af grænseoverskridende postforsendelser. I postdirektivet opstilles en liste over berettigede begrænsninger af udøvelsen af posttjenester.

5.2. Traktatens artikel 66 sammenholdt med artikel 55 og 56 indeholder undtagelser fra artikel 59. Da der er tale om undtagelser fra et grundlæggende princip, skal de fortolkes snævert. Hvad posttjenester angår, gælder undtagelsen i artikel 55 kun for befordring og omdeling af en særlig form for postforsendelser, nemlig post der skal besørges som led i retslige eller administrative procedurer, og som, selv om dette kun er lejlighedsvis, har forbindelse med offentlig myndighedsudøvelse, f.eks. meddelelser i forbindelse med retslige eller administrative procedurer. Befordring og omdeling af sådanne forsendelser på et lands område kan således være underlagt et krav om udstedelse af licens (se nedenfor punkt 5.5) for at beskytte samfundsinteresser. De betingelser for anvendelse af de øvrige undtagelser fra traktatens bestemmelser, der er fastsat i disse bestemmelser, vil normalt ikke være opfyldt, når det gælder posttjenester. Disse tjenester kan ikke i sig selv udgøre en trussel for den offentlige orden og sikkerhed eller berøre den offentlige sundhed.

5.3. Domstolens retspraksis åbner principielt mulighed for yderligere undtagelser på basis af obligatoriske krav, forudsat at de er begrundet i ikke-økonomiske væsentlige krav af hensyn til samfundsinteresser, anvendes uden diskriminerende virkning og er hensigtsmæssige og proportionale med det tilsigtede formål. Hvad angår posttjenester, er de væsentlige krav, Kommissionen vil kunne anse for at kunne begrunde begrænsninger i friheden til at udføre posttjeneste, databeskyttelse i forbindelse med tilnærmelsesforanstaltninger på området, brevhemmeligheden, netværkets sikkerhed med hensyn til transport af farlige varer samt i berettigede tilfælde efter traktatens bestemmelser om miljøbeskyttelse og regionalplanlægning. Derimod vil Kommissionen ikke anse det for berettiget at indføre begrænsninger i friheden til at udføre posttjenester af hensyn til forbrugerbeskyttelsen, da dette hensyn af almen interesse kan opfyldes gennem den generelle lovgivning om redelig markedsføringsskik og forbrugerbeskyttelse. Forbrugerne opnår større fordele ved friheden til at udføre posttjenester, hvis befordringspligten lægges fast på grundlag af postdirektivet og er mulig at opfylde.

5.4. Kommissionen finder derfor, at opretholdelsen af særlige eller eksklusive rettigheder, der begrænser udførelsen af posttjenester på tværs af grænserne, skal begrundes i lyset af traktatens artikel 90 og 59. På nuværende tidspunkt vil særlige eller eksklusive rettigheder, som ikke går ud over området omfattet af eneret som defineret i postdirektivet, som udgangspunkt være berettigede i henhold til artikel 90, stk. 2. Udgående grænseoverskridende postforsendelser er retligt eller faktisk liberaliseret i en række medlemsstater, nemlig i Danmark, Nederlandene, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige.

b) Konsekvenser

5.5. Vedtagelsen af de foranstaltninger, der er indeholdt i postdirektivet, forpligter medlemsstaterne til at fastsætte regler for posttjenesterne. Hvor medlemsstaterne begrænser posttjenesten for at sikre, at befordringspligten opfyldes og de væsentlige krav tilgodeses, skal sådanne reglers indhold stemme overens med de målsætninger, der forfølges. Forpligtelser bør generelt håndhæves ved brug af klasselicenser og anmeldelsesprocedurer, hvorunder forsendelsesvirksomhederne opgiver navn, retlig form, titel og adresse samt en kort beskrivelse af de ydelser, som de tilbyder offentligheden. Der bør kun tildeles individuel licens til ganske bestemte posttjenester og i tilfælde, hvor det påvises, at mindre restriktive procedurer ikke kan sikre opfyldelsen af målsætningerne. Medlemsstaterne vil måske fra sag til sag blive opfordret til at underrette Kommissionen om de foranstaltninger, de måtte have truffet, så denne kan vurdere proportionaliteten.

6. MEDLEMSSTATERNES FORANSTALTNINGER

a) Grundlæggende principper

6.1. Medlemsstaterne er frit stillet med hensyn til at definere tjenester af almen interesse, at indrømme de nødvendige særlige eller eksklusive rettigheder for at kunne udføre dem, at vedtage regler for forvaltningen af dem og om nødvendigt at finansiere dem. På grundlag af traktatens artikel 90, stk. 1, må medlemsstaterne imidlertid for så vidt angår offentlige virksomheder eller virksomheder, som de indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, hverken træffe eller opretholde foranstaltninger, som er i strid med traktatens bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne.

b) Konsekvenser

6.2. Driften af et universelt postindsamlings- og postomdelingsnet giver de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder betydelige fordele ved ikke blot at udbyde tjenester omfattet af eneret eller liberaliserede tjenester, som falder ind under definitionen på en universel tjeneste, men også andre (ikke-universelle) posttjenester. Forbuddet i artikel 90, stk. 1, sammenholdt med artikel 86, litra b), gælder i tilfælde, hvor postvirksomhederne uden berettigelse bruger en dominerende stilling på et marked til at opnå markedsdominans på andre særskilte beslægtede markeder med risiko for at fjerne konkurrencen på sådanne markeder. I lande, hvor besørgelsen af indenlandske brevforsendelser er liberaliseret, f.eks. i Spanien, og hvor monopolet er begrænset til befordring og udbringning af post mellem byerne, ville udnyttelse af en dominerende stilling til at udvide monopolet fra sidstnævnte marked til førstnævnte derfor være uforenelig med traktatens bestemmelser, hvis der ikke foreligger en særlig begrundelse, og hvis udførelsen af tjenester af almindelig økonomisk interesse ikke tidligere var truet. Kommissionen er af den opfattelse, at det er rimeligt, at medlemsstaterne underretter Kommissionen om samtlige udvidelser af særlige eller eksklusive rettigheder og begrundelsen herfor.

6.3. Der kan potentielt være tale om, at samhandelen mellem medlemsstaterne påvirkes af begrænsninger i udøvelsen af posttjenester, da posttjenester, der tilbydes af andre forsendelsesvirksomheder end de i punkt 4.2 omhandlede virksomheder, kan omfatte postforsendelser til og fra andre medlemsstater, og der kan forekomme restriktioner, der lægger hindringer i vejen for grænseoverskridende tjenester udført af forsendelsesvirksomheder fra andre medlemsstater.

6.4. Som forklaret i punkt 8, b), vii), skal medlemsstaterne føre tilsyn med adgangsforholdene og udøvelsen af særlige og eksklusive rettigheder. De behøver ikke nødvendigvis at nedsætte nye organer til dette formål, men de bør ikke give de virksomheder (22), der er omhandlet i punkt 4.2, eller et organ, som (retligt, administrativt og strukturelt) er forbundet med en sådan virksomhed, beføjelse til at føre tilsyn med de eksklusive rettigheder og postvirksomhedernes aktiviteter generelt. Der må ikke gives sådan indflydelse på konkurrenterne til en virksomhed, der indtager en dominerende stilling. Tilsynsmyndighedens såvel teoretiske som praktiske uafhængighed af alle de virksomheder, der føres tilsyn med, er af væsentlig betydning. Traktatens krav om et ufordrejet konkurrencesystem kan kun opfyldes, hvis der sikres lige muligheder for de forskellige økonomiske beslutningstagere, herunder fortroligholdelse af følsomme forretningsoplysninger. Hvis en virksomhed får mulighed for at efterprøve konkurrenternes oplysninger, hvis en virksomhed bemyndiges til at føre tilsyn med konkurrenternes aktiviteter, eller hvis en virksomhed inddrages i licensgivningen, betyder det, at en sådan virksomhed får forretningsoplysninger om konkurrenterne og dermed mulighed for at øve indflydelse på konkurrenternes aktiviteter.

7. POSTVIRKSOMHEDER OG STATSSTØTTE

a) Grundlæggende principper

Nogle få af de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder har en yderst rentabel drift, men størstedelen synes enten at være underskudsgivende eller kun lige at have balance i postdriften, selv om der kun findes begrænsede oplysninger om de underliggende finansielle resultater, fordi forholdsvis få postvirksomheder regelmæssigt udsender relevante regnskabsoplysninger. Der ydes dog direkte finansiel støtte i form af tilskud eller indirekte støtte i form af skattefritagelser til nogle posttjenester, selv om de faktiske beløb ofte ikke er gennemsigtige.

EF-traktaten giver Kommissionen beføjelse til at håndhæve artikel 92, som erklærer statsstøtte, der påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, for uforenelig med fællesmarkedet undtagen i bestemte tilfælde, hvor der gives eller kan gives dispensation. Uden at dette berører bestemmelserne i artikel 90, stk. 2, finder artikel 92 og 93 anvendelse på posttjenester (23).

I henhold til artikel 93, stk. 3, skal medlemsstaterne underrette Kommissionen med henblik på godkendelse af alle planer om at yde støtte eller om at ændre en eksisterende støtteordning. Derudover skal Kommissionen føre tilsyn med støtte, som den tidligere har godkendt, eller som daterer tilbage til før traktatens ikrafttræden eller før den pågældende medlemsstats tiltrædelse.

Alle befordringspligtige virksomheder falder ind under Kommissionens direktiv 80/723/EØF (24) af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder, senest ændret ved direktiv 93/84/EØF (25). Ud over det generelle krav til de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder om gennemsigtighed i regnskaberne, jf. punkt 8, b), vi), skal medlemsstaterne derfor sikre, at de finansielle relationer mellem dem og disse postvirksomheder er gennemsigtige, jf. direktivet, således at det klart fremgår:

a) hvilke offentlige midler der stilles direkte til rådighed, herunder skattefritagelser og skattelempelser

b) hvilke offentlige midler der stilles til rådighed via andre offentlige virksomheder eller penge- og finansieringsinstitutter

c) hvorledes de offentlige midler faktisk anvendes.

Kommissionen betragter især følgende som offentlige midler:

a) udligning af driftstab

b) kapitaltilførsel

c) indskud, som ikke skal tilbagebetales, eller lån på fordelagtige vilkår

d) indrømmelse af økonomiske fordele i form af afkald på overskud eller undladelse af at inddrive fordringer

e) afkald på normal forrentning af indskudte offentlige midler

f) kompensation for finansielle byrder pålagt af de offentlige myndigheder.

b) Anvendelse af artikel 90 og 92

Kommissionen er blevet bedt om at undersøge forskellige skattefordele for en postvirksomhed på grundlag af traktatens artikel 92 sammenholdt med artikel 90. Kommissionens sigte var at efterprøve, om den skattemæssige forskelsbehandling kunne anvendes til krydssubsidiering af postvirksomhedens transaktioner i sektorer med fri konkurrence. På det pågældende tidspunkt rådede postvirksomheden ikke over et analytisk omkostningsfordelingssystem, som kunne sætte Kommissionen i stand til at skelne mellem de aktiviteter, der var omfattet af eneret, og aktiviteter i fri konkurrence. Kommissionen måtte derfor selv på grundlag af resultater af undersøgelser på området værdisætte de yderligere omkostninger som følge af den pågældende postvirksomheds befordringspligt og sammenligne disse omkostninger med skattefordelene. Kommissionen konkluderede, at omkostningerne overstiger fordelene, og besluttede derfor, at det undersøgte beskatningssystem ikke kan føre til krydssubsidiering af den pågældende postvirksomheds transaktioner i fri konkurrence (26).

Det skal bemærkes, at Kommissionen i sin beslutning opfordrede den pågældende medlemsstat til at sikre sig, at postvirksomheden indfører et analytisk omkostningsfordelingssystem, og anmodede om at få forelagt en årsrapport, der ville give mulighed for at kontrollere, om fællesskabsretten blev overholdt.

Førsteinstansretten har tilsluttet sig Kommissionens beslutning og erklæret, at de skattefordele, som den pågældende postvirksomhed nyder, udgør statsstøtte, der er omfattet af en undtagelse efter artikel 90, stk. 2, fra forbuddet i artikel 92, stk. 1 (27).

8. TJENESTE AF ALMINDELIG ØKONOMISK INTERESSE

a) Grundlæggende principper

8.1. Traktatens artikel 90, stk. 2, indeholder en undtagelse fra traktatens regler i tilfælde, hvor anvendelsen heraf retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af den særlige opgave, der er betroet de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder i henseende til at tilvejebringe en tjeneste af almindelig økonomisk interesse. Uden at dette berører medlemsstaternes ret til at fastlægge særlige krav til samfundsopgaver, består denne opgave først og fremmest i at etablere og drive en universel offentlig posttjeneste, der til rimelige, omkostningsbaserede og gennemsigtige takster garanterer landsdækkende adgang til det offentlige postnet inden for rimelig afstand og med passende åbningstider, herunder indsamling af postforsendelser fra lettilgængelige brevkasser eller indsamlingssteder på hele landets område og rettidig omdeling af postforsendelserne på den angivne adresse samt hertil knyttede tjenester, der ved reguleringsmæssig foranstaltning er overladt disse postselskaber med henblik på universel udbringning på et givet kvalitetsniveau. Den universelle tjeneste skal udvikles i takt med de sociale, økonomiske og tekniske forhold og brugerkravene.

Den almindelige økonomiske interesse indebærer krav om, at Unionen disponerer over et reelt integreret offentligt postnet, der giver mulighed for en effektiv informationsstrøm og derved dels fremmer europæisk industris konkurrenceevne og udbygningen af samhandelen samt større samhørighed mellem regionerne og medlemsstaterne og dels forbedrer den sociale kontakt mellem Unionens borgere. Afgrænsningen af monopolområdet skal tage højde for, hvor store finansielle midler der er nødvendige for at tilvejebringe denne tjeneste af almindelig økonomisk interesse.

8.2. De finansielle midler til drift og udbygning af det offentlige postnet hidrører stadig primært fra de aktiviteter, der er omhandlet i punkt 2.3. På nuværende tidspunkt og med den manglende harmonisering på EU-plan har de fleste medlemsstater fastsat grænser for monopolet på grundlag af forsendelsernes vægt. En række medlemsstater opererer med en kombineret vægt- op prisgrænse, hvorimod en enkelt medlemsstat udelukkende opererer med en prisgrænse. Oplysninger indhentet af Kommissionen om indtægterne fra poststrømmen i medlemsstaterne synes at vise, at de særlige eller eksklusive rettigheder til dette marked kunne være tilstrækkelige, hvis der ikke foreligger ekstraordinære omstændigheder, til at garantere udbygningen og driften af det offentlige postnet.

Den tjeneste, som medlemsstaterne kan lade omfatte af særlige eller eksklusive rettigheder i den udstrækning, det er nødvendigt for at sikre opretholdelse af den universelle tjeneste, vil harmoniseres i postdirektivet. I det omfang medlemsstaterne tildeler særlige eller eksklusive rettigheder til at levere denne tjeneste, skal tjenesten betragtes som et særskilt produktmarked, navnlig for så vidt angår adresserede reklameforsendelser, omdeling af indkommende grænseoverskridende post, udgående grænseoverskridende post samt for så vidt angår indsamling, sortering og befordring af post. Kommissionen vil tage hensyn til, at disse markeder helt eller delvis er liberaliserede i en række medlemsstater.

8.3. Kommissionen vil i sin anvendelse af traktatens konkurrenceregler og øvrige relevante bestemmelser på postsektoren efter at have modtaget en klage eller på eget initiativ tage hensyn til den harmoniserede definition, der er fastsat i postdirektivet, når den skal tage stilling til, hvorvidt omfanget af det område, der er omfattet af eneret, er berettiget i henhold til artikel 90, stk. 2. Der vil blive taget udgangspunkt i den antagelse, at særlige eller eksklusive rettigheder i den udstrækning, de falder ind under det område, der er omfattet af eneret som defineret i direktivet, principielt er berettigede i henhold til artikel 90, stk. 2. Denne antagelse kan dog frafaldes, hvis sagens omstændigheder viser, at en begrænsning ikke opfylder betingelserne i artikel 90, stk. 2 (28).

8.4. Markedet for adresserede reklameforsendelser udvikler sig dog i forskelligt tempo fra medlemsstat til medlemsstat, hvilket gør det vanskeligt for Kommissionen på dette stadium at give generelle retningslinjer for, hvilke forpligtelser der påhviler medlemsstaterne med hensyn til denne tjeneste. De to vigtigste spørgsmål, der knytter sig til adresserede reklameforsendelser, er kundernes potentielle misbrug af takstfastsættelsen og af liberaliseringen (forsendelser omfattet af eneret omdeles af en alternativ virksomhed, som om de ikke var adresserede reklameforsendelser omfattet af eneret) til at omgå de monopoliserede tjenester, der er omhandlet i punkt 8.2. Erfaringerne fra medlemsstater, der ikke begrænser tjenester vedrørende adresserede reklameforsendelser, f.eks. Spanien, Italien, Nederlandene, Østrig, Sverige og Finland, er stadig uklare og giver ikke mulighed for at foretage en endelig generel vurdering. På grund af disse usikkerhedsmomenter anses det derfor for at være bedst indtil videre at anskue hver sag for sig. Hvis særlige forhold gør det nødvendigt, kan medlemsstaterne, uden at det berører punkt 8.3, bevare visse bestående restriktioner på tjenester vedrørende adresserede reklameforsendelser eller indføre en licensordning for at undgå kunstig fordrejning i posttrafikken og en voldsom destabilisering af indtægtsgrundlaget.

8.5. Hvad angår omdelingen af indkommende grænseoverskridende post, er det system med terminalafgifter, der modtages af postvirksomheden i den medlemsstat, hvor grænseoverskridende post fra postvirksomheden i oprindelsesmedlemsstaten omdeles, for øjeblikket ved at blive revideret for at tilpasse terminalafgifterne, som ofte er for lave, til de reelle omdelingsudgifter.

Uden at det berører punkt 8.3, kan medlemsstaterne fastholde visse restriktioner på omdelingen af indgående grænseoverskridende post (29) for at undgå en kunstig omledning af posttrafikken, der ville medføre en vækst i andelen af grænseoverskridende post inden for Fællesskabet. Sådanne restriktioner kan tænkes kun at vedrøre forsendelser, der falder ind under monopolområdet. Ved vurderingen heraf i forbindelse med enkeltsager vil Kommissionen tage hensyn til de relevante specifikke forhold i de enkelte medlemsstater.

8.6. Indsamlingen, sorteringen og befordringen af postforsendelser er allerede åbnet eller åbnes mere og mere fra postvirksomhedernes side for tredjeparter i en række medlemsstater. Da virkningen på indtægterne af åbningen kan variere fra medlemsstat til medlemsstat, kan visse medlemsstater, hvis særlige omstændigheder gør det nødvendigt - og med forbehold af punkt 8.3 - opretholde visse af de eksisterende restriktioner på postklargøringsvirksomhedernes indsamling, sortering og befordring (30) af postforsendelser for at give de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder tid til at gennemføre den fornødne omstrukturering. Sådanne restriktioner må dog i princippet kun gælde for postforsendelser, der er omfattet af bestående monopoler, og ikke begrænse, hvad der i forvejen er accepteret i den pågældende medlemsstat, og skal være forenelige med princippet om ikke-diskriminerende adgang til postnettet, som dette er beskrevet i punkt 8, b), vii).

b) Betingelser for anvendelsen af artikel 90, stk. 2, på postsektoren.

Der bør gælde følgende betingelser med hensyn til undtagelsen i artikel 90, stk. 2:

i) Liberalisering af andre posttjenester

Bortset fra de tjenester, hvor eneret er nødvendig, og for hvilke direktivet tillader indrømmelse af eneret, bør medlemsstaterne ophæve alle særlige eller eksklusive rettigheder til udførelse af posttjenester, i den udstrækning udøvelsen af den særlige opgave, der er betroet de virksomheder, der er omhandlet i punkt 4.2, med henblik på at yde en tjeneste af generel økonomisk interesse ikke hindres af lovgivning eller faktiske forhold, bortset fra postbesørgelse i forbindelse med officiel myndighedsudøvelse, og de skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at garantere alle forsendelsesvirksomheder ret til at udføre posttjenester.

Dette forhindrer ikke, at medlemsstaterne om nødvendigt kan lade udførelsen af sådanne tjenester være underkastet anmeldelsesprocedurer eller klasselicenser og om nødvendigt individuelle licenser, der tager sigte på at sikre overholdelse af nogle væsentlige krav og opretholdelse af den universelle tjeneste. Medlemsstaterne bør i så fald sikre, at de betingelser, der gælder for sådanne procedurer, er gennemsigtige, objektive og ikke-diskriminerende, og at der findes en effektiv procedure til at indbringe klager for domstolene.

ii) Mangel på mindre restriktive midler til at sikre den universelle tjeneste

En eneret må kun tildeles eller opretholdes, hvis dette er absolut nødvendigt for at sikre, at de opgaver, der er af almindelig økonomisk interesse, fungerer. På mange områder vil nye forsendelsesvirksomheders intræden på markedet i kraft af deres specialiserede kunnen og ekspertise kunne bidrage til varetagelsen af tjenester af almindelig økonomisk interesse.

Hvis en af de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder ikke på tilfredsstillende vis opfylder alle elementer i den universelle tjeneste i overensstemmelse med postdirektivet (f.eks. sikring af adgang for alle borgere, navnlig i fjerntliggende områder i medlemsstaten, til aviser, blade og bøger), når fordelene fra det universelle postnet og fra de særlige eller eksklusive rettigheder regnes med, skal den pågældende medlemsstat træffe foranstaltninger (31). I stedet for at udvide allerede indrømmede rettigheder skal medlemsstaten indføre mulighed for, at tjenesterne kan tilvejebringes af konkurrenter og kan med dette for øje pålægge sådanne konkurrenter en række forpligtelser som supplement til de væsentlige krav. Samtlige disse forpligtelser bør være objektive, ikke-diskriminerende og gennemsigtige.

iii) Proportionalitet

Medlemsstaterne skal endvidere sikre, at tildelte særlige eller eksklusive rettigheder med hensyn til omfang er proportionale med den almindelige økonomiske interesse, der varetages under disse rettigheder. At forbyde ekspedition af egen post, dvs. at den fysiske eller juridiske person (herunder søsterorganisationer eller datterselskaber), som er ophavsmand til postforsendelsen, selv tilvejebringer posttjenester, eller at en tredjemand, der handler på dennes vegne, indsamler eller befordrer sådanne forsendelser, ville f.eks. ikke være proportionalt med målsætningen om at garantere tilstrækkelige ressourcer til det offentlige postnet. Medlemsstaterne skal endvidere afpasse de særlige eller eksklusive rettigheder efter behovsudviklingen og de betingelser, hvorunder posttjenesterne udføres, samt under hensyntagen til enhver form for statsstøtte, som den i punkt 4.2 omhandlede postvirksomhed måtte modtage.

iv) Tilsyn af et uafhængigt regulerende organ

Tilsynet med de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheders varetagelse af deres samfundsopgaver, den åbne adgang til det offentlige postnet og i givet fald tildelingen af licenser og kontrollen med anmeldelser samt de private forsendelsesvirksomheders overholdelse af de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheders særlige eller eksklusive rettigheder udføres af et eller flere organer, der er uafhængige af postselskaberne (32).

Dette organ bør især sikre, at kontrakter om monopoliserede tjenester er fuldt gennemsigtige, faktureres særskilt og holdes adskilt fra ikke-monopoliserede tjenester som f.eks. trykning, etikettering og konvolutering, at betingelserne for hybride tjenester (delvis monopoliserede og delvis liberaliserede) anføres særskilt, og at monopoldelen er åben for alle postkunder, uanset om det ikke-monopoliserede element købes eller ej.

v) Effektivt tilsyn med de monopoliserede tjenester

De opgaver, der ikke udbydes i konkurrence, bør være underlagt en effektiv kontrol fra medlemsstatens side i henhold til offentliggjorte mål vedrørende serviceniveauet og tjenestekvaliteten, og der bør regelmæssigt udarbejdes en offentlig tilgængelig beretning om opfyldelsen af målene.

vi) Gennemsigtighed i regnskabsføringen

Hver af de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder benytter ét postnet til at konkurrere på en række forskellige markeder. Postvirksomheder, der driver et universelt postnet, kan nemt udøve pris- og tjenestediskriminering mellem forskellige kategorier af kunder eller inden for samme kategori, fordi de opererer med betydelige generalomkostninger, der ikke fuldt og præcist kan henføres til nogen bestemt tjeneste. Det er derfor uhyre vanskeligt at afgøre, om der foreligger krydssubsidiering, såvel mellem de forskellige stadier i håndteringen af postforsendelser i det offentlige postnet som mellem de monopoliserede aktiviteter og de aktiviteter, der tilbydes i fri konkurrence. Desuden tilbyder en række postvirksomheder særligt favorable takster på forsendelser af kulturel karakter, hvor det står klart, at de gennemsnitlige samlede omkostninger ikke er dækket ind. Medlemsstaterne er i henhold til artikel 5 og artikel 90 forpligtet til at sikre fællesskabsretten overholdt fuldt ud. Kommissionen er af den opfattelse, at medlemsstaterne bedst opfylder den forpligtelse ved at kræve, at de i punkt 4.2 omhandlede postvirksomheder fører regnskaber, hvor udgifter og indtægter i forbindelse med tjenester, der udbydes i henhold til en eneret, og tjenester, der udbydes i fri konkurrence, bogføres særskilt og på en sådan måde, at det er fuldt ud muligt at vurdere, hvilke betingelser der gælder ved de forskellige indleveringssteder i det offentlige postnet. I forbindelse med hybride tjenester, der både består af monopoliserede tjenester og konkurrenceudsatte tjenester, bør udgifterne til de enkelte elementer også bogføres særskilt. Interne regnskabssystemer skal tage udgangspunkt i en konsekvent anvendelse af objektivt begrundede omkostningsfordelingsprincipper. Regnskaberne skal revideres af en uafhængig revisor, som kan være udnævnt af den nationale forvaltningsmyndighed, og offentliggøres i overensstemmelse med de relevante EF-bestemmelser og national lovgivning på det erhvervsmæssige område.

vii) Ikke-diskriminerende adgang til postnettet

Virksomhederne skal opfylde befordringspligten ved at give ikke-diskriminerende adgang til postnettet for kunderne og postklargøringsvirksomhederne ved tegnede offentlige indleveringssteder i overensstemmelse med brugernes behov. Adgangsbetingelserne, herunder kontrakterne (hvis sådanne tilbydes), skal være gennemsigtige og offentliggøres på behørig vis samt tilbydes på ikke-diskriminerende grundlag.

Nogle postvirksomheder synes at tilbyde særligt favorable takster til bestemte kundegrupper på ugennemsigtig vis. Medlemsstaterne bør føre tilsyn med betingelserne for adgang til nettet med henblik på at sikre, at der hverken diskrimineres med hensyn til brugsvilkårene eller priserne. Det skal navnlig sikres, at postklargøringsvirksomhederne, herunder også postvirksomheder fra andre medlemsstater, kan vælge mellem de disponible indleveringssteder til det offentlige postnet og opnå adgang inden for et rimeligt tidsrum til omkostningsbaserede priser under hensyntagen til det reelle behov for tjenesterne.

Forpligtelsen til at give ikke-diskriminerende adgang til det offentlige postnet betyder ikke, at medlemsstaterne skal sikre adgangen for brevforsendelser fra deres område, der befordres af private forsendelsesvirksomheder til en anden medlemsstat i strid med postmonopolet for dér at blive kanaliseret igennem det offentlige postnet via en postvirksomhed i denne anden medlemsstat, hvis formålet alene er at drage fordel af lavere posttakster. Andre økonomiske begrundelser, som f.eks. produktionsomkostningerne, produktionsfaciliteterne, værditilvæksten eller serviceniveauet i en anden medlemsstat, betragtes ikke som misbrug. Svindel bør straffes af det uafhængige tilsynsorgan.

På nuværende tidspunkt sker det af og til, at adgang til postnettet afvises eller kun tillades på visse betingelser for postforsendelser, hvis fysiske frembringelse indebærer forudgående grænseoverskridende overførsel af data. Sådanne tilfælde betegnes som regel ikke-fysisk videreforsendelse. Under de nuværende omstændigheder kan der faktisk være et økonomisk problem for den postvirksomhed, der omdeler posten på grund af niveauet for de terminalafgifter, der anvendes mellem postvirksomhederne. Virksomhederne søger at løse problemet ved at indføre et mere hensigtsmæssigt system for terminalafgifter.

Kommissionen kan i henhold til traktatens artikel 5, stk. 1, anmode medlemsstaterne om at blive underrettet om de gældende adgangsbetingelser og begrundelserne herfor. For så vidt som sådanne oplysninger er omfattet af tavshedspligt, må Kommissionen ikke offentliggøre de således erhvervede oplysninger.

9. REVISION

Denne meddelelse er blevet vedtaget på fællesskabsplan med det formål at gøre det lettere at vurdere visse former for virksomhedsadfærd og en række statslige foranstaltninger i relation til posttjenesterne. Kommissionen bør dog efter et vist udviklingsforløb, muligvis år 2000, foretage en evaluering af postsektoren i forhold til traktatens bestemmelser med henblik på at afgøre, om synspunkterne i denne meddelelse bør ændres i betragtning af sociale, økonomiske eller teknologiske forhold og erfaringer fra sager på postområdet. Kommissionen vil til sin tid gennemføre en samlet evaluering af situationen inden for postsektoren set i forhold til kravene i denne meddelelse.

(1) KOM(91) 476 endelig udg.

(2) »Retningslinjer for udvikling af Fællesskabets posttjenester« (KOM(93) 247 af 2. juni 1993).

(3) EFT C 48 af 16.2.1994, s. 3.

(4) EFT C 322 af 2.12.1995, s. 22.

(5) EFT C 322 af 2.12.1995, s. 3.

(6) EFT C 20 af 20.1.1997, s. 159.

(7) Jf. især dom af 12. februar 1992 i forenede sager C-48/90 og C-66/90, Nederlandene og Koninklijke PTT Nederland NV og PTT Post BV mod Kommissionen, Sml. 1992, s. I-565, og dom af 19. maj 1993 i sag C-320/91, Procureur du Roi mod Paul Corbeau, Sml. 1993, s. I-2533.

(8) KOM(96) 443 endelig udg.

(9) Se fodnote 8.

(10) Se EF-Domstolens dom af 23. oktober 1997 i sagerne C-157/94 til C-160/94 om medlemsstaternes forpligtelser inden for elektricitetssektoren, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Nederlandene (sag 157/94), Italien (sag 158/94), Frankrig (sag 159/94) og Spanien (sag 160/94). Endnu ikke offentliggjort.

(11) Definitionerne fortolkes i lyset af postdirektivet og de ændringer, der måtte følge af revision af direktivet.

(12) Betydningen af denne centrale sætning for så vidt angår EU's konkurrenceregler forklares nærmere under punkt 5.3.

(13) Kommissionens beslutning 90/16/EØF (EFT L 10 af 12.1.1990, s. 47) og Kommissionens beslutning 90/456/EØF (EFT L 233 af 28.8.1990, s. 19).

(14) Se Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked med henblik på konkurrencereglernes anvendelse (EFT C 372 af 9.12.1997, s. 5).

(15) Jf. fodnote 13.

(16) UFC - Que Choisir: »Postal services in the European Union«, april 1994.

(17) I mange medlemsstater kunne brugerne for blot nogle få årtier siden stadig regne med, at standardbreve, der blev lagt i postkassen om morgenen, ville blive omdelt af posttjenesten samme eftermiddag. Siden da har der kunnet konstateres en løbende forringelse af kvaliteten af denne tjeneste, ikke mindst i antallet af postbudenes daglige ombæringsrunder, der er blevet skåret ned fra fem til en (eller to i nogle byer i EU). Postvirksomhedernes eneret har haft til følge at fremme en kvalitetsforringelse, fordi den har forhindret andre selskaber i at komme ind på dette marked. Resultatet er blevet, at postvirksomhederne ikke har kompenseret for lønstigninger og nedsættelse af arbejdstiden med moderne teknologi, sådan som virksomheder i konkurrenceudsatte erhverv har gjort.

(18) Jf. postdirektivet, betragtning 16 og 28 samt kapitel 5.

(19) Af Verdenspostforeningen kaldet »intellektuelle værker«, navnlig bøger, aviser, blade og tidsskrifter.

(20) Kommissionens direktiv 80/723/EØF om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (EFT L 195 af 29.7.1980, s. 35).

(21) For en generel redegørelse for de principper, der følger af artikel 59, se Kommissionens fortolkende meddelelse om fri udveksling af tjenesteydelser på tværs af landegrænserne (EFT C 334 af 9.12.1993, s. 3).

(22) Jf. navnlig EF-Domstolens dom af 13.12.1991, sag C-18/88, RTT mod GB-Inno-BM, præmis 25 til 28, Sml. s. I-5981.

(23) EF-Domstolens dom i sag C-387/92, Banco de Credito mod Ayuntamiento Valencia, Sml. 1994, s. I-877.

(24) EFT L 195 af 29.7.1980, s. 35.

(25) EFT L 254 af 12.10.1993, s. 16.

(26) Sag NN 135/92 (EFT C 262 af 7.10.1995, s. 11).

(27) Sag T-106/95, dom af 27. februar 1997, Sml. 1997, s. II-229.

(28) For så vidt angår anvendelsen af undtagelsesbestemmelsen i artikel 90, stk. 2, henvises til Domstolens dom i følgende sager: sag C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova SpA mod Siderurgica Gabrielli SpA, dom af 10. december 1991; sag C-41/90, Klaus Höfner und Fritz Elser mod Macroton GmbH, dom af 23. april 1991, henholdsvis Sml. 1991, s. I-1979, og s. I-5889.

(29) Dette kan især berøre post fra en medlemsstat, der af private forsendelsesvirksomheder befordres til en anden medlemsstat for dér at blive sendt over det offentlige postnet af en postvirksomhed i denne anden medlemsstat.

(30) Selv i en monopolsituation vil afsenderne være frit stillet med hensyn til at gøre brug af postklargøringsvirksomhedernes særlige tjenester, f.eks. forsortering før aflevering til postvirksomheden.

(31) I henhold til artikel 3 i postdirektivet skal medlemsstaterne sikre, at brugerne har adgang til den universelle tjeneste.

(32) Jf. navnlig postdirektivets artikel 9 og 22.