KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1556/98 af 17. juli 1998 om indførelse af en midlertidig udligningstold på importen af stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien og om ændring af forordning (EF) nr. 1084/98 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2026/97 af 6. oktober 1997 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 12,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (2), senest ændret ved forordning (EF) nr. 905/98 (3), særlig artikel 7,

efter høring af det rådgivende udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

A. PROCEDURE

(1) Kommissionen offentliggjorde i oktober 1997 en meddelelse (i det følgende benævnt »indledningsmeddelelse«) i De Europæiske Fællesskabers Tidende (4) om indledning af en antisubsidieprocedure vedrørende importen til Fællesskabet af stænger af rustfrit stål (i det følgende benævnt »stålstænger«) med oprindelse i Indien, og iværksatte en undersøgelse.

(2) Proceduren indledtes på grundlag af en klage indgivet af Eurofer (foreningen af europæiske stålproducenter) på vegne af EF-producenter, der tegner sig for en betydelig del af produktionen af stålstænger i Fællesskabet. Klagen indeholdt beviser for, at nævnte vare subsidieredes, og at der forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde indledningen af en procedure.

(3) Kommissionen underrettede officielt de EF-producenter, eksporterende producenter og importører, som den vidste var berørt af sagen, samt repræsentanterne for eksportlandet og klageren om indledningen af proceduren; de berørte parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt.

Den indiske regering, en række eksporterende producenter i Indien såvel som flere producenter, importører og leverandører i Fællesskabet tilkendegav deres synspunkter skriftligt. Alle parter, der anmodede om at blive hørt inden for den fastsatte frist i indledningsmeddelelsen, blev hørt.

(4) Kommissionen sendte spørgeskemaer til alle parter, som den vidste var berørt af sagen, og modtog besvarelser fra den indiske regering og mange selskaber i Fællesskabet og Indien.

(5) Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en foreløbig afgørelse af, om der var tale om subsidier og skade, og aflagde kontrolbesøg hos følgende selskaber:

a) EF-producenter

- Cogne Acciai Speciali Srl, Aosta, Italien

- Krupp Edelstahlprofile GmbH, Siegen, Tyskland

- Rodacciai Spa, Bosisio, Parrim, Italien

- Sprint Metal Edelstahlziehereien GmbH, Hemer, Tyskland

- Trafilerie Bedini Srl, Peschiera Borromeo, Italien

- Ugine-Savoie SA, Ugine, Frankrig.

Under kontrolbesøget hos Rodacciai Spa trak selskabet sit tilsagn om samarbejde tilbage, og der blev derfor ikke taget hensyn til oplysningerne fra dette selskab i forbindelse med undersøgelsen.

b) Den indiske regering

- handelsministeriet, New Delhi

- tolddepartementet, New Delhi

- finansministeriet, New Delhi.

c) Eksporterende producenter i Indien

- Bhansali Brightbars Pvt Ltd., Mumbai

- Facor (Ferro Alloys Corp. Ltd), Nagpur

- Grand Foundry Ltd, Mumbai

- Isibars Ltd, Mumbai

- Mukand Ltd, Mumbai

- Panchmahal Steel Ltd, Baroda

- Raajratna Metal Industries Ltd, Ahmedabad

- Venus Wire Industries Ltd, Mumbai

- Viraj Alloys Ltd, Mumbai.

d) Importører i Fællesskabet, der er forbundet med eksporterende indiske producenter

- Isibars GmbH, Düsseldorf, Tyskland

- Mukand International Ltd, London, Det Forenede Kongerige.

e) Importører i Fællesskabet, der ikke er forbundet med eksporterende indiske producenter

- Thyssen Schulte GmbH, Dortmund, Tyskland

- Ibero Edelstahlhandel & Co KG, Mulheim, Tyskland

- Metaalcompagnie »Brabant«, Valkenswaard, Nederlandene.

I løbet af undersøgelsen konstateredes det, at Ibero Edelstahlhandel og Thyssen Schulte faktisk er forbundet med EF-producenter.

(6) Subsidieundersøgelsen omfattede perioden fra 1. oktober 1996 til 30. juni 1997 (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden«). Skadesundersøgelsen omfattede perioden fra 1994 til udløbet af undersøgelsesperioden.

(7) Kommissionen indledte en antidumpingundersøgelse vedrørende importen af samme vare med oprindelse i Indien den 30. august 1997 (5). Denne undersøgelse løber stadig; der er indført en midlertidig antidumpingtold ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1084/98 (6).

B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE

1. Den pågældende vare

(8) Den pågældende vare er stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, med indhold af nikkel på 2,5 vægtprocent og derover, med cirkulært tværsnit samt med andre tværsnit, som i øjeblikket tariferes under KN-kode 7222 20 11, 7222 20 21, 7222 20 31 og 7222 20 81.

(9) Rustfrit stål er karakteristisk ved, at det har et højt indhold af nikkel, chrom og i nogle tilfælde molybdæn. Disse legeringer beskytter rustfrit stål mod rust. Stålstænger anvendes af en lang række industrielle brugere i f.eks. automobil-, bygge, maskin- og kemiindustrien.

(10) Der findes et bredt udvalg af forskellige typer stålstænger, som adskilles fra hinanden efter legeringsindhold, form, tolerance og diameter. Selv om der findes alle disse typer stålstænger, hører de ind under samme vidtspændende definition, fordi de har samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og samme anvendelser og distribueres via de samme kanaler. De betragtes derfor som en varekategori med henblik på denne undersøgelse.

2. Samme vare

(11) Ved undersøgelsen konstateredes det, at stålstænger, som produceredes og solgtes i Indien eller til eksport, og stålstænger, som produceredes og solgtes i Fællesskabet af de klagende EF-producenter, faktisk havde samme fysiske egenskaber og anvendelsesformål og således var samme vare som omhandlet i artikel 1, stk. 5, i forordning (EF) nr. 2026/97 (i det følgende benævnt »grundforordningen«).

C. SUBSIDIER

1. Indledning

(12) På grundlag af de oplysninger, der var indeholdt i klagen, og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema, gennemgik Kommissionen følgende fem ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes eksportsubsidier:

- »Passbook Scheme«

- »Duty Entitlement Passbook Scheme« (toldgodtgørelsesordning)

- »Export Promotion Capital Goods Scheme« (eksportfremmeordning for investeringsgoder)

- »Export Processing Zones/Export Oriented Units« (eksportforarbejdningszoner/eksportorienterede virksomheder)

- »Income Tax Scheme« (indkomstskatteordning).

(13) Grundlaget for førstnævnte fire ordninger er »Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992« (med virkning fra den 7. august 1992), hvorved »Imports and Exports Control Act of 1947« ophævedes. Ved »Foreign Trade Act« bemyndiges den indiske regering til at udstede bekendtgørelser vedrørende eksport- og importpolitikken. Disse bekendtgørelser opføres i »Export and Import Policy«-dokumenter, der udstedes hvert femte år og ajourføres hvert år. To af disse dokumenter er relevante for undersøgelsesperioden for den foreliggende sag, dvs. femårsplanerne for årene 1992-1997 og 1997-2002.

Grundlaget for sidstnævnte ordning, indkomstskatteordningen, er »Income Tax Act of 1961«, som ændres årligt ved skatteloven.

(14) Det erklærede formål med Indiens nuværende eksport- og importpolitik er:

- at fremme landets overgang til en globalt orienteret dynamisk økonomi med henblik på bedst muligt at udnytte mulighederne på et internationalt marked i vækst,

- at stimulere vedvarende økonomisk vækst ved at sikre adgang til vigtige råmaterialer, halvfabrikata, forbrugsgoder og investeringsgoder, som er nødvendige for at øge produktionen

- at forøge den teknologiske formåen og effektivitet i Indiens landbrug, industri og servicesektor for dermed at forbedre konkurrenceevnen og skabe nye beskæftigelsesmuligheder samt tilskynde til overholdelse af internationalt anerkendte kvalitetsnormer

- at forsyne forbrugerne med varer af god kvalitet til rimelige priser.

(15) Kommissionen gennemgik disse fem ordninger på baggrund af den politik, der er fastlagt i de relevante »Export and Import Policy«-planer og i indkomstskatteloven af 1961, som ændret

2. »Passbook Scheme« (PBS)

(16) Et af instrumenterne under »Export and Import Policy«, som indebærer eksportrelateret bistand, er PBS, der trådte i kraft den 30. maj 1995.

a) Støtteberettigelse

(17) PBS står åben for visse kategorier af eksportører, nemlig eksportører, der producerer varer i Indien og derefter udfører dem (»producenter/eksportører«) og eksportører, uanset om de er producenter eller blot handlende, som har fået tildelt et såkaldt »Export House/Trading House/Star Trading House/Super Star Trading House«-certifikat. Sidstnævnte kategori, som er defineret i »Export and Import Policy«-dokumentet, skal bl.a. fremlægge dokumentation for tidligere eksportresultater.

b) Praktisk gennemførelse

(18) En støtteberettiget eksportør kan ansøge om en »Passbook«. Dette er en bog, hvori bogføres kredit- og debitposter vedrørende told. Bogen udstedes automatisk, hvis selskabet er en anerkendt producent/eksportør eller et anerkendt handelshus.

(19) Ved udførsel af færdigvarer kan eksportøren anmode om en kredit, som kan anvendes til betaling af told på senere indførsel. Der tages hensyn til forskellige faktorer ved beregningen af størrelsen af den kredit, der skal indrømmes i henhold til »Standard Input/Output norms«, som udstedes af den indiske regering for udførte varer. I disse »Standard Input/Output norms« fastsættes mængderne af de råmaterialer, der normalt skal indføres til fremstilling af én enhed af færdigvaren. Normerne fastsættes af »Speciel Advance Licensing Committee« på grundlag af en teknisk analyse af produktionsprocessen og globale statistiske oplysninger. Ved anvendelse af nævnte »Standard Input/Output norms« indrømmes der en kredit på et beløb, som svarer til den grundlæggende told, der skal betales på de råmaterialer, som den indiske industri normalt indfører til fremstilling af den pågældende udførte vare. En anden faktor er den såkaldte »minimum value addition« (MVA), som er den mindsteværdi, hvormed den indiske producent ved fremstillingen af færdigvaren skal øge værdien (dvs. ved hjælp af indenlandske råmaterialer/arbejdskraft) af de indførte råmaterialer. MVA for udførsel af de pågældende varer har de indiske myndigheder fastsat til 33 %.

(20) Den kredit, der indrømmes, bogføres i nævnte »Passbook« og kan anvendes til udligning af told, der skal betales på fremtidig indførsel af varer (f.eks. råmaterialer, investeringsgoder osv.) undtagen varer, der er anført i den såkaldte »Negative List of Imports«, som er indeholdt i den gældende »Export and Import Policy«. I denne liste er anført varer, som enten ikke må indføres eller som først må indføres, når de indiske regeringsmyndigheder har udstedt en særlig licens til importøren. De indførte varer skal ikke nødvendigvis have nogen tilknytning til eksportørens faktiske produktion og kan sælges på det indiske marked.

(21) Passbook-kreditter er ikke omsættelige. En Passbook er gyldig i en periode på to år fra udstedelsesdagen. Tilbageværende kredit ved udgangen af toårs perioden kan anvendes i løbet af en periode på 12 måneder derefter. Ved udgangen af det tredje år bortfalder uudnyttede kreditter. Inden for denne generelle tidsramme foreligger der ikke nogen frist for at indgive anmodning om kredit for en bestemt eksporttransaktion.

(22) Når alle kreditter i en Passbook er udnyttet, lukkes den, og Passbook-indehaveren skal betale et gebyr til de pågældende myndigheder.

(23) Hvad angår PBS anførte den indiske regering følgende i sin besvarelse af spørgeskemaet:

»I henhold til denne ordning får eksportøren tilbagebetalt importafgifter på den udførte vare, hvorimod der ikke eftergives importafgifter på samme vare, når den er bestemt til forbrug i eksportlandet. Ordningen er i så henseende i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 3284/94 (antisubsidieforordningen)«.

(24) Som svar herpå skal det anføres, at hvad dette punkt angår er der ikke nogen forskel mellem sidstnævnte forordning, som siden er ophævet, og den nugældende grundforordning, som har erstattet den. Det fastsættes således i artikel 2, stk. 1, nr. ii), i grundforordningen, at fritagelse af en eksportvare for afgifter eller skatter ikke anses for at være subsidier, forudsat at fritagelsen indrømmes i henhold til bilag I, II og III til grundforordningen. I bilag I, punkt i), (liste over eksempler på eksportsubsidier) anføres, at eftergivelse eller godtgørelse af importafgifter ud over dem, der opkræves på indførte råmaterialer, der forbruges ved produktionen af den udførte vare, er eksportsubsidier. For at afgøre, om indførte råmaterialer forbruges som led i produktionsprocessen, skal undersøgelsesmyndighederne desuden ifølge bilag II til grundforordningen fastslå, om eksportlandets regering opretholder en ordning eller en procedure med henblik på at fastslå, hvilke råmaterialer der forbruges ved produktionen af den udførte vare. I det foreliggende tilfælde findes der ikke en sådan ordning. De fordele, der i Indien indrømmes eksportører af den pågældende vare i form af Passbook-kreditter, beregnes således automatisk på grundlag af nævnte »Standard Input/Output norms« uafhængigt af, om råmaterialerne er indført, om der er betalt told af dem, eller om de faktisk er forbrugt ved produktionen af eksportvarer.

Endvidere er eksportøren ifølge PBS hverken forpligtet til at indføre de pågældende råmaterialer eller til at forbruge de indførte varer i produktionsprocessen. Det, der faktisk sker i PBS, er, at en eksportør ved udførsel af en færdigvare indrømmes et kreditbeløb, som fastsættes på grundlag af den told, der anses for at være betalt på normalt indførte råmaterialer, som forbruges ved fremstillingen af færdigvaren. Dette kreditbeløb kan anvendes til at udligne told, der skal betales på fremtidig indførsel af en hvilken som helst vare. Eksportøren opnår en fordel i form af ikke-betalt told på indførsel af varer (uanset om der er tale om råmaterialer eller investeringsgoder). Denne ordning gør det derfor muligt for en eksportør at indføre varer uden at betale told, når den pågældende tidligere har udført varer. PBS er følgelig ikke en eftergivelses/godtgørelsesordning som omhandlet i bilag I, punkt i), og bilag II til grundforordningen.

c) Konklusion om PBS

(25) PBS er ikke en tilladt eftergivelses-/godtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning som omhandlet i grundforordningen, eftersom Passbook-kreditten ikke beregnes i forhold til de råmaterialer, der faktisk forbruges i produktionsprocessen. Endvidere er eksportøren ikke forpligtet til at indføre toldfri varer, som skal forbruges i produktionsprocessen.

Det skal anføres, at selv om det antages, at den pågældende ordning udgør en eftergivelses-/godtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning, foreligger der ingen ordning eller procedure med henblik på at fastslå, hvilke råmaterialer der forbruges ved produktionen af den udførte vare, jf. bilag I, punkt i), bilag II og bilag III til grundforordningen. I bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3, til nævnte forordning fastsættes, at hvis det fastslås, at eksportlandets regering ikke opretholder en sådan ordning, vil det normalt være påkrævet, at eksportlandet foretager en yderligere undersøgelse på grundlag af henholdsvis de faktiske råmaterialer, der indgår, eller de faktiske transaktioner, med henblik på at fastslå, om der har været tale om for store betalinger. Den indiske regering foretog ikke en sådan undersøgelse. Kommissionen undersøgte derfor ikke, om der rent faktisk var tale om for store godtgørelser af importafgifter på råmaterialer, der forbrugtes ved produktionen af den udførte vare.

(26) Ordningen indebærer ydelse af subsidier, eftersom det finansielle bidrag fra den indiske regering i form af ikke-opkrævet told på indførsel giver Passbook-indehaveren en fordel, idet han kan indføre varer toldfrit ved anvendelse af de kreditbeløb, der er optjent ved udførsel. Der er tale om subsidier, som retligt er betinget af eksportresultater, og de anses derfor for specifikke i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen. Hertil kommer, at MVA-bestemmelsen (jf. betragtning 19) anses for at foreskrive, at der anvendes indenlandske varer frem for indførte varer. PBS er i så henseende en specifik subsidieordning som omhandlet i artikel 3, stk. 4, litra b), i grundforordningen.

(27) I begyndelsen af 1997 bekendtgjorde den indiske regering, at PBS ikke længere var i kraft, og at der ikke kunne opnås kredit for eksporttransaktioner, der fandt sted efter den 31. marts 1997. En eksportør kan imidlertid fortsat anvende en allerede udstedt Passbook i en periode på tre år efter udstedelsesdatoen. Endvidere er der ikke fastsat nogen frist, inden hvilken der skal indgives anmodning om kredit for eksporttransaktioner, der har fundet sted inden den 31 marts 1997. Ordningen i den foreliggende form er således bortfaldet, men eksportørerne kan fortsat udnytte den ved at indføre varer toldfrit, indtil alle kreditter er opbrugt, eller senest indtil den 31. marts 2000. Under disse omstændigheder anses ordningen for at være en udligningsberettiget subsidieordning.

d) Beregning af subsidiebeløbet

(28) Fordelen for eksportørerne er beregnet på grundlag af størrelsen af den told, der normalt skulle erlægges på indførsel i undersøgelsesperioden, men som ikke betaltes i henhold til PBS. For at fastlægge den fulde fordel af ordningen for modtageren er dette beløb blevet justeret ved tillæg af renter i undersøgelsesperioden. Eftersom fordelene ved fritagelsen for importafgifter opnås regelmæssigt i løbet af undersøgelsesperioden, svarer de til en række tilskud. Det er normal praksis at beregne de fordele, som modtageren opnår i form af engangstilskud, ved at lægge den årlige markedsrente til den nominelle værdi af tilskuddet ud fra den antagelse, at tilskuddet anses for at være ydet på den første dag i undersøgelsesperioden. I den foreliggende sag er det imidlertid klart, at individuelle tilskud kan ydes på et hvilket som helst tidspunkt mellem den første og den sidste dag i undersøgelsesperioden. I stedet for at lægge den årlige rente til det fulde beløb anses det derfor for rimeligt at antage, at tilskuddene i gennemsnit vil være modtaget i midten af undersøgelsesperioden, og at renten derfor bør dække en periode på seks måneder, svarende til halvdelen af den årlige markedsrente i Indien i undersøgelsesperioden, dvs. 7,29 %. Dette beløb (dvs. ikke-betalt told plus renter) er blevet fordelt over hele udførslen i undersøgelsesperioden.

Ni selskaber opnåede fordele af denne ordning i undersøgelsesperioden og modtog subsidier på mellem 0,2 % og 84,5 %. I de tilfælde, hvor selskaberne krævede fradrag for ansøgningsgebyret, blev det indrømmet. Et af selskaberne krævede yderligere fradrag for omkostninger, som påløb for at opnå subsidieydelsen. Disse omkostninger bestod i omkostninger til rådgivning i forbindelse med PBS-ansøgninger. I overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, litra a), i grundforordningen kan der indrømmes fradrag for ethvert ansøgningsgebyr eller andre omkostninger, som nødvendigvis påløber for at opnå subsidieydelsen. Eftersom selskaberne kan opnå PBS, uden at det er nødvendigt at gribe til ekstern rådgivning, er kravet om fradrag ikke berettiget.

Facor (Ferro Alloys Corp. Ltd.) indgav ingen fuldstændige oplysninger om denne ordning, som kunne efterprøves. I overensstemmelse med artikel 28, stk. 1, i grundforordningen er de foreløbige undersøgelsesresultater vedrørende de subsidier, som dette selskab har modtaget i henhold til PBS, baseret på de foreliggende faktiske oplysninger. Da der ikke foreligger andre pålidelige oplysninger fra uafhængige kilder og for ikke at belønne manglende samarbejdsvilje, ansås det for rimeligt at anvende den højeste PBS-margen, der er fastsat for andre samarbejdsvillige eksportører, dvs. 84,5 %, for dette selskab.

3. Duty Entitlement Passbook Scheme (DEPB) (toldgodtgørelsesordningen)

(29) Et andet instrument under »Export and Import Policy«, som indebærer eksportrelateret bistand, er DEPB, der trådte i kraft den 7. april 1997. DEPB er en ordning, der afløser PSB, som ophørte den 31. marts 1997. Der er to varianter af DEPB:

- DEPB på før-eksportbasis

- DEPB på efter-eksportbasis.

a) DEPB på før-eksportbasis

(30) DEPB på før-eksportbasis står åben for producenter/eksportører (dvs. alle producenter i Indien, som udfører varer) eller handelsselskaber/eksportører (dvs. handlende), som er knyttet til producenter. For at blive støtteberettiget under denne ordning skal selskabet have udført varer i den treårsperiode, der går forud for indgivelse af anmodning om kredit.

Imidlertid ansøgte ingen producenter/eksportører af den pågældende vare om eller anvendte DEPB på før-eksportbasis. Det er derfor ikke nødvendigt, at Kommissionen vurderer denne del af ordningen i forbindelse med undersøgelsen.

b) Støtteberettigelse til DEPB på efter-eksportbasis

(31) DEPB på efter-eksportbasis er stort set identisk med PBS, som er beskrevet ovenfor. Ordningen står åben for producenter/eksportører (dvs. alle producenter i Indien, som udfører varer) eller handelsselskaber/eksportører (dvs. handlende).

c) Praktisk gennemførelse af DEPB på efter-eksportbasis

(32) I henhold til denne ordning kan enhver støtteberettiget eksportør anmode om kreditter, der beregnes som en procentdel af værdien af de udførte færdigvarer. Sådanne DEPB-procentsatser er fastsat af de indiske myndigheder for de fleste varer, herunder de pågældende varer, på grundlag af gældende Standard Input/Output norms. En licens med angivelse af det bevilgede kreditbeløb udstedes automatisk.

DEPB på efter-eksportbasis åbner mulighed for at anvende sådanne kreditter i forbindelse med senere indførsel (f.eks. råmaterialer eller investeringsgoder), som ikke er anført på tidligere nævnte Negative List of Imports. Sådanne indførte varer kan sælges på hjemmemarkedet (og pålægges omsætningsafgift) eller anvendes på anden måde.

DEPB-kreditter er frit omsættelige. DEPB-licensen er gyldig i en periode på 12 måneder fra udstedelsesdagen.

(33) Når alle kreditter er opbrugt, skal selskabet betale et gebyr til de pågældende myndigheder.

d) Konklusion om DEPB på efter-eksportbasis

(34) Denne ordning er ganske klart betinget af eksportresultater. Når et selskab udfører varer, bevilges det en kredit, som kan anvendes til udligning af told på fremtidig indførsel af alle varer (det være sig råmaterialer eller investeringsgoder). Ligesom PBS er det ikke en tilladt eftergivelses-/godtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning af de samme grunde, som er anført i betragtning 25. Ordningen indebærer ydelse af subsidier, eftersom det finansielle bidrag fra den indiske regering i form af ikke-opkrævet told på indførsel giver et selskab en fordel, idet det kan indføre varer toldfrit. Der er tale om subsidier, som retligt er betinget af eksportresultater, og de anses derfor for specifikke i henhold til artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen.

e) Beregning af subsidiebeløbet for DEPB på efter-eksportbasis

(35) Nogle af selskaberne anmodede om kredit i henhold til DEPB på efter-eksportbasis i undersøgelsesperioden. Da selskaberne imidlertid ikke udnyttede kreditter i undersøgelsesperioden, kunne de ikke opnå nogen udligningsfordele. Der er således ikke fastlagt nogen subsidiemargen i forbindelse med denne ordning.

4. Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCGS) (eksportfremmeordning for investeringsgoder)

(36) Et andet instrument under Export and Import Policy, som indebærer eksportrelateret bistand, er EPCGS, som indførtes den 1. april 1990 og ændredes den 5. juni 1995.

a) Støtteberettigelse

(37) EPCGS står åben for producenter/eksportører (dvs. alle producenter i Indien, som udfører varer) eller handelsselskaber/eksportører (dvs. handlende). Siden den 1. april 1997 har producenter, der er knyttet til handelsselskaber/eksportører, også kunnet udnytte ordningen.

b) Praktisk gennemførelse

(38) For at opnå støtte under denne ordning skal et selskab fremlægge oplysninger for de pågældende myndigheder om arten og værdien af de investeringsgoder, som skal indføres. Afhængig af de eksportforpligtelser, som selskabet er rede til at, påtage sig, vil det få bevilling til at indføre investeringsgoder enten til nultold eller til nedsat told. Der udstedes automatisk en licens, som giver tilladelse til indførsel til præferencesatser.

For at opfylde eksportforpligtelsen skal de udførte varer være fremstillet ved brug af de indførte investeringsgoder.

(39) Der betales et ansøgningsgebyr for udstedelse af licensen.

c) Konklusion om EPCGS

(40) EPCGS er en udligningsberettiget subsidieordning, eftersom en eksportørs betaling af nedsat told eller nultold udgør et finansielt bidrag fra den indiske regering, idet der gives afkald på indtægter, der ellers ville være indgået, og modtageren opnår en fordel i form af nedsat told eller fuldstændig fritagelse for betaling af importafgifter.

(41) Subsidieydelsen er retligt betinget af eksportresultater som omhandlet i artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen, eftersom den ikke kan opnås uden forpligtelse til at udføre varer, og den anses derfor for specifik.

d) Beregning af subsidiebeløbet

(42) Fordelen for eksportørerne er beregnet på grundlag af størrelsen af den ikke-betalte skyldige told på indførte investeringsgoder ved at fordele dette beløb over en periode, der afspejler den normale afskrivning på sådanne investeringsgoder i den pågældende industri. Denne periode er fastsat ved anvendelse af det vejede gennemsnit (på grundlag af de producerede mængder af den pågældende vare) af afskrivningsperioderne for investeringsgoder, som hvert selskab faktisk har indført under EPCGS, og resultatet heraf er en normal afskrivningsperiode på 15,5 år. Det således beregnede beløb, som skal henføres til undersøgelsesperioden, er blevet justeret ved tillæg af renter i undersøgelsesperioden for dermed at fastlægge den fulde støtte, som modtageren opnår under denne ordning. I betragtning af arten af denne subsidieydelse, som er lig med et engangstilskud, ansås markedsrenten i Indien i undersøgelsesperioden, dvs. 14,58 %, for rimelig. Det fremkomne beløb er derefter fordelt på hele udførslen i undersøgelsesperioden.

Tre selskaber opnåede fordele af denne ordning i undersøgelsesperioden og modtog subsidier på mellem 0,1 % og 1,1 %.

Facor (Ferro Alloys Corp. Ltd) indgav ingen fuldstændige oplysninger om denne ordning, som kunne efterprøves. I overensstemmelse med artikel 28, stk. 1, i grundforordningen er de foreløbige undersøgelsesresultater vedrørende de subsidier, som dette selskab har modtaget i henhold til ordningen, baseret på de foreliggende faktiske oplysninger og ikke på de utilstrækkelige oplysninger, der blev indgivet. Da der ikke foreligger andre pålidelige oplysninger fra uafhængige kilder, og for ikke at belønne manglende samarbejdsvilje, ansås det for rimeligt at anvende den højeste margen i henhold til ordningen, der er fastsat for andre samarbejdsvillige eksportører, dvs. 1,1 %, for dette selskab.

Et selskab, Raajratna Metal Industries Ltd, udnyttede ordningen for maskiner, som det indførte til fremstilling af en vare (valstråd), som ikke er omfattet af undersøgelsen. Kommissionen efterprøvede om de indførte maskiner kun kunne anvendes til færdiggørelsesprocessen for valstråd, som solgtes særskilt, dvs at. maskinerne ikke anvendtes til fremstilling af stænger af rustfrit stål på noget stadium i produktionsprocessen (herunder også produktionen af almindelige råmaterialer). For det pågældende selskab blev det derfor fastslået, at det ikke modtog nogen fordele i henhold til denne ordning i forbindelse med produktionen af stålstænger.

5. Export Processing Zones (EPZ)/Export Oriented Units (EOU) (eksportforarbejdningszoner/eksportorienterede virksomheder)

(43) Et andet instrument under Export and Import Policy, som indebærer eksportrelateret bistand, er eksportforarbejdningszoner/eksportorienterede virksomheder (EPZ/EOU), som indførtes den 22. juni 1994.

Kommissionen fastslog, at ingen producenter af den pågældende vare var beliggende i en EPZ eller var en EOU. Det er derfor ikke nødvendigt, at Kommissionen vurderer ordningen i forbindelse med undersøgelsen.

6. Income Tax Exemption Scheme (ITES) (indkomstskatteordningen)

(44) Income Tax Act 1961 er retsgrundlaget for ITES. I denne lov, som ændres årligt ved finansloven, fastlægges grundlaget for skatteopkrævningen samt for forskellige fritagelses-/fradragsordninger, der kan gøres krav på. Blandt de fritagelser, som firmaer kan gøre krav på, findes nogle i nævnte lovs Section 10A 10B og 80HHC.

a) Støtteberettigelse

(45) Fritagelse i henhold til Section 10A kan opnås af firmaer, der er beliggende i frihandelszoner. Fritagelse i henhold til Section 10B kan opnås af eksportorienterede virksomheder. Fritagelse i henhold til Section 80HHC kan opnås af alle firmaer, der udfører varer.

b) Praktisk gennemførelse

(46) For at opnå ovennævnte fradrag/fritagelser i forbindelse med skattebetalingen skal et selskab anmode herom, når det indsender selvangivelse til skattemyndighederne ved udgangen af hvert skatteår. Skatteåret løber fra den 1. april til den 31. marts. Selvangivelsen skal forelægges for myndighederne senest den 30. november samme år. Det kan vare indtil tre år fra indsendelse af selvangivelsen, inden myndighederne har foretaget den endelige skatteligning. Et selskab kan kun anmode om en af de nedsættelser, der kan indrømmes i henhold til ovennævnte tre Sections.

Selskaberne kan i henhold til Sections 10A, 10B og 80HHC anmode om fritagelse for betaling af skat af skattepligtig indkomst hidrørende fra fortjeneste på eksportsalg. Selskaberne anmodede kun om fritagelse for betaling af indkomstskat i henhold til section 80HHC i undersøgelsesperioden.

c) Konklusion om ITES

(47) I punkt e) i listen over eksempler på eksportsubsidier (bilag I til grundforordningen) henvises der til »hel eller delvis fritagelse...for direkte skatter . . . af eksporthensyn« som værende eksportsubsidier. Under ITES yder den indiske regering det pågældende selskab et finansielt bidrag ved at give afkald på statsindtægter i form af direkte skatter, der ellers skulle betales, hvis selskabet ikke opnåede fritagelse for betaling af indkomstskat. Dette finansielle bidrag udgør en fordel for modtageren, hvis indkomstskattepligt mindskes.

(48) Subsidieydelsen er retligt betinget af eksportresultater som omhandlet i artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen, eftersom der indrømmes fritagelse for fortjeneste på eksportsalg, og den anses derfor for specifik.

d) Beregning af subsidiebeløbet

(49) Som anført i betragtning 46 indgives der i henhold til Sections 10A, 10B og 80HHC anmodning om støtte ved indsendelse af selvangivelse ved udgangen af hvert skatteår. Da skatteåret i Indien løber fra den 1. april til den 31. marts, anses det for rimeligt at beregne støtten under denne ordning på grundlag af skatteåret 1996/97 (dvs. 1. april 1996 til 31. marts 1997), som omfatter seks måneder af undersøgelsesperioden. Fordelen for eksportørerne er derfor beregnet på grundlag af forskellen mellem de skatter, der normalt skulle betales henholdsvis med og uden nævnte fritagelse. Der er taget hensyn til, at nogle selskaber er omfattet af den såkaldte »Minimum Alternate Tax«, som er en alternativ metode til beregning af skat, der skal betales i henhold til nævnte Income Tax Act. Selskabsskatteprocenten var det pågældende år 43 %. For at fastlægge den fulde fordel for modtageren er dette beløb blevet justeret ved tillæg af renter i undersøgelsesperioden. I betragtning af arten af disse subsidier, som svarer til et engangstilskud, ansås markedsrenten i Indien i undersøgelsesperioden, dvs. 14,58 %, for rimelig. Støttebeløbet er fordelt over hele udførslen i skatteåret 1996/97.

I skatteåret 1996/97 udnyttede seks selskaber ordningen i henhold til Section 80HHC og opnåede subsidier på mellem 0,7 og 2,8 %.

7. Udligningsberettigede subsidier

(50) Det udligningsberettigede subsidiebeløb for hver af de undersøgte eksportører udgør:

>TABELPOSITION>

D. SKADE

1. Erhvervsgrenen i Fællesskabet

(51) De fem EF-producenter af stålstænger, som havde støttet klagen og fuldtud samarbejdede med Kommissionen (se betragtning 5), tegner sig tilsammen for 45 % af den samlede produktion i Fællesskabet. Disse selskaber udgør »erhvervsgrenen i Fællesskabet« som defineret i artikel 9, stk. 1, og artikel 10, stk. 8, i grundforordningen.

2. Almindelige bemærkninger

(52) Undersøgelsesperioden omfatter kun ni måneder. Med henblik på sammenligningen blev resultaterne vedrørende undersøgelsesperioden derfor ekstrapoleret til tolv måneder for at give mulighed for en sammenligning på årsbasis (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden på tolv måneder«).

3. Forbruget i Fællesskabet

(53) Det synlige forbrug af stålstænger i Fællesskabet i perioden januar 1994 til juni 1997 var baseret på den samlede produktion i Fællesskabet plus den samlede import minus den samlede eksport. Kommissionen støttede sig i den forbindelse til data fra EF-erhvervsgrenen, de andre producenter i Fællesskabet og Eurofer samt Eurostat-statistikker.

(54) I perioden 1994 til juni 1997 var det samlede forbrug i Fællesskabet i ton 117 039 i 1994, 146 025 i 1995, 113 448 i 1996 og 148 457 i undersøgelsesperioden på tolv måneder.

4. Importmængde og den subsidierede imports markedsandel

(55) Importen fra Indien (i tons) udviklede sig således: 7 597 i 1994, 11 170 i 1995, 10 329 i 1996 og 8 311 i undersøgelsesperioden på tolv måneder, hvilket svarer til en global stigning på 714 tons eller 9,4 % med et højdepunkt på 36 % (2 732 tons) mellem 1994 og 1996.

(56) Den indiske markedsandel (baseret på Eurostat-data) voksede støt fra 6,5 % i 1994 til 7,6 % i 1995 og 9,1 % i 1996. Dette svarer til en stigning på 40 % ved en sammenligning af 1994 og 1996. I undersøgelsesperioden formindskedes markedsandelen, men lå fortsat på et betydeligt niveau med 5,6 %.

5. Priserne på den subsidierede import fra Indien og prisunderbud

(57) Det blev for perioden fra 1994 til undersøgelsesperioden fastslået, at importen fra Indien, baseret på Eurostat-tal, hele tiden solgtes til priser, som lå under EF-erhvervsgrenens priser. Dette blev bekræftet i detaljer for undersøgelsesperioden.

(58) For at fastslå om de samarbejdsvillige indiske eksportørers priser lå under EF-erhvervsgrenens salgspriser, blev der foretaget en detaljeret undersøgelse af hver af disses salg i undersøgelsesperioden. Dette skete ved en sammenligning, for hver varetype, af deres vejede gennemsnitlige eksportpriser og EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige salgspriser til ikke-forbundne parter. Når varerne eksporteredes via forbundne selskaber, blev eksportpriserne behørigt justeret for påløbne omkostninger mellem import og videresalg til første uafhængige kunde. Til sammenligningen blev varerne grupperet i varetype efter stålkvalitet, form, diameter og tolerance.

(59) Den indiske eksportpris blev i påkommende tilfælde justeret for transport-og håndteringsomkostninger for at opnå prisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet.

(60) EF-producenternes priser blev justeret for forskelle i handelsled, da det konstateredes, at de indiske producenter kun solgte til forhandlere, hvorimod EF-erhvervsgrenen solgte til både forhandlere og brugere og gav store rabatter til forhandlerne. Justeringerne blev foretaget ved at nedsætte EF-erhvervsgrenens salgspriser til de endelige brugere i forhold til de tildelte rabatter. Desuden blev EF-erhvervsgrenens salgspriser i påkommende tilfælde justeret for transportomkostninger.

(61) De indiske eksporterende producenter anmodede om justering for påståede kvalitetsforskelle, hvilket ikke kunne indrømmes, da den pågældende vares kemiske sammensætning er fastsat efter internationale normer. Producenterne fremsatte blot en generel anmodning, dvs. de forelagde ikke specifikke oplysninger vedrørende et bestemt selskab, og det var således ikke muligt at efterprøve oplysningerne på en rimelig måde.

(62) På samme måde var det ikke muligt at imødekomme de indiske anmodninger om justering for 1) forskelle i tidsrum mellem ordre og levering og 2) forskelle i mekanismerne for prisfastsættelse (de indiske producenter sælger til faste priser, hvorimod EF-producenterne anvender et grundprissystem og tilføjer et såkaldt »legeringstillæg« for nikkel, chrom og molybdæn), da det ikke blev påvist, at de påvirkede prisernes sammenlignelighed.

(63) Det var heller ikke muligt at imødekomme en anmodning om justering for forskelle i betalingsvilkår fra to indiske eksporterende producenter. De indiske producenter havde erklæret, at de - i modsætning til EF-erhvervsgrenen - anvendte betalingsbetingelser med krav om betaling ca. 30 dage før varernes levering. Denne påstand var i modstrid med Kommissionens resultater, som viste, at de pågældende indiske producenter anvender betalingsbetingelser med krav om betaling 60 dage efter forsendelsesdato. Da transporten fra Indien til Fællesskabet i gennemsnit ikke overstiger 30 dage, modtog de indiske producenter ikke betaling før, men efter levering, sådan som det konstateredes for EF-erhvervsgrenens vedkommende.

(64) Endelig anmodede de indiske producenter om, at der ved beregningen af prisunderbud og skadesudligning (se betragtning 97) også blev taget hensyn til, at Indien var fritaget for tolden på 4,2 % på den pågældende vare i henhold til den generelle præferenceordning. Ifølge disse producenter burde de indiske eksportpriser forhøjes med 4,2 %, »som om« importen fra Indien ikke var undergivet præferenceordningen. Dette argument blev ikke godtaget, fordi beregningen af prisunderbud er baseret på de priser, der faktisk betales på markedet. Der kan derfor ikke tages hensyn til en hypotetisk told. Ifølge de relevante forskrifter, navnlig artikel 13 i Rådets forordning (EF) nr. 3281/94, senest ændret ved forordning (EF) nr. 602/98 (7), er præferencebehandling ikke til hinder for modforanstaltninger mod skadelig dumping.

(65) Det fremgik af sammenligningen af de behørigt justerede vejede gennemsnitlige eksportpriser og EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige salgspriser, at de indiske eksporterende producenter anvendte priser, som underbød EF-producenternes priser med følgende procenter:

>TABELPOSITION>

(66) I løbet af undersøgelsen hævdede visse indiske producenter, at det ikke havde noget formål at beregne underbudsmargener i denne undersøgelse på baggrund af resultaterne i Kommissionens beslutning 98/247/EKSF om konkurrenceforhold (sag IV/35.814 - Legeringstillæg) (8).

Ifølge beslutningen har EF-producenterne af flade produkter af rustfrit stål - ændret og »på samordnet vis anvendt de referenceværdier, de lægger til grund ved beregningen af legeringstillægget, hvilket har haft både til formål og til følge at begrænse og fordreje den normale konkurrence på det fælles marked.«

Det må imidlertid bemærkes, at beslutningen ikke vedrører den vare, der er omfattet af antisubsidieundersøgelsen. Stålstænger hører til i kategorien lange produkter af rustfrit stål, i modsætning til flade produkter af rustfrit stål, som er de produkter, der er omfattet af ovennævnte beslutning.

De indiske selskaber bekræftede, at der blev skelnet på denne måde, men hævdede, at der også fandtes en samordnet praksis for stålstænger. To af selskaberne indgav en formel klage i henhold til artikel 3 i Rådets forordning nr. 17/62 (9). På dette stadium har Kommissionen imidlertid ikke fået forelagt eller stillet afgørende beviser til rådighed, som kunne tyde på, at producenterne af stålstænger »på samordnet vis var blevet enige om en prisfastsættelsesmekanisme for stålstænger«. Det er i den forbindelse vigtigt at understrege, at producenterne af flade produkter af rustfrit stål og producenterne af stålstænger i vid udstrækning ikke er identiske.

Desuden blev det bemærket, at - sammenlignet EF-erhvervsgrenens salgspriser - varierede salgspriserne for identiske varetyper, som solgtes til sammenlignelige kategorier af kunder, betydeligt inden for samme tidsperiode. Det blev også bemærket, at salgspriserne varierede over forskellige tidsperioder (med en nedadgående tendens siden 1995), hvilket resulterede i forskellige niveauer for fortjeneste over forskellige tidsperioder for de producenter, som udgjorde EF-erhvervsgrenen. Kommissionen konkluderede derfor, at der i modsætning til de indiske producenters påstand ikke var noget på dette stadium i undersøgelsen, som kunne tyde på, at det var formålsløst at beregne prisunderbud.

6. EF-erhvervsgrenens situation

6.1. Produktionsmængde, kapacitet og kapacitetsudnyttelse

(67) I perioden 1994 til juni 1997 var EF-erhvervsgrenens samlede produktion i tons 60 800 i 1994, 65 459 i 1995, 53 070 i 1996 og 66 640 i undersøgelsesperioden på tolv måneder.

(68) Det konkluderedes, at der havde været udsving i EF-erhvervsgrenens samlede produktion i de seneste år som følge af ændringer i efterspørgslen og lavprisimport fra Indien. Medens 1995 kan beskrives som et produktionsmæssigt vellykket år for EF-erhvervsgrenen på grund af en meget stærk efterspørgsel, viste 1996 en betydelig produktionsnedgang. Dette skyldtes, at forbruget faldt i Fællesskabet i 1996, og at de indiske eksporterende producenter solgte deres produkter til meget lave priser og således underbød EF-erhvervsgrenens priser. I undersøgelsesperioden kunne EF-erhvervsgrenen øge produktionen igen og drage fordel af en stigende efterspørgsel, men opnåede kun lavere salgspriser.

(69) Med hensyn til kapacitetsudviklingen og kapacitetsudnyttelsen anvender EF-erhvervsgrenen også maskinerne til fremstilling af andre varer. Det er derfor vanskeligt at vurdere den nøjagtige kapacitet og kapacitetsudnyttelse i forbindelse med den pågældende vare. Det blev derfor anset for hensigtsmæssigt ikke at drage konklusioner på grundlag af disse to faktorer.

6.2. Salgsmængde

(70) EF-erhvervsgrenens salg til ikke-forbundne parter i Fællesskabet (udtrykt i tons) var 31 659 i 1994, 33 264 i 1995, 22 988 i 1996, 21 081 i undersøgelsesperioden og 28 108 i undersøgelsesperioden på tolv måneder, medens salget til forbundne parter var 12 977 i 1994, 13 675 i 1995, 11 930 i 1996, 13 092 i undersøgelsesperioden og 17 456 i undersøgelsesperioden på tolv måneder.

(71) Det konkluderedes, at salget til ikke-forbundne parter i Fællesskabet såvel som salget til både ikke-forbundne og forbundne parter i Fællesskabet fulgte samme tendens som noteret for produktionsmængden. Der har været svingninger i salget i de sidste par år, og 1996 viste en særlig stærk nedgang. Denne tendens vendte sig først efter omfattende prisnedsættelser i undersøgelsesperioden med et større salg i den periode i forhold til 1996.

(72) Denne udvikling svarer til en nedgang på over 11 % i salget til ikke-forbundne parter i sammenligning med 1994 og undersøgelsesperioden på tolv måneder. Det noteredes også, at EF-erhvervsgrenen ikke kunne drage fordel af den samlede vækst på markedet.

6.3. Markedsandel

(73) Medens markedsandelen for varer importeret fra Indien steg betydeligt mellem 1994 og 1996 (se ovenfor), viste samme periode en negativ udvikling i EF-erhvervsgrenens markedsandel. For salget til både forbundne og ikke-forbundne parter noteredes det, at medens EF-erhvervsgrenen tegnede sig for 38,1 % af markedet i 1994, var markedsandelen 32,1 % i 1995 og 30,8 % i 1996. Dette svarer til et tab på 19,2 %. Markedsandelen var på det laveste niveau i undersøgelsesperioden med 30,7 %.

(74) Med hensyn til salg til ikke-forbundne parter blev det fastslået, at markedsandelen formindskedes betydeligt fra 27 % i 1994 til 22,8 % i 1995 og 20,1 % i 1996. Dette svarer igen til et tab på 25,6 %. Markedsandelen var på det laveste niveau i undersøgelsesperioden med 18,9 %.

6.4. Salgspriser

(75) Der har været en nedadgående tendens i EF-erhvervsgrenens salgspriser siden 1995. For at forhindre yderligere tab af markedsandele har erhvervsgrenen sænket sine priser med 21 % siden 1995. Udtrykt i indekstal faldt salgspriserne fra 134 i 1995 til 126 i 1996 og til 106 i undersøgelsesperioden (indekstal 100 svarer til 1994).

6.5. Fortjeneste

(76) Med hensyn til fortjenesten viste undersøgelsen, at med en undtagelse var alle producenter, som udgør EF-erhvervsgrenen, i en bedre finansiel situation i 1994 end i undersøgelsesperioden. Fortjenstmargenerne for alle selskaber formindskedes betydeligt, navnlig mellem 1995 og undersøgelsesperioden, og specielt et selskab havde store tab i undersøgelsesperioden. Den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen i undersøgelsesperioden var utilfredsstillende for alle undtagen en producent som følge af nedsatte salgspriser.

Udviklingen i fortjenstemargenen i indekstal var således: 100 i 1994, 312 i 1995, 151 i 1996 og 73 i undersøgelsesperioden.

6.6. Beskæftigelse og lagerbeholdninger

(77) Med hensyn til beskæftigelsen var EF-erhvervsgrenens arbejdsstyrke næsten den samme, fra 602 i 1994 til 592 i undersøgelsesperioden. I nogle tilfælde kunne der kun undgås strukturel arbejdsløshed ved nedsættelse af arbejdstiden.

(78) Lagerbeholdningerne voksede med over 3 000 tons mellem 1994 og undersøgelsesperioden og steg til 10 923 tons ved udgangen af undersøgelsesperioden.

7. Konklusioner

(79) På grundlag af ovenstående konkluderes det, at EF-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade. De vigtigste skadesfaktorer er et betydeligt prisunderbud fra de indiske eksporterende producenters side, deraf følgende tryk på EF-erhvervsgrenens salgspriser, utilfredsstillende fortjeneste, betydelig gevinst i markedsandele for de indiske eksporterende producenter fra 1994 til 1996 og tilsvarende tab af markedsandele for EF-erhvervsgrenen, tab af salgsmængder og stigning i lagerbeholdningerne.

E. ÅRSAGSSAMMENHÆNG

1. Virkningerne af den subsidierede import

(80) Den hastige stigning i den indiske imports markedsandel (40 % mellem 1994 og 1996) og det betydelige prisunderbud, der konstateredes (op til 16,3 %), faldt sammen med forværringen af situationen for EF-erhvervsgrenen, specielt tabet af markedsandele, trykkede priser og utilfredsstillende fortjeneste.

(81) Konfronteret med den subsidierede import fra Indien havde EF-erhvervsgrenen valget - efter et vellykket år 1995 - enten at fastholde sine priser eller at følge de subsidierede priser med negative konsekvenser for fortjenesten. I 1996 forsøgte flere EF-producenter at fastholde deres salgspriser på et højt niveau, medens andre sænkede dem. Begge strategier resulterede i negative virkninger for fortjenesten, enten direkte (lavere priser) eller indirekte (mindre salgsmængder, hvilket førte til højere generalomkostninger pr. ton). Dette viser klart prisfølsomheden på markedet og virkningerne af de indiske eksporterende producenters lavere priser.

(82) Visse indiske eksporterende producenter fremførte, at de ikke havde forårsaget væsentlig skade, da de kun solgte til et begrænset antal forhandlere, medens EF-producenterne også solgte til brugere og forhandlere, som ikke var de indiske producenters kunder. Således skulle konkurrencen mellem de indiske varer og EF-producenternes varer være begrænset og kun berøre 35 % af det samlede marked i Fællesskabet. Dette argument blev modsagt af gennemsigtigheden på et marked, som hurtigt reagerer på prisændringer, og de indiske producenters mulighed for at sælge til andre kunder i Fællesskabet.

2. Andre faktorer

(83) Kommissionen undersøgte også, om andre faktorer såsom den generelle udvikling på markedet, EF-erhvervsgrenens egen adfærd eller import fra andre lande havde forvoldt EF-erhvervsgrenen skade.

(84) Visse indiske producenter hævdede, at den klagende EF-erhvervsgren ikke var effektiv og pegede navnlig på den lave kapacitetsudnyttelse. Under alle omstændigheder blev det som nævnt i ovenstående anset for at være formålsløst at anvende kapacitetsudnyttelsen som en afgørende skadesfaktor. Men enhver nedgang i kapacitetsudnyttelsen ville forekomme på et tidspunkt, hvor en betydelig nedgang i EF-erhvervsgrenens salg faldt sammen med en stigning i den subsidierede import.

(85) I løbet af undersøgelsen blev det også undersøgt, om situationen for EF-producenter, som ikke indgik i EF-erhvervsgrenen som defineret i betragtning 57, på nogen måde var forskellig fra EF-erhvervsgrenens situation. Da der ikke fandtes oplysninger, som det var muligt at efterprøve, og under hensyn til gennemsigtigheden på markedet for stålstænger i Fællesskabet, ganske særlig med hensyn til priserne, konkluderedes det, at de andre producenter i Fællesskabet sandsynligvis fulgte samme tendenser som de samarbejdsvillige producenter.

(86) Endvidere konstateredes det, at importen fra andre lande ikke havde haft afgørende virkninger for EF-erhvervsgrenen. De pågældende varer importeredes enten i ganske små mængder og/eller til højere priser. Kun varer fra Rusland er tilsyneladende blevet importeret til lavere priser end varerne fra Indien, men de udgjorde kun 1,2 % af markedet i Fællesskabet i undersøgelsesperioden.

(87) Endelig fremførte de indiske producenter, at priserne på varmtvalsede stænger, dvs. det vigtigste råmateriale til produktionen af stålstænger, og priserne på stålstænger ikke havde fulgt samme nedadgående tendens i de senere år. Dette skulle angiveligt have ført til vanskeligheder for ikke-integrerede producenter, eftersom de blev tvunget til at købe råmaterialer til højere priser. De ikke-integrerede producenters vanskeligheder kunne derfor ikke tilskrives importen fra Indien. Der blev ikke fremlagt beviser for denne påstand, og der kunne derfor ikke tages hensyn hertil på dette stadium.

3. Konklusion

(88) I betragtning af det tidsmæssige sammenfald mellem niveauet for prisunderbud, nedsættelsen af EF-erhvervsgrenens salgspriser og den utilfredsstillende fortjeneste såvel som den betydelige markedsandel, som importen fra Indien opnåede fra 1994 til 1996 (en tendens som kun kunne vendes efter EF-erhvervsgrenens prisnedsættelser), og EF-erhvervsgrenens tilsvarende tab af markedsandele, konkluderedes det, at den subsidierede import fra Indien særskilt betragtet - havde påført EF-erhvervsgrenen væsentlig skade.

F. FÆLLESSKABETS INTERESSER

(89) For at vurdere, om det ville være i Fællesskabets interesse som helhed at træffe antisubsidieforanstaltninger, undersøgte Kommissionen i overensstemmelse med artikel 31 i grundforordningen, hvilke virkninger det ville have for de forskellige involverede parters interesser, at der blev truffet foranstaltninger eller ikke blev truffet foranstaltninger.

(90) Der kan ikke anvendes foranstaltninger i de tilfælde, hvor EF-institutionerne på grundlag af alle indgivne oplysninger klart kan fastslå, at det ikke er i Fællesskabets interesse at træffe sådanne foranstaltninger.

(91) For at undersøge spørgsmålet blev der sendt spørgeskemaer til 59 brugere af stålstænger, men der blev ikke modtaget dokumenterede besvarelser. Det blev anset for at betyde, at undersøgelsesresultaterne sandsynligvis ikke ville få væsentlige virkninger for brugerne, enten fordi stålstænger ikke er en betydningsfuld omkostningsfaktor for dem, eller fordi deres produktion af produkter til senere produktionsled vedrørende stålstænger kun tegner sig for en ganske lille del af deres samlede produktion. Enhver prisstigning som følge af udligningsforanstaltninger ville derfor blive beskeden i betragtning af det store antal konkurrenter i og uden for Fællesskabet.

(92) Fjorten leverandører af råmaterialer til EF-producenterne af stålstænger blev også kontaktet. Ifølge deres besvarelser ville genetablering af loyal handel føre til fordele for denne industri med hensyn til produktion, salg, beskæftigelse og fortjeneste.

(93) Endelig blev det fremført, at det ikke kunne være i Fællesskabets interesse at træffe foranstaltninger på grund af ovennævnte påståede praksis ved beregningen af legeringstillæg. Der henvises i den forbindelse til bemærkningerne i ovenstående. Der blev også taget hensyn til, at ingen brugere besvarede Kommissionens spørgeskema og fremførte, at EF-erhvervsgrenens købspriser med hensyn til stålstænger var uberettiget høje.

(94) Kort sagt blev der ikke forelagt beviser for, at det ikke var i Fællesskabets interesse at træffe foranstaltninger.

G. MIDLERTIDIG TOLD

(95) På grundlag af konklusionerne vedrørende subsidier, skade, årsagssammenhæng og Fællesskabets interesser finder Kommissionen, at det er nødvendigt at indføre midlertidige udligningsforanstaltninger.

(96) Med henblik på fastsættelse af niveauet for disse foranstaltninger tog Kommissionen hensyn til de konstaterede subsidiemargener og det toldbeløb, der var nødvendigt for at afhjælpe den skade, der forvoldtes EF-erhvervsgrenen.

(97) Kommissionen fastslog, at det var nødvendigt at hæve priserne på den subsidierede import til et niveau, som ikke forvoldte skade. Den nødvendige prisforhøjelse blev fastlagt på grundlag af en sammenligning af den vejede gennemsnitlige importpris, der anvendtes ved fastsættelsen af prisunderbud som anført i betragtning 58, og de vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger for EF-erhvervsgrenen samt en rimelig fortjeneste på salget af den pågældende vare. Der anvendtes i den forbindelse en fortjeneste på 5 % af omsætningen. Kommissionen anså det for at være en tilstrækkelig stor fortjeneste i betragtning af, at der er tale om en fuldt udviklet vare.

(98) Sammenligningen viste følgende skadesmargener (i forhold til prisen, frit Fællesskabets grænse):

>TABELPOSITION>

(99) Tolden bør i overensstemmelse med artikel 12, stk. 1, i grundforordningen fastsættes svarende til subsidiemargenen, medmindre skadesmargenen er lavere. Der blev derfor fastsat følgende told for samarbejdsvillige producenter:

>TABELPOSITION>

(100) For at undgå at belønne manglende samarbejdsvilje blev det anset for nødvendigt at fastsætte tolden for ikke-samarbejdsvillige selskaber til den højeste toldsats, dvs. 25 %.

H. SLUTBESTEMMELSE

(101) Af hensyn til god administration bør der fastsættes en periode, inden for hvilken de interesserede parter, der gav sig til kende inden for den tidsfrist, der er anført i indledningsmeddelelsen, kan tilkendegive deres synspunkter skriftligt og anmode om at blive hørt. Endvidere bør det fastslås, at alle afgørelser, der træffes med henblik på denne forordning, er foreløbige og kan tages op til fornyet overvejelse med henblik på en endelig told.

(102) I overensstemmelse med artikel 24, stk. 1, i grundforordningen må ingen vare pålægges både antidumping- og udligningstold med det formål at afhjælpe en og samme situation, som er opstået som følge af dumping eller eksportsubsidiering. Da der er indført antidumpingtold på importen af den pågældende vare, er det nødvendigt at fastslå, om og i hvilken udstrækning subsidie- og dumpingmargenen skyldes en og samme situation.

(103) I det foreliggende tilfælde er det fastslået, at alle undersøgte ordninger er eksportsubsidier som omhandlet i artikel 3, stk. 4, litra a), i grundforordningen. Subsidier som sådanne kan kun påvirke de indiske producenters eksportpriser og føre til øgede dumpingmargener. Med andre ord skyldes de fastlagte dumpingmargener helt eller delvis forekomsten af eksportsubsidier. Under disse omstændigheder er det ikke formålstjenligt at indføre både udlignings- og antidumpingtold svarende til hele den relevante subsidie og de fastlagte dumpingmargener. Da dumpingmargenen helt eller delvis skyldes eksportsubsidierne, bør den antidumpingtold, der indførtes ved forordning (EF) nr. 1084/98 (10) justeres for at afspejle de faktiske eksisterende dumpingmargener, når der er blevet indført en udligningstold, som opvejer virkningerne af eksportsubsidierne -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

1. Der indføres en midlertidig udligningstold på importen af stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, med indhold af nikkel på 2,5 vægtprocent og derover; med cirkulært tværsnit samt med andre tværsnit, henhørende under KN-kode 7222 20 11, 7222 20 21, 7222 20 31 og 7222 20 81 og med oprindelse i Indien.

2. Tolden fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:

>TABELPOSITION>

3. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.

4. De i stk. 1 omhandlede varers overgang til fri omsætning i Fællesskabet er betinget af, at der stilles sikkerhed svarende til den midlertidige told.

Artikel 2

Artikel l, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1084/98 affattes således:

»Tolden fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:

>TABELPOSITION>

Artikel 3

Interesserede parter, der gav sig til kende inden for den frist, der er anført i indledningsmeddelelsen, kan tilkendegive deres synspunkter skriftligt og anmode om at blive hørt af Kommissionen inden for en frist på 15 dage fra datoen for nærværende forordnings ikrafttræden, jf. dog artikel 30 i forordning (EF) nr. 2026/97.

De berørte parter kan inden for en frist på en måned fra datoen for nærværende forordnings ikrafttræden fremsætte bemærkninger til dens anvendelse, jf. artikel 31, stk. 4, i forordning (EF) nr. 2026/97.

Artikel 4

Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 1 i denne forordning anvendes i en periode på fire måneder.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den 17. juli 1998.

På Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Næstformand

(1) EFT L 288 af 21. 10. 1997, s. 1.

(2) EFT L 56 af 6. 3. 1996, s. 1.

(3) EFT L 128 af 30. 4. 1998, s. 18.

(4) EFT C 328 af 30. 10. 1997, s. 16.

(5) EFT C 264 af 30. 8. 1997, s. 2.

(6) EFT L 155 af 29. 5. 1998, s. 3.

(7) EFT L 348 af 31. 12. 1994, s. 1.

(8) EFT L 80 af 18. 3. 1998, s. 1.

(9) EFT L 100 af 1. 4. 1998, s. 55.

(10) EFT 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.