12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 1 
REVISIONSRETTEN 
I medfør af traktatbestemmelserne (EKSF-Traktatens artikel 78f, 
stk. 4, EØF-Traktatens artikel 206a, stk. 4, og 
Euratom-Traktatens artikel 180a, stk. 4) og artikel 83 i 
finansforordningen af 21. december 1977 samt de tilsvarende 
bestemmelser vedrørende De Europæiske Udviklingsfonde vedtog 
Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber på mødet den 
17. november 1988 sin 
ÅRSBERETNING 
for regnskabsåret 1987 
Beretningen med institutionernes svar på Rettens bemærkninger blev 
tilstillet de dechargegivende myndigheder og de øvrige institutioner 
inden den 30. november 1988 
Marcel MART 
(Formand) 
Aldo ANGIOI 
Pierre LELONG 
André J. MIDDELHOEK 
Keld BRIXTOFTE 
Lothar HAASE 
Stergios VALLAS 
John CAREY 
Josep SUBIRATS 
Carlos MORENO 
Richie RYAN 
Fernand HEBETTE 
2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 88 
ORIENTERING  TIL  LÆSERNE 
1. Fodnoterne  til kapitlerne  er samlet  sidst  i hvert  kapitel. 
2. Oversigten  over  anvendte  tegn  og forkortelser  findes  på 2. side  af bilag  III. 
3. Institutionernes  svar  findes  efter  bilagene  til beretningen.  Svarene  er markeret  med  gråt 
i margenen. 
12. 12. 88 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3 
INDHOLD 
Revisionsrettens 
årsberetning  for regnskabsåret  1987 
Side 
Indledning  5 
Første  del 
De Europæiske  Fællesskabers  almindelige  budget  9 
Kapitel  1 — Generelle  bemærkninger  9 
Kapitel  2 — Budgetgennemførelsen  og regnskaberne  21 
Kapitel  3 — Indtægter  44 
Kapitel  4 — Den  Europæiske  Udviklings-  og Garantifond  for  Landbruget, 
Garantisektionen  (EUGFL,  Garantisektionen)  62 
Kapitel  5 — Den  Europæiske  Udviklings-  og Garantifond  for  Landbruget, 
Udviklingssektionen  (EUGFL,  Udviklingssektionen)  87 
Kapitel  6 — Den  Europæiske  Fond  for Regionaludvikling  (EFRU)  97 
Kapitel  7 — Den  Europæiske  Socialfond  108 
Kapitel  8 — Forskning  119 
Kapitel  9 — Finansielt  og fagligt  samarbejde  med  tredjelande  134 
Kapitel  10 — Personale-  og driftsudgifter  148 
Kapitel  11 — Långivning,  lånoptagelse  og rentegodtgørelse  165 
Anden  del 
De Europæiske  Udviklingsfonde  173 
BILAG  » 
Bilag  I — Ansvarsfordeling  blandt  medlemmerne  af Revisionsretten  for De Europæi-
ske Fællesskaber  på tidspunktet  for vedtagelsen  af denne  beretning  191 
Bilag  II — Beretninger  og udtalelser  vedtaget  af Revisionsretten  inden  for de sidste  fem 
år 193 
Bilag  III — Finansielle  oplysninger  om De Europæiske  Fællesskabers  almindelige  budget 
og De Europæiske  Udviklingsfonde  (1987)  201 
4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Institutionernes svar til Revisionsrettens 
bemærkninger vedrørende regnskabsåret 1987 
Første del Side 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 235 
Kapitel 1 — Generelle bemærkninger 235 
Kapitel 2 — Budgetgennemførelsen og regnskaberne 241 
Kapitel 3 — Indtægter 250 
Kapitel 4 — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 257 
Kapitel 5 — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Udviklingssektionen (EUGFL, Udviklingssektionen) 265 
Kapitel 6 — Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 271 
Kapitel 7 — Den Europæiske Socialfond 275 
Kapitel 8 — Forskning 279 
Kapitel 9 — Finansielt og fagligt samarbejde med tredjelande 287 
Kapitel 10 — Personale- og driftsudgifter 289 
Kapitel 11 — Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelse 300 
Anden del 
De Europæiske Udviklingsfonde 303 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5 
Revisionsrettens årsberetning 
for regnskabsåret 1987 
INDLEDNING 
SELVE PROCEDUREN INDHOLDET AF ÅRSBERETNINGEN FOR 
REGNSKABSÅRET 1987 
1. Denne beretning er den ellevte årsberetning fra 
Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber, og den 
omhandler regnskaberne for regnskabsåret 1987 (1). 
2. I henhold til traktaterne (2) og finansforordningen (3) 
udarbejder Kommissionen forvaltningsregnskabet, sta­
tus over Fællesskabernes aktiver og passiver samt en 
analyse af den økonomiske forvaltning i det forløbne 
regnskabsår til forelæggelse for Parlamentet, Rådet og 
Revisionsretten senest den 1. juni. Retten sender inden 
den 15. juli alle de bemærkninger, den mener bør 
medtages i årsberetningen, til Kommissionen, og de 
øvrige institutioner får ligeledes tilsendt de bemærk­
ninger, der er relevante for dem. I henhold til finansfor­
ordningen sender hver institution sine svar til Retten 
senest den 31. oktober, og Retten udarbejder sin 
årsberetning inden den 30. november (4). I praksis finder 
der en kontradiktorisk procedure sted mellem institu­
tionerne og Retten, før de formelle svar udarbejdes. 
Denne procedure omfatter både Rettens bemærkninger 
og de uformelle svarudkast, og den har til formål i givet 
fald at tilpasse såvel bemærkningerne som svarene for at 
give læseren så objektiv en fremstilling af synspunkterne 
som muligt. Retten har ikke fundet anledning til at tage 
stilling til institutionernes endelige svar efter den 
kontradiktoriske procedure, hvilket dog ikke nødvendig­
vis betyder, at Retten er enig i indholdet af samtlige svar. 
3. På baggrund af bl.a. Rettens årsberetning udtaler 
Parlamentet sig efter henstilling fra Rådet om den 
decharge, der inden den 30. april i det efterfølgende 
regnskabsår skal meddeles Kommissionen for budget­
gennemførelsen. 
0) Fodnoterne findes efter indledningen. 4. Denne beretning består af to dele, tre bilag og 
institutionernes svar. 
5. Kapitel 1 i beretningens første del indeholder Rettens 
generelle bemærkninger om Fællesskabernes finansielle 
situation. 
6. Kapitel 2 omfatter — for samtlige udgiftsområder — 
alle de bemærkninger, Retten har fundet anledning til at 
fremsætte efter den tværgående revision af budget­
gennemførelsen eller efter undersøgelsen af lovligheden 
og den formelle rigtighed af transaktionerne i regnskabs­
året. Dette kapitel omfatter ligeledes samtlige Rettens 
bemærkninger om regnskaberne. 
7. Kapitel 3 til 11 omhandler specielt de forhold, Retten 
har konstateret under efterprøvelsen af den økonomiske 
forvaltning inden for udvalgte områder. Bemærkningerne 
i disse kapitler kan være særdeles vidtrækkende, og i 
modsætning til bemærkningerne i kapitel 2 kan de i visse 
tilfælde gå ud over rammerne for regnskaberne for 
regnskabsåret 1987. 
8. Beretningens anden del omhandler De Europæiske 
Udviklingsfonde. Disse fonde indgår ikke i Fællesskaber­
nes almindelige budget, men finansieres gennem særlige 
bidrag fra medlemsstaterne. 
9. Af bilag I til beretningen fremgår fordelingen af 
ansvarsområder blandt Rettens medlemmer på tidspunk­
tet for vedtagelsen af den foreliggende beretning. Bilag II 
indeholder en fortegnelse over de beretninger og udtalel­
ser, Retten har vedtaget i de sidste fem år. Bilag III 
indeholder oversigter over og detaljerede analyser af de 
6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
regnskabsmæssige oplysninger i forbindelse med Fælles­
skabernes almindelige budget og De Europæiske Udvik­
lingsfonde. 
SÆRSKILTE ÅRSBERETNINGER 
10. Retten fremsender særskilte beretninger til de 
ansvarlige dechargemyndigheder vedrørende 1987-års-
regnskaberne for JET (Joint European Torus), Det 
Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse 
(Berlin), Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve-
og Arbejdsvilkårene (Dublin), Euratoms Forsynings­
agentur og Europaskolerne. I henhold til EKSF-
Traktatens artikel 78f, stk. 5, har Retten ligeledes 
udarbejdet en særskilt årsberetning om regnskabs­
føringen vedrørende EKSF's aktionsbevillinger og 
Kommissionens økonomiske forvaltning i denne forbin­
delse. 
SÆRBERETNINGER 
11. Retten har endvidere siden sin sidste årsberetning 
vedtaget følgende særberetninger om: 
(a) forvaltningen af counterpart-midler i forbindelse med 
fødevarehjælpen (5), 
(b) procedurer og ordninger på EF-plan og nationalt 
plan for forvaltningen af Den Europæiske Social­
fond (6), 
(c) anvendelse af den integrerede metode ved Fællesska­
bets finansiering af foranstaltninger med strukturelt 
sigte (7), 
(d) den fælles markedsordning for fiskerivarer i Spanien 
og Portugal (8), 
(e) det regionale samarbejde finansieret under Lomé-
Konventionerne (9), 
(f) forvaltningen af og kontrollen med offentlig oplag­
ring (10). 
12. I denne forbindelse gør Retten dechargemyndig­
heden og læserne af årsberetningen opmærksom på, at 
disse særberetninger udgør et supplement til den forelig­
gende beretning, bl.a. på grund af de ekstra oplysninger, 
disse særberetninger indeholder. UDTALELSER 
13. Retten har siden sin sidste årsberetning også 
vedtaget udtalelser om: 
(a) forslag til Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) 
om ændring af finansforordningen af 21. december 
1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers 
almindelige budget (*{), 
(b) forslag til Rådets forordning om ændring af forord­
ning (EØF) nr. 1883/78 om de almindelige regler for 
finansiering af interventioner gennem EUGFL, 
Garantisektionen (nedskrivning) (12), 
(c) forslag til Rådets forordning om ændring af forord­
ning (EØF) nr. 729/70 om finansiering af den fælles 
landbrugspolitik som ændret ved forordning (EØF) 
nr. 3183/87 af 19. oktober 1987 om særlige bestem­
melser for finansieringen af den fælles landbrugspoli­
tik (13), 
(d) forslag om ændring af finansforordningen vedrøren­
de budgettet for Fællesforetagendet Joint European 
Torus (JET) (14), 
(e) forslag til Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) 
om den endelige ordning for ensartet opkrævning af 
egne indtægter hidrørende fra merværdiafgiften 
(moms) (15), 
(f) forslag om ændring af artikel 12 i forordning (EØF) 
nr. 2891/77 om gennemførelse af afgørelsen af 21. 
april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes 
finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtæg­
ter (16), 
(g) forslag til finansforordning for Europaskolerne (17). 
(h) forslag til Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) 
om gennemførelse af afgørelsen af 24. juni 1988 om 
ordningen for Fællesskabets egne indtægter (i8). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7 
RETTENS BUDGET OG PERSONALE REVISION AF RETTENS REGNSKABER 
14. Rettens udgifter i 1987 (betalinger over bevillinger 
for 1987 og fremførsler fra 1986) udgjorde 24,5 mio ECU. 
15. På budgetterne for 1986 og 1987 var der bevilget 
Retten følgende stillinger: 
Kategori 
Kategori A 
Kategori LA 
Kategori B 
Kategori C 
Kategori D 
lait 1986 
124 
44 
70 
82 
25 
345 1987 
132 
46 
74 
86 
28 
366 (19) 16. I henhold til Traktaterne reviderer Retten regnska­
berne over samtlige institutioners indtægter og udgifter, 
herunder sine egne. Ifølge den praksis, Retten indførte i 
1983 med hensyn til revisionen af sit eget regnskab, 
omfatter revisionen af et udvalgt område i de øvrige 
institutioner ligeledes anvendelsen af de tilsvarende 
bevillinger på Rettens budget. Eventuelle bemærkninger i 
denne forbindelse er indføjet i det relevante kapitel i 
Rettens årsberetning. Desuden har Retten for regnskabs­
året 1987 overdraget revisionen af sine regnskaber til et 
privat revisionsfirma. 
0) 
(2) 
(3) 
(4) Årsberetningen udarbejdes i henhold til 
EKSF-Traktatens artikel 78f, stk. 4, 
EØF-Traktatens artikel 206a, stk. 4, 
Euratom-Traktatens artikel 180a, stk. 4, 
artikel 83 i finansforordningen af 21. december 1977, EFT L 
356 af 31.12.1977, 
og de tilsvarende bestemmelser i finansforordningerne for 
henholdsvis Tredje, Fjerde, Femte og Sjette Europæiske 
Udviklingsfond: 
(i) Rådets afgørelse 71/68/EØF, EFT L 31 af 8.2.1971, 
(ii) Rådets afgørelse 76/647/EØF, EFT L 229 af 20.8.1976, 
(iii) Rådets afgørelse 81/215/EØF, EFT L 101 af 11.4.1981, 
(iv) Rådets afgørelse 86/548/EØF, EFT L 325 af 
20.11.1986. 
EKSF-Traktatens artikel 78d, 
EØF-Traktatens artikel 205a, 
Euratom-Traktatens artikel 179a. 
Artikel 77. 
Finansforordningens artikel 83 og 84. (5) Særberetning nr. 7/87, EFT C 31 af 4.2.1988. 
(6) Særberetning nr. 1/88, EFT C 126 af 16.5.1988. 
(7) Særberetning nr. 2/88, EFT C 188 af 18.7.1988. 
(8) Særberetning nr. 3/88, EFT C 188 af 18.7.1988. 
(9) Særberetning nr. 4/88, EFT C 188 af 18.7.1988. 
(i«) Særberetning nr. 5/88, EFT C 274 af 24.10.1988. 
(li) Udtalelse nr. 6/87, EFT C 337 af 16.12.1987. 
Udtalelse nr. 7/87, EFT C 339 af 17.12.1987. 
Udtalelse nr. 8/87, EFT C 339 af 17.12.1987. 
Udtalelse nr. 1/88, EFT C 166 af 25.6.1988. 
(12) Udtalelse nr. 2/88, EFT C 166 af 25.6.1988. 
(13) Udtalelse nr. 3/88, EFT C 166 af 25.6.1988. 
04) Udtalelse nr. 4/88, ikke offentliggjort. 
(I5) Udtalelse nr. 5/88, EFT C 191 af 20.7.1988. 
(i6) Udtalelse nr. 6/88, EFT C 212 af 12.8.1988. 
O7) Udtalelse nr. 7/88, ikke offentliggjort. 
(ig) Udtalelse nr. 8/88, EFT C 313 af 8.12.1988. 
(J9) Heraf 310 faste og 56 midlertidige stillinger. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9 
FØRSTE DEL 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
KAPITEL 1 
Generelle bemærkninger 
1.0. INDHOLD Punkt 
De væsentligste budgetmæssige oplysninger i regnskaberne for regnskabsåret 
1987 1.1 — 1.25 
Indledning 1.1 
Regnskabsmæssigt overskud og reelt underskud 1.2 — 1.10 
Tilsyn med budgetgennemførelsen 1.11 — 1.15 
Fremtidige udgifter 1.16 — 1.23 
Revision af finansforordningen 1.24 — 1.25 
Følger af delt forvaltning 1.26 — 1.46 
Princippet om delt forvaltning og kontrol 1.26 — 1.27 
Problemer i forbindelse med ansvarsdelingen inden for flere af Fællesska­
bets større aktivitetsområder 1.28 — 1.37 
Problemer i forbindelse med EIB's mandat 1.38 — 1.45 
Afsluttende bemærkning om delt forvaltning 1.46 
DE VÆSENTLIGSTE BUDGETMÆSSIGE 
OPLYSNINGER I REGNSKABERNE FOR 
REGNSKABSÅRET 1987 blev disse beløb forhøjet til henholdsvis 37 452,8 mio 
ECU og 36 168,4 mio ECU. 
Indledning Regnskabsmæssigt overskud og reelt 
underskud 
1.1. Efter at ordningen med foreløbige tolvtedele havde 
fundet anvendelse i begyndelsen af regnskabsåret, blev 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for 
regnskabsåret 1987 (!) vedtaget den 19. februar 1987. 
Bevillingerne til forpligtelser androg i alt 37 414,9 mio 
ECU, og indtægterne og bevillingerne til betalinger 
androg i alt 36 313,4 mio ECU. Med vedtagelsen af 
tillægs- og ændringsbudget nr. 1/87 (2) den 17. juli 1987 
0) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. 1.2. I henhold til forvaltningsregnskabet for De Euro­
pæiske Fællesskaber for regnskabsåret 1987 overstiger 
indtægterne betalingerne med 521 mio ECU. Selv om 
regnskabet er opstillet af Kommissionen i overensstem­
melse med gældende lovgivning pr. 31. december 1987, 
må det i forbindelse med dette rent regnskabsmæssige 
resultat imidlertid ikke glemmes, at betalinger svarende til 
6 775 mio ECU, dvs. mere end 18 % af det endelige 
budget for regnskabsåret, ikke er blevet konteret 1987-
budgettet, selv om betalingerne svarede til udgifter, som 
faktisk forfaldt til betaling i 1987. I betragtning af dette 
10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
beløb, andrager regnskabsårets negative saldo 6 254 mio 
ECU. Retten har beregnet underskuddet som følger: 
(a) regnskabsmæssigt overskud i 
1987 
(b) den omstændighed, at med­
lemsstaterne har måttet afhol­
de to måneders landbrugs­
udgifter, som forfaldt til beta­
ling i 1987 
(c) gæld som følge af det særlige 
program for afsætning af smør 
(Rådets forordning (EØF) nr. 
801/87 af 16. marts 1987 (3)), 
som allerede blev gennemført i 
1987 på grundlag af forskud 
fra medlemsstaterne, der dog 
først skal tilbagebetales fra 
1989 
(d) udskydelse til 1988 af tilbage­
betaling til medlemsstaterne: 
— af skyldige beløb i forbin­
delse med opkrævningen af 
egne indtægter (4) 
— af tilbagebetalingspligtige 
forskud, som medlemssta­
terne ydede Fællesskaber­
ne i 1984 (5) 
Underskud i alt: + 521,0 mio ECU 
-4 546,6 mio ECU 
-1 534,8 mio ECU 
- 442,7 mio ECU 
- 250,9 mio ECU 
-6 254 mio ECU 
1.3. I henhold til det samme forvaltningsregnskab steg 
udgifterne i forbindelse med Den Europæiske Udvik­
lings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen 
(EUGFL, Garantisektionen) i øvrigt 3,8 % i 1987 fra 
22 133,9 mio ECU til 22 967,0 mio ECU, men denne 
stigning giver ikke et troværdigt billede af den faktiske 
udvikling i de udgifter, der er forbundet med EUGFL, 
Garantisektionen. Disse beløb skal nemlig korrigeres 
således, at de landbrugsudgifter, der er udskudt til andre 
regnskabsår—dette gjorde sig særligt gældende i 1987 (+ 
6 081,4 mio ECU, jf. punkt 1.2(b) og (c), og — 692,7 mio 
ECU svarende til udgifter, som forfaldt til betaling i 1986, 
men som blev konteret under regnskabsåret 1987) — 
sættes i relation til de regnskabsår, de normalt burde have 
henhørt under, og således at der tages hensyn til samtlige 
såkaldt »negative« landbrugsudgifter (jf. tabel 1.1). 
1.4. Under hensyntagen til præciseringerne i punkt 1.3 
er udgifterne i forbindelse med EUGFL, Garantisektio­
nen, således steget fra 19 225,6 mio ECU i 1984 til 
20 567,7 mio ECU (+ 7 %) i 1985, til 24 132,3 mio ECU 
(+ 17,3 %) i 1986 og til 30 208,3 mio ECU (+ 25,2 %) i 
1987, svarende til en stigningstakt, der ligger væsentligt 
over stigningstakten for grundlaget for de egne indtægter, 
som landbrugsudgifterne ikke burde have overskredet i 
henhold til konklusionerne fra Det Europæiske Råds 
møde i Fontainebleau i 1984. Stigningstakten for 
grundlaget for de egne indtægter lå faktisk på 5,9 % i 
1985, 4,3 % i 1986 og 5,6 % i 1987. Tabel 1.1 — Negative udgifter i forbindelse med EUGFL, 
Garantisektionen, i 1987 
(Mio ECU) 
Område 
(A) 
Korn og ris 
Olieholdige 
afgrøder 
Mælk 
Monetære 
udlignings­
beløb (MUB) 
Andet Artikel/Konto 
1030: Medansvarsafgift 
1306: Intervention i form af 
oplagring 
207 Mælkeproducen­
ternes medfinansiering 
2802 :MUB, der opkræves af 
importerende med­
lemsstater ved indfør­
sel 
2804 :MUB, der opkræves af 
eksporterende med­
lemsstater ved udførsel 
1029; 184; 2060 
Subtotal (A) 
(B) 
Regnskabs­
afslutning 290 :Afslutning af regnska­
ber for tidligere regn­
skabsår 
Tilsammen Beløb 
378,7 
0,4 
601,3 
121,8 
542,2 
0,1 
1 644,5 
208,1 
1 852,6 
1.5. Stadig i henhold til forvaltningsregnskabet skulle 
udgifterne i forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, 
i 1987 udgøre 65 % af Fællesskabernes samlede udgifter, 
svarende til andelen i 1986. Denne procentsats skal 
ligeledes forhøjes kraftigt for at tage hensyn til de i punkt 
1.4 omtalte korrektioner. Den kommer derved op på 
71,0 % i 1987 mod 66,7 % i 1986 (jf- tabel 1.2). 
1.6. I tidligere årsberetninger har Retten henledt 
dechargemyndighedens opmærksomhed på forurolig­
ende forhold, som har været kendetegnende for tidligere 
regnskabsår, og som også gjorde sig gældende i 1987. Her 
tænkes der på budgetmyndighedens manglende evne til at 
vedtage budgettet i rette tid for at kunne sikre en normal 
forvaltning af regnskabsåret, den fortsatte ubalance på 
budgettet og endelig forsinkelsen i forbindelsen med 
revisionen af finansforordningen af 21. december 1977 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige 
budget (6). For at imødegå manglerne i forbindelse med 
den økonomiske situation og de gældende bestemmelser 
har Fællesskaberne siden regnskabsåret 1983 anvendt 
forskellige kunstgreb, som Retten allerede har beskrevet 
nærmere i årsberetningerne, og som hovedsagelig har fået 
til følge, at princippet om etårige budgetter i alvorlig grad 
er blevet undergravet. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11 
Tabel 1.2 — De årlige udgifter til EUGFL, Garantisektionen, i procent af de samlede årlige budgetudgifter (!) 
(1973-1987) 
% > 
80 — 
70^ 
60 — k 
»79,3 
72,6 
1 75,2 
73,6^ 
1 1 Årlige budgetudgifter = 100 % 
77,5 
/ \. Årlige budgetudgifter til EUGFL, 
/ \^ Garantisektionen, i pet. 
vV 72,6V^ ?U 7l'° 
^•70,9 NT A70,2 * \69,4 
\ ^64,9 
6^6 ^ 
60,6 
1 1 1 1 1 1 1 ^6,6 \ ^6,7 
64,7 
1 1 1 1^ 
1973 74 75 76 77 78 79 80 !1 82 83 84 85 87 
(') Årlige udgifter = betalinger i henhold til bevillinger for regnskabsåret samt betalinger i henhold til fremførsler fra det foregående regnskabsår. 
Note: Hvad angår regnskabsårene 1985,1986 og 1987, er de 70,2 %, 64,7 % og 65,0 % beregnet på grundlag af forvaltningsregnskabet. De 71,1 %, 66,7 % 
og 71,0 % (stiplede linier) er beregnet af Retten for EUGFL, Garantisektionen, under hensyntagen til de i pkt. 1.5 omtalte korrektioner. 
1.7. Som det fremgår af punkt 1.8 og 1.9 har Fællesska­
berne i regnskabsåret 1987 ændret længden af regnskabs­
året for EUGFL, Garantisektionen, samt de regnskabs-
metoder, som skal anvendes med henblik på at fremvise 
resultaterne af denne forvaltning. 
1.8. Selv om regnskabsåret i henhold til finansforord­
ningens artikel 5 begynder den 1. januar og udløber den 
31. december, strækker regnskabsåret sig nu fra den 16. 
oktober til den 15. oktober i det følgende år for udgifterne 
i forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, der udgør 
mere end 2/3 af budgettet, og disse udgifter omfatter også 
udgifterne til oplagring, som falder inden for rammerne af 
et regnskabsår, der går fra den 16. september til den 15. 
september i det følgende år. Den første gang, der blev 
pillet ved længden af regnskabsåret for landbrugs­
udgifter, var hen imod slutningen af 1983, da regnskabs­
året for udgifter til offentlig oplagring blev forkortet med 
1 måned i henhold til Kommissionens forordning (EØF) 
nr. 3184/83 af 31. oktober 1983 (7), hvorved afholdelsen 
af udgifter svarende til ca. 150 mio ECU blev udskudt til 
det følgende regnskabsår. 11987 blev regnskabsåret 1987 
forkortet til ca. 10 måneder i henhold til Rådets 
forordning (EØF) nr. 3183/87 af 17. oktober 1987 (8), 
som gjorde det muligt for Fællesskabet at udskyde 
afholdelsen over Fællesskabets budget af ca. to måneders 
udgifter i forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsåret 1987. Endelig har forordning (EØF) nr. 
2048/88 af 24. juni 1988 (9) — vedtaget imod Rettens 
udtalelse (10) — haft som virkning, at regnskabsåret 1988 
forkortes til 11V2 måned. 
1.9. Fællesskabet har kunnet bevare et budget, hvor der 
tilsyneladende er balance mellem indtægter og udgifter, 
ved flere gange at tilpasse regnskabsåret for landbrugs­
udgifter efter de disponible bevillinger og ved at fremføre 
andre udgifter, der er forfaldet til betaling, til senere 
regnskabsår. Disse kunstgreb har imidlertid alvorlige 
følger for kontrollen med Fællesskabernes budget. Hvis 
princippet om, at de samme regnskabsmetoder skal 
anvendes fra et regnskabsår til et andet, ikke overholdes, 
mister de politiske mål i Det Europæiske Råds afgørelse 
fra mødet i Fontainebleau i 1984, hvori det hedder, at 
stigningstakten for landbrugsudgifter ikke må øges 
hurtigere end stigningstakten for egne indtægter, og de — 
tilsyneladende mere bindende — mål, der genfindes i 
konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i 
Bruxelles i 1988 i forbindelse med budgetdisciplin, deres 
betydning og mulighed for at blive omsat i praksis. 
Kommissionens regnskaber i de senere år har ikke været 
tilstrækkeligt sammenhængende, og afsnittet »Oversigt 
over de væsentligste regnskabsprincipper« i regnskaberne 
for regnskabsåret 1987 omhandler ikke engang de mange 
væsentlige ændringer, der er sket i forordningerne. 
12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
1.10. Det synes vanskeligt at fastholde, at disse 
ændringer er gennemført blot på grund af deres teoretiske 
værdi. Retten må tværtimod konkludere, at ændringerne 
er foretaget for kunstigt at holde stigningstakten for 
udgifterne i forbindelse med Garantisektionen under 
stigningstakten for egne indtægter i overensstemmelse 
med retningslinjerne fra Det Europæiske Råds møde i 
Fontainebleau med hensyn til budgetdisciplin og for 
således at skabe en tilsyneladende overensstemmelse 
mellem de gældende bestemmelser og de faktiske forhold. 
Tilsyn med budgetgennemførelsen 
1.11. Under hensyntagen til de bevillinger, der blev 
fremført fra regnskabsåret 1986, androg de endelige 
disponible bevillinger til forpligtelser og betalinger i 1987 
henholdsvis 39 801,5 mio ECU og 37 575,8 mio ECU. 
Den samlede udnyttelse af disse bevillinger udgjorde 
96,7 % for de disponible bevillinger til forpligtelser 
(93,9% i 1985 og 95% i 1986) og 94,0% for de 
disponible bevillinger til betalinger (95,2 % i 1985 og 
94,3 % i 1986). 
1.12. Når man ser bort fra de betalinger, der er foretaget 
i forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, viser det 
sig med hensyn til de »obligatoriske udgifter« (OU) (n), 
at den samlede udnyttelsesgrad for de disponible 
bevillinger til betalinger kun når op på 79,7 % (83,1 % i 
1986). Med hensyn til de »ikke-obligatoriske udgifter« 
(IOU), androg de udnyttede bevillinger til betalinger 
8 878,2 mio ECU, og 1 349,1 mio ECU henstod uudnytte­
de. Den samlede udnyttelsesgrad for de ikke-obliga­
toriske udgifter lå derfor på 86,4 % i 1987, svarende til 
udnyttelsesgraden i 1986 (jf. tabel 1.3). 
1.13. I tidligere årsberetninger har Retten allerede 
anført, at der i henhold til reglen om etårige budgetter 
ikke bør anmodes om bevillinger, og især at budget­
myndigheden ikke bør godkende bevillinger, medmindre 
der er meget stor sandsynlighed for, at bevillingerne vil 
blive udnyttet, således at Fællesskabets budgetmidler 
ikke stilles til rådighed uden grund. Retten har gentagne 
gange konstateret en begrænset udnyttelse af bevilling­
erne under talrige budgetposter, og dette har rejst tvivl om 
troværdigheden af Kommissionens overslag, både i 
forbindelse med fremsættelsen af det foreløbige budget­
forslag og budgetmyndighedens gennemgang heraf. 
1.14. I sine bemærkninger til henstillingen til Parlamen­
tet om at meddele Kommissionen decharge for gennem­
førelsen af budgettet for 1986 (12) opfordrede Rådet — 
efter forslag fra Retten — Kommissionen til yderligere at 
uddybe den analyse, Kommissionen foretager for at 
klarlægge årsagerne til, at bevillingerne underudnyttes; 
Kommissionen opfordredes også til at sætte tal på 
analyseresultatet. 
1.15. Kommissionen har ikke fulgt denne opfordring, 
og Retten har derfor bestræbt sig på at kompensere for 
denne mangel. Som det fremgår af Rettens undersøgelse, kan de væsentligste årsager til den begrænsede udnyttelse 
af visse bevillinger (jf. nærmere punkt 2.11-2.14) inddeles 
som følger: 
(a) strukturbestemte forsinkelser på grund af urealistiske 
programmer og den langsomme iværksættelse af 
programmerne, 
(b) omstændelige og til tider komplicerede procedurer og 
ordninger, der er forbundet med modtagernes adgang 
til fællesskabsmidlerne, 
(c) manglende retsgrundlag, 
(d) problemer i forbindelse med afvikling af afsluttede 
aktioner, indførelse af nye programmer eller iværk­
sættelse af nye forordninger, 
(e) den forvaltning, Kommissionen har mulighed for at 
varetage, har i en række tilfælde været mindre 
tilfredsstillende. 
Fremtidige udgifter 
1.16. Kommissionens regnskaber viser, at de forplig­
telser ultimo 1987, som med sikkerhed eller stor 
sandsynlighed skal indfries i de kommende år, udgør 
26 484,5 mio ECU (mod 22 855,1 mio ECU i 1986) (jf. 
tabel 1.4 og 1.5). 
1.17. Desuden anslår Kommissionen de udgifter og 
tilgodehavender, hvis »eksistens er tvivlsom, som anslås 
tilfældigt, og i forbindelse med hvilke tidsplanen er 
underlagt uberegnelige faktorer« til ca. 14 600 mio ECU 
(mod 8 400 mio ECU i 1986). Disse potentielle udgifter og 
tilgodehavender, som Kommissionen alligevel har speci­
ficeret i tal, er ligeledes opført i tabel 1.4. 
1.18. De potentielle forpligtelser og udgifter, der er 
omtalt i de to foregående punkter, udgør således 
sammenlagt ca. 41 000 mio ECU mod 31 200 mio ECU i 
1986. Retten skal dog påpege, at det endelige beløb og 
tilgodehavendernes forfaldsdatoer kan blive ændret 
væsentligt, og at beregningen kun er vejledende og 
udelukkende skal give indtryk af de fremtidige udgifters 
omfang, især med henblik på opstilling af en forventet 
forfaldsplan for udbetalingerne. 
1.19. Retten kan kun være tilfreds med, at status pr. 31. 
december 1987 omfatter visse beløb, som Kommissionen 
udelod i 1986, men mener dog, at der ligeledes bør tages 
12. 12. De Europæiske Fællesskabers Tidende 13 
T z> 
1 -i? 
>>"3 c 2 
£> U 
T) 60 
i 3 
C/2 j" 
å>t~-
•^2 
6J= 
00 
J^S? 
^"S c 2 
S) 
« 
S" 
£<£ 
-15? 
>>"S c 2 
Dl 
_c 
« 
J; 
Æ» 
13 |> 
W 
5 + 
S 
+ 
jl^ OM» OO 
ot-* 
lO (N oo 
0\ 00 oo 
fN fN -* 
O o 
fN fN 
Tj- <N SO 
Tf Os Os Os OO OO 
-voh 
c 
3 
3 -Ja 
£ S 
j-, o3 Q >£, 
-Os 
Os OS 
OS 
<N 
fN 
"* SO 
os 
fN 
fN 
Os 
<N 
SO 
fN 
fN 
Os 
Os Os 
SD 
Os 
Tf 
Os 
fN 
(N 
O SO 
Os 
<N fN 
O 
o 
G 
a 
^o 
G a 
cd 
O 
0 
w 
fN 1^ Os so 
VD (N X 
•* t— —i 
(N ^ VO 
OS fN -H SO <^ O 
t>no 
OO" 
5 
60 
C 
J 
c^ "•* ^fr 00 
—, ir> so 
—< (N 
Tf <0 Tt 
o" fN fN Tf ^ 
— fN —< 
os r- so 
r- Tt <N 
00 fN O 
om^t 
OO^ 
^ 
fc 
•* o 
fN 
Os 
SO 
fN 
fN 
fN 
OS 
fN 
Tf 
t--" O fN 
SO 
fN 
fN 
SO 
fN 
Os 
O 
OS 
•* 
fN 
Os 
SO 
fN 
2 
O 
^ 
"o 
a 
"S 
c 
o 
"5b 
tf 
rf so 
Os 
fN 
fN 
•sfr 
O 
•* 
Os 
r- . 
fN 
os 
fN 
O 
so" OS 
Tf 
SO 
fN 
Tf 
fN 
fN 
£ 
O 
"o 
3 
O 
C/3 
SO O O Os 
Tf 
r^ o 
•* 
SO 
fN 
t— OS 
fN 
fN 
O 
as 
SO 
OS 
£ 
O 
'5b 
G 
60 
G 
'G 
O 
[in 
^ •<* 
O 
Os 
O 
Tf 
fN 
v© as os 
fN 
O 
O o 
fN 
CN 
Os 
fN 
fN 
O 
Os SO 
fN 
£ 
O 
G 
1 1 
tf E 
od Os O Os 
o —- — 
Ti- Tf Tfr 
Os fN — 
Tf Tt 
^tot 
os oo r-
— Os o 
OO" 
1 1 D g 
Os O fN fN 
O O 
O fN fN 
O O 
S 2-s °2-
<D ra. temte 
reserv 
te udg rmålsbes 
erver og 
uforudse 
fc ^ 
o r-^oe^o 
se se"-* 
fS rs •* 
se oe •'T f ^ N 
•* w m s© 00 V) 
fN f^ 
in w» 
oe r~ vT •* «s t-~ WN VI 
r^ o r-
N^n 
00 f^^ 
oe*~ wf se 
«M «s -*r 
m»N 
W* fs| 
Tf o irT »•* 2> © 
* OS Tf 
00 © w 
se^r^Tf 
© © © 
oo «*f i-T r~ f^ »-< 
© © -H 
SO 00 T 
fS m 
t^ os se 
o se © m <*5 t^ 
Ov <N ^H 
se os se fS m 
^^^ °2 " 
"es t~ 
Os" r-
* 
^t Os * m 
fN 
•<t 
00 
<*> Tf 
© 
oT X 
© 
se" so r*> 
rn 
Tf 
r-^ 
oo" t^ 
Tf 
w" fN 
f*5 
°1 
ri t~ Os 
m 
P 
O 
-J 
i I 
4» ^ 
"3 '-g 
oo 
14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
hensyn til følgende beløb på i alt omkring 1 458 mio 
ECU: 
(a) overslag over udgifterne i forbindelse med gennemfø­
relsen over otte regnskabsår af Rådets forordning 
(EØF) nr. 776/87 af 16. marts 1987 O3) om fastsættel­
se af en godtgørelse for definitivt ophør med 
mælkeproduktion, svarende til 1 287,4 mio ECU 
(mod 905,6 mio ECU i 1986), (b) forpligtelser — som er ved at blive undersøgt — i 
forbindelse med visse medlemsstaters anmodning om 
godtgørelse af udgifter i henhold til EUGFL, 
Udviklingssektionen, svarende til 95,6 mio ECU 
(mod 107,9 mio ECU, som Kommissionen opførte i 
bilaget til bind V af forvaltningsregnskabet for 1986, 
men ikke har ført ajour i 1987), 
Tabel 1.4 — Potentielle forpligtelser og udgifter pr. 31. december 1987 
(Mio ECU) 
A — Forpligtelser 
(1) »Retligt bindende« forpligtelser: 
(a) forpligtelser, der er opført på Fællesskabernes konsoliderede status, og som følger af den 
manglende balance mellem indtægter og udgifter: 
(i) tilbagebetalingspligtige forskud ydet af medlemsstaterne i 1984 og 1985 til delvis 
dækning af underskuddene i regnskabsårene 1984 og 1985 
(ii) underskuddet i regnskabsåret 1986 
(b) uindfriede forpligtelser, som er indgået i henhold til opdelte bevillinger, men som ikke 
dækkes af de betalingsbevillinger, der er fremført til regnskabsåret 1988 
(c) retlige forpligtelser, der ikke er opført som regnskabsmæssige forpligtelser i Fællesskabets 
regnskaber: 
(i) udgifter i forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, som er udskudt på grund af 
manglende disponible bevillinger 
(ii) forpligtelser i forbindelse med visse medlemsstaters anmodning om godtgørelse af 
udgifter i tilknytning til EUGFL, Udviklingssektionen 
(iii) gæld til medlemsstaterne i forbindelse med regnskabsafslutningen for EUGFL, 
Garantisektionen 
(iv) udgifter i 1987 i forbindelse med standardrefusionen til medlemsstaterne af 
omkostninger ved opkrævningen af egne indtægter 
(v) gæld som følge af den del af det særlige program for afsætning af smør, som allerede blev 
gennemført i 1987 
Subtotal (c) 
Subtotal (1) 
(2) Anslåede potentielle udgifter i forbindelse med afsætning af oplagrede landbrugsvarer, som er 
opkøbt ved intervention i henhold til bestemmelserne for EUGFL, Garantisektionen 
I alt (A) 
B — Andre potentielle udgifter 
(1) Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Udviklingssektionen (femårig 
budgetramme) 
(2) Rammeprogram for fiskeristrukturerne (vejledende femårig bevillingsramme) 
(3) Forpligtelser i forbindelse med de af Kommissionen vedtagne programmer for den kvotafrie del 
af EFRU (flerårige bevillingsrammer) 
(4) Integrerede middelhavsprogrammer (særlige budgetposter) 
(5) Forpligtelser over for medlemsstater og tredjelande i henhold til flerårige programmer inden for 
budgettets afsnit 7 (forskning, energi, etc.): vedtagne programafgørelser 
(6) Udviklingsbistand i henhold til den første og anden protokol med middelhavslandene 
I alt (B) Pr. 
31.12.1987 
750,9 
13 435,8 
4 546,6 
40,7 
442,7 
1 534,8 
6 564,8 
20 751,5 
5 733,00) 
26 484,5 
3 700,0 
678,0 
3 243,0 
1 397,0 
5 121,0 
466,0 
14 605,0 Pr. 
31.12.1986 
750,9 
819,9 
11 681,7 
693,0 
107,9 
800,9 
14 053,4 
8 801,7 
22 855,1 
3 504,0 
800,0 
974,0 
1 600,0 
1 460,0 
93,0 
8 431,0 
(') Offentlig oplagring (ekskl. den mængde smør under det særlige afsætningsprogram, som skal afsættes i 1988) — 3 659,1 mio ECU; »blandet« alkohol -
430,9 mio ECU; gæld som følge af det særlige program for afsætning af smør — (1988) 1 643,0 mio ECU. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 15 
Tabel 1.5 — Oversigt over uindfriede forpligtelser (opdelte bevillinger) 
(Mio ECU) 
Udviklingen i 
forpligtelserne 
Uindfriede forpligtelser i alt ved 
regnskabsårets begyndelse 
Bortfald og omvurdering af tidligere 
års forpligtelser 
Betalinger i henhold til tidligere års 
forpligtelser 
Tidligere års uindfriede forpligtelser i 
alt ved regnskabsårets udgang 
Forpligtelser indgået i regnskabsåret 
Betalinger i henhold til regnskabs­
årets forpligtelser 
Uindfriede forpligtelser i alt ved 
regnskabsårets udgang 
Forpligtelser fordelt på budgetafsnit: 
— Landbrugsstrukturer (afsnit 3) 
— Fiskeri (afsnit 4) 
— Regional og transportpolitik (af­
snit 5) 
— Socialpolitik (afsnit 6) 
— Forskning, energi, etc. (afsnit 7) 
— Samarbejde med udviklingslande 
(afsnit 9) 1985 
10 346,1 
-965,2 
-2 639,1 
6 741,8 
+ 7 663,5 
-2 600,2 
11 805,1 
1 169,3 
125,8 
5 336,2 
2 850,5 
1 066,7 
1 256,6 (+14,1 %) 
(+1,5%) 
( + 40,1 %) 
(+14,4%) 
(+12,8%) 
( + 34,1 %) 
(+12,3%) 1986 
11 805,1 
-1 298,0 
-3 860,1 
6 647,0 
+ 9 121,2 
-3 310,1 
12 458,1 
1 259,8 
187,3 
6 049,0 
2 071,0 
1 278,1 
1 612,9 (+5,5%) 
( + 7,7%) 
( + 48,9%) 
(+13,4%) 
(-27,4%) 
(+19,8%) 
( + 28,4%) 1987 
12 458,1 
-1 259,3 
-3 871,5 
7 327,3 
+ 10 866,1 
- 3 962,6 
14 230,8 
1 253,8 
255,3 
6 982,2 
2 182,7 
1 649,1 
1 907,7 (+14,2%)(!) 
( + 0,5%) 
( + 36,3%) 
(+15,4%) 
(+5,4%) 
( + 29,0%) 
(+18,3%) 
(') Tallene i parentes angiver den procentvise stigning i forhold til det foregående regnskabsår. 
(c) forpligtelser i forbindelse med fødevarehjælp og i 
forbindelse med gennemførelsen af programmerne 
for 1986 og tidligere år, anslået til 75 mio ECU (mod 
131 mio ECU i 1986). 
1.20. Forvaltningsregnskabet har i flere år omfattet en 
forfaldsplan — opdelt på budgetafsnit — for betalinger i 
henhold til uindfriede forpligtelser. Betalingerne i 
forfaldsplanen udgjorde sammenlagt 13 435,8 mio ECU 
ultimo 1987, og i denne forbindelse er der ikke taget 
hensyn til de betalingsbevillinger, der er fremført fra 1987 
til 1988. Hvad angår de øvrige potentielle forpligtelser og 
udgifter, opfordrede Retten i årsberetningerne for 
regnskabsårene 1985 og 1986 (14) Kommissionen til at 
»forsøge at udarbejde en forfaldsplan for betalinger i 
forhold til forpligtelser«. Rådet tilsluttede sig fuldt ud 
denne opfordring i bemærkningerne til henstillingen om 
meddelelse af decharge for regnskabsåret 1986. Retten 
konstaterer, at Kommissionen endnu ikke har opstillet og 
end ikke har overvejet at opstille en sådan forfaldsplan. 
Budgetmyndigheden kan derfor ikke engang tilnærmel­
sesvis danne sig et indtryk af, hvornår disse udgifter 
forfalder til betaling i de kommende regnskabsår. Retten 
mener fortsat, at der her er tale om en alvorlig mangel ved 
den overslagsbaserede forvaltning og den budget­
tilbageholdenhed, som Det Europæiske Råd fremsatte 
krav om på de seneste møder i Fontainebleau og 
Bruxelles. 1.21. Men selv i forbindelse med uindfriede forpligtelser 
er Kommissionen — som det fremgår af tabel 1.6 — ikke 
tilstrækkelig nøjagtig, endsige stringent, ved opstillingen 
af de forventede forfaldsplaner for betalinger. De 
foretagne betalinger pr. 31. december 1987 nåede faktisk 
kun op på 77,6 % af de samlede forventede betalinger, 
som for det pågældende regnskabsår blev fastlagt i april-
maj 1987, dvs. blot syv til otte måneder i forvejen. I øvrigt 
kan der konstateres endnu større afvigelser i forbindelse 
med gennemførelsen af politikken på nogle områder. I 
1987 udgjorde betalingerne således kun henholdsvis 47 og 
65 % af de uindfriede forpligtelser (1987-tranche) i 
forbindelse med udviklingssamarbejde og socialpolitik. 
Det er op til Kommissionen at fastslå, i hvilken 
udstrækning den ringe udnyttelse af betalingsbevilling­
erne skyldes et mangelfuldt overslag eller en strammere 
forvaltning af forpligtelserne. 
1.22. I årsberetningen for regnskabsåret 1986 (15) 
fremhævede Retten, at med hensyn til uindfriede 
forpligtelser »henstår der meget store beløb ... meget 
længe og til tider endda i mere end ti år«. Retten henledte 
ligeledes opmærksomheden på en tidligere bemærkning, 
hvor den »påtalte ... en undertiden ineffektiv styring af 
udestående forpligtelser inden for områderne fiskeri, Den 
Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Den 
Europæiske Socialfond (ESF)«. Retten skal på ny 
16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
fremføre, hvor nødvendigt det er, at Kommissionen siden 1986 for Socialfonden (jf. tabel 1.7). I denne 
efterkommer Rettens henstilling om, »at de ønskede forbindelse skal Retten fremhæve forsinkelsen på flere år 
forbedringer med hensyn til opfølgningen af uindfriede ved afslutningen af regnskaberne for fødevarehjælp (jf. 
forpligtelser gennemføres« (16), hvilket har været tilfældet pkt. 2.65). 
Tabel 1.6 — Uindfriede forpligtelser pr. 31. december 1986. Sammenholdelse af forventede med faktiske betalinger i 1987 
(Mio ECU) 
Sektor 
3. Landbrugsstrukturer 
4. Fiskeri 
5. Regionalpolitik 
6. Socialpolitik 
7. Forskning, energi etc. 
9. Udviklingssamarbejde 
lait Forventede 
betalinger 
i 1987 C1) 
(1) 
287,9 
66,4 
1 613,2 
1 510,6 
543,7 
969,6 
4 991,4 Betalinger i 1987 
Af 
bevillinger 
for 1987 
(2) 
250,0 
45,8 
1 503,2 
773,8 
442,7 
225,4 
3 241,0 Af 
fremførsler 
fra 1986 
(3) 
29,5 
2,5 
108,1 
208,1 
52,4 
230,0 
630,5 lait 
(4) = (2)+ (3) 
279,5 
48,3 
1 611,3 
981,9 
495,1 
455,4 
3 871,5 Faktiske 
betalinger 
i % af 
forventede 
(5) = (4)/(l) 
97,1 
72,7 
99,9 
65,0 
91,1 
47,0 
77,6 
C1) Jf. forvaltningsregnskabet for 1986, bind V, s. 30 (Dok. KOM(87) 191). 
Tabel 1.7 — Uindfriede forpligtelser i henhold til opdelte bevillinger pr. 31. december 1987(x)(2) 
(Mio ECU) 
Landbrugsstrukturer 
(afsnit 3) 
Fiskeri (afsnit 4) 
Regional- og trans­
portpolitik (afsnit 5) 
Socialpolitik 
(afsnit 6) 
Forskning, energi, 
etc. (afsnit 7) 
Samarbejde med 
udviklingslande 
lait Regnskabsår, hvori forpligtelserne blev indgået 
1977 
(2,2) 
2,1 
(9,5) 
2,6 
(3,8) 
2,4 
(15,5) 
7,1 1978 1979 
(1,8) (9,7) 
1,0 6,3 
(0,2) 
(15,8) (50,8) 
12,3 41,4 
(3,1) (1,1) 
(1,3) 
0,9 
(5,1) (26,6) 
4,3 15,9 
(25,8) (89,7) 
17,6 64,5 1980 
(17,5) 
13,4 
(0,02) 
(114,3) 
81,1 
(5,8) 
0,02 
(11,1) 
8,2 
(40,6) 
25,9 
(189,3) 
128,6 1981 
(44,5) 
32,7 
(0,8) 
0,5 
(254,7) 
213,6 
(23,8) 
1,9 
(8,4) 
5,6 
(81,8) 
60,3 
(414,0) 
314,6 1982 
(73,1) 
43,2 
(2,7) 
2,2 
(319,7) 
274,9 
(62,3) 
0,9 
(21,2) 
14,4 
(84,8) 
61,0 
(563,8) 
396,6 1983 
(139,1) 
74,1 
(4,7) 
3,5 
(451,0) 
336,6 
(169,4) 
16,7 
(64,4) 
26,4 
(105,6) 
89,0 
(934,2) 
546,3 1984 
(199,6) 
138,8 
(23,3) 
1-4,6 
(927,1) 
693,5 
(135,5) 
27,2 
(135,4) 
66,0 
(225,3) 
183,0 
(1 646,2) 
1 123,1 1985 
(369,1) 
268,7 
(40,9) 
23,7 
(1 367,2) 
1 024,2 
(379,9) 
54,7 
(348,2) 
168,5 
(263,2) 
201,6 
(2 768,5) 
1 741,4 1986 
(403,2) 
312,3 
(114,7) 
87,9 
(2 538,9) 
1 452,3 
(1 290,1) 
278,1 
(688,1) 
398,5 
(776,1) 
434,5 
(5 811,1) 
2 963,6 1987 
361,1 
122,9 
2 849,7 
1 803,2 
960,6 
829,9 
6 927,4 (1 259,8) 
1 253,7 
(187,3) 
255,3 
(6 049,0) 
6 982,2 
(2 071,0) 
2 182,7 
(1 278,1) 
1 649,1 
(1 612,9) 
1 907,8 
(12 458,1) 
14 230,8 
(>) Kilde: Bind V i forvaltningsregnskaberne for 1986 og 1987. 
(2) Situationen pr. 31. december 1986 angives i parentes. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17 
1.23. I øvrigt konstaterer Retten, at samtlige uindfriede 
forpligtelser i reglen betragtes som nærmest svarende til 
retlige og dermed så godt som uundgåelige forpligtelser. I 
betragtning af det store spillerum, Kommissionen har 
med hensyn til fastlæggelse af regnskabsmæssige forplig­
telser, gør dette forhold sig ikke altid gældende. Således 
blev der f.eks. i forbindelse med tilpasning af kapaciteter­
ne inden for fiskerisektoren sammenlagt indgået forplig­
telser for 26,3 mio ECU den 29. december 1987 blot på 
grundlag af en afgørelse fra Kommissionen, der fastsatte 
maksimalbeløbet for medlemsstaternes støtteberettigede 
udgifter. I forbindelse med kontrakter med omkostnings­
deling inden for energiområdet indgås der på samme 
måde forpligtelse for beløbene, allerede når der foreligger 
en afgørelse fra Rådet eller Kommissionen, normalt flere 
måneder inden kontrakterne undertegnes, mens Kom­
missionen inden for andre områder først indgår forplig­
telser, når kontrakterne er klar til undertegnelse. Retten 
skal henstille til Kommissionen, at den fremover skelner 
mellem forpligtelser, som svarer til retlige forpligtelser 
over for tredjemand, og forpligtelser, som kun svarer til 
afgørelser eller generelle overslag fra Kommissionens 
side. 
Revision af finansforordningen 
1.24. Retten skal minde om, at der i forbindelse med 
revisionen af finansforordningen, der blev påbegyndt i 
1981, i regnskabsåret 1987 pludselig blev fremsat en lang 
række enkeltstående ændringsforslag, der i mange 
tilfælde var indbyrdes modstridende, uden at bestræbel­
serne for at nå frem til en generel afklaring af denne i 
Fællesskabets lovgivningssystem så centrale tekst førte til 
noget endeligt resultat. Særlig i udtalelserne nr. 4/87,5/87, 
6/87 og 7/87 (17) har Retten allerede haft lejlighed til at 
fremsætte sine formelle og reelle indsigelser mod en sådan 
lovgivningsmetode, som medfører en svækkelse af selve 
Fællesskabets retssystem. 
1.25. I den »indledende bemærkning« til bemærknin­
gerne til henstillingen om meddelelse af decharge for 
regnskabsåret 1986 (12) understregede Rådet, at revisio­
nen af finansforordningen, sammen med undersøgelsen 
af forslagene med hensyn til den fælles landbrugspolitik, 
strukturfondene, overensstemmelsen mellem indtægter 
og udgifter samt budgetdisciplinen, »går i samme retning 
som de bemærkninger, Retten har fremsat i forbindelse 
med adskillige regnskabsår«, og som vedrører de 
vanskeligheder, som skaber »usikkerhed om budgettets 
rolle som overslags- og forvaltningsredskab«. Retten er af 
den opfattelse, at hvis Kommissionen har til hensigt at 
leve op til sit ansvar med hensyn til budgetgennemførel­
sen, bør den vende tilbage til traktaternes grundlæggende 
budgetprincipper og træffe de nødvendige foranstalt­
ninger for at forbedre sin evne til at kontrollere og 
forvalte det almindelige budget. FØLGER AF DELT FORVALTNING 
Princippet om delt forvaltning og kontrol 
1.26. Forvaltningen af de fleste af Fællesskabets 
budgetudgifter er enten overdraget til myndigheder eller 
erhvervsdrivende i medlemsstaterne (f.eks. udgifterne i 
forbindelse med landbrugsgaranti og opkrævning af egne 
indtægter) eller varetages sammen med medlemsstaterne 
(f.eks. i forbindelse med strukturpolitikken). Delingen af 
forvaltningsansvaret indvirker på gennemførelsen af 
kontrollen med netop denne forvaltning. Kontrollen 
foretages af og i medlemsstaterne sammen med Kommis­
sionen. Selv om forvaltningsformerne er forskellige, har 
de dog det til fælles, at de i overensstemmelse med EØF-
traktatens artikel 5 forudsætter et aktivt samarbejde 
mellem Kommissionen og de berørte myndigheder i 
medlemsstaterne, bl.a. med hensyn til tilsyn, udveksling 
af oplysninger, koordinering og opfølgning af de 
resultater, der således opnås. I forbindelse med revisions­
arbejdet vedrørende regnskabsåret 1987 har Retten 
koncentreret sig om at fastlægge, hvorledes disse 
mekanismer virker både på fællesskabsplan og på 
nationalt plan. 
1.27. Af Rettens revision i 1987 kan der drages visse 
konklusioner, som for Retten at se vil få stor betydning 
for gennemførelsen af budgetdisciplinen. Retten er af den 
opfattelse, at en stramning inden for dette område ikke 
blot bør give sig udslag i udgiftslofter på visse områder, 
men også i en forbedring af kvaliteten af de budget­
mæssige valg og af forvaltningen af fællesskabsmidlerne. 
De følgende bemærkninger vedrører således i ligeså høj 
grad vurderingen af den økonomiske forvaltning som 
lovligheden og den formelle rigtighed af de reviderede 
foranstaltninger. 
Problemer i forbindelse med ansvar s delingen 
inden for flere af Fællesskabets større 
aktivitetsområder 
1.28. Retten skal på ny minde om, at visse medlemssta­
ter ikke opfylder deres forpligtelser med hensyn til 
samarbejdet med Kommissionen inden for visse områder 
(jf. punkt 3.33, 3.34, 3.82, 4.91, 5.37 og 5.42), og samtidig 
fremhæve, at Kommissionen ikke altid i tilstrækkeligt 
omfang har bestræbt sig på at foretage den nødvendige 
koordinering og det nødvendige tilsyn for at lade 
medlemsstaternes kontrol indgå i en integreret metode på 
18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
EF-plan (jf. punkt 4.85(a)). Alvorlige mangler inden for 
dette område skaber ikke blot en stor afstand mellem 
lovgiverens hensigter og foranstaltningernes praktiske 
gennemførelse på lokalt plan (jf. punkt 4.133(a)), men 
risikerer ligeledes at belaste fællesskabsfinanserne i et ikke 
ubetydeligt omfang. 
1.29. I forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, 
spiller toldmyndighederne en afgørende rolle blandt de 
mange forskellige nationale myndigheder, som er med til 
at forvalte og værne om fællesskabsmidlerne. Toldmyn­
dighederne foretager den grundlæggende kontrol af 
eksportrestitutioner og visse udbetalinger af monetære 
udligningsbeløb. Med hensyn til egne indtægter påhviler 
det i øvrigt toldmyndighederne at opkræve told- og 
landbrugsafgifter og også moms i visse medlemsstater. 
1.30. Efter at have gennemgået resultatet af de nationa­
le toldmyndigheders arbejde inden for disse områder ser 
Retten sig nødsaget til i høj grad at tage forbehold med 
hensyn til effektiviteten ved opkrævningen af Fællesska­
bets indtægter og den formelle rigtighed af visse udgifter. 
Retten skal især henlede opmærksomheden på de 
forhold, den har konstateret i forbindelse med ordningen 
om fællesskabsforsendelse (jf. punkt 3.32-3.35) og 
eksportrestitutioner (jf- punkt 4.20-4.59). Retten er 
faktisk af den opfattelse, at de nationale toldmyndigheder 
ikke altid udøver den kontrol med sikringen og forvalt­
ningen af fællesskabsmidlerne, der er et minimum i 
henhold til gældende bestemmelser, og som er acceptabel 
for at nå de mål, der er fastlagt i traktaterne; Kommissio­
nen har heller ikke altid holdt sig tilstrækkeligt orienteret 
om de kontrolordninger, myndighederne har indført (jf. 
punkt 3.8, 3.32 og 4.76-4.85(e)). 
1.31. I øvrigt råder Kommissionen stadig ikke over et 
ajourført og komplet oplysningsmateriale vedrørende de 
forvaltnings- og kontrolsystemer, der er indført i 
medlemsstaterne i forbindelse med interventionsoplag-
ring (jf. punkt 4.78) og i forbindelse med gennemførelsen 
af Rådets direktiv 77/435/EØF af 27. juni 1977 (18) om 
medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, der 
indgår i ordningen for finansiering gennem EUGFL, 
Garantisektionen (jf. punkt 4.8l(a)). Desuden gør 
proceduren for regnskabsafslutning det stadig ikke 
muligt for Kommissionen at udtale sig om troværdig­
heden af medlemsstaternes regnskaber (jf. punkt 4.85). 
Da Kommissionen ikke har et klart overblik over de 
anvendte nationale ordninger, kan den fortsat hverken 
danne sig et indtryk af det faktiske omfang og den 
egentlige karakter af de svigagtige forhold, som er til 
skade for EUGFL, Garantisektionen, eller af disse 
forholds fordeling på de forskellige støtteforanstaltninger 
inden for landbruget. 
1.32. I forbindelse med EUGFL, Udviklingssektionen, 
har man kunnet konstatere, at mange af medlemsstater­
nes programmer for kornoplagring er baseret på en 
produktionsstigning, uden at der er taget hensyn til 
udsigterne til stabilisering eller reduktion af Fællesska­
bets overskud med en deraf følgende lettelse af EUGFL, Garantisektionens finansielle byrde (jf. punkt 5.1 l(a)). 
Kommissionen er for sin del ikke i tilstrækkelig grad 
opmærksom på dette problem, når den godkender 
programmerne, og søger i reglen ikke i tilstrækkeligt 
omfang at indhente de oplysninger og benytte de 
analyseredskaber, som er en forudsætning for gennemfø­
relsen af en effektiv strukturpolitik ved hjælp af rationelle 
investeringer (jf. punkt 5.38). Endelig forholder det sig 
således, at Kommissionen hverken konsekvent gennem­
går eller udnytter de rapporter om iværksatte projekter, 
den måtte have til rådighed (jf- punkt 5.26). Både i 
Kommissionen og i medlemsstaterne er der således 
mangel på oplysninger om resultaterne af de gennemførte 
foranstaltninger, og der foretages utilstrækkelige analyser 
heraf, og det er derfor ikke muligt at konstatere, om 
Fællesskabets målsætninger er realiseret (jf. punkt 5.42). 
1.33. I øvrigt gælder det — stadig i forbindelse med 
EUGFL, Udviklingssektionen — at iværksættelsen af 
EF's bistand til fremskyndelse af landbrugsudviklingen i 
Grækenland er præget af et misforhold mellem på den ene 
side den meget omfattende regulering i EF-bestemmelser-
ne og på den anden side den meget begrænsede kontrol 
med bestemmelsernes gennemførelse (jf. punkt 5.45). De 
talrige fællesskabsforanstaltninger, der er igangsat, 
vidner desuden om en manglende helhedsopfattelse. I 
forbindelse med foranstaltninger af et sådant omfang bør 
der fra starten træffes de nødvendige forholdsregler med 
hensyn til tilsyn og kontrol, og spørgsmålet om udgifter­
nes støtteberettigelse bør give anledning til en vedvarende 
informationsindsats og konstant bistand fra Kommissio­
nens side for at fremhæve formålene med EF-ordningen 
og for at nå frem til den mest effektive udnyttelse af 
bistanden (jf- punkt 5.48-5.50). 
1.34. Med hensyn til finansieringen af integrerede 
foranstaltninger med strukturelt sigte er retningslinjerne 
for forvaltningen af de forskellige finansieringsinstru­
menter ikke blevet tilpasset på fællesskabsplan for at tage 
hensyn til krav og målsætninger i forbindelse med den 
integrerede metode (jf. punkt 6.78). I øvrigt bevirker 
manglen på hensigtsmæssige regler for regnskabføringen, 
at man ikke kan få kendskab til det reelle indhold af eller 
det nøjagtige udviklingsforløb for de finansierede 
initiativer. For forskellige samordnede initiativer mangler 
der generelle regnskabsbilag og gennemførelsesrappor-
ter, og derfor foretager Kommissionen hverken en 
opfølgning af foranstaltningerne eller en evaluering af 
resultaterne heraf (jf. punkt 6.80). 
1.35. Især i forbindelse med EFRU bør gennemgangen 
af de rapporter, medlemsstaterne skal indsende om 
iværksættelsen af regionaludviklingsprogrammer og om 
udnyttelsen af de væsentligste afsluttede infrastruktur­
projekter, føre til en endelig fastlæggelse af en metode til 
måling og vurdering af investeringernes udnyttelse. Et 
sådant redskab er nødvendigt for at få kendskab til 
projekternes betydning for den regionale udvikling og for 
at kunne vurdere denne betydning; indirekte burde dette 
redskab også gøre det muligt at forbedre de metoder, der 
anvendes ved forundersøgelsen af støtteanmodningerne, 
således at det fremover bliver lettere at træffe de rigtige 
beslutninger og omsætte dem i praksis (jf- punkt 6.75). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19 
1.36. Hvad angår Den Europæiske Socialfond, ville den 
være et mere effektivt finansieringsredskab, som lettere 
kunne kontrolleres, hvis bl.a. kriterierne for tilskudsbe-
rettigelse og prioritering blev gjort klare og præcise, hvis 
medlemsstaterne fik nøjagtige instrukser om de oplys­
ninger, der kræves og de former for kontrol, der skal ligge 
til grund for den nationale attestation, og endelig hvis 
Kommmissionens kontrolbeføjelser blev udnyttet i fuldt 
omfang og regelmæssigt, samt var forbundet med 
effektive sanktioner (jf. punkt 7.9). I øvrigt har Kommis­
sionen ikke i tilstrækkelig grad taget ved lære af 
erfaringen og anvendt alle oplysninger af værdi for 
videreførelsen og for udviklingen af forsøgsaktioner 
under Socialfonden; dette gælder såvel en nærmere 
afgrænsning af forsøgsområdet som den økonomiske 
forvaltning og vurderingen af resultaterne (jf. punkt 
7.55). 
1.37. Som følge af manglen på hensigtsmæssige oplys­
ninger begrænses Kommissionens — og dermed budget­
myndighedens og Rettens — muligheder for at efterprø­
ve, om fællesskabsmidlerne anvendes på forsvarlig vis; 
desuden vanskeliggøres den efterfølgende vurdering, som 
er absolut nødvendig, og som burde gøre det muligt at 
forbedre, om ikke optimere, udnyttelsen af de midler, som 
senere bevilges til nye foranstaltninger af samme art. 
Problemer i forbindelse med EIB's mandat 
1.38. Retten har aldrig på nogen måde forsøgt at 
kontrollere de transaktioner, Den Europæiske Investe­
ringsbank (EIB) gennemfører på grundlag af egne midler. 
Retten må dog konstatere, at den i stadigt større omfang 
hindres i at udøve sine revisionsbeføjelser i henhold til 
traktaterne, for så vidt angår fællesskabsmidler, der 
anvendes under Kommissionens ansvar til finansiering af 
foranstaltninger, som EIB deltager i på den ene eller den 
anden måde (EIB forvalter fællesskabsmidler ifølge 
fuldmagt fra Kommissionen, rentegodtgørelse, samfi­
nansiering, etc). 
1.39. De fleste af de midler, som forvaltes af EIB, låner 
Kommissionen på kapitalmarkedet, hvorefter de fordeles 
med hjælp fra EIB. I årsberetningen for regnskabsåret 
1986 (19) anførte Retten, at »under Rettens revision af 
NIC-lånetransaktionerne for regnskabsåret 1985 viste 
det sig, at de oplysninger og dokumenter, som Kommis­
sionen blev anmodet om og stillede til rådighed, ikke var 
tilstrækkelige til, at Retten kunne tage stilling til, i hvilken 
udstrækning den målsætning, der fremgår af Rådets 
afgørelser, var realiseret«. Da dette forhold har gjort sig 
gældende ved flere lejligheder, har Retten set sig 
foranlediget til at være særlig opmærksom på, hvordan 
Kommissionen forvalter disse midler, og dermed hvordan 
Retten kan udøve sine revisionsbeføjelser. 1.40. Kommissionens formand ønskede i skrivelse af 
25. april 1988 til Rettens formand at »bekræfte, at 
Kommissionen på ingen måde har ændret sin grundlæg­
gende holdning til Rettens beføjelser i forbindelse med 
transaktioner, der forvaltes af EIB, og at Kommissionen 
ikke mener, at artikel 10 i Rådets afgørelse 87/182/EØF 
vedrørende NIC IV kan udlægges således, at den 
begrænser Rettens beføjelser i henhold til traktaterne«. I 
denne skrivelse stiller Kommissionen — som i øvrigt 
allerede i svarene til Rettens bemærkninger vedrørende 
regnskabsåret 1985 (20) og 1986 (21) — i udsigt, at 
konkrete bestemmelser om udøvelsen af Rettens revi­
sionsbeføjelser endelig snart vil blive vedtaget af de 
berørte parter. 
1.41. Eftersom Rettens revisionsbeføjelser ligger fast i 
henhold til de gældende bestemmelser og ikke bestrides af 
de berørte institutioner, er det som tidligere anført kun i et 
konstruktivt øjemed, at Retten bl.a. med henblik på 
stedlige revisionsbesøg har foreslået en fælles indsats for 
at få fastlagt bestemmelser for udøvelsen af Rettens 
beføjelser. Derved kan der tages hensyn dels til overlap­
ningen mellem Kommissionens og EIB's interventioner, 
dels til EIB's ønske om ikke udadtil at fremstå som 
underlagt Rettens revision. De bestemmelser, Retten 
henviser til i punkt 1.40, har forbillede i den aftale, der er 
truffet med Kommissionen om revision i forbindelse med 
EKSF's lånoptagelse og långivning, og i henhold til 
hvilken Retten kan ledsage Kommissionen på dens 
selvstændige kontrolbesøg på stedet. 
1.42. I forbindelse med revisionsbesøg i oktober og 
november 1987 måtte Retten imidlertid rent faktisk 
konstatere, at EIB havde henvendt sig til modtagere af 
NIC-lån, som forvaltes af EIB for Fællesskabets regning, 
med henblik på at modsætte sig Rettens revision på 
stedet. Begrundelsen var, at de pågældende midler blev 
forvaltet af EIB i henhold til fuldmagt fra Kommissionen, 
og at modtagerne derfor ikke kunne acceptere, at Retten 
aflagde revisionsbesøg, uden at der forelå en »revisions-
tilladelse« fra EIB (jf- punkt 11.7-11.19). 
1.43. EIB deltager ligeledes i forvaltningen af en anden 
kategori af fællesskabsmidler, nemlig budgetbevillinger 
under kapitel 96, »Samarbejde med middelhavslande«. I 
1987 blev Retten ganske uventet forhindret i at gennem­
føre revision på stedet af disse bevillinger. På Cypern 
nægtede de nationale myndigheder Retten adgang til at 
foretage en stedlig revision af en del af de projekter, der 
finansieres over budgetmidler, idet der klart blev taget 
hensyn til pression fra EIB's side. Kommissionen havde 
for sin del undladt at oplyse denne modtager af 
fællesskabsmidler om kontrolforpligtelserne i henhold til 
aftalerne med Fællesskabet. Baggrunden for dette afslag 
skulle være, at EIB på grundlag af egne midler deltager i 
finansieringen af en del af de pågældende projekter (jf. 
punkt 9.6). 
20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
1.44. De argumenter, der således er fremsat imod 
Retten, er så meget desto mindre acceptable, som de 
kunne medføre, at andre områder inden for fællesskabs­
budgettet i analogi hermed helt unddrages Rettens 
revision; dette ville alvorligt kunne krænke dechargemyn­
dighedens beføjelser i henhold til traktaterne. Retten skal 
desuden fremhæve, at EIB's holdning i de omtalte 
konkrete tilfælde er så meget desto mindre forståelig, som 
Retten aldrig har haft vanskeligheder af denne art, når 
den har revideret foranstaltninger, som har været 
samfinansieret eller forvaltet af internationale finansie­
ringsorganer. 
1.45. Af ovenstående fremgår det tilstrækkelig klart, 
hvilket ansvar Kommissionen har for allerede igennem en 
årrække at have gjort det sværere og sværere for de 
berørte budgetmyndigheder og politiske instanser at råde 
over revisionsresultater, som kan sætte dem i stand til 
med fuldt kendskab til de givne forhold at vurdere anvendelsen af de meget omfattende midler, som de 
bevilger hvert år. 
Afsluttende bemærkning om delt forvaltning 
1.46. Retten konstaterer, at Kommissionen inden for 
nogle af Fællesskabets vigtige aktivitetsområder — 
frivilligt eller på grund af gældende bestemmelser — i 
stadig større omfang har kunnet fralægge sig ansvaret 
eller ligefrem opgive at bære det ansvar, der påhviler den, 
uden at denne tendens indtil videre i tilstrækkelig grad er 
blevet opvejet af indførelsen af en fællesskabsordning for 
tilsyn og kontrol fra centralt hold. Med hensyn til de 
transaktioner, der finansieres ved hjælp af fællesskabs­
midler, og som EIB deltager i på forskellig måde, har 
Retten al mulig grund til at frygte, at den på grund af 
manglende indsats fra Kommissionens side efterhånden 
vil se sit virke som det øverste eksterne revisionsorgan 
miste al betydning, eller ligefrem blive umuliggjort. 
C1) EFTL 86 af 30.3.1987. 
(2) EFTL 211 af 3.8.1987. 
(3) EFTL 79 af 21.3.1987. 
(4) EFTL 211 af 3.8.1987, s. 58. 
(5) Aftale mellem regeringerne af 2. og 3. oktober 1984. 
(6) EFTL 356 af 31.12.1977. 
(7) EFTL 320 af 17.11.1983, s. 1. 
(8) EFTL 304 af 27.10.1987. 
(9) EFT L 185 af 15.7.1988, s. 1. 
(1(>) Udtalelse nr. 3/88, EFT C 166 af 25.6.1988, s. 7. 
(n) I henhold til den opdeling, Kommissionen har vedtaget at 
følge mellem »obligatoriske« og »ikke-obligatoriske« 
udgifter i forvaltningsregnskabet. Jf. også EØF-Traktatens 
artikel 203, stk. 9. 
(12) Dok. Rådet 4581/1/88. (13) EFTL 78 af 20.3.1987, s. 
(14) EFT C 321 af 15.12.1986, 
EFT C 336 af 15.12.1987, 
05) EFT C 336 af 15.12.1987, 
06) EFT C 336 af 15.12.1987, 
(17) Udtalelse nr. 4/87, EFT C 
Udtalelse nr. 5/87, EFT C 
Udtalelse nr. 6/87, EFT C 
Udtalelse nr. 7/87, EFT C 
(!8) EFTL 172 af 12.7.1977, s 
(19) EFT C 336 af 15.12.1987, 
(20) EFT C 321 af 15.12.1986, 
(21) EFT C 336 af 15.12.1987, 9. 
punkt 1.6. 
punkt 1.13. 
punkt 2.55. 
punkt 2.57. 
337 af 16.12.1987, s. 6. 
337 af 16.12.1987, s. 8. 
337 af 16.12.1987, s. 10. 
339 af 17.12.1987, s. 16. 
. 17. 
punkt 14.26. 
svar til punkt 73-74. 
svar til punkt 14.27-14.30. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 21 
KAPITEL 2 
Budgetgennemførelsen og regnskaberne 
2.1 
2.1 
2.2 
2.2 
2.6 
2.7 
2.11 
2.15 — 2.16 
— 2.16 
— 2.5 
— 2.10 
— 2.14 
— 2.16 2.0. INDHOLD Punkt 
Analyse af gennemførelsen af det almindelige budget for 1987 
Generelle oplysninger 
Budgetoverslag og forvaltning af bevillingerne 
Samlet vurdering af udnyttelsen af bevillingerne 
Bevillingsoverførsler 
Fremførte betalingsbevillinger 
Analyse af udnyttelsen af bevillinger 
Ordningen med foreløbige tolvtedele 
Overholdelse af finansforordningen 2.17 — 2.39 
Bemærkninger foranlediget af revisionen af vederlag udbetalt af Rådet, 
Domstolen og Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Finansinspektørens kontrol 
Adskillelse af funktioner 
Mangel på interne regler om gennemførelsen af budgettet 
Fremgangsmåder ved indgåelse af forpligtelser og ved betalinger 
Parlamentet 
Rådet 
Kommissionen 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Budgetkontering 
Bogføringsbilag 
Tilbagesøgning af forskud på aktionsudgifter 2.40 — 2.54 
Procedurer til identificering af tilbagesøgte beløb samt til bogføring af 
forskud 2.41 
Anvendelse af tilbagesøgte forskud til finansiering af nye udgifter 2.44 
Opførelse i årsregnskaberne af tilbagebetalte forskud og af forskud 
genanvendt til finansiering af nye udgifter 2.47 
Inkasseringsprocedurer 2.50 
Afsluttende bemærkning om tilbagesøgning af forskud 2.52 
Regnskabsaflæggelsen og Fællesskabernes status 2.55 
Kasseunderskud i Parlamentet 2.55 
Indtægter, der endnu ikke er indbetalt 2.56 
Skatter og afgifter, der skal refunderes 2.57 
Forskud til personalet 2.60 
I hvor høj grad er EUGFL, Garantisektionens regnskaber troværdige og 
komplette 2.61 
Afslutning af regnskaberne for fødevarehjælp 2.65 
Tilsyn med bankkonti 2.66 
Diverse indtægter, der skal konteres 2.69 
Lån til Middelhavslande 2.70 
Kursdifferencer 2.71 2.18 
2.19 
2.27 • 
2.30 
2.31 
2.31 
2.34 
2.35 
2.36 
2.38 
2.39 — 2.30 
— 2.26 
— 2.29 
— 2.37 
— 2.33 
— 2.37 
— 2.43 
— 2.46 
— 2.49 
— 2.51 
— 2.54 
— 2.71 
2.59 
2.64 
2.68 
22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
ANALYSE AF GENNEMFØRELSEN AF 
DET ALMINDELIGE BUDGET FOR 1987 
Generelle oplysninger 
2.1. I henhold til artikel 77 i finansforordningen af 21. 
december 1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers 
almindelige budget (l) har Revisionsretten fra Kommis­
sionen modtaget De Europæiske Fællesskabers forvalt­
ningsregnskab, analysen af den økonomiske forvaltning 
og status for regnskabsåret 1987 (2). Tabel2.1 og 2.2 viser 
for 1987 henholdsvis udviklingen i og udnyttelsen af de 
disponible bevillinger for hovedområderne under EF's 
virksomhed. Nærmere oplysninger om udviklingen i og 
udnyttelsen af disse bevillinger findes i denne beretnings 
bilag III, tabel 6, 7 og 14. Yderligere finansielle 
oplysninger vedrørende Den Europæiske Udviklings- og 
Garantifond for Landbruget, Garantisektionen 
(EUGFL, Garantisektionen) findes i tabel 2.3, der viser 
fordelingen af udgifter efter kapitler og efter deres 
økonomiske art, samt i tabel 2.4, der viser fordelingen og 
udnyttelsen af bevillinger i 1987, herunder anvendelsen af 
overførsler mellem kapitler og inden for kapitler på 
budgettet. Af tabel 2.5, der indeholder en oversigt over de 
indgåede indtægter i løbet af regnskabsåret, opdelt efter 
indtægtsart, fremgår det, hvorledes saldoen for regn­
skabsåret er beregnet af Kommissionen. 
Budgetoverslag og forvaltning af bevillingerne 
Samlet vurdering af udnyttelsen af bevillingerne 
2.2. De disponible bevillinger til forpligtelser i 1987, 
som ikke var udnyttet pr. 31. december 1987, udgjorde 1 
312,0 mio ECU (1 918,9 mio ECU i 1986), hvoraf 876,8 
mio ECU bortfaldt, og 435,2 mio ECU fortsat er 
disponible for 1988. De ikke udnyttede bevillinger til 
forpligtelser omfatter: 
(a) 815,4 mio ECU til dækning af obligatoriske udgifter 
(OU) (3), hvilket svarer til 3,0 % af de pågældende 
bevillinger, 
(b) 496,6 mio ECU til dækning af ikke-obligatoriske 
udgifter (IOU) (3), hvilket svarer til 3,9 % af de 
pågældende bevillinger. 
2.3. De disponible bevillinger til betalinger i 1987, som 
ikke var udnyttet pr. 31. december 1987, udgjorde 2 251,4 
(*) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. mio ECU (mod 2 074,9 mio ECU i 1986), hvoraf 890,9 
mio ECU bortfaldt, og 1 360,5 mio ECU (dvs. 817,4 mio 
ECU betalingsbevillinger og 543,1 mio ECU ikke-opdelte 
bevillinger) blev fremført til 1988. De ikke udnyttede 
bevillinger til betalinger omfatter: 
(a) bevillinger til betalinger for regnskabsåret 1987 på 
2 059,6 mio ECU, herunder: 
(i) 855,7 mio ECU til dækning af obligatoriske 
udgifter, hvilket svarer til 3,2 % af de pågældende 
bevillinger, 
(ii) 1 203,9 mio ECU til dækning af ikke-obliga­
toriske udgifter, hvilket svarer til 13,0 % af de 
pågældende bevillinger, 
(b) bevillinger til betalinger på 191,8 mio ECU fremført 
fra 1986 til 1987, herunder: 
(i) 46,6 mio ECU til dækning af obligatoriske 
udgifter, hvilket svarer til 12,7 % af de bevil­
linger, der er fremført til dette formål, 
(ii) 145,2 mio ECU til dækning af ikke-obligatoriske 
udgifter, hvilket svarer til 17,2 % af de bevil­
linger, der er fremført til dette formål. 
2.4. De ikke udnyttede beløb blev reduceret med 181,1 
mio ECU bevillinger til forpligtelser og 88,9 mio ECU 
bevillinger til betalinger som følge af behovet for at 
overføre midler med henblik på at udligne den »negative 
reserve« i kapitel 100 i det almindelige budget. Denne 
ordning går ud på, at budgetmyndigheden bevilger 
udgifter, som overstiger de indtægter, der rent faktisk er 
disponible, idet den regner med, at bevillingerne i praksis 
ikke udnyttes i fuldt omfang. I sin udtalelse (4) af 19. maj 
1988 om et forslag fra Kommissionen om ændring af 
finansforordningen genfremsatte Retten sine indvendin­
ger mod indførelsen af en negativ reserve, som den anser 
for at være i direkte strid med Fællesskabernes grundlæg­
gende budgetprincipper. Retten henstillede til budget­
myndigheden, at den vedtager budgettet på grundlag af 
realistiske og restriktive overslag, som gør anvendelsen af 
et sådant redskab overflødigt. 
2.5. Det skal ligeledes fremhæves, at for en række af de 
bevillinger, der blev opført som følge af Europa-
Parlamentets ændringer (i alt bevillinger til forpligtelser 
på 421,4 mio ECU under 116 budgetposter, og bevillinger 
til betalinger på 405,3 mio ECU under 119 budgetposter) 
oversteg det bevillingsbeløb, der henstod uudnyttet ved 
årets udgang, det beløb, ændringen vedrørte. Som det 
fremgår af tabel 2.6, er der tale om bevillinger til 
forpligtelser på 23,8 mio ECU i forbindelse med 6 
budgetposter og bevillinger til betalinger på 165,3 mio 
ECU i forbindelse med 22 budgetposter, for hvilke 
ændringsbeløbet oversteg 1 mio ECU. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
I 
OJ) S" 
o til 
?. 
s 
^g 
X) 
^ 
c 
> 
« 
.£P 
"cl 
J5 
'•3 
i 
m 
Samlede 
isponib] 
bevil­
linger 
i 1987 
T3 
•o 
C 
•c 
c 
q > fe 
°c2 
?P ao-S &>" 
w 
w 
«J^3 S JP-S^ •O-5 ab" goo .C <u c X> o> 
o-^ ~ <° -1 "" 
o 
_i, j- §oo 
»•S 
** amle< 
sponi 
bevil 
linge 
i 198 
•o 
•o 
.g 
"O 
q §1 Hægs-
og 
dring: 
udget 
rir. 1 
•S CX) 
— L- C a 
c <o c xi o> 
'C£3 fe =« — 
o 
^ -°c^ 5 S 53gw 
CQ ao i_ Q< 
C io.2 
'-C T3 
<u 
"2 SvO c ao55 •S ^2 
c'> 2 
a£^ ~ + 2 o£~ 
~ 
£ 
S 
—+£ 
ii 
S 
s 
£ ir, 
" 
fN 
+ 
00 
f-
VO 
fN 
°\ os 
fN 
+ 
, 
00 
^ 
C 
O 
3 
S « 
SS S 
ti ed Q ^ m 
•* 
MD 
fN 
fN 
00 
o MD 
ON 
<N 
fN 
00 
O 
MD 
<D> 
<N 
fN 
1 
00 
o MD 
<D> 
fN 
fl 
3 
c3 
O 
j 
UH 
0 
w 
fN °i, 
Os 
1 
°„ 
1 
fN 
VO 
Os 
O 
oo 
MD 
o 
o 
1 
1 
Tf 
VO 
as 
MD 
Tf 
Tf 
2 
M 
S) g 
x3 
C 
J Tf 
MD 
fN 
I 
q 
o' 
fN 
1 
en 
Os 
Tf 
fN 
Tf 
cl 
ON 
fN 
O MD 
+ 
©^ 
1 
MD 
<D> 
fN 
O-N 
3 
Tf fN 
fN 
fN 
r-
1 
fN 
f~~ 
(N 
MD 
fN 
Tf 
fN 
Tf 
Os" 
Tf 
CJ\ 
1 
, 
fN 
SO 
Tf 
O 
fN 
O 
O. 
C 
c« 
o 
O0 
_£3 
3 '> -o 
3 
c o '5b 
£* Tf 
<D> 
fN 
+ 
MD 
MD 
fN 
Os 
(N 
^ 
1 
, 
OO 
•<t 
MD 
O 
Tf 
-S o« 
a 
o 
13 
o 
Q 
MD "3-
O 
•* 
+ 
"* 
as 
<N 
00 
5 
-* 
•* 
+ 
, 
TT 
Ov 
o\ 
•* 
Tf 
i 
00 
c 
e 
'S 
o 
UH 00 
MD 
Os 
Os 
0\ 
tn + 
MD 
00 
fN 
O 
Os 
MD 
CN 
ON 
fN 
+ 
MD 
fN 
C 
"S 
S 
S 
c 
1 
(2 <D> 
Tt 
1 
©^ 
fN 
| 
o> 
o\ fN 
fN 
ON 
fN 
O 
TJ-
1 
, 
(^ 
O 
CD 
MD 
O 
<^ 
fN 
T3 
Xi 
c« 
S (ti 
S) 
a 
'> -o fN 
0\ 
O 
Tf 
o 
1 
MD 
Os 
fN 
Os 
fN 
MD 
1 
i 
m 
o £ 
S3 
« "^ 
|5 
X3 S 
s g 
UH £ 
o 00 
IT) 
r-
m 
«N + 
•/? 
Tf 
I 
TT 
<*f 
r»> 
MS 
«n o TT 
•T) 
O 
00 
Os 
fN 
W + 
©N 
t~-
+ 
Os 
Tf 
T? 
f^ 
f^ 
oo" Tf 
Os 
» 
SO 
Ov m 
s 
i 
E 
c« 
H — t-
—• rf 
fN 
Os fN 
1 + 
Os O 
+ 7 
OO MD 
—i O 
fN — 
fN 
TJ- Os 
OO C-
fN —H 
ON T-I 
1 + 
<2> 1 
+ 
00 ^H 
— O 
fN fN 
Tf 
Os 
1 MD 
Os 
x^ Ja heraf: 
ikke-c 
opdell •3. s 
3^ 
C__ 
c S-
s 
F o Q 
c 
fe c 
11 
"•o 
T3 
CX S 
§ 
w 
C c 
24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 
c 
•o 
I 
i 
H S 
1 
1 
g 
S> 
*a 
å 
*•* 
S> 
_g 
£ 
1 u 
_g 
m 
O u. 
i§ & c e_ °3 w 
s^ 
60 
.g 
« 
3 u 
'S.g^ 
« § 
1-1 <2 
<U K 
S & 
°3 
QJ= 
w & 
°a.s> 
"§& 
l-'(o 
s S 
°3 
Q.S g 
£ 
g 
s 
ro 
S 
J2 ^ 
s« 
Tf 
os" 
Tf 
« 
^ 
o? 
r-^ 
©^ 
fN 
« 
^-v 
os 
r-^ 
r--" 
©^ 
os" 
OS 
Os" 
r-
^-v 
o^ 
so" 
Tf 
O 
c 
3 
a> to 
S 6 Å =5 Q <S ^ 
x= 
as 
os" 
2~ 
fN 
Tf 
fN 
^ 
N« 
Os 
Os 
O 
o" 
<N 
fN 
Tf 
as" 
fN 
fN 
^v 
N= 
°\ Os 
m 
o" 
Os 
fN 
fN 
o" 
Os 
fN 
^ 
N= 
°\ Os 
Tf 
Os" 
fN 
fN 
©^ 
fN 
C 
52 
•c 
ed 
CS 
O 
PL, 
O 
D 
w 
fN s= 
Tf 
OS 
oo" 
°i. 
OS 
,—, 
s» 
Os 
SO 
so" 
^ 
o^ 
r-^ 
fN 
Os" 
Os 
r-* 
o 
^ 
N? 
fN 
Tf" 
Os 
oo 
O OS 
Tf 
Os" 
g 
,5 
So 
JcS 
G 
c3 
-4 ^ 
f> 
fN 
r-" 
Tf 
so" 
fN 
^ 
V« 
©^ 
r~-" 
SO 
fN 
^ 
N» 
t> 
Tf 
fN 
fN 
OS 
fN 
^ 
x» 
c--
Tf" 
O 
fN 
^_ 
•c 
Tf S? 
©^ 
fN 
w 
fN 
r--" 
SO 
fN 
fN 
fN 
OS 
fN 
^ 
s? 
ro 
w 
fN 
°\ 
os' VC 
fN 
^ 
o^ 
Tf 
w 
°v 
OS 
Tf 
Os" 
n Tf 
^ 
N° 
°1 
O 
o" 
Tf 
rr> 
Os 
O 
CX 
G c« 
O 
oo 
_G 
'> 
-o 
_G 
G O 
"5b 
(2 s» 
V© 
w 
fN 
fN 
Tf 
OS 
fN 
^ 
s« 
Tf 
fN 
Os" 
Tf 
fN 
sq 
Os 
Os 
fN 
/—. 
s= 
co 
OS 
fN 
Tf 
os SO 
r-
,_, 
s= 
°\ 
fN 
Tf 
VO 
fN 
o" 
fN 
-o 
=B3 
S o 
is 
o 
Q s= 
r^ 
o" 
O 
OS 
Tf 
r-o 
s» 
<o 
oo 
Tf 
o" 
OS 
s= 
fN 
fN 
fN 
vo" 
5 
s= 
os 
so" 
m 
o" 
o" 
o 
« 
'5b 
c 
c 
'c 
PL, %o 
Tf 
o" 
f> 
O 
Tf 
fN 
SO 
OS 
os 
fN 
NO 
O 
o" OS 
Tf 
fN 
os 
fN 
Tf 
O 
m 
^ 
s; 
q 
°s, o" 
fN 
Os" 
SO 
fN 
S? 
Tf 
OS 
o 
oo 
os" 
os fN 
G 
u 
1 
S 
G 
l (S s» 
ro" 
°i, 
Os r-
os" 
oo Tf 
NO 
O^ 
Tf 
oo 
m 
os 
" 
s» 
°\ Os" 
Tf 
fN 
fN 
t~~" 
O 
Tf 
s« 
o" 
°\ 
fN 
fN 
•"2. 
03 
S 
S) 
G 
'> -o 
D 
Os | 
fN 
O 
, 
1 
. 
1 
fN 
1 
1 
o« 
«3 3 
8 3 
4> "O 
g g 
o -5 
o 
«> 
•* 
ff) 
tr> 
00 
r^ 
os 
rn 
Os 
X 
a 
r^ 
sO 
«s 
» 
s» 
t~-
Os 
"l oT 
$ 
8 
ID 
O X 
©\ 
m 
s* 
O 
f*5 
rr> 
<s X 
f> 
B 
S & 
H 
c3 ?? 00^ fN 
O" Tf" 
fN 
so oo 
fN 
oS oS 
°°„ °\ 
ww 
r~- — 
o —« 
fN 
^q 
fN 
oS o\ 
00 O 
OS OS 
Tf — 
r- o 
fN »-< 
fN £ 
fN -H 
oS oS 
^vS 
—< fN 
fN — 
fN 
O fN 
r~- o 
&0 
_G 
»•8 
^2 O 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
c tf 
.2 
o. « ^ o 
tq 
1 
B& 
•3-c 
Hg? 
U 60 
ll ts 
c 
•c 
60 
M 
t 
C 
o 
C 
i, 
s 13 
-o 
H inai 
sie-
ings 
idgil 
ter 
UH <-> => 
i <U £ 
H-a'a 
3 'rivat 
plag-
ring 
° 
u 
•s Sig 
S.S W o- s. 
c 
^3 s 
•§« 
£ 
Forar­
bejd­
ning 
O-3 
£ Tilba-
ekøb oi 
tilsv. 
foran­
stalt­
ninger 
60 
S V 
+3 C 
(S'S 
O 
00 
^ 
^ ~ II + + 
SHS'S' 
fn 
~ 
S 
C-
CC+ 
w 
S 
w 
w 
+ z 
w + II Zs fN 1 VO fN Tf I 1 1 O1^ 1 «q 1 1 1 1 1 1 
* ' (N-O ' ' ' Kso" ' »V ' ' ' ' ' ' m so i fN —- oo 
Os 1 Os Os 
o 1 r- r-- —i i i | m r~ I «N ^H i i i i i i 
oo ' o oo o ' ' i ,— oo ' o — 
rf 1 -HØ\N I 1 (S m 1 N - 1 1 1 1 | 1 
(N ' -H Cl O ' 'Tf»— !— ro 
m fN i os oo 
— 1 fN 
oo 1 oo^o-i 1 1 | <n m | r-» oo | i | 1 1 | 
m ' o oo o ' ' ' ^ so ' t^ os ' ' ' ' ' ' —< (Ni -H — fN 
<N 1 —' —: 
ooonooooM'ttfiaiO^oooM'H i | os Tf 
rNTft--Tfcnr--soofNTfTfsosor<-)i^ ' ' r- r-~ 
m —<v>rNoooot~~mTfmoor^Tf rN —-i 
— i/-iosoiomost^t~- 00 <N »O Tf 
— fN -H 
os i Tf i | 1 I inis 1 lom*-< —< | 1 I •—' 
rN ' so ' * ' ' »—i r~~ ' ' oo so o i^ ' ' 'o 
so >/~> © so Tf 
Tf — 
II 1 II 1 III o "i III II! 
»ooootNi 1 1 tn j |ro| | i i | » * 
>o Tf o r~ ' ' ' oo so ' ' in ' ' ' ' > [^ in m in r- m —< en fN fN Tf Tf — (N Tf 
fN 
SO 1 1 s©^ 00^ fN Tf t, | R,^^0.^ j | | I | 
vf ' ' r-T ro r-» so" of ' Tf" Tf" OO" »-T rn ' ' ' ' ' o r-~ fN oo © rN m Tf r- © r-~ «—• irnoinn r~- m fN in 
1 fN 1 
| 1 1 | | | | °„ "* | | | 1 | | 1 | | "* 1 1 1 1 1 1 1 oo <-£ 1 1 1 1 1 1 1 1 1 _T 
—' OS —i 
Tf m 
SO O 00 fN © 1 1 00 Tf .— | OS OS 1 <n © CN © 
© m in ro Tf ' ' so o m ' t— t~- ' —• <N © t-~ t"~- Os *— fN SO SO rN Tf n h r-. io ON (N 
©in (S 00 - « in (N 
en — fN 
sO©SOfNTfrNTf*-ir<->soinor-ooso©rNOSTf 
c--asinost-~-r^sot--©rr>Tfr<-)oor<->oorN©Tfr^ 
mosrnr<-)oooo©so©OTf — Tfr^ininosin*-H 
•— o-^^fnc\oooo o --i "i -- ^ ^ ^o 
Tf fN --^ fN m fN 
« c -^ S •OP 3 M IH 8 R -rt oO u 2 O i. o rt -O ac w <u H -— 
s ^^ £P o, "2 S Korn 
Ris 
Sukker 
Olivenolie 
Olieholdige afg 
Proteinholdige 
Spindplanter, s 
Frugt og grøns 
Vin 
Tobak 
Andre sektorer 
Mælk og mejer 
Oksekød 
Fåre- og gedek 
Svinekød 
Æg og fjerkræ 
Varer uden for 
MUB 
Fiskeri 
00 
fN 
oo—iMcnfnTfinvoMJOO-Mfn^fvi^o rs 
o\ rs 
SO 
00 
00 X 
fS 
l~~ 
en 
IT) 
Tt 
00 
o in 
OS 
so SO 
00 
o 
SO 
Os 
T 
t-
•D 
© 
Os 
m 
o •* 
r^ 
so X 
OS 
'^1 
00^ 
oo" 
«s o 
•* 
vf 
OS 
\ft 
SO 
os 
75 •* 
Os 
fN 
fN 
'5b 
3 
C 
< 
Os 
fN 00 
rr t~ 
m 
Os 
1^ 
t~ 
SO 
Os 
c 
i 
E n 
H J2-° 
II 
S 3 
lp 
^^ 
73'I 
.s s s & 
2H U 
_g 60 
°°B 
(-.2 
26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 
fc, 
'EL es 
.* 
<2 
1 B 
5JD 
O 
*SL es 
^ 
§ 
S 
i « 
SS Æ •g 
o 
es 
o 
1 f 
£ s i 
c 3 •s 
r^ 
§ 
c 
Si c o ••c 
i 
B cs 
es 
O 
J ta O 
w 
1 
c4 
I es 
H <s 
•o D 
<2 
O l| 1 ° 
C/2 
U 
'o. 
^ 
<2 
•o c 
•B 'S. 
.* 
i 
1 u u 
*ll 
-'C > 
§<.£ 
S 
®U 
m.2 
S 
w uS 
"Så W 
•§••5 .s 
W)«3 
^3— «* 
^c = 
-|l 
P •£<-> .Sw 
oS.2 
S, 
SoS 
rt u (-
5^ cS .-'C > 
g-JS 
S 
m.2 
S, 
U lH 
"a — & c« u c 
5? c3 Ve > g* 
P 
*u JSw £.2 G, 
&ss 
•o .S tq 
•c-?.2 
'S. 
tt ~ 
£ 
o 
£ 
+ 
T 
c~ 
s 
ii 
s 
^ 
S 
g 
II s 
s r- — oon *o o *o -< so © r- — oo oo •<* ^t- so oo 
soror~r-soorNr-~inin©Tj-r--r--inr— so -^ 
-N^NVOOÆOiOOOO^O^OOt^fS 
vOSOrNSOTj-^-rosOK">Ot"--oosO©rN©as<N 
soinOs^tsor^Oro-tfrooorooorNOOoso^ rororor--©so©©'<T«''*r~ininos^roin 
(NO^NflOOOM o rt in -H - ifl SO 
•>* rN —H m m rN 
r~soror-osrNrosoor~-r~-ooso©ro^as-*f 
sov>os,<i-sor--©rorNrooorooorN©oosorN 
rororor--©so©©in—<rtr~-minas-Hroin 
fSO«(Nm<J\OOM © -^ in ^- ~* in SO 
TJ- rN —< ro in (N 
°°„ ^ ^ 0„ 1 ^ I '*., °V °V T " 1 ^ "^ 1 °V 1 CN in" N « ' "*" ' —<" *-*" —H" so" •<* ' CN >n ' rn ' 
ro rN ~- ro — ^-H —. rN os 
"* os vo oo 1 ON 1 ©^ ©^ O^ ©^ oo 1 0> ro 1 ro 1 
ri CN •* r-~" ' r-" ' ri —<~ as" ©" ri ' ^"d ' oo ' 
Os <N •<* os ro ,— os os rN m m CN 
-HTt—nr~-H *ow so 
-"^t^oo IN l^a*1^ I oo | I n 
»Ofsrsn '•* |«-H«VO '^t1 ' r- ' 
r^ ro so^ —* 1 r- 1 © ©^ o\ © 1 1 °1 1 1^1 
>n ©" Tf i-^ ' r~ ' ri ~ oC © ' ' © ' ' in ' 
oo -<t •'T os ro —* os os rN -^ 
in —< — so ro ro 
t^—"OINmO^Ci 1 Ofn-iMX^-^vot-
sororNr--ro©r~rN ' inO'tiNMnNsOt^ 
«N i Nm ro . —< i ro *n os r-
1 1 ' 1 1 II 
r~ so r~ r- —< rN r- •>* |rocooOTf©roOsOs-*fr 
sorNin©mor-Tt ' r^-Min-HOO\NM 
© oo rN © in r~ rN oocN(Nt--'-<ro — —<oo 
so ro . r~ — ^ti oo rN i • ro -^ 
1 1 1 ' 1 1 1 
©©©©©©©©©©©OOOOOOOO 
OMinTtot^ooooN-HO — '^-oooit'* 
minsor^sosor-rNinor-inm'sfsomrNro 
soso-^iOTtO\rNoo os ro in rN — m rors 
ro —< —« rN -^ in rN 
©•-"rNrOTfinsor^ooo-HrNrOTrinr-ooos Os 
af 
ro 
o 
V) 
o\ 
rs 
fN 
00 
o SO 
Os 
«s 
c* 
t^ 
Os' 
oo 
in 
+ 
SO SO 
© e 
+ 1 
SO SO 
tf* 
TT "* 
+ 1 
O o 
Os Os 
+ 1 
«S CN 
r- r-SO SO 
o o 
+ 1 
00 
o 
se 
OS 
rs 
fN 
^^ 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27 
Tabel 2.5 — Indtægter i og saldi for regnskabsårene 1986 og 1987 
(Mio ECU) 
Indtægtsart 
Told 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglukoseafgifter 
Momsindtægter 
Finansielle bidrag 
Regulering af momsindtægter — egne indtægter og finansielle bidrag 
for foregående regnskabsår 
Diverse indtægter 
Overskud fra det foregående regnskabsår 
Indtægter i alt 
Regulering: 
Bortfald af saldo af bevillinger til betalinger fremført fra det foregående 
regnskabsår 
Kursdifferencer 
Regulerede indtægter i alt 
Udgifter i regnskabsåret 
Regnskabsårets saldo 1986 
Faktiske 
indtægter 
(1) 
8 172,9 
1 175,5 
1 111,5 
22 223,4 
210,1 
377,3 
342,6 
53,9 
33 667,2 
355,6 
20,5 
34 043,3 
34 863,2 
-819,9 1987 
Budgetteret 
(2) 
8 396,7 
1 763,9 
1 438,6 
23 433,0 
211,6 
p.m. 
624,6 
35 868,4 
300,0 
36 168,4 
36 168,4(0 
— Paktiske 
indtægter 
(3) 
8 936,5 
1 626,1 
1 471,7 
23 463,5 
210,6 
-359,3 
434,2 
35 783,3 
189,5 
17,9 
35 990,7 
35 469,20) 
521,5 
(') Inkl. det bogførte underskud i regnskabsåret 1986 (819,9 mio ECU), der er opført på budgettet for 1987. 
Bevillingsoverførsler Fremførte betalingsbevillinger 
2.6. Retten fremsatte i årsberetningen for regnskabsåret 
1986 (5) bemærkninger til det betragtelige omfang af de 
bevillingsoverførsler, Kommissionen gennemførte i 1986, 
idet dette vidnede om, at budgetoverslaget var baseret på 
alt for usikre skøn. I forbindelse med regnskaberne for 
1987 var der tale om endnu større bevillingsoverførsler: 2.7. I finansforordningens artikel 1, stk. 3, bestemmes 
det, at »betalingsbevillingerne — op til det beløb, der er 
opført på budgettet — dækker de udgifter, der følger af 
opfyldelsen af de i løbet af regnskabsåret og/eller tidligere 
regnskabsår indgåede forpligtelser«. 
(a) bevillinger til forpligtelser på 2 851,8 mio ECU, heraf 
2 067,2 mio ECU til EUGFL, Garantisektionen, blev 
overført mellem kapitler, 
(b) bevillinger til betalinger på 2 556,0 mio ECU, heraf 
2 067,2 mio ECU til EUGFL, Garantisektionen, blev 
overført mellem kapitler. 2.8. I årsberetningerne for regnskabsårene 1985 (6) og 
1986 (7) kritiserede Retten, at betalingsbevillinger, som 
var fremført fra det foregående år, blev anvendt i strid 
med bestemmelserne i finansforordningens artikel 1, stk. 
3, til indfrielse af nye forpligtelser, der var indgået i det 
løbende regnskabsår. Rådet har under dechargeprocedu­
ren for regnskabsårene 1985 og 1986 tilsluttet sig Rettens 
synspunkt. 
Overførsler mellem kapitler under EUGFL, Garantisek­
tionen — kapitlerne vedrører i princippet de forskellige 
landbrugsmarkeder — udgjorde i 1987 et større beløb end 
nogensinde før, nemlig 2 067,2 mio ECU eller 9 % af det 
oprindelige budget for EUGFL, Garantisektionen (jf-
tabel 2.4). 2.9. Tabel 2.7 viser udnyttelsen i henholdsvis 1986 og 
1987 af de betalingsbevillinger, der er fremført fra det 
foregående regnskabsår. Som det fremgår af tabellen, 
blev der i 1987 benyttet et beløb på 189,6 mio ECU til 
betalinger i henhold til forpligtelser, der var indgået i 
regnskabsårets løb, mod kun 65,4 mio ECU i 1986. 
28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Tabel 2.6 — Bevillinger, der er opført som følge af Parlamentets ændringer, under budgetposter, for hvilke beløbet for uudnyttede bevillinger 
ved regnskabsårets afslutning oversteg ændringsbeløbet 
(Mio ECU) 
Sektor 
Del A 
Særlige opgaver 
Del B 
Fiskeri 
Regionaludvikling 
og transport 
Det sociale område 
Forskning, 
energi, etc. 
Samarbejde med 
udviklingslande Budget­
post 
3300 
351 
460 
552 
610 
631 
7301 
7352 
7356 
750 
7750 
7758 
7760 
923 
924 
925 
9280 
929 
930 
931 
933 
958 
990 Tekst 
Udgifter til information, udbredelse af oplysning og deltagelse i 
offentlige arrangementer 
Statistiske undersøgelser, analyser, behandling og udbredelse af 
statistiske oplysninger 
EUGFL, Udviklingssektionen — fælles foranstaltninger til 
omstrukturering, modernisering og udvikling af fiskeriet og 
akvakulturen 
Integrerede middelhavsprogrammer — teknisk bistand 
Den Europæiske Socialfond — Særlige foranstaltninger 
Samarbejde mellem universiteter og industrien samt uddannelse 
inden for nye teknologier (COMETT) 
Tværgående aktioner: Styrkelse af Fællesskabets videnskabe­
lige og tekniske potentiel: Forskernes Europa 
Industriel teknologi: teknologisk grundforskning og anvendel­
se af nye teknologier (BRITE) 
Bioteknologi 
Fællesskabsaktioner på informationsområdet 
Aktioner vedrørende gennemførelse af det interne marked 
Ydelse af finansiel støtte til IDIS-projektet 
Fremme af Fællesskabets eksport til Japan 
Fødevarehjælp i form af vegetabilsk olie / olivenolie 
Fødevarehjælp i form af andre produkter 
Transportudgifter i forbindelse med fødevarehjælp 
Reserve til ekstraordinære foranstaltninger 
Aktioner på fødevareområdet der træder i stedet for levering af 
fødevarehjælp 
Finansielt og fagligt samarbejde med udviklingslande i 
Latinamerika og Asien 
Fremme af de latinamerikanske og asiatiske udviklingslandes 
handelsforbindelser 
Samarbejde med udviklingslande i Latinamerika og Asien på 
energiområdet 
Særligt program til bekæmpelse af sulten i verden 
Foranstaltninger i forbindelse med handelsmæssige og økono­
miske samarbejdsaftaler med tredjelande 
lait Bevillinger opført som følge af 
Parlamentets ændringer til 
forpligtelser 
2,9 
3,0 
2,0 
2,5 
3,4 
10,0 
23,8 betalinger 
2,9 
3,0 
4,2 
2,0 
2,1 
1,0 
5,0 
10,8 
1,0 
1,0 
1,5 
2,0 
14,9 
14,5 
3,4 
40,0 
1,9 
44,0 
2,0 
1,4 
3,7 
3,0 
165,3 
2.10. Retten skal imidlertid bemærke, at af de betalings­
bevillinger på 817,4 mio ECU, som blev fremført pr. 31. 
december 1987, svarer 795,0 mio ECU, eller 97,3 %, til 
uindfriede forpligtelser under de pågældende budgetpos­
ter. Retten hilser i øvrigt det forslag til en strammere 
procedure for fremførsel af betalingsbevillinger, der er 
indeholdt i Kommissionens forslag (8) af 18. marts 1988 
om ændring af finansforordningens artikel 6, stk. 2, 
velkomment. Analyse af udnyttelsen af bevillinger 
2.11. For tre af de seks udgiftsområder, der udgør 
samtlige budgettets aktionsbevillinger bortset fra 
EUGFL, Garantisektionen, har udnyttelsesgraden for 
betalingsbevillinger — uanset om der er tale om 
obligatoriske udgifter eller ikke-obligatoriske udgifter — 
generelt ligget under 90 %. Det drejer sig om fiskeri: 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29 
Tabel 2.7 — Udnyttelsen i 1986 og 1987 af betalingsbevillinger fremført fra det foregående regnskabsår 
(Mio ECU) 
Udnyttelsen af bevillingerne 
(1) Bevillinger fremført fra det foregående regnskabsår 
(2) Betalinger 
heraf: i henhold til uindfriede forpligtelser ved udgangen af det 
foregående regnskabsår 
i henhold til regnskabsårets forpligtelser 
(3) Bevillinger fremført til det følgende regnskabsår 
(4) Bortfald [(l)-(2)-(3)] 1986 
749,8 
534,9 
469,5 
65,4 
4,0 
210,9 1987 
949,9 
820,1 
630,5 
189,6 
2,3 
127,5 1988 
817,4 
72,9% (heraf obligatoriske udgifter: 73,7% og ikke-
obligatoriske udgifter: 71,2 %); forskning, energi, osv.: 
83,5 % (udelukkende ikke-obligatoriske udgifter) og 
samarbejde med udviklingslande: 53,3 % (heraf obliga­
toriske udgifter: 60,2 % og ikke-obligatoriske udgifter: 
51,3 %) —jf. tabel 1.3 og 2.2). Retten har inden for de 
seks udgiftsområder opstillet en oversigt (jf. tabel 2.8) 
over de budgetposter, hvorunder der for 1987 oprindelig 
var afsat bevillinger på over 5 mio ECU, og hvor 
udnyttelsesgraden har ligget under 75 %. Rettens over­
sigt viser, i hvilket omfang de pågældende budgetposter i 
givet fald blev ændret af Parlamentet. Retten skal især 
fremsætte følgende bemærkninger: 
(a) For 24 budgetposter, hvorunder der var opført 
bevillinger til forpligtelser på over 5 mio ECU, lå 
udnyttelsesgraden under 75 %. Disse budgetposter 
udgør et samlet beløb på 1 150,1 mio ECU, hvoraf 
547,9 mio ECU ikke blev udnyttet som oprindelig 
påtænkt, dvs. at beløbene blev overført, annulleret 
eller fremført. 
(b) For 62 budgetposter, hvorunder der var opført 
bevillinger til betalinger på over 5 mio ECU, lå 
udnyttelsesgraden under 75 %. Disse budgetposter 
udgør et samlet beløb på 3 492,4 mio ECU, hvoraf 
1 971,6 mio ECU heller ikke blev udnyttet som 
oprindelig påtænkt. 
2.12. Retten har på grundlag af redegørelserne i 
forvaltningsregnskabets bind I (»Analyse af den økono­
miske forvaltning«) og oplysninger indsamlet under 
revisionsarbejdet søgt at klarlægge de væsentligste 
årsager til underudnyttelsen af bevillingerne i forbindelse 
med de anførte budgetposter. De årsagstyper, der er 
blevet konstateret, er anført i tabel 2.9. Af tabellen 
fremgår det, hvilke beløb det drejer sig om for hver enkelt 
årsagstype. I tilfælde, hvor der kan anføres flere årsager, 
er kun den væsentligste årsag til underudnyttelsen i 
forbindelse med en budgetpost anført. 2.13. De forskellige årsagstyper ved underudnyttelse er 
beskrevet og belyst ved eksempler nedenfor: 
(a) Strukturbetingede forsinkelser, som har forbindelse 
med visse programmers urealistiske karakter og den 
langsomme iværksættelse af disse, er fortsat en 
væsentlig årsag til underudnyttelse. Dette gælder især 
for betalingsbevillinger. I mange tilfælde er udnyttel­
sesgraden for forpligtelsesbevillinger relativt høj i 
forhold til udnyttelsesgraden for betalingsbevillinger. 
Budgetpost 510 (Den Europæiske Fond for Regional­
udvikling (EFRU) — særlige EF-foranstaltninger), 
hvor betalingsbevillinger på 71,6 mio ECU måtte 
fremføres til 1988 som følge af forsinkelse med hensyn 
til godkendelse af programmer, er et eksempel herpå. 
(b) De besværlige og i visse tilfælde komplicerede 
procedurer og mekanismer, der er forbundet med 
modtagerens adgang til Fællesskabets midler er også 
fortsat en af årsagerne til underudnyttelse. Som 
eksempel på denne årsag til underudnyttelse kan 
nævnes aktionerne under kapitel 93 (Finansielt og 
fagligt samarbejde med udviklingslande i Latinameri­
ka og Asien), hvor forsinkelsen med hensyn til 
gennemførelsen, som Kommissionen nævner det i sin 
analyse af den økonomiske forvaltning, skyldes 
administrative vanskeligheder, man er stødt på i 
modtagerlandene, men også, som Retten understre­
ger i punkt 9.56-9.65 i denne beretning, alvorlige 
mangler i de procedurer for betaling til modtagerlan­
dene, som Kommissionen selv har iværksat. Dette har 
betydelige forsinkelser med hensyn til iværksættelsen 
af projekterne til følge, og som et resultat heraf måtte 
betalingsbevillinger på ca. 145,6 mio ECU fremføres 
til 1988. 
30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Tabel 2.8 — Budgetposter med bevillinger på over 5 mio ECU, hvor udnyttelsesgraden for de bevillinger til betalinger (BTB) og/eller til 
forpligtelser (BTF), som oprindelig var opført for regnskabsåret 1987 (oprindelige bevillinger og henstående eller fremførte bevillinger fra 
1986) ligger under 75 % 
(mio ECU) 
Sector 
Landbrugs­
strukturer 
Fiskeri 
Regional­
udvikling 
og transport 
Det sociale 
område 
Forskning, 
energi, etc. Budget-
P(°) 
300 
321 
322 
324 
380 
(IOU) 
381 
(IOU) 
382 
(IOU) 
385 
(IOU) 
401 
(IOU) 
450 
451 
500 
510 
5411 
5412 
5420 
5421 
550 
551 
607 
608 
610 
630 
(IOU) 
631 
(IOU) 
6330 
(IOU) 
634 
(IOU) 
7301 
7326 
7342 
7352 
7382 
750 
7702 
7717 Tekst 
EUGFL, Udviklingssektionen — projekter til forbedring af de i art. 
13 i forordning nr. 17/64/EØF omhandlede landbrugsstrukturer 
EUGFL, Udviklingssektionen — forbedring af infrastrukturen i visse 
middelhavsområder 
EUGFL, Udviklingssektionen — regionaliserede aktioner indført før 
1985 
EUGFL, Udviklingssektionen — særligt program for udvikling af 
landbruget i Portugal 
Punktvise veterinæraktioner 
Programmer for sygdomsudryddelse inden for Fællesskabet 
Kontrol i landbruget 
Omstrukturering af systemerne for landbrugsundersøgelser 
Interventioner — fiskerivarer 
Tilpasning af kapaciteten inden for fiskerisektoren 
Omlægning af kapaciteten inden for fiskerisektoren 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling — EFRU-interventio-
ner (1979-revisionen) 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling — særlige EF-
foranstaltninger 
EF-foranstaltninger i forbindelse med de integrerede foranstaltninger 
Forsøgsvirksomhed som led i de integrerede foranstaltninger 
Opførelse og indretning af samt udstyr til erhvervsuddannelsescentre 
Opførelse og indretning af samt udstyr til lægecentre for sundheds­
mæssig, faglig og social revalidering af mentalt handicappede 
Middelhavsprogrammer — forberedelse af integrerede programmer 
Integrerede middelhavsprogrammer — supplerende tildeling 
Finansiering af foranstaltn., for hvilke der er indgået forpl. før 
regnskabsåret 1984 (tidl. kap. 60) 
Finansiering af foranstaltn., for hvilke der er indgået forpl. før 
regnskabsåret 1984 (tidl. kap. 61) 
Den Europæiske Socialfond — Særlige foranstaltninger 
Foranstaltninger vedrørende uddannelse 
Samarbejde mellem universiteter og industrien samt uddannelse 
inden for nye teknologier (COMETT) 
Program for udveksling af unge arbejdstagere 
Foranstaltninger i forbindelse med erhvervsuddannelse og 
erhvervsvejledning 
Tværgående aktioner: Styrkelse af Fællesskabets videnskabelige og 
tekniske potentiel: Forskernes Europa 
Sundhed og sikkerhed — Biologi og sundhedsbeskyttelse; strålings­
beskyttelse 
Avancerede kommunikationsteknologier i Europa (RACE) 
Industriel teknologi: teknologisk grundforskning og anvendelse af 
nye teknologier (BRITE) 
Ydelser for tredjemands regning 
Fællesskabsaktioner på informationsområdet 
Fællesskabsaktioner til udvikling af datamatikken 
Standardisering — Informationsteknologi Bevil-
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF Oprindelige 
bevillinger 
(2) 
6,3 
19,7 
29,6 
171,7 
142,5 
37,8 
103,0 
6,8 
6,0 
12,3 
12,3 
28,7 
20,0 
17,0 
8,4 
27,7 
27,7 
23,2 
40,0 
7,2 
8,5 
442,8 
4,7 
172,1 
162,5 
13,4 
3,3 
6,3 
22,7 
18,9 
18,7 
11,7 
14,0 
9,7 
278,1 
397,8 
267,0 
329,9 
84,4 
157,6 
12,0 
8,6 
13,7 
13,0 
6,3 
4,5 
15,6 
8,8 
23,4 
19,8 
16,9 
15,8 
5,5 
1,4 
32,6 
43,2 
5,9 
4,3 
8,3 
6,9 
8,7 
1,3 
5,7 
6,8 bevillinger 
Parlamentets 
ændringer 
0,1 
2,0 
5,0 
2,1 
2,4 
0,1 
0,1 
1,0 
1,0 
5,0 
6,0 
10,8 
12,0 
1,0 
2,0 Bevillin­
gernes 
udnyttel­
sesgrad 
17 
96 
34 
62 
49 
61 
22 
12 
13 
0 
53 
31 
77 
33 
25 
63 
63 
37 
22 
51 
18 
68 
21 
53 
79 
49 
36 
29 
8 
34 
8 
51 
87 
70 
37 
47 
3 
19 
62 
62 
51 
97 
37 
100 
66 
100 
69 
98 
60 
100 
63 
89 
68 
100 
57 
100 
66 
51 
69 
100 
71 
100 
32 
100 Vigtigste 
årsager 
til under­
udnyttelse 
(3) 
(b) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(0(0 
(e) 
(e) 
(e) 
(a) 
(a) 
(e) 
(e) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(d) 
(d) 
(d) 
(d) 
(e) 
(b) 
(e) 
(e) 
CO-
tø 
(c) 
(c) 
(0-
(0-
(0-
(d) 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31 
(fortsat) 
Sector 
. 
Samarbejde 
med udvik­
lingslande Budget­
post 
774 
(IOU) 
7750 
7760 
ni 
9200 
9201 
9202 
9210 
9211 
923 
924 
925 
(IOU) 
9280 
(IOU) 
9281 
(IOU) 
929 
(IOU) 
930 
931 
933 
934 
943 
950 
(IOU) 
951 
958 
9601 
9602 
9605 
961 
9630 
9632 
964 
9650 
9651 
990 
(IOU) Tekst 
Kontrol med anvendelsen af visse foranstaltninger i jern- og 
stålsektoren 
Aktioner vedrørende gennemførelse af det interne marked 
Fremme af Fællesskabets eksport til Japan 
Foranstaltninger til fordel for små og mellemstore virksomheder 
Fødevarehjælp i form af korn, undtagen ris 
Fødevarehjælp i form af ris 
Supplerende fødevarehjælp i form af korn 
Fødevarehjælp i form af mælkepulver 
Fødevarehjælp i form af butteroil 
Fødevarehjælp i form af vegetabilsk olie/olivenolie 
Fødevarehjælp i form af andre produkter 
Transportudgifter i forbindelse med fødevarehjælp 
Reserve til ekstraordinære foranstaltninger 
Fællesskabsdeltagelse i oplagringsprogrammer og alarmeringsord-
ninger 
Aktioner på fødevareområdet, der træder i stedet for levering af 
fødevarehjælp 
Finansielt og fagligt samarbejde med udviklingslande i Latinamerika 
og Asien 
Fremme af de latinamerikanske og asiatiske udviklingslandes 
handelsforbindelser 
Samarbejde med udviklingslande i Latinamerika og Asien på 
energiområdet 
Uddannelsesaktioner og -ophold til fordel for statsborgere fra 
udviklingslande i Latinamerika og Asien 
Fællesskabets samfinansiering af projekter under Den Internationale 
Fond for Landbrugsudvikling (I FAD) 
Bistand til katastroferamte befolkninger i udviklingslande og 
tredjelande 
Deltagelse i finansieringen af de ikke-statslige og internationale 
organisationers indkøb af fødevarer 
Særligt program til bekæmpelse af sulten i verden 
Støtte forud for Portugals tiltrædelse af EØF 
Særlig støtte med henblik på en forbedring af landbrugsstrukturerne i 
Portugal 
Særlig støtte til tilpasning af kapaciteten i den spanske fiskerisektor 
Finansielt samarbejde med Malta 
Tredje finansprotokol med Tyrkiet 
Særhjælp til Tyrkiet 
Finansielt samarbejde med Cypern 
Første og anden finansprotokol med de sydlige og østlige middelhavs-
Tredje finansprotokol med de sydlige og østlige middelhavslande 
Foranstaltninger i forbindelse med handelsmæssige og økonomiske 
samarbejdsaftaler med tredjelande Bevil-
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF Oprindelige 
bevillinger 
(2) 
26,9 
14,8 
11,2 
9,8 
5,2 
8,0 
6,9 
6,5 
95,9 
79,3 
34,0 
21,8 
59,8 
49,9 
122,9 
85,4 
79,6 
43,3 
33,1 
24,0 
47,0 
30,0 
189,9 
139,1 
45,8 
40,0 
10,0 
10,0 
6,9 
5,4 
288,7 
361,5 
12,8 
15,3 
6,6 
6,6 
5,6 
8,8 
15,0 
20,0 
32,3 
31,2 
6,0 
5,5 
15,1 
27,4 
19,2 
14,5 
3,0 
9,0 
33,8 
12,7 
29,0 
8,1 
5,8 
89,4 
76,7 
3,0 
50,0 
10,9 
8,1 bevillinger 
Parlamentets 
ændringer 
1,5 
2,2 
1,7 
2,5 
0,5 
0,5 
14,9 
12,0 
14,5 
11,3 
3,4 
3,4 
40,0 
40,0 
10,0 
10,0 
1,9 
1,9 
44,0 
10,0 
2,0 
6,0 
1,4 
2,0 
2,1 
4,7 
10,0 
20,0 
3,0 
5,5 
3,7 
3,0 
3,0 (Mio ECU) 
Bevillin­
gernes 
udnyttel­
sesgrad 
40 
61 
38 
90 
69 
43 
55 
100 
67 
100 
29 
100 
36 
100 
70 
100 
48 
100 
10 
100 
27 
100 
29 
80 
7 
100 
6 
99 
52 
100 
53 
95 
47 
95 
36 
67 
54 
86 
67 
50 
47 
71 
60 
71 
48 
56 
66 
0 
0 
33 
33 
32 
34 
52 
0 
65 
93 
0 
0 
37 
89 Vigtigste 
årsager 
til under­
udnyttelse 
(3) 
(e) 
(e) 
(e) 
(0(0 
(e) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(a) 
(e) 
(a) 
(a) 
(a) 
(b) 
(b) 
(b) 
(b) 
(b) 
(0(0 
(e) 
(e) 
(0(0 
(d) 
(a) 
(a) 
(c) 
(a) 
(e) 
(c) 
(c) 
(a) 
(a) 
(a) 
(c) 
(0-
(') IOU = ikke-opdelte bevillinger. 
(2) Budgettets oprindelige bevillinger og fremførte/henstående bevillinger pr. 31. december 1986. 
(3) Angiver den årsagstype (som beskrevet i pkt. 2.13 og i tabel 2.9), der udgør den væsentligste årsag til underudnyttelsen af bevillingerne under den 
pågældende budgetpost. 
32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Tabel 2.9 — Analyse af de væsentligste årsager til underudnyttelse af 
bevillinger til forpligtelser og betalinger i 1987 
(mio ECU) 
Årsagstype i forbindelse med 
underudnyttelse 
(a) Strukturbetingede forsinkelser, som har 
forbindelse med visse programmers ureali­
stiske karakter og den langsomme iværksæt­
telse af disse 
(b) De besværlige og i visse tilfælde komplicere­
de procedurer og mekanismer, der er for­
bundet med modtagerens adgang til Fælles­
skabets midler 
(c) Manglende retsgrundlag 
(d) Problemer i forbindelse med afvikling af 
afsluttede aktioner, indførelse af nye pro­
grammer eller iværksættelse af nye forord­
ninger 
(e) Den i en række tilfælde mindre tilfredsstil­
lende karakter af den forvaltning, som 
Kommissionen har mulighed for at varetage 
(f) Forskellige eller ikke klarlagte årsager 
lait Bevil­
lingstype 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF Antal 
budget­
poster 
22 
11 
6 
1 
4 
2 
8 
3 
13 
4 
9 
4 
62 
25 Oprindelige 
bevillinger 
1 410,6 
742,7 
333,7 
6,6 
65,3 
79,0 
1 175,3 
206,1 
420,5 
86,0 
90,2 
39,5 
3 495,6 
1 159,9 Uudnyttede 
bevillinger 
737,3 
325,7 
161,8 
38,9 
69,0 
730,7 
98,0 
261,7 
31,0 
38,4 
21,4 
1 968,8 
545,1 
(c) Manglende retsgrundlag eller sen vedtagelse af et 
sådant grundlag var i adskillige tilfælde den væsent­
ligste årsag til den lave udnyttelsesgrad. I bilag 1 til 
forvaltningsregnskabets bind I anføres de tilfælde af 
underudnyttelse, som i henhold til Kommissionen 
skyldes, at der ikke forelå et retsgrundlag. Retten har 
konstateret en række andre tilfælde af denne art, der 
ikke er indeholdt i Kommissionens bilag. Et godt 
eksempel herpå er budgetkonto 9651 (Tredje finans­
protokol med de sydlige og østlige middelhavslande). 
Forpligtelsesbevillinger på 50 mio ECU og betalings­
bevillinger på 3,0 mio ECU forblev uudnyttede, fordi 
protokollen først blev indgået den 21. december 1987. 
(d) Problemer i forbindelse med afvikling af afsluttede 
aktioner, indførelse af nye programmer eller iværk­
sættelse af nye forordninger var en væsentlig årsag til 
underudnyttelse. Et eksempel herpå er afviklingen af 
den tidligere Socialfond, i forbindelse med hvilken det 
viste sig, at uindfriede forpligtelser i sidste ende ikke 
udløste betalinger som følge af en nedgang i de 
skyldige beløb i forbindelse med afsluttede projekter. 
Af de oprindelige betalingsbevillinger under budget­
konto 607 og 608, der udgjorde henholdsvis 194,3 og 
280,0 mio ECU, blev der kun udnyttet henholdsvis 
8,2 og 61,5 mio ECU. Som følge heraf blev der 
foretaget overførsler inden for det samme kapitel på 
henholdsvis 185,0 og 215,6 mio ECU fra disse budgetposter til andre poster, der vedrører den nye 
Socialfond (1984-forordninger). 
(e) Den forvaltning, som Kommissionen har mulighed 
for at varetage, har i en række tilfælde været mindre 
tilfredsstillende, hvilket var en anden væsentlig årsag 
til underudnyttelse af bevillinger. Således har Retten i 
forbindelse med artikel 401 (Interventioner — 
fiskerivarer) konstateret, at Kommissionen har ladet 
10,3 mio ECU bortfalde selv om udgifter vedrørende 
de seneste to måneder af regnskabsåret 1987 endnu 
ikke var afholdt. Kommissionen har ligeledes under 
afsnit 1 og 2 i Del B i det almindelige budget ladet 
bevillinger af størrelsesordenen 10,5 mio ECU 
bortfalde. Dette forhold, der skyldes en ukorrekt 
anvendelse af forordning (EØF) nr. 3183/87 af 19. 
oktober 1987 (9), hvorved der indførtes særlige 
bestemmelser for finansieringen af den fælles land­
brugspolitik, førte til, at der i 1988 afholdes udgifter, 
hvis fremførsel kun ville have været berettiget, 
såfremt de disponible bevillinger var opbrugt i 1987. 
Af de bortfaldne bevillinger til et samlet beløb på 20,8 
mio ECU under EUGFL, Garantisektionen, var 
bevillinger på ca. 18,5 mio ECU bortfaldet, fordi 
medlemsstaterne ved indførelsen i november 1987 af 
de ændrede bestemmelser for finansiering af EUGFL, 
Garantisektionen, endnu rådede over likvide midler. 
Også med hensyn til de ikke-opdelte bevillinger kan 
der nævnes et eksempel på uhensigtsmæssig forvalt­
ning: forpligtelserne i forbindelse med ikke-opdelte 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 33 
bevillinger var indgået for sent til, at de modsvarende 
betalinger kunne foretages i løbet af regnskabsåret. 
Således var hovedparten af forpligtelserne under 
artikel 382 (Kontrol i landbruget) svarende til et 
beløb på 15,4 mio ECU indgået i løbet af december 
måned 1987 med det resultat, at bevillinger til 
betalinger på 14,2 mio ECU måtte fremføres til 
regnskabsåret 1988. 
(f) I enkelte tilfælde lå der forskellige eller ikke klarlagte 
årsager bag underudnyttelsen af bevillingerne. på 46,6 mio ECU, hvoraf 29,9 mio ECU ikke blev 
udnyttet, mens det i syv andre tilfælde drejede sig om 
bevillinger til betalinger til et samlet beløb på 142,3 mio 
ECU, hvoraf 61,3 mio ECU ikke blev udnyttet. Et godt 
eksempel herpå er den nye foranstaltning under budget­
konto 4702 (Fiskeri- og havsektoren — Modernisering og 
udvikling), hvor betalingsbevillinger på 9,5 mio ECU (3,3 
mio ECU afsat ved ændring vedtaget af Parlamentet og 
6,2 mio ECU som følge af overførsler) ikke blev udnyttet i 
1987. 
2.14. For ret mange af de budgetposter, der er anført i 
tabel 2.8, var beløbet for de endelige disponible bevillinger 
i 1987 som følge af overførsler lavere end det oprindeligt 
afsatte beløb. Retten har imidlertid konstateret flere 
andre tilfælde (jf. tabel 2.10), hvor de endelige bevillinger 
var højere end de oprindeligt afsatte bevillinger, og hvor 
udnyttelsesgraden for disse endelige bevillinger, der 
oversteg 5 mio ECU, lå under 75 %. Dette skyldtes i 
reglen overførsler af bevillinger, som øjensynligt var 
overflødige, i det mindste delvis. I to af disse tilfælde var 
der tale om bevillinger til forpligtelser til et samlet beløb Ordningen med foreløbige tolvtedele 
2.15. Som nævnt i punkt 1.1 har forvaltningen i 
regnskabsåret 1987 været præget af at være gennemført 
under ordningen med foreløbige tolvtedele. Kommissio-
Tabel 2.10 — Budgetposter med bevillinger på over 5 mio ECU, hvor udnyttelsesgraden 
for bevillinger til endelige betalinger (BTB) og/eller til endelige 
forpligtelser (BTF) for regnskabsåret 1987 ligger under 75 % 
(mio ECU) 
Budget­
post 
C) 
420 
(IOB) 
4702 
632 
(IOB) 
6609 
7325 
7330 
778 
(IOB) Tekst 
Udgifter i forbindelse med aftaler om 
fiskerirettigheder 
Modernisering og udvikling 
Samarbejde mellem de europæiske 
universiteter og fremme af mobilite­
ten blandt studerende og universitets­
lærere (ERASMUS) 
EF-foranstaltning med henblik på at 
beskytte skove mod brand og sur 
deposition 
Sundhed og sikkerhed: Medicinsk 
forskning 
Forskning til fordel for udviklings­
landene : videnskab og teknik i udvik­
lingens tjeneste 
Undersøgelser vedrørende industrien 
og det interne marked Bevil­
lings­
type 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF 
BTB 
BTF Oprinde­
lige 
bevil­
linger 
(2) 
(1) 
64,2 
44,1 
3,3 
47,3 
1,2 
1,2 
2,0 
3,5 
2,6 
1,1 
11,4 
1,9 
2,3 
2,0 heraf 
bevil­
linger 
efter 
Parla­
mentets 
ændringer 
(2) 
3,3 
47,3 
0,3 
0,3 Over­
førsler 
mv. 
(3) 
11,0 
11,0 
6,2 
51,2 
24,2 
24,2 
3,5 
5,5 
5,0 
15,0 
2,5 
19,3 
2,9 
2,9 Endelige 
bevil­
linger 
(4) = (D + (3) 
75,2 
55,1 
9,5 
98,5 
25,4 
25,4 
5,5 
9,0 
7,6 
16,1 
13,9 
21,2 
5,2 
4,9 Ikke-
udnyttede 
beløb 
(5) 
20,8 
0 
9,5 
15,2 
14,2 
4,3 
3,2 
4,9 
15,7 
3,4 De ende­
lige 
bevil­
lingers 
udnyt­
telses­
grad 
(6) 
72 
100 
0 
96 
40 
44 
21 
90 
58 
76 
65 
25 
35 
100 
(') IOB = ikke opdelte bevillinger. 
(2) Budgettets oprindelige bevillinger og henstående/fremførte bevillinger pr. 31. december 1986. 
34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
nen har dog i sin analyse af den økonomiske forvaltning 
hverken redegjort for de snævre rammer, den i henhold til 
denne ordning skal overholde, eller for måden, hvorpå 
Kommissionen har overholdt disse rammer. Retten har 
tidligere understreget (10), at denne ordning indebærer en 
streng fortolkning af disse regler og ligeledes, at de 
unøjagtigheder og mangler, der præger reglerne om 
foreløbige tolvtedele, bør afklares eller afhjælpes i 
forbindelse med en ændring af finansforordningen. 
2.16. Retten finder ikke, uden igen at ville komme 
nærmere ind på disse unøjagtigheder eller mangler i 
bestemmelserne eller de forskelligartede fremgangsmå­
der, som institutionerne har fastlagt med det formål at 
råde bod herpå, at Kommissionen i forbindelse med 
EUGFL, Garantisektionen, har holdt sig til den stramme 
og fremsynede forvaltning, der kræves i forbindelse med 
ordningen med foreløbige tolvtedele. Det skal især 
bemærkes, at de midler, der i form af forskud stilles til 
rådighed for medlemsstaterne under EUGFL, Garanti­
sektionen, allerede fra den anden måned i regnskabsåret, 
overskred de grænser, der følger af ordningen med 
tolvtedele, med 1 321,7 mio ECU. Dette foranledigede 
Kommissionen til hurtigere at anmode om at få 
overdraget egne indtægter, der normalt overdrages med 
en tolvtedel hver måned. 
OVERHOLDELSE AF 
FINANSFORORDNINGEN 
2.17. Udover de i punkt 2.15-2.16 i denne beretning 
nævnte overtrædelser gives der i de følgende punkter en 
nærmere beskrivelse af de væsentligste af de overtrædelser 
af finansforordningen, Retten konstaterede i 1987; 
opregningen omfatter ikke nødvendigvis samtlige over­
trædelser. 
Bemærkninger foranlediget af revisionen af 
vederlag udbetalt af Rådet, Domstolen og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg 
2.18. Revisionsrettens revision af vederlag udbetalt af 
Rådet, Domstolen og Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg (ØSU) (jf. pkt. 10.4-10.23) giver anledning til 
bemærkninger om anvendelsen af finansforordningens 
bestemmelser i disse tre institutioner. 
Finansinspektørens kontrol 
2.19. En bemærkning fremsat af Retten i årsberetningen 
for regnskabsåret 1982 (n) har haft til følge, at Rådets finansinspektør har forbedret efterprøvningen på basis af 
de personlige aktmapper og andre bilag af alle de 
rettigheder, der fastsættes af forvaltningen og meddeles til 
lønafdelingen i form af noter eller inddata i edb-
lønsystemet. 
2.20. Denne forbedring kan dog ikke anses for fuldt 
tilfredsstillende. Finansinspektøren efterprøver således 
ikke i overensstemmelse med finansforordningens artikel 
34 som et led i ansættelsesproceduren forud for påteg­
ningen af afgørelser om ansættelse, om de pågældende 
bevillinger og stillinger er disponible samt, om de 
foreslåede lønklasser er korrekte. 
2.21. I Rådet udarbejder den anvisningsberettigede ikke 
forpligtelsesforslag — end ikke foreløbige forslag — som 
fastsat i finansforordningens artikel 32, for nogen af de 
udgifter, der vedrører de enkelte vederlags bestanddele. 
Dette er ikke blot i strid med finansforordningen, men 
hindrer desuden, dels finansinspektøren i at føre den 
fastsatte kontrol med forpligtelser til afholdelse af 
udgifter og med anvisninger, dels regnskabsføreren i at 
foretage den i artikel 29 og 30 i gennemførelsesbestem­
melserne til finansforordningen (12) omhandlede registre­
ring. 
2.22. Hertil kommer, at finansinspektøren i Rådet i 
forbindelse med udbetaling af vederlag uanset bestem­
melserne i finansforordningens artikel 43, hvorefter 
nøjagtigheden af de beløb, der skal udbetales, efterprø­
ves: 
(a) påtegner betalingsordrerne, hvortil de samlede veder-
lagsoversigter er vedhæftet som bilag, uden at 
foretage kontrol på basis af de personlige aktmapper, 
og blot sikrer sig, at bevillingerne er disponible; 
finansinspektøren anser den månedlige afstemning af 
de samlede vederlag med de samlede vederlag for den 
foregående måned, der foretages af lønafdelingen, for 
at udgøre et tilstrækkeligt grundlag for påtegning, 
(b) ikke kontrollerer inddata i edb-lønsystemet, dataene i 
filerne eller ændringer, som den regelmæssigt foretag­
ne sammenholdelse af diverse forvaltnings- og 
lønfiler viser er nødvendige, 
(c) ikke i løbet af året gennemfører selektiv kontrol af 
bestemte vederlagsbestanddele. 
2.23. Domstolens finansinspektør påtegner betalings-
ordrerne, hvortil de samlede vederlagsoversigter er 
vedhæftet som bilag, uden at foretage kontrol på basis af 
de personlige aktmapper. Finansinspektøren gennemfø­
rer ikke i løbet af året selektiv kontrol af bestemte 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 35 
vederlagsbestanddele. Som det er tilfældet for Rådet, 
finder Retten også her, at disse kontrolforanstaltninger er 
nødvendige for i fuldt omfang at opfylde de forpligtelser, 
der følger af finansforordningens artikel 43. 
2.24. Domstolen har ikke gjort brug af finansforordnin­
gens artikel 19, som åbner mulighed for at lade finansins-
pektøren assistere af en underordnet finansinspektør. 
Ved fravær skal finansinspektøren således uddelegere sine 
beføjelser til en person, der ikke har nogen ret til at få en 
sådan fuldmagt. 
2.25. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs finansin­
spektør påtegner ikke, som fastsat i finansforordningens 
artikel 34, ansættelsesmyndighedens afgørelser og efter­
prøver ikke som et led i ansættelsesproceduren forud for 
påtegningen af afgørelser om ansættelse, om de pågæl­
dende bevillinger og stillinger er disponible, og om 
lønklasserne er korrekte. Endvidere påtegner finansin­
spektøren betalingsordrerne, hvortil de samlede veder-
lagsoversigter er vedhæftet som bilag, uden at foretage 
kontrol på basis af de personlige aktmapper, og 
finansinspektøren kontrollerer hverken inddata i edb-
lønsystemet eller dataene i filerne, og gennemfører ikke i 
løbet af året selektiv kontrol af bestemte vederlagsbe­
standdele, hvilket efter Rettens opfattelse er utilstrække­
ligt, i betragtning af finansinspektørens forpligtelser i 
henhold til finansordningens artikel 43. 
2.26. ØSU's finansinspektør skal påtegne »personske­
maerne« med oplysning om tjenesteretlig stilling, »ske­
maerne vedrørende de økonomiske rettigheder« med 
oplysning om tildeling, frakendelse og ændring af 
økonomiske rettigheder samt de samlede vederlagsover-
sigter. Der vedlægges hverken bilag til »personskemaer­
ne« eller »skemaerne vedrørende de økonomiske rettighe­
der«, når disse sendes til påtegning, og afgørelser om 
ansættelse og udnævnelse er ikke vedføjet den samlede 
oversigt. På denne måde gives der påtegning, uden at der 
har kunnet foretages en reel kontrol. 
Adskillelse af funktioner 
2.27. I Rådet er lederen af den afdeling, hvorunder 
bogholderiet hører, anvisningsberettiget, og lederen af 
lønningskontoret i tjenesten for databehandling, løn­
ninger mv. er underordnet regnskabsfører. Dette er i strid 
med princippet om adskilte funktioner, som fastsat i 
finansforordningens artikel 17. 
2.28. Retten har i årsbretningen for 1986 (13) allerede 
fremført, at anvisningsberettigede i ØSU har under-
skriftsfuldmagt vedrørende bankkonti, hvilket er i strid 
med princippet om adskilte funktioner. Pr. 31. maj 1988 havde fem anvisningsberettigede fuldmagt til at under­
skrive dokumenter vedrørende ØSU's bankkonti. 
2.29. Retten har også konstateret, at to anvisnings­
berettigede i Rådet og to i Domstolen har fuldmagt til at 
underskrive dokumenter vedrørende bankkonti. 
Mangel på interne regler om gennemførelsen af 
budgettet 
2.30. I henhold til artikel 4 i Kommissionens forordning 
om gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i 
finansforordningen skal hver institution udarbejde de 
vigtigste regler for kompetencefordelingen mellem anvis­
ningsberettigede og forvaltende tjenestemænd, hvad 
angår gennemførelsen af oversigten over udgifter og 
oversigten over indtægter, hvilket dokument stilles til 
rådighed for alle de tjenestegrene, der medvirker ved 
budgetforvaltningen. Pr. 31. maj 1988 havde hverken 
Rådet eller ØSU udarbejdet et sådant dokument. 
Fremgangsmåder ved indgåelse af forpligtelser 
og ved betalinger 
Parlamentet 
2.31. Hvad angår driftsudgifter (afsnit 2 i budgettet) har 
Parlementets øverste myndighed i 1987 i 21 tilfælde 
besluttet at tilsidesætte finansinspektørens nægtelse af 
påtegning svarende til udgifter på i alt 1,05 mio ECU. En 
gennemgang af de af finansinspektøren konstaterede 
uregelmæssigheder viser, at de pågældende tilfælde af 
nægtelse af påtegning hovedsagelig har været begrundet 
med tilsidesættelse af finansforordningens artikel 32 
vedrørende forpligtelse til afholdelse af udgifter og det 
grundlæggende princip om etårige budgetter. De pågæl­
dende udgifter vedrører løbende aspekter af Parlamentets 
administrative forvaltning, såsom betaling af honorarer, 
udgifter til afholdelse af møder, telefonudgifter osv. 
Andre tilfælde, som i økonomisk henseende er mere 
betydende, vedrører indretning af lokaler og leje af et 
depot i Belgien. 
2.32. I forbindelse med disse beslutninger om at 
tilsidesætte finansinspektørens nægtelse af påtegning 
gjorde Parlamentets øverste myndighed, omend den 
erkendte, at finansinspektørens bemærkninger var kor­
rekte, bl.a. gældende, at de afholdte udgifter tjente et godt 
formål, var økonomisk forsvarlige, og endelig, at 
Parlamentet under alle omstændigheder var forpligtet til 
at overholde sine økonomiske forpligtelser over for 
tredjemand. 
36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
2.33. Retten henstiller til Parlamentets administration, 
at den gennemfører en indgående undersøgelse af 
årsagerne til, at overtrædelser af denne art har kunnet 
forekomme i de sidste to regnskabsår og træffer de 
nødvendige foranstaltninger i denne forbindelse. 
Rådet 
2.34. Hvad angår andre udgiftsposter end udgiftsposter 
vedrørende vederlag har Retten konstateret, at i 18 
tilfælde svarende til et beløb på i alt 2,6 mio ECU er såvel 
den anvisningsberettigedes udarbejdelse som finansin-
spektørens påtegning af forpligtelsesforslagene sket 
efterfølgende, hvilket er i strid med finansforordningens 
artikel 32. 
Kommissionen 
2.35. Ved en gennemgang af udgifter afholdt under 
afsnit 9 i budgettet er der konstateret en række fejl, 
herunder bl.a.: 
(a) seks konteringsfejl (3,0 mio ECU) i forbindelse med 
betalingsordrer til et samlet beløb på 50,4 mio ECU 
inden for fødevarehjælp, 
(b) 23 betalinger til et samlet beløb på 35,8 mio ECU, 
konteret artikel 930 i budgettet, til opfyldelse af en 
finansieringsaftale, der skulle udløbe med udgangen 
af regnskabsåret 1986, 
(c) tre betalinger til et samlet beløb på 0,3 mio ECU 
foretaget til fordel for ikke-statslige organisationer 
selv om Kommissionen ikke, som fastsat i de 
almindelige betingelser, rådede over den endelige 
rapport. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
2.36. Som Retten omtalte det i årsberetningen for 
regnskabsåret 1986 (14), fører ØSU's regnskabsfører et 
regnskab over betalinger og transaktioner uden for 
budgettet, mens forpligtelserne udelukkende registreres 
af finansinspektøren. Dette er i strid med artikel 29 i 
gennemførelsesbestemmelserne til finansforordningen, 
hvorefter forpligtelsesforslagene registreres i institu­
tionens bogholderi, og artikel 30 ibidem, hvorefter 
bogholderiet skal tilrettelægges således, at finansinspek­tøren er i stand til at kontrollere rigtigheden af 
registreringen af forpligtelserne og betalingerne. 
2.37. Rettens gennemgang af et udsnit repræsenterende 
ca. 66 % af værdien af udgifterne under afsnit 2 i ØSU's 
budget har vist, at forpligtelser til afholdelse af udgifter i 
36 tilfælde svarende til et beløb på 0,6 mio ECU er indgået 
efter modtagelse af faktura fra leverandør og/eller efter, 
at tjenesteydelser, som var givet i ordre, var præsteret. 
Denne fremgangsmåde udgør en krænkelse af bestemmel­
serne i finansforordningen, særlig artikel 32, hvorefter 
enhver foranstaltning med udgiftsvirkning først skal 
gøres til genstand for forpligtelsesforslag. 
Budge tkon tering 
2.38. Kommissionen konstaterede ved udgangen af 
1987, at der i forbindelse med udgifter til fødevarehjælp 
var konteret 46,7 mio ECU for meget i betalinger. 
Udgifterne vedrørende nødhjælpsreserven (konto B 9280) 
var hovedsagelig konteret under bevillinger fremført fra 
1986.1 løbet af tillægsperioden konterede den anvisnings-
berettigede på ny berigtigelsen under regnskabsårets 
bevillinger. Da disse bevillinger kun i ringe omfang blev 
udnyttet i 1987, resulterede berigtigelsen på 3,9 mio ECU 
i en negativ nettoudgift på 2,6 mio ECU i forvaltnings­
regnskabet for 1987. Berigtigelsen burde være foretaget af 
den samme bevillingsramme, som den oprindelige fejl 
vedrørte, så meget desto mere som selve begrebet negativ 
udgift er helt uforeneligt med de budgetmæssige princip­
per, der er lagt til grund i finansforordningen. Denne 
fremgangsmåde førte i øvrigt til en fremførsel af 
bevillinger på 44,0 mio ECU ved udgangen af 1987, selv 
om der kun var bevilget 41,4 mio ECU. 
Bogføringsbilag 
2.39. Retten har ved sin gennemgang konstateret 
forskelligeproblemer i forbindelse med bogføringsbilag 
for udgiftstransaktioner over budgettet for 1987: 
(a) Talrige bogføringsbilag er blevet fremsendt for sent til 
Retten; bl.a. modtog Retten først primo juni 1988 
visse bilag vedrørende fjerde kvartal 1987, dvs. alt for 
sent til, at det er muligt at foretage en gennemgang 
inden udløbet af den i finansforordningens artikel 83 
fastsatte frist, som er den 15. juli. Det drejer sig f.eks. 
om bilag vedrørende tillægsperioden for fødevare­
hjælp. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 37 
(b) I flere tilfælde var bilagene mangelfulde eller forelå 
slet ikke. Således er det f.eks. ikke altid muligt på 
grundlag af de bilag, der er fremsendt til Retten, at 
afgøre, om de »negative betalinger«, der er opført 
under kapitel 92 og 93, blot udgør periodeafgræns-
ningsposteringer, eller om de modsvarer en faktisk 
kassebevægelse, som skyldes udefra kommende beløb 
(f.eks. inkassering af tilbagesøgte forskud). Især 
fremgår årsagerne til bortfald af betalingsordrer ikke 
af de bogføringsbilag, der er fremsendt til Retten, for 
så vidt angår fire bortfald til et beløb af 2,2 mio ECU 
under kapitel 92 og fire bortfald til et beløb af 0,9 mio 
ECU under kapitel 93. anslåede beløb til de påtænkte formål og har opfyldt alle 
de fastsatte betingelser. Såfremt modtageren ikke kan 
forelægge Kommissionen dokumentation for korrekt 
anvendelse af beløbet, f.eks. når projekter trækkes tilbage 
eller midlertidigt indstilles, har Kommissionen ret til at 
tilbagesøge forskuddet, helt eller delvis, alt efter omstæn­
dighederne. Beløbene for sådanne tilbagesøgte forskud i 
1987 fremgår af tabel 2.11. 
Procedurer til identificering af tilbagesøgte 
beløb samt til bogføring af forskud 
TILBAGESØGNING AF FORSKUD PÅ 
AKTIONSUDGIFTER 
2.40. En stor del af udgifterne i årsregnskaberne 
udgøres af forskud, der tegner sig for en vis procentdel 
(mellem 40 % og 90 %) af Fællesskabets anslåede bidrag 
til de samlede omkostninger i forbindelse med et bestemt 
projekt eller program. Dette gælder en betydelig del af de 
udgifter, der afholdes under strukturfondene, inden for 
områderne energi, forskning og ny teknologi samt i 
henhold til samarbejdet med udviklingslandene (afsnit 
B3-B7 og afsnit B9 i budgettet). Disse udgifter bliver først 
endelige, når Kommissionen har skaffet sig sikkerhed for, 
at modtageren virkelig har anvendt hele det oprindeligt 2.41. Kommissionen vedtog i løbet af 1987 interne 
regler om inkassering af visse fordringer, herunder især 
fordringer, som opstår i forbindelse med tilbagesøgning 
af forskud. I disse regler stadfæstes princippet om, at 
enhver foranstaltning, hvorved der affødes, konstateres 
eller ændres en fordring, skal gøres til genstand for en 
indtægtsordre, som det påhviler den anvisningsberettige-
de for de pågældende budgetposter at udstede; i reglerne 
er det ligeledes fastlagt, hvilke procedurer der derefter 
skal følges. Reglerne indeholder dog ikke nogen retnings­
linjer, som de anvisningsberettigede skal følge for i første 
omgang at sikre, at de forskud, der skal tilbagesøges, 
hurtigt identificeres, først og fremmest ved en regelmæs­
sig og systematisk gennemgang af de uindfriede forplig­
telser. Men fremfor alt foretager Kommissionen i sit 
Tabel 2.11 — Tilbagesøgning af forskud i 1987 
(mio ECU) 
Udgiftssektor 
EUGFL, Udviklingssektionen: 
Direkte foranstaltninger 
Indirekte foranstaltninger 
Fiskeri 
Regionalfonden 
Socialfonden 
Sociale foranstaltninger 
Energi 
Forskning - (indirecte aktion) 
Innovation, industri, etc. 
Fødevarehjælp 
Samarbejde med udviklingslande Budget­
post 
B30 
B33 
B 42-46 
B 50-51 
B 60-61 
B 63-67 
B 70-71 
B73 
B75&77 
B92 
B 93-99 Indtægts-
ordrer 
udstedt 
i 1987 
1,7 
169,4 
5,9 
1,8 
lait Inkasserede beløb i 1987 
Opført på 
Indtægs-
konti 
111,9 
3,3 
115,2 Genan­
vendelses-
konti 
0,1 
0,2 
1,2 
2,7 
2,2 
1,5 
0,9 
4,9 
13,7 Fratrukket 
udgifter 
1,0 
±50,0 
±51,0 lait 
0,1 
1,0 
0,2 
±50,0 
111,9 
1,2 
6,0 
2,2 
1,5 
0,9 
4,9 
± 179,9 
38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
nuværende regnskabssystem ingen sondring mellem 
udbetalingerne på grundlag af disses retlige karakter 
(endelige betalinger, forskud, salderede forskud, fore­
løbige og midlertidige betalinger foretaget til andre end 
den endelige modtager osv.). Det er derfor ikke muligt at 
anslå de samlede beløb, der udgøres af ikke-endelige 
udbetalinger, idet man om disse kun ved, at de tegner sig 
for en betydelig del af aktionsudgifterne (jf. punkt 2.40). 
Det er heller ikke muligt transaktion for transaktion at 
fastslå, hvilke der er gjort til genstand for ikke-endelig 
finansiering, og som Kommissionen derfor systematisk 
skal følge op. 
2.42. De gældende reglers mangelfuldhed, som er 
beskrevet i det foregående punkt, kan belyses ved 
følgende tilfælde, som Retten har konstateret. Et projekt, 
der blev finansieret over midlerne under artikel 941 i 
budgettet måtte hurtigt afbrydes på anmodning af 
myndighederne i det pågældende udviklingsland. Der var 
blevet udbetalt et forskud på 240 000 ECU, der var 
registreret som en udgift på budgettet, men den anvis-
ningsberettigede var seks måneder efter afbrydelsen af 
arbejderne ikke i stand til at redegøre for, i hvilket omfang 
forskuddet var blevet anvendt. Der var ikke udarbejdet 
nogen indtægtsordre, ikke engang en foreløbig, på 
grundlag af hvilken der kunne ske en regnskabsmæssig 
opfølgning af sagen. 
2.43. Endvidere, trods den bekymring, som finansin-
spektøren gav udtryk for i sin trettende rapport om 
inkassering af fordringer (15), og jævnlige påmindelser fra 
den tjenestegren i Kommissionen, der er ansvarlig for 
inkasseringer (GD XIX), består det problem, at der 
indbetales beløb til Kommissionen, for hvilke der ikke 
foreligger indtægtsordrer, fortsat. Indtægter på ca. 10,1 
mio ECU (hvoraf 2,7 mio ECU allerede var indgået i 
1986), der endnu ikke var opført på indtægtskontiene, 
fordi de ikke kunne forbindes med udstedte indtægtsor­
drer, var således medtaget i den konsoliderede status pr. 
31. december 1987 (mod 27,0 mio ECU pr. 31. december 
1986). Problemet er særlig alvorligt i forbindelse med 
Socialfonden, øjensynlig som følge af de vanskeligheder, 
der er forbundet med behandlingen af det stigende antal 
tilbagebetalinger. 
Anvendelse af tilbagesøgte forskud til 
finansiering af nye udgifter 
2.44. I henhold til finansforordningens artikel 3 skal 
indtægter og udgifter »opføres med deres fulde beløb i 
budgettet og regnskaberne uden modregning«. I henhold 
til artikel 22 åbnes der dog, uanset artikel 3, mulighed for, 
at visse indtægter kan fratrækkes udgifter eller »genan­
vendes« til finansiering af andre betalinger inden for 
samme udgiftssektor. I øvrigt er det i artikel 6, stk. 6, 
fastsat, at bevillingerne til EUGFL, Udviklingssektionen, 
undtagelsesvis kan anvendes til finansiering af projekter, 
hvortil forpligtelserne ikke oprindeligt var indgået, på de i 
Rådets forordning (EØF) nr. 3171/75 af 3. december 1975 (16) fastsatte vilkår. Denne bestemmelse er i analogi 
hermed blevet anvendt på senere forordninger vedrøren­
de EUGFL, Udviklingssektionen. Selv om disse bestem­
melser ikke er omhandlet i finansforordningen, omfatter 
Rådets forordning (EØF) nr. 1787/84 af 19. juni 1984 om 
EFRU (17) lignende bestemmelser. 
2.45. Kommissionen har ikke anvendt disse bestemmel­
ser om genanvendelse på ensartet vis. For eksempel er 
betydelige beløb i form af tilbagebetalte forskud under 
Socialfonden i løbet af de seneste år blevet behandlet som 
indtægter på budgettet, og der har således ikke været tale 
om genanvendelse. Som et resultat heraf er betydelige 
bevillinger i sidste instans ikke blevet anvendt, som 
budgetmyndighederne oprindelig havde planlagt. Inden 
for forskningsområdet har genanvendelse været reglen, 
mens genanvendelse før 1987 aldrig har været benyttet 
inden for energisektoren. 
2.46. Kommissionen har endnu ikke fastsat kriterier for 
genanvendelse af tilbagesøgte forskud. Af sådanne 
kriterier, der burde være indeholdt i finansforordningen, 
burde det især klart fremgå, om forskud, der på grundlag 
af de kendte daværende omstændigheder var fuldt 
berettigede, men som nogle år senere viste sig helt eller 
delvis at kunne tilbagesøges, virkelig udgør »fejlagtigt 
betalte beløb« i henhold til artikel 22 i finansforordnin­
gen. 
Opførelse i årsregnskaberne af tilbagebetalte 
forskud og af forskud genanvendt til 
finansiering af nye udgifter 
2.47. De forskud, der tilbagebetales til Kommissionen, 
og som ikke er beregnet på genanvendelse, konteres 
direkte diverse indtægter i budgetregnskabet. Disse 
opføres adskilt fra regnskabet over udgifterne på 
budgettet, men omfatter ikke nogen angivelse af beløb 
vedrørende de enkelte udgiftssektorer. Ca. 115,2 mio 
ECU blev bogført på denne måde i 1987 (jf. tabel 2.11). 
2.48. Når de tilbagebetalte forskud er bestemt til 
genanvendelse, konteres indtægterne en særlig konto 
uden for budgetregnskabet (ca. 13,7 mio ECU i 1987). 
Kommissionen forelægger i form af et bilag til bind II af 
årsregnskaberne en tabel, der viser genanvendelsesgraden 
for disse indtægter i løbet af året. Når nye forpligtelser og 
betalinger konteres med henblik på at genanvende midler 
svarende til de oppebårne beløb, opføres de adskilt fra de 
normale budgettransaktioner og medtages ikke i tabeller­
ne i bind II af forvaltningsregnskaberne, der viser de 
samlede budgetudgifter. Hvis disse tilbagebetalte beløb 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 39 
ikke genanvendes inden for to regnskabsår, overføres de 
til en indtægtskonto og står opført som indtægter i 
årsregnskaberne. 
2.49. Inden for udgiftssektorer som EFRU og indirekte 
foranstaltninger under EUGFL, Udviklingssektionen, 
sker tilbagebetalingen af forskud vedrørende visse 
projekter ved fradrag i betalinger til andre projekter (ca. 
51,0 mio ECU i 1987). Disse tilbagebetalte beløb 
fratrækkes udgifterne og opføres som »negative beta­
linger« i det detaljerede budgetregnskab, hvilket mind­
sker de samlede betalinger fra de pågældende budgetpos­
ter og i realiteten resulterer i en frigørelse af bevillinger til 
betalinger til finansiering af andre projekter. De årlige 
budgetkonti afspejler udelukkende de opførte nettobe­
løb, hvorved årets samlede udgifter således ansættes for 
lavt. I øvrigt foretages der ikke nogen revision af de beløb, 
der skal tilbagebetales ved fradrag i fremtidige betalinger. 
Inkasseringsprocedurer 
2.50. Når den anvisningsberettigede har udarbejdet 
indtægtsordrerne, og disse er registreret i regnskabssy­
stemet, påhviler det en særlig afdeling i GD XIX at påse, 
at ordrerne effektueres på den på forhånd fastsatte 
forfaldsdato. Arbejdet i denne afdeling udføres i snævert 
samarbejde med de anvisningsberettigedes tjenestegrene, 
hver gang betalingsfristerne ikke overholdes, og især når 
søgsmål overvejes. 
2.51. Selv om det må erkendes, at arbejdet med 
inkassering af fordringer er kompliceret, bør det erindres, 
at ordningen i sin helhed endnu ikke fungerer helt 
tilfredsstillende, hvilket nedenstående eksempler vidner 
om: 
(a) En betydelig del (ca. 30 %) af de indtægtsordrer 
vedrørende tilbagesøgning af forskud udbetalt under 
Socialfonden (139,5 mio ECU), der var udestående 
pr. 31. december 1987, havde været forfalden til 
betaling i over 12 måneder. 
(b) Ikke afviklede indtægtsordrer pr. 31. december 1987 
under EUGFL, Udviklingssektionen (15 tilfælde til et 
samlet beløb på ca. 2,7 mio ECU) omfattede fire 
tilfælde til et samlet beløb på ca. 0,9 mio ECU, der 
kan betragtes som uinddriveligt. I et af disse tilfælde 
svarende til et beløb på 188 690 ECU var debitoren 
under likvidation, og det Kommissionen skyldige 
beløb er ikke blevet anerkendt af likvidator, fordi 
Kommissionens anmeldelse af kravet er fremkommet 
for sent. I to andre tilfælde til et beløb på tilsammen 
709 000 ECU udstedte Kommissionen fortsat ind­tægtsordrer, selv om debitoren allerede var under 
likvidation. I det ene af disse to tilfælde var 
indtægtsordren udstedt i 1985, selv om debitoren 
havde været under likvidation siden 1978. 
Afsluttende bemærkning om tilbagesøgning af 
forskud 
2.52. Tilbagesøgning af forskud er i høj grad kendeteg­
nende for Kommissionens forvaltning af bidrag til 
flerårige projekter og programmer. Jo mere omhyggelig 
Kommissionen er med opfølgningen af uindfriede 
forpligtelser og forskud i tilknytning hertil, jo flere og 
større beløb tilbagebetales der, således som det er blevet 
påvist i de seneste regnskabsår, hvad angår Socialfonden. 
2.53. Retten henstiller til Kommissionen at tilpasse sit 
regnskabssystem og sine regnskabsprocedurer, således at 
den vil være i stand til: 
(a) straks at blive klar over de foretagne betalingers 
retlige karakter, således at det, uanset om der er tale 
om enkeltbeløb eller totaler, til enhver tid er muligt at 
skelne endelige betalinger fra ikke endelige betalinger, 
(b) hurtigt at finde frem til forskud, som kan tilbagesø­
ges, og straks at udstede og registrere indtægtsordrer, 
(c) i henhold til klart definerede kriterier at genanvende 
tilbagebetalte beløb til finansiering af nye projekter 
inden for samme udgiftssektor, 
(d) at lade samtlige tilbagesøgte beløb samt disses 
anvendelse til finansiering af nye udgifter fremgå af 
årsregnskaberne på en sådan måde, at de samlede 
indtægtsbeløb, genopførte bevillinger og udgifter 
afspejles nøjagtigt, 
(e) at inkassere beløbene inden for de fastsatte frister, 
(0 at få adgang til relevante oplysninger om debitorer, 
hvis økonomiske situation er tvivlsom. 
2.54. Retten skal henlede opmærksomheden på den 
omstændighed, at dens henstilling i punkt 2.53(d) er i 
overensstemmelse med dens udtalelse (18) af 27. maj 1981 
om Kommissionens forslag om ændring af finansforord­
ningen. Kommissionens forslag, der senere er ændret og 
40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
fremlagt i 1984 (19), afspejler ikke Rettens synspunkt i 
dette spørgsmål og er endnu ikke gjort til genstand for en 
rådsafgørelse. Retten skal i øvrigt understrege, at denne 
henstilling kan efterkommes, uden at finansforordningen 
nødvendigvis skal ændres, ved per analogi at benytte den 
regnskabsopstilling, der sædvanligvis anvendes i forbin­
delse med udgifterne i budgetregnskabet, med henblik på 
at vise de forpligtelsesbevillinger, der er blevet disponible 
ved bortfald af forpligtelser fra foregående regnskabsår. 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
FÆLLESSKABERNES STATUS 
Kasseunderskud i Parlamentet 
2.55. Det beløb på 4,1 mio BFR (ca. 0,1 mio ECU), som 
allerede var opført på Parlamentets status pr. 31. 
december 1982 som »kasseunderskud« under afholdte, 
men endnu ikke konterede udgifter (20), er også opført 
under aktiverne på status pr. 31. december 1987. Retten 
henviser i denne forbindelse til sine tidligere beret­
ninger (21). 
Indtægter, der endnu ikke er indbetalt 
2.56. De indtægter, der er forfaldet til betaling, men som 
endnu ikke er indbetalt, udgjorde 126,5 mio ECU pr. 31. 
december 1987 (mod 96,2 mio ECU ultimo 1986) og 
omfatter følgende: . 
(mio ECU) 
Forfaldstidspunkt 
1982 
1983 
1984 
1985 
Subtotal A 
1986 
Subtotal B 
første halvår 1987 
tredje kvartal 
oktober 
november 
december 
Subtotal C 
lait Tilgodehavender 
31.12.1987 31.12.1986 
0,1 0,1 
0,1 3,3 
0,3 - 0,6 
2,1 3,5 
2,6 7,5 
37,3 88,7 
37,3 88,7 
31,0 
32,2 
5,1 
7,6 
10,7 
86,6 — 
126,5 96,2 Hertil kommer i status tilgodehavender i forbindelse med 
bøder pålagt af Kommissionen (72,1 mio ECU pr. 31. 
december 1987 mod 70,9 mio ECU ultimo 1986), hvis 
inddrivelighed afhænger af Domstolens afgørelser (22) og 
tilgodehavender i forbindelse med egne indtægter og 
tilhørende morarenter (15,7 mio ECU pr. 31. december 
1987 — heraf 7,9 mio ECU vedrørende 1984 — mod 70,1 
mio ECU ultimo 1986). Retten skal derfor henstille til 
Kommissionen, at den øger sine bestræbelser for at få 
inkasseret de forfaldne tilgodehavender. 
Skatter og afgifter, der skal refunderes 
2.57. I årsberetningen for regnskabsåret 1984 (23) 
anførte Retten, at faktureringen af merværdiafgiften 
(moms) over for Fællesskaberne er underkastet forskel­
lige regler i de enkelte medlemsstater. Retten anbefalede 
derfor Kommissionen at indlede forhandlinger med 
medlemsstaterne med henblik på at nå frem til en 
harmonisering og forenkling af procedurerne for moms­
fritagelse, idet det ideelle naturligvis ville være at nå frem 
til en fakturering uden moms i alle medlemsstater, således 
som det er tilfældet i tre medlemsstater (Belgien, Italien, 
Luxembourg). I svarene til årsberetningerne for regn­
skabsårene 1985 og 1986 anførte Kommissionen (24), at 
den i juni 1986 rettede henvendelse til de medlemsstater, 
som ikke anvender direkte momsfritagelse, for at indlede 
drøftelser med henblik på at ændre gennemførelsesbe­
stemmelserne til artikel 3 i Protokollen vedrørende De 
Europæiske Fællesskabers Privilegier og Immunite­
ter (25). Kommissionen er fortsat nødt til at fremsætte 
anmodninger om efterfølgende refusion til syv medlems­
stater. Desuden har de henvendelser, der er foretaget til de 
to nye medlemsstater (Spanien og Portugal), endnu ikke 
ført til, at der har kunnet fastlægges gennemførelsesbe­
stemmelser til protokollen. 
2.58. Som følge af Rettens bemærkninger i årsberetnin­
gerne siden 1983 havde Kommissionen sat sig for (26) at 
indføre en regnskabsmæssig opfølgningsprocedure for 
moms, der skal refunderes. I 1987 blev der rent faktisk 
indført en ny procedure, som af følgende grunde stadig 
ikke synes at være tilfredsstillende: 
(a) ultimo maj 1988 var der kun udfærdiget refusions-
anmodninger vedrørende 1987 til fire medlemsstater 
(dvs. 1,8 mio ECU af 2,7 mio ECU), 
(b) det beløb på 3,2 mio ECU, der optræder under 
»skatter og afgifter, som skal refunderes« i status pr. 
31. december 1987, giver ikke et troværdigt billede af 
Kommissionens tilgodehavender hos medlemsstater­
ne, fordi de afgifter, som Spanien og Portugal skal 
refundere for regnskabsåret 1986, stadig ikke kendes. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 41 
2.59. Det må konkluderes, at Kommissionen trods sine 
bestræbelser på området endnu ikke er i stand til ved 
regnskabsårets udgang at give et troværdigt billede af 
Fællesskabets momstilgodehavender. Retten skal derfor 
på ny henstille til Kommissionen at indføre en egentlig 
regnskabsopfølgning af de skatter og afgifter, der skal 
refunderes. 
Forskud til personalet 
2.60. Pr. 31. december 1987 udgjorde forskud til 
personalet sammenlagt 5,4 mio ECU (herunder forskud 
på vederlag på 2,5 mio ECU opført under »udgifter, der 
skal konteres«) mod 4,5 mio ECU ultimo 1986. I de tre 
seneste beretninger (for regnskabsårene 1984, 1985 og 
1986) (27) har Retten påtalt, at de edb-lister, hvoraf disse 
konti fremgår, indeholdt et stort antal kreditsaldi, som 
tilsyneladende svarer til beløb, institutionen skylder 
personalet, mens forskud til personalet er beløb, persona­
let skylder Kommissionen. Situationen var ikke væsent­
ligt forbedret pr. 31. december 1987, for på det tidspunkt 
var der blot for forskud på tjenesterejseudgifter 255 
kreditsaldi mod 150 på den samme konto ultimo 1986. 
Retten skal derfor på ny kraftigt henstille til Kommissio­
nen at foretage de nødvendige undersøgelser af disse lister 
og at tage fremgangsmåden ved bogføring og opfølgning 
af disse konti op til fornyet overvejelse. 
/ hvor høj grad er EUGFL, Garantisektionens 
regnskaber troværdige og komplette 
2.61. De regnskaber, der blev forelagt dechargemyndig­
heden, er behæftet med andre mangler end den i punkt 1.2 
omtalte udeladelse af udgifter svarende til to måneder, 
dvs. i alt 4 546,6 mio ECU. Regnskaberne er faktisk 
udelukkende baseret på medlemsstaternes månedlige 
opgørelser, og indtægts- og udgiftsbeløbene er derfor 
hverken efterprøvet af de nationale revisionsorganer eller 
Kommissionen og kan senere blive ændret betydeligt, 
dvs. for det første når medlemsstaterne indgiver deres 
ændrede årsregnskaber over regnskabsårets udgifter med 
henblik på regnskabsafslutningen, og for det andet efter 
den egentlige regnskabsafslutning. I henhold til de 
gældende procedurer skal ændringerne fremgå af senere 
regnskaber. Denne praksis betyder, at der ved årets 
udgang findes aktiv- og passivposter, der kan være af 
betydeligt omfang, og som ikke er medtaget i Fællesska­
bernes status. 
2.62. Omfanget af disse ændringer kan ikke vurderes på 
forhånd, men Retten skal bemærke, at nettosaldoen i 
1987 for sådanne poster fra tidligere regnskabsår 
udgjorde ca. 208,2 mio ECU. Retten mener, at sandsyn­ligheden for, at der vil blive foretaget sådanne ændringer, 
bør anføres i en note til årsregnskabet. Desuden bør 
ændringerne konteres, så snart de kendes. De ændringer, 
der følger af medlemsstaternes indgivelse af de ændrede 
regnskaber for EUGFL, Garantisektionen, dvs. ændrin­
ger, som normalt kendes, inden der træffes afgørelse om 
meddelelse af decharge for de pågældende regnskaber, 
indgår især i denne kategori. 
2.63. I 1987 — som i 1986 — blev Kommissionens 
kontering i budgetregnskabet af transaktionerne i 
forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, væsentligt 
forsinket, idet ingen månedlige udgifter blev konteret 
inden for den i finansforordningens artikel 97 anførte frist 
på to måneder. For at løse problemet med manglende 
bevillinger blev ordningen med versurkonti desuden ofte 
taget i anvendelse i 1987 og i et sådant omfang, at der 
ultimo oktober stod opført 3 862,0 mio ECU på sådanne 
konti i forventning om bevillingsoverførsler, som skulle 
muliggøre kontering på budgetregnskabet. Som i tidligere 
år blev denne situation ordnet ved en samlet overførsel 
efter regnskabsårets udgang, hvilket budgetmyndigheden 
kun kunne betragte som en formalitet. 
2.64. Kommissionen er ikke i stand til at sammenholde 
de saldi vedrørende EUGFL, Garantisektionen, som tre 
medlemsstater har anmeldt for november 1987, med 
saldiene på sine egne konti (en af medlemsstaterne har 
anmeldt en saldo, der overstiger saldoen på Kommissio­
nens konti med 47 000 ECU, mens de to andre medlems­
stater har anmeldt saldi, der sammenlagt er 212 000 ECU 
lavere end Kommissionens saldi). 
Afslutning af regnskaberne for fødevarehjælp 
2.65. I forbindelse med udgifterne til fødevarehjælp, 
som afholdes gennem medlemsstaterne, udbetaler Kom­
missionen månedlige forskud til medlemsstaterne og 
træffer senere beslutning om afslutningen af årsregnska­
berne. Kommissionens seneste beslutninger vedrører 
regnskabsåret 1979. Kommissionen har derfor ikke som i 
forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, taget skridt 
til at indhente forsinkelserne i forbindelse med afslut­
ningen af disse regnskaber. Denne situation er i strid med 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 249/77 af 2. 
februar 1977 (28), hvor det i artikel 8 hedder, at der i 
princippet træffes beslutning om afslutningen af regnska­
berne inden udgangen af det følgende regnskabsår. Den 
manglende overholdelse af bestemmelsen har medført, at 
udgifter på næsten 3 000 mio ECU til fødevarehjælp er 
konteret foreløbigt i Kommissionens regnskaber for 
regnskabsårene 1980-1986. Forsinkelserne på flere år i 
forbindelse med regnskabsafslutningen, som sker på 
grundlag af de udgifter, medlemsstaterne har afholdt i 
42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
nationale valutaer, risikerer at påvirke Fællesskabernes 
almindelige budget, som opstilles i ECU, alene som følge 
af udviklingen i valutakurserne, således som det fremgår 
af det særlige tilfælde i forbindelse med udgifter afholdt af 
Danmark i 1979. Et beløb på 9,2 mio ECU til fødevare­
hjælp blev ikke godkendt af Kommissionen ved regn­
skabsafslutningen i 1985. I mellemtiden havde Danmark 
trukket dette beløb fra de anmeldte udgifter for 
regnskabsåret 1980, og Kommissionen har besluttet at 
opføre beløbet på status indtil afslutningen af regnskaber­
ne for fødevarehjælp for regnskabsåret 1980. Da der ikke 
foreligger en generel eller en for dette tilfælde særlig 
beslutning om regnskabsafslutning, optræder beløbet 
fortsat i status pr. 31. december 1987 under »udgifter, der 
skal konteres«. Dersom konteringen f.eks. havde fundet 
sted pr. 31. december 1987, ville det have medført en 
yderligere udgift for det almindelige budget på 139 000 
ECU på grund af den danske krones udvikling siden 
1985. Retten er af den opfattelse, at de meget store 
forsinkelser i forbindelse med regnskabsafslutningen bør 
indhentes så hurtigt som muligt. 
Tilsyn med bankkonti 
2.66. I forbindelse med forvaltningen af Fællesskabets 
midler har Kommissionen betinget sig, at de banker, den 
benytter, foretager overførslerne mellem de forskellige 
bankkonti med »udlignet valør«, dvs. at krediteringen i 
modtagerbanken får samme valør som debiteringen i 
afsenderbanken. En undersøgelse af 57 interbank-
overførsler i december 1987 til en gennemsnitsværdi af 12 
mio ECU har imidlertid vist, at der i 16 tilfælde ikke var 
anvendt »udlignet valør« med et deraf følgende tab på 
sammenlagt 32 valørdage. Denne undersøgelse, som var 
begrænset til én måned, viser, at Kommissionen bør 
afsætte de nødvendige midler til en sådan kontrol, som 
hurtigt ville vise sig at være rentabel. 
2.67. På foranledning af Rettens anmodninger om 
bekræftelse af Kommissionens banksaldi er bankernes 
svar (eller bekræftelser) blevet sendt til Kommissionens 
GD XIX og Retten samtidig. Visse svar fra bankerne var 
imidlertid mangelfulde eller fejlagtige, især hvad angår 
personer med underskriftsfuldmagt. Kommissionen 
burde have foretaget berigtigelser overfor bankerne i 
samtlige de tilfælde, svarene indeholdt fejl. 
2.68. Kommissionen har oprettet et meget stort antal 
bankkonti til brug for GD XIX (som rådede over 119 
bankkonti pr. 31. december 1987), men også GD XVIII 
(lån og investering). Hertil kommer ikke alene de 
bankkonti, der benyttes af Kommissionens forsknings­
centre (Ispra, Geel, Karlsruhe, Petten), delegationerne og 
pressekontorerne, men også de konti, der benyttes af de 
forskellige generaldirektorater i forbindelse med særlige 
programmer, personalebutikkernes og kantinernes konti og endelig de bankkonti, der er oprettet af de øvrige 
institutioner. Der findes ikke en ajourført liste over alle 
disse konti. GD XIX, som skal koordinere forvaltningen 
af alle Fællesskabets midler, bør opstille en sådan liste. 
Institutionerne vil således kunne skaffe sig overblik over 
omfanget af forretningerne med de enkelte banker og 
holde styr på det store antal af bankkonti, som Retten 
allerede har påtalt (29), hvilket vil gøre det lettere at 
forvalte Fællesskabets midler på forsvarlig vis. 
Diverse indtægter, der skal konteres 
2.69. Posten »diverse indtægter, der skal konteres« 
androg 14,1 mio ECU pr. 31. december 1987 mod 27 mio 
ECU ultimo 1986. Under denne post burde der rent 
faktisk kun stå opført 10,1 mio ECU, idet differencen 
svarer til to fejlkonteringer. Endelig svarer 2,7 mio ECU 
af de 10,1 mio ECU til konstaterede indtægter fra 1986. 
Opfølgningen af konteringerne på denne konto bør 
derfor forbedres. 
Lån til middelhavslande 
2.70. De lån, der er ydet til middelhavslande, står opført 
i en tabel i forvaltningsregnskabets bind II (30). Denne 
tabel er behæftet med talrige fejl (udeladelse af visse 
undertegnede, og ligefrem udbetalte lån, angivelse af en 
foranstaltning, der ikke er indgået aftale om eta). Netto 
betyder disse fejl, at samtlige undertegnede lån, som i 
henhold til Kommissionens tabel andrager 494,6 mio 
ECU, kun udgør 472,1 mio ECU, mens samtlige 
udbetalte lån, som i henhold til samme tabel andrager 
392,1 mio ECU, kun burde stå opført med 388,7 mio 
ECU. Kommissionen kunne have forbedret oplysninger­
nes troværdighed og sammenhæng, især ved at sammen­
holde dem med de regelmæssige oplysninger fra EIB, 
hvorved man f.eks. kunne have undgået, at lånene til 
Tyrkiet blev ansat 10,8 mio ECU for højt. 
Kursdifferencer 
2.71. Retten foretog i regnskabsåret 1987 en undersø­
gelse af årsagerne til kursdifferencer, kontrollen hermed 
og de i denne forbindelse anvendte konteringsmetoder i 
samtlige institutioner (det drejer sig om en kursgevinst på 
144,8 mio ECU og et kurstab på 126,9 mio ECU for 
regnskabsåret, svarende til en nettofortjeneste på 17,9 
mio ECU for samtlige institutioner pr. 31. december 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 43 
1987). Det har vist sig nødvendigt, at institutionerne 
udfolder visse bestræbelser med henblik på en harmonise­
ring for at begrænse årsagerne til disse differencer og 
ensretter behandlingen heraf. Det har ligeledes vist sig 
nødvendigt, at finansinspektøren fører nøje kontrol med disse differencer. Konklusionerne af denne undersøgelse 
er sendt til de pågældende institutioner. To af institu­
tionerne har allerede sendt deres bemærkninger til Retten, 
og Kommissionen har arrangeret en drøftelse af spørgs­
målet blandt regnskabsførerne. 
) EFTL 356 af 31.12.1977. 
2) Dok. KOM(88) 212-216. 
3) I henhold til Kommissionens klassifikation af udgifterne 
som obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter i forvalt­
ningsregnskabet. 
) Udtalelse nr. 1/88, EFT C 166 af 25.6.1988, s. 3. 
) EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 2.5. 
) EFT C 321 af 15.12.1986, punkt 7.10(b). 
) EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 2.7-2.10. 
) Dok. KOM(88) 148, endelig udg., af 18. marts 1988. 
9) EFTL 304 af 27.10.1987, s. 1. 
10) Årsberetning for regnskabsåret 1985, EFT C 321 af 
15.12.1986, punkt 1.30-1.35. 
") EFT C 357 af 31.12.1983, punkt 11.37-11.38. 
12) EFTL 360 af 19.12.1986. 
!3) EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 2.47. 
14) EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 2.33. 
15) Finansinspektørens trettende beretning til Kommissionen 
(af 20. juli 1987) — i henhold til artikel 24, stk. 3, i 
finansforordningen af 21. december 1977. 
16) EFTL 315 af 5.12.1975. 
17) EFTL 169 af 28.6.1984. 
!8) EFT C 232 af 11.9.1981. 
19) Dok. KOM(84) 123 endelig udg. af 9.3.1984. 
20) — Årsberetning for regnskabsåret 1982, EFT C 357 af 
31.12.1983, punkt 2.9. 
(21) — Særberetning vedrørende Europa-Parlamentet — Med­
lemmernes kasse, EFT C 202 af 5.8.1982. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1982, EFT C 357 af 
31.12.1983, punkt 2.9. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1983, EFT C 348 af 
31.12.1984, punkt 2.5-2.7. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1984, EFT C 326 af 
16.12.1985, punkt 2.2. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1985, EFT C 321 af 
15.12.1986, punkt 2.2-2.3. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1986, EFT C 336 af 
15.12.1987, punkt 3.2. (22) - Årsberetning for regnskabsåret 1986, EFT C 336 af 
15.12.1987, punkt 3.4. 
EFT C 326 af 16.12.1985, punkt 2.4. 
EFT C 321 af 15.12.1986, svar til punkt 2.10. 
— EFT C 336 af 15.12.1987, svar til punkt 3.5. 
(25) Traktater om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber, 
1987, bind I, s. 856. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1983, EFT C 348 af 
31.12.1984, svar til punkt 2.18-2.19. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1984, EFT C 326 af 
16.12.1985, svar til punkt 2.3-2.4. 
— Årsberetning for regnskabsåret 1985, EFT C 321 af 
15.12.1986, svar til punkt 2.9. 
— EFT C 326 af 16.12.1985, punkt 2.8-2.9. 
— EFT C 321 af 15.12.1986, punkt 2.12. 
— EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 3.6. 
(28) EFT L 34 af 5.2.1977, s. 21. 
(29) Årsberetning for regnskabsåret 1984, EFT C 326 af 
16.12.1985, punkt 2.39. 
(30) Doc COM(88) 213 FR-final (foreligger ikke på dansk). (23) 
(24) 
(26) 
(27) 
44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
KAPITEL 3 
Indtægter 
3.0. INDHOLD Punkt 
Generel indledning 3.1 —3.2 
Ordningen om fællesskabsforsendelse (ad landevej) 3.3 — 3.35 
Indledning 3.3 — 3.7 
Ordningens betydning for Fællesskabets egne indtægter 3.8 —3.10 
Bemærkninger som følge af Rettens revision af ordningens anvendelse i 
medlemsstaterne 3.11 —3.29 
Opgaver, der varetages af Udvalget for Varebevægelser 3.30 — 3.31 
Konklusion 3.32 — 3.35 
Ordningen for pålæggelse og bogføring af antidumpingtold 3.36 — 3.62 
Indledning 3.36 — 3.39 
Fællesskabets procedurer i forbindelse med antidumpingtold 3.40 — 3.44 
Bemærkninger foranlediget af Rettens revision af ordningen for pålæggelse 
og bogføring af antidumpingtold 3.45 — 3.56 
Pålæggelse af midlertidig antidumpingtold og Kommissionens kontrol med 
tilsagn 3.57—3.59 
Konklusioner 3.60 — 3.62 
Landbrugsafgifter på importeret korn 3.63 — 3.77 
Indledning 3.63 — 3.65 
Afgiftsfastsættelse — verdensmarkedets cif-pris 3.66 — 3.68 
Afgiftsfastsættelse — tærskelpris 3.69 — 3.70 
Ordningen om forudfastsættelse 3.71 — 3.74 
Udviklingen i handelen med korn og kornsubstitutter 3.75 — 3.76 
Konklusion 3.77 
Spaniens og Portugals overdragelse af told 3.78 — 3.80 
Toldfritagelser for varer til militære formål ensidigt fastsat af medlemsstaterne 3.81 — 3.84 
Generel konklusion 3.85 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 45 
GENEREL INDLEDNING 
3.1. De indtægter, dette kapitel omhandler, udgør en del 
af de egne indtægter, som tillægges Fællesskaberne i 
henhold til Rådets afgørelse 85/257/EØF, Euratom af 7. 
maj 1985 (i). 
3.2. Samhandelen og de toldformaliteter, der er forbun­
det hermed, har stor indflydelse på Fællesskabets egne 
indtægter. På grund af det pres, der for tiden udøves for at 
liberalisere samhandelen både inden for Fællesskabet og 
på internationalt plan, har Retten anset det for ønskeligt 
at gennemgå visse af Fællesskabets indtægtsordninger, 
som påvirkes af samhandelen. Med henblik herpå har 
Retten udvalgt tre særskilte områder: ordningen om 
fællesskabsforsendelse (ad landevej), ordningen for 
opkrævning og bogføring af antidumpingtold samt 
landbrugsafgifter på importeret korn, som er de vigtigste 
landbrugsafgifter opgjort efter størrelse af indtægter. 
Retten skal ligeledes omtale den manglende fastlæggelse 
af told i Spanien og Portugal i januar og februar 1986 
samt det forhold, at nogle medlemsstater ensidigt har 
indrømmet visse toldfritagelser. 
ORDNINGEN OM 
FÆLLESSKABSFORSENDELSE (AD 
LANDEVEJ) 
Indledning 
3.3. Ordningen om fællesskabsforsendelse anvendes på 
en stor del af Fællesskabets samhandel med tredjelande, 
således at varerne rent fysisk kommer ind på Fællesska­
bets område og forsendes med færrest mulige toldformali­
teter ved de indre grænser, indtil de undergives en 
toldprocedure på bestemmelsesstedet — normalt med 
henblik på fri omsætning mod erlæggelse af told og 
importafgifter. En væsentlig del af Fællesskabets egne 
indtægter fra told og landbrugsafgifter (i alt ca. 10 500 
mio ECU i 1987) hidrører derfor fra varebevægelser 
under denne ordning. Ordningen om fællesskabsforsen­
delse anvendes også, hvor fællesskabsvarer forsendes 
inden for Fællesskabet og ved udførsel til tredjelande. 
O Fodnoterne findes sidst i kapitlet. 3.4. Der anvendes to former for standardforsendelse, en 
»ekstern« og en »intern«. En ekstern (»TI«) forsendelse 
anvendes for varer, som ikke er i fri omsætning i 
Fællesskabet, samt landbrugsprodukter, som nok er i fri 
omsætning, men som skal udføres til tredjelande, og for 
hvilke der ydes eksportrestitutioner. En intern (»T2«) 
forsendelse anvendes for fællesskabsvarer. En forsendel-
sesangivelse indleveres og registreres på det sted, hvor 
forsendelsen påbegyndes (afgangssted). I praksis er disse 
kontorer toldsteder eller kontorer under toldmyndighe­
dernes kontrol. Standardangivelsen omfatter følgende 
eksemplarer af de foreskrevne forsendelsesformularer: 
(a) Eksemplar nr. 1 — opbevares af afgangstoldstedet, 
(b) Eksemplar nr. 2 — opbevares af bestemmelsestoldste-
det, 
(c) Eksemplar nr. 3 — returneres af bestemmelsestoldste-
det til afgangstoldstedet som kvittering for varerne, 
(d) Eksemplar nr. 4 — anvendes til statistisk brug. 
Som følge af enhedsdokumentets indførelse fra 1. januar 
1988, har de tilsvarende, nye eksemplarer, der skal 
anvendes ved fællesskabsforsendelse, numrene 1, 4, 5 og 
7. 
3.5. Eksemplar nr. 2, 3 og 4 (fra 1. januar 1988 
eksemplar nr. 4, 5 og 7) ledsager varerne til bestemmelses-
toldstedet, hvor forsendelsen afsluttes. Der skal stilles 
sikkerhed for betaling af told og afgifter. Dette krav er 
imidlertid fra 1. juli 1988 bortfaldet for fællesskabsvarer 
på visse betingelser. Når varerne ankommer til bestem-
melsestoldstedet, undergives de normalt en toldprocedu­
re, og der erlægges eventuelt told og andre importafgifter. 
Forsendelsen afsluttes, når afgangstoldstedet modtager 
en kvittering med påtegningen »tilfredsstillende« for 
varerne fra bestemmelsestoldstedet. 
3.6. I årsberetningen for regnskabsåret 1979 (2) frem­
satte Retten en række bemærkninger vedrørende ordnin­
gen om fællesskabsforsendelse. I betragtning af ordnin­
gens betydning for kontrollen med de traditionelle egne 
indtægter, af de mangler, der blev konstateret ved 
revisionen i 1979 og af udviklingen i toldbehandlingen 
siden da, besluttede Retten at gennemgå ordningen på ny. 
I lyset af planerne om gennemførelsen af det indre marked 
46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
inden udgangen af 1992 fandt Retten desuden, at tiden 
var inde til at tage ordningen op til fornyet overvejelse, da 
det i stadig højere grad er nødvendigt med en klarere 
skelnen mellem forsendelse af fællesskabs- og ikke-
fællesskabsvarer. Formålet med revisionen var at vurde­
re, hvordan den faktiske anvendelse af ordningen sikrer 
de traditionelle egne indtægter og den korrekte opkræv­
ning heraf. Revisionen omfattede drøftelser med Kom­
missionen, og der blev aflagt besøg i fire medlemsstater — 
Forbundsrepublikken Tyskland, Italien, Nederlandene 
og Det Forenede Kongerige. Henvisningerne til »udval­
get« skal opfattes som henvisninger til »Udvalget for 
Varebevægelser« (jf. punkt 3.30). 
3.7. Retsgrundlaget for ordningen om fællesskabs­
forsendelse findes i Rådets forordning (EØF) nr. 222/77 
af 13. december 1976 (3) og Kommissionens forordning 
(EØF) nr. 1062/87 af 27. marts 1987 om gennemførelses­
bestemmelser til og forenkling af proceduren for fælles­
skabsforsendelse (4). 
Ordningens betydning for Fællesskabets egne 
indtægter 
3.8. Ordningen har på to vigtige områder betydning for 
Fællesskabets egne indtægter: 
(a) Når et vareparti er indført på Fællesskabets område, 
danner ordningen udgangspunkt for sikring af 
indtægter og kontrol med varer inden for Fællesska­
bets ydre grænse, indtil varerne er undergivet en 
toldprocedure, og told og importafgifter er opgjort. 
(b) I kraft af ordningen kan varernes toldstatus let 
dokumenteres både under forsendelsen, og når 
tolddeklarationen derefter indleveres. En vares status 
angives ved hjælp af en »Tl«-påtegning på forsendel-
sesangivelsen ved ekstern fællesskabsforsendelse og 
en »T2«-påtegning på angivelsen ved intern forsen­
delse. Uretmæssig eller fejlagtig anvendelse af »T2«-
forsendelsesdokumenter i forbindelse med varer, som 
ikke er i fri omsætning i Fællesskabet, samt i 
forbindelse med landbrugsprodukter af fællesskabs-
oprindelse, som er anmeldt til udførsel, og for hvilke 
der ydes eksportrestitutioner i henhold til EUGFL, 
kan således få alvorlige følger for Fællesskabets egne 
indtægter eller udgifterne til eksportrestitutioner. 
3.9. Retten gjorde i sine tidligere bemærkninger op­
mærksom på det »dilemma«, der ligger i forsendelsesord-ningens dobbelte formål, idet ordningen både skal lette 
samhandelen og sikre indtægterne. Som det fremgår af 
Rettens seneste undersøgelse, synes vejen ud af dette 
dilemma — på grund af det stadigt voksende krav om at 
liberalisere samhandelen og forenkle procedurerne — at 
gå i retning af fremme af samhandelen på bekostning af 
sikring af indtægterne. 
3.10. Retten anerkender, at ordningen om fællesskabs­
forsendelse spiller en afgørende rolle i forbindelse med 
fjernelsen af handelshindringerne inden for Fællesskabet. 
Det ligger imidlertid også Retten meget på sinde, at der 
tages behørigt hensyn til ordningens andet formål, nemlig 
sikring af og kontrol med indtægterne. Efterhånden som 
den interne fællesskabsforsendelse, som udelukkende er 
forbundet med nationale indtægter, liberaliseres i stadigt 
større omfang, bliver det nødvendigt at sikre, at der i 
forbindelse med kontrollen klart skelnes mellem den 
eksterne fællesskabsforsendelse (som omfatter TI-varer) 
og den interne, således at der opretholdes en forsvarlig 
ordning til sikring af Fællesskabets egne indtægter. De 
foreliggende revisionsresultater viser, at der er behov for 
betydelige forbedringer, inden denne sikring kan anses 
for tilfredsstillende. 
Bemærkninger som følge af Rettens revision 
af ordningens anvendelse i medlemsstaterne 
Sikkerhed i forbindelse med forsendelsesdokumenter 
3.11. I årsberetningen for 1979 påtalte Retten anvendel­
sen af samme formular ved ekstern (TI) og intern (T2) 
forsendelse. Kommissionen forsvarede dette ved at 
henvise dels til de praktiske krav i forbindelse med 
trykning af dokumenter, dels til international handelsku­
tyme. Efter en ny undersøgelse af spørgsmålet viser det sig 
nu at være umuligt at vende tilbage til særskilte 
formularer, især på grund af indførelsen af EF-enheds-
dokumentet. Den nuværende praksis, som indebærer, at 
klarereren blot forsyner forsendelsesangivelserne med en 
»TI«- eller »T2«-påtegning, giver ikke nogen garanti for, 
at »Tl«-angivelserne ikke senere ændres uretmæssigt, 
særlig hvad angår eksemplar nr. 2 af forsendelses-
angivelsen (fra 1. januar 1988 eksemplar nr. 4). Dette 
eksemplar, som anvendes på bestemmelsestoldstedet til at 
angive varernes fællesskabs- eller ikke-fælleskabsstatus, 
når de overgår til fri omsætning (eller frit forbrug), 
arkiveres normalt sammen med indførelsesanmeldelsen. 
Medmindre der foreligger mistanke, foretages der ikke en 
efterfølgende kontrol af angivelsens gyldighed. Derfor er 
der særdeles utilstrækkelig sikkerhed for, at en »Tl«-
angivelse ikke ændres til en »T2«-angivelse. Der er et akut 
behov for hensigtsmæssige foranstaltninger til at afhjælpe 
denne situation. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 47 
3.12. Selv om ordningen om fællesskabsforsendelse har 
været gældende længe, blev der i Italien og Nederlandene 
fundet eksempler på uhensigtsmæssig anvendelse af 
forsendelsesdokumenter med henblik på fremme af 
nationale ordninger og procedurer (f.eks. anvendelse af 
»Tl«-angivelser ved udførsel af visse fællesskabsvarer, 
som ikke var'landbrugsprodukter). Som følge heraf blev 
afslutningen af forsendelser forsinket, og der opstod 
risiko for forveksling af »TI«- og »T2«-forsendelser i 
forbindelse med efterlysninger. 
Forsegling af transportmidler ved afgang 
3.13. I grundforordningens artikel 18, stk. 1, hedder det, 
at varernes identitet i almindelighed sikres ved forsegling. 
I henhold til artikel 18, stk. 4, kan afgangstoldstedet 
imidlertid fritage for forsegling, når varernes identitet let 
kan fastslås ved hjælp af beskrivelsen i angivelsen. Ifølge 
udvalgets bestemmelser skal visse afgiftsfølsomme varer 
anført på særlige lister (især punktafgiftspligtige varer) og 
landbrugsprodukter, som omfattes af importafgifter eller 
eksportrestitutioner, i princippet forsegles. De fleste 
toldpligtige ikke-fællesskabsvarer skal derfor ikke forseg­
les, medmindre beskrivelsen er utilstrækkelig. På toldste­
derne tages der i praksis sjældent hensyn til det krav, der 
stilles til beskrivelsen med henblik på identificering, og 
toldmyndighederne forsegler normalt kun containere 
efter anmodning, hvis varerne er særligt følsomme, eller 
på grund af den rute, der skal anvendes ved forsendelsen 
(f.eks. gennem Østrig/Schweiz). Retten konstaterede 
desuden, at der foretages forsegling i vidt forskellig 
udstrækning i medlemsstaterne, alt afhængig af den 
betydning forseglingen tillægges af toldmyndighederne. 
3.14. På dette punkt bør der i ordningen om fælles­
skabsforsendelse skelnes klart mellem TI- og T2-varer. 
Forseglingen af transportmidler bør give tilstrækkelig 
sikkerhed ved forsendelsen af TI-varer inden for 
Fællesskabets område — især med henblik på at 
forhindre ulovlig fjernelse eller udskiftning af varer under 
forsendelsen. Der må nødvendigvis tages hensyn til de 
risici for de egne indtægter, der ligger i den gældende 
praksis. Retten skal henlede opmærksomheden på 
udvalgets bestemmelse om, at bestemmelsestoldstedet 
kun skal foretage et nærmere eftersyn af varerne, hvis der 
foreligger mistanke. Dersom transportmidlerne ikke 
forsegles, er det vanskeligt at se, hvordan denne 
bestemmelse kan anvendes på sikker og rimelig måde. 
Alle TI-varer, som transporteres ad landevej under 
ordningen om fællesskabsforsendelse, bør forsegles, når transportmidlet gør det muligt, og hvis det ikke er 
forbundet med særlige, praktiske vanskeligheder. 
Kontrol af varer på bestemmelsestoldstedet 
3.15. Bestemmelsestoldstedet skal hovedsagelig efter­
prøve, om varerne er ankommet i uforandret stand, 
registrere denne oplysning på et eksemplar af forsendel-
sesangivelsen (dvs. give påtegningen »tilfredsstillende«) 
og returnere det pågældende eksemplar til afgangstoldste­
det som kvittering for varerne. Retten fandt kontrollen på 
de bestemmelsestoldsteder ved landevej sgrænser, hvor 
den aflagde besøg, rimeligt tilfredsstillende. I de havne, 
Retten besøgte, foretog toldmyndighederne derimod 
indirekte kontrol, som ikke var ligeså effektiv. På havnen 
i Rotterdam og Felixstowe fandt Retten, at toldmyndig­
hederne i for høj grad forlader sig på dokumenter fra 
rederier og stevedorfirmaer som bevis for, at containere 
under forsendelseskontrol er ankommet. Desuden har 
Retten bemærket, at det i forbindelse med en stor del af 
toldmyndighedernes påtegninger på det omtalte eksem­
plar af forsendelsesangivelsen, der bruges som kvittering, 
ikke var muligt at læse underskriverens navn. Retten er af 
den opfattelse, at der på fællesskabsplan bør indføres et 
hensigtsmæssigt middel til at identificere den pågældende 
embedsmand (dvs. ved hjælp af et særligt stempel) med 
henblik på at underbygge troværdigheden af officielle 
underskrifter på forsendelsesdokumenter. 
Behandling af uregelmæssigheder, som konstateres på 
bestemmelsestoldstedet 
3.16. Såfremt der konstateres uregelmæssigheder, når 
varerne ankommer til bestemmelsestoldstedet, underret­
ter dette kontor afgangstoldstedet herom ved hjælp af en 
påtegning på det eksemplar af forsendelsesangivelsen, der 
anvendes som kvittering. Retten fandt denne ordning 
utilfredsstillende, fordi den blot indebar en tilkendegivel­
se af forskellen mellem de angivne og modtagne mængder 
og ikke gav afgangstoldstedet meddelelse om, hvilke 
(eventuelle) foranstaltninger, der burde træffes, eller 
hvilke, bestemmelsestoldstedet havde truffet eller havde 
til hensigt at træffe. I mange af de undersøgte tilfælde 
havde denne mangel på koordinering medført efterlys­
ninger med forkert adresse og unødige efterlysninger. 
Retten har konstateret, at udvalgets ændrede bestemmel­
ser, som trådte i kraft den 1. januar 1988, faktisk 
indebærer, at bestemmelsestoldstederne i sådanne tilfælde 
skal give mere nyttige og fyldestgørende oplysninger. 
48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Forsinkelser i forbindelse med afslutningen af 
forsendelser 
3.17. En forsendelse er afsluttet, når afgangstoldstedet 
— efter at bestemmelsestoldstedet har returneret kvitte-
ringseksemplaret af forsendelsesangivelsen med påteg­
ningen »tilfredsstillende« om varernes forsendelse — 
sammenholder dette eksemplar med det, som afgangs-
toldstedet har beholdt (eksemplar nr. 1), og, såfremt disse 
eksemplarer stemmer overens, erklærer forsendelsen 
afsluttet. Hverken den hovedforpligtede eller kautioni­
sten modtager en formel meddelelse om afslutning af 
forsendelsen. Der skal udelukkende gives meddelelse om 
ikke-afsluttede forsendelser. Et af de væsentligste krav i 
forbindelse med ordningen er derfor, at bestemmelses-
toldstedet straks returnerer kvitteringseksemplaret af 
forsendelsesangivelsen. Udvalget har af praktiske grunde 
fortolket dette krav således, at der er tale om en frist på 
maksimalt 10 dage efter varepartiets ankomst. Retten 
konstaterede, at det pågældende eksemplar ofte returne­
res med en urimelig forsinkelse, og den så mange tilfælde, 
hvor eksemplarer først blev afsendt fra bestemmelsestold­
stedet 3-4 måneder efter modtagelsen af dokumenter og 
varer. Denne første forsinkelse øges betydeligt på grund 
af andre forsinkelser, som opstår under dokumenternes 
vej gennem centralkontorerne. Udvidelsen af Fællesska­
bets forsendelsesområde med nye lande i de senere år har 
øget de praktiske vanskeligheder i forbindelse med 
kommunikationen mellem toldstederne. De fleste forsin­
kelser skyldes dog, at toldstederne ikke imødekommer 
kravet om straks at returnere det eksemplar, der anvendes 
som kvittering. Afgangstoldstederne fremsætter derfor 
ofte unødige henvendelser til den hovedforpligtede og 
andre parter i et forsøg på at opspore varepartier. Retten 
har også konstateret, at flere afgangstoldsteder ikke 
længere overholder tidsfristen for efterlysning i forbindel­
se med uafsluttede forsendelser, netop fordi de er på det 
rene med, at kvitteringseksemplarerne sædvanligvis 
modtages med forsinkelser fra visse toldsteder (Græken­
land er et klart eksempel herpå). Manglende overholdelse 
af rimelige krav inden for et af forsendelsesordningens 
kontrolområder har således haft indflydelse på et andet 
område, hvilket igen har medført en generel forringelse af 
kontrollen. 
Efterlysning 
3.18. Når afgangstoldstedet ikke modtager en kvitte­
ring for forsendelsen, skal det foretage en efterlysning 
inden for en bestemt frist, som udvalget har fastsat. 
Retten konstaterede, at tidsfristerne for at igangsætte og 
gennemføre en efterlysningsprocedure blev overskredet i 
større eller mindre omfang på næsten samtlige besøgte 
afgangstoldsteder. I alle de sager, Retten gennemgik 
vedrørende uafsluttede forsendelser, var der rent faktisk 
foretaget efterlysning; det alvorligste problem lå her i de 
betydelige forsinkelser på procedurens senere stadier. På dette område er der opstået store vanskeligheder på grund 
af følgende forhold: 
(a) visse kontorers undladelse af at besvare henvendelser­
ne rimelig hurtigt, 
(b) det stigende antal sager »uden svar«, hvor (i første 
række) bestemmelsestoldstedet ikke reagerer på 
henvendelser eller påmindelser, 
(c) den direkte behandling af efterlysninger foretages af 
toldpersonale uden større anciennitet — på mange af 
de besøgte toldsteder konstaterede Retten, at disse 
embedsmænd ikke havde nogen direkte forbindelse til 
toldforvaltningen, 
(d) manglende skelnen mellem sager alt efter indtægter­
nes væsentlighed og de mulige risici — normalt 
behandles alle sager om uafsluttede forsendelser på 
samme måde, 
(e) registreringen og arkiveringen på de kontorer, der 
foretager efterlysningerne, er utilfredsstillende, 
(f) manglen på behørigt tilsyn og vejledning fra forvalt­
ningens side — som følge heraf er der sket en 
ophobning af sager på mange toldsteder, især fordi 
der ikke er truffet beslutninger i forbindelse med de 
sager, der var under vurdering, og fordi flere sager 
ikke straks er blevet indberettet til de kompetente 
myndigheder, når det har været nødvendigt, 
(g) forsinkelser, som skyldes, at der har været behov for 
oversættelse af dokumenter. 
3.19. Med hensyn til efterlysninger konstaterede Retten 
desuden, at der på afgangstoldstederne typisk mangler en 
bekræftelse af, at de ansvarlige myndigheder har truffet 
behørige foranstaltninger til inddrivelse af indtægter. I 
mange tilfælde havde afgangstoldstederne givet de 
kompetente myndigheder besked om at inddrive afgifter i 
henhold til den pågældende bestemmelse (grundforord­
ningens artikel 36), men havde endnu lang tid efter ikke 
modtaget noget svar. På nogle af de besøgte toldsteder 
konstaterede Retten, at man havde sendt dokumenterne i 
forbindelse med efterlysningerne direkte til bestemmel­
sestoldstedet og ikke, som anført i udvalgets bestemmel­
ser, til de kompetente myndigheder (centralforvalt­
ningen). Desuden betragtede flere afgangstoldsteder 
forsendelsen som afsluttet, når andre kontorer havde 
meddelt, at de var i færd med at inddrive afgifterne. 
Forsendelsen afsluttes ikke på forsvarlig vis, medmindre 
der foreligger en bekræftelse af, at de forfaldne afgifter 
rent faktisk er inddrevet. Udvalget bør give toldforvalt­
ningerne klare retningslinjer med hensyn til ansvaret for 
afslutning af forsendelsen, som alene påhviler afgang­
stoldstedet, samt med hensyn til den fare, der ligger i at 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 49 
frigive sikkerhedsstillelsen, inden det er bekræftet, at 
afgifterne er inddrevet. 
3.20. Disse mangler i forbindelse med efterlysnings-
proceduren skaber også visse risici med hensyn til 
inddrivelse af afgifter, når der foreligger en samlet 
sikkerhedsstillelse, som skal dække samtlige forsendelser, 
der foretages af en hovedforpligtet i en vis periode. I 
henhold til kautionserklæringen kan en kautionist 
begrænse sit ansvar til det maksimale kautionsbeløb i 
tilfælde, hvor der fremsættes flere på hinanden følgende 
påkrav i forbindelse med forsendelser, der er påbegyndt 
inden 30 dage efter det første påkrav, og kan endda under 
sådanne forhold opsige kautionsforholdet, når perioden 
på 30 dage er udløbet. Når man fortsat accepterer en 
kaution for løbende forsendelser, samtidig med at der kan 
blive tale om skyldige beløb i forbindelse med tidligere 
uafsluttede forsendelser, er kautionen muligvis utilstræk­
kelig til at dække de indtægter, der endnu ikke er 
inddrevet. 
Inddrivelse af egne indtægter i forbindelse med 
uafsluttede forsendelser 
3.21. I henhold til ordningen om fællesskabsforsendelse 
påhviler det den medlemsstat, hvor der er begået 
overtrædelser eller uregelmæssigheder, at inddrive samt­
lige told- og afgiftsbeløb. Hvis en forsendelse ikke er 
afsluttet, følges en bestemt procedure med henblik på at 
fastslå, hvilken medlemsstat der skal foretage inddrivel­
sen. Det sker ved hjælp af de »grænseovergangsattester«, 
der udleveres ved grænseovergangssteder ved de indre 
grænser, og som anført på forsendelsesangivelsen. I 
tilfælde af uregelmæssigheder anvendes disse attester til at 
identificere den medlemsstat, hvortil varerne eller 
transportmidlet er ankommet, men som de ikke har 
forladt. Afgangstoldstedet fører tilsyn med, at denne 
procedure følges. Da medlemsstaterne er de eneste 
myndigheder, der har beføjelse til at inddrive de 
pågældende indtægter, er denne procedure nødvendig. 
Desuden opkræves der eventuelt nationale afgifter ved 
samhandel med andre medlemsstater. I betragtning af de 
forsinkelser, der opstår i forbindelse med efterlysninger, 
føler Retten sig ikke overbevist om, at den nuværende 
inddrivelsesprocedure er til fordel for Fællesskabernes 
egne indtægter. Som fællesskabsindtægter opkræves told 
og afgifter ved indførsel efter en fælles sats, uanset hvor 
inden for Fællesskabets toldområde varerne overgår til fri 
omsætning, eller hvor gælden til toldmyndighederne 
opstår. Der er derfor god grund til at anvende en hurtigere 
og mere direkte metode til inddrivelse af egne indtægter, 
især når det i grundforordningen hedder, at »den 
hovedforpligtede« er ansvarlig for, at reglerne for 
fællesskabsforsendelse overholdes. Kommissionen har 
fremført, at indførelsen af en særskilt inddrivelsesproce­
dure for egne indtægter vil medføre problemer, især i 
forbindelse med kautionister. Retten mener dog, at der stadig er et akut behov for at forbedre procedurerne for at 
nå frem til en effektiv inddrivelse af egne indtægter, der 
for længst er forfaldet til betaling. 
3.22. Det har ikke været muligt at beregne, hvor mange 
procent de uafsluttede forsendelser udgør af samtlige 
registrerede forsendelser. Registrene på de besøgte 
toldsteder indeholdt ikke disse oplysninger i tilgængelig 
form, og forholdet mellem de to størrelser kunne ikke 
analyseres på stedet. Retten kan dog generelt sige, at 
antallet af forsendelser, der ca. seks måneder efter 
registreringsdatoen endnu ikke er afsluttet, udgør en 
beskeden procentdel af de samlede forsendelser, men i 
absolutte tal kan der være tale om et betydeligt antal. På 
de større toldsteder, som Retten besøgte, fandt den 
hundredevis af forsendelser, som skulle have været 
afsluttet for længe siden. De nederlandske myndigheder 
oplyste f.eks., at man pr. 31. december 1986 var i færd 
med at inddrive skyldige beløb hos 1093 hovedforplig­
tede, 39 kautionister og 18 andre parter, svarende til egne 
indtægter på (ca.) 3 mio ECU. De italienske myndigheder 
anslår ud fra ufuldstændige oplysninger, at 4 456 
uregelmæssige forhold med faktiske indtægtstab til følge 
er blevet opdaget siden 1. januar 1984. Pr. 31. maj 1987 
var de skyldige beløb endnu ikke inddrevet i 645 tilfælde, 
svarende til egne indtægter på mindst 2,4 mio ECU. 
Kontrol efter forsendelsens afslutning 
3.23. Med henblik på at påvise og forebygge svig er der 
indført en bestemmelse om, at toldmyndighedernes 
påtegninger på forsendelsesdokumenter skal kontrolleres 
for deres ægthed og rigtighed. Anmodninger om efterprø­
velse skal sendes fra afgangstoldsteder til bestemmelses-
toldsteder og omvendt i forbindelse med dokumenter, 
som er udvalgt såvel af særlige grunde som på grundlag af 
tilfældigt udvalgte stikprøver. På alle de besøgte afgangs-
toldsteder fandt Retten, at man i stor udstrækning var 
gået bort fra denne ordning. Retten konstaterede, at der i 
praksis næsten kun fremsættes sådanne anmodninger i 
forbindelse med dokumenter uden forsendelsesstempel 
eller uden toldembedsmandens underskrift, og sådanne 
dokumenter skal returneres under alle omstændigheder. 
Desuden havde de færreste af de besøgte toldsteder 
egentlige registre over de udvalgte tilfælde og kontrol­
resultaterne. Således som ordningen fungerer, opfylder 
den langt fra det tilsigtede mål. 
50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Føring af forsendelseslister og andre registre Centralkontorer 
3.24. Forsendelseslisterne på de besøgte toldsteder var 
generelt set af yderst ringe kvalitet. Registreringen af 
samtlige aspekter af forsendelsen — afgang, ankomst og 
efterlysning var tydeligt præget af mangel på omhu. 
Fortegnelser, som oprindelig blev trykt og opstillet til 
brug for de lokale kontorer, havde i mange tilfælde 
gennemgået en overfladisk omarbejdning til forsendelses-
lister, hvilket gav utilfredsstillende resultater. Desuden 
blev der brugt mange former for uformelle og usikre 
fremgangsmåder i stedet for en egentlig registrering. 
Registreringen af uafsluttede forsendelser var særlig 
forsømt — de færreste af de besøgte afgangstoldsteder 
havde en særskilt liste over efterlysninger, og det var 
nødvendigt at se på de enkelte sagsakter for at få nærmere 
oplysninger om udviklingen i sagerne. På bestemmelses-
toldsteder, hvor Retten aflagde besøg, blev der normalt 
ikke foretaget særskilt registrering af efterlysnings-
meddelelser, hvilket gjorde det yderst vanskeligt at 
vurdere toldstedets generelle situation med hensyn til 
uafklarede spørgsmål. F.eks. registreres på de toldsteder, 
Retten besøgte i Italien, de modtagne efterlysnings-
meddelelser i den almindelige »protokol« (fortegnelse 
over korrespondance), som hverken kan give et overblik 
over omfanget af eller udviklingen i de pågældende sager. 
I Det Forenede Kongerige viste listerne på afgangstold-
stederne sig at være af en helt speciel dårlig kvalitet både 
med hensyn til udformning og ajourføring. På andre 
toldsteder var forsendelser angivet som »annulleret« i 
afgangslisterne blot ved en streg over den pågældende 
angivelse — uden nogen bekræftende underskrift eller 
påtegning med begrundelse for annulleringen. Der er helt 
klart et akut behov for forbedringer på dette område. 
Forvaltningskontrol 
3.25. Retten kan med ret stor sikkerhed sige, at 
manglerne ved ordningen i vid udstrækning skyldes, at 
der ikke føres en forsvarlig forvaltningskontrol og et 
ordentligt tilsyn. Som omtalt er mange toldsteders 
registre af ringe kvalitet, hvilket ikke ville være blevet 
tolereret, hvis der havde været en forsvarlig forvaltning. 
På mange af de besøgte toldsteder viste det sig, at de 
adspurgte ansvarlige ikke i tilstrækkelig grad var 
opmærksomme på de praktiske problemer og mangler på 
toldstederne. Der var især en helt tydelig mangel på 
vejledning fra forvaltningens side i de afdelinger, som 
behandler efterlysninger og inddriver afgifter. Retten er 
af den opfattelse, at toldforvaltningerne bør prioritere 
deres ansvar for fællesskabsforsendelser højere og ændre 
fremgangsmåden ved kontrol og tilsyn, således at man i 
højere grad er opmærksom på de risici for Fællesskabets 
indtægter, der er forbundet med ordningen. 3.26. Centralkontorerne omtales i artikel 11 i Kommis­
sionens forordning (EØF) nr. 1062/87. Det påhviler 
medlemsstaterne at oprette og forvalte disse kontorer. 
Udvalget støttede ideen om centralkontorer i medlems­
staterne som et middel til at fremskynde fremsendelsen af 
forsendelsesdokumenter og mere generelt at forbedre de 
anvendte procedurer. De nationale forvaltninger går 
ligeledes ind for oprettelsen af centralkontorer, bl.a. fordi 
udgifterne til postforsendelser dermed nedsættes. Gen­
nem de mere travle kontorer, som Retten besøgte, 
passerer der et meget stort og stadig stigende antal 
dokumenter. I 1986 blev der i Arnhem (Nederlandene) 
behandlet 4,5 millioner eksemplarer nr. 3 (kvittering) og 
næsten 220 000 kontroleksemplarer T nr. 5 (5). I Hamm 
(Forbundsrepublikken Tyskland) blev der i 1986 i 
gennemsnit behandlet 47 595 eksemplarer nr. 3 pr. dag, 
med postforsendelser til 883 toldsteder. I Southend (Det 
Forenede Kongerige) blev der dagligt behandlet ca. 
11 000 eksemplarer nr. 3. 
3.27. Forsendelsesdokumenterne, der skal returneres til 
centralkontorerne, er alt for dårligt emballeret, hvilket 
forringer den sikkerhed, der ligger i ordningen. Der må 
straks tages skridt til at gennemføre forbedringer på dette 
område. 
3.28. Formålet med centralkontorerne er at undgå det 
kaos, der uundgåeligt ville opstå, hvis dokumenter skulle 
sendes via de enkelte afgangs- og bestemmelsestoldsteder. 
Med det voksende antal dokumenter er de større 
centralkontorer dog kommet under øget pres for at klare 
antallet af kvitteringer og undgå, at der opstår forsinkel­
ser. Retten mener, at man i visse tilfælde bør være mere 
selektiv ved forsendelse af dokumenter via centralkonto­
rer. Retten har konstateret, at der kan opstå forsinkelser i 
forbindelse med afslutningen af forsendelser, når doku­
menter, der omfatter mange regelmæssige forsendelser 
mellem travle toldsteder på større ruter, returneres via 
centralkontorer. Disse forsinkelser kunne udgås, hvis 
man under disse omstændigheder sendte dokumenterne 
direkte fra toldsted til toldsted. 
Edb-registrering af forsendelser 
3.29. Den eneste tilfredsstillende løsning af de proble­
mer, der skyldes den store mængde dokumenter, som 
cirkulerer mellem centralkontorerne, ligger i en »papir­
løs« ordning, hvor den fysiske forsendelse af dokumenter 
erstattes med on-line edb-forbindelser mellem kontorer­
ne. Således ville den sikkerhed, der ligger i ordningen, 
også blive øget. 11981 nedsatte Udvalget for Fællesskabs­
forsendelser en »pilot-undersøgelsesgruppe«, som skulle 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 51 
behandle spørgsmålet om omlægning af forsendelses-
procedurerne til edb. Arbejdsgruppen fremsatte detaljere­
de forslag om et realistisk basisnet. Andre edb-projekter 
inden for »toldunionsområdet« er blevet prioriteret 
højere end dette forsendelsesprojekt. I betragtning af den 
nuværende utilfredsstillende situation med hensyn til 
afslutningen af forsendelser og den oplagte mulighed for 
at forbedre ordningen ved hjælp af edb er det af afgørende 
betydning for ændringen af ordningen om fællesskabs­
forsendelse, at der hurtigst muligt indføres et edb-net, 
specielt med henblik på gennemførelsen af det indre 
marked inden udgangen af 1992. 
Opgaver, der varetages af Udvalget for 
Varebevægelser 
3.30. Oprindelig påhvilede det »Udvalget for Fælles­
skabsforsendelse«, nedsat i henhold til grundforordnin­
gens artikel 55, at behandle spørgsmål og afgive udtalelser 
om anvendelsen af den pågældende forordning. Den 1. 
januar 1988 overgik denne opgave til »Udvalget for 
Varebevægelser«, der er nedsat i henhold til Rådets 
forordning (EØF) nr. 678/85 af 18. februar 1985 om 
forenkling af formaliteterne i samhandelen inden for 
Fællesskabet (6). Udvalget er sammensat af repræsentan­
ter for medlemsstaterne og har en repræsentant for 
Kommissionen som formand. 
3.31. Udvalget vedtager udtalelser om udkast til 
bestemmelser om grundforordningens anvendelse. Det 
vedtager ligeledes talrige »administrative« bestemmelser, 
konklusioner og fortolkninger vedrørende de tekniske og 
praktiske aspekter ved ordningen om fællesskabs­
forsendelse. Disse administrative bestemmelser er tænkt 
som et sæt fælles regler og retningslinjer for de kompe­
tente nationale myndigheders anvendelse af ordningen. 
Disse bestemmelser er derfor af stor betydning for, at 
reglerne for ordningen anvendes ensartet, og at ordningen 
sikres mod misbrug. Retten konstaterede alvorlige 
forsinkelser i forbindelse med udvalgets vedtagelse af 
forslag til administrative bestemmelser og må konklude­
re, at der er et akut behov for forbedring af udvalgets 
forretningsgang ved beslutningstagning på dette område. 
Konklusion 
3.32. De forhold, Retten har konstateret i forbindelse 
med denne undersøgelse af ordningen om fællesskabs­
forsendelse, bekræfter den kritik, der blev fremsat i 
årsberetningen for 1979. Med yderligere tre medlemssta­
ter og de seks EFTA-lande (fra 1. januar 1988) er 
kommunikations- og kontrolvejene blevet længere og vanskeligere at styre. Med hensyn til samhandel og 
forsendelse er ordningen om fællesskabsforsendelse på 
indeværende tidspunkt en yderst liberal og befordrende 
ordning, hvilket kan siges at være en passende målsætning 
for fællesskabsvarer, som forsendes under denne ordning. 
Det er imidlertid af indtægtsmæssige årsager nødvendigt 
med strengere kontrolkriterier, når det drejer sig om 
varer, der ikke er i fri omsætning, og som er told- og 
afgiftspligtige. Der skelnes fortsat ikke i tilstrækkeligt 
omfang mellem kontrol af interne og eksterne forsendel­
ser, hvilket medfører uacceptabelt store risici for og 
muligvis tab i forbindelse med Fællesskabets egne 
indtægter. 
3.33. For så vidt angår den sikkerhed, der ligger i 
ordningen, opstår der alvorlige problemer, som følge af at 
flere medlemsstater ikke overholder bestemmelserne for 
ordningens anvendelse. På toldstederne er standarden 
generelt ret lav, når det drejer sig om at anvende enkle 
regler, især om returnering af T-dokumenter og besvarel­
se af efterlysninger og andre henvendelser. Der er et akut 
behov for at få disse mangler udbedret. De forsinkelser og 
vanskeligheder, der forekommer i forbindelse med 
efterlysninger og inddrivelser, giver anledning til alvorlig 
bekymring for, om ordningen kan give tilstrækkelig 
sikkerhed for Fællesskabets indtægter i form af told og 
afgifter. I denne forbindelse skal Retten gøre opmærksom 
på, at medlemsstaterne skal yde en service af en vis 
standard til gengæld for refusionen på 10 % af de 
opkrævede told- og afgiftsbeløb. 
3.34. Flere større centralkontorer, som Retten besøgte, 
viste sig at have alvorlige problemer med at klare det store 
antal fremsendte T-dokumenter. Med udvidelsen af 
ordningen om fællesskabsforsendelse, således at den også 
omfatter alle EFT A-lande, og den dermed øgede mængde 
forsendelser under ordningen, vil antallet af dokumenter i 
cirkulation med stor sandsynlighed fortsat være stort, selv 
om der forventes en nedgang i de interne forsendelser 
efter 1992. Det er nødvendigt, at de nationale myndighe­
der omgående afsætter flere midler til centralkontorerne. 
På længere sigt kan problemet med registrering og 
afslutning af forsendelser dog kun løses tilfredsstillende 
ved, at man opretter et edb-net mellem de forskellige 
kontorer og dermed fjerner behovet for fysisk frem­
sendelse af dokumenter. 
3.35. Udvalget spiller en afgørende rolle for gennemfø­
relsen af en effektiv og ensartet ordning. Udvalget må før 
nogen anden instans være indstillet på at forbedre 
ordningen og tage initiativ hertil. I betragtning af de 
mange svagheder, Retten konstaterede under revisionen, 
er det tydeligvis nødvendigt, at udvalget omgående tager 
de mange uløste problemer op til overvejelse. 
52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
ORDNINGEN FOR PÅLÆGGELSE OG 
BOGFØRING AF ANTIDUMPINGTOLD 
Indledning 
3.36. Fællesskabets antidumpingregler, som er fastsat 
ved Rådets forordning (EØF) nr. 2176/84 af 23. juli 
1984 (7), åbner mulighed for pålæggelse af antidumping­
told som et af flere midler til beskyttelse mod dumping­
import og subsidieret import, som er steget kraftigt i 
1980'erne. 
3.37. Ved pålæggelse af antidumpingtold øger man ved 
indførsel til Fællesskabet dumpede eller subsidierede 
varers pris, således at den kommer til at svare til de 
pågældende varers normale pris, som ofte er varernes pris 
på eksportlandets hjemmemarked. Antidumpingtold 
udgør også egne indtægter, som anført i artikel 2 i Rådets 
afgørelse 85/257/EØF, Euratom. 
3.38. Omfanget af Fællesskabets indtægter fra antidum­
pingtold kendes ikke, da der ikke foreligger krav om, at 
antidumpingtold skal opføres særskilt i de månedlige 
opgørelser over traditionelle egne indtægter, som med­
lemsstaterne fremsender til Kommissionen. Kommissio­
nen anser beløbet for at være af marginal økonomisk 
betydning. Antidumpingtoldens betydning for Fællesska­
bets egne indtægter kan derfor kun illustreres ved at 
henvise til eksempler, hvor enten Kommissionen eller 
medlemsstaterne har foretaget undersøgelser med hen­
blik på at fastlægge værdien af handelsstrømme eller den 
samlede antidumpingtold i forbindelse med bestemte 
importvarer. Eksempelvis fik Retten af Kommissionen 
oplyst, at der i antidumpingundersøgelsens referencepe­
riode fra januar til og med juli 1985 blev indført 
fotokopieringsmaskiner til Fællesskabet til en samlet 
værdi af 1 000 mio ECU. Kommissionen oplyste ligeledes 
over for Retten, at i forbindelse med indførsel af 
kraftliner papir blev Fællesskabet i henhold til indrappor­
teringer fra Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland og 
Det Forenede Kongerige unddraget antidumpingtold 
svarende til ca. 8,5 mio ECU. 
3.39. Retten har gennemgået Fællesskabets ordning for 
pålæggelse og bogføring af antidumpingtold og har i 
denne forbindelse lagt vægt på at efterprøve, om der er 
tale om: 
(a) umiddelbar, ensartet og generel gennemførelse af 
bestemmelser om pålæggelse af midlertidig og endelig 
antidumpingtold, (b) omgående fastlæggelse og overdragelse af egne 
indtægter fra antidumpingtold, 
(c) gennemskuelige nationale regnskaber og EF-regn-
skaber, på grundlag af hvilke de egne indtægter fra 
antidumpingtold kan fastslås og registreres. 
Retten har også gennemgået ordningen med henblik på at 
vurdere, om eventuelle mangler ved ordningen har en 
negativ indvirkning på de forventede indtægter fra denne 
indtægtskilde. I denne forbindelse har Retten aflagt 
kontrolbesøg i Belgien, Grækenland, Spanien og Det 
Forenede Kongerige og drøftet flere forhold med 
Kommissionens tjenestegrene. 
Fællesskabets procedurer i forbindelse med 
antidumpingtold 
Antidumpingproceduren 
3.40. Pålæggelse af antidumpingtold sker som sidste led 
i antidumpingproceduren, som iværksættes, når en 
erhvervsgren i Fælleskabet, der hævder at være skadet af 
dumpingimport, indgiver en skriftlig klage til Kommis­
sionen. Under hele antidumpingproceduren konsulteres 
medlemsstaterne i et rådgivende udvalg. Sådanne konsul­
tationer finder sted på foranledning enten af en medlems­
stat eller af Kommissionen. 
Antidumpingundersøgelsen 
3.41. Hvis klagen anses for at indeholde tilstrækkelige 
beviser til at berettige en undersøgelse, beslutter Kommis­
sionen at iværksætte en formel procedure, som offentlig­
gøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Antidum­
pingundersøgelsen foretages af Kommissionen og omfat­
ter beviserne for dumping og den deraf følgende skade. 
Når omfanget af den faktiske dumping og den deraf 
følgende' skade for en erhvervsgren i Fællesskabet er 
fastlagt, og det af hensyn til Fællesskabets interesser 
findes påkrævet at pålægge en endelig told, træffer Rådet 
på forslag af Kommissionen afgørelse herom i form af en 
forordning, medmindre den eller de pågældende ekspor­
tører har givet tilsagn (jf. punkt 3.43), som er accepteret. 
Endelig antidumpingtold har en gyldighedsperiode på 
fem år fra den dato, den blev indført, sidst ændret eller 
bekræftet. Tolden gælder i hele Fællesskabet og opkræves 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 53 
af medlemsstaterne, når de pågældende varer overgår til 
fri omsætning i Fællesskabet. 
Midlertidig antidumpingtold 
3.42. Det er muligt at pålægge midlertidig antidumping­
told, inden antidumpingundersøgelsen er afsluttet, når 
det fremgår af en foreløbig undersøgelse, at der er tale om 
dumping, og at der foreligger tilstrækkelige beviser for 
deraf følgende skade, samt når det af hensyn til 
Fællesskabets interesser findes påkrævet, at der gribes ind 
for at hindre, at der forvoldes yderligere skade. Midlerti­
dig antidumpingtold pålægges ved en kommissionsfor-
ordning og har en gyldighedsperiode på højst fire 
måneder, som Rådet kan forlænge med to måneder på 
forslag af Kommissionen. I sådanne tilfælde opkræves 
tolden ikke. De pågældende varers overgang til fri 
omsætning i Fællesskabet betinges derimod af en 
sikkerhedsstillelse på størrelse med den midlertidige told. 
Rådet træffer derefter afgørelse om pålæggelse af endelig 
antidumpingtold eller frigivelse af sikkerheden for den 
midlertidige antidumpingtold. 
Tilsagn 
3.43. Tilsagn er et alternativ til pålæggelse af antidum­
pingtold og svarer til et formelt løfte fra en eksportør om 
at afstå fra at dumpe varer eller om at sikre, at udførsel til 
Fællesskabet ikke skader Fællesskabets producenter af 
den pågældende vare. Tilsagnene kan accepteres i løbet af 
undersøgelsen ved en formel afgørelse fra Kommissio­
nens side. 
Fællesskabsbestemmelser vedrørende opkrævning af 
antidumpingtold 
3.44. Fællesskabslovgivningens væsentligste bestem­
melser vedrørende opkrævning af antidumpingtold og 
den efterfølgende fastlæggelse heraf som egne indtægter 
findes i Rådets forordning (EØF) nr. 2176/84 og Rådets 
forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 af 19. 
december 1977 (8). Derudover omtales pålæggelsen af 
antidumpingtold i særlige forordninger. Bemærkninger foranlediget af Rettens revision 
af ordningen for pålæggelse og bogføring af 
antidumpingtold 
Antidumpingtold i Fællesskabets regnskaber 
3.45. I Spanien bogføres antidumpingtold særskilt, 
hvilket ikke er tilfældet i de øvrige medlemsstater (jf. 
punkt 3.38), hvor den opkrævede told indgår i beløbet 
under indtægtsposten »told« i de månedlige opgørelser 
over traditionelle egne indtægter, som medlemsstaterne 
fremsender til Kommissionen. 
3.46. Derfor fremgår det hverken af de nationale eller af 
Fællesskabets regnskaber, hvilke egne indtægter der 
hidrører fra antidumpingtold. Denne mangel på entydige 
regnskabsmæssige oplysninger betyder også, at de 
økonomiske følger af Fællesskabets antidumpingpolitik 
ikke kan fastslås. Retten skal henstille, at samtlige 
medlemsstater bogfører antidumpingtold særskilt. 
Meddelelse om afgørelser vedrørende pålæggelse af 
midlertidig antidumpingtold 
3.47. Midlertidig antidumpingtold pålægges ved en 
kommissionsforordning; der gives meddelelse herom ved 
offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende 
(EFT), og den træder normalt i kraft dagen efter 
forordningens offentliggørelse. Det kan tage lang tid, 
inden EFT når frem til toldstederne i medlemsstaterne. 
Når datoen for forordningens offentliggørelse foreligger, 
sender Kommissionen derfor en telex til medlemsstaterne 
med forordningens fulde ordlyd for at sætte dem i stand til 
straks at træffe de fornødne foranstaltninger, inden de 
modtager det pågældende EFT. 
3.48. I Belgien, Grækenland og Spanien konstaterede 
Retten, at der enten overhovedet ikke blev gjort 
anvendelse af denne telex, eller at oplysningerne blev 
videresendt til og derefter modtaget af toldmyndighe­
derne, som står for opkrævningen, med fra to til fire ugers 
forsinkelse. I Spanien opkræves tolden først, når 
toldstederne modtager EFT, hvilket normalt varer 
mindst to uger fra datoen for offentliggørelsen. I 
Grækenland modtog man på de lokale toldsteder, som 
Retten besøgte, kopier af telexer tre til fire uger efter den 
dato, tolden trådte i kraft. De forskellige fremgangsmå­
der, som anvendes i medlemsstaterne, sikrer ikke, at 
54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
tolden opkræves omgående, og indebærer ligefrem en 
risiko for, at tolden overhovedet ikke opkræves. 
Fastlæggelse af midlertidig antidumpingtold som egne 
indtægter 
3.49. For midlertidig antidumpingtold stilles der sikker­
hed i form af kontantindskud eller bankgarantier, indtil 
tolden ved en rådsafgørelse opkræves endeligt. I mellem­
tiden vil varerne være overgået til fri omsætning, og 
grundreglen om, at fastlæggelsen af de egne indtægter skal 
finde sted inden maksimalt 14 dage efter de pågældende 
varers overgang til fri omsætning (artikel 3, stk. 2, i 
Rådets direktiv 78/453/EØF af 22. maj 1978 (9) om 
henstand med betaling), kan ikke bringes i anvendelse. 
3.50. Med hensyn til midlertidig antidumpingtold 
findes der ingen fællesskabsbestemmelser med nærmere 
angivelse af fristen for fastlæggelse af denne told som egne 
indtægter, når den er blevet endelig. I Belgien, Græken­
land og Det Forenede Kongerige blev midlertidig told, 
der var blevet endelig, først fastlagt og dermed overdraget 
efter fra tre måneder til et år og i undtagelsestilfælde i 
Belgien og Det Forende Kongerige efter mere end et år. 
3.51. Kommissionen bør træffe foranstaltninger med 
henblik på at sikre en omgående fastlæggelse og 
overdragelse af egne indtægter fra midlertidig told, der er 
gjort til endelig told. 
Effektiviteten af kontrolsystemer for 
fortoldningsbegæringer med midlertidig antidumpingtold 
3.52. Varer, der er pålagt midlertidig antidumpingtold, 
overgår til fri omsætning, når der er stillet sikkerhed for 
toldbeløbet. Indtil der træffes afgørelse om endelig 
opkrævning af den pågældende told, bør fortoldnings-
begæringerne registreres eller arkiveres, således at de 
omgående kan identificeres, når den midlertidige told 
forfalder endeligt. 
3.53. Ikke i nogen af de besøgte medlemsstater viste 
ordningerne sig at være effektive med hensyn til 
omgående identificering af samtlige fortoldningsbegærin­
ger med midlertidig antidumpingtold. I to medlemsstater 
(Grækenland og Det Forenede Kongerige) skulle adskil­
lige fortoldningsbegæringer hentes frem fra et centralt arkiv, hvor de var arkiveret, uden at der var bogført 
midlertidig antidumpingtold. Desuden blev den midlerti­
dige antidumpingtold ikke i nogen af de besøgte 
medlemsstater bogført, så snart den var blevet til endelig 
told (jf- punkt 3.50). 
Toldkontrol ved indførsel af varer, som eventuelt skal 
pålægges antidumpingtold 
3.54. Spørgsmålet om, hvorvidt varer, som eventuelt 
skal pålægges antidumpingtold, rent faktisk er toldplig­
tige, afhænger af tre forhold, nemlig varernes position i 
den fælles toldtarif, varernes oprindelsesland og ekspor­
tørens/producentens navn. Disse kriterier indebærer 
sammen med de til tider høje toldsatser og den komplice­
rede toldberegning en risiko for, at de pågældende varer 
gøres til genstand for fejlanmeldelse, f.eks. ved angivelse 
af forkerte positioner i Den Fælles Toldtarif, et forkert 
oprindelsesland, et forkert navn på eksportøren/produ­
centen eller ved anmeldelse af en for høj toldværdi. 
Følgende eksempler på sådanne forhold blev konstateret 
ved kontrolbesøg på stedet eller blev af medlemsstaterne 
oplyst over for Retten: 
(a) indførsel af kraftliner papir til Det Forenede Konge­
rige med unddragelse af antidumpingtold ved anmel­
delse af en for høj toldværdi (jf- også punkt 3.38), 
(b) indførsel af skrivemaskiner og fotokopieringsmaski­
ner til Det Forenede Kongerige med unddragelse af 
antidumpingtold svarende til ca. 1,3 mio ECU ved 
anmeldelse af forkert oprindelse, 
(c) indførsel af fotokopieringsmaskiner til Spanien med 
unddragelse af antidumpingtold svarende til ca. 
90 000 ECU ved anmeldelse af forkert navn på 
eksportør/producent, 
(d) et relativt stort antal anmeldelser med forkert 
beregning af antidumpingtold i Det Forenede Konge­
rige. 
3.55. Den almindelige toldkontrol, som tager sigte på at 
efterprøve, om de indførte varer rent faktisk svarer til den 
beskrivelse og de specifikationer, der er en forudsætning 
for opkrævning af antidumpingtold, adskiller sig ikke 
væsentligt fra den kontrol, der foretages af indførte varer i 
almindelighed. En undersøgelse af medlemsstaternes 
instrukser på dette område viser, at der kun i Belgien og 
Det Forenede Kongerige findes visse særlige kontrol­
parametre i forbindelse med den edb-baserede toldbe­
handling. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 55 
3.56. I betragtning af risikoen for fejlanmeldelser i 
forbindelse med varer, der skal pålægges antidumping­
told, skal Retten henstille, at der vedtages kontrolforan­
staltninger, som indebærer en hyppigere og mere 
omfattende bilagskontrol og fysisk kontrol. 
Pålæggelse af midlertidig antidumpingtold og 
Kommissionens kontrol med tilsagn 
Midlertidig antidumpingtold 
3.57. Midlertidig antidumpingtold pålægges for at 
hindre, at der forvoldes skade mod en erhvervsgren i 
Fællesskabet i den periode, der er nødvendig for at 
foretage en gennemgribende undersøgelse med henblik på 
at fastlægge størrelsen af den endelige antidumpingtold. 
Fra iværksættelsen af en undersøgelse til pålæggelsen af 
midlertidig told gik der imidlertid 5,7 måneder i 1983 mod 
7,0 måneder i 1984 og 8,0 måneder i 1985. Situationen har 
siden stabiliseret sig, således at undersøgelserne gennem­
snitlig har strakt sig over 7,6 og 7,7 måneder i henholdsvis 
1986 og 1987 (10). Forlængelsen af undersøgelsesperioden 
giver importører rige muligheder for at undgå antidum­
pingtold eller restriktive tilsagn ved at fremskynde 
indførslen af de varer, som er gjort til genstand for 
undersøgelse. 
Accept af og kontrol med tilsagn 
3.58. Som allerede omtalt kan Kommissionen acceptere 
tilsagn i løbet af en undersøgelse. Fælleskabets grundlæg­
gende antidumpingbestemmelser giver mulighed for på 
flere måder at efterprøve, om tilsagn opfyldes. Retten 
konstaterer imidlertid, at Kommissionen ikke har 
foretaget en systematisk kontrol med henblik på at 
efterprøve, om tilsagn vedrørende priser opfyldes. Retten 
fandt f.eks., at i forbindelse med otte ud af tolv tilsagn, 
som blev accepteret i 1986, imødekom eksportøren ikke 
de aftalte krav med hensyn til afgivelse af oplysninger. 
Imødekommes sådanne krav ikke, anses det for mislig­
holdelse af tilsagnet og kan føre til anvendelse af 
midlertidig antidumpingtold. I to af de pågældende 
tilfælde pålagde Kommissionen rent faktisk antidum­
pingtold. 
3.59. En erhvervsgren i Fælleskabet, som hævder at 
være skadet af dumpingimport, kan anmode om, at en 
afgørelse om accept af et tilsagn tages op til fornyet overvejelse, hvis der er grund til at formode, at tilsagnet 
misligholdes. Tilsagnenes indhold offentliggøres imidler­
tid ikke og kendes udelukkende af de berørte parter, 
herunder Kommissionen. Netop derfor er det nødven­
digt, at Kommissionen selv fører kontrol med tilsagn og i 
givet fald træffer de nødvendige foranstaltninger. En 
fornyet gennemgang af sagerne bør ikke afhænge af, om 
der fremsættes klager fra de berørte erhvervsgrene. 
Konklusioner 
3.60. Således som ordningen for pålæggelse og bogfø­
ring af antidumpingtold står omtalt i fællesskabslovgiv­
ningen og gennemføres i medlemsstaterne, sikrer den efter 
Rettens opfattelse ikke: 
(a) en umiddelbar og ensartet gennemførelse af forord­
ninger om pålæggelse af midlertidig antidumpingtold 
(jf. punkt 3.47-3.48), 
(b) en omgående fastlæggelse og overdragelse til Fælles­
skaberne af egne indtægter fra midlertidig antidum­
pingtold, der er blevet til endelig told (jf. punkt 3.49-
3.51), 
(c) en tydelig angivelse i de nationale og i Fællesskabets 
regnskaber af de egne indtægter fra antidumpingtold 
(jf. punkt 3.45-3.46). 
3.61. Retten er af den opfattelse, at den almindelige 
toldkontrol med varer, som eventuelt skal pålægges 
antidumpingtold, bør udvides, og kvaliteten bør for­
bedres, fordi der er større risiko for, at sådanne varer 
gøres til genstand for fejlanmeldelser ved indførsel. 
3.62. Retten skal henstille til Kommissionen, at den 
træffer foranstaltninger med henblik på at reducere den 
periode, der forløber, inden en midlertid antidumpingtold 
pålægges. Retten skal desuden anbefale, at kontrollen 
med tilsagn forbedres. 
56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
LANDBRUGSAFGIFTER PÅ IMPORTERET 
KORN Provenuet af afgifterne på korn i forhold til de samlede 
indtægter fra landbrugsafgifter 
Indledning 3.65. Indtægterne fra landbrugsafgifter opføres på 
Fællesskabernes almindelige budget som en del af de egne 
indtægter og anvendes uden sondring eller formålsbe­
stemmelse til finansiering af udgifterne på budgettet. I 
Kommissionen foreligger der ingen beløbsopgørelser 
over afgifterne for de enkelte sektorer, men Kommissio­
nen anslår, at ca. 2/3 af afgifterne hidrører fra korn. På 
grundlag af dette overslag giver tabel 3.1 en oversigt over 
afgiftsprovenuet for korn i årene 1978-1987. 
3.63. I årsberetningen for regnskabsåret 1982 (n) 
fremsatte Retten en række bemærkninger om manglerne 
ved Kommissionens fremgangsmåde ved beregning af 
afgifterne på korn og kornprodukter. I regnskabsåret 
1987 foretog Retten en undersøgelse, som ikke alene 
omfattede en ny gennemgang af denne fremgangsmåde 
på baggrund af de tidligere bemærkninger, men som også 
vedrørte andre vigtige aspekter ved fastlæggelsen af 
landbrugsafgifter på korn og andre faktorer, der har 
betydning for Fællesskabets egne indtægter. Afgiftsfastsættelse — verdensmarkedets cif-
pris 
3.66. De nærmere regler, som Kommissionen skal følge 
ved bestemmelse af verdensmarkedets cif-pris, findes i 
Kommissionens forordning nr. 156/67/EØF af 23. juni 
1967 (13). Disse regler kan kort gengives som følger: 
Beskrivelse af afgiftsmekanismen (a) Kommissionen skal tage hensyn til alle tilbud, som 
den får kendskab til fra medlemsstaterne og fra egne 
kilder, samt til noteringen på de vigtigste internatio­
nale kornbørser, 
3.64. I henhold til markedsordningerne under den fælles 
landbrugspolitik svares der importafgifter af landbrugs­
varer ved samhandel med tredjelande. Formålet med 
denne afgift er hovedsagelig at forhindre, at prisudsving 
på verdensmarkedet påvirker de gældende priser inden 
for Fællesskabet. Den fælles markedsordning for korn, 
som blev indført den 1. juli 1967, er underlagt bestemmel­
serne i grundforordningen, dvs. Rådets forordning (EØF) 
nr. 2727/75 af 29. oktober 1975 (12). Afgifterne på korn 
følger glidende satser, som skal udligne forskellen mellem 
Fællesskabets tærskelpris for Rotterdam (afledt af 
indikativprisen) og verdensmarkedets cif-pris (omkost­
ninger, forsikring og fragt) beregnet på grundlag af 
levering i Rotterdam. Med henblik på at justere 
verdenspriserne for kvalitetsforskelle i forhold til den 
standardkvalitet, der anvendes ved fastsættelse af 
tærskelpriserne, er der også indført udligningskoefficien-
ter for korn. I lighed med interventions- og indikativpris­
erne falder tærskelprisen for korn ind under en ordning 
med månedlige forhøjelser, der er fordelt over en del af 
høståret, og som dels skal kompensere for oplagrings-
udgifter, dels tilpasse udbuddet — som er særdeles 
sæsonbetonet — til et relativt stabilt efterspørgselsmøn­
ster. (b) prisen bestemmes på grundlag af de gunstigste 
købsmuligheder under udelukkelse af terminstilbud, 
Tabel 3.1 — Overslag over afgiftsprovenuet for korn: 1978-1987 
Regnskabsår 
1978 
1979 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1986 (EUR 12) 
1987 (Faktiske) 
landbrugs­
afgifter 
(mio ECU) 
1 872,7 
1 678,6 
1 535,4 
1 264,9 
1 522,0 
1 347,1 
1 260,0 
1 121,7 
1 175,5 
1 626,1 Overslag over 
afgiftsprovenuet for korn 
Beløb 
(mio ECU) 
1 248,5 
1 119,1 
1 023,6 
843,3 
1 014,7 
898,1 
840,0 
747,8 
783,6 
1 084,1 i % af 
traditionelle 
egne 
indtægter 
18,7 
15,3 
12,9 
10,4 
11,2 
9,7 
8,1 
7,1 
7,5 
9,0 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 57 
(c) Kommissionen skal foretage de nødvendige justerin­
ger, når levering ikke finder sted i Rotterdam, 
(d) der anvendes udligningskoefficienter for at tage 
hensyn til kvalitetsforskelle mellem import- og 
fællesskabsvarer, 
(e) tilbud kan udelukkes, såfremt det drejer sig om korn, 
der ikke svarer til »fair average quality«, såfremt 
tilbudsprisen ikke er repræsentativ for den faktiske 
udvikling på markedet, eller såfremt der til den i 
tilbuddet nævnte pris kun kan købes en ringe, for 
markedet ikke repræsentativ mængde, 
(f) Kommissionen kan undtagelsesvis for en begrænset 
periode holde en cif-pris på et uforandret niveau for at 
undgå pludselige og betydelige cif-prisændringer eller 
for at fastholde den faktiske markedstendens, 
(g) den gældende afgift ændres kun, såfremt forhøjelsen 
eller nedsættelsen overstiger en vis udsvingsmargen (i 
øjeblikket på 0,73 ECU/t). 
3.67. . Retten har konstateret følgende forhold: 
(a) I de fleste af de tilfælde, hvor verdensmarkedets 
laveste cif-priser blev forkastet ved prisfastsættelsen, 
forelå der ikke en fyldestgørende eller tydelig 
angivelse af årsagerne hertil. I betragtning af denne 
skønsmæssige beslutnings betydning for den endelige 
vedtagelse af cif-prisen er det nødvendigt, at der i det 
pågældende dokumentationsmateriale findes en 
tydelig angivelse af begrundelserne for denne beslut­
ning. 
(b) Ofte gives tilbuddene ikke i cif-priser, og i så fald må 
»omkostninger, forsikring og fragt« beregnes og 
lægges oven i tilbudsprisen. De fragttakster, der blev 
anvendt i denne forbindelse, var hverken baseret på 
ajourførte eller repræsentative tariffer. Med hensyn 
til omladningsomkostninger var det anvendte enea­
genturs (et firma i Rotterdam) takster ikke blevet 
ændret siden 1983. Forsikringsudgifterne var baseret 
på et enkelt selskabs takster. Generelt bør disse 
udgifter være baseret på ajourførte, repræsentative og 
efterprøvede oplysninger. 
(c) Medlemsstaterne giver Kommissionen oplysninger 
om priser på en usystematisk og generelt utilfredsstil­
lende måde. Kommissionens tjenestegrene anser 
oplysningerne fra visse medlemsstater (f.eks. Irland 
og Det Forenede Kongerige) for ikke at være 
repræsentative overhovedet, men det vides ikke 
nøjagtigt, på hvilket grundlag oplysningerne indhen­tes. I henhold til artikel 24 i Rådets forordning (EØF) 
nr. 2727/75 udveksler medlemsstaterne og Kommis­
sionen oplysninger og videregiver dem i overensstem­
melse med regler, der skal vedtages af Kommissionen 
under hensyntagen til udtalelse fra Forvaltnings­
komitéen for Korn. Sådanne regler er endnu ikke 
vedtaget. I betragtning af den betydning, det har for 
afgiftsordningen, at Kommissionens tjenestegrene 
kan foretage troværdige sammenligninger mellem 
pristilbud og kilder, må det anses for at være en 
alvorlig svaghed, at Kommissionen ikke har vedtaget 
de nødvendige regler for en systematisk fremsendelse 
af nøjagtige oplysninger om priser. 
(d) Opmærksomheden bør i højere grad rettes mod det 
interne tilsyn med de anvendte fremgangsmåder og 
mod kontrollen med de beregninger, der har betyd­
ning for bestemmelsen af cif-prisen og afgiften. 
3.68. Der sker store udsving i verdensmarkedspriserne 
for korn. Selv med den stabilitet, der er indbygget i 
prisfastsættelsesordningen som følge af de i punkt 3.66 
omtalte regler, ændrer den vedtagne cif-pris og den 
afledte afgiftssats sig næsten dagligt. Afgiftssatsen 
fastsættes centralt, og meget afhænger derfor af de 
metoder, Kommissionens tjenestegrene anvender, og af 
deres dømmekraft. De gældende retsregler skal både sikre 
nøjagtighed og stabilitet. For at opnå en rimelig balance 
ved fastsættelse af pris og afgift må der derfor udvises stor 
omhu og god dømmekraft. Med hensyn til de egne 
indtægter er det vigtigt, at der ved beregning af den 
endeligt vedtagne cif-pris er taget hensyn til alle 
disponible, troværdige oplysninger, at lave pristilbud ikke 
bliver forkastet uden grund, og at cif-priser ikke 
uberettiget fastholdes på et for højt niveau. Det er derfor 
vigtigt, at Kommissionen træffer de nødvendige foran­
staltninger med henblik på at sikre mere nøjagtige og 
mere troværdige fremgangsmåder på dette område. 
Afgiftsfastsættelse — tærskelpris 
3.69. Det andet element, der indgår i afgiftsfastsættel­
sen, er tærskelprisen, som afledes af indikativprisen, som 
så igen afledes af interventionsprisen. Interventionsprisen 
fastsættes for hvert enkelt produkt og er den samme for 
alle interventionscentre i Fællesskabet. For at nå frem til 
indikativprisen for korn skal der til interventionsprisen 
lægges: 
(a) et markedselement, og 
58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
(b) transportomkostninger fra det område, der har størst 
overskud (anses for at være Ormes i Frankrig), til det 
område, der har størst underskud (anses for at være 
Duisburg i Forbundsrepublikken Tyskland). 
For at nå frem til tærskelprisen for Rotterdam skal der fra 
indikativprisen trækkes følgende elementer: 
(a) transportomkostninger, Duisburg-Rotterdam, 
(b) bruttofortjeneste, 
(c) omladningsomkostninger i Rotterdam. 
3.70. Under revisionen foretog Retten en foreløbig 
undersøgelse af de oplysninger og fremgangsmåder, som 
Kommissionen anvender ved fastsættelse af disse priser. 
Da indikativprisen og tærskelprisen imidlertid er centrale 
elementer i den fælles markedsordning for korn, og da 
virkningen heraf går ud over afgiftsfastsættelsen, kan 
Retten ikke drage nogen konklusion på nuværende 
tidspunkt. Det vil være nødvendigt at undersøge yder­
ligere aspekter. 
Ordningen om forudfastsættelse 
Reglerne om forudfastsættelse 
3.71. Ordningen om forudfastsættelse tager sigte på at 
lette fastsættelsen af importafgifter og eksportrestitutio­
ner for en række landbrugsvarer ved samhandel med 
tredjelande. Med hensyn til den afgift, der opkræves for 
korn, følger det af bestemmelserne (grundforordningens 
artikel 15, stk. 2), at på grundlag af en ansøgning 
anvendes den importafgift, der gælder på dagen for 
indgivelse af ansøgningen om udstedelse af importlicens, 
reguleret i forhold til den i indførselsmåneden gældende 
tærskelpris. Den forudfastsatte importafgift kan også 
forhøjes med en præmie. Formålet med forudfastsættelse 
er, at importører kan få afgiftsbeløbet oplyst forud for 
indførslen, hvorved de lettere kan fastsætte de endelige 
priser »efter told og afgifter« og opfylde købs- og 
leveringskontrakter. Får så vidt angik den andel af 
kornimporten, der faldt ind under ordningen om 
forudfastsættelse, fandt Retten medlemsstaternes oplys­
ninger til Kommissionen utroværdige. Retten anslår dog, 
at ca. 75 % af den samlede kornimport foregår under 
ordningen om forudfastsættelse. Forudfastsættelsens indvirkning på afgiftsprovenuet 
3.72. Retten har undersøgt mønstret i forudfastsættel-
sen af afgifter i de tre høstår 1984/85-1986/87 for de 
vigtigste kornsorter på grundlag af mængdeangivelser fra 
Kommissionen. Retten har konstateret, at afgifterne 
forudfastsættes særlig hyppigt hen imod udgangen af de 
enkelte høstår. Ved at forudfastsætte afgifterne på dette 
tidspunkt kan der i forbindelse med de pågældende 
indførsler fuldt ud drages fordel af faldet i tærskelprisen 
ved begyndelsen af det nye høstår (som den forudfastsatte 
afgift reguleres for i form af en nedsættelse), samtidig med 
at de beskyttes mod afgiftsforhøjelser som følge af et fald i 
verdensmarkedets cif-pris. Ordningen om forudfastsæt­
telse giver importørerne rig mulighed for at spekulere, 
hvorved de opnår ekstra, utilsigtede økonomiske fordele. 
De forhold, Retten har konstateret, bekræfter Kommis­
sionens udtalelse om, »at der indkommer flest licensbegæ­
ringer på tidspunkter, hvor satserne er lavest, især for 
majs« (14), og at »den faktisk opkrævede afgift er 5-10 % 
mindre end den teoretiske afgift« på importtidspunk­
tet (15). I betragtning af at efterspørgslen efter importeret 
korn er forholdsvis uelastisk, anslår Retten forudfastsæt­
telsens negative indvirkning på afgiftsprovenuet til 
mellem 40 og 45 mio ECU pr. år for årene 1984-1986. 
Vurdering af ordningen om forudfastsættelse 
3.73. Formålet med afgiftsordningen er helt klart at 
sikre, at importeret korn ikke sælges inden for Fællesska­
bet til en pris, der ligger under tærskelprisen. De øvrige 
regler for samhandelen med tredjelande bør være i 
overensstemmelse med dette formål. Det er imidlertid 
meget inkonsekvent først at indføre en ordning, der har til 
formål omhyggeligt at sikre, at afgiftssatsen, som 
fastsættes dagligt, i fornødent omfang er i stand til at 
beskytte tærskelprisen, for derefter at supplere denne 
ordning med en regel om forudfastsættelse, som i alvorlig 
grad kan svække dette formål. I årenes løb har 
Kommissionen truffet forskellige foranstaltninger med 
henblik på at imødegå de negative virkninger af 
forudfastsættelsesordningen. I betragtning af udviklingen 
i kornhandelen og især nedgangen i Fællesskabets 
kornimport (jf. punkt 3.75) synes det imidlertid ikke 
realistisk at bevare denne komplicerede ordning om 
forudfastsættelse i dens nuværende udformning. 
3.74. Retten er af den opfattelse, at ordningen bør tages 
op til fornyet overvejelse, og at der i denne forbindelse i 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 59 
fuldt omfang bør tages hensyn til ordningens følger for 
Fællesskabets indtægter samt til udviklingen inden for 
kornhandlen. 
Udviklingen i handelen med korn og 
kornsubstitutter kornsubstitutter, som fortrænger importeret korn fra det 
interne marked, hvilket har medført et fald i egne 
indtægter fra kornafgifter. Ud fra den arbejdshypotese, at 
41 importerede kornsubstitutter fortrænger 11 importeret 
korn, kan nedgangen i afgiftsprovenuet anslås til 724 mio 
ECU i 1987 som følge af de importerede kornsubstitutter. 
3.75. Siden 1973 er der sket fundamentale ændringer i 
sammensætningen af Fællesskabets eksport og import af 
korn. I perioden 1973/74-1986/87 faldt Fællesskabets 
samlede kornimport fra 24,3 mio t til 6,3 mio t, mens 
eksporten steg fra 9,3 mio t til 20,7 mio 1.1 1973 udgjorde 
Fællesskabets import 17,9 % og eksporten 6,9 % af 
verdenshandelen med korn, mens der ultimo 1984 var tale 
om henholdsvis 4,2 % og 11,4 %. I perioden 1973/74-
1983/84 steg Fællesskabets selvforsyningsgrad for korn 
sammenlagt fra 91 % til 116 %. Stigningen i selvforsy­
ningsgraden har været særlig betydelig for majs (fra 55 % 
til 84 %) og for samtlige hvedearter (fra 104 % til 134 %). 
3.76. Nedgangen i de importerede kornmængder skyl­
des især, at de på Fællesskabets interne marked er 
erstattet af fællesskabskorn og importerede kornsubsti­
tutter. Tabel 3.2 viser tydeligt den modsatrettede 
udvikling i de mængder korn og kornsubstitutter, der er 
indført over en periode på ti år. Kornsubstitutterne er 
produkter med en høj næringsværdi, som konkurrerer 
direkte med korn, især inden for fodersektoren. For korn 
lå den vægtede gennemsnitsafgift på 191 ECU/t i 1987, 
mens kornsubstitutter indføres afgiftsfrit eller med en 
meget lav afgift. Fællesskabet indfører i stigende grad Konklusion 
3.77. Efter at have gennemgået afgiftsordningen for 
korn må Retten med bekymring konstatere, at Kommis­
sionens sagsakter fortsat ikke indeholder begrundelserne 
for diverse beslutninger, at indsamlingen af oplysninger 
er utilfredsstillende, og at der ikke i fornøden grad føres 
tilsyn med beregningsmetoderne. Retten skal fremhæve, 
at det er nødvendigt at være særlig opmærksom på den 
betydning, afgørelser truffet inden for den fælles mar­
kedsordning for korn har for Fællesskabets egne 
indtægter. Afgiften har en særlig prisregulerende funktion 
inden for denne ordning, og selv om den ikke kan 
betragtes som et afgiftspolitisk redskab uden sammen­
hæng med markedsforholdene, har Kommissionen 
ansvar for at sikre, at Fællesskabets egne indtægter i form 
af landbrugsafgifter ikke reduceres til under det potentiel­
le niveau, medmindre det er tvingende nødvendigt. 
Tabel 3.2 — Mængder af korn og kornsubstitutter indført i Fællesskabet til foder i udvalgte år 
(1 000 t) 
Produkt 
Kornsubstitutter: 
Maniok 
Majsglutenfoder 
Citrusskal 
Foderkager af majskim 
Melasse 
Korn indført til foder 1976 
2 984 
1 147 
646 
629 
2 199 
27 800 1985 
(EUR 10) 
6 336 
3 542 
1 467 
958 
2 920 
5 600 1986 
(EUR 12) 
5 822 
4 097 
1 237 
1 430 
3 507 
5 824 1987(0 
(EUR 12) 
6 289 
4 244 
1 463 
2 089 
3 161 
4 496 
Kilde: Eurostat/Comext. 
(') Tallene for 1987 er baseret på årets første 11 måneder. 
60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
SPANIENS OG PORTUGALS 
OVERDRAGELSE AF TOLD 
3.78. I årsberetningen for regnskabsåret 1986 (16) 
gjorde Retten opmærksom på, at de spanske og portugisi­
ske myndigheder først havde fastlagt told fra 1. marts 
1986 og ikke fra tiltrædelsesdatoen den 1. januar 1986. I 
henhold til de finansielle bestemmelser i Tiltrædelses­
akten skulle tolden fastlægges fra tiltrædelsesdatoen. 
Kommissionens afdelinger anslog det pågældende beløb 
til mellem 50 og 60 mio ECU. Kommissionen fremsatte en 
formel anmodning om indbetaling og var i færd med at 
forfølge sagen, da årsberetningen for 1986 blev offentlig­
gjort. 
3.79. Kommissionen har siden da skiftet standpunkt 
efter indgående drøftelser med Spanien og Portugal. 
Medlemsstaterne har ikke fastlagt og indbetalt tolden, 
som de blev anmodet om at gøre. Til trods herfor 
besluttede Kommissionen den 6. januar 1988 at undlade 
at indlede traktatbrudssag i henhold til EØF-Traktatens 
artikel 169. Desuden besluttede den at undlade at forfølge 
sagen videre. 
3.80. Hermed opstår spørsmålet om, hvorvidt Kommis­
sionen retligt har beføjelse til alene at træffe beslutning 
om at give afkald på Fællesskabets egne indtægter. 
TOLDFRITAGELSER FOR VARER TIL 
MILITÆRE FORMÅL ENSIDIGT FASTSAT 
AF MEDLEMSSTATERNE 
3.81. I årsberetningen for regnskabsåret 1984 (17) 
omtalte Retten den praksis, Belgien, Danmark, Græken­
land, Italien, Luxembourg, Nederlandene og Det Forene­
de Kongerige har indført, og som første gang blev 
konstateret i 1977. Denne praksis indebærer, at varer, 
som udelukkende er til militære formål, og varer, som 
også kan bruges til civile formål, fritages for told ved 
indførsel. Disse fritagelser, som de pågældende medlems­
stater indrømmer i henhold til EØF-Traktatens artikel 
223, stk. 1, litra b), blev fordømt af Kommissionen og gav 
anledning til en række traktatbrudssager i henhold til 
EØF-Traktatens artikel 169 vedrørende indførsel fra 
tredjelande af varer til militære formål, som også kan 
anvendes til civile formål. Med hensyn til materiel, som 
udelukkende er til militære formål, og som ikke har været 
omfattet af disse sager, er Kommissionen overbevist om, 
at sagernes udfald vil bekræfte den i, at Den Fælles Toldtarif gælder for militært materiel i almindelighed, 
hvorved det bliver overflødigt at indlede yderligere 
traktatbrudssager. 
3.82. Kommissionen har oplyst Retten om udviklingen 
i disse traktatbrudssager: 
(a) I juli 1985 blev der fremsat en begrundet udtalelse til 
Belgien, Danmark, Italien, Luxembourg, Nederlan­
dene og Det Forenede Kongerige om den manglende 
anvendelse af Den Fælles Toldtarif (FTT) ved 
indførsel fra tredjelande af materiel, som kan 
anvendes til enten civile eller militære formål. I 
oktober 1985 og april 1986 blev der til Belgien, 
Danmark, Grækenland, Italien, Nederlandene og 
Det Forenede Kongerige sendt en formel anmodning 
om indbetaling af den pågældende told. Fire med­
lemsstater, dvs. Belgien, Italien, Nederlandene og Det 
Forenede Kongerige, har gjort en eventuel indbeta­
ling af forfaldne egne indtægter afhængig af udfaldet 
af traktatbrudssagerne. Danmark og Grækenland 
har endnu ikke besvaret anmodningerne. 
(b) Kommissionen gentager, at det påhviler medlemssta­
terne at beregne de toldbeløb, som skal overdrages til 
Fællesskabet, og eftersom medlemsstaterne ikke 
overdrager den pågældende told, beregner de heller 
ikke de pågældende beløb. Kommissionen anfører 
desuden, at den i henhold til gældende fællesskabs­
regler ikke kan anmode medlemsstater om at beregne 
toldbeløb, uden at der i samme forbindelse sker en 
overdragelse af disse beløb. 
3.83. Med henblik på fremover at sikre ensartede 
betingelser for dette område forelagde Kommissionen 
den 29. september 1988 (18) — ti år efter, at Retten første 
gang fremsatte bemærkninger om denne sag — et forslag 
til Rådets forordning. Som følge af de forhold, der er 
beskrevet i punkt 3.81 og 3.82, er betydelige toldbeløb i 
forbindelse med de pågældende indførsler endnu ikke 
overdraget til Kommissionen. Ikke alene er det tvingende 
nødvendigt, at der indføres definitive fællesskabs­
bestemmelser om indførsel og overgang til fri omsætning 
af militærudstyr, men også at der sker inddrivelse af de 
fællesskabsindtægter, som endnu ikke er overdraget. 
3.84. Med hensyn til beregning af og meddelelse om de 
pågældende toldbeløb (jf- punkt 3.82(b)) er Retten af den 
opfattelse, at Kommissionen i henhold til Rådets 
forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77, artikel 
18, stk. 2, og Domstolens fortolkning af denne artikel i 
sagen om Como smør (19) er berettiget til at anmode om 
disse oplysninger fra de pågældende medlemsstater. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 61 
GENEREL KONKLUSION 
3.85. Samtlige bemærkninger vedrørende de fem områ­
der, som behandles i dette kapitel, viser, hvor sårbare 
Fællesskabets egne indtægter er. Der er behov for 
konstant årvågenhed såvel i Kommissionen som i 
medlemsstaterne, hvis de egne indtægter skal sikres 
hensigtsmæssigt. Fællesskabet refunderer 10 % af de 
traditionelle egne indtægter til dækning af medlemsstater­
nes udgifter i forbindelse med opkrævningen, hvilket dels forpligter medlemsstaterne til at give valuta for pengene, 
dels forpligter Kommissionen til at sikre, at der ydes en 
service af høj standard. Sikringen af Fællesskabets egne 
indtægter bliver så meget mere nødvendig, som vi 
befinder os i en tid, der er præget af en generel 
liberalisering af samhandelen med den deraf følgende 
tendens til at nedprioritere toldkontrollen. Udsigterne til, 
at det indre marked gennemføres inden udgangen af 1992, 
gør det endnu mere påkrævet at sikre, at alle nødvendige 
foranstaltninger træffes i rette tid. 
C) 
(2) 
(3) 
(4) 
(5) 
(6) 
o EFTL 128 af 14.5.1985, s. 15. 
EFT C 342 af 31.12.1980, punkt 3.48-3.61. 
EFTL 38 af9.2.1977, s. 1. 
EFTL 107 af 22.4.1987, s. 1. 
Kontroleksemplar T nr. 5 anvendes i givet fald som 
supplement til den almindelige forsendelsesangivelse som 
bevis for, at de varer, som det er udstedt for, er ankommet til 
bestemmelsesstedet eller er anvendt til det formål, som står 
opført i de særlige fællesskabsbestemmelser, i henhold til 
hvilke eksemplaret skal anvendes. Kontroleksemplaret 
anvendes f.eks. som bevis for, at varer, der er anmeldt til 
udførsel, og for hvilke der skal ydes eksportrestitutioner, har 
forladt Fællesskabets geografiske område. 
EFTL 79 af 21.3.1985, s. 1. 
EFT L 201 af 30.7.1984, s. 1. (8) EFTL 336 af 27.12.1977, s. 1. 
(9) EFTL 146 af 2.6.1978, s. 19. 
(10) Årsberetninger til Europa-Parlamentet fra Kommissionen 
om Fællesskabets antidumping- og antisubsidieforanstalt-
ninger. 
(") EFT C 357 af 31.12.1983, punkt 3.20-3.23. 
(12) EFT L281 af 1.11.1975, s. 1. 
(13) EFT 128 af 27.6.1967, s. 2533, Dansk Specialudgave 1967, s. 
101. 
(14) Dok. KOM(86) 200-DA, 13.6.1986, Bind 7/2, s. B/417. 
(15) Dok. KOM(87) 150-DA, 15.6.1987, Bind 0/3, s. 363. 
(16) EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 4.12-4.13. 
(17) EFT C 326 af 16.12.1985, punkt 3.29-3.33. 
(18) EFT C 265 af 12.10.1988, s. 9. 
(19) Sag 267/78. 
62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
KAPITEL 4 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 
4.0. INDHOLD 
Generel indledning 
Lagersituationen ultimo 1987 
Medlemsstaternes kontrol af udgifterne i forbindelse med EUGFL, 
Garantisektionen 
Kontrollen med udgifter til interventionsoplagring 
Mængdekontrol 
Kvalitetskontrol 
Oplagringsforhold 
Medlemsstaternes udgiftsopgørelser 
Afsluttende bemærkninger om interventionsoplagring 
Kontrol med udgifter til eksportrestitutioner 
Indledning 
Rækkevidden af Rettens undersøgelser 
Resultaterne af Rettens undersøgelse 
Kontrol med oksekødeksporten 
Kontrol med eksport af levende hornkvæg 
Kontrol med eksport af kød af voksne handyr 
Kontrol med bevis for udførsel 
Kontrol med varer, der udføres i henhold til ordningen med 
fællesskabsforsendelse 
Bevis for ankomst til endelig destination 
Kontrol med oksekød, som er anbragt under toldkontrol i 
forbindelse med forhåndsfinansieringsordningen 
Afsluttende bemærkninger om eksportrestitutioner 
Markedsforanstaltninger 
Direktiv 77/435/EØF 
Indledning 
Rettens bemærkninger om medlemsstaternes gennemførelse af 
direktivet 
Kontrol i henhold til direktivet af virksomheder, der ansøger om 
eksportrestitutioner 
Kommissionens tilsynsordninger 
Indledning 
Kommissionens tilsyn med medlemsstaternes daglige forvaltning af og 
kontrol med foranstaltninger under EUGFL, Garantisektionen 
Kommissionens tilsyn med gennemførelsen af Rådets direktiv 77/435/ 
EØF Punkt 
4.1 —4.3 
4.4 
4.5 
4.6 
4.8 
4.10 
4.13 
4.14 
4.17 
4.20 
4.20 
4.29 
4.31 
4.31 
4.35 
4.40 
4.43 
4.44 
4.45 
4.49 
4.55 
4.60 
4.62 
4.62 
4.64 
4.72 
4.76 
4.76 
4.77 
4.80 — 4.75 
— 4.19 
— 4.9 
— 4.12 
— 4.16 
— 4.19 
— 4.59 
— 4.28 
— 4.30 
— 4.54 
— 4.34 
— 4.39 
— 4.42 
— 4.48 
— 4.54 
— 4.59 
— 4.61 
— 4.75 
— 4.63 
— 4.71 
— 4.75 
— 4.85 
— 4.79 
— 4.82 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 63 
Kommissionens regnskabsafslutning 
Revision af de enkelte markedsordninger 
Revision af markedet for bordvin: private oplagringskontrakter og EF-
støtteforanstaltninger til anvendelse af druemost 
Privat oplagring af bordvin og druemost 
Revisionsresultater 
EF-støtte til anvendelse af druemost 
Revisionsresultater 
De vigtigste ændringer gennemført af Kommissionen siden offentlig­
gørelsen af Rettens særberetning 
Støtte til olivenolieproduktion 
Destillationsordninger for vin 
Administrative ordninger vedtaget af Spanien 
Olivenolieproduktionen og -forbruget i hovedtræk 
Vinproduktionen og -forbruget i hovedtræk 
Administrative ordninger 
Revisionsbemærkninger 
Generelle konklusioner 4.83 
4.86 
4.88 
4.89 
4.91 
4.100 
4.102 
4.107 
4.107 
4.110 
4.115 
4.115 
4.117 
4.120 
4.122 
4.132 — 4.85 
— 4.106 
— 4.106 
— 4.99 
— 4.99 
— 4.106 
— 4.106 
— 4.114 
— 4.109 
— 4.114 
— 4.131 
— 4.116 
— 4.119 
— 4.121 
— 4.131 
— 4.133 
GENEREL INDLEDNING ren, hvis påtegning af de samlede forskudsbeløb alene 
fastslår, at der er disponible bevillinger til at dække 
forskuddene. 
4.1. Under iagttagelse af den ændring, der er omtalt i 
punkt 4.3, foregik forvaltningen af Den Europæiske 
Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL, 
Garantisektionen) i 1987 fortsat i henhold til Rådets 
forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970(0, som 
sammen med finansforordningens bestemmelser, især i 
afsnit VIII, danner et særligt retsgrundlag i forhold til 
reglerne for det almindelige budget. 
4.2. De finansieringsordninger under EUGFL, Garan­
tisektionen, som disse forordninger giver adgang til, 
fungerer i hovedtræk på følgende måde: 
(a) Kommissionen har det endelige ansvar for budget­
forvaltningen, men den daglige iværksættelse af 
politikker og foranstaltninger, der medfører udgifter, 
påhviler medlemsstaterne. 
(b) Kommissionen udbetaler medlemsstaterne måned­
lige forskud, som beregnes alene på grundlag af 
medlemsstaternes opgørelser over afholdte udgifter 
og overslag over finansielle behov; de enkelte 
forskudsbeløb skal ikke godkendes af finansinspektø-
(') Fodnoterne findes sidst i kapitlet. (c) Det samlede regnskab over disse månedlige opgørel­
ser repræsenterer derefter indtægts- og udgiftsregn-
skabet for EUGFL, Garantisektionen, i det pågæl­
dende år. 
(d) Medlemsstaterne sender på et senere tidspunkt deres 
årsregnskab over udgifter i henhold til EUGFL, 
Garantisektionen, til Kommissionen; Kommissionen 
foretager som et led i den såkaldte regnskabsafslut-
ningsprocedure en selektiv kontrol af disse regnska­
ber, og der foretages eventuelle finansielle regulerin­
ger af medlemsstaternes regnskaber i forhold til 
Kommissionens bogføring, og reguleringerne opta­
ges på dette stadium i regnskaberne. 
4.3. I oktober 1987 indførtes der i medfør af Rådets 
forordning (EØF) nr. 3183/87 af 19. oktober 1987 (2) 
særlige overgangsregler for finansieringen af den fælles 
landbrugspolitik. Hovedformålet med denne forordning 
var at dække et underskud i de disponible bevillinger til 
EUGFL, Garantisektionen, i 1987. Når bevillingerne for 
1987 var opbrugt, hvilket i praksis skete i november 1987, 
påhvilede det ifølge forordningen i første omgang 
medlemsstaterne at tilvejebringe de fornødne midler til at 
finansiere den fælles landbrugspolitik i den resterende del 
af året. Dette opnåedes ved at udskyde udbetalingen af de 
i punkt 4.2(b) ovenfor anførte »forskud« og budget-
64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
konteringen heraf to måneder. Denne ordning vil fortsat 
gælde i 1988. De særlige forhold, der gør sig gældende 
med hensyn til kontrollen med denne ordning, og som 
giver anledning til en række bemærkninger senere i dette 
kapitel, er ikke ændret, bortset fra at udbetalingerne nu 
foretages på grundlag af medlemsstaternes opgørelser 
over afholdte udgifter i stedet for på grundlag af 
overslagene over deres finansielle behov. 
LAGERSITUATIONEN ULTIMO 1987 
4.4. Tabel 4.1 og 4.2 viser henholdsvis mængder og 
bogført værdi af varer på offentlige lagre ultimo 1987 
sammenholdt med tallene for tidligere år. Tallene viser 
generelt, at situationen er bedret ganske væsentligt i 
forhold til det foregående år. Tallene viser en mængde­
nedgang på 9 % og en nedgang udtrykt i værdi på 18 %. 
Disse forbedringer afspejles i en betydelig nedbringelse af 
de potentielle tab i forbindelse med varer på offentlige 
lagre pr. 31. december 1987. Retten har anslået de 
potentielle tab i forbindelse med offentlige interventions­
lagre ultimo 1986 til 8 501,7 mio ECU, mens Kommissio­
nen opgør de potentielle tab ultimo 1987 til 3 659,1 mio 
ECU (tabel 1 i bilag B til konsolideret forvaltnings­
regnskab og status). Kommissionens tal giver anledning 
til følgende bemærkninger: 
(a) Efter en kritisk bemærkning i Rettens årsberetning 
for regnskabsåret 1986 (3) (punkt 5.14) opererer 
Kommissionen nu ikke længere med begrebet norma­
le interventionslagre, som på en eller anden måde ikke 
udsættes for værdiforringelse, og i Kommissionens 
beregning af de potentielle tab ultimo 1987 indgår de 
samlede lagre pr. 31.12.1987. 
(b) I virkeligheden androg Fællesskabets samlede frem­
tidige gæld vedrørende offentlig oplagring ved 
udgangen af 1987 5 302,1 mio ECU. Til de 3 659,1 
mio ECU skal nemlig lægges de 1 643 mio ECU (bilag 
A l(b) til forvaltningsregnskabet), der udgør Fælles­
skabets gæld til medlemsstaterne for smør (530 000 
t) (4), hvis afsætning der var indgået finansiel 
forpligtelse for i 1987, men som faktisk var disponi­
belt ved udgangen af året. MEDLEMSSTATERNES KONTROL AF 
UDGIFTERNE I FORBINDELSE MED 
EUGFL, GARANTISEKTIONEN 
4.5. Det følger af de ordninger, der er beskrevet i punkt 
4.2, at lovmæssigheden og den formelle rigtighed af 
indtægter og udgifter i forbindelse med EUGFL, 
Garantisektionen, i første omgang, og i vidt omfang også 
efterfølgende, afhænger af den af medlemsstaterne 
udførte kontrol. 11987 undersøgte Retten medlemsstater­
nes kontrol med en række vigtige områder af udgifterne i 
forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, samt for­
holdet mellem disse kontrolforanstaltninger og de 
kontrolforanstaltninger, som Kommissionen gennemfø­
rer på centralt plan. En del af disse undersøgelser er 
ganske omfattende og er endnu ikke afsluttet. I denne del 
af årsberetningen gives der et resumé af de foreløbige 
resultater af Rettens arbejde og på grundlag heraf Rettens 
konklusioner om, hvorvidt de decentrale kontrolforan­
staltninger er fyldestgørende; endvidere indeholder dette 
kapitel Rettens bemærkninger om troværdigheden af en 
del af tallene i regnskabsoversigterne for 1987. 
Kontrollen med udgifter til 
interventionsoplagring 
4.6. Retten har for nylig afsluttet en undersøgelse af 
Fællesskabets forvaltning af og kontrol med offentlig 
oplagring af landbrugsprodukter. Denne undersøgelse 
var koncentreret om tre markeder (korn, mejeriprodukter 
og oksekød) og seks medlemsstater (D, F, I, IRL, NL og 
UK); denne kombination repræsenterer ca. 95 % af 
Fællesskabets udgifter til offentlig oplagring. For 1987 
udgjorde budgetudgifterne til de aktioner, der omtales i 
den pågældende beretning, ca. 2 800 mio ECU. 
4.7. Kommissionen varetager opgaver på centralt plan 
(markedsforvaltning, budgettering, finansiering, osv.), 
mens medlemsstaterne forestår den daglige udførelse af 
de administrative opgaver i forbindelse med offentlig 
oplagring på lokalt plan. Retten var i forbindelse med sin 
revision særlig opmærksom på sidstnævnte forhold, og 
den fandt, at medlemsstaterne ikke altid opfylder deres 
forpligtelser med hensyn til offentlig oplagring på 
tilfredsstillende måde. 
Mængdekontrol 
4.8. Fysiske statusopgørelser er en grundlæggende 
sikkerhedsforanstaltning i forbindelse med de oplagrede 
varemængder, og Kommissionen har udarbejdet et 
memorandum til samtlige medlemsstater, hvori det 
fastsættes, at der ved årets udgang skal foretages en fysisk 
statusopgørelse over samtlige interventionslagre. Men 
denne bestemmelse udvandes i høj grad ved, at Kommis­
sionen også accepterer lagerholdernes egne lageropgørel-
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
& •S ^d 
J0 
CX 
o 
N-l ° cNcNTfsomr-^cNoo 
o\ (N « oo m fs N 
co r- —i in r-~ o 
CN —< Tf ro CN MN »^fO\ OiOO 
« * OO 0\ (N in oo >oin oo oo OS O r- r- Tf 
«00"!t(NifH0>OrfiO^««OO\'t'H00*^f,i 
r- in co Tf oo ^< r- m ^- in N 4 —i Tf in o 
- "t vo o\ h -H in w m 't oo SO ^H 
— so CN CN Tf m so r-~ in« (N ON 
—« — Tf 
CN Tf s© CN 
CN <N 
OTfTf©v©OTfoOcTcN|Tf I 00 r- CN SO | OS OS - o -• vo ooo> " r~ loo I -H •* tN ^ loooo -^ ~H CN r— co r-- *-* o co co so so 
Tf Tf CÆO 
CN CN CN SO 
'tctfrnoninm r- oo in t-- m CN oo TJ- o m r- —• o —i 
CN so oo co -—i <—> cosocooooossooomom os -^ oo (Nmoiohmo so CN so oo co os co 
Tf — O Tf 
os m CN r^ oo CN r^ 
os .-< r- os 
—H CN so 
ininocooorooco r- oo so os Tf CN Os TJ- o m r- ^H o —• 
(N 1© 0O ffl -H « r- so co © so as so CN •* — m 
CN cn so so r- co o so oo co os co SO SO 
Tf SO 
CN OS —. 
—< fN CN 
so 
o r-- r»- in co o ^* r^ oo <n o CN co o CN OS CN Os co CN CN 
co co r- co so in <n | in ^o | r-- in so »-* -H Tf CO I rn I <!t « (N •<+ Os CN co CO »O 
o CN Os Tf so SO 
cor~-ocoTf-^cNco OO -H O CO SO f- Os SO CN Os Tf cO CN CO rtrtino^owioo 
Æ^r- co Tf so © CN CN 
Tf Tf CN CN O CN 
vO SO —i — 
— CN co Tf Os so 
CO -H Tf Tf ^H 00 
OS O O CN —i OS in -H Tf os os oo 
<n in so co o Tf OS 
CN m Tf 00 Tf o so 
Os —< — —i CN 
O CN CN --i 0O so 
os -H o in o oo —i o — r-OM 
00 —i OS Tf Os -H 
CN m r- o —i so 
CN CN Tf -^- in 
—i oo os oo so in r- Tf — — oo os SO CN OS Tf so so 
—< so r- Tf 
oo in co so -^ co 
Tf —I SO CO Tf l^ 
Tf O Tf SO Tf 00 
•o 
> 
> -S 
xi 3 
1 c 
JO 00 •— i- £ 
s §1 IMXl 
aa d « > 
Xi 60 •c 
oo 
O 2 ^ rt "o J* J* 
^ 3 ?2 "S O-T ^3= =5o o =5 •W "K O -o s 
J* 
J2 - o 
Si s 
s s 
00 C/5 S >n 
: J5 os 
^ ja O J* 
x> • 
-O co 
? "' fe o ^ 
332 u m 
§ os 
xi —: 
32 -o 
O •-
T3 ^d -g 3 h P u 
O u£ c 
fc c , C 
MS c^ 
g*oE 
'c w'£ § 
a-o c c 
—• o O^ 
66 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Tabel 4.2 — EUGFL, Garantisektionen, 1987: Lagerværdi ved 
årets udgang sammenholdt med de foregående år 
(mio ECU) 
Vare 
Bageegnet blød hvede 
Ikke-bageegnet blød hvede 
Blød hvede subtotal 
Byg 
Rug 
Hård Hvede 
Majs 
Sorghum 
Korn i alt 
Sukker 
Olivenolie 
Raps 
Solsikkefrø 
Olieholdige frø i alt 
Tobak 
Alkohol 
Skummetmælkspulver 
Smør 
Mejeriprodukter i alt 
Ikke-udbenet oksekød 
Udbenet oksekød 
Oksekød i alt 
Svinekød 
Tilsammen 1985 
(Værdi pr. 
30.11) 
776,7 
1 613,6 
2 390,3 
940,5 
225,7 
264,2 
3 820,7 
115,6 
14,6 
47,3 
866,7 
3 415,7 
4 282,4 
1 508,7 
761,5 
2 270,2 
28,9 
10 579,7 1986 
(Værdi pr. 
30.11) 
541,2 
1 135,4 
1 676,6 
728,8 
248,3 
287,7 
34,9 
0,7 
2 977,0 
9,7 
421,1 
0,1 
13,9 
14,0 
30,4 
64,8 
1 621,6 
4 284,7 
5 906,3 
1 211,9 
783,6 
1 995,5 
— 
11 418,8 1987 
526,3 
332,4 
858,7 
706,4 
165,3 
577,8 
4,1 
1,6 
2 313,9 
487,7 
8,5 
8,5 
40,7 
160,4 
1 136,7 
2 941,7 
4 078,4 
1 475,5 
805,4 
2 280,9 
— 
9 370,5 
ser, dersom det ikke er praktisk muligt at foretage en 
sådan fuldstændig statusopgørelse. Uanset hvilke fordele, 
der i administrativ henseende måtte være forbundet med 
denne fremgangsmåde, opnås der efter Rettens opfattelse 
ikke derved den nødvendige uafhængige kontrol. Et 
program, som indebar regelmæssige, uafhængige status­
opgørelser, ville i højere grad være i overensstemmelse 
med målet om administrative fordele og tilstrækkelig 
kontrol. 
4.9. Retten fandt, at medlemsstaterne i bedste fald 
foretog utilstrækkelig fysisk statusopgørelse af interven­
tionslagrene, og i værste fald slet ingen. Tre af de besøgte 
medlemsstater (D, IRL og UK) havde indført en ordning 
med uafhængig statusopgørelse, men ordningen omfatte­
de ikke alle produkter. I andre tilfælde (F og NL) var 
mængdekontrollen alene baseret på lagerholdernes 
opgørelser, undertiden suppleret med en vis kontrol 
udøvet af uafhængigt teknisk personale. I ét land (I) blev 
der ikke foretaget fysisk statusopgørelse, og lagerholder­
ne indgav heller ikke lageropgørelser til underbygning af 
de pr. udgangen af året registrerede mængder på 
offentlige lagre. Kvalitetskontrol 
4.10. Kommissionen har ikke givet medlemsstaterne 
detaljerede retningslinjer for den fremgangsmåde, dér 
skal anvendes i forbindelse med kvalitetskontrol, inden 
produkterne godkendes til offentlig oplagring, og derfor 
anvender medlemsstaterne meget forskellige fremgangs­
måder. I nogle tilfælde (D, IRL og NL) opholder 
personale fra interventionsorganet sig på lagerområdet 
og foretager uafhængig kontrol af de produkter, der 
optages på lager; i andre tilfælde (F og UK) udføres 
denne kontrol af lagerholderen og tilbudsgiveren i 
fællesskab, eller af lagerholderen alene. 
4.11. I oplagringsperioden forekommer det meget 
sjældent, at der udtages stikprøver af interventions-
organerne selv eller på deres vegne med henblik på at 
konstatere, i hvilken stand varerne opbevares. Underti­
den udtager lagerholderne selv stikprøver, hvilket er i 
deres egen interesse, fordi de er personligt ansvarlige for, 
hvordan produkterne opbevares på deres lagre, og 
somme tider har interventionsorganerne adgang til 
resultaterne af disse prøveudtagninger, somme tider ikke. 
Bortset herfra finder kontrollen i bedste fald først sted ved 
udlagringen af produkterne. 
4.12. Kvalitetskontrollen ved udlagring er i vid ud­
strækning baseret på det interessemodsætningsforhold, 
der formodes at bestå mellem køber og lagerholder. 
Retten mener imidlertid, at dette modsætningsforhold er 
mere tilsyneladende end reelt eksisterende, f.eks. i de 
tilfælde hvor køber og lagerholder er forretnings­
forbindelser. Men en ubestridelig kendsgerning er det, at 
interventionsorganerne kun meget sjældent udtager 
stikprøver eller foretager analyser ved udlagring med 
henblik på at kontrollere, om der er sket en kvalitets­
forringelse eller produkterne er blevet erstattet af andre 
under oplagringen. Skulle interventionsorganerne ende­
lig være indstillet på systematisk at foretage sådanne 
stikprøver, ville de ikke være i stand til at foretage direkte 
sammenholdelser mellem kvaliteten ved indlagring og ved 
udlagring, fordi lagerregnskabet ikke er tilstrækkeligt 
informativt til, at der kan foretages sammenholdelse. 
Eftersom lagerholderne er økonomisk ansvarlige for 
varernes eventuelle kvalitetsforringelse under oplag­
ringen, er det måske afslørende, at der i den fælles 
landbrugspolitiks beståen kun kendes ét område (korn i 
Frankrig), hvor lagerholderne er blevet idømt pengebø­
der, fordi der har kunnet konstateres for store kvalitets­
forringelser af oplagrede produkter. 
Oplagringsforhold 
4.13. Der er meget forskellige ordninger gældende med 
hensyn til den inspektion, interventionsorganets persona-
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 67 
le foretager af interventionslagrene. I Irland er interven­
tionsorganets personale permanent til stede på oplag-
ringsområdet; i andre medlemsstater foretager de kun 
lejlighedsvis kontrol, f.eks. når der er mistanke om særlige 
problemer. På samme måde varierer kvaliteten af de 
formelle instrukser om oplagringsforholdene, lagerhol­
derne modtager fra interventionsorganerne. Under disse 
omstændigheder er det ikke overraskende, at Retten 
fandt, at der i visse medlemsstater oplagredes produkter 
(f.eks. korn i F) under langt fra ideelle forhold, hvilket 
underbygger synspunktet om, at uafhængige og fyldest­
gørende fysiske statusopgørelser samt kvalitetskontrol er 
afgørende for en betryggende opbevaring af produkter på 
interventionslagre. 
Medlemsstaternes udgiftsopgørelser 
4.14. Medlemsstaternes udgifter til offentlig oplagring 
opføres i lighed med alle andre foranstaltninger, der 
finansieres over EUGFL, Garantisektionen, på Fælles­
skabernes budget på grundlag af månedlige opgørelser. 
Det månedlige udgiftsbeløb fremkommer ved, at der 
beregnes kumulerede udgiftsbeløb på grundlag af gen­
nemsnitlige udgiftsbeløb, dvs. at man beregner gennem­
snittet af den lagerværdi, som i begyndelsen af hver 
måned overføres til den følgende måneds regnskab og 
lagerudgifterne for hver på hinanden følgende måned, og 
på grundlag af den derved fremkomne bogførte værdi 
beregnes så tab ved salg. Denne fremgangsmåde har tre 
konsekvenser: 
(a) lagrenes værdi, tab ved salg osv., må beregnes ved 
særlige ad hoc-procedurer, som ikke er omfattet af de 
normale kontrolforanstaltninger, der er forbundet 
med standardbogføringssystemer, 
(b) der kan kun være tale om foreløbige udgiftsopgørel­
ser, som derefter korrigeres, og dette medfører en vis 
ligegyldighed med hensyn til, om opgørelserne er 
troværdige, 
(c) fortjeneste og tab kan ikke henføres til bestemte 
aktioner. 
4.15. Retten fandt, at som følge af de ovenfor anførte 
grunde og af andre forhold, som vedrører medlemsstater­
nes administrative systemer, afspejler de månedlige 
opgørelser, som medlemsstaterne fremsender, kun i ringe 
udstrækning det faktiske, underliggende udgiftsniveau. 
Retten fandt ved sin gennemgang f.eks., at den gennem­
snitlige fejlmargen for tallene vedrørende indlagrede 
mængder var af størrelsesordenen 25 %, og at den 
gennemsnitlige fejlmargen var helt oppe på 45 % for 
tallene vedrørende udlagrede mængder, som er bereg­
ningsgrundlaget for de tab ved salg fra intervention, der 
skal godtgøres af Fællesskabet. 4.16. Disse tal er en målestok for nøjagtigheden af hver 
enkelt månedsopgørelse, som medlemsstaterne indsen­
der, og tallene er baseret på korrektioner, som medlems­
staterne selv foretager på et senere tidspunkt på grundlag 
af senere indkomne oplysninger. Eftersom der kan være 
fejl både i positiv og negativ retning, er tallene ikke 
nødvendigvis udtryk for, at de samlede EUGFL-udgifter 
er fastsat alt for lavt hhv. alt for højt. Retten mener 
imidlertid, at der er en klar tendens til, at de månedlige 
opgørelser er unøjagtige, og derved rejses der tvivl om 
troværdigheden af de opgørelser, som medlemsstaterne 
indsender ved årets udgang, og som danner beregnings­
grundlaget for det endelige beløb, der skal opføres på 
budgettet for det pågældende regnskabsår. 
Afsluttende bemærkninger om interventionsoplagring 
4.17. Da der generelt ikke i tilstrækkeligt omfang 
foretages uafhængige fysiske lageropgørelser, og da 
medlemsstaterne ikke har gennemført tilstrækkelige 
kontrolforanstaltninger, finder Retten ikke, at der kan 
fæstes lid til de tal, der ved udgangen af regnskabsåret 
offentliggøres om mængder og værdier af interventions­
lagre, og heller ikke til de dermed forbundne udgifter i 
løbet af året. 
4.18. Ordningen med månedlige forskud giver så at sige 
automatisk medlemsstaterne adgang til EF-midler, og det 
er efter Rettens opfattelse kun berettiget, hvis følgende to 
betingelser er opfyldt: for det første skal medlemsstater­
nes månedlige opgørelser være nogenlunde nøjagtige, og 
for det andet skal der finde en effektiv efterfølgende 
kontrol sted. Det kan konstateres, at den første af disse 
betingelser ikke er opfyldt i forbindelse med udgifter til 
offentlig oplagring. Ordningen indebærer risiko for, at 
der sker fejl, og kan få indvirkning på den budgetmæssige 
vurdering, der foretages i løbet af året af udgifterne til 
offentlig oplagring. 
4.19. For så vidt angår den anden betingelse, bekræfter 
de i punkt 4.83-4.85 nedenfor fremsatte bemærkninger 
den tvivl, Retten gav udtryk for i sin årsberetning for 
regnskabsåret 1986 (3) (punkt 5.26-5.44) med hensyn til 
effektiviteten af Kommissionens revision af EUGFL med 
henblik på afslutningen af medlemsstaternes regnskaber. 
68 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Kontrol med udgifter til eksportrestitutioner 
Indledning 
4.20. Eksportrestitutioner er støtte, som udbetales til 
EF-eksportører af visse landbrugsprodukter for at gøre 
dem konkurrencedygtige på markeder i tredjelande, hvor 
de gældende priser generelt er lavere end EF-priserne. I 
1987 blev der over EF-budgettet afholdt udgifter til 
eksportrestitutioner på 9 375 mio ECU eller ca. 41 % af 
de samlede udgifter til EUGFL, Garantisektionen. De 
vigtigste sektorer, der omfattedes af denne ordning, var 
korn (3 070,6 mio ECU), oksekød (877,9 mio ECU) og 
mejeriprodukter (2 257,9 mio ECU). 
4.21. Restitutionssatserne for eksportprodukter varie­
rer alt efter den nøjagtige tarifering af de pågældende 
produkter. F.eks. giver kølet oksekød en højere sats end 
frosset oksekød, bagfjerdinger giver en højere sats end 
forfjerdinger, oksekød af handyr giver en højere sats end 
oksekød af hundyr, og levende racerene avlsdyr, hvis det 
er handyr, giver en højere restitutionssats end andre dyr. 
Systemet er meget indviklet, hvilket ses af, at nomenkla­
turen for eksportrestitutioner omfatter mere end 1 200 
særskilte tariferinger for landbrugsprodukter, herunder 
næsten 400 for mejeriprodukter og ca. 80 for oksekød. 
4.22. Eksportrestitutionssatsen kan også variere alt 
efter produktets endelige destinationsland. F.eks., for så 
vidt angår eksport af oksekød, er verden opdelt i 11 zoner 
med særdeles forskellige restitutionssatser for hver zone. 
Til illustration heraf skal nævnes, at restitutionen pr. 31. 
december 1987 for eksport til Sydafrika af kølede 
bagfjerdinger af voksne handyr udgjorde 223 ECU/100 
kg, men nul for eksport til nabolandene Zimbabwe og 
Botswana. 
4.23. Ordningen kompliceres yderligere ved, at for-
håndsfinansiering af eksportrestitutioner er mulig. 
Restitutionen kan således udbetales til eksportøren mod 
sikkerhedsstillelse, når de pågældende produkter anbrin­
ges under toldkontrol. Generelt sker dette på eksportø­
rens plads og som regel mange måneder, inden eksporten 
faktisk finder sted. 
4.24. Under disse omstændigheder er det nødvendigt 
med strenge kontrolbestemmelser for at sikre, at de 
eksporterede produkter er i nøje overensstemmelse (for så 
vidt angår tarifering, tilstand og vægt) med eksportørens eksportanmeldelse med henblik på ansøgning om udbeta­
ling af restitution. Det skal endvidere sikres, at eksporte­
rede produkter indføres med henblik på fri omsætning i 
det land, der er anmeldt som produkternes endelige 
destination, samt at der i tilfælde af forhåndsfinansiering 
af eksportrestitutioner også rent faktisk har fundet 
eksport sted i overensstemmelse med forordningerne. 
4.25. Behovet for strenge kontrolforanstaltninger bliver 
endnu mere åbenbart, når man tænker på, hvor stor 
betydning restitutionselementet har i den samlede 
eksportforretning. F.eks. vil en eksportør af levende 
hornkvæg, som handler med et nordafrikansk land, 
modtage en eksportrestitution beregnet efter satsen 80,0 
ECU/100 kg for produkter, der på verdensmarkedet er 
værdiansat til 81,6 ECU/100 kg (tallene pr. 31. december 
1987). 
4.26. I henhold til de generelle ordninger for forvalt­
ningen af udgifter i henhold til EUGFL, Garantisektio­
nen, som er beskrevet i punkt 4.2 ovenfor, ligger 
hovedansvaret for at undersøge de eksporterede varer og 
for at kontrollere restitutionsansøgningerne hos med­
lemsstaterne. På EF-plan er der imidlertid fastsat en 
række af de vigtigste krav, der skal efterkommes. 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. 
november 1987 (5) fastsætter detaljerede fælles gennemfø­
relsesbestemmelser for eksportrestitutioner for land­
brugsprodukter, herunder bestemmelser vedrørende de 
dokumenter, der kræves vedlagt en restitutionsansøg-
ning, samt det bevismateriale, der skal fremlægges for 
eksport og for, at produktet er indført i destinationslan-
det med henblik på fri omsætning. Gennemførelsesbe­
stemmelserne indeholder desuden regler for beregningen 
af restitutionssatser og for de særlige ordninger vedrøren­
de forhåndsfinansiering af restitutioner. I henhold til 
Rådets direktiv 77/435/EØF af 27. juni 1977 (6) skal 
medlemsstaterne foretage efterfølgende kontrol af hand­
elsdokumenter i de virksomheder, der modtager udbeta­
linger i henhold til EUGFL, herunder eksportrestitutio­
ner. 
4.27. Disse regler stiller imidlertid alligevel medlemssta­
terne meget frit med hensyn til at afgøre, hvor hyppigt der 
skal foretages kontrol af udgifterne til eksportrestitutio­
ner, specielt på det centrale toldområde; og hvad der er 
vigtigere, de stilles også frit med hensyn til at afgøre 
kvaliteten af denne kontrol. Kommissionen har i det 
mindste til en vis grad søgt at afhjælpe dette ved at foreslå 
Rådet en forordning (7), hvorved medlemsstaterne for­
pligtes til at gennemføre et minimum af fysisk stikprøve­
kontrol af eksportvarer, der giver anledning til eksportre­
stitutioner. 
4.28. I august 1985 offentliggjorde Retten en særberet­
ning (8), hvori den gjorde opmærksom på de generelle 
svagheder ved kontrollen med Fællesskabets udgifter til 
eksportrestitutioner. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 69 
Rækkevidden af Rettens undersøgelser 
4.29. Det var på denne baggrund, at Retten i 1987 
besluttede at undersøge effektiviteten af kontrollen med 
udbetalingerne af eksportrestitutioner, og specielt den af 
medlemsstaterne udøvede kontrol. 
4.30. Undersøgelsen var koncentreret om udbetalinger 
af eksportrestitutioner i oksekødsektoren, fordi denne 
sektor efter Rettens opfattelse frembyder de fleste af de 
faktorer, der gør det så vanskeligt at kontrollere 
eksportrestitutioner. De fleste af resultaterne af Rettens 
undersøgelse er derfor specifikke for oksekødsektoren, 
men Retten mener, at mange af disse resultater kan 
overføres på eksportrestitutioner generelt. Da Retten 
havde udvalgt oksekødsektoren som det primære under-
søgelsesmål, foretog den tjenesterejser til de fire medlems­
stater (D, F, IRL og UK), der tilsammen repræsenterer 
80 % af udgifterne i denne sektor. I forbindelse med de 
specifikke bemærkninger under punkt 4.31 -4.59 nedenfor 
er medlemsstaterne ikke anført ved navn, fordi Retten i 
visse tilfælde har ønsket at beskytte kilden til fortrolige 
oplysninger, og fordi Retten har ønsket at mindske 
risikoen for, at undersøgelsesresultaterne skulle blive 
udnyttet på svigagtig måde. Resultaterne af Rettens 
undersøgelse er imidlertid blevet fremsendt til orientering 
til de ansvarlige myndigheder i de pågældende medlems­
stater, og Retten har anmodet om deres kommentarer. 
Resultaterne af Rettens undersøgelse 
Kontrol med oksekødeksporten 
4.31. I alle de medlemsstater, Retten besøgte, påhviler 
det de nationale toldmyndigheder at attestere de ekspor­
terede produkters tarifering, tilstand og vægt. Inden for 
oksekødsektoren gennemføres kontrollen som oftest på 
eksportørens plads i forbindelse med, at produkterne 
emballeres til eksport. 
4.32. I samtlige medlemsstater skal eksportøren nor­
malt indgive forhåndsanmeldelse til de lokale toldmyn­
digheder om, at han har til hensigt at emballere produkter 
med henblik på eksport. I henhold til nationale retnings­
linjer skal en vis procentdel af al eksportemballering 
overvåges af de lokale toldmyndigheder; endvidere skal 
toldmyndighederne efterprøve alle oplysninger om 
mængde, varebeskrivelse og eksporttarifering ved at 
foretage kontrolvejning og fysisk stikprøvekontrol, som 
også omfatter åbning af et antal papkasser, af et 
repræsentativt udsnit af varepartiet. De ordninger, der er 
gældende med hensyn til transport af kød under 
toldkontrol fra eksportørens plads til havnen, varierer fra 
medlemsstat til medlemsstat, men som oftest er oksekødet 
forseglet enten af toldvæsenet eller af levnedsmiddelkon­trollen. Der kan, afhængigt af national praksis, finde 
yderligere toldkontrol sted i eksporthavnen. 
4.33. Hovedkonklusionen af Rettens undersøgelse af 
hyppigheden og kvaliteten af disse kontrolforanstalt­
ninger er, at foranstaltningerne i flere henseender er 
mangelfulde: 
(a) Hyppigheden af den fysiske kontrol bestemmes ikke 
på grundlag af risikoanalyse, der er baseret på 
kriterier som eksportørens vederhæftighed eller 
størrelsen af de involverede beløb; f.eks. kontrolleres 
transaktioner, der giver anledning til ydelse af 
monetære udligningsbeløb, som omfatter meget 
mindre beløb, i samme omfang som transaktioner, 
der giver ret til eksportrestitutioner. 
(b) Selv i de tilfælde, hvor der på nationalt plan er fastsat 
skønsmæssige regler for omfanget af denne kontrol, 
følger toldmyndighederne ikke altid disse regler. En 
række toldkontorer havde registreret stikprøvekon­
trol af så lille et udsnit som 1 % af udførselsangivel-
serne, uden at der tilsyneladende forelå nogen 
begrundelse herfor (i forordningsforslaget, som er 
omtalt ovenfor under punkt 4.27, foreslår Kommis­
sionen, at stikprøvekontrollen mindst skal omfatte et 
udsnit på 5 %). 
(c) Omfanget af kontrollen er ikke altid fastlagt efter 
forud fastsatte kriterier med hensyn til tidspunkterne 
for gennemførelse af kontrollen og med hensyn til det 
antal kasser, der skal kontrolleres. I en række tilfælde 
blev der således i forbindelse med emballering kun 
foretaget overfladisk kontrol af nogle få kasser, der 
ikke nødvendigvis var repræsentative for hele vare­
partiet. 
(d) I de tre medlemsstater er det således, at medmindre 
der er indledt en særlig undersøgelse af en eksportør 
som følge af svig, sker det aldrig, at man lader kød, 
der i nedkølet tilstand er udtaget til kontrol i 
forbindelse med forhåndsfinansiering (jf- punkt 4.49-
4.54) og derefter nedfrosset inden eksport, optø på 
eksportpakkestederne for at efterprøve, at der ikke er 
foretaget substitution. I den fjerde medlemsstat 
gennemførtes der i 1985 en særlig kontrol, som 
omfattede optøning, og der afsløredes uregelmæssig­
heder ved 30 % af tilfældene. 
(e) Bortset fra de tilfælde, hvor der er begrundet 
mistanke om svig, består kontrollen i havnene alene i 
en undersøgelse af, om forseglingerne af varerne er 
ubeskadigede. Herudover observerede Retten en 
række tilfælde, hvor der havde fundet eksport af kød 
sted via havne, som ikke var godkendt til at foretage 
kødkontrol, og via havne med utilstrækkelige kon­
trol- og vejningsfaciliteter, idet der ikke var nogen 
brovægt og heller ingen vægte i kølehusene. 
70 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12. 88 
(f) På regionalt  og centralt  plan  findes  der enten  slet intet 
eller kun  utilstrækkeligt  statistisk  materiale  om den 
gennemførte  kontrol  og resultaterne  heraf,  og det er 
derfor  ikke  muligt  at foretage  en effektiv  forvalt-
ningskontrol. 
4.34.  Betydningen  af fysisk  kontrol  understreges  af 
følgende  eksempler: Kontrol  med  eksport  af levende  hornkvæg 
4.35.  I tre af de medlemsstater,  Retten  besøgte,  omfattes 
eksport  af levende  dyr  af det,  der  kaldes  den  direkte 
eksportprocedure,  i henhold  til hvilken  der skal  forelæg-
ges en udførselsangivelse  på det sted,  hvorfra  varerne 
forlader  medlemsstatens  toldområde,  og her anbringes 
produkterne  under  toldkontrol.  Derefter  skal  der ifølge 
bestemmelserne  foretages  selektiv  kontrol  med  henblik  på 
at efterkontrollere  den angivne  vægt,  varebeskrivelsen  og 
henvisningen  til nomenklaturen  for eksportrestitutioner. 
(a) Af de statistisk  udvalgte  prøver  af 95 eksportforsen-
delser,  som  Retten  undersøgte  i én enkelt  medlems-
stat, var kun  én prøve  blevet  tilfældigt  udvalgt  og 
kontrolleret  af de nationale  toldmyndigheder  i en 
medlemsstat,  som  ikke  er omfattet  af denne  revision  i 
den havn,  hvorfra  varerne  endeligt  forlod  Fællesska-
bets område  — og Rettens  undersøgelse  afslørede,  at 
de pågældende  varer  ikke  var korrekt  beskrevet. 
(b) I en anden  medlemsstat  afslørede  Rettens  undersøgel-
ser af kasser,  der blev  udtaget  på en eksportørs  plads 
til kontrol  i forbindelse  med  forhåndsfinansiering,  at 
der i sammenrullede,  udbenede  udskæringer  af 
oksekød  var skjult  afpuds,  som  ikke  er restitutions-
berettiget.  På Rettens  anmodning  blev  kontrollen 
udvidet  til at omfatte  hele  varepartiet,  og der kunne 
konstateres  uregelmæssigheder  ved ca. 7 % af partiet. 
(c) I to år havde  en virksomhed  importeret  førsteklasses 
oksekød  fra Sydamerika  til EF og betegnet  det som 
slagteaffald  for at undgå  importafgifter,  og samme 
virksomhed  havde  eksporteret  slagteaffald  under 
betegnelsen  førsteklasses  oksekød  for  at opnå 
eksportrestitutioner;  de ulovlige  transaktioner  an-
drog  omkring  16 mio  ECU. 
(d) Kommissionens  undersøgelser  af uregelmæssigheder 
ved angivelsen  af destinationslandet  i forbindelse  med 
eksport  af en række  oksekødspartier  afslørede  for en 
del af de pågældende  partiers  vedkommende  også 
uregelmæssigheder  med  hensyn  til den anmeldte  vægt 
og varebeskrivelsen.  Der  var her tale  om et samlet 
beløb  på omkring  5 mio  ECU. 
(e) En medlemsstat  udbetalte  eksportrestitutioner  for 
varepartier,  der  var  anmeldt  som  oksekød.  De 
nationale  kontrolmyndigheder  havde  ikke  opdaget, 
at de pågældende  varepartier  bestod  af slagteaffald  af 
fjerkræ,  og at de pågældende  eksportører  uretmæssigt 
modtog  eksportrestitutioner,  der i alt androg  ca. 1,4 
mio ECU. 4.36.  Retten  må på baggrund  af sine  undersøgelse  af 
denne  procedure  erkende,  at det  er forbundet  med 
praktiske  vanskeligheder  at kontrollere  vægten  af 
levende,  restitutionsberettigede  dyr.  I ingen  af de havne, 
Retten  besøgte,  forefandtes  der faciliteter  til vejning  af 
enkelte  dyr;  dette  betød,  at fuldstændig  kontrol  af 
dyrenes  vægt  måtte  foretages  på en brovægt,  og det var en 
forudsætning,  at der var etableret  en lukket  fold.  Retten 
bemærkede,  at en række  havne  ikke  havde  disse 
faciliteter,  og at de var nødt  til at benytte  faciliteter,  som 
forefandtes  i en vis afstand  fra det område,  inden  for 
hvilket  toldmyndighedernes  kontrol  fandt  sted;  dette 
indebar  åbenlys  risiko  for at dyr,  for hvilke  der var 
udbetalt  restitutioner,  overgik  til frit forbrug  i Fællesska-
bet. 
4.37.  Et  meget  omtalt  tilfælde  af svig  i en medlemsstat 
har vist,  at denne  risiko  ikke  kun består  i teorien.  I løbet  af 
et tidsrum  på omkring  to år lod en eksportør  systematisk 
levende  dyr,  for hvilke  der var ansøgt  om eksportrestitu-
tioner,  og hvor  udbetaling  også  havde  fundet  sted,  overgå 
til frit forbrug.  De samlede  omkostninger  i forbindelse 
med denne  sag beløb  sig til ca. 4 mio  ECU. 
4.38.  I en medlemsstat  konstaterede  Retten  endvidere, 
at for  medlemsstatens  samlede  eksport  af levende 
hornkvæg  var den vægt,  der var angivet  med  henblik  på 
eksportrestitution,  ikke  den vægt,  der kunne  konstateres, 
da de pågældende  dyr blev  anbragt  under  toldkontrol, 
men den  vægt,  dyrene  havde,  da de ankom  til kvægop-
samlingsstedet  inde  i landet.  I forbindelse  med  bereg-
ningen  af eksportrestitutionerne  var der tilladt  et vægttab 
på mellem  10 og 15 %, fra dyrene  forlod  opsamlings-
stedet  inde  i landet,  og til de ankom  til havnen.  Denne 
procedure,  som  var godkendt  af de nationale  myndighe-
der, strider  imod  artikel  3, stk. 4, i forordning  (EØF)  nr. 
3665/87  (5), hvori  det fastsættes,  at ved  beregningen  af 
restitutionen  lægges  den vægt  til grund,  der fastslås  den 
dag, produkterne  anbringes  under  toldkontrol.  Denne 
retsstridige  fremgangsmåde  har medført,  at der så langt 
tilbage  som  1982,  og måske  endda  endnu  længere,  er 
blevet  udbetalt  betydelige  beløb  for meget  i eksportresti-
tutioner. 
4.39.  Den  samme  medlemsstat  tillod  også,  at der 
udbetaltes  restitutioner  for eksport  af levende  hornkvæg 
efter  samme  sats som  satsen  for racerene  avlsdyr,  når det 
var klart,  at de eksporterede  dyr ikke  var racerene.  Det er 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 71 
Rettens opfattelse, at der også her er tale om en 
fremgangsmåde, der klart er i strid med forordning (EØF) 
nr. 1544/79 af 24. juli 1979 (9) og Rådets direktiv 77/504/ 
EØF af 25. juli 1977 (">). 
Kontrol med eksport af kød af voksne handyr 
4.40. Kød af voksne handyr giver anledning til høje 
restitutionssatser, og der er derfor indført særlige 
kontrolforanstaltninger, som interventionsorganerne er 
ansvarlige for. I medfør af artikel 3 i forordning (EØF) nr. 
32/82 af 7. januar 1982 (n) skal medlemsstaterne 
fastsætte betingelserne for udstedelse af attest for de 
produkter, som giver anledning til ydelse af særlige 
eksportrestitutioner. Endvidere træffer de de nødvendige 
foranstaltninger for at udelukke enhver mulighed for 
ombytning af produkterne mellem det tidspunkt, hvor 
kontrollen finder sted, og det tidspunkt, hvor produkter­
ne forlader Fællesskabets geografiske område. Det 
fastsættes endvidere, at disse foranstaltninger omfatter 
identificering af hvert produkt enten ved en mærkning af 
hver fjerding, der ikke kan slettes, eller en plombering af 
hver fjerding. For så vidt angår udbenet oksekød, der 
giver anledning til ydelse af særlige eksportrestitutioner, 
fastsættes det i artikel 8 i forordning (EØF) nr. 1964/82 af 
20. juli 1982 (12), at der bortset fra svinekød ikke må 
findes andet kød i udbeningshallerne under udbening, 
afpudsning og emballering af det kød, der giver anledning 
til særlige eksportrestitutioner. Det fastsættes endvidere, 
at poser, kasser eller anden emballage indeholdende de 
udbenede stykker forsegles eller plomberes af de ansvar­
lige myndigheder. I de medlemsstater, Retten besøgte, 
udførtes denne kontrol i form af fysisk overvågning af 
hele processen fra det levende dyrs ankomst til anbringel­
sen af de emballerede, udbenede og udskårne stykker 
under toldkontrol, hvor der blev vedlagt en identifika-
tionsattest. Kontrollen udførtes forskelligt i de enkelte 
medlemsstater, men i samtlige medlemsstater var sigtet 
med kontrollen at forhindre ombytning med andre typer 
oksekød, der berettiger til lavere restitutioner. 
4.41. Retten bemærkede imidlertid følgende: 
(a) I én virksomhed tillod man, at der i udbenings- og 
udskæringshallen fandtes andet kød, som gav anled­
ning til lavere restitutioner, samtidig med kød af 
voksne handyr. De to særskilte bearbejdnings-
processer forenedes ved emballeringen, hvilket med­
førte åbenlys risiko for ombytning. 
(b) I den samme virksomhed var det af og til overladt til 
virksomhedens personale at foretage den officielle 
forsegling af kasserne; dermed fandt der ingen 
uafhængig kontrol sted. (c) I den samme virksomhed skulle et interventions­
organs forsegling sikre fjerdingernes identitet som 
voksne handyr. Da Retten foretog sin kontrol, var 
der ikke noget tegn på, at denne forsegling fandt sted. 
(d) I en anden medlemsstat blev de mærkesedler, som 
identificerede de enkelte udskæringer som kød af 
handyr, efterladt hos virksomheden, og det samme 
var tilfældet med papirforseglingerne; igen kunne 
uafhængig kontrol ikke gennemføres. 
(e) I den samme medlemsstat fandt Retten endvidere 
bevis for, at papirforseglingerne var anvendt ukor­
rekt, idet de ikke dækkede kasserne fra top til bund, 
hvorved det var let at foretage ombytning. 
4.42. Disse svagheder er ikke kun teori. Den virksom­
hed, der er omtalt i punkt 4.41(a)-(c), havde konsekvent 
øget de mængder kød, som anførtes at hidrøre fra voksne 
handyr, ved på emballeringsstadiet at inkludere udskæ­
ringer fra andre dyr. Uregelmæssigheden blev til sidst 
afsløret, da der blev foretaget kontrol ved at sammenhol­
de antallet af levende voksne handyr, som ankom til 
slagteriet, med produktionen udtrykt i enkelte udskærin­
ger. 
Kontrol med bevis for udførsel 
4.43. Kontrollen med henblik på at forebygge, at der 
bruges falske eksportlicenser i forbindelse med de 
ordninger, som de udbetalende organer anvender ved 
udbetaling af eksportrestitutioner, varierede fra med­
lemsstat til medlemsstat. I én medlemsstat foretoges 
kontrollen af udførselsangivelsernes rigtighed på grund­
lag af sammenholdelser ved hjælp af edb af de data, som 
toldmyndighederne og det udbetalende organ rådede 
over, men der blev ikke foretaget nogen kontrol af, om 
disse data var i overensstemmelse med nomenklaturen for 
eksportrestitutioner, og der var heller ikke indført en 
tilfredsstillende ordning til opfølgning af påviste uregel­
mæssigheder med hensyn til mængder og udførselsdatoer. 
I en anden medlemsstat, hvor det udbetalende organ i 
henhold til den godkendte procedure skal sende en 
procentdel af samtlige licenser retur til toldmyndighe­
derne med henblik på at få bekræftet deres ægthed, fandt 
Retten bevis for, at denne fremgangsmåde ikke længere 
anvendtes. Ingen af de toldkontorer, Retten besøgte, 
havde nogen sinde fået licenser retur til godkendelse, og 
det udbetalende organ havde intetsteds registreret, at det 
havde fremsendt sådanne licenser. 
72 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Kontrol med varer, der udføres i henhold til ordningen 
om fællesskabsforsendelse 
AAA. I henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 222/77 
af 13. december 1976 (13) skal landbrugsprodukter, der 
giver anledning til eksportrestitutioner, og som trans­
porteres fra en medlemsstat gennem en anden medlems­
stats område, inden de endeligt forlader Fællesskabets 
område, forsegles i de containere eller køretøjer, hvori de 
transporteres, for at forhindre at varepartiet ulovligt 
overgår til forbrug i Fællesskabet (se også punkt 3.13 og 
3.14 i denne beretning). Ved et større toldsted på en 
grænseovergang mellem en medlemsstat og et tredjeland 
konstaterede Retten, at 20 % af de køretøjer og 
containere, der transporterede sådanne produkter i 
henhold til ordningen om fællesskabsforsendelse, ikke 
var blevet forseglet i afgangsmedlemsstaten. Alligevel 
havde toldmyndighederne ved udgangstoldstedet i Fæl­
lesskabet fortoldet de frembudte varer uden yderligere 
fysisk kontrol og udstedt en licens, som eksportøren 
kunne lægge til grund for sin ansøgning om eksportresti­
tution. Det er Rettens opfattelse, at svaghederne ved disse 
kontrolforanstaltninger medfører høj risiko for, at der 
udbetales eksportrestitutioner for varer, som aldrig 
forlader Fællesskabets område. 
Bevis for ankomst til endelig destination 
4.45. For de mest udgiftsudløsende produkter, såsom 
mejeriprodukter, korn og oksekød, differentieres restitu-
tionssatsen efter destinationslandet. Til støtte for en 
ansøgning om eksportrestitution skal eksportøren således 
fremlægge bevis for produkternes ankomst til destinatio­
nen, og denne kontrol er særlig betydningsfuld, for så vidt 
angår de destinationer, der giver anledning til udbetaling 
af høje restitutionssatser (jf. punkt 4.22 ovenfor). I 
henhold til gældende bestemmelser (5) kan bevis for 
produktets ankomst føres: 
(a) ved fremlæggelse af originalen af indførselsangivelsen 
fra det importerende tredjeland eller en bekræftet 
fotokopi heraf, 
(b) ved fremlæggelse af fortoldningsattesten udstedt i 
overensstemmelse med bilag II i forordning (EØF) nr. 
2730/79 (14) (eller efter 1. januar 1988 forordning 
(EØF) nr. 3665/87 (5)); denne attest skal være 
stemplet af toldvæsenet i det importerende land (bilag 
li-dokumenter), 
(c) ved fremlæggelse af ethvert andet dokument, der er 
påtegnet af toldvæsenet i det importerende land, og 
hvori varerne er identificeret, og hvori det endvidere 
attesteres, at varerne er importeret med henblik på frit 
forbrug i dette tredjeland. Kan ingen af de nævnte dokumenter fremlægges på grund 
af omstændigheder, som eksportøren ikke selv er herre 
over, kan der i henhold til forordningen føres bevis ved 
fremlæggelse af sekundært bevismateriale. Bortset fra 
force majeure skal beviset for produkternes ankomst 
fremlægges senest tolv måneder efter udførselsdagen. 
4.46. Selv om bilag li-dokumenter udtrykkeligt antages 
i henhold til EF-forordninger (jf. punkt 4.45), er det 
Rettens opfattelse, at disse dokumenter ikke i sig selv er et 
endegyldigt bevis for, at de pågældende produkter er 
overgået til frit forbrug i det pågældende tredjeland. Det 
importerende land har hverken regnskabspligt eller 
ansvar for disse dokumenter (selve dokumentet får i én 
medlemsstat en påtegning om, at den pågældende attest 
kun er foreskrevet inden for EF). Almindeligvis udfyldes 
formularerne af eksportøren, og i bedste fald er det eneste 
bevis for produkternes ankomst en underskrift og et 
stempel på formularerne, der angives at hidrøre fra 
toldmyndigheden i det importerende land. 
4.47. Rettens undersøgelse af eksportrestitutioner for 
oksekød viste, at udbetalende organer i medlemsstaterne 
som primært bevis for ankomst til destinationen uden 
videre havde antaget følgende dokumenter: 
(a) dokumenter, der angiveligt var fortoldningsattester 
eller bilag li-dokumenter, uden toldvæsenets under­
skrift eller stempel, 
(b) sekundært bevismateriale af tvivlsom ægthed, f.eks.: 
(i) en importlicens til Libyen, hvor der for oven på 
licensen var trykt »Udenrigsministeriet, Buka­
rest«, 
(ii) importlicenser, som var dateret forud for de 
pågældende varers ankomst, 
(iii) attester fremlagt af en kontrolvirksomhed, som 
tilsyneladende ikke var etableret i det pågældende 
land og heller ikke havde nogen ekspertise inden 
for det pågældende vareområde, og somme tider 
blev disse attester fremlagt længe efter, at de 
pågældende varer var ankommet, 
(iv) bankcertifikater, hvoraf det fremgik, at faktu­
raerne for de pågældende varer var blevet betalt, 
men ikke af hvem, 
(c) dokumenter, der var vedlagt uautoriserede oversæt­
telser og oversættelser, hvoraf det fremgik, at 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 73 
toldvæsenets stempler, underskrifter og bemærk­
ninger var ulæselige. 
4.48. Rettens tvivl med hensyn til, om ordningen med 
fremlæggelse af beviser for produkternes ankomst til 
destinationen er fyldestgørende, underbygges af en række 
tilfælde af uregelmæssigheder, som for nylig er kommet til 
Kommissionens kendskab: 
(a) Det blev i to forskellige medlemsstater opdaget, at to 
eksportvirksomheder, som modtog omfattende eks­
portrestitutioner, var i besiddelse af fuldstændige sæt 
toldstempler fra de lande, hvortil hovedparten af 
deres eksport gik. Dette illustrerer den risiko, der er 
forbundet med som endeligt bevis for produkternes 
ankomst at antage bilag li-dokumenter, hvis eneste 
bevis er et toldstempel. 
(b) Oksekød, der eksporteredes til et tredjeland i en zone, 
der berettigede til de højeste restitutionssatser, 
overgik, mens det befandt sig på åben sø, til fri 
omsætning på markedet i et land, hvor restitutions-
satsen var nul. Der blev anvendt forfalskede importli­
censer som bevis for produkternes ankomst til det 
første land. De uretmæssigt udbetalte eksportrestitu­
tioner androg omkring 20 mio ECU. 
(c) Oksekød, der eksporteredes fra Fællesskabet til 
Nordamerika, og for hvilket der var udbetalt 
eksportrestitutioner, blev på et senere tidspunkt afvist 
af veterinærmyndighederne i modtagerlandene. Ikke 
desto mindre fremlagde de pågældende eksportører 
de delvist udfyldte indførselsdokumenter som bevis 
for, at produkterne var ankommet og overgået til frit 
forbrug i tredjelandet, og på grundlag af dette 
bevismateriale blev der uretmæssigt udbetalt eks­
portrestitutioner på i alt omkring 3 mio ECU. De 
udbetalende organer blev kun informeret om en del af 
de afvisninger, som veterinærmyndighederne senere 
foretog. 
Kontrol med oksekød, som er anbragt under toldkontrol 
i forbindelse medforhåndsfinansieringsordningen 
4.49. Forordning (EØF) nr. 565/80 (15) fastsætter 
generelle regler for forudbetaling af eksportrestitutioner 
for produkter, der oplægges på toldoplag på den 
betingelse, at de eksporteres inden for en nærmere fastsat 
tidsfrist. Det er en betingelse for forudbetaling af 
eksportrestitutionen, at eksportøren stiller en sikkerhed 
svarende til 120 % af den pågældende eksportrestitution. 
I afsnit 2, kapitel 3, i forordning (EØF) nr. 3665/87 (5) 
fastsættes de nærmere regler herfor. Denne ordning 
benævnes i almindelighed forhåndsfinansiering, og den 
har betydning for oksekødsektoren, for Retten skønner, at størstedelen af oksekødeksporten finansieres gennem 
denne ordning. 
4.50. Oksekød, som gøres til genstand for forhåndsfi­
nansiering, oplægges normalt på toldoplag på eksportø­
rens plads. Eksportøren skal på forhånd tilkendegive over 
for toldvæsenet, at han har til hensigt at anbringe 
oksekød under toldkontrol. Eksportøren skal endvidere 
udfylde en udførselsangivelse, som indeholder nærmere 
oplysninger om varepartiet, herunder mængde, beskrivel­
se af produkterne, kode i nomenklaturen for eksportresti­
tutioner samt angivelse af den zone, hvortil varerne skal 
udføres. Denne anmeldelse skal være til rådighed for 
toldmyndighederne for det tilfælde, at de skulle benytte 
sig af deres ret til at være til stede, når varepartiet med 
henblik på forhåndsfinansiering overføres til toldoplag. 
4.51. Toldmyndighederne har pligt til at foretage 
uanmeldt stikprøvekontrol, når kød oplægges på toldop­
lag med henblik på forhåndsfinansiering, og desuden 
påhviler det toldmyndighederne at attestere indlagrings-
datoen, som bortset fra de tilfælde, hvor restitutionssat-
sen er fastsat på forhånd, er afgørende for, hvilken dato 
der skal lægges til grund ved bestemmelse af restitutions-
satsen. 
4.52. Det er særlig vigtigt, at den fysiske kontrol af 
oksekød foretages på dette stadium, fordi kødet anbrin­
ges nedkølet under toldkontrol, hvorefter det nedfryses 
inden udførslen. Det er ganske klart, at når kød først er 
nedfrosset, er det næsten umuligt at fastslå, hvilken slags 
kød der er tale om, medmindre det tøs op. 
4.53. Alt efter hvilken medlemsstat, det drejer sig om, er 
det enten toldmyndighederne eller de udbetalende 
organer, der kontrollerer, at tidsfristerne for oplagring 
inden udførsel overholdes. I de fleste medlemsstater er det 
de udbetalende organer, der er ansvarlige for forvaltning 
af og kontrol med de sikkerheder, der stilles i forbindelse 
med ansøgninger om forhåndsfinansiering. 
4.54. Rettens revision af medlemsstaternes kontrol med 
forhåndsfmansieringsordningen for oksekød giver anled­
ning til følgende bemærkninger: 
(a) I en medlemsstat var de gældende ordninger vedrø­
rende eksportørernes forhåndstilkendegivelse af, at 
de ville anbringe kød under toldkontrol, utilstrække­
lige, for der var ikke tid nok for toldmyndighederne til 
i givet fald at foretage kontrol. Under disse omstæn­
digheder er det ikke overraskende, at der i et større 
eksportfirma, som Retten besøgte, aldrig var foreta­
get en sådan kontrol. 
(b) I en anden medlemsstat fik en eksportør, som Retten 
besøgte, altid lov til at vente med at udfylde 
udførselsangivelsen indtil efter, at fristen for toldvæ-
74 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
senets kontrol var udløbet, og denne fremgangsmåde 
virker stik mod hensigten med toldmyndighedernes 
uanmeldte stikprøvekontrol. 
(c) En gennemgang af kontrolbilag for fremlagt bevis­
materiale for ankomst til destinationen viste, at 
sikkerhedsstillelser i mange tilfælde tilsyneladende 
fortsat er bundet også længe efter udløbet af fristen 
for fremlæggelse af beviser. I visse tilfælde burde 
sikkerhedsstillelsen klart have været fortabt; alligevel 
var der ikke truffet nogen foranstaltninger hertil. Som 
eksempel kan nævnes, at en eksportør havde bundet 
sikkerhedsstillelser svarende til ca. 4,7 mio ECU 
(nogle af dem gik så langt tilbage som til 1984), for 
hvilke fristen for fremlæggelse af beviser var udløbet; 
de nationale myndigheder havde imidlertid ikke taget 
noget skridt til at kræve sikkerhedsstillelserne 
inddraget. I en anden medlemsstat, hvor kontrollen 
med sikkerhedsstillelserne for forhåndsfinansiering 
udføres i fællesskab af toldmyndighederne og det 
udbetalende organ, oplyste toldvæsenet, at en 
bestemt eksportør havde bundet sikkerhedsstillelser 
på 1,4 mio ECU; af det udbetalende organs sagsakter 
om den samme eksportør fremgik imidlertid, at 
saldoen var nul. De pågældende myndigheder havde 
ikke gjort noget forsøg på at sammenholde de to 
talopgørelser. 
(d) I visse medlemsstater afslørede en undersøgelse af de 
samme sagsakter mange tilfælde, hvor man ikke 
havde kontrolleret, om den efterfølgende udførsel 
faktisk havde fundet sted, eller om de forhåndsfinan­
sierede mængder oksekød var ankommet til destina­
tionen. Man havde heller ikke kontrolleret, om 
fristerne for fraførsel af produkterne fra toldoplag, 
endelig udførsel og fremlæggelse af bevismateriale var 
overholdt. 
(e) Retten må med bekymring konstatere, at en ekspor­
tør, mod hvem der i en medlemsstat allerede i 1985 var 
indledt undersøgelser på grund af svig med eksportre­
stitutioner, i 1986 havde fået udbetalt omkring 12 mio 
ECU i en anden medlemsstat. Man havde ikke været 
specielt opmærksom på enkeltansøgninger, og der var 
ikke foretaget en undersøgelse af de forretninger, for 
hvilke eksportøren havde fået udbetalt eksportresti­
tutioner, lige så lidt som der var foretaget kontrol i 
henhold til direktiv 77/435/EØF. Det spørgsmål 
melder sig nu, om Kommissionen for øjeblikket råder 
over et system, der kan oplyse den om sådanne 
tilfælde, og som kan sætte den i stand til at kontrollere 
medlemsstaternes indbyrdes informationsudveksling 
samt sætte den i stand til, om nødvendigt, at reagere 
prompte. I denne forbindelse henviser Retten til de 
bemærkninger, den tidligere har fremsat om dette 
forhold (årsberetningen for 1986 (3), punkt 6.10), 
hvori den understregede, at det forebyggende arbejde 
ville være betydeligt lettere, dersom man på EF-plan 
havde kendskab til navnene på de personer eller de 
virksomheder, der havde gjort sig skyldige i svig og/ 
eller uregelmæssigheder. Afsluttende bemærkninger om eksportrestitutioner 
4.55. Retten har koncentreret sin undersøgelse om de i 
punkt 4.24 opregnede formål med kontrolforanstaltnin­
gerne. Hver enkelt undersøgelse afslørede utilfredsstillen­
de forhold. Det er Rettens opfattelse, at omfanget og 
kvaliteten af medlemsstaternes kontrol med udbetaling af 
eksportrestitutioner, specielt inden for oksekødsektoren, 
ikke giver rimelig sikkerhed for disse udgifters lovlighed 
og formelle rigtighed. 
4.56. I særdeleshed finder Retten, at der er et klart 
behov for at forbedre den fysiske kontrol af eksporten. 
Retten har således i en udtalelse (16) for nylig givet udtryk 
for, at en vedtagelse af den foreslåede rådsforordning (jf. 
punkt 4.27) ville være et skridt i den rigtige retning. Men 
skal gennemførelsesbestemmelserne være fuldt effektive, 
skal de: 
(a) definere arten og omfanget af den fysiske kontrol, 
(b) gøre klart, at det minimum af fysiske kontrolforan­
staltninger, der skal udføres i forbindelse med 
toldformaliteterne, skal foretages på grundlag af 
eksportrestitutionernes værdi og ikke på grundlag af 
antallet af udførselsangivelser, 
(c) fastlægge kriterier for identifikation af risici for at 
sikre, at fysisk kontrol og prøveudtagning med 
henblik på analyse ledes ind på meget risikobetonede 
områder, 
(d) sikre, at fysisk kontrol og analyse foretages på 
grundlag af repræsentative prøver af varepartier, som 
er udvalgt med henblik på kontrol, 
(e) pålægge medlemsstaterne at registrere alle trans­
aktioner, som underkastes fysisk kontrol, samt at 
registrere antallet og arten af de udførte kontrolfor­
anstaltninger og resultaterne heraf og hvert år at 
forelægge oversigter over de registrerede oplysninger 
for Kommissionen. 
4.57. Det fremgår af Rettens undersøgelse af medlems­
staternes kontrol af forvaltningen af sikkerhedsstillelser 
for forhåndsfinansierede transaktioner, at der ikke er 
nogen sikkerhed for, at alle beløb, som Fællesskabet har 
til gode i henhold til reglerne om fortabelse af sikkerheds­
stillelse, regnskabsføres omgående og i fuldt omfang. 
Retten henstiller til Kommissionens revisorer, som er 
ansvarlige for revisionen i forbindelse med regnskabs­
afslutningen, at de under deres besøg i medlemsstaterne er 
særlig opmærksomme på, hvorledes disse kontrolforan­
staltninger fungerer. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 75 
4.58. Så længe der anvendes differentierede restitutions-
satser, kan Retten vanskeligt forestille sig en kontrolord­
ning gældende for fremlæggelse af bevis for produkternes 
ankomst, der ville være en tilstrækkelig sikkerhedsforan­
staltning mod et bevidst forsøg på indgivelse af svigagtig 
anmeldelse. 
4.59. Mere generelt ønsker Retten i denne forbindelse at 
understrege betydningen af det niveau, Fællesskabets 
støttepriser er nået op på, eftersom det er forskellen 
mellem fællesskabspriserne og verdensmarkedspriserne, 
som er bestemmende for, hvilke satser der fastlægges for 
eksportrestitutionerne. Så længe der anvendes de nugæl­
dende restitutionssatser (jf. punkt 4.25), vil administratio­
nen af eksportrestitutionerne fortsat indebære en betyde­
lig risiko for svig og for omfattende budgetudgifter. 
Markedsforanstaltninger 
4.60. Retten har, siden den blev oprettet, gennemført en 
række undersøgelser af de enkelte landbrugsmarkeder, og 
de fleste resultater af disse undersøgelser er indeholdt i 
særberetninger. Foranstaltningerne er så forskelligartede, 
at det er vanskeligt at drage generelle konklusioner, men 
næsten samtlige foranstaltninger, som Retten hidtil har 
undersøgt, har givet anledning til kontrolvanskeligheder, 
i det mindste i en del af medlemsstaterne. 
4.61. Resultaterne af en række undersøgelser af denne 
art, som blev gennemført i løbet af 1987, er beskrevet 
senere i dette kapitel (jf. punkt 4.86-4.131). 
Direktiv 77/435/EØF 
Indledning 
4.62. Sigtet med dette direktiv (6) er at sikre en bedre 
beskyttelse af EUGFL-midlerne ved at pålægge medlems­
staterne at foretage systematisk efterfølgende efterprøv­
ning eller kontrol af de begunstigede eller betalingsplig­
tige virksomheders handelsdokumenter. Denne kontrol 
skal være supplerende i forhold til al anden kontrol, der 
udøves, inden de pågældende foranstaltninger er gennem­
ført, og den skal udføres således, at det på grundlag af en 
undersøgelse af alle relevante handelsdokumenter er 
muligt at kontrollere, at foranstaltningerne virkelig er 
blevet gennemført, og at de er gennemført i overensstem­
melse med gældende EF-forordninger. Direktivet inde­
holder bestemmelser om det mindsteantal virksomheder, 
der hvert år skal kontrolleres, men det overlades til 
medlemsstaterne selv at bestemme omfanget og hyppig­heden af denne kontrol. Medlemsstaterne skal hvert år 
udarbejde en rapport til Kommissionen om gennemførel­
sen af direktivet. 
4.63. I december 1984 fremhævede Retten i en særberet­
ning (17), der var udarbejdet på grundlag af undersøgelser 
foretaget i perioden 1981-1983, svaghederne ved med­
lemsstaternes gennemførelse af dette direktiv. Retten 
fandt i forbindelse med sin undersøgelse i 1987, som var 
baseret på samtlige medlemsstaters besvarelser af spørge­
skemaer samt besøg i udvalgte medlemsstater (D, F, GR, 
I, IRL og UK), at til trods for at der er sket visse 
fremskridt, kan der stadig konstateres alvorlige svaghe­
der i mange medlemsstater. 
Rettens bemærkninger om medlemsstaternes 
gennemførelse af direktivet 
4.64. I hver enkelt medlemsstat skal kontrollen hvert år 
omfatte et antal virksomheder, der ikke må være mindre 
end halvdelen af antallet af de virksomheder, hvis årlige 
deltagelse i ordningen for finansiering gennem EUGFL 
overstiger 100.000 RE. Retten konstaterede, at to 
medlemsstater (I, GR) i de seneste år ikke var nået op på 
dette mindstemål af kontrol, idet de to medlemsstater kun 
var nået op på henholdsvis 50 % og 70 % af måltallet. 
4.65. Medlemsstaterne skal sikre sig, at de virksomhe­
der, der udvælges med henblik på kontrol, er repræsenta­
tive for virksomhedernes fordeling i forhold til deres 
finansielle betydning i EUGFL-ordningen. Retten fandt, 
at ikke alle medlemsstater efterkom dette krav om et 
repræsentativt udvalg af virksomheder. For eksempel 
udelukkede visse medlemsstater (GR, I) helt virksomhe­
der under grænseværdien på 100.000 RE fra kontrollen, 
til trods for at disse virksomheder, for så vidt angår en 
række foranstaltninger, tegner sig for størstedelen af de 
finansielle transaktioner under ordningen for finansiering 
gennem EUGFL. Og de fleste medlemsstater fulgte ikke 
direktivets bestemmelser om kontrol med foranstalt­
ninger i forbindelse med offentlig oplagring eller med 
foranstaltninger i forbindelse med opkrævning af medan-
svarsafgifter. 
4.66. Som nævnt ovenfor skal medlemsstaterne hvert år 
forelægge Kommissionen en rapport om gennemførelsen 
af direktivet. Rettens undersøgelse viste, at pr. 31. 
december 1987, det vil sige ca. ni måneder efter, at 
rapporterne for 1986 skulle være indgået, havde én 
medlemsstat (I) stadig ikke indsendt rapporter for årene 
1984 til 1986. 
4.67. Der var betydelige forskelle i medlemsstaternes 
planlægning og gennemførelse af den i direktivet 
foreskrevne kontrol. Når arbejdet var udført bedst, var 
det koordineret på udmærket måde (f.eks. eksportrestitu­
tioner i F), virksomhederne var udvalgt på et rationelt 
76 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
grundlag under anvendelse af faktorer som risikoanalyser 
(f.eks. eksportrestitutioner i D), og der var udmærkede 
instruktioner, kontrollister osv. til brug for gennemførel­
sen af kontrollen (f.eks. UK). Der var også den anden 
yderlighed, hvor kontrolarbejdet ikke var planlagt, 
virksomhederne var vilkårligt udvalgt, og det helt og fuldt 
var overladt til den enkelte kontrollør at afgøre, hvilke 
fremgangsmåder der skulle anvendes i forbindelse med 
gennemførelsen af kontrollen (GR). I nogle tilfælde 
omfattede kontrollen — hvilket Retten fandt overordent­
lig vigtigt — en analytisk gennemgang af virksomhe­
dernes erhvervsmæssige aktivitet inden for et bestemt 
tidsrum samt sammenholdelse af køb, salg og lagerregn­
skaber. Men oftere var sigtet med kontrollen alene at 
konstatere lovligheden og den formelle rigtighed af en 
bestemt forretning ved at foretage sammenholdelse med 
virksomhedens regnskaber. Kun i en medlemsstat (F) 
omfattede kontrollen fysisk kontrol og prøveudtagning 
af de pågældende produkter. 
4.68. I nogle medlemsstater indeholdt rapporterne om 
den gennemførte kontrol et omfattende materiale om, 
hvilken form for kontrol der var udført, og om de 
specielle foranstaltninger, der var efterprøvet (D, UK). 
Men i én medlemsstat (GR) indeholdt rapporterne ingen 
oplysninger af denne art, og de var således uanvendelige 
som et redskab til at kontrollere direktivets gennemførel­
se. To medlemsstater (IRL, UK) nægtede Retten adgang 
til kontrolrapporterne, selv om sådanne undersøgelser 
skal foretages i henhold til EF-lovgivningen. 
4.69. Størrelsen af det personale, medlemsstaterne 
havde afsat til at udøve kontrol i medfør af direktivet, 
varierede også betydeligt i forhold til de udgifter, der 
skulle kontrolleres, lige fra den ene yderlighed med 1 
kontrollør pr. 3 mio ECU udgifter (DK) til den anden 
med 1 kontrollør pr. 140 mio ECU (GR). I nogle 
medlemsstater afholdtes der kurser for det personale, der 
skulle udføre kontrol i henhold til direktivet, i gennem­
gang og fortolkning af selskabsregnskaber (D, UK); i 
andre afholdtes der overhovedet ingen kurser (GR). 
4.70. I visse medlemsstater (GR, I) var der efter Rettens 
mening risiko for interessekonflikter ved gennemførelsen 
af direktivet, idet det personale, der skulle udføre dette 
arbejde, også var ansvarlig for kontrollen med de 
pågældende foranstaltninger forud for betalingen. 
4.71. Under de forudsætninger, som er beskrevet 
ovenfor, var det ikke overraskende, at Rettens undersø­
gelser afslørede store forskelle med hensyn til antallet af 
de uregelmæssigheder, som medlemsstaterne havde 
påvist efter af have gennemført den i direktivet foreskrev­
ne kontrol, og den finansielle betydning af disse 
uregelmæssigheder. Således indberettede én medlemsstat 
(I), at den i et bestemt år havde påvist uregelmæssigheder 
hos 80 virksomheder (mere end en fjerdedel af det 
samlede antal kontrollerede virksomheder), og at de samlede finansielle følger af disse uregelmæssigheder 
androg næsten 40 mio ECU. Til gengæld afslørede 
kontrollen i visse medlemsstater (DK, GR) det samme år 
ingen eller kun ubetydelige uregelmæssigheder. 
Kontrol i henhold til direktivet af virksomheder, der 
ansøger om eksportrestitutioner 
4.72. Som et led i den undersøgelse, der er omtalt i 
punkt 4.20-4.59, foretog Retten en undersøgelse af 
gennemførelsen af direktivets bestemmelser med hensyn 
til omfanget og kvaliteten af den kontrol, der foretages af 
udbetalinger af restitutioner for oksekød. 
4.73. Et væsentligt resultat af Rettens undersøgelser 
var, at der i to (IRL, UK) af de fire medlemsstater, som 
indgik i undersøgelsen, ikke forelå noget statistisk 
materiale om den population af virksomheder, der havde 
ansøgt om restitutioner, eller om datoen for den seneste 
kontrol gennemført i henhold til direktivet, og heller ikke 
om resultaterne heraf. På Rettens anmodning gennemfør­
te en medlemsstat (UK) en del efterforskningsarbejde og 
fremskaffede tallene. Disse viste, at to tredjedele af 
samtlige oksekødeksporterende virksomheder aldrig var 
blevet kontrolleret, og hvad der var mere foruroligende, 
at en femtedel af sådanne virksomheder, der modtog 
eksportrestitutioner på i alt mere end 100.000 RE om året, 
aldrig var blevet kontrolleret. 
4.74. Retten ledsagede i to medlemsstater (IRL, UK) 
kontrollører på kontrolbesøg i henhold til direktivet. 
Kvaliteten af den foretagne kontrol var ikke høj. Der blev 
ikke gjort noget forsøg på at foretage en analytisk 
gennemgang af virksomhedernes erhvervsmæssige aktivi­
teter over en bestemt periode, f.eks. sammenholdelse af 
køb, salg og lagerbeholdninger. Kontrollen bestod kun i 
at efterprøve gennemførelsen af bestemte foranstalt­
ninger, der var opført i regnskaberne, på grundlag af 
basisdokumenter såsom konnossementer, fakturaer, 
følgesedler osv. I almindelighed blev kontrollen ikke 
udvidet til også at omfatte sekundært bevismateriale, 
såsom kontrakter, forsikringspapirer og transportom­
kostninger. Det var ikke altid muligt at fastslå, hvem der 
stod bag betaling af fakturaer. Under de givne omstæn­
digheder gav den anvendte fremgangsmåde ikke meget 
større garanti for, at foranstaltningerne faktisk havde 
fundet sted, end der kunne opnås ved en gennemgang af 
de dokumenter, der var fremlagt sammen med ansøg­
ningen om eksportrestitution. 
4.75. Rettens betænkeligheder med hensyn til kvaliteten 
af denne kontrol understreges af det forhold, at i en 
bestemt medlemsstat (IRL), hvor der er forekommet en 
række omfattende tilfælde af svig begået over et længere 
tidsrum inden for oksekødsektoren, var der efter 
kontrolbesøg i henhold til direktivet på de pågældende 
virksomheder ikke indgivet meldinger om svig. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 77 
KOMMISSIONENS TILSYNSORDNINGER 
Indledning 
4.76. Disse ordninger skal sikre, at medlemsstaternes 
daglige forvaltning af og kontrol med foranstaltninger 
under EUGFL, Garantisektionen, er tilstrækkelig, og at 
direktiv 77/435/EØF (6) gennemføres på tilfredsstillende 
måde i alle medlemsstater. Endvidere, at der foretages 
fuldstændig og rettidig regnskabsafslutning eller revision 
af de EUGFL-regnskaber, som medlemsstaterne hvert år 
fremsender. Rettens undersøgelser viste, at disse ord­
ninger ikke altid fungerer tilfredsstillende. 
Kommissionens tilsyn med medlemsstaternes 
daglige forvaltning af og kontrol med 
foranstaltninger under EUGFL, 
G ar an tisektionen 
4.71. I årsberetningen for regnskabsåret 1986 (3) kon-
kludererde Retten i punkt 5.71, at Kommissionen ikke 
førte et tilstrækkeligt tilsyn med gennemførelsen af 
foranstaltningerne under EUGFL, Garantisektionen, på 
nationalt plan. Rettens undersøgelser i 1987 har bestyrket 
den i sin opfattelse. 
4.78. Rettens undersøgelse af Fællesskabets ordninger 
vedrørende forvaltning af og kontrol med interventions­
lagre viste, at Kommissionen ikke er i besiddelse af 
fuldstændige og ajourførte oplysninger om de gældende 
nationale bestemmelser og ordninger for dette væsentlige 
område af de udgifter, der finansieres over EUGFL, 
Garantisektionen, og at Kommissionen derfor ikke er i 
stand til at kontrollere, om de nationale ordninger er i 
overensstemmelse med EF-lovgivningen. 
4.79. Rettens undersøgelser viste, at Kommissionen har 
et vist, men langt fra fuldstændigt kendskab til de 
kontrolordninger, de nationale udbetalende organer 
anvender i forbindelse med eksportrestitutioner. Men 
Kommissionen har praktisk taget ingen detaljerede 
oplysninger om de nationale toldmyndigheders kontrol­
ordninger, til trods for at disse udfører den vigtigste del af 
kontrollen med dette meget omfattende og risikobetone­
de udgiftsområde. Når Kommissionen endelig har 
indhentet oplysninger og materiale om de nationale 
ordninger på stedet, har dette arbejde af og til mistet sin 
værdi, fordi Kommissionen ikke har været i stand til at 
konstatere svagheder i den vigtigste del af kontrollen og 
heller ikke til at gøre noget ved dem. Kommissionens tilsyn med gennemførelsen af 
Rådets direktiv 77/435/EØF 
4.80. I de første år efter direktivets (6) vedtagelse 
anvendte Kommissionen en række midler til at få 
medlemsstaterne til at gennemføre direktivet, og den førte 
selv tilsyn med gennemførelsen. Den arrangerede bl.a. 
seminarer, hvor der udveksledes erfaringer, samt møder 
med sagkyndige og gennemgang af medlemsstaternes 
ordninger mv. Men som anført i Rettens særberetning fra 
december 1984 (17) havde Kommissionen i 1984 indstillet 
næsten alt dette arbejde, og den reagerede faktisk 
nærmest passivt på de oplysninger, medlemsstaterne 
indsendte. Retten kunne ved sin seneste undersøgelse af 
Kommissionens arbejde inden for dette område af 
direktivet konstatere, at der i 1987 ikke var sket nogen 
ændring. Trods gode hensigter havde Kommmissionen 
ikke kunnet skaffe de fornødne ressourcer til i løbet af 
året at videreføre sit tilsynsførende arbejde, idet det 
pågældende personale var blevet overført til undersøgel­
ser af formodede tilfælde af svig. Følgende projekter, som 
var planlagt gennemført i 1987, har således alle måttet 
opgives: et møde mellem Kommissionen og medlemssta­
terne, hvor man skulle drøfte, hvorledes gennemførelsen 
af direktivet kunne forbedres, og i denne forbindelse de 
forslag, der var indeholdt i Rettens særberetning; besøg i 
visse medlemsstater med henblik på at øge Kommissio­
nens kendskab til den praktiske gennemførelse af 
direktivet; udstedelse af retningslinjer for medlemsstater­
ne med henblik på at sikre en mere ensartet gennemførelse 
af direktivet. 
4.81. Kommissionens tilsyn med direktivets gennemfø­
relse har også været alt andet end tilfredsstillende, for så 
vidt angår følgende forhold: 
(a) Kommissionen har stadigvæk ikke et fuldstændigt og 
ajourført register over de i medlemsstaterne gældende 
procedurer for direktivets gennemførelse, 
(b) specielt med hensyn til Spanien og Portugal har 
Kommissionen overhovedet ikke registreret oplys­
ninger om, hvilke fremgangsmåder der anvendes i 
forbindelse med direktivets gennemførelse, til trods 
for at direktivet nu forventes at være gældende i fuldt 
omfang i disse to medlemsstater, 
(c) siden 1983 er der ikke blevet afholdt seminarer eller 
møder med medlemsstaterne, hvor direktivets gen­
nemførelse kunne have været drøftet, 
(d) Kommissionen har ikke altid svaret omgående på 
anmodninger fra medlemsstaterne om råd med 
hensyn til den korrekte fortolkning af direktivet eller 
78 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
andre spørgsmål i forbindelse med den praktiske 
gennemførelse af direktivet, 
(e) Kommissionen har ikke truffet foranstaltninger til at 
forbedre de meget sparsomme oplysninger, medlems­
staterne indsender i deres årlige rapporter om 
direktivet, 
(f) Kommmissionen foretager ikke en systematisk 
analyse af disse rapporter med henblik på at uddrage 
konklusioner om direktivets effektivitet og ensartede 
gennemførelse, og heller ikke en cost-benefitanalyse, 
(g) det gør det ikke nemmere at foretage sådanne 
analyser, at det, som forholdene er nu, ikke er muligt 
at anvende »IRENE« — et edb-system udarbejdet 
med henblik på at registrere svig og uregelmæssighe­
der — til at identificere tilfælde af svig og uregelmæs­
sigheder, der er kommet for dagens lys i forbindelse 
med kontrol udført i medfør af direktiv 77/435/EØF. 
4.82. Det skal dog siges, at Kommissionen i juni 1986 
skrev til samtlige medlemsstater og gjorde opmærksom 
på de vigtigste henstillinger i Rettens særberetning fra 
december 1984 (17). Men det møde, som oprindeligt var 
planlagt afholdt i sidste halvdel af 1986, og hvor 
sagkyndige skulle drøfte disse henstillinger, har aldrig 
fundet sted. Medlemsstaterne har ikke reageret på 
Kommissionens brev, og Kommissionen har ikke selv 
fulgt sagen op. 
Kommissionens regnskabsafslutning 
4.83. I modsætning til hvad der gør sig gældende med 
hensyn til afslutningen af regnskaberne vedrørende 
fødevarehjælp (jf. kapitel 2), har Kommissionen i de 
senere år gjort betydelige fremskridt, for så vidt angår 
afslutningen af medlemsstaternes årsregnskaber over 
udgifter i henhold til EUGFL, Garantisektionen, idet den 
har indhentet en del af forsinkelserne på op til fem år. I 
1987 traf Kommissionen således beslutning om regn­
skabsafslutning vedrørende medlemstaternes regnskaber 
for regnskabsårene 1983-1985. 
4.84. Retten anerkender, at det til en vis grad er 
lykkedes Kommissionen at indhente forsinkelserne, men 
den må understrege, at Kommissionen alligevel ikke 
kunne overholde den frist, der i henhold til forordnin­
gerne var sat til den 31. december 1987 for regnskabs­
afslutningen for 1986. Hvis Kommissionen ikke kan 
overholde disse frister, vil Europa-Parlementet fortsat 
være i den vanskelige situation, at det skal træffe afgørelse 
om decharge for regnskaber, som Kommissionen ikke 
har afsluttet. I denne forbindelse henviser Retten læseren 
til den udtalelse (18), som den afgav om Kommissionens 
forslag om ændring af finansforordningen. 4.85. Et mere kompliceret problem er det at få 
proceduren omkring regnskabsafslutningen bragt op på 
et niveau, der giver Kommissionen mulighed for at tage 
stilling til troværdigheden af medlemsstaternes regnska­
ber, og her er der ikke sket så hurtige fremskridt. Retten 
behandlede dette problem temmelig udførligt i sin 
foregående årsberetning (3) (punkt 5.26-5.44). Siden da 
har Kommissionen gjort yderligere fremskridt, idet den 
har indført de fremgangsmåder, der er indeholdt i den 
revisonshåndbog, der er omtalt i punkt 5.31 i årsberet­
ningen for 1986, og Kommissionen har endvidere i større 
omfang anvendt systemanalytisk revison. Der er dog 
stadig en række væsentlige aspekter af arbejdet i 
forbindelse med regnskabsafslutningen, der er utilfreds­
stillende, og hvor der ikke skete megen fremgang i 1987: 
(a) Kommissionens afdeling for regnskabsafslutning og 
dens afdelinger for markedsordninger koordinerer 
ikke deres arbejde eller holder samråd. Endvidere er 
der ikke megen koordination af bestræbelserne for at 
fastlægge integrerede retningslinjer for den nationale 
kontrol og for at gøre de kontrolforanstaltninger og 
aktioner, der gennemføres af de forskellige dele af 
kontrolpyramiden, så effektive og produktive som 
muligt. 
(b) Kommissionen har stadig ikke ansat tilstrækkeligt 
personale til at udføre dette arbejde. Personalestaben 
blev ikke udvidet i løbet af året, og der blev heller ikke 
taget skridt til at foretage den nærmere undersøgelse 
af personalet, som Retten havde anbefalet (punkt 
5.35. i årsberetningen for regnskabsåret 1986 (3)) med 
henblik på at fastslå, hvor stort et personale der på 
længere sigt vil være behov for, for at dette meget 
væsentlige arbejde kan blive af tilfredsstillende 
kvalitet. 
(c) Det er Rettens opfattelse, at Kommissionen stadig 
ikke råder over tilstrækkelig ekspertise inden for edb 
og systemrevison. I 1987 blev der ikke truffet 
foranstaltninger til at hæve niveauet. 
(d) Kommissionen stiller stadig ikke tilstrækkelige 
ressourcer til rådighed til forebyggende foranstalt­
ninger, dvs. foranstaltninger, som skal sikre, at 
medlemsstaternes forvaltning af og kontrol med 
foranstaltninger under EUGFL, Garantisektionen, 
er tilstrækkelig, og som skal mindske risikoen for 
problemer på regnskabsafslutningsstadiet. 
(e) Kommissionens regnskabsafslutning på det vigtige 
område eksportrestitutioner (jf. punkt 4.20-4.59) 
omfatter stadig ikke revision af den centrale kontrol, 
toldmyndighederne gennemfører af eksporten. 
Til slut må Retten konkludere, at der stadig anvendes 
fremgangsmåder i forbindelse med regnskabsafslut­
ningen, der reelt sætter Kommissionen ude af stand til at 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 79 
tage stilling til, om medlemsstaternes regnskabsopgørel­
ser vedrørende EUGFL, Garantisektionen, er korrekte. 
REVISION AF DE ENKELTE 
MARKEDSORDNINGER 
4.86. Forordningerne om de enkelte markedsordninger 
indeholder bestemmelser om en lang række tilskud, 
støtteordninger og andre foranstaltninger, der skal 
regulere markederne. Disse foranstaltninger varierer 
betydeligt med hensyn til deres finansielle betydning, og 
de administreres af medlemsstaterne via forskellige 
interventionsorganer, mens det påhviler et omfattende 
net af centrale og lokale myndigheder at kontrollere 
særlige aspekter forbundet med foranstaltningernes 
gennemførelse. Endvidere er der for hver enkelt foran­
staltning fastlagt specifikke kriterier og krav med hensyn 
til kontrol. 
4.87. Retten har i løbet af året revideret visse specifikke 
foranstaltninger gældende for en række markedsord­
ninger for landbrugsprodukter. Revisionen bestod ikke 
alene i at efterprøve lovligheden og den formelle rigtighed 
af kontrolforanstaltninger og betalingsprocedurer, men 
også i at efterprøve, om de pågældende markedsregule­
rende foranstaltninger var hensigtsmæssige. Revisionen 
omfattede specielt følgende områder: 
(a) EF-foranstaltningerne vedrørende privat oplagring 
af bordvin og druemost og foranstaltningerne til 
anvendelse af druemost, 
(b) de foranstaltninger, der er vedtaget siden offentlig­
gørelsen af Rettens særberetninger om henholdsvis 
olivenolie (19) og Fællesskabets destillationsord-
ninger for vin (20), 
(c) de administrative ordninger, der er indført i Spanien 
med henblik på at kontrollere EF-udgifterne på 
olivenoliemarkedet og på vinmarkedet; Spanien er 
blandt verdens førende producenter af begge produk­
ter. 
Revision af markedet for bordvin: private 
oplagringskontrakter og EF-
støtteforanstaltninger til anvendelse af 
druemost 
4;88. Rettens revision af disse foranstaltninger blev 
gennemført i Forbundsrepublikken Tyskland, Græken­
land, Spanien, Frankrig, Italien og Luxembourg. Privat oplagring af bordvin og druemost 
4.89. Gældende EF-foranstaltninger på dette område 
omfatter følgende: 
(a) Støtte til langfristet oplagring af bordvin eller 
druemost. Denne foranstaltning kan benyttes tidligt i 
produktionsåret (21), og hensigten med foranstalt­
ningen er at fjerne overskudsproduktion af bordvin 
og druemost fra markedet i en bestemt periode og 
dermed støtte markedsprisen. Producenten indgår 
oplagringskontrakt for en given mængde bordvin for 
en periode på ni måneder, eller, for så vidt angår 
druemost, indtil den følgende 15. september. Ud over 
oplagringsstøtten er producenten også ved kontrak­
tens udløb sikret en særlig destillationspris, der ligger 
betydeligt over markedsprisen for den oplagrede vin. 
Denne særlige destillationspris kan højst være 
gældende for 18 % af en producents produktion af 
bordvin. 
(b) Supplerende oplagringskontrakter. Ved udløbet af 
den langfristede oplagring kan producenten vælge at 
oplagre sin vin (eller den del af vinen, som han ikke 
har ladet overgå til destillation som beskrevet i (a) i 
yderligere fire måneder. 
(c) Omlagringskontrakter. Dersom der er sandsynlighed 
for, at de oplagringstanke, der anvendes til oplagring 
af vin omfattet af langfristede oplagringskontrakter, 
skal bruges til oplagringen af den nye høst, kan der 
træffes afgørelse om omlagring af vinen. 
4.90. Fællesskabets årlige udgifter til støtteordninger 
for privat oplagring af vin androg i årene 1981-1986 
gennemsnitlig 105,9 mio ECU. I dette tal indgår udgifter 
til støtte til kortfristet privat oplagring til og med 1984, 
hvor denne foranstaltning ophørte som EF-støtteord-
ning (22). Udgifterne til langfristede oplagringsforanstalt-
ninger androg i 1986 70,5 mio ECU og i 1987 45,9 mio 
ECU. Udgifterne til omlagringsstøtte androg i tidsrum­
met 1981-1986 gennemsnitlig 8,0 mio ECU årligt, og i 
1987 blev 7,6 mio ECU udgiftsført på budgettet. 
Revisionsresultater 
4.91. Retten konkluderede, at kontrollen med langfri­
stede kontrakter om privat oplagring af bordvin og 
druemost var mindre tilfredsstillende, idet følgende 
forhold gjorde sig gældende: 
80 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
(a) bilagskontrollen vanskeliggjordes som følge af util­
strækkelige lagerregnskaber, 
(b) den fysiske kontrol var utilfredsstillende, fordi der i 
løbet af oplagringsperioden sjældent blev foretaget 
kontrolbesøg på stedet; hertil kom, at vinen kun i 
meget begrænsede tilfælde oplagredes i forseglede 
beholdere, 
(c) det officielle tilsyn med bordvinens kvalitative 
egenskaber under oplagringen med henblik på at 
sikre, at mindstekravene til vinens egenskaber 
overholdtes, var utilstrækkeligt. 
4.92. Retten konstaterede i alle de medlemsstater, den 
besøgte, bortset fra Forbundsrepublikken Tyskland, at 
selv om kontrolmyndighederne fik anvist, hvilke tanke 
vinen eller druemosten oprindeligt var blevet indlagret i, 
forelå der ikke detaljerede lagerregnskaber for hver enkelt 
nummereret tank med angivelse af lagerbevægelserne 
mellem tankene. På grundlag af de foreliggende lager­
regnskaber var det heller ikke muligt til enhver tid at 
identificere den del af vinproducentens samlede lagerbe­
holdning, der var omfattet af en oplagringskontrakt, og 
det gjorde bilagskontrollen mindre gennemskuelig. Disse 
utilstrækkeligheder i lagerregnskaberne kan tilskrives 
svagheder i EF-forordningerne. 
4.93. Retten fandt, at der var et meget begrænset 
personale til rådighed til at foretage fysisk kontrol — 
navnlig i Frankrig og Italien — og personalet var ikke så 
stort, at der tilstrækkelig hyppigt kunne foretages 
kontrolbesøg på stedet med henblik på sikre, at vinen 
forblev oplagret i hele oplagringskontraktens løbetid. 
4.94. Ved at forsegle oplagringstanke indeholdende vin, 
der er omfattet af langfristede oplagringskontrakter, 
kunne man opnå større sikkerhed for, at vinen forblev 
oplagret i hele kontraktens løbetid. EF-forordningerne 
fastsætter ikke en sådan fremgangsmåde. Retten konsta­
terede imidlertid, at forsegling er normal praksis i den 
italienske provins Padova, og at den anerkendes uden 
indsigelser fra producenternes side. Retten konstaterede 
endvidere, at forsegling anvendes i Grækenland, når en 
bank udbetaler forskud til vinproducenter mod sikkerhed 
i vinen. Retten skal anbefale, at der foretages en 
undersøgelse af mulighederne for at udbrede brugen af 
forsegling, som for øjeblikket kun anvendes i begrænset 
omfang. 
4.95. Til illustration af de risici, som de ovenfor 
beskrevne generelle svagheder medfører for EF-bud-
gettet, konstaterede Retten i et tilfælde i Frankrig, at der 
var blevet udbetalt EF-støtte til langfristet oplagring af 
koncentreret most, til trods for at kontrakten var blevet opsagt nogle dage før dens udløb. Hertil kom, at den 
koncentrerede most, der anvendtes som tilsætning til vin, 
også var omfattet af en EF-støtte med netop dette formål. 
4.96. Selv om forordningerne indeholder en generel 
bestemmelse om, at producenterne har pligt til at oplyse 
interventionsorganet om enhver mærkbar ændring i 
kvaliteten af det oplagrede produkt, der er indtruffet i 
oplagringskontraktens gyldighedsperiode, findes der 
ingen særlig bestemmelse om, at kontrolmyndighederne 
skal kontrollere de kvalitative egenskaber i løbet af en 
kontrakts gyldighedsperiode eller efter dens udløb. 
Under Rettens revision fandtes der ikke beviser på, at 
sådan kontrol blev foretaget. 
4.97. For så vidt angår støtte til omlagring af vin, 
afslørede Rettens revision, at behovet for sådan omla­
gring i mange tilfælde ikke var tilstrækkeligt begrundet. I 
et tilfælde i Italien fandt Retten i forbindelse med sin 
revision, at der med støtte fra EF var foretaget omlagring 
af vin tre arbejdsdage inden oplagringskontraktens 
udløb. Vinen blev omlagret i nærheden af et destilleri, 
hvor den på et senere tidspunkt blev destilleret efter 
indgåelse af en destillationskontrakt med prisstøttegaran­
ti. Endvidere fandt omlagringen sted sidst i oktober, hvor 
det følgende års produktion normalt skulle være høstet. 
4.98. Som følge af det sammenfald af svagheder, der er 
anført ovenfor, er producenterne i mange tilfælde ene og 
alene forpligtet til ved kontraktens udløb at fremvise vin 
af samme farve og kvalitet og med samme alkoholind­
hold, og i visse tilfælde kontrolleres det ikke engang, om 
disse grundlæggende krav er opfyldt. Under de givne 
omstændigheder mener Retten derfor ikke, at der er 
truffet tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger til at 
sikre, at de langfristede kontrakter om privat oplagring af 
bordvin opfylder det tilsigtede mål, nemlig at udelukke 
nærmere angivne mængder bordvin fra markedet. 
4.99. Retten stiller spørgsmålstegn ved det økonomisk 
forsvarlige i den nuværende ordning med langfristet 
privat oplagring, for der foreligger rigelige beviser på, at 
mange producenter deltager i foranstaltningen hovedsa­
geligt for at drage fordel af de meget gunstige priser, som 
tilbydes i forbindelse med destillation med prisstøttega­
ranti. Der er meget stor sandsynlighed for, at denne vin på 
et eller andet tidspunkt bliver destilleret, og Retten 
fastholder derfor sine forbehold over for det hensigts­
mæssige i Fællesskabets destillationsordninger for vin 
generelt (jf. Rettens særberetning (20)), men det er dog 
dens opfattelse, at det ville være mindre omkostnings­
krævende for Fællesskabernes budget at lade vinen 
destillere omgående, i stedet for at Fællesskabet først skal 
betale for oplagring af vinen i ni måneder. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 81 
EF-støtte til anvendelse af druemost 
4.100. Rettens revision omfattede de to væsentlige 
former for EF-støtte på dette område. Det drejede sig om 
følgende: 
(a) Støtte til anvendelse af druemost som tilsætning til 
vin. Støtten kan opnås af producenter af koncentreret 
druemost og rektificeret koncentreret druemost, som 
anvendes med henblik på at forhøje alkoholindholdet 
i druemost, bordvin, vin egnet til fremstilling af 
bordvin samt visse mousserende vine. Støttebeløbet 
fastsættes i ECU/ % vol potentielt alkoholindhold/hl 
under hensyn til forskellen mellem omkostningerne 
ved tilsætning af druemost og omkostningerne ved 
tilsætning af saccharose. Tilsætning af saccharose er 
forbudt i de sydlige vindyrkningsområder, men det er 
imidlertid tilladt i Forbundsrepublikken Tyskland og 
i Luxembourg indtil udgangen af 1990, hvor Rådet vil 
tage sagen op på ny. 
(b) Støtte til anvendelse af druemost til fremstilling af 
druesaft. Denne støtteordning blev indført pr. 1. 
september 1982. Kommissionen har tilbageholdt en 
del af denne støtte (35 %) til fremme af forbruget af 
dette produkt. 
4.101. I tidsrummet fra 1981 til og med 1985 androg 
Fællesskabets udgifter gennemsnitligt 68,7 mio ECU til 
støtte til tilsætning til vin og 7,6 mio ECU til druesaftstøt­
teordninger. I 1984 nåede støtten til tilsætning til vin så 
højt op som på 140,8 mio ECU, hvilket hovedsagelig 
skyldtes de særlige egenskaber ved 1983-høsten. Derefter 
faldt udgifterne i 1986 til 75 mio ECU, men steg igen i 
1987 til 105,8 mio ECU. I den pågældende periode har 
udgifterne til støtte til forarbejdning af druesaft været ret 
konstante, og i 1987 lå de på 6,7 mio ECU. 
Revisionsresultater 
4.102. Retten konstaterede ligesom i forbindelse med 
private oplagringskontrakter, at de afdelinger, der var 
ansvarlige for at kontrollere foranstaltningerne vedrøren­
de tilsætning til vin og forarbejdning af druesaft, ofte ikke 
var i stand til at udføre fysisk kontrol, skønt EF-
forordningerne fastsætter, at disse afdelinger skal 
informeres på forhånd om, hvornår de aktioner, hvortil 
der ydes støtte, skal begynde. Dette var specielt tilfældet i 
Italien og Frankrig, som tegner sig for størstedelen af 
Fællesskabets udgifter til denne foranstaltning. Retten er 
af den opfattelse, at det er vigtigt, at der foretages fysisk 
kontrol i tilstrækkeligt omfang med henblik på at 
kontrollere nøgleoplysninger, såsom følgende: (a) at den druemost, der skal tilsættes vin, har det 
foreskrevne mindstemål af potentielt alkoholindhold, 
(b) at den mængdemæssige stigning og forhøjelsen af 
alkoholindholdet ikke overskrider de fastsatte græn­
ser, 
(c) at der ikke anvendes uautoriserede stoffer som 
tilsætningsmidler. 
4.103. I en række tilfælde, som Retten undersøgte, 
konstateredes det, at fortegnelserne ikke var i overens­
stemmelse med standardforskrifterne, og at de var ført på 
utilfredsstillende måde. Vigtige oplysninger, såsom den 
koncentrerede mosts oprindelse, var i en række tilfælde 
ikke angivet. I andre tilfælde var de fremgangsmåder, der 
var anvendt med hensyn til forhåndsanmeldelse til 
myndighederne om, at aktionerne skulle påbegyndes, 
utilfredsstillende. 
4.104. I forbindelse med tilbageholdelsen af en betyde­
lig procentdel af støtten (jf. punkt 4.100(b)) bemærkede 
Retten, at Kommissionens regnskabsføring af de tilbage­
holdte beløb var utilfredsstillende, idet de var opført på 
interimskonti, som ikke var integreret i budgetregnska­
bet. 
4.105. Det fastsattes i EF-forordningerne, at tilsætning 
til vin godkendtes som en undtagelsesforanstaltning, når 
vejrforholdene nødvendiggjorde det. Det foruroliger 
imidlertid Retten, at der er alt for fri adgang til denne 
foranstaltning. F.eks. konstaterede Retten, at der i 
Fællesskabets sydlige vindyrkningsområder, hvor beho­
vet for tilsætning umiddelbart skulle være begrænset, 
hvert år siden foranstaltningens indførelse var blevet givet 
tilladelse til at anvende den på det bredest tænkelige 
grundlag. En sådan liberal tilsætningspolitik kan få til 
følge, at producenterne tilskyndes til at øge udbyttet pr. 
ha betydeligt i fuld erkendelse af, at en eventuel nedgang i 
alkoholindholdet kan opvejes gennem den gunstige 
vintilsætningsstøtteordning, som Fællesskabet tilbyder. 
4.106. Når vine med tilsætningsstoffer på et senere 
tidspunkt sendes til destillation, nedsættes destillations-
støtten, dersom alkoholindholdet er nået op over en 
bestemt grænse. Rettens revision resulterede i et omfat­
tende bevismateriale om producenter, der tilsatte tilsæt­
ningsstoffer i sådanne mængder, at de var tæt på de 
tilladte grænseværdier, men som dog holdt sig inden for 
de grænser, der er sat for udbetaling af fuld destillations-
støtte. Tilsyneladende kunne enhver producent, der søgte 
at opnå større udbytte pr. ha, hvilket normalt giver vine 
med lavere alkoholindhold, tilsætte tilsætningsstoffer til 
sin vin i mængder op til den tilladte grænse, uden at dette 
medførte nedsættelse af destillationsstøtten. 
82 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
DE VIGTIGSTE ÆNDRINGER 
GENNEMFØRT AF KOMMISSIONEN 
SIDEN OFFENTLIGGØRELSEN AF 
RETTENS SÆRBERETNING 
Støtte til olivenolieproduktion 
4.107. Siden offentliggørelsen af Rettens særberet­
ning (19) i 1985 har den væsentligste indsats med henblik 
på kontrollen med Fællesskabets udgifter været koncen­
treret om oprettelsen af olivenoliekontrolorganer i Italien 
og Grækenland. Arbejdet forsinkedes i begyndelsen, 
hovedsagelig på grund af juridiske vanskeligheder med at 
fastlægge en passende struktur for disse organer, men de 
begyndte at fungere i Italien i løbet af juni 1986 og i 
Grækenland i løbet af oktober-december 1987. Der er for 
nylig oprettet kontrolorganer i Spanien og Portugal, men 
de er endnu ikke begyndt at fungere. 
4.108. Retten har endnu ikke foretaget en indgående 
undersøgelse af disse kontrolorganers arbejde. Den 
noterede sig imidlertid, at den afdeling under Kommissio­
nen, der er ansvarlig for tilsynet med dette arbejde, 
regelmæssigt modtog rapporter om, hvorledes arbejdet 
skred frem. Afdelingen oplyste endvidere, at den var 
tilfreds med de hidtil opnåede resultater i Italien. Retten 
finder, at i forhold til de gennemførte foranstaltninger 
viser resultaterne, at det italienske kontrolorgan har 
vedtaget en seriøs kontrolmetode. Kommissionen udtalte 
fornylig, at »der i det første år efter den blotte oprettelse af 
fortegnelsen over olivendyrkningsområder i visse med­
lemsstater er konstateret en nedgang i støtten på helt op til 
30 %«(23). Det er endnu for tidligt at foretage en 
vurdering af den kontrol, der er foretaget af de græske, 
spanske og portugisiske organer. 
4.109. Retten fremsatte i særberetningen særlig kritiske 
bemærkninger om den kontrol, der foretages af produ­
centorganisationerne. Retten har noteret sig den nyligt 
vedtagne rådsforordning (24), som fritager disse organisa­
tioner for at udføre kontrol på stedet af en procentdel af 
deres medlemmers dyrkningserklæringer. En af begrun­
delserne for denne ændring er, at »den fremadskridende 
oprettelse af fortegnelsen over olivendyrkningsområder 
overflødiggør denne kontrol, der på grund af sin 
komplekse karakter ikke altid er blevet tilfredsstillende 
udført«. En anden begrundelse for ændringen var, at 
Kommissionen finder, at olivenoliekontrolorganerne nu 
fungerer tilfredsstillende (25). Destillationsordninger for vin 
4.110. Retten fremsatte i sin særberetning om Fælles­
skabets destillationsordninger for vin kritiske bemærk­
ninger om de ordninger, der gjorde det muligt for 
producenter med destillationsforpligtelse at undgå de 
økonomiske konsekvenser af foranstaltningerne ved at 
overføre deres forpligtelser til andre producenter. Retten 
finder derfor, at de restriktioner, som Kommissionen for 
nylig har gennemført for produktionsåret 1987/88, er et 
skridt i den rigtige retning. De nye foranstaltninger 
udelukker dog ikke helt overførsler, selv om de begrænser 
disse overførsler til producenter inden for samme 
medlemsstat. 
4.111. Retten har også bemærket, at Kommissionen har 
videreført sin erklærede politik om at begrænse destilla­
tion med prisstøttegaranti. Foranstaltningen er for 
produktionsåret 1987/88 begrænset til 10 % (mod 13 % i 
det foregående år) af den samlede vinproduktion, som 
indehaveren af en langfristet oplagringskontrakt tegnede 
sig for i det foregående produktionsår. Retten fastholder 
imidlertid sit synspunkt (26), at den pris, der tilbydes for 
denne destillationsforanstaltning, er for høj i betragtning 
af det omfattende strukturoverskud, og den skal henstille, 
at der gøres en øget indsats med henblik på at reducere 
disse ordninger for senere fuldstændigt at ophæve dem. 
4.112. Hertil kommer, at Kommissionen for nylig (27) 
har fremsat forslag om en styrkelse af visse aspekter af de 
generelle regler for destillation af vin og biprodukter fra 
vinfremstilling. I forslaget lægges der navnlig vægt på 
følgende forhold: 
(a) supplerende foranstaltninger, som skal lette kon­
trollen med identiteten af den vin, der skal destilleres, 
ved hjælp af forbedrede prøveudtagningsmetoder, 
når vinen faktisk leveres til destilleriet, 
(b) Kommissionen kan pålægge producenterne sanktio­
ner ved manglende opfyldelse af forpligtelser i 
forbindelse med obligatorisk destillation. 
Kommissionen mener, at en række væsentlige svagheder, 
som Retten påpegede i sin beretning, vil være afhjulpet, 
dersom disse foranstaltninger vedtages. 
4.113. Kommissionen har endvidere for nylig (23) 
fremsat forslag til en rådsforordning om generelle regler 
for kontrollen inden for vinsektoren. Heri fastsættes 
bestemmelser om følgende: 
(a) forbedring af medlemsstaternes kontrol, bl.a. ved en 
bedre koordinering af arbejdet mellem kontrol­
instanserne, 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 83 
(b) Kommissionen opretter et særligt personalekorps til 
kontrollen på vinområdet, 
(c) øget samarbejde mellem de enkelte medlemsstaters 
ansvarlige kontrolinstanser. 
4.114. Kommissionen forventer, at disse foreslåede 
foranstaltninger vil medføre betydelige besparelser. 
ADMINISTRATIVE ORDNINGER 
VEDTAGET AF SPANIEN 
Olivenolieproduktionen og -forbruget i 
hovedtræk 
4.115. Spanien tegner sig for ca. 30 % af verdenspro­
duktionen af olivenolie — det samme som Italien. Den 
gennemsnitlige årlige produktion af jomfruolie udgør ca. 
500 000 t plus ca. 40 000 t olie af olivenrestprodukter. 
4.116. Spaniens årlige forbrug af olivenolie udgør ca. 
370 000 t eller 75 % af produktionen. Da det spanske 
marked er beskyttet mod importerede olieholdige frø til 
lavere priser, udbetales der endnu ikke EF-forbrugsstøtte 
i Spanien. 
Vinproduktionen og -forbruget i hovedtræk 
4.117. Spaniens samlede årlige vinproduktion svinger 
normalt mellem 34 og 37 mio hl, hvoraf 9 til 10 mio hl er 
kvalitetsvine. Det gennemsnitlige udbytte pr. ha er meget 
lavt (omkring 23 hl/ha). 
4.118. Vinforbruget i Spanien ligger på ca. 55 1 pr. 
indbygger og er således betydeligt lavere end i de øvrige 
vinproducerende medlemsstater, specielt Italien og 
Frankrig. Forbruget er imidlertid konstant eller svagt 
stigende i modsætning til den nedadgående tendens, der 
kendetegner de øvrige vinproducerende medlemsstater. 4.119. Fællesskabets destillationsforanstaltninger er 
gunstige for de spanske producenter. I produktionsåret 
1986/87 blev der inden for rammerne af disse foranstalt­
ninger destilleret i alt 12,5 mio hl. Dette svarer til lidt over 
50 % af Spaniens produktion af bordvine i den pågælden­
de periode. For produktionsåret 1987/88 har Spanien fået 
tildelt en kvote på 10,6 mio hl til destillation inden for 
rammerne af ordningen om obligatorisk destillation af 
bordvin. 
Administrative ordninger 
4.120. SENPA(28) er blevet udpeget til interventions­
organ for begge produkter. SENPA's finansafdeling i 
Madrid har fået overdraget det generelle ansvar for 
udbetaling af EF-støtte. Kontrollen med støtteberettigel­
sen påhviler afdelingerne ude i landet, nemlig provins­
kontorerne og inspektørerne for de enkelte områder. En 
række ansvarsområder er blevet uddelegeret til specialise­
rede kontrolorganer. Det drejer sig om følgende: 
(a) ansvaret for kontrollen med bevægelser i vinlagrene 
påhviler landbrugsministeriets afdeling for forebyg­
gelse af svig, 
(b) ansvaret for kontrollen med vindestillationsforan-
staltninger påhviler toldmyndighederne, 
(c) ansvaret for fysiske aktioner, der omfatter interven-
tionsoplagring af olivenolie, påhviler brancheorgani­
sationen Patrimonio Comunal Olivarero, der er et 
halvoffentligt organ. 
4.121. Herudover fik myndighederne i de autonome 
regioner tildelt det primære ansvar for godkendelse af 
ansøgninger om støtte til olivenolieproduktion. Med 
henblik herpå modtager de også kopier af dyrknings-
erklæringer og ansøgninger om støtte, ligesom de af og til 
indsender lister over godkendte ansøgninger til SENPA's 
kompetente provinskontor. Den gældende ordning er 
imidlertid kun en overgangsordning, og det generelle 
ansvar for kontrol med, om støtteansøgningerne er 
korrekte, vil overgå til olivenoliekontrolorganet, når det 
er oprettet. Kontrolorganet er allerede ved at blive 
oprettet, og det forventes at fungere fuldt ud i produk­
tionsåret 1988/89. 
84 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Revisionsbemærkninger 
4.122. Uanset at der til dato er udbetalt relativt lave 
støttebeløb fra Fællesskabet til Spanien, mener Retten, at 
det i betragtning af den betydning, de undersøgte 
markeder har for spansk landbrug, er hensigtsmæssigt at 
gøre opmærksom på en række svagheder, som revisionen 
afslørede, således at der kan træffes foranstaltninger til at 
afhjælpe dem. 
4.123. Efter Rettens opfattelse er det følgende områder, 
der kendetegnes af de største svagheder: 
(a) Kontrolorganerne har generelt en tendens til i for høj 
grad at forlade sig på de anmeldelser, der indsendes af 
producenter og andre interesserede parter (f.eks. 
oliemøller og vindestillerier), uden at foretage 
tilstrækkelig uafhængig kontrol af, om disse erklærin­
ger er rigtige. 
(b) Der er behov for øget koordination mellem de 
forskellige ansvarlige kontrolafdelinger, både med 
hensyn til en klar definition af hver afdelings pligter 
og ansvarsområder og med hensyn til øget informa­
tionsudveksling mellem afdelingerne. Gennem så­
danne foranstaltninger ville man undgå risikoen for 
dobbeltarbejde, og kontrollen kunne forbedres og 
udvides. 
(c) Retten bemærkede, at i visse kontrolafdelinger 
medfører medarbejderstabens størrelse i forhold til 
antallet af støtteansøgninger, at kvantiteten og 
kvaliteten af den gennemførte kontrol på visse 
niveauer begrænses i urimelig grad. Der var eksemp­
ler på, at man, selv når der var opdaget uregelmæssig­
heder, tillod tolerancer, som efter Rettens opfattelse 
var rigeligt store. 
4.124. Det er Rettens opfattelse, at der bør lægges større 
vægt på kontrollen inden for følgende områder: 
(a) for så vidt angår olivenolieproducenternes dyrknings-
erklæringer og oliemøllernes knusningserklæringer, 
(b) for så vidt angår vinhøst-, produktions- og lagerer­
klæringer samt leveringsdokumenter, som udfyldes af 
destillatøren. 
4.125. Betydningen af en sådan kontrol kan vurderes på 
grundlag af, hvad de ovennævnte erklæringer bruges til. 
De erklæringer, der anvendes i forbindelse med oliveno­
lie, danner grundlaget for udbetaling af EF-produktions-
støtte over en årrække. Vinproducenternes anmeldelser 
tjener som bevis for deres ret til at deltage i Fællesskabets 
frivillige destillationsforanstaltninger og er tillige bevis for deres forpligtelse til at foretage obligatorisk destilla­
tion. Leveringsdokumenterne, som udfyldes af destillatø­
rerne, tjener som bevis enten for, at en kontrakt om 
frivillig destillation er opfyldt, eller for at en forpligtelse til 
at foretage obligatorisk destillation er opfyldt. I betragt­
ning af den betydning, disse leveringsdokumenter har for 
selve kontrolarbejdet, skal Retten henstille, at dokumen­
ternes ægthed bekræftes af et offentligt organ i forbindelse 
med deres udstedelse. 
4.126. Behovet for øget koordination mellem kontrol­
myndighederne var særlig udpræget i forbindelse med den 
kontrol, de autonome regioner og SENPA's provinsafde­
linger foretog med støtten til olivenolieproduktion. Som 
forholdene er nu, har ingen af disse afdelinger indgående 
kendskab til den kontrol, der foretages af de andre 
afdelinger, og hver afdeling tilrettelægger sit kontrolar­
bejde uafhængigt af de øvrige. Et sådant system kan i høj 
grad føre til manglende effektivitet. Dersom de enkelte 
afdelingers arbejde blev koordineret, ville hver enkelt 
afdeling kunne supplere det kontrolarbejde, som allerede 
var udført af en anden afdeling, i stedet for, som det nu af 
og til er tilfældet, at foretage kontrol dér, hvor kontrol 
allerede har fundet sted. Også i forbindelse med 
kontrollen med vindestillationsforanstaltningerne var 
mangelen på koordination åbenbar. Retten konstaterede 
nemlig, at de af toldmyndighederne udstedte attester ikke 
indeholdt tilstrækkeligt detaljerede oplysninger til, at 
man kunne sammenholde den vin, der var leveret til 
destillation, med den fremstillede alkohol. SENPA's 
provinsafdeling måtte derfor støtte sig til oversigter, som 
var udarbejdet af destillatørerne, men eftersom de 
ansvarlige kontrolmyndigheder ikke havde bekræftet 
ægtheden af disse oversigter, var de af yderst begrænset 
værdi for kontrollen. 
4.127. I forbindelse med støtte til olivenolieproduktion 
konstaterede Retten, at der også var behov for en 
stramning af de kriterier, som anvendes for indgående 
kontrol af støtteansøgninger. I det område, som Retten 
besøgte under revisionen, bemærkede den f.eks., at i 
forbindelse med gennemgang af den lille procentdel 
erklæringer, som var udvalgt til kontrol på stedet, havde 
man godtaget erklæringer uden yderligere efterprøvning, 
også i de tilfælde, hvor indledende undersøgelser havde 
afsløret misforhold på: 
(a) op til 20 % mellem det erklærede dyrkningsareal og 
det areal, der var indført i matrikelbogen, 
(b) op til 50 % imellem den beplantningstæthed, der var 
angivet for den pågældende matrikel, og den gennem­
snitlige beplantningstæthed pr. ha, som fremgik af 
matrikelbogen for den pågældende kommune. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 85 
4.128. I betragtning af, at der i henhold til EF-
forordningerne er pligt til at foretage kontrol på stedet af 
et mindsteantal ansøgninger, mener Retten ikke, at der 
bør tillades tolerancer i forbindelse med sådan kontrol. 
4.129. Efter den gældende EF-ordning tillægges der de 
anerkendte olivenolieproducentorganisationer en væ­
sentlig rolle, idet de skal kontrollere deres medlemmers 
erklæringer (en rolle, som Retten kritiserede i sin 
særberetning (29)). Sådanne organisationer fandtes der 
imidlertid ikke i Spanien, og i de første to produktionsår 
efter tiltrædelsen blev der indført særlige bestemmelser for 
at sikre, at produktionsstøtten alligevel blev udbetalt på 
grundlag af den faktiske olivenolieproduktion og ikke på 
grundlag af en fast sats. I løbet af 1987 blev der på 
tilskyndelse af Kommissionen oprettet producentorgani­
sationer i Spanien, og disse organisationer har nu den 
vanskelige opgave at kontrollere deres medlemmer. 
Tidspunktet for gennemførelsen af disse foranstaltninger 
er efter Rettens mening uheldigt i betragtning af, at Rådet 
for nylig har vedtaget Kommissionens forslag til foran­
staltninger, der indskrænker disse organisationers rolle i 
kontrolprocedurerne (jf. punkt 4.109). 
4.130. Retten fandt ved sine undersøgelser af kontrollen 
med interventionsoplagring af olivenolie, at det admini­
strative arbejde i forbindelse hermed generelt blev udført 
tilfredsstillende, men den konstaterede, at kvaliteten af 
olien forringes meget hurtigt i løbet af oplagrings-
perioden. Der foreligger endnu ikke nøjagtige tal, men det 
må ud fra det foreløbige materiale formodes, at det kan 
blive nødvendigt at foretage omfattende delklassificerin-
ger. Retten henstiller, at Kommissionens ansvarlige 
afdelinger undersøger disse omfattende deklassificeringer 
med henblik på at fastslå, i hvilket omfang de kan 
tilskrives: 
(a) uegnede oplagringsfaciliteter, eller 
(b) forkert klassificering af olien, når den opkøbes ved 
intervention. 
4.131. Retten konstaterede endvidere, at i det store og 
hele har salg fra interventionslagre ikke været nogen 
succes. Af en samlet udbudt mængde på 55 000 t blev der 
faktisk kun solgt 23 600 t. Retten fastholder den kritik, 
den fremsatte i sin særberetning vedrørende den manglen­
de fleksibilitet ved de nugældende salgsregler (30). GENERELLE KONKLUSIONER 
4.132. Retten har i 1987 ud over revision af udvalgte 
markedsordninger gennemført indgående undersøgelser 
af to af de mest betydningsfulde tværgående markedsre-
guleringsinstrumenter, nemlig offentlig oplagring og 
eksportrestitutioner. For begge instrumenters vedkom­
mende har Retten udtrykt alvorlig tvivl med hensyn til 
regnskabernes troværdighed, i forbindelse med offentlig 
oplagring på grund af tvivl først og fremmest med hensyn 
til regnskabernes nøjagtighed, og i forbindelse med 
eksportrestitutioner på grund af tvivl med hensyn til, 
hvorvidt de aktioner, der udløser eksportrestitutioner, er 
gennemført i overensstemmelse med reglerne. Retten har 
såvel i dette kapitel (f.eks. i punkt 4.56 og pkt. 4.57) som i 
sin særberetning om forvaltningen af og kontrollen med 
offentlig oplagring (31) foreslået en række praktiske 
foranstaltninger til afhjælpning af de konstaterede 
svagheder. 
4.133. Herudover ønsker Retten at anføre en række 
yderligere konklusioner, som den efter sin revision i 1987 
af Fællesskabernes udgifter til landbrugspolitikken finder 
berettigede: 
(a) Som omtalt i punkt 4.2 har det lige fra begyndelsen 
været således, at administrationen af EUGFL, 
Garantisektionen, er blevet placeret decentralt i 
forhold til Kommissionen og lagt ud til medlemssta­
terne. Retten mener, at en væsentlig konsekvens af 
denne decentralisering er, at Kommissionen så 
energisk som overhovedet muligt skal bruge sine 
beføjelser med hensyn til tilsyn og kontrol fra centralt 
hold med henblik på at sikre, at foranstaltningerne 
under EUGFL, Garantisektionen, gennemføres 
konsekvent og korrekt på nationalt plan. Sker dette 
ikke, vil den kløft, der kan konstateres mellem 
lovgivernes hensigter og den praktiske gennemførelse 
af foranstaltningerne på lokalt plan, forblive uaccep­
tabelt stor. 
(b) Kommissionen vil for at kunne yde denne forstærke­
de indsats være nødt til mere aktivt at gøre sin 
indflydelse gældende over for medlemsstaterne, og 
det på to planer: For det første igennem de forskellige 
horisontale koordinations- og kontrolinstrumenter; 
for det andet gennem et mere systematisk tilsyn med 
og en mere systematisk deltagelse i medlemsstaternes 
forvaltning af specifikke markedsforanstaltninger. 
(c) Kommissionens kendskab til de ordninger, der er 
gældende i medlemsstaterne, er for øjeblikket for 
ringe, fordi den ikke fører tilstrækkeligt tilsyn, og 
dette er den væsentligste grund til svaghederne ved 
medlemsstaternes kontrolforanstaltninger. Som ek­
sempel på utilstrækkeligt tilsyn fra Kommissionens 
86 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
side kan nævnes, at de spanske myndigheder fik 
tilladelse til at gennemføre en grundlæggende æn­
dring i deres kontrolprocedurer vedrørende støtte til 
olivenolieproduktion, samtidig med at Kommissio­nen fremlagde forslag om, at de på dette område 
gældende EF-forordninger blev ændret i retning af de 
procedurer, der oprindelig var gældende i Spanien (jf. 
punkt 4.129). 
(i) EFTL 94 af 28.4.1970. 
(2) EFTL 304 af 27.10.1987. 
(3) EFT C 336 af 15.12.1987. 
(4) EFTL 79 af 21.3.1987. 
(5) EFTL 351 af 14.12.1987. 
(6) EFT L 172 af 12.7.1977. 
(7) Dok. KOM(87) 9 endelig udg. af 16.1.1987. 
(8) EFT C 215 af 26.8.1985. 
(9) EFTL 187 af 25.7.1979. 
0°) EFT L 206 af 12.8.1977. 
(») EFT L 4 af 8.1.1982. 
(12) EFTL 212 af 21.7.1982. 
(13) EFTL 38 af 9.2.1977. 
(14) EFTL 317 af 12.12.1979. 
(15) EFTL 62 af 7.3.1980. 
(16) EFT C 147 af 5.6.1987. 
(17) EFT C 336 af 17.12.1984. 
(18) Udtalelse nr. 1/88, vedtaget den 19.5.1988, 
offentliggjort. endnu ikke O9) EFT C 134 af 3.6.1985, s.l. 
(20) EFT C 297 af 6.11.1987, s. 14. 
(21) Produktionsåret for vin begynder den 1. september. I 
tidsrummet fra den 16. december til den påfølgende 15. 
februar kan der gives tilladelse til langfristede oplagrings-
kontrakter, dersom oplysningerne i forhåndsopgørelsen 
begrunder en sådan foranstaltning. 
(22) Frankrig, Grækenland og Italien har fået tilladelse til at 
fortsætte denne foranstaltning som national støtteordning. 
(23) Dok. KOM(87) 694 endelig udg. af 13.1.1988. 
(24) Rådets forordning (EØF) nr. 892/88 af 29.3.1988, EFT L 89 
af 6.4.1988, s. 1. 
(25) Dok. KOM(87) 718 endelig udg. af 21.12.1987. 
(26) EFT C 297 af 6.11.1987, s. 14 (punkt 7.3(d)). 
(27) Dok. KOM(86) 398 endelig udg. af 28.7.1986. 
(28) Servicio Nacional de Productos Agrarios. 
(29) EFT C 134 af 3.6.1985, s. 1 (punkt 4.76 og 8.6) 
(30) EFT C 134 af 3.6.1985, s. 1 (punkt 6.62 og 8.15(c)). 
(31) Særberetning nr. 5/88, EFT C 274 af 24.10.1988. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 87 
KAPITEL 5 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Udviklingssektionen (EUGFL-Udvikling) 
5.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 5.1 
Iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af vilkårene for oplagring og 
afsætning af korn (forordning (EØF) nr. 355/77) 
Undersøgelsens formål 
Problemer i forbindelse med de særlige programmer og målsætningerne 
Godkendelse af de særlige programmer og disses målsætning 
Opfølgning af gennemførelsen af programmerne og af disses virkninger 
Programmernes varighed 
Programmernes lave gennemførelsesgrad 
Problemer i forbindelse med de af Kommissionen finansierede projekter 
Kapacitet anvendt ved intervention 
Overholdelse af kriterierne for udvælgelse af projekter 
Visse oplagringsprojekters begrænsede tekniske kapacitet 
Nyttiggørelse af de økonomiske rapporter, der er omhandlet i 
forordning (EØF) nr. 355/77 
Regnskabsmæssige mangler og andre uregelmæssigheder 
Særlige problemer i forbindelse med havnesiloer 
Indledning 
Bemærkninger 
Mangel på samordning i forbindelse med vedtagelsen af projekterne 
vedrørende havnesiloer 
Begrænsede resultater af programmerne 
Mangel på systematisk kontrol 
Konklusioner og henstillinger 
Bemærkninger fra særberetningen om Fællesskabets bistand til fremskyndelse 
af landbrugsudviklingen i Grækenland 5.44 — 5.50 5.2 -
5.2 -
5.6 -
5.9 -
5.12 
5.13 
5.14 -
5.17 -
5.18 
5.21 
5.24 
5.25 -
5.27 
5.28 -
5.28 -
5.33 
5.33 
5.34 
5.36 
5.37 • -5.43 
— 5.5 
— 5.16 
— 5.11 
— 5.16 
— 5.27 
— 5.20 
— 5.23 
— 5.26 
— 5.36 
— 5.32 
— 5.36 
— 5.35 
— 5.43 
INDLEDNING Rådets direktiv 75/268/EØF af 28. april 1975 (landbrug i 
bjergområder og i visse ugunstigt stillede områder) (2) og 
5.1. Til de vigtigste foranstaltninger under landbrugs- Rådets forordning (EØF) nr. 797/85 af 12^marts 1985 0. 
* i + ~r*-i £J! u„^~ A^~ A^ L. :„AC~-* .,-A DS^I I 1987 har Rettens undersøgelser især vedrørt iværksæt-
strukturpolitikken hører dem der er indført ved Rådets ^ af foranstaltni tU forbedring af vilkårene for 
forordning (EØF) nr. 355/77 af 15. februar 1977(0, oplagring og afsætning af korn (forordning (EØF) nr. 
— 355/77). Retten vedtog desuden en særberetning om 
0) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. Fællesskabets bistand til fremskyndelse af landbrugsud-
88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
viklingen i Grækenland; konklusionerne i denne beret­
ning er sammenfattet sidst i dette kapitel. 
IVÆRKSÆTTELSE AF 
FORANSTALTNINGER TIL FORBEDRING 
AF VILKÅRENE FOR OPLAGRING OG 
AFSÆTNING AF KORN (FORORDNING 
(EØF) nr. 355/77) 
Undersøgelsens formål 
5.2. Ved forordning (EØF) nr. 355/77, som ændret ved 
flere lejligheder og som tilpasset som følge af Spaniens og 
Portugals tiltrædelse, indførtes en fælles foranstaltning til 
forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af 
landbrugsvarer. EUGFL, Udviklingssektionen, (Fon­
den) bidrager til denne foranstaltning i form af deltagelse i 
finansieringen af investeringsprojekter, der skal indgå i 
særlige programmer. Satsen for fondens deltagelse må 
højst være på 25 % af de støtteberettigede udgifter. For et 
begrænset antal regioner hæves denne sats dog til 35 %, 
og for en række andre til 50 %. Den gennemsnitlige sats 
for støtte fra Fonden var i perioden 1978-87 på 26 %. 
5.3. Inden for rammerne af denne forordning er 6 268 
projekter blevet finansieret i perioden 1978-87, og det 
samlede støttebeløb andrager 2 251,4 mio ERE/ECU. 
Heraf udgør foranstaltningerne vedrørende oplagring af 
korn 697 projekter (dvs. 11,1 % af det samlede antal) og 
tegner sig for 218,7 mio ECU (dvs. 9,7 % af det samlede 
støttebeløb) (jf. tabel 5.1). 
5.4. Den undersøgelse, som Retten har gennemført 
vedrørende korn, har især været koncentreret om de 
særlige programmer og de projekter, der har forbindelse 
med rationalisering og udvikling af oplagring inden for 
denne sektor. Hovedformålet med undersøgelsen er at 
afdække en række problemer i forbindelse med medlems­
staternes udarbejdelse af programmerne, iværksættelsen 
af disse samt opfølgningen af deres gennemførelse. Tabel 
5.2 viser medlemsstat for medlemsstat udviklingen i 
oplagringskapaciteten; der er taget udgangspunkt i den 
disponible kapacitet, der er anført i de nationale 
programmer, hvortil der er føjet ny kapacitet, som er 
etableret i medfør af forordning (EØF) nr. 355/77. 
Endelig viser tabel 5.3 medlemsstat for medlemsstat 
udviklingen i produktionen inden for kornsektoren og i 
høstarealerne fra 1980 til 1986. 
5.5. De fremsatte bemærkninger er baseret på revision 
af regnskabsbilag og revision på stedet af en række projekter, der indgår i særlige programmer, og som 
Kommissionen har finansieret i perioden 1980-1987. Fra 
1981 skal projekterne som hovedregel indgå i program­
merne, og allerede med virkning fra den 1. januar 1979 er 
der blevet givet fortrinsstilling til projekter, som indgår i 
godkendte programmer (artikel 12 i forordning (EØF) nr. 
355/77). I perioden 1980-1987 finansierede Kommissio­
nen 604 projekter. Efter gennemgang af de afsluttede 
sager har et betydeligt antal projekter været genstand for 
revision på stedet, foretaget under autonome revisions­
besøg i syv medlemsstater, nemlig Belgien, Forbundsre­
publikken Tyskland, Grækenland, Frankrig, Irland og 
Det Forenede Kongerige, dvs. de stater, der i undersøgel­
sesperioden har modtaget størst støtte fra Fonden inden 
for kornsektoren. 
Problemer i forbindelse med de særlige 
programmer og målsætningerne 
5.6. Blandt de vigtigste bestemmelser om de særlige 
programmer skal det bemærkes, at: 
(a) de særlige programmer udarbejdes af medlemsstater­
ne og tilsigter udvikling eller rationalisering af 
behandlingen, forarbejdningen eller afsætningen af 
landbrugsvarer...i en del af eller i hele Fællesskabet 
(forordningens artikel 2), 
(b) Kommissionen kan yde støtte fra Fonden til projek­
ter, som indgår i de særlige programmer (artikel 1, 
stk. 3), 
(c) det skal fremgå af programmerne, at de bidrager til 
gennemførelsen af målene for den fælles landbrugs­
politik, og især til, at markederne for landbrugs- og 
fiskerivarer fungerer tilfredsstillende (artikel 3, stk. 
1), 
(d) den for programmets gennemførelse påregnede 
varighed må principielt ikke overstige en periode på 
tre til fem år (artikel 3, stk. 1, litra g). 
5.7. Formålet med forordning (EØF) nr. 355/77 er i det 
væsentlige at forbedre markedsstrukturerne; forordnin­
gen tager sigte på udvikling eller rationalisering af 
virksomheder, der beskæftiger sig med behandling, 
forarbejdning eller afsætning af landbrugsvarer. Selv om 
forordningen ikke indeholder nogen bestemmelse, der 
udelukker finansiering af anlæg, der kan anvendes til 
interventionsformål, har Kommissionen i forbindelse 
med godkendelsen af visse programmer anført i sine 
beslutninger, at den ikke ville medvirke til at finansiere 
sådanne anlæg. 
12. 12. De Europæiske Fællesskabers Tidende 
^ & G 
O M 
JS 
O 
M 
i t/3 Q 
u 
M 
OH 
S 
•o 
M 
OH 
S 
1 o? 
D 
U w o 
S 
o? 
C 
< 
^ 
D 
O w 
S 
s? 
c 
< ~ CN O —< O O CN <N —i 1 
(NOcom^w-icOv©© i 
^•"t^t^-i^oo-H m 1 
Ttoooooo^r^-os© ' 
ooa\oo**tst*stcn | 
m.—.©cooocoioro© ' 
mt^-miO^O-Tt-OOttN 1 
m « M /> n w « 
CN -* 
r-roooc~-oor-i^i(N — -^ 
<N(NO\m'*'or-©©r<-i 
Ttr~<^r^oor<-i<Na\ONoo 
0->0\hOOtflOl»(N5\ 
vo>^-^©©ior~r~ 'o 
<N en »—i ro --< vo 
r~r^'-HOomc-~Ti-©cofN 
TtTfvottr~oovor-~©-^-
t~-oor~-oovo<N'«4-rnvo^o 
o\ON©c^v-)r~-©vo-^^D 
tNtNOCN^-i—!•<*© <N Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene (N 
CN v© 
</-> v© 
<N r-
^O VD 
©^ 00 
CO <N 
oo © 
^H oo 
60 Portugal 
Det Forenede Kongeri o 
S 
t^ 
00 
r* 
o 
I 
r-
OS 
VO 
O 
1 
Tf 
Vi 
r* 
«s 
o 
1 
3§ 
<s 
V© 
•s 
90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Tabel 5.2 — Korn: Oplagringskapacitet etableret i medlemsstaterne siden 1980 i medfør af forordning (EØF) nr. 355/77 
(i 1 000 t) 
Medlemsstat 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige Disp. 
kapacitet 
på grundlag 
af oplysninger 
fra de 
nationale 
programmer 
2 591 
— 
6 000 
1 337 
25 200 
1 821 
1 700 
70 
— 
1 005 
15 000 Planlagt kapacitet 
at etablere 
iht. 
programmet 
158 
— 
495 
1 000 
450 
130 
1 000 
10 
— 
110 
1 000 iht. 
addendum 
300 
— 
330 
1 000 
5 080 
70 
— 
— 
— 
— 
350 Kapacitet 
etableret 
i medfør af 
forordning 
355/77 
3510) 
— 
415 
700 
245 
212 
92 
— 
— 
— 
640 
(') Forklarende noter vedrørende de enkelte medlemsstater: 
— Belgien: primær oplagring (høst) og havneoplagring, heraf 250 000 t havneoplagring; 
— Danmark: intet kornprogram; projekterne i tabel 5.1. vedrører udelukkende raps; 
— FR Tyskland: primær oplagring; 
— Grækenland: primær oplagring; 
— Spanien: der foreligger ingen oplysninger; 
— Frankrig: primær oplagring og havneoplagring, heraf 195 000 t havneoplagring; 
— Irland: primær oplagring; 
— Italien: det gennemgåede nationale program vedrører oplagring af hård hvede; 
— Luxembourg: det luxembourgske program blev godkendt den 30. juni 1987; 
— Nederlandene: intet kornprogram; 
— Portugal: tallene er baseret på udkastet til program for årene 1988-1990; 
— Det Forenede Kongerige: primær oplagring og havneoplagring. 
Tabel 5.3 — Korn (ekskl. ris) 
Medlemsstat 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
EUR 12 Høstet produktion 
i 1 000 t 
1980 
1 894 
7 070 
23 087 
5 097 
12 746 0 
47 870 
2 064 
16 927 
121 
1 276 
1 148 (') 
19 474 
138 774 1986 
2 258 
7 968 
25 590 
5 164(2) 
15 795(2) 
50 502 
1 954 
17 350 (2) 
125 
1 265 (2) 
1 470 (•) 
24 486 (2) 
153 926(2) Høstet areal 
i 1 000 ha 
1980 
391 
1 816 
5 210 
1 567 
7 385(0 . 
9 889 
444 
4 935 
40 
224 
1 037 (>) 
3 938 
36 876 1986 
350 
1 588 
4 812 
1 446 (2) 
7 592 (2) 
9 487 
380 
4 642 
34 
171 (2) 
973 (2) 
4 025 (2) 
35 499 (2) 
Kilde: Eurostat. 
(0 1982. 
(2) Skøn. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 91 
5.8. Gennemgangen af de særlige programmer vedrø­
rende kornsektoren har vist, at der er mangler med 
hensyn til programmernes målsætning og den analyse, der 
foretages af programmerne i forbindelse med deres 
godkendelse, samt med hensyn til opfølgning af gennem­
førelsen af dem, deres varighed og deres gennemførelses­
grad. 
Godkendelse af de særlige programmer og disses 
målsætning 
5.9. Retten understregede i årsberetningen for regn­
skabsåret 1986 (4), at medlemsstaterne ved udarbejdelsen 
af deres programmer i højere grad søger at opfylde de 
formelle betingelser i forordningerne end at sikre det 
bedst mulige resultat af interventionerne. Desuden 
redegøres der ikke i programmerne for de forventede 
virkninger for produktionen eller bedrifternes indtjening. 
5.10. Undersøgelsen vedrørende korn bekræfter disse 
bemærkninger; undersøgelsen har også vist, at selve 
udformningen af programmerne i visse tilfælde medfører 
en mangel på sammenhæng. Dette skyldes hovedsaglig, at 
programmerne for hver enkelt landbrugssektor, og i det 
foreliggende tilfælde for korn, udarbejdes af de enkelte 
medlemsstater i en rent national sammenhæng, uden at 
der tages hensyn til målsætningerne for den fælles 
landbrugspolitik. Desuden er det synspunkt, at det er 
nødvendigt at øge oplagringskapaciteten, ikke baseret på 
en objektiv behovsanalyse. 
5.11. Følgende to forhold er i særlig grad kritisable: 
(a) I forbindelse med næsten alle de gennemgåede 
programmer er der tale om en forøgelse af kornpro­
duktionen, og ingen af foranstaltningerne er baseret 
på en stabilisering eller nedbringelse af Fællesskabets 
overskudsproduktion, der kunne føre til en lettelse af 
de byrder, som EUGFL, Udviklingssektionen, bærer. 
Således går det sidste program, der er udarbejdet af 
delstaten Baden-Wiirttemberg (godkendt af Kom­
missionen den 10. december 1986 som andet »adden-
dum« til det oprindelige program fra 1980), ud på en 
stigning i produktionen frem til 1995. På samme måde 
anslås behovet for oplagringskapacitet i addendum til 
det franske program på grundlag af en forventet 
stigning i kornproduktionen. Kommissionen har 
godkendt programmerne uden at tage hensyn til, om 
de er forenelige med den modsatrettede markedssty-
ringspolitik, som den også går ind for. 
(b) Kommissionen synes ikke på grundlag af bl.a. 
almindeligt kendte faktorer som interventions­
lagrenes omfang og udviklingen i disse i tilstrækkelig 
grad at have undersøgt de opstillede målsætninger, 
eller om de forelagte oplysninger er korrekte, eller om 
de metoder, de nationale organer anvender ved 
opstilling af skøn over den eksisterende kapacitet, er 
pålidelige. Dette gælder gennemgangen af program­
met vedrørende oplagring af hård hvede, der er forelagt af Italien, og som er godkendt ved Kommis­
sionens beslutning af 23. juni 1986. Således er i 
henhold til dette program den eksisterende oplag­
ringskapacitet for hård hvede på 1,7 mio t, og den 
ekstra oplagringskapacitet, der skal etableres, på 1 
mio t. Ved udgangen af 1987, dvs. et år senere, lå alene 
de interventionsoplagrede mængder på ca. 1,9 mio t, 
medens de i mellemtiden afsluttede projekter kun 
udgjorde ca. 65 000 t. Det fremgår heraf, at den 
faktiske kapacitet ikke ville have været tilstrækkelig 
til oplagring af så betydelige overskud, hvis de 
oplysninger, der er anført i programmet, afspejlede de 
faktiske forhold. Hvad angår regionen Apulien, viser 
en undersøgelse, som de regionale organer gennem­
førte i 1987, at oplagringskapaciteten for hård hvede 
var på ca. 1 mio t, medens kapaciteten i henhold til 
ovennævnte program i 1985 kun var på 565 000 t. 
Efter de foreliggende forhold synes dette sidstnævnte 
tal ikke at svare til virkeligheden. 
Opfølgning af gennemførelsen af programmerne og af 
disses virkninger 
5.12. De involverede parter bør til stadighed foretage en 
nøje opfølgning af gennemførelsen af hvert enkelt 
program og en analyse af de opnåede resultater for at 
kunne træffe fremtidige afgørelser på et bedre grundlag. 
Retten har imidlertid ikke kunnet konstatere en sådan 
opfølgning, hverken i Kommissionen eller ved besøg i 
medlemsstaterne. Selv om medlemsstaterne i alminde­
lighed råder over oplysninger om antallet af de projekter, 
der finansieres og afsluttes under hvert program, er de 
alligevel ikke i stand til at meddele oplysninger om de 
resultater, der er opnået, for så vidt angår de i 
grundforordningen omhandlede mål (projekternes renta­
bilitet og deres bidrag til, at den forbedring af struktu­
rerne, programmerne tilsigter, får økonomisk virkning, 
de økonomiske fordele for producenterne, osv.). 
Programmernes varighed 
5.13. I henhold til forordning (EØF) nr. 355/77 skal 
varigheden for et programs gennemførelse principielt 
være på 3 til 5 år (jf. punkt 5.6 (d) ovenfor). Imidlertid 
lykkes det medlemsstaterne ved at indgive addenda til de 
oprindelige programmer til Kommissionen at udstrække 
programmernes varighed til otte år og i visse tilfælde 
længere. Hvis denne praksis fortsætter, vil man risikere, at 
de iværksatte fælles foranstaltninger til stadighed trækkes 
i langdrag, hvilket er uforeneligt med de mål for 
planlægningen, der er fastlagt i forordningen. 
Programmernes lave gennemførelsesgrad 
5.14. Den lave gennemførelsesgrad for programmerne i 
to af de besøgte medlemsstater, Frankrig og Grækenland, 
92 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
tyder på, at planlægningen ikke var afstemt efter disse 
landes reelle behov, i det mindste ikke hvad angår 
programmernes varighed. Store tidsforskydninger med 
hensyn til gennemførelsen af programmerne vidner om en 
mangel på planlægning, som er i modstrid med ånden i 
forordning (EØF) nr. 355/77. 
5.15. For det franske program, der dækkede perioden 
1981-1985, var der en gennemførelsesgrad på 33 % for 
samlelagre (50 000 t etableret mod planlagt 150 000 t) og 
en gennemførelsesgrad på 65 % for havnesiloer (195 0001 
etableret mod planlagt 300 0001). Gennemførelsesgraden 
overstiger i gennemsnit ikke 55 %. Kommissionen har 
imidlertid godkendt et addendum til det tidligere 
program med henblik på at etablere 5 mio t oplagrings­
kapacitet i samlelagre og 80 000 t oplagringskapacitet i 
havnesiloer i perioden 1986-1990. 
5.16. For Grækenlands vedkommende er det oprinde­
lige program, der dækkede perioden 1981-1984, gennem­
ført i et omfang af 70 %, for så vidt angår oplagring 
(700 0001 etableret mod planlagt 1 mio t). Med hensyn til 
tørring er programmet gennemført fuldt ud, dvs. 100 %. 
Derimod er det addendum, som Kommissionen godkend­
te i 1984, og som dækkede perioden 1985-1988, kun 
gennemført i meget begrænset omfang. I henhold til dette 
skulle der opføres nye lagre med en samlet kapacitet på 1 
mio t samt 23 tørringsanlæg. 
Problemer i forbindelse med de af 
Kommissionen finansierede projekter 
5.17. Nedenstående bemærkninger er baseret på resul­
taterne af gennemgangen af sagsakterne og revisionen på 
stedet. 
Kapacitet anvendt ved intervention 
5.18. I regionen Apulien i Italien har landbrugs­
ministeriet i 1986 over det nationale budget finansieret et 
projekt på 25 000 t i Altamura, på trods af en negativ 
udtalelse fra de regionale myndigheder. Det selskab, der 
nyder fordel af dette projekt, og som også har modtaget 
fællesskabsstøtte, er et multinationalt holdingselskab 
inden for kornbranchen, der har virksomheder i syv 
lande. Da projektet blev fremlagt, rådede dette selskab 
via et datterselskab allerede over 225 000 t oplagrings­
kapacitet i Apulien, der i fuld udstrækning var godkendt 
som interventionslagre. Ved udgangen af 1987 havde det 
pågældende selskab forøget sin oplagringskapacitet for 
hård hvede uden for EUGFL-projektet til 335 000 t, 
hvoraf 320 000 t var godkendt som interventionslagre; 
selskabet havde interventionslagre på 285 433 t, hvilket 
gjorde det til Apuliens største indehaver af interventions­
lagre og til den næststørste på nationalt plan. Ligeledes i Italien, i regionen Basilicata, blev det konstateret i 
forbindelse med et andet projekt, der vedrørte en 
kapacitet på 13 800 t, at en kapacitet på 10 000 t blev 
anvendt til interventionslagre. Den pågældende virksom­
hed, som interventionsorganet betaler en favorabel leje, 
anser en sådan udnyttelse af den etablerede kapacitet for 
normal. 
5.19. I Forbundsrepublikken Tyskland blev det konsta­
teret, at støttemodtagere i forbindelse med fire projekter i 
delstaten Slesvig-Holsten var virksomheder med godken­
delse som interventionslagerholdere, og at to af disse 
virksomheder til interventionsoplagring benyttede siloer, 
hvortil der var givet støtte. 
5.20. Ovenstående understøtter de resultater af under­
søgelser vedrørende andre varer, der er anført i tidligere 
beretninger, og Rettens bemærkninger (5) om finansierin­
gen af investeringer, hvis rentabilitet i det mindste delvis 
afhænger af udnyttelsesgraden for investeringerne til 
interventionsforanstaltninger. Imidlertid tager forord­
ning (EØF) nr. .355/77 sigte på en varig forbedring af 
strukturerne gennem skabelse eller udbygning af økono­
miske aktiviteter, der yder garanti med hensyn til 
rentabilitet. Når rentabiliteten afhænger af foranstalt­
ninger til støtte af markedet, synes de således etablerede 
eller udbyggede strukturer at bygge på et spinkelt 
grundlag. I virkeligheden kunne de begrænsninger, som 
Fællesskabets markedsforvaltningspolitik burde indebæ­
re, indvirke ikke blot på rentabiliteten, men i visse tilfælde 
endda også på de pågældende virksomheders muligheder 
for at overleve. 
Overholdelse af kriterierne for udvælgelse af projekter 
5.21. I henhold til de kriterier for støtteberettigelse, som 
Kommissionen har opstillet efter 1979 (6), er projekter 
vedrørende møllerier og maltgørerier (med undtagelse af 
projekter vedrørende oplagring af byg), udelukket fra 
fællesskabsfinansiering. 
5.22. Ifølge tekstens ordlyd kan der gøres en undtagelse 
for maltgøreriers oplagring af byg, hvorimod der ikke kan 
gøres nogen undtagelse for korn, som oplagres af 
møllerier. 
5.23. Ved revisionsbesøg på stedet har det vist sig, at 
disse kriterier ikke altid overholdes. Følgende eksempler 
kan anføres: 
(a) I Belgien er et meget omfattende projekt, hvis formål, 
da Kommissionen behandlede ansøgningen, var 
modernisering af en oplagrings- og transportvirk­
somhed i Antwerpen, endt med i stor udstrækning at 
blive udnyttet til oplagring af malt for maltgørerier-
nes regning. 
(b) I Forbundsrepublikken Tyskland tjener to projekter, 
hvis sigte var at udvide oplagrings- og behandlings-
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 93 
kapaciteten for mangelfrit korn, kun mølleriernes 
behov. 
(c) I Apulien har Kommissionen til fordel for et meget 
stort selskab finansieret opførelsen i tilknytning til en 
mølle af siloer med en samlet kapacitet på 20 000 t til 
oplagring af hvede bestemt til møllerier. Det fremgår 
ikke på nogen måde af beslutningen om ydelse af 
støtte, hvilke grunde Kommissionen har haft til ikke i 
denne forbindelse at anvende sine egne kriterier for 
udvælgelse af projekter. 
Visse oplagringsprojekters begrænsede tekniske 
kapacitet 
5.24. De projekter, der er gennemført af kooperativer i 
Apulien og Basilicata, omfatter en række nødtørftigt 
udstyrede siloer. Ved hjælp af begrænset udstyr af denne 
art er det ikke muligt at behandle ensartede partier hård 
hvede på en sådan måde, at resultatet bliver en betydelig 
forøgelse af den udbudte vares værdi. Dette forhold ville 
kunne føre til, at der i nær fremtid skulle finansieres nye 
projekter med større effektivitet til erstatning for nyligt 
opført byggeri. 
Nyttiggørelse af de økonomiske rapporter, der er 
omhandlet i forordning (EØF) nr. 355/77 
5.25. Det er i artikel 20, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 
355/77 fastsat, at for hvert projekt, til hvilket fonden har 
ydet støtte, skal modtageren til Kommissionen fremsende 
en rapport om projektets økonomiske resultater. Denne 
rapport fremlægges to år efter den fulde udbetaling af 
støtten (7). 
5.26. Først for ganske nylig har man nyttiggjort disse 
rapporter, idet Kommissionen har udarbejdet et fore­
løbigt udkast til rapport om udviklingen i projekter, 
hvortil der med hjemmel i forordning (EØF) nr. 355/77 
ydes finansiel støtte. 
Regnskabsmæssige mangler og andre uregelmæssigheder 
5.27. Ved revisionen på stedet er der konstateret en 
række mangler ved forvaltningen af projekterne. De 
væsentligste mangler er følgende: 
(a) En støttemodtager i Belgien, en stor korneksportør, 
kunne ikke fremlægge udbudsdokumenterne vedrø­
rende gennemførelsen af sit projekt og gav som begrundelse, at udbudsproceduren var indledt fire år 
tidligere af medarbejdere, der siden havde måttet 
forlade virksomheden. Og i forbindelse med de 
fakturaer, der var udstedt af de forskellige entrepre­
nører og underentreprenører, kunne de ansvarlige 
ikke fremlægge bilag som dokumentation for, at hver 
enkelt faktura var betalt. Det basisdokument vedrø­
rende ansøgning om støtte, der indsendes til Kommis­
sionen, er en sammenfattende oversigt dels over 
udstedte fakturaer og dels over en række betalinger, 
hvis samlede beløb svarer til summen af fakturabe­
løbene. Der foreligger imidlertid ikke nogen doku­
mentation for, at betalingerne udelukkende vedrører 
de arbejder, der er omfattet af projektet. 
(b) I Grækenland kontraherer det organ, der forvalter de 
projekter, fonden finansierer, og som også er 
støttemodtageren, i henhold til udbudsproceduren 
med forskellige entreprenører. Disse fremlægger 
opgørelser i takt med arbejdets fremskriden og 
udsteder hver gang fakturaer i overensstemmelse 
hermed. På de enkelte fakturaer er der ikke nogen 
detaljeret beskrivelse af de arbejder, de pågældende 
fakturaer vedrører. Som følge heraf foretages forde­
lingen af omkostningerne på de forskellige poster 
vedrørende udførte arbejder i henhold til Kommissio­
nens gennemførelsesforordning (EØF) nr. 1685/78 af 
11. juli 1978 (8) ikke på grundlag af udstedte 
fakturaer, men på grundlag af en beregning, som 
støttemodtageren foretager på basis af sit tilsyn med 
arbejderne. Fakturaerne kan således ikke danne 
grundlag for en nøje revison af de betalings-
dokumenter, der vedrører fællesskabsstøtten. I den 
opgørelse over udgifterne, der sendes til Kommissio­
nen, er fakturaens dato i øvrigt også anført som 
betalingsdato til trods for, at der altid er et vist 
tidsrum mellem fakturadatoen og betalingsdatoen og 
helt bortset fra, at det ville være god regnskabsskik i 
hver enkelt opgørelse at anføre den faktiske betalings­
dato. 
(c) Revisionsbesøgene på stedet har vist, at medlemssta­
terne ikke anvender samme fremgangsmåde, når de 
kontrollerer, om projekterne i henhold til forordning 
(EØF) nr. 355/77 gennemføres på tilfredsstillende vis. 
Særlige forhold gør sig gældende i hver enkelt 
medlemsstat, og kontrollen varierer i visse tilfælde 
efter regioner. Det ville i høj grad lette kontrolar­
bejdet, hvis der indførtes standardkontrolforanstalt­
ninger, som samtlige medlemsstater skulle være 
forpligtet til at gennemføre (f.eks. gennemgang af 
støttemodtagernes bankudtog, overensstemmelse 
mellem fakturaer, udførte arbejder, afregning af 
fakturaer, osv.). 
Særlige problemer i forbindelse med 
havnesiloer 
Indledning 
5.28. Investeringer i havnesiloer adskiller sig på en 
række punkter fra de øvrige kornoplagringsinvesteringer. 
94 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
For det første er der tale om projekter, der i modsætning 
til de fleste af de finansierede projekter ikke vedrører 
samlelagre, dvs. det drejer sig om investeringer, der tager 
sigte på oplagring af korn i havne med henblik på eksport 
til fællesskabs- eller tredjelande. Projekterne berører 
således direkte en sektor, der er af mere eller mindre 
afgørende betydning for de pågældende landes udenrigs­
handel. For det andet er der tale om investeringer, som i 
henseende til finansielle omkostninger og volumen 
ubestridt er langt større end omfanget for de projekter, 
der vedrører samlelagre. Endelig er støttemodtagerne, 
især i Frankrig, private virksomheder eller sammenslut­
ninger af kooperativer, hvorimod det, for så vidt angår 
samlelagre, normalt er kooperativer. 
5.29. I henhold til forordning (EØF) nr. 355/77 skal de 
finansierede projekter komme landbrugerne til gode. 
Imidlertid har projekterne vedrørende havnesiloer kun 
sekundær betydning for producenterne, der kun i meget 
beskedent omfang nyder fordel deraf. Producenterne og 
de virksomheder, der driver havnesiloerne, er nemlig 
placeret i hver sin ende af afsætningskæden, og et projekt 
af denne type er således kun af begrænset betydning for 
landbrugeren. I virkeligheden har disse investeringer i 
højere grad deres grundlag i bestræbelser på at fremme 
udenrigshandelen end i en indsats for at imødekomme 
landbrugernes umiddelbare interesser, hvilket ikke er i 
overensstemmelse med forordningens målsætning. Især 
tre medlemsstater er berørt af denne form for økonomisk 
aktivitet: Frankrig, Belgien og Det Forenede Kongerige. 
5.30. I Frankrig, som er Fællesskabets største kornpro­
ducent (38-40 % af den samlede produktion), omfattede 
programmet vedrørende havnesiloer for perioden 1981-
1985 etablering af 300 000 t oplagringskapacitet, hvoraf 
195 000 t faktisk blev etableret. For perioden 1986-1990 
fremlagde de franske myndigheder også et addendum til 
det forrige program med henblik på bl.a. at etablere 
80 000 t oplagringskapacitet i havne. Det bør dog 
understreges, at der uden for forordning (EØF) nr. 355/77 
i perioden 1981-1985 i Frankrig er etableret yderligere 
oplagringskapacitet på ca. 210 000 t. 
5.31. Belgien er, selv om landet kun er en lille 
kornproducent (ca. 1,5 % af Fællesskabets produktion), 
og selv om det ikke er selvforsynende, ikke desto mindre 
den tredjestørste korneksportør i Fællesskabet efter 
Frankrig og Forbundsrepublikken Tyskland. 96 % af det 
eksporterede korn stammer, beregnet som et gennemsnit 
for årene 1982-1987, fra fællesskabslande (heraf 41 % fra 
Frankrig, 27 % fra Forbundsrepublikken Tyskland og 
23 % fra Det Forenede Kongerige) og 4 % fra tredjelan­
de. Inden for rammerne af det særlige program vedrøren­
de havnesiloer i Belgien er der indgivet seks projekter, 
hvoraf der er givet støtte til to. Det drejer sig dels om 
opførelse af en plansilo på 250 000 t i Gent dels om 
erhvervelse af udstyr til at forøge behandlingskapaciteten 
for en silo på 45 000 t i Antwerpen. Programmet, der er forelagt Kommissionen til godkendelse som en ændring 
af programmet af 1981 vedrørende primær oplagring af 
korn og fremstilling af foderblandinger, dækker perioden 
1983-1985.1 løbet af disse år er oplagringskapaciteten for 
korn i havnen i Gent blevet forøget med 360 000 t, heraf 
250 0001 med fællesskabsstøtte. Fra 1983 til 1986 steg den 
samlede kapacitet for havnesiloer i Belgien fra 797 000 t 
til 1 166 000 t, heraf 905 000 t i Gent. 
5.32. Det Forenede Kongerige har sideløbende med 
Frankrig og Belgien forøget sin oplagringskapacitet i 
havnene i England og Wales. Denne forøgelse har gjort 
det muligt at klare væksten i den britiske korneksport 
(byg og hvede), der er steget fra ca. 4,7 mio t i 1982/1983 til 
ca. 10 mio t i 1986/1987. Faktisk er en del af det korn, der 
er bestemt for tredjelande, og som tidligere førtes i transit 
via især de belgiske havne (først og fremmest byg), blevet 
eksporteret direkte fra britiske havne. 
Bemærkninger 
Mangel på samordning i forbindelse med vedtagelsen af 
projekterne vedrørende havnesiloer 
5.33. Af de foreliggende tal og af oplysninger indhentet 
under besøg i medlemsstaterne fremgår det, at en del af de 
investeringer, der er gennemført, og som delvis er 
finansieret af Kommissionen, har medført overkapacitet. 
Dette gælder især de finansierede havnesiloer i Gent, som 
hovedsaglig skulle anvendes til transitoplagring af korn 
bestemt for tredjelande. Imidlertid transitoplagres korn 
fra den nordlige del af Frankrig i stadig større udstræk­
ning i siloer i Dunkerque. Det samme gælder byg fra Det 
Forenede Kongerige, der efter gennemførelsen af pro­
grammet i Det Forenede Kongerige ikke længere føres i 
transit via Gent. Dette rejser tvivl om grundlaget for 
godkendelsen af visse programmer, så meget mere som 
nogle medlemsstater ved forelæggelsen i Den Stående 
Landbrugskomité fremsatte forbehold med henvisning til 
usikkerheden omkring den fremtidige udvikling i han­
delsstrømme og især omkring oprindelsen af mængderne 
til oplagring. 
Begrænsede resultater af programmerne 
5.34. Selv om der som følge af det lille antal berørte 
regioner og lande er tale om en velafgrænset oplagrings-
aktivitet, er der konstateret betydelige afvigelser mellem 
anslåede og gennemførte projekter under en række 
havneprogrammer. 
5.35. De havnesiloer, der finansieres inden for rammer­
ne af forordning (EØF) nr. 355/77, indgår i øvrigt som 
regel i en langt mere omfattende investeringsplan 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 95 
iværksat af støttemodtageren. Støtten har således kun en 
begrænset betydning, eftersom de projekter, hvortil den 
ydes, kun udgør en beskeden del af mere omfattende 
planer. 
Mangel på systematisk kontrol 
5.36. Selv om det må erkendes, at Kommissionen ikke 
har mulighed for at gennemføre kontrol på stedet i 
forbindelse med alle de projekter, der finansieres inden 
for rammerne af forordning (EØF) nr. 355/77, er Retten 
dog af den opfattelse, at de kompetente tjenestegrene i 
Bruxelles regelmæssigt bør føre tilsyn på stedet med 
finansielt betydelige og teknisk komplicerede projekter. 
Dette gælder projekterne vedrørende havnesiloer, der 
finansielt, teknisk og økonomisk er ganske omfattende. 
Et sådant tilsyn har imidlertid ikke været ført med de 
fleste af de projekter, Retten har kontrolleret under 
revisionsbesøg. 
Konklusioner og henstillinger 
5.37. Af ovenstående bemærkninger fremgår det, at 
forvaltningen af programmerne og forvaltningen af 
projekterne er behæftet med mangler; der er konstateret 
flest mangler i forbindelse med programmerne. Mangler­
ne vedrører medlemsstaternes udarbejdelse af de særlige 
programmer, Kommissionens vurdering heraf i forbin­
delse med godkendelsen af dem, analysen af deres 
virkninger, for så vidt angår opfyldelsen af målsætninger­
ne i grundforordningen og målsætningerne for den fælles 
landbrugspolitik, samt opfølgningen af deres gennemfø­
relse og den efterfølgende evaluering af dem. 
5.38. Det har med hensyn til den forudgående gennem­
gang af programmerne vist sig, at Kommissionen ikke for 
samtlige medlemsstater råder over de nødvendige oplys­
ninger og analyseredskaber til at gennemføre en effektiv 
strukturpolitik ved hjælp af hensigtsmæssige investerin­
ger. I sådanne tilfælde godkender Kommissionen pro­
grammerne uden at have et nøjagtigt kendskab til den 
eksisterende oplagringskapacitet i Fællesskabet og i de 
enkelte regioner. 
5.39. De særlige programmer fremlægges i virkelig­
heden blot som en ren formalitet; de burde i stedet danne 
grundlag for en effektiv planlægning, der tager sigte på at 
forbedre landbrugsstrukturen. Endvidere indebærer den 
omstændighed, at programmerne er udarbejdet i en rent 
national, eller endog regional sammenhæng, at der ikke er 
nogen kohærens med hensyn til målsætningerne i 
fællesskabssammenhæng. En sådan kohærens kan kun 
etableres, hvis der sker en samordning af samtlige 
programmer. 
5.40. Især hvad angår havnesiloer, er koordinering 
endnu vigtigere, når de regioner, hvor siloerne etableres, 
støder op til hinanden. Retten undrer sig i øvrigt over, at finansiering af sådanne projekter prioriteres. Der er i 
virkeligheden tale om investeringer, der i højere grad er i 
korneksportvirksomhedernes interesse end i landbruger­
nes. Endvidere udgør de projekter vedrørende havnesi­
loer, der finansieres af Fællesskabet, som regel kun en lille 
del af de investeringer, som støttemodtagerne foretager 
på dette område. 
5.41. Hvad angår gennemførelsen af de egentlige 
programmer, dvs. gennemførelsen af de planlagte 
projekter, foreligger der i Kommissionen ingen oplys­
ninger om, hvor vidt fremskredent hvert enkelt særligt 
program er, eller hvorledes investeringerne faktisk 
udnyttes. Denne mangel er særlig alvorlig, så meget mere 
som Retten under sine revisionsbesøg har kunnet 
konstatere, at de i visse medlemsstater etablerede 
oplagringsfaciliteter anvendes helt eller delvist til inter-
ventionsformål. Imidlertid giver fondens medvirken til 
finansiering af oplagringskapacitet anledning til to 
bemærkninger. For det første indebærer dette en dobbelt 
udgift for Fællesskabet til en og samme økonomiske 
aktivitet, nemlig finansiering af kapacitet og udredelse af 
omkostninger ved oplagring. For det andet kan det 
tilskynde støttemodtagerne til at gå ind i aktiviteter, hvis 
rentabilitet afhænger af interventionsordningerne, og 
som eventuelt ikke ville være profitable, hvis der senere 
gennemførtes en stramning af disse ordninger. 
5.42. Det skal afslutningsvis bemærkes, at det som følge 
af manglen på oplysninger og analyse både i Kommissio­
nen og i medlemsstaterne, hvad angår resultaterne af de 
gennemførte programmer, ikke er muligt at fastslå, om 
fællesskabsmålsætningerne er opfyldt. 
5.43. Hvis Kommissionen ønsker at skabe effektive og 
hensigtsmæssige ordninger inden for rammerne af den 
pågældende forordning, bør den gøre disse ordninger 
mere hensigtssvarende, mere kohærente og forenelige 
med fællesskabsmålsætningerne. Ordningerne bør gøres 
til genstand for en systematisk opfølgning, der ville sætte 
Kommissionen i stand til at styre udviklingen i oplag­
ringskapaciteten for korn og afpasse den efter de nye 
retningslinjer under den fælles landbrugspolitik. 
BEMÆRKNINGER FRA 
SÆRBERETNINGEN OM FÆLLESSKABETS 
BISTAND TIL FREMSKYNDELSE AF 
LANDBRUGSUDVIKLINGEN I 
GRÆKENLAND 
5.44. Retten vedtog den 7. oktober 1987 en særberet­
ning om Fællesskabets bistand til fremskyndelse af 
landbrugsudviklingen i Grækenland (9); bistanden til 
dette land er omhandlet i forskellige særforordninger 
udstedt af Rådet i 1982, 1983 og 1984. 
96 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
5.45. Retten har i denne særberetning bemærket, at 
iværksættelsen af EF's bistand til fremskyndelse af 
landbrugsudviklingen i Grækenland er præget af et 
misforhold mellem den meget omfattende regulering i 
EF-bestemmelserne og den meget begrænsede kontrol 
med bestemmelsernes gennemførelse både på EF-plan og 
på centralt, regionalt og lokalt plan i medlemsstaten. 
5.46. Dette misforhold er en følge af, at man har valgt at 
lægge større vægt på de finansielle overførsler til 
projekterne end på de forventede resultater i form af en 
økonomisk udvikling og en strukturforbedring. 
5.47. Et program bør ikke slet og ret bestå af en række 
forskellige foranstaltninger. Det må først og fremmest 
være et middel til at kunne foretage en udvælgelse af de 
foranstaltninger, man vil give særlig vægt med henblik på 
de bestemte resultater, som ønskes nået. Dette er ikke 
tilfældet, når et program hovedsaglig betragtes som 
vejledende, og når endog den periode, hvori der kan ydes 
støtte til foranstaltninger, opfattes på forskellig måde. 
5.48. Forskellige konkrete tilfælde, som der er redegj ort 
for i særberetningen, viser, at der med hensyn til støtteberettigelsen er behov for en vedvarende informa­
tionsindsats og konstant bistand for at fremhæve 
formålene med EF-ordningen og for at undgå, at støtten 
ydes til udgifter, som er mindre virkningsfulde. 
5.49. Der bør også lægges den fornødne vægt på 
behovet for at kontrollere gennemførelsen. Programmer 
af et omfang som programmerne vedrørende Fællesska­
bets bistand til fremskyndelse af landbrugsudviklingen i 
Grækenland kan ikke gennemføres tilfredsstillende, hvis 
der ikke fra starten tages de nødvendige forholdsregler i 
forbindelse med tilsynet og kontrollen. 
5.50. De talrige foranstaltninger, der er truffet til fordel 
for det græske landbrug, er udtryk for, at man ønsker at 
opnå en betydelig strukturforbedring. De vidner dog 
samtidig om en manglende helhedsopfattelse, som kan 
hindre, at de tilsigtede mål også faktisk realiseres. Der er 
særlig grund til at fremhæve disse forhold, fordi der er fare 
for, at de også vil gøre sig gældende med hensyn til 
gennemførelsen af De Integrerede Middelhavsprogram­
mer. 
(•) 
(2) 
(3) 
(4) 
(5) EFT L 51 af 23.2.1977, s. 1; forordning senest ændret ved 
Rådets forordning nr. 1760/87 af 15.6.1987 (EFT L 167 af 
26.6.1987, s. 1). 
EFT L 128 af 19.5.1975, s. 1. 
EFT L 93 af 30.3.1985, s. 1. 
EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 7.15-7.16. 
Årsberetning for regnskabsåret 1985, pkt. 5.20 (e), (EFT C 
321 af 15.12.1986) og årsberetning for regnskabsåret 1986, 
pkt. 7.46 (EFT C 336 af 15.12.1987). (6) 
(7) 
(8) 
(9) Kriterierne offentliggøres siden 1980. 
Artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 1932/84 af 19.6.1984 
(EFT L 180 af 7.7.1984, s. 1). Tidligere blev fristen fastsat af 
Kommissionen i beslutningen om ydelse af støtte. 
EFTL 197 af 22.7.1978, s. 1. 
Der er givet meddelelse om denne beretning i EFT C 326 af 
5.12.1987; den kan rekvireres ved henvendelse til Rettens 
sekretariat. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 97 
KAPITEL 6 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) 
6.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 6.1 —6.4 
Metode til analyse af udnyttelsen af infrastrukturer, hvortil der er ydet støtte 6.5 — 6.12 
Resultaterne vedrørende udnyttelsen af infrastrukturerne 6.13 — 6.58 
Vejinfrastruktur 6.13 — 6.22 
Bruttoudnyttelse 6.13—6.17 
Nettoudnyttelse 6.18—6.22 
Havneinfrastruktur og indre vandveje 6.23 — 6.32 
Bruttoudnyttelse 6.23 — 6.26 
Nettoudnyttelse 6.27 — 6.31 
Indre vandveje 6.32 
Infrastruktur på vandbygningsområdet 6.33 — 6.42 
Bruttoudnyttelse 6.33 — 6.37 
Nettoudnyttelse 6.38 — 6.42 
Infrastruktur på energiområdet 6.43 — 6.49 
Bruttoudnyttelse 6.43 — 6.45 
Nettoudnyttelse 6.46 — 6.49 
Industriområder og forhåndsopførte industribygninger 6.50 — 6.56 
Bruttoudnyttelse 6.50 — 6.54 
Nettoudnyttelse 6.55 — 6.56 
Infrastruktur på telekommunikationsområdet 6.57 — 6.58 
Indvirkningen på priserne og de nærmere retningslinjer for forvaltning af 
infrastrukturerne 6.59 — 6.67 
Konklusioner og henstillinger 6.68 — 6.75 
Særberetning om anvendelse af den integrerede metode ved Fællesskabets 
finansiering af foranstaltninger med strukturelt sigte 6.76 — 6.84 
INDLEDNING 
6.1. Den Europæiske Fond for Regionaludvikling 
(EFRU) blev oprettet ved Rådets forordning (EØF) nr. 
724/75 af 18. marts 1975(0, som ændret ved Rådets 
forordning (EØF) nr. 214/79 af 6. februar 1979 (2), jf. nu 
(!) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. den nye rådsforordning (EØF) nr. 1787/84 af 19. juni 
1984 (3), der trådte i kraft den 1. januar 1985. Fondens 
formål er at bidrage til at afhjælpe de væsentligste 
regionale uligheder i Fællesskabet ved at yde finansielle 
bidrag til udviklingen og den strukturelle tilpasning i 
tilbagestående regioner samt til omstillingen i industriom­
råder i tilbagegang. Fonden finansierer en del af de 
udgifter, medlemsstaterne afholder med henblik på at 
98 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
gennemføre fællesskabsprogrammer, nationale program­
mer af interesse for Fællesskabet samt undersøgelser og 
projekter. 
6.2. Fra 1975 til 1986 blev 98 % af Fondens støtte givet 
til projekter, herunder først og fremmest infrastruktur­
projekter. Således androg støtten til infrastruktur­
projekter i denne periode 14 032 mio ECU, hvilket 
udgjorde 81 % af EFRU's forpligtelser, og vedrørte 
24 832 projekter, dvs. 74 % af det samlede antal 
projekter; hvortil der er ydet støtte. 
6.3. I henhold til forordning (EØF) nr. 724/75 kunne 
fonden kun finansiere infrastrukturer, hvis disse udgjorde 
en umiddelbar eller nødvendig forudsætning for direkte 
produktive investeringer. I 1979 blev støtteberettigelses­
kriteriet udvidet. EFRU kunne fremover deltage i 
gennemførelsen af projekter vedrørende »infrastruktur, 
der bidrager til udviklingen af den region eller det 
område, hvor sådanne investeringer foretages«, »for så 
vidt dette kan dokumenteres i de regionale udviklings­
programmer«. Det blev i denne forordning desuden 
fastsat, at den støtte, der ydes til investeringer i 
infrastruktur, over en periode på tre år ikke måtte 
overstige 70 % af det samlede støttebeløb. Da dette loft til 
stadighed blev overskredet, blev der ved Rådets afgørelse 
af 29. november 1983 (4) hjemlet mulighed for at 
overskride denne tærskel i perioden 1981-1983. 
6.4. I forordning (EØF) nr. 1787/84 fastholdes det 
princip, at der skal henvises til det regionale udviklings­
program, og forordningen indeholder en liste over de 
kategorier af infrastruktur, som Fonden ikke yder støtte 
til. Hvad angår tildeling af støtte fra Fonden, er det 
desuden i forordningen fastsat, at medlemsstaterne og 
Kommissionen skal søge at sikre, at en passende del (om 
muligt 30 %) af EFRU's midler anvendes til investeringer 
i industrien. I praksis er man som følge af et utilstrække­
ligt antal ansøgninger om støtte til projekter inden for 
industrien aldrig nået op på denne procentuelle andel; 
tværtimod lå andelen af de beløb, der er anvendt til fordel 
for infrastrukturprojekter, på 78 % i 1985,84 % i 1986 og 
91 % i 1987. 
METODE TIL ANALYSE AF 
UDNYTTELSEN AF INFRASTRUKTURER, 
HVORTIL DER ER YDET STØTTE 
6.5. Retten har i betragtning af det store støttebeløb, 
EFRU yder til infrastrukturer, og den betydning, som 
tillægges disse infrastrukturer inden for rammerne af 
regionaludviklingspolitikken, søgt at kortlægge og 
vurdere, hvilken indvirkning de støttede infrastrukturer 
har på regionaludviklingen. 
6.6. Retten valgte at undersøge, i hvilken udstrækning 
de faciliteter blev udnyttet, der ved hjælp af støtte fra EFRU til fordel for ugunstigt stillede områder var 
etableret i disse områder. Hvis udnyttelsen af ny 
infrastruktur er lig nul, vil indvirkningen på den regionale 
udvikling også være det. Udnyttes projektet derimod i 
fuldt omfang, vil dets bidrag til udviklingen i regionen 
være størst muligt. Der er således en sammenhæng mellem 
udnyttelsesgraden for infrastrukturer og disses indflydel­
se på udviklingen, hvad angår såvel den direkte indflydel­
se som den indirekte, der dog i almindelighed først kan 
registreres efter nogen tids forløb. 
6.7. Imidlertid er bruttoudnyttelsesgraden i sig selv ikke 
et tilstrækkeligt grundlag for bedømmelse af bidraget til 
den regionale udvikling. I virkeligheden afhænger et nyt 
projekts eventuelle indvirkning på den regionale økono­
mi ikke så meget af den generelle udnyttelse heraf 
(bruttoudnyttelsen), men mere af de regionale økonomi­
ske beslutningstageres udnyttelse (nettoudnyttelsen). For 
at nå frem til nettoudnyttelsen bør man således tage 
hensyn til udnyttelse, der ikke kan henføres til de 
økonomiske beslutningstagere på regionalt plan, og 
udnyttelse, der set i forhold til tidligere ikke udgør en øget 
anvendelse af de etablerede infrastrukturer. Sagt på en 
anden måde bør der tages hensyn til virkningerne af 
overførsel, substitution, eksport og normal efterspørgsel. 
I tilfælde af udvidelse eller udskiftning omfattende 
udvidelse af et anlæg bør analysen naturligvis kun vedrøre 
nettokapacitetsforøgelsen. 
6.8. Overførsel betyder, at aktivitet overføres til den nye 
infrastruktur fra anden infrastruktur i samme region. 
Substitution har samme virkning som overførsel, men i 
dette tilfælde overføres der aktivitet til den nye infrastruk­
tur fra lignende faciliteter uden for regionen. De nye 
faciliteter medfører en ændring af udbuddet i regionen 
uden dog at indebære en forøgelse af aktivitetsniveauet. 
Eksport dækker tilfælde, hvor den nye infrastruktur 
udnyttes af økonomiske beslutningstagere uden for 
regionen. Endelig bør der, for at nettoudnyttelsesgraden 
så nøjagtigt som muligt afspejler indvirkningen på 
regionen, fra bruttoudnyttelsen trækkes den stigning i 
udnyttelsen, der kan henføres til den normale vækst i den 
regionale efterspørgsel, der har fundet sted mellem 
tidspunktet for ibrugtagning af faciliteterne og tidspunk­
tet for måling af udnyttelsen heraf (virkningerne af 
normal efterspørgsel). Ved normal vækst i den regionale 
efterspørgsel forstås den vækst, der ville have fundet sted 
uafhængigt af etableringen af den nye infrastruktur. 
6.9. Det bør bemærkes, at investeringerne som hovedre­
gel ikke blot fører til en forøgelse af kvantiteten af de 
faciliteter, der stilles til rådighed for brugerne, men også 
indebærer en forbedring af disses kvalitet. De kvalitative 
forbedringer kan antage forskellige former (øget færdsels­
sikkerhed i forbindelse med veje, afkortning af anløbs-
tiden i forbindelse med havne, øget forsyningssikkerhed i 
forbindelse med energi, bedre fremføringskvalitet inden 
for telekommunikation, osv.). For at de kvalitative 
forbedringer imidlertid kan bidrage til den regionale 
udviklingsproces, bør de med tiden føre til en stimulering 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 99 
af de økonomiske aktiviteter og normalt også til en 
forøgelse af udnyttelsesgraden for infrastrukturerne. 
6.10. Ved vurderingen af de resultater, Retten nåede 
frem til, for så vidt angår udnyttelsen af infrastruktu­
rerne, har den taget hensyn til udelelighedsaspektet, dvs. 
den omstændighed, at den nye kapacitet, der skal 
etableres, af teknisk-økonomiske grunde skal overstige 
efterspørgslen på kort sigt. Derfor skal en margen for 
underudnyttelse i begyndelsen betragtes som acceptabel; 
det afgørende er, at denne margen derefter med tiden 
reduceres. 
6.11. Den fremgangsmåde, der er beskrevet i punkterne 
ovenfor, er blevet anvendt i forbindelse med de spørge­
skemaer om udnyttelsen af infrastrukturer i de senere år, 
ved hjælp af hvilke der er indhentet svar fra de nationale 
myndigheder. 
6.12. Det bør understreges, at Rettens undersøgelser 
ikke omfatter cost/benefit-analyser eller analyser af 
alternative projekter. Projekterne er gennemgået i den 
form, hvori de er vedtaget af de nationale myndigheder og 
udvalgt af EFRU. I øvrigt er der heller ikke taget hensyn 
til virkninger, der er forbundet med anlægsperioden, idet 
disse i sagens natur er af midlertidig karakter. Hovedsig­
tet med den anvendte fremgangsmåde var således at 
fastslå, i hvilket omfang de finansierede infrastrukturer 
udnyttes, med henblik på at foretage en vurdering af 
infrastrukturernes betydning for den regionale udvikling. 
RESULTATERNE VEDRØRENDE 
UDNYTTELSEN AF 
INFRASTRUKTURERNE 
Vejinfrastruktur 
Bruttoudnyttelse 
6.13. Retten har indhentet oplysninger om udnyttelsen 
af over 50 vejafsnit, til hvis opførelse EFRU har ydet et 
eller flere støttebeløb. Det blev i over 60 % af tilfældene 
konstateret, at de nyanlagte veje blev udnyttet i et omfang 
af under 50 % af kapaciteten. 
6.14. I en fjerdedel af tilfældene ville den eksisterende 
infrastruktur have kunnet klare den konstaterede trafik-
forøgelse, og det fremgår således heraf, at den nye infrastrukturs bidrag til udviklingen indtil dato har været 
beskedent. Dette er konstateret i forbindelse med 
forskellige vejafsnit i Frankrig: RN 106 (Languedoc-
Roussillon), RN 21 (Aquitaine) og RN 11 (Poitou-
Charentes). Lignende tilfælde er under revisionsbesøg 
også observeret i Irland (den vestlige del), i Italien 
(Apulien), i Nederlandene (Limburg) og i Det Forenede 
Kongerige (den nordvestlige del). 
6.15. I andre tilfælde, hvor det har vist sig, at 
prognoserne for udviklingen i de pågældende områder 
har været lidet realistiske og næppe har kunnet realiseres, 
udnyttes vejene kun i beskedent omfang. Således blev 
f.eks. i Skotland East-Fife regionalvejen planlagt som 
følge af en forventet ekspanderende udvikling i den nye by 
Glenrothes, som aldrig blev til virkelighed. Noget 
tilsvarende gør sig gældende i Nederlandene med hensyn 
til den vej, der fører til havnen i Eemshaven, der ved hjælp 
af støtte fra EFRU blev anlagt i 70'erne, og hvis udvikling 
har ligget langt under forventningerne. 
6.16. Noget tilsvarende har også kunnet konstateres for 
så vidt angår containerterminalen i Bettembourg i 
Luxembourg. Terminalen er beregnet på at kunne klare 
12 000 containere om året, men i virkeligheden udnyttes 
kun 15 % af dens kapacitet. Det antal stillinger, der er 
tilknyttet driften af dette projekt (fem), ligger fortsat langt 
under det forventede antal (ti). Det bør i øvrigt bemærkes, 
at der allerede var opført konkurrerende anlæg i 
naboregionerne, som også er berettigede til at modtage 
støtte fra EFRU (Athus i Belgien og Garolor i regionen 
Metz i Frankrig). 
6.17. I visse tilfælde udnyttes projekterne kun i 
beskedent omfang, fordi de indgår som en del af et større 
projekt, som ikke er blevet færdiggjort. Dette er tilfældet 
med tilkørselsvejen til Moss Side i den nordvestlige del af 
Det Forenede Kongerige, hvor fuld udnyttelse afhænger 
af, at vejnettet i området færdiggøres. 
Nettoudnyttelse 
6.18. En gennemgang af nettoudnyttelsesgraden viser, 
at denne i over 85 % af tilfældene ligger under 50 %, og 
henved 45 % af projekterne har endog en nettoudnyttel­
sesgrad på under 20 %. Denne forskel mellem nettoud­
nyttelsen og bruttoudnyttelsen kan hovedsagelig forkla­
res med de betydelige virkninger af overførsel. 
6.19. For visse vejes vedkommende, herunder ofte veje, 
der er anlagt i udkanten af byer, kan bruttoudnyttelsen 
betragtes som tilfredsstillende. En nærmere analyse af 
trafikken viser dog, at en betydelig del af denne er omlagt 
fra konkurrerende veje. Dette gælder helt klart N 1-vejen i 
Irland, et projekt vedrørende Calder Valley-vejen i den 
nordvestlige del af Det Forenede Kongerige, og hvad 
100 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
angår Frankrig især projekterne vedrørende RN 106 
(omfartsvej ved Nimes og omkørselsvej ved Alés). 
6.20. Det har med en række af de vejprojekter, der er 
forelagt for EFRU, ikke været formålet at sikre en 
udvikling i vejtrafikken, der er i overensstemmelse med 
målsætningerne for den økonomiske udvikling; det har 
snarere været sigtet at forbedre færdselsvilkårene. Selv 
om gennemførelsen af disse arbejder gør tilværelsen 
lettere for indbyggerne i de pågældende regioner, bør det 
understreges, at en sådan målsætning ikke har meget at 
gøre med bestræbelserne for at rette op på ubalancer i den 
økonomiske udvikling. EFRU har således ydet støtte til 
forskellige vejarbejder (belysning, forbedring af sikker­
heden, osv.) på motorvejen mellem Patras og Korinth i 
Grækenland. I Frankrig var sigtet med arbejder, der blev 
udført på RN 21 ved Bergerac og RN 106 ved Florac ikke 
så meget at øge trafikkapaciteten på de pågældende veje, 
men snarere at forbedre trafikforholdene. Disse forbed­
ringer af kvalitativ art har endnu ikke ført til nogen 
mærkbar stigning i udnyttelsen af disse infrastrukturer. 
6.21. I Italien er der ydet støtte til en lang række 
projekter vedrørende udbedring af veje i landdistrikter, 
der forbinder forskellige gårde. Af de tilfælde, Retten 
gennemgik i Molise, fremgik det, at disse veje kun 
udnyttes meget lidt, og at investeringerne ikke har haft 
betydning for udviklingen i regionens økonomi. Yderme­
re er forvaltningsorganerne som følge af utilstrækkelige 
midler ikke i stand til at sørge for en passende 
vedligeholdelse. Der er i virkeligheden tale om arbejder, 
der hovedsagelig tager sigte på at bevare landbo- og 
landbrugssamfundene, som kunne finansieres ved hjælp 
af støtte fra EUGFL, Udviklingssektionen (Rådets 
forordning (EØF) nr. 1760/78 af 28. juli 1978 (5)), men 
som ikke indgår i en strategi for fjernelse af ubalancer i 
udviklingen. 
6.22. Det kan som en generel konklusion anføres, at 
sigtet med de iværksatte vejarbejder — omend disse i visse 
tilfælde kan være berettigede som følge af flaskehalse — 
hovedsagelig har været at afhjælpe en normal forøgelse af 
trafikken, og at de kun på meget lang sigt vil have en 
indvirkning på den regionale økonomiske udvikling. 
Disse projekter henhører i højere grad under normale 
arbejder vedrørende udbedring og udvidelse af vejnettet 
end under en politik for regionaludvikling. 
Havneinfrastruktur og indre vandveje 
Bruttoudnyttelse 
6.23. Hvad angår havneanlægsarbejder, har EFRU 
ydet støtte til projekter, der i nogle tilfælde tog sigte på at øge anlæggenes anløbskapacitet og i andre på ombygning 
heraf, således at de kunne anløbes af de større skibe, som 
man mere og mere går over til at benytte. I de fleste 
tilfælde er bruttoudnyttelsesgraden lig med eller over 
50 %. 
6.24. Manglen på en sammenhængende og samordnet 
forvaltning og planlægning kan udgøre en hindring for en 
optimal og effektiv udnyttelse af de anlæg, hvortil der er 
ydet støtte. EFRU har således i Italien ydet støtte til 
opførelse af nye kajanlæg på havnen i Termoli uden 
hensyn til, at der ikke findes noget helhedsprogram for 
udbygningen af de forskellige havne ved den sydlige del af 
Adriaterhavet, som kan sikre en specialisering på de 
forskellige former for skibsfart og en høj udnyttelsesgrad 
for anlæggene. Retten omtalte lignende forhold i 
Skotland i årsberetningen for regnskabsåret 1983 (6). 
6.25. Visse ekstra investeringer er nødvendige for at 
gøre de opførte havneanlæg brugbare, og i en række 
tilfælde foretages disse investeringer ikke. Således blev der 
på havnen i Tarent i Italien opført en mole, der kan 
anvendes til flere forskellige formål; selv om den har 
eksisteret i flere år, anvendes den imidlertid på grund af 
mangel på det nødvendige udstyr kun i nødstilfælde. 
6.26. I andre tilfælde har de økonomiske og tekniske 
forhold, som projektet var baseret på, ændret sig i en 
sådan grad, at prognoserne for udnyttelse er blevet 
urealistiske. Således blev havnen i Cagliari på Sardinien 
projekteret på et tidspunkt, hvor udviklingen i container­
trafikken endnu var på sit højeste. Da arbejderne er blevet 
forsinket, er havneanlægget endnu ikke driftsklart, og det 
anslås, at dets kapacitet kun vil blive udnyttet i et omfang 
af 50 %, mens de allerede etablerede havneanlæg på 
Sardinien langt fra udnyttes fuldt ud. 
Nettoudnyttelse 
6.27. Nettoudnyttelsen er beskeden for to tredjedele af 
de gennemgåede projekter, som derfor næppe har haft 
nogen indvirkning på udviklingen i skibsfarten til og fra 
den pågældende region, og deres bidrag til den regionale 
udvikling har været begrænset. Dog kan tilstedeværelsen 
og driften af havneinfrastrukturer, hvortil der er ydet 
støtte, i visse tilfælde føre til øget beskæftigelse på det 
pågældende havneanlæg. 
6.28. Med henblik på at erstatte en ældre havn, hvor der 
var problemer med tilsanding, og som var vanskelig at 
anløbe, og for at fordoble kapaciteten er der anlagt en ny 
havn på øen Juist i Forbundsrepublikken Tyskland. Selv 
om de omtalte forhold har kunnet berettige afgørelsen om 
at udskifte den eksisterende infrastruktur, bør det 
bemærkes, at den forøgede kapacitet ikke har ført til en 
stigning i trafikken, idet denne ligger på et uændret 
niveau. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 101 
6.29. Andre havneprojekter har gjort det muligt at 
koncentrere særlige former for trafik på bestemte anlæg. 
Der er således på havnen i Tarent i Italien blevet anlagt en 
særlig mole til ladning og losning af jern- og stålproduk­
ter. I Frankrig er der på havnen i La Rochelle etableret et 
nyt kajanlæg til ladning og losning af træ. Selv om disse to 
anlægs kapacitet praktisk talt udnyttes fuldt ud, har deres 
egentlige virkning været, at trafik, der før i tiden var 
fordelt på flere forskellige anlæg, er blevet koncentreret 
på disse nye anlæg, uden at ibrugtagningen af dem dog 
har haft en reel indvirkning på den samlede trafik i de 
pågældende havne. Den omfattende overførsel, som 
Retten har konstateret, begrænser kraftigt disse anlægs 
indvirkning på den regionale udvikling. 
6.30. I andre tilfælde udnyttes de etablerede anlæg 
hovedsagelig til fordel for andre regioner end den, hvori 
de er placeret. Dette gælder den allerede omtalte havn i 
Cagliari, der efter planen skulle tjene som knudepunkt for 
containertrafikken i Middelhavet, dvs. en funktion, som 
kun i meget beskedent omfang skaber værditilvækst. En 
lignende eksporteffekt kan også registreres i forbindelse 
med havnen i Sete (Frankrig). Virkningerne af de store 
gennemførte projekter for udviklingen i regionen som 
sådan er stærkt begrænsede, eftersom over 65 % af 
skibstrafikken hverken udgår fra regionen eller har denne 
som destination. I øvrigt drejer det sig for 40 %'s 
vedkommende om trafik, der er omlagt fra konkurreren­
de havne, især fra havnen i Bordeaux, der også ligger i et 
støtteberettiget område, og hvortil EFRU også har ydet 
støtte. 
6.31. Det bør afslutningsvis anføres, at selv om de 
havneanlæg, der er etableret ved hjælp af støtte fra 
EFRU, øjensynligt ofte udnyttes i et tilfredsstillende 
omfang (bruttoudnyttelsen), er deres indvirkning på den 
regionale udvikling (nettoudnyttelsen) fortsat beskeden. 
Indre vandveje 
6.32. EFRU har ydet støtte til to projekter vedrørende 
indre vandveje i Languedoc-Roussillon: det første 
vedrører udvidelsen og uddybningen af et afsnit af 
Rhone-kanalen, der forbinder havnen i Sete med Rhone-
floden. Virkningerne af denne investering vil først slå 
igennem langt ude i fremtiden, for så vidt som afsnittet 
først virkelig kan udnyttes, når de andre kanalafsnit er 
blevet udvidet og uddybet tilsvarende. Det andet projekt 
vedrører som led i en modernisering af Canal du Midi 
erstatning af syv kammersluser med et nyt skibsløfteværk. 
Imidlertid har de franske myndigheder opgivet projektet 
vedrørende modernisering af kanalen, især fordi flod-
transporten næsten helt er forsvundet, fortrængt af den 
konkurrerende landevejs- og jernbanetransport på denne 
strækning. I øvrigt blev projektet standset, før det nye 
løfteværk var helt driftsklart. EFRU har bidraget til en 
investering, som ikke udnyttes i praksis, og dette projekts indvirkning på den regionale udvikling vil stort set 
forblive lig nul. 
Infrastruktur på vandbygningsområdet 
Bruttoudnyttelse 
6.33. Retten har gennemgået henimod 40 projekter 
inden for vandbygningssektoren. Den ene halvdel af disse 
projekter vedrørte vandindvinding og -forsyning, den 
anden halvdel opsamling og rensning af spildevand. Det 
drejede sig som hovedregel om at forbedre og forøge 
kapaciteten for allerede eksisterende anlæg. 
6.34. Bruttoudnyttelsen kan i over 60 % af tilfældene 
betragtes som tilfredsstillende, og fem anlæg blev endog 
udnyttet fuldt ud i årene efter idriftsættelsen. 
6.35. At nogle projekter udnyttes i mindre grad, 
skyldes, at prognoserne for befolkningsudviklingen og 
udviklingen i den økonomiske aktivitet i de pågældende 
områder har vist sig ikke at være ret pålidelige. Dette er 
tilfældet i forbindelse med vandforsyningsprojekter, som 
f.eks. Megget-projektet i Skotland og Castlebar-projektet 
i Irland, og projekter vedrørende behandling af spilde­
vand, såsom projektet i Shanganagh i Irland og projektet i 
Garnock i Skotland. 
6.36. I andre tilfælde udnyttes projekterne ikke eller 
udnyttes ikke særlig effektivt, fordi der mangler det 
nødvendige udstyr til at sikre fuld udnyttelse. Således 
udnyttes to vandforsyningsanlæg i Alghero-området på 
Sardinien fortsat ikke, fordi de bygværker, som er 
nødvendige for anlæggenes drift, på grund af manglende 
finansiering endnu ikke er opført. Retten havde allerede i 
årsberetningen for regnskabsåret 1984 (7) anført, at en 
række vandforsyningsanlæg på Sicilien ikke var driftskla­
re, fordi de nødvendige midler til at færdiggøre dem ikke 
var til rådighed. 
6.37. EFRU har i Apulien i Italien ydet betydelige 
midler til at sikre vandforsyningen fra et reservoir bag en 
dæmning på Sinni-floden. Det monterede vandforsy-
ningsudstyr udnyttes for over to tredjedeles vedkommen­
de fortsat ikke, og dæmningen afgiver kun 9 m3 i sekundet 
mod de planlagte 38, idet det nødvendige udstyr, der er en 
forudsætning for normal drift, mangler. I øvrigt er der i 
den samme region igangsat omfattende reguleringsar-
bejder på Locone-floden. Den dæmning, der udgør 
hovedkomponenten af dette anlæg er, selv om den blev 
færdiggjort i 1986, endnu ikke driftsklar, og det vides 
ikke, hvornår den vil blive det, idet supplerende 
vandforsyningsanlæg endnu ikke er etableret. I stedet for 
102 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
at sprede kræfterne på programmer, som kun udnyttes i 
ringe omfang, ville det være bedre at gå frem trin for trin 
og sørge for, at de allerede etablerede anlæg anvendes 
bedst muligt. 
Nettoudnyttelse 
6.38. Nettoudnyttelsen for projekterne ligger i to 
tredjedele af de gennemgåede tilfælde under 50 %. Den er 
ofte højere i landområder end i by- eller industriområder, 
hvor projekterne i mange tilfælde tager sigte på at erstatte 
eller forbedre allerede eksisterende infrastrukturer. 
Således udnyttes kloaknettet i Hyndburn Valley og 
vandrensningsanlæggene i Martholme i den nordvestlige 
del af Det Forenede Kongerige i meget stort omfang, 
netop fordi de erstatter og supplerer ældre anlæg, der ikke 
længere er i drift. På samme måde føres en del af de 
vandmængder, der tidligere blev behandlet i andre anlæg, 
nu til rensningsanlægget og samleledningsnettet i 
Ringsend i Dublin-området i Irland. 
6.39. Et lignende tilfælde blev konstateret i Leixlip, der 
også ligger i Dublin-området, hvor EFRU har ydet støtte 
til opførelse af et nyt rensningsanlæg, der opsamler vand 
fra ældre anlæg og nye udstykninger. Det nye anlæg har 
ikke kapacitet til at rense den mængde spildevand, der 
opsamles, med det resultat, at spildevandet i visse 
perioder ikke renses, men udledes direkte, hvorved 
projektets effektivitet reduceres. Ved en bedre planlæg­
ning af arbejderne ville man have kunnet undgå de 
ulemper, som forhold af denne art medfører. 
6.40. I visse tilfælde har økonomisk udvikling ikke 
været sigtet med anlægsarbejderne. Således blev der i 
Termoli i Italien anlagt et nyt net af samleledninger, og 
opført et nyt anlæg til behandling af spildevand. Da det 
pågældende område hovedsagelig er et boligområde, 
afspejler udnyttelsen af disse anlæg ikke en stigning i 
aktiviteterne inden for produktionssektoren. 
6.41. De fleste projekter inden for vandbygnings-
sektoren tager i højere grad sigte på at løse de generelle 
problemer, som den normale udvikling i efterspørgslen 
inden for vandindvindings- eller vandrensningssektoren 
giver anledning til, end på at bidrage til den regionale 
udvikling. 
6.42. En dæmning på Ardéche-floden i Frankrig, 
hvortil der er ydet støtte, har også vist sig at være et 
projekt, der, selv om det udnyttes, ikke bidrager til den 
regionale udvikling. Projektet tager hovedsagelig sigte på 
at afbøde virkningerne af udledningen af vand i 
forbindelse med driften af vandkraftværket i Montpezat. 
Formålet med at opføre dette bygværk var også at skabe 
grundlag for en forbedret vandforsyning og for en 
udvikling af turismen på Ardéche-flodens bredder. Hvad angår disse aspekter, der ville have kunnet udgøre et reelt 
bidrag til den regionale udvikling, er der endnu ikke taget 
nogen initiativer. 
Infrastruktur på energiområdet 
Bruttoudnyttelse 
6.43. For de fleste projekter på energiområdet ligger 
bruttoudnyttelsesgraden på over 50 %, hvilket forekom­
mer at være tilfredsstillende. I visse tilfælde vil den 
etablerede kapacitet, selv om bruttoudnyttelsesgraden er 
relativt høj, imidlertid først blive udnyttet fuldt ud efter 
en periode på 25 til 30 år. 
6.44. Der er registreret en ret lav udnyttelsesgrad for en 
højspændingsledning til meget høje spændinger i Aquitai-
ne, der anvendes sideløbende med et allerede eksisterende 
anlæg, og den overførte energimængde afspejler ikke en 
betydelig stigning i efterspørgslen i regionen. 
6.45. EFRU har i Skotland ydet støtte til opførelse af et 
nyt varmekraftværk i Lerwick på Shetlandsøerne, som 
skulle supplere et gammelt anlæg. Retten har konstateret, 
at produktionen på det nye anlæg er lavere end 
produktionen på det gamle, hvilket viser, at udvikling af 
nye aktiviteter ikke har berettiget opførelsen af dette nye 
anlæg. 
Nettoudnyttelse 
6.46. Nettoudnyttelsesgraden for projekterne, herunder 
især de projekter, der vedrører elproduktion, er meget lav. 
Dette skyldes, at en regions elproduktion takket være 
sammenkoblingen af elforsyningsnettene i det pågælden­
de land uden videre kan eksporteres og kun i meget ringe 
omfang forbruges i den region, hvor energien produceres. 
6.47. EFRU har bidraget til at finansiere tre meget store 
elektricitetsværker i Grækenland (Assomata, Sfikia og 
Amyndeo). Hovedparten af deres produktion eksporteres 
via det nationale net til andre regioner, og kun 5 % af den 
producerede energi forbruges i den region, hvor elværker­
ne ligger, hvilket afspejler en normal stigning i efterspørg­
slen. Man kan på den baggrund konkludere, at de nye 
anlægs betydning med hensyn til et øget regionalt 
aktivitetsniveau hovedsagelig vil ligge i, at der skabes 
arbejdspladser i forbindelse med udvinding af brunkul, 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 103 
der kun bruges i elværket i Amyndeo; i øvrigt har der 
været betydelige forsinkelser med hensyn til oprettelsen af 
disse arbejdspladser. 
6.48. EFRU har ydet støtte til et projekt vedrørende 
opførelse af et vandkraftværk i tilknytning til Villerest-
dæmningen i Frankrig. I praksis går den producerede 
energi til øget eksport til andre områder, og projektet er 
derfor ikke medvirkende til at øge den økonomiske 
aktivitet i regionen. 
6.49. Som konklusion kan det anføres, at årsagen til, at 
elprojekterne kun har en beskeden indvirkning på den 
regionale udvikling, er, at der hovedsagelig føres en 
sektorbestemt og national politik, som ikke levner megen 
plads for regionale overvejelser. 
Industriområder og forhåndsopførte 
industribygninger 
Bruttoudnyttelse 
6.50. Retten har gennemgået henved 40 projekter 
vedrørende industriområder og forhåndsopførte indu­
stribygninger. Det drejer sig om at etablere faciliteter, der 
supplerer eksisterende faciliteter på området, gøre arealer 
brugbare til industrimæssige formål eller udvide sådanne 
arealer. Det blev konstateret, at disse industriområder 
eller forhåndsopførte industribygninger i 40 % af 
tilfældene blev benyttet i et omfang af under 50 %. 
6.51. I Irland er der i en lang række tilfælde ydet støtte til 
opførelse af forhåndsopførte industribygninger i de fem 
grevskaber, hvor Rettens tjenestemænd har aflagt besøg, 
men det skønnes på basis af oplysninger fra de lokale 
myndigheder, at kun 60 % af de etablerede arealer bliver 
benyttet. Ud af 15 anlæg af denne art, som har været 
genstand for Rettens revision, blev det konstateret, at kun 
syv blev benyttet fuldt ud. Fire andre blev slet ikke 
benyttet; to af disse havde ikke været benyttet i fem år 
eller mere, og i de øvrige tilfælde var der kun tale om delvis 
benyttelse, selvom anlæggene havde stået færdige i flere 
år. Disse bemærkninger ligger i forlængelse af de 
bemærkninger, Retten fremsatte med hensyn til Irland i 
årsberetningen for regnskabsåret 1983 (8). 
6.52. I Luxembourg benyttes industriområdet i Bascha-
rage fortsat i helt utilstrækkelig grad, samtidig med at der 
inden for en radius på under 30 km derfra er et andet 
industriområde under opførelse og i forvejen findes et 
andet område, der har en udnyttelsesgrad på under 50 %. 
6.53. EFRU har ydet støtte til et projekt i Grækenland, 
som indebar en udvidelse af arealet for industriområdet i 
Patras til mere end det dobbelte. Den udvidede del af 
arealet benyttes praktisk talt ikke, og det oprindelige 
område benyttes i et omfang af under 50 %. Noget tilsvarende er blevet konstateret i forbindelse med et 
industriområde i Papenburg i Forbundsrepublikken 
Tyskland og et andet område i Livingstone New Town i 
Skotland. 
6.54. Der opstilles i almindelighed ikke prognoser for, 
hvilken indvirkning på beskæftigelsen projekter vedrø­
rende industriområder eller lignende anlæg vil få. I 
Italien, hvor sådanne prognoser findes, har Retten 
konstateret, at de, for så vidt angår de ni reviderede 
områder, ikke har kunnet holde. Langt fra endda, idet 
antallet af arbejdspladser i to tredjedele af tilfældene er 
faldet i tiden fra datoen for støtteansøgningen til nu. 
Nettoudnyttelse 
6.55. Det bør bemærkes, at der er tale om en ikke 
ubetydelig overførselseffekt, for så vidt som benyttelsen 
af industriområderne og -bygningerne samt de hermed 
forbundne arbejdspladser kan være resultatet af, at der 
blot overføres virksomheder, som allerede er placeret i 
den pågældende region, hvilket mindsker indvirkningen 
på den regionale udvikling i et tilsvarende omfang. Dette 
er konstateret i Irland, hvor samtlige virksomheder, der 
har til huse i nye bygninger i Ballina, kommer fra 
regionen, og hvor 30 af de 45 arbejdspladser i industri­
komplekset blot er overført andre steder fra. En lignende 
situation er konstateret i forbindelse med de forhåndsop­
førte industribygninger i Sligo og Westport. Industriom­
rådet i Leeuwarden i Nederlandene benyttes i et omfang 
af 35 %, hvoraf kun 4 % kan henføres til aktiviteter, der 
er nyetablerede, eller som er skabt i regionen selv. Noget 
tilsvarende gør sig også gældende i Forbundsrepublikken 
Tyskland med hensyn til industriområdet Osthafen i 
Oldenburg, hvor benyttelsen for størstedelens vedkom­
mende er et resultat af overførsel af virksomheder fra 
omkringliggende områder. 
6.56. Selv om benyttelsen af industriområder og 
lignende anlæg i mange tilfælde kan betragtes som 
tilfredsstillende, bør myndighederne påse, at de i højere 
grad fungerer som centre, hvor der skabes nye aktiviteter i 
regionen, end som områder, hvor man blot samler i 
forvejen eksisterende aktiviteter. Kun hvis denne betin­
gelse opfyldes, kan sådanne anlæg på effektiv vis bidrage 
til en løsning på beskæftigelsesproblemerne. 
Infrastruktur på telekommunikationsområdet 
6.57. Gennemgangen af udnyttelsen af projekter inden 
for telekommunikation har vedrørt investeringer i 
Grækenland, Frankrig og Irland. Disse projekter kan 
opdeles på to store grupper: etablering af ledningsnet og 
fordelingsinstallationer. Hvad angår projekterne under 
den første gruppe, er der tale om arbejder, der udføres 
med det formål at tilfredsstille en efterspørgsel med en 
104 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
normal stigningstakt, og bruttoudnyttelsesgraden for 
disse projekter er rimeligt høj. Kapaciteten for projekter 
under den anden gruppe udnyttes derimod kun i 
forholdsvis beskedent omfang. 
6.58. Investeringerne i telekommunikation gør ganske 
vist de pågældende regioner mere attraktive og er 
nødvendige af hensyn til den regionale udvikling, men de 
planlægges sædvanligvis på nationalt plan med sigte på at 
klare den normale stigning i efterspørgslen. EFRU's 
støtte til de projekter, der er gennemgået, har praktisk 
taget ingen positiv indvirkning på de regionale investe­
ringsprogrammer, der udarbejdes af de kompetente 
nationale myndigheder. 
INDVIRKNINGEN PÅ PRISERNE OG DE 
NÆRMERE RETNINGSLINJER FOR 
FORVALTNING AF 
INFRASTRUKTURERNE 
6.59. Retten har under sin revision søgt at konstatere, 
om EFRU's støtte har haft nogen indvirkning på prisen 
på de tjenesteydelser, der præsteres i forbindelse med de 
nye infrastrukturer. En nedbringelse af disse priser vil i 
nogen grad råde bod på den underudvikling, der præger 
de ugunstigt stillede områder, og vil ved at stimulere 
efterspørgslen føre til, at infrastrukturerne udnyttes i 
højere grad. 
6.60. EFRU-støttede infrastrukturer stilles, især på 
transportområdet, som regel gratis til rådighed for 
brugerne, som kan benytte dem og nyde godt af de 
fordele, de frembyder, uden at skulle betale for det. 
Således betyder en ny vej tidsbesparelser og en mere 
økonomisk udnyttelse af motorkøretøjer, nye havnean­
læg kan føre til en kortere anløbstid, osv. Disse virkninger 
kan stimulere den økonomiske udvikling, men det er ikke 
muligt på grundlag af Rettens undersøgelse at konklude­
re, at de udførte arbejder har haft en indvirkning på 
nettoudnyttelsen. 
6.61. Andre infrastrukturprojekter forvaltes af et 
offentligt eller tilsvarende organ på vilkår som dem, der 
gælder for erhvervsmæssig forvaltning, således at om­
kostningerne normalt skal dækkes af indtægter ved 
driften (9). I dette tilfælde gør støtten det muligt at 
begrænse udgifterne til finansiering af de pågældende 
faciliteter og kan afspejle sig i de priser, der forlanges, og 
således føre til øget efterspørgsel. Men i virkeligheden 
forekommer det kun sjældent, at støtte fra EFRU har 
direkte indflydelse på fastsættelsen af takster. 
6.62. At der ikke er nogen priseffekt, skyldes, at der ikke 
fastsættes forskellige takster for de enkelte regioner. 
Inden for områderne telekommunikation og energi 
fastsættes priserne på nationalt plan i overensstemmelse 
med de rentabilitetskriterier, som forvaltningsorganerne 
har fastlagt, og er stort set de samme på hele det nationale område. Dette blev konstateret i Grækenland, Frankrig 
og Irland. Under disse omstændigheder har de anvendte 
priser ikke nogen stimulerende indvirkning på den 
regionale efterspørgsel. Det er et spørgsmål, om EFRU 
ikke bør pålægge modtagerne at lade støtten afspejle sig i 
en nedsættelse af de regionale takster. 
6.63. I andre tilfælde fastsættes priserne næsten helt 
uafhængigt af enhver økonomisk beregning på grundlag 
af ikke økonomiske forhold. I Syditalien ligger prisen på 
vand således på ca. 50 % af kostprisen, hvilket naturligvis 
betyder, at enhver mulighed for rentabilitet er udelukket. 
Det er endda et spørgsmål, om fællesskabsstøtten ikke 
har den virkning, at den tilskynder til udskydelse af 
reformer, der viser sig at være uundgåelige. 
6.64. Hvad angår havne og industriområder er det 
oftest selvstændige offentlige myndigheder, der varetager 
den økonomiske forvaltning. I en række af disse tilfælde 
tages der ved prisfastsættelsen hensyn til konkurrencen 
mellem regionerne. Dette var tilfældet i Nederlandene for 
så vidt angår forskellige industriområder. 
6.65. Der ydes undertiden støtte til projekter, hvis 
rentabilitet i vid udstrækning er sikret. I sådanne tilfælde 
bliver EFRU's støtte en ekstra gevinst og har ikke nogen 
særlig indflydelse hverken på priserne eller på udnyttelsen 
af projekterne. F.eks. udbetaler lufthavnen i Manchester, 
hvortil EFRU har ydet støtte, udbytte til de forskellige 
organer, der gik sammen om at etablere den. Det er et 
spørgsmål, om det var berettiget at yde fællesskabsstøtte 
til dette projekt; det ville formentlig have været mere 
hensigtsmæssigt at yde et lån. 
6.66. Retten har kun konstateret en priseffekt i de 
tilfælde, hvor støtten modtages af et forvaltningsorgan og 
træder i stedet for dyrere former for finansiering, således 
at det er muligt at nedbringe kapitaludgifterne og 
derigennem lettere at nå frem til økonomisk rentabilitet. 
Sjældne tilfælde af denne art blev konstateret i forbindelse 
med det organ, der er ansvarligt for vandforsyningen i den 
nordvestlige del af England og det organ, der er ansvarligt 
for energiproduktionen i Skotland. 
6.67. Hvad angår infrastrukturer, som forvaltes i 
overensstemmelse med erhvervsmæssige kriterier, kan det 
afslutningsvis anføres, at det er konstateret, at EFRU's 
støtte kun har en meget indirekte og meget beskeden 
indflydelse på fastsættelsen af takster. Der bør med 
henblik på at muliggøre en optimal fordeling af Fælles­
skabets midler under hensyntagen til de krav, der skal 
opfyldes i forbindelse med den regionale udvikling, 
opstilles kriterier, ved hjælp af hvilke man kan finde frem 
til de mest hensigtsmæssige støtteformer: enten kapitaltil­
skud fra EFRU eller lån over de øvrige af Fællesskabets 
finansielle instrumenter (10). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 105 
KONKLUSIONER OG HENSTILLINGER 
6.68. Det fremgår af ovenstående bemærkninger, at en 
betydelig del af de infrastrukturinvesteringer, hvortil 
EFRU har ydet støtte, ikke udnyttes optimalt. Denne 
bemærkning ligger på linje med, hvad der er konstateret i 
en undersøgelse (n), som Kommissionen har ladet 
foretage vedrørende infrastrukturer. 
6.69. Hvad angår infrastrukturernes indvirkning på den 
regionale udvikling, således som denne afspejles i 
nettoudnyttelsesgraden, ser det ud til, at sidstnævnte i de 
fleste tilfælde ligger under 50 % og ofte bliver ved med at 
være meget lav selv efter den første periode efter 
ibrugtagning af infrastrukturerne. 
6.70. Dette viser, at infrastrukturer, der er en af de 
nødvendige og ufravigelige forudsætninger for regional 
udvikling, langt fra er en tilstrækkelig forudsætning 
herfor. 
6.71. Underudnyttelsen og den ringe indvirkning på den 
regionale udvikling skyldes ofte, at der ikke er noget 
egentligt program for den regionale udvikling, i hvilket 
der er opstillet præcise målsætninger for projekterne. 
Manglen på prognoser, som investeringsafgørelserne kan 
baseres på, samt den utilstrækkelige fysiske og finansielle 
planlægning af arbejdernes gennemførelse spiller ligeledes 
en ikke ubetydelig rolle. Desuden lægges der alt for lidt 
vægt på den stimulerende effekt, som fondens aktioner 
har på de økonomiske aktiviteter i selve regionerne, idet 
det kun ved hjælp af denne effekt kan lade sig gøre 
effektivt at begrænse skævhederne i den regionale 
udvikling. Dette gælder også finansieringen af de enkelte 
programmer, idet denne for at have en optimal virkning 
bør indgå i en bredere planlægning. 
6.72. En af konsekvenserne af dette er, at de midler, der 
anvendes til gennemførelse af projekterne, har en meget 
lav afkastningsgrad set i forhold til omfanget af de 
anvendte finansielle midler. Dette manglende afkast 
indebærer en implicit forøgelse af investeringsudgifterne, 
som kan være overordentlig kraftig. 
6.73. Der bør for bedre at kunne vurdere, hvilken 
indvirkning på den regionale udvikling infrastrukturerne 
har, fastlægges en fremgangsmåde for udvælgelse af 
projekter, i forbindelse med hvilken der tages hensyn til 
mulighederne for udnyttelse af disse; mulighederne skal 
på deres side vurderes på baggrund af deres betydning for 
udnyttelse af det økonomiske potentiale i de pågældende 
regioner. Kommissionens vurderingsmetode bør i højere 
grad omfatte en præcisering og en mere vidtgående 
konkretisering af de faktorer, der lægges til grund ved en 
analyse af den forventede udnyttelse af projekterne. 6.74. Hvad angår infrastrukturer af erhvervsmæssig 
karakter bør der drages omsorg for, at EFRU's støtte 
indvirker på priserne i regionerne, således at disses 
konkurrenceevne forbedres. Som et led i bestræbelserne 
på at nå frem til en bedre fordeling af midlerne bør 
samordningen af EFRU med Fællesskabets øvrige 
finansielle instrumenter desuden styrkes, således at 
Fællesskabets intervention, i form af tilskud eller lån, 
afpasses bedst muligt efter de reelle behov for projektfi­
nansiering. 
6.75. Det skal endelig bemærkes, at eftersom infrastruk­
turprojekterne udgør fondens største udgiftspost, bør de 
skænkes den størst mulige opmærksomhed, således at 
Fællesskabets bestræbelser for at begrænse ulighederne i 
den regionale udvikling kan give resultater og kan få de 
størst mulige virkninger. Kommissionen bør i denne 
forbindelse påse, at medlemsstaterne inden for de 
fastsatte frister tilsender den rapporterne og de øvrige i 
bestemmelserne omhandlede meddelelser om gennemfø­
relse af regionaludviklingsprogrammer og om udnyttel­
sen af de vigtigste færdiggjorte infrastrukturer. Frem­
sendelsen af disse dokumenter bør være en lejlighed til at 
fastlægge en metode til måling og vurdering af udnyttel­
sen af investeringerne med henblik på at vurdere, hvilken 
indvirkning de har på den regionale udvikling. De 
resultater, man på denne måde når frem til, bør også gøre 
det muligt at forbedre de fremgangsmåder, der anvendes 
ved behandling af støtteansøgninger, og at etablere et 
bedre grundlag for vedtagelse af afgørelser i fremtiden, 
således at disse giver bedre resultater. 
SÆRBERETNING OM ANVENDELSE AF 
DEN INTEGREREDE METODE VED 
FÆLLESSKABETS FINANSIERING AF 
FORANSTALTNINGER MED 
STRUKTURELT SIGTE 
6.76. Retten vedtog den 19. maj 1988 en særberetning 
om anvendelse af den integrerede metode ved Fællesska­
bets finansiering af foranstaltninger med strukturelt 
sigte (12). Det er formålet med denne beretning at 
redegøre for samtlige de initiativer, der er taget under 
anvendelse af den integrerede metode (Napoli-projektet, 
Belfast-projektet, integrerede udviklingsprogrammer og 
forberedende pilotforanstaltninger) forud for finansierin­
gen af de integrerede middelhavsprogrammer. 
6.77. Retten fandt, at samtlige de initiativer vedrørende 
anvendelse af den integrerede metode, der er gennemgået 
i særberetningen, selv i betragtning af deres eksperimen­
telle karakter har ført til skuffende resultater. Det 
integrerede aspekt af interventionerne har været begræn­
set til nogle få henvisninger eller formelle retningslinjer 
106 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
med hensyn til udformningen i finansieringsafgørelserne, 
og de tabes som regel af syne under gennemførelsen af 
foranstaltningerne. I den administrative praksis begræn­
ses forvaltningen af de integrerede foranstaltninger i 
realiteten til en forvaltning af de supplerende bevillinger, 
der er afsat hertil i medfør af særforordninger eller særlige 
beslutninger. 
6.78. På fællesskabsplan er retningslinjerne for forvalt­
ningen af de forskellige finansieringsinstrumenter ikke 
blevet tilpasset for at tage hensyn til krav og målsætninger 
i forbindelse med den integrerede metode. De finansiere­
de foranstaltninger er i praksis begrænset til det ene 
aspekt (regioner, landbrug, supplerende bevillinger under 
artikel 550), i forbindelse med hvilket de er iværksat. I 
bedste fald indebærer de, uden enhver hensigtsmæssig 
organisation eller dokumentation, en geografisk baseret 
koncentration af den støtte, der ydes af de forskellige 
fonde. 
6.79. På det lokale plan har de administrative instanser, 
der især skal varetage integrationen, kun en marginal 
funktion og er uden reel indflydelse på anvendelsen af 
bevillingerne, hvilket klart sætter grænser for Kommis­
sionens aktionsmuligheder. 
6.80. Manglen på hensigtsmæssige regler for regnskabs­
føringen bevirker, at man ikke kan få kendskab til det 
reelle indhold af eller det nøjagtige udviklingsforløb for 
de finansierede initiativer. For Napoli-projektet fore­
ligger der takket være en fast struktur, der er etableret 
bl.a. som følge af omfanget af fællesskabsstøtten, 
periodiske rekapitulationsoversigter. Der er dog tale om 
upræcist udarbejdede oversigter, således at en analyse 
herafer forbundet med usikkerhed; i bedste fald udgør de 
kun en geografisk baseret sammenstilling af data 
vedrørende visse finansieringer, uden at der gøres det 
ringeste forsøg på at etablere en sammenhæng mellem 
foranstaltningerne eller samordne anvendelsen af midler­
ne. For forskellige andre integrerede initiativer mangler 
der generelle regnskabsbilag, og en sådan mangel på 
dokumentation gør sig også gældende med hensyn til 
gennemførelsesrapporterne og dermed også med hensyn 
til opfølgningen af foranstaltningerne og evalueringen af 
resultaterne heraf. De samme mangler består på fælles­skabsplan, hvilket er endnu mindre antageligt, idet 
Kommissionens tjenestegrene bør være i stand til at 
fremlægge et rekapitulationsregnskab over samtlige 
finansielle transaktioner i forbindelse med hver enkelt 
integreret foranstaltning. 
6.81. På grundlag af de ufuldstændige oplysninger, der 
foreligger, er det heller ikke muligt at fastslå, at 
arbejderne gennemføres hurtigere, eller at der sker en 
mere regelmæssig udnyttelse af bevillingerne. Med hensyn 
hertil er der overhovedet ikke nogen forskel på de 
gennemgåede investeringer og investeringerne i forbin­
delse med de andre projekter, som sædvanligvis finansie­
res af fondene. Med hensyn til kvaliteten indeholder 
beslutningerne og programmerne kun få konkrete 
angivelser af, hvilke forbedringer der forventes, hvad 
angår virkningerne af interventionerne, og hvilken 
betydning de måtte forventes at få. Det fremgår af 
bemærkningerne i forskellige punkter i særberetningen, at 
der bør lægges større vægt på spørgsmålene i forbindelse 
med virkningerne af interventionerne. 
6.82. I en betænkning, der for nylig er udarbejdet af 
Europa-Parlamentet (13) om den budgetmæssige kontrol 
med strukturfondenes effektivitet understreges det med 
hensyn til integrerede foranstaltninger, at der ud fra en 
juridisk synsvinkel, og hvad angår gennemførelsen i 
praksis, stadig mangler ensartede regler, hvilket betyder, 
at beslutningsprocedurerne er yderst kaotiske og afsluttes 
med vedtagelsen af en »hensigtserklæring«, hvis gennem­
førlighed er betinget af overholdelsen af de regler, der 
gælder for de enkelte finansieringsinstrumenter. 
6.83. Retten finder, at disse betingelser bør være 
opfyldt, for at en foranstaltning kan betegnes som 
integreret, og for at der kan ydes finansieringsstøtte hertil. 
Det bør i det mindste være en forudsætning, at den 
pågældende foranstaltning gøres til genstand for en 
egentlig helhedsplanlægning og gennemføres i henhold til 
præcise procedurer, der dækker samtlige projektets 
enkelte bestanddele. 
6.84. For at en foranstaltning kan gennemføres med et 
tilfredsstillende resultat, bør der på det administrative 
plan være en struktur, der er i samklang med de tilstræbte 
målsætninger. En sådan struktur har stort set manglet i 
forbindelse med de foranstaltninger, der gennemgås i 
beretningen. Med henblik på forberedelsen af de 
integrerede middelhavsprogrammer har Kommissionen 
fastlagt og iværksat en række procedurer, der tager sigte 
på at løse visse af de vanskeligheder, man tidligere er stødt 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 107 
på. Det bør dog påses, at disse procedurer anvendes forbindelse med den igangværende reform af struktur-
effektivt, således at man undgår en gentagelse af de fondene bør det ligeledes være muligt at forbedre 
påviste mangler, især for så vidt angår den samordnede betingelserne for fællesskabsintervention og øge effektivi-
forvaltning af interventionerne og opfølgningen af disse. I teten heraf. 
(!) EFT L 73 af 21.3.1975, s. 1. (10) Jf. også pkt. 9.7 i Rettens årsberetning for regnskabsåret 
(2) EFT L 35 af 9.2.1979, s. 1. 1986, EFT C 336 af 15.12.1987. 
(3) EFT L 169 af 28.6.1984, s. 1. (u) L'impact de l'infrastructure sur le développement regional. 
(4) EFT L 340 af 6.12.1983, s. 24. Rapport final révisé — Groupe d'étude infrastructure — 
(5) EFT L 204 af 28.7.1978, s. 1. CommissiondesCommunautéseuropéennes—1986,s.404. 
(6) EFT C 348 af 31.12.1984, pkt. 7.27-7.29. (12) EFT C 188 af 18.7.1988, s. 1. 
(7) EFT C 326 af 16.12.1985, pkt. 7.16-7.23. ('3) Dok. A2-159/87 og beslutning offentliggjort i EFT C 318 af 
(8) EFTC348af 31.12.1984, pkt. 7.36. 30.11.1987, s. 126. 
(9) Jf. også punkt 9.10 og 9.11 i Rettens årsberetning for 
regnskabsåret 1986, EFT C 336 af 15.12.1987. 
108 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
KAPITEL 7 
Den Europæiske Socialfond 
7.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 7.1 —7.3 
Procedurer og ordninger på EF-plan og nationalt plan for forvaltningen af Den 
Europæiske Socialfond 7.4 — 7.9 
De væsentligste konstaterede svagheder 7.5 — 7.8 
Mulige forbedringer 7.9 
Forudgående undersøgelser og modelforsøg 7.10 — 7.55 
Udnyttelsesgraden for betalingsbevillinger 7.14 
Udvælgelse 7.15—7.19 
Tilskudsberettigelse 7.15 
Prioritering 7.16 — 7.19 
Beslutning 7.20 — 7.22 
Iværksættelse af beslutninger 7.23 — 7.30 
Kontrakt 7.23 — 7.25 
Foreløbig beretning 7.26 — 7.28 
Endelig beretning 7.29 — 7.30 
Resultaterne af Rettens revision 7.31 — 7.54 
Regnskabsoversigt 7.32 — 7.33 
Afslutning af sager 7.34 — 7.35 
Udgifter uden dokumentation 7.36 — 7.37 
Ikke-tilskudsberettigede udgifter 7.38 
Udgifter, som ikke afholdes af kontrahenten 7.39 — 7.41 
Overfinansiering 7.42 — 7.44 
Udsendelse af endelige beretninger - Resultater 7.45 — 7.54 
Konklusioner 7.55 
Uindfriede forpligtelser 7.56 — 7.62 
INDLEDNING Europæiske Fællesskabers Tidende den 16. maj 1988 (*). 
Konklusionerne i beretningen er gengivet i punkt 7.4-7.9. 
7.1. Revisionsretten behandlede den 10. december 1987 
og vedtog den 10. marts 1988 en særberetning om 
procedurer og ordninger på EF-plan og nationalt plan i 
forbindelse med forvaltningen af Den Europæiske 
Socialfond (ESF). Særberetningen blev offentliggjort i De 7.2. Retten har desuden revideret et særligt aspekt af det 
sociale område, nemlig forudgående undersøgelser og 
modelforsøg (jf. punkt 7.10-7.55). De sidste foranstalt­
ninger af denne art blev netop afsluttet i løbet af 1987, og 
det er derfor hensigtsmæssigt og nødvendigt på grundlag 
(') Fodnoterne findes sidst i kapitlet. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 109 
af alle disse erfaringer dels at påvise de forhold, der i 
særlig grad kendetegner forvaltningen af de pågældende 
midler, dels at opsummere de faktorer, der har haft den 
største betydning, og som kan belyse den udvikling, der er 
sket på det operationelle plan med hensyn til de nye 
interventionsformer under ESF. 
7.3. Endelig vedrører punkt 7.56-7.62 »fortidens byr­
der« i forbindelse med ESF. Disse bemærkninger er 
foranlediget af revisionen af regnskaberne og resultaterne 
af en gennemgang af et repræsentativt udsnit af sagerne. 
PROCEDURER OG ORDNINGER PÅ EF-
PLAN OG NATIONALT PLAN FOR 
FORVALTNINGEN AF DEN EUROPÆISKE 
SOCIALFOND 
7.4. I de følgende punkter gengives konklusionerne i 
den særberetning, der er omtalt i punkt 7.1. i dette kapitel. 
De væsentligste konstaterede svagheder 
7.5. Betydelige fremskridt er en forudsætning for, at 
fonden bliver et effektivt finansieringsinstrument med en 
ligeledes effektiv forvaltning og kontrol. 
7.6. Med hensyn til procedurerne for forberedelse af 
forordninger, beslutninger eller afgørelser og retnings­
linjer vedrørende forvaltningen af ESF er der konstateret 
følgende mangler: 
(a) De valg, der er truffet ved vedtagelsen af beslutninger 
eller afgørelser vedrørende fondens intervention til 
fordel for forskellige samfundsgrupper eller ved 
vedtagelsen af den nuværende socialfond, bygger 
hverken på omkostnings/effektivitetsanalyser af 
alternative politikker eller på en gennemgang af de 
projekter, der var gennemført som et led i den valgte 
politik. 
(b) Valget af et meget stort antal målsætninger — 
permanente eller kortsigtede — sammenholdt med 
ESF's relativt begrænsede bevillinger (»4 % af 
medlemsstaternes samlede offentlige udgifter til 
sociale ydelser«) indebærer uvægerligt, at midlerne 
spredes over alle målsætningerne på en ikke særlig 
effektiv måde. 
(c) Ansættelse af arbejdskraft eller erhvervsuddannel­
sens hensigtsmæssighed i forhold til arbejdsmarkedet 
er ikke altid væsentlige udvælgelseskriterier. (d) Fællesskabet udvikler praktisk talt ikke egne foran­
staltninger og deltager udelukkende ved at bidrage 
finansielt til erhvervsuddannelsesforanstaltninger og 
foranstaltninger med henblik på ansættelse af ar­
bejdskraft, der er iværksat i medlemsstaterne, og 
hvortil der ydes tilskud fra det offentlige af mindst 
samme størrelsesorden som socialfondstilskuddet. 
Det drejer sig altså om foranstaltninger, der allerede 
normalt finansieres i henhold til de nationale 
ordninger. 
(e) Den gældende ordning indebærer, at alt for mange 
sager skal behandles, således at det faktisk er umuligt 
at sikre en forsvarlig forvaltning. 
7.7. Med hensyn til forvaltningen på EF-plan, skal 
følgende svagheder omtales: 
(a) gennemførelsesbestemmelsernes kriterier for, om 
ansøgningerne er behørigt indgivet, og om foranstalt­
ningerne er tilskudsberettigede og prioriterede, er alt 
for unøjagtige, 
(b) der er ingen fælles fremgangsmåde i forbindelse med 
en række begreber på beskæftigelsesområdet, 
(c) ESF's tjenestegrenes behandling af tilskudsansøgnin-
gerne og udbetalingsanmodningerne er for formel, 
(d) der foretages ingen systematisk vurdering af de 
projekter, der medfinansieres af ESF, 
(e) Kommissionens tjenestegrenes kontrol på stedet er 
utilstrækkelig, idet Kommissionen henholder sig til 
medlemsstaternes attestation. 
7.8. På grund af sådanne mangler ved Kommissionens 
forvaltning — uanset den politik, den fører — er det ikke 
muligt at undgå visse svagheder ved medlemsstaternes 
gennemførelse. På nationalt plan konstateres der således 
bl.a. følgende mangler: 
(a) i de enkelte medlemsstater findes der ingen særlig 
tjeneste, som det specielt påhviler at kontrollere 
udgifterne til projekter, der er godkendt af ESF, 
(b) medlemsstaterne fortolker nogle — i øvrigt ret uklare 
— EF-regler forskelligt, 
(c) de nationale attestationer er forskelligartede, uigen­
nemskuelige og ikke særlig troværdige. 
110 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Mulige forbedringer 
7.9. Uden at foregribe bestemmelser, som kan blive 
vedtaget om strukturfondenes opgaver og samordningen 
af deres interventioner, ville det være muligt på kort sigt at 
gøre ESF til et mere effektivt finansieringsinstrument, 
som bedre kunne kontrolleres, hvis: 
(a) Kommissionen i forbindelse med retningslinjerne for 
forvaltningen af fonden indskrænkede målsætninger­
ne, således at der kunne finansieres et betydeligt 
mindre antal foranstaltninger uden nogen begræns­
ning af tilskuddet, 
(b) kriteriet om, at ansøgningerne skal være behørigt 
indgivet, var underlagt regler, som gjorde det muligt 
at forkaste enhver utilstrækkeligt begrundet ansøg­
ning, 
(c) kriterierne for tilskudsberettigede og prioritering 
blev gjort klarere og mere præcise, og blev overholdt 
nøje, 
(d) der blev givet medlemsstaterne nøjagtige instrukser 
vedrørende de oplysninger, der skal gives om alle 
enkeltelementerne i hvert enkelt udgiftsbeløb, 
(e) Kommissionens kontrolbeføjelse blev udnyttet fuldt 
ud og systematisk og kunne følges op af sanktioner, 
der reelt blev bragt i anvendelse, 
(f) der anvendtes straffebestemmelser over for de 
organer, som med henblik på at opnå en bedre 
likviditet via udbetaling af forskud klart har ansat de 
anslåede udgifter for højt, 
(g) der indførtes nøjagtige bestemmelser om, hvilke 
former for kontrol der skal gå forud for den nationale 
attestation. 
FORUDGÅENDE UNDERSØGELSER OG 
MODELFORSØG 
7.10. Der er fastsat bestemmelser om forudgående 
undersøgelser og modelforsøg i artikel 7 i Rådets 
forordning (EØF) nr. 2396/71 af 8. november 1971 (2) 
som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2893/77 af 
20. december 1977 (3). Hensigten med forudgående 
undersøgelser og modelforsøg er at give medlemsstaterne 
og de ansvarlige for foranstaltningerne mulighed for at 
vælge de mest effektive tilskudsformer og tilrettelægge anvendelsen heraf bedst muligt. De skal desuden være 
retningsgivende for Rådet og Kommissionen, når disse 
skal vælge fremtidige interventionsområder, og fremme 
en mere effektiv anvendelse af de eksisterende former for 
ESF-tilskud. Forudgående undersøgelser og modelforsøg 
er et særligt område under socialfonden og er samtidig 
betegnende for, hvordan hele fonden fungerer. Alle såvel 
privatretlige som offentligretlige initiativtagende organer 
har adgang til tilskud fra Fællesskabet. Der gælder ingen 
krav om national offentlig finansiering. Det eneste, der 
kræves, er en godkendelse fra den medlemsstat, på hvis 
område projektet skal gennemføres. Socialfondens 
finansielle deltagelse kan højst andrage 50 % af de 
faktiske omkostninger, og denne finansiering er hverken 
omfattet af krav med hensyn til modtagerkategori eller af 
geografiske begrænsninger. Målsætningerne er ret gene­
relle, således at de ikke er til hinder for de mest 
forskelligartede initiativer. 
7.11. Anvendelsesområdet for forudgående undersøgel­
ser og modelforsøg er praktisk talt sammenfaldende med 
anvendelsesområdet for socialfonden i dens helhed. De 
adskiller sig fra de øvrige foranstaltninger under ESF ved, 
at der foreligger en kontrakt, som knytter det organ, der 
gennemfører foranstaltningen, sammen med Kommissio­
nen. Denne kontrakt skaber en direkte forbindelse 
mellem Kommissionen og det organ, der gennemfører 
foranstaltningen, og gør det muligt mere nøjagtigt at 
fastlægge foranstaltningens indhold, gennemførelsesmid-
ler og målsætninger. 
7.12. Forudgående undersøgelser og modelforsøg blev 
fra 1984 under den nye socialfond erstattet af specifikke 
foranstaltninger, hvortil der blev ydet bevillinger (opdelte 
bevillinger), der var 25 gange højere. De specifikke 
foranstaltninger, som ligger i forlængelse af de forudgåen­
de undersøgelser og modelforsøgene, »gennemføres med 
det formål at fremme iværksættelsen af projekter af 
fornyende karakter« og adskiller sig fra de øvrige 
foranstaltninger under socialfonden, som normalt er af ét 
års varighed, idet de kan strække sig over en periode på 
indtil tre år. 
7.13. Retten har foretaget en systematisk undersøgelse 
af sagsakterne vedrørende forudgående undersøgelser og 
modelforsøg, som Kommissionen har truffet beslutning 
om fra 1980 og fremefter og som er blevet afsluttet indtil 
udgangen af 1987. 
Udnyttelsesgraden for betalingsbevillinger 
7.14. For de årlige betalingsbevillinger til forudgående 
undersøgelser og modelforsøg i årene 1980-1987 (14,37 
mio ECU) ligger udnyttelsesgraden på 43,9 %. Pr. 1. 
februar 1987 var 32 modelforsøg endnu ikke afsluttet, 
dvs. omkring en tiendedel af de ialt ca. 340 forudgående 
undersøgelser og modelforsøg, hvortil der siden 1971 var 
truffet beslutning om at yde tilskud. I løbet af 1987 blev 
der udbetalt saldobeløb i forbindelse med 14 sager, og 
andre 17 sager blev afsluttet ved frigørelse af hele den 
disponible forpligtelse eller restbeløbet heraf og ved 
udstedelse af en indtægtsordre. Et sidste modelforsøg 
skulle blive afviklet i 1988 ved endelig udbetaling. En del 
af disse sager (syv i alt) kunne have været afviklet i 1985 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 111 
eller 1986 ved udbetaling af saldobeløb, — andre (fire 
sager) har stået hen siden 1982 eller 1983. 
Udvælgelse 
Tilskudsberettigelse 
7.15. Kriterierne for ansøgningernes tilskudsberettigel­
se er fastlagt i retningslinjerne for socialfondens virke. I 
denne forbindelse gør et kvantitativt kriterium sig også 
gældende. I artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2396/71 (2) er 
det således udtrykkeligt fastsat, at forsøgene højst kan 
vedrøre 30 arbejdspladser. For en femtedel af de 
reviderede projekter er dette antal overskredet. I de fleste 
tilfælde var Kommissionen bekendt med dette forhold, 
allerede da tilskudsansøgningerne blev indgivet. 
Prioritering 
7.16. Prioriteringskriterierne med henblik på klassifice­
ring af sagerne er fastlagt i retningslinjerne for forvaltning 
af Den Europæiske Socialfond. Der gives prioritet til 
foranstaltninger, som opfylder flest af følgende betingel­
ser: de skal være af fornyende karakter, være jobskaben­
de, forbedre kvaliteten af erhvervsuddannelsen, og især 
sætte deltagerne i stand til at udøve flere former for 
beskæftigelse, samt om muligt kunne anvendes i andre 
dele af Fællesskabet. 
7.17. For 1983, som var det sidste år, der var omfattet af 
den tidligere socialfond, tilføjede Kommissionen en 
række kriterier, således at der blev givet prioritet til 
følgende områder: arbejdsløsheden blandt unge, opret­
telse af små håndværkervirksomheder, oprettelse af 
stillinger til kvinder inden for erhverv, hvor de er 
underrepræsenteret, efteruddannelse af personer, som 
har behov for omskoling af hensyn til indførelsen af ny 
teknologi, videreuddannelse af undervisere, samt foran­
staltninger, som allerede er prioriteret på de forskellige 
områder af fondens virksomhed. 
7.18. Da de disponible budgetbevillinger generelt 
oversteg de behov, der kom til udtryk i tilskudsansøgnin­
gerne, har disse kriterier i virkeligheden ikke haft nogen 
betydning for de trufne valg. Ofte er de med et bestemt 
projekt forbundne muligheder for oprettelse af nye 
arbejdspladser ikke engang nævnt i ansøgningerne om 
tilskud. 
7.19. Dette forklarer også, hvorfor der ikke findes en 
præcis definition af kriterierne. Begrebet »af fornyende 
art«, der er hovedkriteriet for modelforsøg, og som er 
blevet kriteriet for tilskudsberettigelse for specifikke 
foranstaltninger under den nye fond, er således ikke 
formelt defineret. Beslutning 
7.20. Beslutning om ydelse af tilskud træffes normalt i 
løbet af de første tre måneder efter et møde i Fondsudval­
get. Beslutningsproceduren er den samme, som den, der 
anvendes i forbindelse med de øvrige ESF-interventioner. 
7.21. Bestemmelserne i beslutningen bliver ikke løbende 
ajourført, og der forekommer oplysninger om faktiske 
forhold, som er af ældre dato og i visse tilfælde ligger flere 
år tilbage. I en ud af seks sager er berigtigelsen af 
beslutningerne forbundet med en arbejdsbyrde, som 
kunne undgås. I forbindelse med et og samme projekt 
træffes der efterfølgende beslutninger om: 
(a) at korrigere en materiel fejl, 
(b) at ændre de initiativtagende organers navn, adresse, 
o.l., 
(c) at ændre datoerne for projekternes gennemførelse, 
efter at de er afsluttet. 
7.22. Det fremgår ikke altid klart, at EF-støtten har 
været et initiativfremmende instrument. For to femtedele 
af sagerne gjorde det forhold sig gældende, at gennemfø­
relsen af det pågældende projekt var påbegyndt, inden 
Kommissionens beslutning forelå. Der er ligefrem 
eksempler på, at et projekt allerede var afsluttet, da 
Kommissionen traf beslutning om ydelse af tilskud. 
Iværksættelse af beslutninger 
Kontrakt 
7.23. Kommissionens beslutninger iværksættes på 
grundlag af kontrakter, som i gennemsnit undertegnes 
fem måneder (fra 15 dage til 15 måneder) efter, at 
beslutningen træffes. Undertegnelsen af kontrakten 
finder i 90 % af tilfældene sted, efter at modelforsøget er 
påbegyndt. I et tilfælde var kontrakten blevet undertegnet 
tre måneder efter, at modelforsøget var afsluttet. Disse 
eksempler bekræfter, at denne kontrakt udelukkende 
oprettes af formelle grunde. 
7.24. Det er ikke almindeligt at oprette tillæg til 
kontrakterne, selv ikke når Kommissionens beslutning 
ændres. I forbindelse med ét modelforsøg havde Kom­
missionen — 27 måneder efter kontraktens udløb — 
truffet en beslutning, hvorved ikke alene datoen for 
forsøgets påbegyndelse og afslutning ændredes, men også 
kontraktens løbetid, og alligevel var der ikke oprettet et 
tillæg til kontrakten. 
112 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
7.25. Kontrakterne med tilhørende bilag indeholder i de 
fleste tilfælde ikke mange oplysninger om det egentlige 
indhold af de forudgående undersøgelser og modelforsø­
gene. Retten bemærkede f.eks. følgende: 
(a) stedet for gennemførelsen af undersøgelserne eller 
forsøget er ikke altid angivet, 
(b) målsætningerne for projekterne defineret ved priori­
teringer er ikke altid tydeligt angivet; kun sjældent 
gives der talmæssige oplysninger om de beskæftigel­
sesfremmende foranstaltninger, til trods for at de i 
retningslinjerne figurerer som det næstvæsentligste 
kriterium, der skal lægges til grund ved udvælgelse af 
projekter, 
(c) erhvervsuddannelsesprojekter er kun undtagelsesvis 
opgjort i tid og omkostninger, 
(d) i tidsplanen for projekterne henvises der som oftest 
alene til fristerne for at aflægge beretning til 
Kommissionen og kun undtagelsesvis til den planlag­
te afvikling af de enkelte projektfaser, 
(e) målsætningerne, som er indeholdt i projektbeskrivel­
serne, er i reglen udformet i vage og generelle 
vendinger uden konkrete oplysninger, 
(f) i de fleste tilfælde er de indsendte budgetter meget 
summariske uden direkte henvisning til de enkelte 
projektfaser og uden specifikationer overhovedet, 
(g) uanset varigheden af et modelforsøg, og uanset at der 
skal udarbejdes en foreløbig beretning om et projekt, 
indeholder standardkontrakten ikke en bestemmelse, 
der forpligter kontrahenten til at opstille et foreløbigt 
overslag over sine udgifter. I forbindelse med et af de 
reviderede projekter, som løb over to år, og hvor der 
skulle indsendes halvårlige beretninger, konstatere­
des det endog, at Kommissionen havde anmodet 
kontrahenten om ikke længere at medsende regn-
skabsoversigt under henvisning til, at den fandt dette 
»uhensigtsmæssigt«; havde Kommissionen imidler­
tid givet sig tid til at gennemlæse den første foreløbige 
beretning, ville den have kunnet konstatere, at 
kontrahenten under udgifterne til projektet havde 
opført lønudgifter til praktikanter, som endnu ikke 
var ansat. 
Foreløbig beretning 
7.26. For projekter, som løber over mere end et år, 
indeholder kontrakten normalt en bestemmelse om, at 
udarbejdelsen af en foreløbig beretning er en betingelse 
for, at der kan udbetales et forskud, som almindeligvis 
udgør 30-40 % af den oprindelige forpligtelse. Der findes 
ingen bestemmelser med hensyn til indhold eller omfang 
af denne foreløbige beretning, som også kan være en 
redegørelse for, hvorledes projektet skrider frem. Dette er helt og fuldt overladt til kontrahenten. I praksis er det 
således, at beretningerne er på mellem 2 og 100 sider. 
Beretningen formodes at blive læst af forvaltningsafde-
lingen, som udarbejder et notat til den anvisnings-
berettigede myndighed om, at den foreløbige beretning er 
godkendt, og at anden rate af det i kontrakten fastsatte 
beløb kan udbetales. 
7.27. Der er ikke fastlagt en procedure for godkendelse 
af de foreløbige beretninger, og i øvrigt heller ikke for 
godkendelse af de endelige. Det fremgik ikke af en eneste 
af sagsakterne til de reviderede projekter, i forbindelse 
med hvilke der skulle udarbejdes foreløbige beretninger, 
at der var afgivet kommentarer til kontrahenterne. 
Forvaltningsafdelingen burde imidlertid i forbindelse 
med gennemlæsning af disse beretninger have benyttet 
lejligheden til at stille spørgsmål til kontrahenten, specielt 
når det f.eks. fremgik af beretningen, at antallet af 
tilskudsmodtagere oversteg antallet af tilskudsberettige­
de, eller når de oprindelige målsætninger var blevet 
ændret. 
7.28. Retten har konstateret, at den foreløbige beret­
ning ofte kun har det ene formål at udløse udbetaling af 
forskud. Og når kontrahenten undlader at indsende den, 
rykker forvaltningsafdelingen kun sjældent for den, eller 
af og til med et års forsinkelse. 
Endelig beretning 
7.29. Når et projekt er afsluttet, tilsender kontrahenten 
Kommissionen en beretning, først i udkast og dernæst i 
endelig udgave, tillige med en oversigt over projektets 
forløb og en regnskabsoversigt. Fristen for at indsende 
beretningen er anført i kontrakten. Denne frist overhol­
des sjældent; der forekommer altid forsinkelser, som kan 
være på fra en måned og op til flere år. Beretningerne og 
projektoversigterne skal foreligge på et eller to sprog ud 
over kontrahentens modersmål. Dette oversættelsesar­
bejde forsinker forelæggelsen af den endelige beretning 
yderligere. Hertil kommer, at de omkostninger, der er 
forbundet med oversættelse, trykning og omdeling af 
beretningen (der foreligger i fra 50 til 75 eksemplarer, 
afhængigt af det antal sprog, den oversættes til), sluger en 
ikke ubetydelig del af EFS-midlerne. 
7.30. Beretningerne om projekternes afslutning, som 
omfatter mellem 20 og 400 sider, er indholdsmæssigt ikke 
særlig ensartede, og generelt indeholder de kun få 
konkrete elementer, som gør det muligt at følge, 
hvorledes et projekt afvikles, og de indeholder endnu 
færre elementer, der gør det muligt at vurdere de 
praktiske resultater. Den hyppigst forekommende kon­
klusion er, at modelforsøget bør videreføres, og at der bør 
bevilges yderligere tilskud. 
Resultaterne af Rettens revision 
7.31. Retten kunne i forbindelse med sin revision på 
stedet påvise alvorlige mangler ved de fleste af de 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 113 
forudgående undersøgelser og modelforsøgene. Det er i 
reglen ikke muligt at afsløre disse mangler på grundlag af 
de regnskabsoversigter, der indsendes af kontrahenterne 
og godkendes af Kommissionen, fordi de kun er 
summariske. 
Regnskabsoversigt 
7.32. Opstillingen af regnskabsoversigter er helt over­
ladt til kontrahenten. Det henstilles blot til ham at følge 
samme opstilling som den, der er anvendt i det budget, der 
er vedføjet kontrakten, og til at redegøre for eventuelle 
afvigelser. Da budgetopstillingen er summarisk (bud­
gettet for et modelforsøg af mere end tre års varighed kan 
f.eks. bestå af fem poster), er regnskabsoversigten som 
oftest også summarisk, og på grundlag heraf er det ikke 
muligt at konstatere, hvilke udgifter der er tilskudsberet­
tigede. I øvrigt indgår der i regnskabsoversigten kun 
undtagelsesvis en oversigt over indtægter og en finansie­
ringsoversigt. 
7.33. Kommissionen kræver ikke nogen form for 
attestation af regnskabsoversigterne. Der kræves ikke 
engang påtegning eller attestation ved det interne 
kontrolorgan, der almindeligvis forefindes hos det 
kontraherende organ. 
Afslutning af sager 
7.34. Afslutningen af sagerne sinkes på grund af 
mangelfulde regler. Forsinkelser, manglende opfyldelse 
af eller kun delvis opfyldelse af kontrakter medfører ikke 
sanktioner. Foreligger der ikke en tidsplan for de 
projekter, hvortil der ydes tilskud, modtager kontrahen­
terne først lang tid efter en erindringsskrivelse om deres 
kontraktlige forpligtelser. Visse sager står hen i årevis, før 
de afvikles. 
7.35. På grund af den manglende opfølgning af den 
økonomiske forvaltning holdes en række forpligtelser 
kunstigt i live, som efter to, tre, fire eller fem år opgives 
helt. På samme måde har kontrahenter, som har fået 
udbetalt acontoforskud, og som ikke har påbegyndt det 
planlagte program, kunnet beholde tilskuddene i adskil­
lige år, uden at de er blevet anmodet om at gøre regnskab 
for dem eller tilbagebetale dem. I de tilfælde, hvor der er 
blevet anmodet om tilbagebetaling af udbetalt tilskud, er 
dette sket, uden at der er beregnet rente af de midler, der 
således har været stillet vederlagsfrit til rådighed. 
Forsinkede krav om tilbagebetaling er af og til ikke blevet 
fyldestgjort som følge af, at de kontraherende organer i 
mellemtiden er forsvundet. Udgifter uden dokumentation 
7.36. I fire femtedele af de sager, Retten reviderede, 
havde kontrahenten ikke ført særskilt regnskab over 
udgifter afholdt i forbindelse med modelforsøget. Det er 
derfor meget vanskeligt at konstatere, hvilke udgifter og 
specielt hvilke faste omkostninger der skal opføres som 
udgifter forbundet med selve gennemførelsen af projek­
tet. 
7.37. Adskillige af de kontrahenter, som var underka­
stet Rettens revision, var ikke i stand til at fremlægge 
regnskabsbilag. Når der forelå bilag, konstaterede Retten 
i adskillige tilfælde, at; 
(a) der ikke var angivet dato for de pågældende ydelser, 
ydelsernes art, hvem der præsterede ydelsen, eller 
hvilken forbindelse ydelsen havde med modelforsø­
get, 
(b) regningerne ikke var kvitteret, 
(c) bilagene var udfærdiget af kontrahenten selv eller af 
hans samarbejdspartnere. 
Ikke-tilskudsberettigede udgifter 
7.38. I forbindelse med 75 % af de reviderede projekter 
konstaterede Retten, at en række udgifter, som ikke var 
tilskudsberettigede, var blevet anmeldt til Kommissionen 
som en del af projektets faktiske omkostninger. Det 
drejede sig i hovedtræk om følgende: 
(a) Udgifter, som var afholdt forud for eller efter det 
tidsrum, inden for hvilket projektet skulle afvikles i 
henhold til kontrakten. 
(b) Udgifter vedrørende materialeforbrug. Da begrebet 
undervisningsmateriale ikke er klart defineret, er der 
en tendens til, at kontrahenterne under disse udgifter 
opfører de mest forskelligartede indkøbsposter 
(lydudstyr, kameraer, magnetoskoper, osv.), hvor de 
samlede omkostninger regnskabsføres under model­
forsøget, selv om det kun er afskrivningsandelen af 
sådanne investeringer, der skal regnskabsføres. I 
øvrigt var en del af disse investeringer foretaget, lige 
før kontrakten udløb. 
(c) Udgifter, som ikke umiddelbart havde forbindelse 
med de forudgående undersøgelser og modelforsøge­
ne, f.eks. køb af gardiner eller erindringsmedaljer eller 
reparation af køretøjer efter trafikuheld. Af og til 
havde udgifterne kun tilsyneladende forbindelse med 
modelforsøget. F.eks. havde en kontrahent regn-
skabsført lønninger til sit sekretariat under et 
modelforsøg (43,9 % af de samlede projektudgifter) 
114 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
under foregivende af, at han havde måttet lade 
sekretærer, der var på efteruddannelse, erstatte af 
midlertidigt personale. En tilbundsgående undersø­
gelse viste, at kontrahenten havde ansat en stab af 
midlertidige sekretærer, længe før modelforsøget blev 
indledt. Han var ikke i stand til at fremlægge 
bevismateriale for, at de nye midlertidige ansættelser 
var sket i forbindelse med modelforsøget. 
(d) For højt ansatte udgifter, navnlig i forbindelse med 
afskrivninger. I forbindelse med et modelforsøg var 
afskrivning af bygninger beregnet på grundlag af 
10 % af byggeomkostningerne, skønt der i henhold til 
den nationale lovgivning var fastsat et loft på 3 %. I 
øvrigt anvendtes kun en meget lille del af bygnings-
arealet i forbindelse med modelforsøget. 
Udgifter, som ikke afholdes af kontrahenten 
7.39. Det forekommer også ofte, at udgifter, som 
kontrahenterne har anmeldt som omkostninger, og som 
Kommissionen har godkendt, ikke er afholdt af kontra­
henten. F.eks. anmodede en kontrahent om Kommissio­
nens tilladelse til at afskrive ikke blot det udstyr, der var 
indkøbt under modelforsøget, men også det udstyr, der 
forefandtes, da modelforsøget blev indledt. Kommissio­
nen havde afgivet et positivt svar uden at undersøge sagen 
nærmere. Rettens revision afslørede imidlertid, at den 
pågældende kontrahent ikke foretog afskrivninger over­
hovedet i sit regnskab. Det pågældende udstyr var ikke 
hans ejendom, og han havde ikke deltaget i finansieringen 
af det. Udstyret var blevet stillet gratis til rådighed for 
ham af det offentlige organ, med hvilket han i øvrigt 
havde en kontrakt om præstering af tjenesteydelser inden 
for uddannelsesområdet. 
7.40. Endvidere havde kontrahenten i adskillige tilfælde 
under omkostningerne i forbindelse med modelforsøget 
anført lønudgifter til tilskudsmodtagere og/eller undervi­
sere uden at anføre de tilsvarende indtægter, som 
udgjordes dels af arbejdsløshedsdagpenge, som udbetal­
tes de pågældende, og dels af den løn, virksomhederne 
havde udbetalt de pågældende. ESF-tilskuddet blev 
opkrævet af den initiativtagende virksomhed, som 
beholdt det i stedet for at sende det videre til de 
virksomheder, som havde afholdt de tilsvarende udgifter. 
F.eks. havde en kontrahent bogført lønningerne til mere 
end 100 praktikanter på modelforsøgets regnskab, til 
trods for at disse lønudgifter i virkeligheden var afholdt af 
virksomhederne; ikke alene modtog disse virksomheder 
ingen støtte fra ESF, men de havde også måttet yde 
kontrahenten et finansielt bidrag, som Kommissionen 
havde undladt at medregne ved den endelige afvikling af 
sagen. 
7.41. Det forekommer ligeledes, at visse kontrahenter 
opgør deres faktiske omkostninger inklusive samtlige 
skatter og afgifter, til trods for at de senere får refunderet 
momsen; Kommissionen har ikke fastsat retningslinjer for, hvorledes sådanne tilfælde skal behandles. I kontrak­
ten nævnes der intet om de særlige ordninger vedrørende 
lempelse af skatter og afgifter, som de pågældende 
kontrahenter og deres underkontrahenter måtte nyde 
godt af. 
Overfinansiering 
7.42. I almindelighed fastsættes det i kontrakten, at 
tilskuddet fra fonden ikke må overstige 50 % af de 
faktiske udgifter, og at »resten af udgifterne afholdes af 
kontrahenterne«. Disse forelægger imidlertid sjældent en 
finansieringsplan; når de forelægger den på det indleden­
de stadium i forbindelse med tilskudsansøgningen, kan 
det som oftest konstateres, at de på det pågældende 
tidspunkt endnu ikke er nået længere end til at undersøge 
finansieringsmulighederne. Tilskud fra ESF giver ofte 
adgang til andre finansieringskilder. Det er derfor ikke 
usædvanligt, at anden finansiering opnås, efter at der er 
truffet beslutning om ydelse af ESF-tilskud. Alt efter 
hvilken finansieringskilde der er tale om, ydes disse midler 
efter særlige kriterier og betingelser, navnlig med hensyn 
til projekternes målsætning og varighed, dato for 
påbegyndelse og afslutning samt antal tilskudsmodtagere 
og de dermed forbundne omkostninger. Kontrahenten er 
derfor nødsaget til samtidig at administrere flere 
forskellige sagsakter, som han ikke videregiver til de 
øvrige parter. Da den af Kommissionen undertegnede 
kontrakt ikke indeholder nogen forpligtelse for kontra­
henten til at oplyse om andre finansieringskilder, er det op 
til kontrahenten selv at afgøre, om han ønsker at give 
sådanne oplysninger. Men når disse øvrige finansierings­
muligheder tages i betragtning, bliver det klart, at ESF's 
andel i finansieringen er for stor. 
7.43. Denne overfinansiering, som gør sig gældende for 
halvdelen af de forudgående undersøgelser og modelfor­
søgene, Retten har revideret på stedet, finder også sted, 
når udbytter og indtægter opnået gennem modelforsøget 
ikke tages i betragtning ved fastsættelsen af ESF-
tilskuddet. Dette gør sig navnlig gældende i forbindelse 
med 
(a) fortjeneste på modelforsøg, der har til formål at skabe 
økonomisk aktivitet, 
(b) finansielle bidrag betalt af praktikanterne til kontra­
henterne. 
7.44. En medlemsstat ønskede i øvrigt at vide, hvem af 
parterne der havde finansieret et projekt ud over de 
dermed forbundne omkostninger, og hvem der havde ret 
til at få hele eller en del af sit bidrag godtgjort. 
Kommissionen har i dette tilfælde åbenbart ikke taget 
andre indtægter og finansieringskilder i betragtning. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 115 
Udsendelse af endelige beretninger — Resultater 
7.45. De 50 eller 75 eksemplarer (alt efter, om der 
kræves oversættelse til to eller tre sprog) af de beretninger 
om hver forudgående undersøgelse eller hvert modelfor­
søg, som Kommissionen modtager fra kontrahenterne, 
skal først og fremmest videresendes til presse- og 
informationskontorerne i medlemsstaterne, hvor poten­
tielle kontrahenter har adgang til dem. Retten fandt ingen 
spor overhovedet af, at sådan videresendelse havde 
fundet sted. Disse beretninger findes ikke engang i 
Kommissionens bibliotek i Bruxelles; i biblioteket 
forefandtes heller ikke en undersøgelse, som på Kommis­
sionens regning var blevet trykt i 1 000 eksemplarer. 
Ingen af de kontrahenter, Retten havde kontakt med 
under sin revision på stedet, havde studeret beretninger 
om tidligere modelforsøg, og ingen vidste, at disse 
beretninger var til rådighed, eller hvor det var muligt at få 
adgang til dem. Kontrahenterne har alle udtalt, at de ikke 
var blevet informeret af Kommissionen om tilsvarende 
eller paralleltløbende forudgående undersøgelser og 
modelforsøg. 
7.46. En rundskrivelse indeholdende de vigtigste punk­
ter i de oversigter, der var udarbejdet over gennemførel­
sen af en række forudgående undersøgelser og modelfor­
søg, blev sendt til potentielle brugere, ministerier, 
uddannelsesinstitutioner og initiativtagende organer. 
Sidste gang der blev udsendt dokumenter var i midten af 
1981. 
7.47. Denne informationsformidling blev opgivet til 
fordel for en meget bredere information gennem det nye 
tidsskrift »Europe Sociale« (4), hvor der i de få allerede 
offentliggjorte numre gives et meget summarisk referat 
(1/2 side) af en række modelforsøg. Denne form for 
nyhedsformidling informerer ikke læserne ordentligt om 
de konkrete sager, der behandles i artiklerne, og der 
henvises heller ikke til en mere fyldestgørende informa­
tionskilde. 
7.48. Hvert år indeholder beretningen om ESF's 
virksomhed en redegørelse for de forudgående undersø­
gelser og de modelforsøg, som Kommissionen har 
besluttet at yde tilskud til. Der redegøres i denne 
forbindelse både for de samlede økonomiske aspekter og 
de behandlede emner. Der gives et resumé på et par linjer 
af hvert modelforsøg. Der er ikke udarbejdet en eneste — 
ikke engang en kortfattet — kommentar til de resultater, 
man var nået frem til på grundlag af de afsluttede 
forudgående undersøgelser og modelforsøg. Resultaterne 
af de forudgående undersøgelser og modelforsøg har i den 
periode, der var omfattet af Rettens revision, hverken 
været gjort til genstand for en beretning, en meddelelse 
eller et forslag hverken til Kommissionen eller Rådet. 
7.49. Kommissionen har tilrettelagt en række semina­
rer, hvis formål var at vurdere virkningerne af ESF og at 
fremme udvekslingen af erfaringer. Det sidste seminar om 
forudgående undersøgelser og modelforsøg afholdtes i 
oktober 1981 i Mulhouse. På dette seminar blev der 
foretaget en analyse af tre modelforsøg blandt en række 
andre projekter finansieret over ESF. Disse seminarer har 
haft en meget begrænset virkning, dels fordi kun et meget 
begrænset antal forsøg er blevet analyseret, og dels fordi 
udvalget var meget begrænset med hensyn til antallet af deltagere og disses egnethed, og endelig fordi resultaterne 
ikke er nået ud til en bredere kreds. 
7.50. Til trods for, at der er gjort en række forsøg på at 
opstille metoder til evaluering af ESF-finansierede 
projekter, er det hidtil ikke lykkedes at udvikle en metode 
til evaluering af resultaterne af forudgående undersøgel­
ser og modelforsøg. 
7.51. Rettens revision på stedet gav anledning til 
følgende bemærkninger: 
(a) Over en tredjedel af de reviderede projekter var ikke 
af fornyende art. Enten var den aktion, der var 
omfattet af modelforsøget, allerede blevet gennem­
ført af den samme initiativtager, inden modelforsøget 
var blevet indledt, eller aktionen var allerede i gang i 
initiativtagerens nærmeste (geografiske eller er-
hvervsuddannelsesmæssige) omgivelser, eller vareta­
gelsen af uddannelsen var simpelthen overdraget en 
initiativtager, hvis almindelige program omfattede 
sådan uddannelse. 
(b) Der oprettes kun et meget beskedent antal nye 
arbejdspladser. Ifølge kontrahenterne fik omkring 
12 % af praktikanterne ansættelse i nyoprettede 
stillinger. Endvidere var det ikke blevet påvist, at 
disse nye arbejdspladser også virkelig var blevet 
oprettet. 
7.52. Kommissionens forvaltningsafdeling er af den 
opfattelse, at resultaterne af en forudgående undersøgelse 
eller af et modelforsøg bedst kan føres ud i livet ved, at 
finansieringen af den påbegyndte aktion fortsættes, eller 
ved at aktionen gentages med ESF-tilskud. Af samtlige 
reviderede kontrahenter gennemførte 12 % et andet 
modelforsøg, eller de havde indsendt nye ansøgninger om 
tilskud til modelforsøg, og en fjerdedel havde opnået 
efterfølgende finansiering gennem ESF, enten fordi det 
projekt, der var blevet sat i gang med modelforsøget, var 
blevet genoptaget med tilskud fra fonden, eller fordi 
fonden havde interveneret for at supplere finansieringen 
af modelforsøget. 
7.53. De projekter, der modtog supplerende tilskud fra 
ESF, var karakteriseret ved følgende: 
(a) modelforsøgene tog sigte på en specifik uddannelse, 
(b) initiativtageren havde en stabil infrastruktur og 
tilstrækkelige egne faciliteter med hensyn til lokaler, 
personale og uddannelsesmidler, 
(c) initiativtageren havde et indgående kendskab til den 
pågældende sektor og til sit eget aktivitetsområde. 
116 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 12.  88 
7.54.  I visse  tilfælde  finder  der  en mere  begrænset 
opfølgning  sted  af den  aktion,  der er sat i gang  med 
modelforsøget,  f.eks.  når forsøget  indebærer,  at initiativ-
tageren  må sørge  for oplæring  af det personale,  han 
ansætter.  I sådanne  tilfælde  afsluttes  aktionen,  når det 
påkrævede  personale  er ansat.  Endelig  har  en række 
projekter,  der har  modtaget  tilskud  som  modelforsøg, 
nydt godt  af en særordning,  når en af betingelserne  for at 
modtage  ESF-tilskud  ikke  har været  opfyldt. 
Konklusioner 
7.55.  Det  er Rettens  opfattelse,  at Kommissionen  ikke  i 
tilstrækkelig  grad  har taget  ved lære  af de erfaringer,  der 
er høstet  i forbindelse  med  gennemførelse  og forvaltning 
af forudgående  undersøgelser  og modelforsøg,  og som  er 
nyttige  for en videreførelse  og udvikling  af de forsøgsak-
tioner,  der gennemføres  inden  for rammerne  af ESF. 
Dette  gør  sig  i særdeleshed  gældende  på følgende 
områder: 
(a) Definition  af forsøgsområdet: 
(i) Manglen  på en præcis  definition  af et fornyende 
projekts  idé og målsætning  medfører  en hastig 
stigning  i antallet  af projekter  og samtidig  en stor 
spredning,  uden  at der er sammenhæng  mellem  de 
enkelte  projekter. 
(ii) Der  findes  ikke  et EF-program  baseret  på fælles 
retningslinjer  for forskning  på det sociale  områ-
de, på grundlag  af hvilket  der  kunne  findes 
løsninger  på en række  undervisnings-  og uddan-
nelsesproblemer,  som  er fælles  for  alle  EF-
medlemsstater. 
(b) For  så vidt  angår  den  økonomiske  forvaltning,  skal 
Retten  gøre  opmærksom  på følgende: 
(i) De  disponible  bevillinger  tilvejebringes  fortsat  på 
et skønsmæssigt  og utilstrækkeligt  grundlag, 
hvorved  det ikke  er muligt  at udarbejde  seriøse 
udgiftsoverslag. 
(ii) Der  finder  ingen  opfølgning  sted af den fysiske  og 
finansielle  afvikling  af projekterne  (der  findes 
ingen  bestemmelser  om opfølgning  af aktioner, 
der kan løbe  over  tre år). Dette  medfører  også,  at 
der fastlåses  midler  til projekter,  som  ikke,  eller 
kun delvist,  gennemføres. 
(iii) Vurdering  af og kontrol  med,  om de udgifter,  der 
er anført  i anmodningen  om  udbetaling  af 
saldobeløb,  også  er tilskudsberettigede,  kan kun 
foretages  på stedet. 
(iv) Der foretages  ingen  systematisk  gennemgang  af 
de øvrige  finansieringskilder. (c) For  så vidt  angår  de opnåede  resultater,  skal  Retten 
fremhæve  følgende  mangler: 
(i) Der  er ikke  fastlagt  en metode  til evaluering  af 
resultater  af forudgående  undersøgelser  og mo-
delforsøg  og som  følge  heraf  heller  ikke  af 
specifikke  foranstaltninger. 
(ii) Projekterne  koordineres  ikke,  fordi  der ikke  er 
fastlagt  programmer  på EF-plan,  og fordi  der 
ikke er etableret  noget  samarbejde  mellem  dem, 
der gennemfører  projekterne  — hverken  før, 
under  eller  efter  gennemførelsen  af tilsvarende 
forsøgsprojekter,  som  modtager  finansielt  tilskud 
fra ESF. 
(iii) Resultaterne  udbredes  ikke  i tilstrækkelig  grad. 
(iv) Disse  resultater  udnyttes  ikke  tilstrækkelig  effek-
tivt, hverken  for så vidt  angår  aktioner  på det 
sociale  område  som  sådant,  eller  for så vidt  angår 
udarbejdelse  af regler  og fastlæggelse  af priorite-
ter for ydelse  af ESF-tilskud. 
UINDFRIEDE  FORPLIGTELSER 
7.56.  Kommissionen  har  siden  1986  foretaget  en 
hurtigere  indfrielse  af indgåede  forpligtelser,  og har 
således  på dette  punkt  fulgt  Rettens  henstillinger  i 
årsberetningerne  for regnskabsårene  1981  (5), 1985  (6) og 
1986  (7). 
7.57.  De  uindfriede  forpligtelser  androg  pr. 1. januar 
1986  (8) 2 832,1  mio  ECU  (heraf  1 022,3  mio  ECU 
vedrørende  den  tidligere  fond),  og Kommissionen  har i 
løbet  af regnskabsåret  1986 
(a) ud af dette  samlede  beløb  betalt  1 067,5  mio  ECU, 
heraf  321,8  mio  ECU  vedrørende  den tidligere  fond 
og 745,7  mio  ECU  vedrørende  den nuværende  fond, 
(b) frigivet  411,8  mio  ECU  af forpligtelser  indgået  i 
regnskabsåret  1985  til genanvendelse, 
(c) frigivet  477,3  mio  ECU  af forpligtelser  indgået  i 
regnskabsårene  forud  for 1985  (heraf  410,8  mio ECU 
vedrørende  den  tidligere  fond  og 66,5  mio  ECU 
vedrørende  den nuværende  fond)  til bortfald. 
7.58.  De  samlede  uindfriede  forpligtelser  androg  pr. 1. 
januar  1987  2 038,0  mio  ECU  (9) (heraf  264,0  mio  ECU 
12. 12. De Europæiske Fællesskabers Tidende 117 
Jl 
o. 
Cfl ^> 
o h} 
1 
£ 
Jo 
^£ 
i! 
"i j 
3fl 
P.C 
O ^ 
i! 
ja 
Uindfr 
nye for 
teiser 
regnsk 
årets ud 
u.£P °fk aling 
forpl 
eiser 
dgåel 
skabs 
_ 
.60 , _S forp 
er in 
ået i 
kabs 
iuJ£ 60g 
z~ S3 
60 Uind; 
forpl 
ser 
regns 
rets u 
•* :gulerin-
er som 
alge af 
utakurs-
dsving 
^M"r ligtelser 
gnskabs-
e forud 
1986 
givet 
ortfald Forp 
fra re] 
åren 
for 
fri 
tilb 
-=i 6D4J 60 ™ tt Forp 
fra re, 
åre 
fri 
til 
anvi 
fe 
c 
PQ 
<D i Uindfrie« 
forpligte 
ser ved 
regnskab 
årets be 
gyndelsi 
°!3 
« 
(S CN 
VO 
CN 
CN 
-« 
C5 
CN 
CN 
00 ©^ 00^ 
oo -<t rf 
VO VO O 
r- CN m 
t-^ r-^ ©^ 
O CN 00 
r-T o" vo" 
t-- —' VO 
^ ^t 
xj- rj-
VO CN •* 
CN--
03 
|-1 
X) -O 
C e !<2 
—; > X) 3 *3 C 
o! 
Æ VO 
O r-
Tf 
c-
—' 
VO^ 
CN 
m 
CN" OO" ^" 
VO —' xj" 
ro m 
<*«so 
ro CN 
-vot 
CN ~H 
o" o" VO VO 
Tt Tt 
VO O VO 
VO C- ON 
q ©^ ©^ 
O CN t— 
CN ^H 
o3 
M 
"O "2 
c 5 £<2 
—; > X» 3 ••S G 
o3 
J3 
ON CN CN 
«J 
*—' 
X) -O 
c 5 £<2 
—; > •o 3 VS C 
o3 
-G 
Ov 
118 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
vedrørende den tidligere fond og 1 774,0 mio ECU 
vedrørende den nuværende fond), og ud af dette samlede 
beløb har Kommissionen i løbet af regnskabsåret 1987 
(a) betalt 966,5 mio ECU, heraf 70,0 mio ECU vedrøren­
de den tidligere fond og 896,5 mio ECU vedrørende 
den nuværende fond, 
(b) frigivet 460,1 mio ECU af forpligtelser indgået i 1986 
til genanvendelse, 
(c) frigivet 214,7 mio ECU af forpligtelser indgået i 
regnskabsårene forud for 1986 (heraf 168,5 mio ECU 
vedrørende den tidligere fond og 42,2 mio ECU 
vedrørende den nuværende fond) til bortfald. 
7.59. Tabel 7.1 viser, at de uindfriede forpligtelser pr. 
31. december 1987 androg 2 137,7 mio ECU, heraf 18,2 
vedrørende den tidligere fond og 2 119,5 vedrørende den 
nuværende fond. 
7.60. Samtlige forpligtelser vedrørende den tidligere 
fond er således praktisk talt indfriet pr. 31. december 
1987. 7.61. Retten kan kun udtrykke sin tilfredshed med, at 
sagerne er blevet afviklet hurtigere, idet de uindfriede 
forpligtelser derved er blevet mere gennemsigtige og ikke 
længere i så høj grad blot er teoretiske størrelser. Retten 
skal dog bemærke, at frigivelse af forpligtelser til bortfald 
i visse tilfælde burde have været foretaget på et meget 
tidligere tidspunkt. Endvidere kunne en række sager have 
været afviklet noget før, hvis Kommissionens tjenestegre­
ne havde fastsat en frist for de tilskudsmodtagende 
organer til at indsende eventuelle supplerende oplys­
ninger. 
7.62. Det fremgår af akterne til de omkring 400 sager 
under den tidligere fond, der er afviklet i 1987 ved 
indfrielse eller bortfald af forpligtelser, at størstedelen af 
aktionerne har hjemmel i godkendelsesbeslutninger fra 
1982 eller 1983. Retten har i forbindelse med sin 
gennemgang af et udsnit af disse sager konstateret, at 
behandlingen af de enkelte anmodninger om udbetaling 
af saldobeløb ikke adskilte sig fra den sædvanlige 
procedure (10). Undersøgelsen viste endvidere, at det var 
berettiget at lade forpligtelserne bortfalde, enten fordi 
disse forpligtelser ikke omfattede tilskudsberettigede eller 
prioriterede aktioner, eller fordi de modtagende organer 
ikke havde fulgt de administrative bestemmelser, som 
Kommissionen har fastsat for anmodninger om udbeta­
ling af saldobeløb. 
(') Særberetning om procedurer og ordninger på EF-plan og 
nationalt plan for forvaltningen af Den Europæiske 
Socialfond, EFT C 126 af 16.5.1988. 
(2) Rådets forordning (EØF) nr. 2396/71 af 8. november 1971, 
EFT L 249 af 10.11.1971, s. 54 (dansk specialudgave 1971 
(III), s. 804). 
(3) Rådets forordning (EØF) nr. 2893/77 af 20. december 1977, 
EFT L 337 af 27.12.1977, s. 1. 
(4) Tidsskrift udgivet af Kommissionens Generaldirektorat for 
Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Uddannelse; tids­
skriftet er siden 1984 udkommet tre gange om året i et oplag 
på 7 000 eksemplarer på henholdsvis tysk (1 300 eksempla­
rer), engelsk (3 000 eksemplarer) og fransk (2 700 eksempla­
rer). (5) Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 1981, EFT 
C 344 af 31.12.1982, punkt 6.8-6.11. 
(6) Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 1985, EFT 
C 321 af 15.12.1986, punkt 8.19-8.26. 
(7) Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 1986, EFT 
C 336 af 15.12.1987, punkt 2.55-2.58. 
(8) Inklusive reguleringer svarende til 106,7 mio ECU som følge 
af valutakursudsving. 
(9) Inklusive reguleringer svarende til 20 mio ECU som følge af 
valutakursudsving. 
(10) Punkt 3.22-3.27 i den under (') anførte særberetning. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 119 
KAPITEL 8 
Forskning 
8.0. INDHOLD 
Indledning 
Fællesskabets forskningsstruktur 
Evaluering foretaget af Kommissionen 
Rettens arbejdsmetode 
Udformning af Fællesskabets rammeprogram for 1984-87 og evaluering af dets 
gennemførelse 
Udformning af rammeprogrammet og dettes opbygning 
Evaluering af gennemførelsen af rammeprogrammet 
Fastlæggelse af særprogrammer 
Basisdokumenternes form 
Høringsprocedurernes effektivitet 
Høringernes langsommelige karakter 
De begrænsede resultater af høringerne 
Betydningen for vedtagelsestidspunktet 
Præcisering af programmernes videnskabelige indhold 
Forskningsmålsætninger eller -områder 
Udvælgelse af forslag til projekter med omkostningsdeling 
Indledning 
Forskningsemner, som kan godkendes 
Kriterier for bedømmelse af forslag 
Offentliggørelse og annoncering 
Kriteriet om forslagenes socio-økonomiske virkninger 
Omfanget af arbejdet med bedømmelse af forslagene 
Udførelse af udvælgelsesarbejdet på kort tid 
Værdien af høringer 
Høringen af GD XI 
Høringen af CGC-udvalgene 
Indkaldelse af forslag eller udbud? 
Opfølgning og intern evaluering af særprogrammer og projekter 
De rådgivende udvalgs rolle 
Kommissionstjenestegrenenes opfølgning af projekter og programmer 
Direkte aktion 
Indirekte aktion 
Intern evaluering Punkt 
1 -
.3 
.4 
.5 -
.8 -
.8 -
.13 -
.16 -
.16 -
.19 -
.19 -
.21 -
.24 
.25 -
.27 -
.34 -
.34 
.35 -
.37 • 
.44 • 
.46 
.47 -
.49 
.51 
.51 
.52 
.56 
.59 
.59 
.62 
.62 
.64 
.67 -8.7 
-8.7 
-8.15 
-8.12 
-8.15 
-8.33 
— 8.18 
— 8.24 
— 8.20 
— 8.23 
— 8.26 
— 8.33 
— 8.58 
— 8.36 
— 8.43 
— 8.45 
— 8.48 
— 8.50 
— 8.55 
— 8.55 
— 8.58 
— 8.70 
— 8.61 
— 8.66 
— 8.63 
— 8.66 
— 8.70 
Ekstern evaluering af særprogrammerne 8.71 — 8.84 
120 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Udvikling af fremgangsmåder i Kommissionen 8.71 
Midtvejsevaluering af FFC's flerårige program 8.72 — 8.74 
Tilrettelæggelse af evalueringer og tidsplan herfor 8.75 — 8.78 
Evalueringens dækningsområde 8.79 — 8.80 
Høring af potentielle brugere 8.81 
Sammensætningen af grupperne vedrørende ekstern evaluering 8.82 — 8.83 
Opfølgning af henstillingerne fra evalueringsgrupperne 8.84 
Generelle konklusioner 8.85 — 8.86 
INDLEDNING 
8.1. Dette kapitel vedrører fremgangsmåder for evalue­
ring af Fællesskabets programmer på området videnska­
belig og teknisk forskning. Retten har for første gang 
foretaget en særlig gennemgang af de fremgangsmåder, 
Kommissionen har bragt i anvendelse for at evaluere 
forskningsprogrammerne og udvirke, at disse evaluerin­
ger udnyttes hensigtsmæssigt, således at forskningen til 
stadighed forbedres som et middel til i endnu højere grad 
at opfylde Fællesskabets økonomiske og sociale målsæt­
ninger. 
8.2. Retten har i denne forbindelse ikke søgt at vurdere 
forskningens eller særprogrammernes nyttevirkning i sig 
selv. I øvrigt har gennemgangen hverken vedrørt 
Kommissionens interne forvaltningsstrukturer (f.eks. 
Det Fælles Forskningscenter) eller de fremgangsmåder, 
ved hjælp af hvilke den sikrer en effektiv udbredelse og 
udnyttelse af forskningsresultaterne. 
Fællesskabets forskningsstruktur 
8.3. Fællesskabets forskning gennemføres i form af et 
rammeprogram for aktioner inden for forskning og 
teknologisk udvikling. Det første og det andet rammepro­
gram vedrører perioderne 1984-1987 (l) og 1987-
1991 (2). Hvert enkelt af Fællesskabets rammeprogram­
mer omfatter samtlige særprogrammer inden for forsk­
ning i den pågældende periode. Særprogrammerne er igen 
undertiden opdelt i underprogrammer og altid i en lang 
række enkeltprojekter. Særprogrammerne gennemføres 
under flere forskellige former, hvoraf de væsentligste er 
følgende: 
(a) direkte aktion (forskning udført på Det Fælles 
Forskningscenters (FFC) fire anlæg), (b) indirekte aktion (kontraktforskning med omkost­
ningsdeling, hvor organisationer i medlemsstaterne 
tager del i omkostningerne), 
(c) samordnet aktion (forskning udført og finansieret af 
nationale organisationer, men koordineret af Kom­
missionen). 
Evaluering foretaget af Kommissionen 
8.4. Indtil 1978 blev evalueringen af Fællesskabets 
forskningsprogrammer hovedsagelig foretaget af Kom­
missionen selv og af en række »rådgivende udvalg for 
programforvaltning« (CCMGP) sammensat af nationale 
sagkyndige. I 1979 begyndte Kommissionen imidlertid at 
fremsætte forslag om gennemførelse af et system for 
evaluering af resultaterne af forskningsprogrammerne. 
Disse bestræbelser mundede i 1983 ud i offentliggørelsen 
af en fælles handlingsplan for evaluering (3), der — 
hvilket var målsætningen — skulle spille en afgørende 
rolle i rammeprogrammet for 1984-1987 (l). Som et 
resultat af denne handlingsplan har Kommissionens 
evalueringsaktiviteter udviklet sig som følger: 
(a) metoderne for intern evaluering er blevet omorgani­
seret, især gennem erstatning af CCMGP (4) med et 
mindre antal rådgivende udvalg for forvaltning og 
koordinering (CGC) (5), og hvad angår Det Fælles 
Forskningscenter, gennem oprettelse af et styrelses­
råd og et videnskabeligt råd (6), 
(b) i 1986 forelagde Kommissionen Parlamentet og 
Rådet en intern evaluering af gennemførelsen af dens 
forskningsprogrammer i perioden 1983-1985 (7), 
(]) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. (c) en særlig afdeling i Kommissionen, der er uafhængig 
af programlederne, koordinerede indførelsen af et 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 121 
system for ekstern og efterfølgende (ex post) evalue­
ring af særprogrammerne inden for forskning; 
systemet varetages af ekspertgrupper. Således var på 
trods af mangel på budgetmidler 27 evaluerings­
rapporter, der dækkede de fleste forskningsområder, 
offentliggjort eller under offentliggørelse ved udgan­
gen af 1987. 
(d) I 1987 forelagde Kommissionen Rådet den anden 
fælles handlingsplan (8) for evaluering af forskningen 
i perioden for gennemførelse af det nye rammepro­
gram (1987-1991) (2). I henhold til denne plan og selve 
rammeprogrammet skal samtlige fremtidige særpro­
grammer inden for forskning (hvis varighed som regel 
vil være på fire eller fem år) underkastes en ekstern og 
uafhængig evaluering. I øvrigt vil Kommissionen selv 
fremme forskningen inden for evalueringsmetodologi 
ved hjælp af et særligt program. 
Rettens arbejdsmetode 
8.5. Retten udvalgte med henblik på at vurdere 
Kommissionens fremgangsmåder fire forskningsområ­
der, der forvaltes af Generaldirektoratet for Videnskab, 
Forskning og Udvikling (GD XII), og som har været 
genstand for en ex post evalueringsrapport udarbejdet af 
en gruppe af eksterne eksperter mellem 1985 og 1987. De 
udvalgte evalueringer var blandt de sidste, der var 
medtaget i en offentliggjort rapport. Ved udgangen af 
1987 var endnu ingen af de evalueringer, der var foretaget 
i henhold til den nye evalueringsplan (8), afsluttet. De fire 
valgte områder var følgende: 
(a) råstoffer (to programmer (indirekte aktion) i perio­
den 1978-1985), 
(b) miljø (fem programmer (direkte, indirekte (9) og 
samordnet aktion) i perioden 1976-1987), 
(c) ikke-nuklear energi (fire programmer (direkte og 
indirekte aktion) (10) i perioden 1979-1987), 
(d) sikkerhedskontrol og forvaltning af fissile materialer 
(to programmer (direkte aktion) i perioden 1980-
1987). 
8.6. De midler, Rådet har godkendt for samtlige disse 
13 programmer, andrager 707,4 mio ECU, heraf 176,4 
mio ECU (bevillinger til forpligtelser), som er disponible 
alene for regnskabsåret 1987 (dvs. 21,5 % af kapitel B 73). 8.7. Rettens gennemgang af Kommissionens frem­
gangsmåder og ovennævnte særprogrammer inden for 
forskning har omfattet nedenstående særskilte men 
indbyrdes supplerende faser af evalueringsprocessen; 
hver enkelt fase indeholder både elementer af forudgåen­
de og af efterfølgende evaluering: 
(a) udformning og evaluering af Fællesskabets ramme­
program for perioden 1984-1987 (!) (punkt 8.8-8.15), 
(b) fastlæggelse af særprogrammer (punkt 8.16-8.33), 
(c) udvælgelse af forslag til projekter med omkostnings­
deling (punkt 8.34-8.58), 
(d) opfølgning og intern evaluering af særprogrammerne 
og projekterne (punkt 8.59-8.70), 
(e) ekstern evaluering af særprogrammerne (punkt 8.71-
8.84). 
UDFORMNING AF FÆLLESSKABETS 
RAMMEPROGRAM FOR 1984-87 OG 
EVALUERING AF DETS 
GENNEMFØRELSE 
Udformning af rammeprogrammet og dettes 
opbygning 
8.8. Det første rammeprogram for forsknings-, udvik­
lings- og demonstrationsaktiviteter vedrørte perioden 
1984-1987 (*). Rammeprogrammet omhandlede otte 
store videnskabelige og tekniske mål, der skulle nås ved 
hjælp af en kombination af forskellige særprogrammer. 
Hvert enkelt særprogram skulle bidrage til, at et eller flere 
videnskabelige eller tekniske mål blev nået. I 1983 havde 
Kommissionen til hensigt at samle særprogrammerne 
inden for forskning i »forskningshandlingsprogrammer«, 
der tilsammen skulle danne grundlag for gennemførelse 
af rammeprogrammet. Formålet med denne nye struktur, 
der skulle udgøre et mellemtrin i planlægningen mellem 
rammeprogrammet og særprogrammerne, var at øge 
evalueringernes brugbarhed gennem fastlæggelse af en 
præcis definition ikke blot af de målsætninger for 
programmerne, som resultaterne vurderes efter, men også 
af de socioøkonomiske prioriteringer, som har dannet 
grundlaget for programmerne. Det var også tanken, at 
når Rådet fremover skulle vedtage forskningsprogram-
122 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
mer, skulle det være i form af forskningshandlings-
programmer og ikke særprogrammer. 
8.9. Oprindelig skulle alle forskningsaktiviteter på et og 
samme område, uanset retningslinjerne for gennemførel­
sen heraf, ved anvendelse af forskningshandlings-
programmer samles under et fælles direktorat. Af 
forskellige grunde, bl.a. forskelle med hensyn til tidspla­
ner, overlapning mellem visse programmer samt det 
forhold, at tjenestegrenene i Generaldirektoratet for 
Videnskab, Forskning og Udvikling (GD XII) i vidt 
omfang fortsat havde en struktur, der var baseret på 
særskilt forvaltning af de enkelte særprogrammer, blev 
dette forsøg opgivet. Kommissionen hævdede, at den med 
indførelsen af forskningshandlingsprogrammer skabte en 
aktivitet uden samtidig at oprette forvaltningsorganer i 
tilknytning dertil. Der skulle være en koordinator for 
hvert forskningshandlingsprogram, men ellers en uæn­
dret tjenestegrensstruktur. Forskningshandlingspro-
grammerne var derfor dømt til at blive vanskelige at 
forvalte og til snarere at forblive teori end blive omsat i 
praksis. Rådet har heller aldrig vedtaget sådanne 
forskningshandlingsprogrammer, og man er således 
fortsat med at vedtage særprogrammer enkeltvis. 
8.10. Dette medfører, at det fortsat er vanskeligt at 
samordne FFC's programmer og de tilsvarende indirekte 
aktionsprogrammer. Tidsplanen for programmerne og 
deres varighed er forskellig, hvorfor de kun kan udformes 
hver for sig. Kommissionen har søgt at sikre i det mindste 
en integreret efterfølgende evaluering af de forskellige 
programmer — direkte såvel som indirekte aktioner — 
inden for samme område, men det er vanskeligt at finde et 
passende tidspunkt hertil for de forskellige programmer, 
eftersom de ikke gennemføres samtidig (jf. punkt 8.77 
nedenfor). Kommissionen agter fremover at forbedre 
samordningen af direkte og indirekte aktioner ved hjælp 
af de forskellige rådgivende udvalg. Det bør understreges, 
at denne fremgangsmåde, hvor påkrævet den end måtte 
være, ikke er tilstrækkelig. Kommissionen kan ikke uden 
at genoptage forskningshandlingsprogrammerne komme 
uden om selv at skulle sikre, at de forskellige midler til 
gennemførelse af målsætningerne for rammeprogrammet 
supplerer hinanden og er samordnede. 
8.11. Desuden bør Kommissionen fortsætte sine be­
stræbelser på i betydeligt omfang at nedbringe antallet af 
de programmer, der forelægges Rådet (i 1987 var 32 
særprogrammer, som var godkendt af Rådet, under 
gennemførelse), idet dette vil fremskynde arbejdet på det 
indledende stadium og lette den tilstræbte samordning. 
8.12. Kommissionen vil på denne måde også kunne lette 
evalueringen af resultaterne på et og samme område, til 
trods for den mangfoldighed af metoder, der anvendes. Evaluering af gennemførelsen af 
rammeprogrammet 
8.13. Den første fælles handlingsplan for evaluering af 
Fællesskabets forsknings- og udviklingsprogrammer 
(1983-1986) (3) tog hovedsagelig sigte på en evaluering af 
hvert enkelt særprogram. I planen nævnes dog kombine­
rede evalueringer, især i forbindelse med forskningshand-
lingsprogrammerne. Da forvaltningsstrukturerne for 
disse programmer forblev af rent formel karakter (jf-
punkt 8.9), var det karakteristisk for perioden 1984-1987, 
at der ikke var fastlagt procedurer for evaluering af de 
resultater, der var opnået med hensyn til opfyldelse af de 
brede målsætninger for rammeprogrammet. 
8.14. Kommissionen fremlagde dog i 1986 til støtte for 
et forslag til et nyt rammeprogram for 1987-1991 en 
beretning (7) om. resultaterne af rammeprogrammet for 
1984-1987. Beretningen omfatter en gennemgang af de 
otte brede målsætninger under det første rammeprogram 
og en kort bedømmelse af de væsentligste svagheder, der 
er afdækket i løbet af perioden. Retten konstaterer 
følgende mangler i beretningen : 
(a) Beretningen er udarbejdet af en embedsmand i 
forvaltningen og ikke af et panel af uafhængige 
eksperter. Beretningen støtter sig kun sjældent på 
uafhængige evalueringer af særprogrammer. Selv 
ikke i tilfælde, hvor sådanne evalueringer har fundet 
sted, er der altid medtaget de væsentlige konklusioner 
og henstillinger. 
(b) Kun undtagelsesvis (fusionsprogrammet) er det 
muligt på grundlag af talangivelser at vurdere 
rækkevidden, kvaliteten og virkningerne af de 
opnåede resultater. Sammenligninger ud fra såvel en 
teknisk som en økonomisk synsvinkel mellem den 
oprindelige situation og målsætningerne og resulta­
terne anstilles kun sjældent. 
(c) Der burde have været lagt større vægt på de 
indvundne erfaringer. Der gives ingen forklaring på, 
hvorfor visse programmer er opgivet, hvilket i høj 
grad gør det vanskeligt at orientere sig om udvik­
lingen. 
(d) Fællesskabets interesse i de opnåede eller forventede 
resultater og udbredelsen og især anvendelsen af disse 
forbigås for ofte i tavshed. 
8.15. Rammeprogrammet er det vigtigste middel til 
mellemsigtet planlægning af videnskabelige mål og 
finansielle aspekter. Det er nødvendigt, at Kommissionen 
bestræber sig for at forbedre sin vurdering af gennemfø­
relsen af rammeprogrammet for 1987-1991 og af dettes 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 123 
aktuelle berettigelse, således som Rådets afgørelse om 
dette rammeprogram (2) i øvrigt foreskriver den at gøre 
det i løbet af det tredje år efter programmets iværksættel­
se. Denne evaluering af rammeprogrammet bør efter 
Rettens opfattelse vedrøre spørgsmålene om, hvilken 
indflydelse dette kan have haft på udformningen og 
vedtagelsen af særprogrammerne, hvorvidt såvel de 
videnskabelige som de finansielle retningslinjer er blevet 
fulgt, og om, hvilke resultater der er opnået, eller hvilke 
der forventes opnået i forbindelse med samtlige særpro­
grammer under rammeprogrammet. 
FASTLÆGGELSE AF SÆRPROGRAMMER 
Basisdokumenternes form 
8.16. For Kommissionen er det endelige mål med det 
forberedende arbejde at forelægge Rådet et forslag til 
program. For at gøre det lettere for Rådet at træffe 
afgørelse herom, udformes forslaget netop som et udkast 
til en afgørelse med henvisninger og betragtninger, med 
en dispositiv del opdelt i artikler og med et teknisk bilag. I 
denne form offentliggøres forslaget i C-rækken af De 
Europæiske Fællesskabers Tidende. Der er således på det 
formelle plan overensstemmelse mellem forslaget til et 
program og afgørelsen om dette. Det er kun begrundelsen 
til forslaget, der ikke er medtaget i afgørelsen. Med dette 
endelige mål for øje ville Kommissionen gøre ret i på et 
meget tidligt tidspunkt at færdiggøre udkastet til forslag 
ved at udforme teksten som en egentlig retsakt; det hele 
vil antagelig foreligge i flere på hinanden følgende 
versioner med alle nødvendige ændringer. 
8.17. Udviklingen i tekstudkastene vedrørende forsk­
ningsprogrammet med omkostningsdeling for 1985-1988 
inden for området ikke-nuklear energi (n) er særlig 
uoverskuelig. Flere dokumenter med forskellig længde, 
indhold og indholdsfortegnelse efterfulgte hinanden i 
løbet af året 1982. Ingen af dokumenterne havde form af 
en afgørelse, ikke engang dokumentet af december 1982, 
der ellers blev betegnet som »foreløbigt udkast til 
forslag«, og med udgangspunkt i hvilket Generaldirekto­
ratet for Forskning i maj 1983 foretog en høring af en halv 
snes andre generaldirektorater i Kommissionen. 
8.18. Udviklingen i arbejdet med udarbejdelsen af 
forskningsdelprogrammet med omkostningsdeling »mil­
jøbeskyttelse« 1986-1990 (12) viser — i en vis udstræk­
ning —, at det kan lade sig gøre at gå frem på anden vis. 
Allerede fra det første strukturerede, forberedende 
dokument, der blev udarbejdet af GD XII i sidste kvartal 
af 1984, dvs. før de første høringer, var overvejelserne vedrørende emnet for delprogrammet konkretiseret i et 
bilag med betegnelsen programmets videnskabelige 
indhold, som i henseende til form (og indhold) lå meget 
tæt op ad det tekniske bilag til afgørelsen. 
Høringsprocedurernes effektivitet 
Høringernes langsommelige karakter 
8.19. Kommissionen foretager mange høringer. Allere­
de i forbindelse med »udkastet til forslag til program« 
vedrørende indirekte aktion på miljøområdet (sidste 
kvartal 1984) hørte Generaldirektoratet for Forskning 
FFC, Den Juridiske Tjeneste, ni generaldirektorater i 
Kommissionen og CGC-udvalget. I forbindelse med 
programmet vedrørende indirekte aktion »ikke-nuklear 
energi« er ti generaldirektorater blevet hørt. I forbindelse 
med disse programmer er Udvalget for Videnskabelig og 
Teknisk Forskning (CREST), Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg og Parlamentet officielt blevet hørt. Hvad 
angår miljøprogrammet, har Parlamentet selv udtalt sig 
efter at have indhentet udtalelser fra tre af dets udvalg 
(miljø, industripolitik og forskning). Rådet har støttet sig 
på arbejdet i gruppen vedrørende forskning og i CREST, 
der er nævnt ovenfor. Hvad angår FFC-programmerne, 
er FFC's Videnskabelige Råd, det kompetente CGC-
udvalg, FFC's Styrelsesråd, Det Videnskabelige og 
Tekniske Udvalg (CST) eller CREST, Det Økonomiske 
og Sociale Udvalg og Parlamentet blevet hørt. 
8.20. Disse høringer tager megen tid. Høringerne om 
udkastet har lagt beslag på otte måneder for miljøpro­
grammet og seks måneder for programmet vedrørende 
ikke-nuklear energi. Høringerne om forslaget har taget 
yderligere ti måneder for miljøprogrammet og seksten 
måneder for programmet vedrørende ikke-nuklear 
energi. Den tid, der medgår til udarbejdelse af afgørelsen, 
mere end fordobles som følge af høringerne. 
De begrænsede resultater af høringerne 
8.21. Det lader til, at de hørte instanser kun har haft lidt 
at sige om selve indholdet i programmet, men har 
koncentreret deres bemærkninger om de finansielle 
aspekter. Hvad angår delprogrammet »miljøbeskyttel­
se« (12), er de ændringer, der er foretaget på baggrund af 
124 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
de forskellige høringer, forholdsvis ubetydelige, hvis man 
ser bort fra Rådets nedskæring af bevillingsrammen. 
Ubetydelige ikke blot i forhold til det officielle forslag af 
juli 1985, men endda også i forhold til det første »udkast 
til forslag« fra sidste kvartal af 1984. Ud af 20 
forskningsemner var 16 formuleret i afgørelsen på samme 
måde som i udkastet til forslag. Kun 12 % af delemnerne 
bliver tilføjet eller ændret på et eller andet trin i 
proceduren, og det er ofte ubetydelige ændringer, som 
mere er af formel end af indholdsmæssig art. Kun de 
egentligt politiske instanser (Parlamentet og Rådet), der i 
øvrigt nedfælder deres ønsker i skriftlige ændringsforslag, 
har større held med sig. 
8.22. Bortset fra tilføjelsen af delprogrammet »kulbrin­
ter« er der fra forslaget til afgørelsen (u) til trods for alle 
høringerne ikke foretaget nogen ændringer i bilaget med 
det videnskabelige indhold i programmet vedrørende 
»ikke-nuklear energi«, der er en aktion med omkostnings­
deling. 
8.23. Det kompetente CCMGP-udvalg (4) afgav i 1982 
en detaljeret udtalelse om FFC's udkast til program 
vedrørende ikke-nuklear energi for perioden 1984-1987. 
Efter opgivelsen af det store projekt »Super Sara« 
forelagde Kommissionen Rådet et herfra meget forskel­
ligt forslag, der i øvrigt på en række vigtige punkter ikke 
harmonerede med den udtalelse, som CCMGP havde 
afgivet i 1982. Kommissionen har imidlertid ikke på 
forhånd hørt CCMGP om dette i vid udstrækning nye 
forslag. 
Betydningen for vedtagelsestidspunktet 
8.24. Af alle ovenfor anførte grunde er en gennemgri­
bende forenkling af høringsprocedurerne påkrævet. 
Udover forsinkelserne i Rådet bærer de langsommelige 
høringsprocedurer skylden for den sene vedtagelse af 
programmerne. Det fjerde forskningsprogram »miljø« 
(indirekte aktion) (12) blev vedtaget den 10. juni 1986, selv 
om det skulle være iværksat den 1. januar 1986. Rådets 
afgørelse om forskningsprogrammet »ikke-nuklear ener­
gi 1985-1988« (indirekte aktion) (n) er af 12. marts 1985; 
det foregående program (13) blev officielt afsluttet den 30. 
juni 1983. Kommissionen havde ganske vist allerede den 
16. juni 1983 offentliggjort et forslag, og de senere 
opståede forsinkelser skyldtes i vidt omfang budget­
mæssige årsager, som var uden tilknytning til proceduren 
for udarbejdelse af programmet. Men den 16. juni var 
faktisk i sig selv for sent. Til den forsinkelse, der uden 
videre kan regnes fra afslutningen af det foregående 
program, bør nemlig lægges iværksættelsesperioden, der 
ikke kan afkortes, og som strækker sig fra vedtagelsen til 
underskrivelsen af de første kontrakter (otte måneder for 
delprogrammet miljøbeskyttelse). Efter Rettens opfattel­
se bør afgørelser om programmer derfor vedtages mindst 
et halvt år, før den omfattede periode indledes. Præcisering af programmernes videnskabelige 
indhold 
8.25. Det videnskabelige indhold i Rådets afgørelser om 
vedtagelse af programmer giver umiddelbart indtryk af at 
være ret præcist og detaljeret, hvilket imidlertid til dels 
kun er tilsyneladende. Selv om de anførte emner udgør en 
ramme, som ikke må overskrides, er der nemlig ikke 
noget, der hindrer Kommissionen i at undlade at 
iværksætte en aktion inden for visse emner, enten bevidst 
eller på grund af mangel på tilfredsstillende forslag. F.eks. 
betragtes delområderne under delprogrammet »miljøbe­
skyttelse« for perioden 1986-1990 (12) som vejledende, 
hvilket medfører, at Kommissionen har mulighed for 
såvel at tilføje nye som at opgive andre. 
8.26. Kommissionens spillerum er så meget større, som 
hovedemnerne er formuleret meget bredt — f.eks. 
»luftkvalitet«, »solenergi«, osv. -, og Rådet kun fordeler 
de samlede bevillinger til programmerne på nogle enkelte 
store blokke — for ikke-nuklear energi på ni hovedemner 
og for miljø på tre delprogrammer. Den detaljerede 
fordeling på delemner står således åben. I betragtning af 
al denne fleksibilitet er det nok rimeligt at spørge, hvad 
der er tilbage af Rådets forskningsplanlægning på 
mellemlang sigt. 
Forskningsmålsætninger eller -områder 
8.27. Kommissionen og Rådet anvender ofte udtrykket 
»målsætninger« i dokumenter om forskning. Det er i 
overensstemmelse med Den Europæiske Fælles Akt 
(artikel 130 I) hensigten med rammeprogrammet for 
1987-1991 (2) at »fastsætte de videnskabelige og tekniske 
målsætninger for aktionerne« (syvende betragtning i 
Rådets afgørelse af 28. september 1987 om rammepro­
grammet). I overskrifterne i det tekniske bilag til 
særprogrammerne anvendes snart udtrykket formål — 
f.eks. i programmet (indirekte aktion) 1985-1988 vedrø­
rende ikke-nuklear energi (n) — snart udtrykkene 
»delområder« eller »emner« inden for forskning — dette 
gælder miljøprogrammet 1986-1990 (indirekte 
aktion) (12) — eller »forskningsområder« — som i 
programmet vedrørende »materialer« 1986-1989 (14). 
8.28. Således som særprogrammerne fastlægges for 
øjeblikket, er det sprogforvanskning at anvende udtryk­
ket målsætning. En målsætning er et registrerbart 
resultat, der skal nås inden for en bestemt frist. Der er 
imidlertid intet af denne art i programmerne, men 
udelukkende forskningsområder, og der er ikke fastlagt 
egentlige målsætninger eller anført metoder til måling af 
resultaterne. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 125 
8.29. Selv om Det Fælles Forskningscenter i 1984 og 
1985 har gjort en betydelig indsats for at opstille 
detaljerede målsætninger og gennemføre en egentlig 
planlægning af forskningen i forbindelse med program­
met for 1984-1987 (15), har dette, hvad angår særpro­
grammet vedrørende »ikke-nuklear energi«, hverken ført 
til fastlæggelse af tilsigtede resultater eller til definition af 
kvantitative og kvalitative indikatorer, der kan anvendes 
ved en vurdering af disse resultater. 
8.30. Denne usikkerhed omkring, hvilke målsætninger 
der skal opfyldes, indebærer usikkerhed omkring de 
nødvendige finansielle midler. Rammebevillingen til 
programmet »materialer 1986-1989« (14) blev fra det 
oprindelige forslag til den endelige afgørelse nedsat fra 
110 til 75 mio ECU, uden at der skete en tilsvarende 
afkortning af emnelisten, som Parlamentet oven i købet 
udvidede. Rådet har ligeledes nedsat rammebevillingen til 
programmet »miljø 1986-1990« (12) fra de 115 mio ECU, 
som Kommissionen foreslog, til 75 mio ECU, uden at 
programmet, hvis man ser bort fra de større teknologiske 
risici, indholdsmæssigt set er blevet mindre omfattende. 
Det samme gør sig gældende for programmet (indirekte 
aktion) »ikke-nuklear energi 1985-1988« (H), hvis viden­
skabelige indhold er forblevet uændret til trods for en 
drastisk beskæring af de afsatte midler, nemlig fra 379 
mio ECU i forslaget til kun 175 mio ECU i afgørelsen. 
8.31. Det er imidlertid meget ønskværdigt, at der 
opstilles målsætninger for programmerne. For det første 
ville planlægningen få en langt mere konkret betydning; 
præcise mål ville herved blive opstillet for de aktioner, der 
skal iværksættes, hvilket i højere grad ville forpligte de 
forskerteams, der skal gennemføre dem. For det andet 
ville det under disse omstændigheder være muligt at 
etablere et mere realistisk forhold mellem aktioner og 
finansielle midler. Endelig ville anvendelsen af målsæt­
ninger muliggøre en bedre kontrol med udførelsen af 
arbejderne og bane vejen for en egentlig evaluering af 
resultaterne ved sammenholdelse med de opstillede 
målsætninger. 
8.32. Opstilling af målsætninger er ønskværdigt i sig 
selv, men vil det kunne lade sig gøre i praksis? Retten er 
klar over, at man med uigennemtænkte forsøg på at 
»kvantificere det ikke-kvantiticerbare« og på at kræve 
verificerbare resultater på områder, hvor dette vanskeligt 
lader sig gøre, risikerer negative virkninger i form af en 
overforenklet opstilling af målsætninger, og at der kan 
være tale om et kunstlet resultatløst forsøg på at forenkle 
den komplekse karakter af det område, der skal 
udforskes. I øvrigt, jo mere man fjerner sig fra anvendt 
forskning og går i retning af grundforskning, desto 
vanskeligere er det at beregne resultaterne på forhånd. 
Retten henstiller, uden at underkende disse problemer, til 
Kommissionen, at den skærper sin indsats for at opstille 
egentlige målsætninger for forskningsprogrammerne i 
fællesskabsregi. 
8.33. Gennemgangen af det direkte aktionsprogram 
vedrørende ikke-nuklear energi viser, at det er muligt at 
kortlægge og kvantificere de resultater, der er opnået på dette forskningsområde. Konklusionerne i rapporten om 
arten og kvaliteten af de på anlægget i Ispra opnåede 
forskningsresultater, der blev offentliggjort i marts 1987 
af dette anlægs afdeling for fremtidsstudier, kan i vidt 
omfang gælde for samtlige FFC's aktiviteter. FFC bør 
derfor tilpasse sine procedurer for udarbejdelse og 
fastlæggelse af programmer i overensstemmelse hermed. 
Det samme gælder de indirekte aktionsprogrammer og i 
det mindste de projekter, som de omfatter — med de 
nødvendige ændringer. 
UDVÆLGELSE AF FORSLAG TIL 
PROJEKTER MED OMKOSTNINGSDELING 
Indledning 
8.34. For at der ikke skal opstå misforståelser i 
forholdet mellem Fællesskabet og forskerne bør de 
forskningsområder, der skal dækkes, og udvælgelseskri­
terierne ligge fast og være klart afgrænsede og offentligt 
tilgængelige. Når forslagene først er indkommet, er en 
anden betingelse, at udvælgelsesarbejdet gennemføres på 
tilfredsstillende vis og effektivt. I det følgende behandles 
spørgsmålet om, hvorvidt disse betingelser på nuværende 
tidspunkt er opfyldt. 
Forskningsemner, som kan godkendes 
8.35. Listen over udvalgte forskningsemner ligger ikke 
fast under hele proceduren. Når Rådet, i visse tilfælde 
drastisk, beskærer bevillingsrammen for et program eller 
et delprogram, hænder det, at det lader det videnskabelige 
bilag forblive uændret. Men Kommissionen er i så fald 
nødsaget til at slække på sine videnskabelige ambitioner. 
Visse forskningsområder, der er taget højde for i 
programmerne, er ikke medtaget i meddelelserne om 
indkaldelse af forslag eller i de dokumenter med tekniske 
oplysninger, der sendes til forslagsstillerne. Efter fem 
meddelelser om indkaldelse af forslag spredt over 
perioden marts 1985 til august 1987 (16) havde fire ud af 
37 emner under programmet vedrørende ikke-nuklear 
energi endnu ikke været genstand for indkaldelse af 
forslag, mens andre var blevet kraftigt beskåret. I 
meddelelsen om indkaldelse af forslag i forbindelse med 
delprogrammet vedrørende klimatologi (17) er to emner 
udeladt, og i dokumentet med tekniske oplysninger, der 
er sendt til forslagsstillere i forbindelse med delprogram­
met vedrørende miljøbeskyttelse (18), er seks emner 
udeladt og to udtrykkeligt udelukket. De emner, der er 
udeladt i meddelelserne om indkaldelse af forslag, men 
som ikke desto mindre er behandlet ved direkte forhand­
linger, er ikke medtaget i opregningen ovenfor. 
126 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
8.36. Titlerne på en række forskningsemner eller 
-delemner ændres fra dokument til dokument. I den 
franske udgave af meddelelserne om indkaldelse af 
forslag bliver »production et gestion des gisements« 
således til »l'aménagement et la gestion des reservoirs«, 
»l'économie de l'énergie dans le secteur des båtiments« 
bliver til »économies d'énergie dans Fhabitat«, osv. Den 
computerindlæste liste over hovedemnerne under miljø­
beskyttelse afviger noget fra listen i meddelelsen om 
indkaldelse af forslag. Det er en forudsætning for en 
konsekvent planlægning, at der ikke ændres på overskrif­
ter og titler. 
Kriterier for bedømmelse af forslag 
8.37. Udvælgelseskriterierne formuleres ligeledes un­
dertiden tvetydigt og uklart. Kriterierne findes i: 
(a) Kommissionens interne regler for forvaltning af 
programmerne (august 1986) (19), 
(b) en kommissionsbeslutning af 19. november 1986 
(arkiveret dokument uden reference), 
(c) meddelelsen om indkaldelse af forskningsforslag, 
(d) de forklarende noter i de dokumenter, der sendes til 
forslagsstillerne. 
8.38. Med henblik på anvendelsen af disse kriterier 
benytter Kommissionens tjenestegrene formularer til 
evaluering af forslagene, hvori man kan finde dele af disse 
kriterier. Der er ikke nogen særlig god overensstemmelse 
mellem disse forskellige dokumenter. 
8.39. Formularen til evaluering af forslagene vedrøren­
de ikke-nuklear energi indeholder hverken kriterierne om 
forslagsstillerens videnskabelige kompetence (selvom 
dette er nævnt i meddelelsen om indkaldelse af forslag), 
om cost/benefit-forholdet i forbindelse med forslaget eller 
om anvendelsesmuligheder i industrien. 
8.40. Med henblik på at undgå for høje administrations­
omkostninger som følge af et for stort antal mindre 
projekter var det i de interne regler fastsat, at generaldi­
rektøren for forskning skulle fastsætte en — bestemt — 
procentsats for projekter, hvortil der på årsbasis kunne 
ydes fællesskabsstøtte på under 80 000 ECU. Ved 
beslutningen af 19. november 1986 hævedes denne grænse 
til 100 000 ECU; beslutningen indeholder også en nøje 
afgrænsning af de undtagelsestilfælde, hvor støttebeløbet kan være lavere. I virkeligheden varierer projekternes 
optimale størrelse uden tvivl meget fra det ene område til 
det andet og kan vanskeligt gøres til genstand for en 
generel beslutning. GD XII bør snarere, uden at forlade 
princippet om en beløbsgrænse, afpasse denne efter det 
pågældende særprogram. 
8.41. Formularen til evaluering af forslagene på 
området for miljøbeskyttelse er ikke en korrekt afspejling 
af de kriterier, der skal anvendes. Formularen indeholder 
nemlig hverken kriterierne om 80 000 ECU, om gennem­
førlighed eller om internationalt samarbejde. 
8.42. Forskningsforslagene vedrørende miljøbeskyttel­
se klassificeres på tre forskellige måder. De kompetente 
tjenestegrene i GD XII har anvendt en klassificering 
omfattende fire trin (høj prioritet; kan eventuelt finansie­
res ; kan tages i betragtning efter genforhandling; afvises). 
Generaldirektoratet for Miljø, Forbrugerbeskyttelse og 
Nuklear Sikkerhed (GD XI) er blevet hørt af GD XII på 
grundlag af en forenklet formular, der kun omfatter tre 
vurderinger, og hvis ordlyd er ret forskellig fra ordlyden i 
den formular, der anvendes af GD XII. CGC-udvalget (5) 
har skullet inddele forslagene efter en helt tredje skala, der 
omfatter fem trin, hvis ordlyd og inddeling er anderledes. 
Disse forskelle bidrager ikke just til en ensartet klassifice­
ring af forslagene. 
8.43. Der findes ikke i forbindelse med programmerne 
vedrørende miljø, ikke-nuklear energi og materialer 
nogen oversigt over eller fremgangsmåde for, hvordan 
man kriterium for kriterium kommer fra de analytiske 
vurderinger til den samlede vurdering, hvor forslagene 
klassificeres i tre eller fire kategorier. Det er derfor 
vanskeligt at afgøre, hvorledes kriterierne er anvendt og 
med hvilken vægtning. 
Offentliggørelse og annoncering 
8.44. Kommissionen offentliggør kun sine meddelelser 
om indkaldelse af forslag i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende. Kommissionen kunne med fordel tage initativ til 
en bredere annoncering i de største fag- og specialtids-
skrifter. 
8.45. I øvrigt er offentliggørelsen af udvælgelseskrite­
rierne ufuldstændig. For eksempel er kriterierne om cost/ 
benefit-forholdet og forholdet mellem varighed og 
fordele ikke nævnt i meddelelserne om indkaldelse af 
forslag. Ligeledes er kriteriet om forslagenes gennemfør­
lighed og, med undtagelse af delprogrammet »miljøbe­
skyttelse«, kriteriet om forslagsstillerens videnskabelige 
status og kriteriet om forslagets kvalitet, originalitet og 
nytteværdi ikke nævnt i meddelelserne om indkaldelse af 
forslag eller de forklarende noter vedrørende miljø. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 127 
Kriteriet om forslagenes socio-økonomiske 
virkninger 
8.46. Det nævnes sjældent i forskningsforslagene, hvem 
der vil kunne udnytte resultaterne, eller hvornår disse 
resultater kan forventes anvendt. Forslagene indeholder 
ikke mange oplysninger om, hvilke socio-økonomiske 
virkninger der kan forventes af de foreslåede arbejder. 
Ved at kræve af forslagsstillerne, at de skal udarbejde 
forslag, der er bedre underbygget i denne henseende, eller 
endog, at de skal dokumentere erhvervslivets interesse for 
deres forslag ved at godtgøre, at de modtager sponsor­
støtte fra industrien, ville Kommissionen lette bedøm­
mernes arbejde. 
Omfanget af arbejdet med bedømmelse af 
forslagene 
8.47. Kommissionen har modtaget ikke mindre end 
1 700 videnskabelige forslag i forbindelse med delpro­
grammet »miljøbeskyttelse 1986-1990«. Kommissionens 
kompetente tjenestegren bestod af syv bedømmere, der 
delte forslagene imellem sig. For visse emners vedkom­
mende fik den bistand af rådgivere. Det tog denne 
tjenestegren ca. et år (fra oktober 1986 til oktober 1987) at 
nå til vejs ende med denne store opgave. Det kompetente 
CGC-udvalg afgav udtalelse om disse 1 700 forslag på 
otte møder, der i nogle tilfælde strakte sig over en, i andre 
over to dage. På et af disse møder har CGC-udvalget 
måttet behandle op til flere hundrede forslag (næsten 600 
den 5. og 6. maj 1987), hvoraf en række skulle 
genbehandles på flere efterfølgende møder. For så vidt 
angår ca. 85 % af forslagene, er CGC-udvalgets udtalelse 
afgivet uden forhandling. 
8.48. Det kompetente CCMGP-udvalg for programmet 
vedrørende materialer 1982-1985 (20) behandlede 325 
forslag under dette program på fem dage. Sådanne 
arbejdsbetingelser kan ikke betragtes som rimelige. 
Udførelse af udvælgelsesarbejdet på kort tid 
8.49. Arbejdet med bedømmelse af forslagene under 
delprogrammet miljøbeskyttelse er således blevet koncen­
treret på ét år — for et program, der strækker sig over fem 
år. Koncentrationen af arbejdet på dette alt for korte 
tidsrum skyldes ikke alene tidsplanen for programmerne, 
men også en lang række andre årsager. Dels var 
delprogrammet »miljøbeskyttelse« kun genstand for én 
meddelelse om indkaldelse af forslag med kun to frister 
for indgivelse af forslag, som i øvrigt lå meget tæt på 
hinanden. Den første kontrakt blev først underskrevet i 
marts 1987, dvs. 14 måneder efter det berammede 
tidspunkt for iværksættelse af et program, som Rådet selv havde vedtaget med næsten et halvt års forsinkelse. Dels 
godkendte det med henblik på at kompensere for den 
beskæring af bevillingerne, Rådet gennemførte under 
samrådsproceduren med Parlamentet — og formanden 
for Kommissionen afgav et skriftligt løfte herom til 
Parlamentet -, at programmet i dets helhed blev iværksat i 
løbet af to år (1987 og 1988). Disse forskellige forhold var 
årsag til, at dette program blev iværksat under et alvorligt 
tidspres. 
8.50. For at råde bod på dette er det nødvendigt, at 
programmerne godkendes i god tid inden iværksættelsen, 
at hvert enkelt program opdeles på flere meddelelser om 
indkaldelse af forslag, som offentliggøres på forskellige 
tidspunkter, således som dette er sket i forbindelse med 
programmet »ikke-nuklear energi«, eller endda for visse 
programmers vedkommende at hæve mindstebeløbet for 
støtte lidt med henblik på at nedbringe antallet af 
programmer. 
Værdien af høringer 
Høringen af GD XI 
8.51. Hvor berettiget høringen af Generaldirektorat XI 
(miljø) om udkastet til programmet vedrørende miljø end 
måtte forekomme, eftersom dette program skal danne det 
videnskabelige grundlag for Fællesskabets miljøpolitik, 
må høringen af Generaldirektoratet om forslagenes værdi 
dog anses for utilstrækkelig. Generaldirektoratet er 
blevet hørt på grundlag af de væsentligste forslagsdoku­
menter og skulle udfylde en stærkt forenklet evaluerings-
formular. Desuden har Generaldirektoratet kun afgivet 
svar, for så vidt angår en mindre procentdel, nemlig 20 %, 
af forslagene. Retten finder ikke, at høringen under disse 
omstændigheder har nogen særlig værdi. 
Høringen af CGC-udvalgene 
8.52. Det er ganske vist fastsat i de interne regler for 
forvaltning af programmerne (19) (punkt 252), at Kom­
missionens udtalelser om forslagene skal meddeles CGC-
udvalgene (5), men dette er ikke hensigtsmæssigt, fordi 
det tilskynder det pågældende CGC-udvalg til at indtage 
standpunkter, der ligger tæt op ad Kommissionens. For 
programmet »ikke-nuklear energi« meddelte Kommissio­
nen på forhånd skriftligt CGC-udvalget sin stillingtagen 
til forslagene. Da Kommissionens kompetente tjeneste­
gren derimod i forbindelse med miljøprogrammet nærede 
frygt for, at CGC-udvalget ville tilslutte sig alle dens 
vurderinger uden at foretage en tilstrækkelig kritisk 
gennemgang, besluttede den kun at meddele dem 
mundtligt under møderne. Dette er et stort fremskridt, 
men Kommissionen bør overveje at gå endnu videre og 
128 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
helt undlade at meddele sine egne synspunkter og 
begrænse sig til blot at yde CGC-udvalget den nødvendige 
tekniske bistand. Det er Kommissionen, der anmoder om 
CGC-udvalgets udtalelse, og ikke omvendt. 
8.53. Det fremgår af CGC-udvalgenes mødeprotokol­
ler, at disse udelukkende foretager en vurdering af 
forslagenes videnskabelige værdi i sig selv, uden at sætte 
denne i forhold til omkostningerne. Det er klart, at 
Kommissionen, der kun har en begrænset bevillings­
ramme til rådighed, i højere grad skal tage cost/benefit-
forholdet i forbindelse med forslagene i betragtning. 
8.54. CGC-udvalget vedrørende »miljø« kan ikke have 
anvendt udvælgelseskriterierne strengt, idet dets »gav­
mildhed« har resulteret i positive udtalelser om finansie­
ring af projekter, hvortil omkostningerne var ca. tre 
gange så store som de disponible midler. Af ca. 1 700 
forslag havde CGC-udvalget ved udgangen af 1987 
afgivet positive udtalelser om ca. 600, hvoraf ca. 200 
forslag faktisk bliver finansieret. Hvis det at udvælge er 
det samme som at eliminere, er det klart, at arbejdet med 
frasortering i mindre grad ligger i beskæringen fra 1 700 
til 600 forslag end i beskæringen fra 600 til 200 forslag. Og 
denne sidste udvælgelse foretages af Kommissionen 
alene. Denne tendens til overdreven »mildhed« kan også 
konstateres i forbindelse med CGC-udvalget vedrørende 
ikke-nuklear energi. 
8.55. Der består et modsætningsforhold mellem de 
enkelte CGC-delegationers hovedsageligt nationale be­
væggrunde og de videnskabelige betragtninger, der er 
fælles for dem, hvilket indebærer en fare for, at de 
kriterier, der er afgørende for deres valg i praksis, bliver 
uklare. 
Indkaldelse af forslag eller udbud? 
8.56. Det er kun berettiget at anvende betegnelsen 
udbud, når der indkaldes bud på specifikke projekter, 
således som det sædvanligvis er tilfældet inden for 
industrien eller i forbindelse med offentlige bygge- og 
anlægsarbejder. Dette er som oftest ikke tilfældet for 
forskning, idet de bydende her selv frit skal fastlægge 
deres forslag inden for et bestemt forskningsområde og 
kun skal holde sig til nogle relativt brede retningslinjer. 
Det er derfor med rette, at Kommissionen anvender et 
andet udtryk, nemlig »indkaldelse af forslag«. 
8.57. Denne frihed til at fastlægge forslag var frem­
herskende på miljøområdet, hvis der ses bort fra 
støjforskning og forurenende stoffers indvirkning på 
sundheden. Inden for ikke-nuklear energi har der 
derimod været flere egentlige »projekter« (»Building 
2000«, prototyper af store vindmøller, pilotanlæg til 
omdannelse af biomasse, solkort over Afrika, osv.). 
8.58. På samme måde, som det i forbindelse med 
overskrifterne til et program er et spørgsmål om at 
fastlægge egentlige »målsætninger« eller blot »forsknings­
områder«, er det i forbindelse med indkaldelse af forslag muligt at fastlægge velafgrænsede »projekter« eller at 
overlade det til forslagsstillerne selv frit at udarbejde 
forslagene. De samme grunde, der kan anføres til støtte 
for egentlige målsætninger, kan også anføres til støtte for 
»projekter«. Det er klart, at det ud fra et evaluerings-
synspunkt er en bedre fremgangsmåde at foranstalte 
egentlige udbud vedrørende specifikke projekter, når 
dette er muligt. 
OPFØLGNING OG INTERN EVALUERING 
AF SÆRPROGRAMMER OG PROJEKTER 
De rådgivende udvalgs rolle 
8.59. Kommissionen hævder i en gennemgang af sine 
evalueringsaktiviteter i perioden 1983-1985 (7), at nedsæt­
telsen af CGC-udvalgene (5) og oprettelsen af FFC's 
Videnskabelige Råd har medført en styrkelse af den 
interne evaluering af forskningsaktiviteterne. Retten 
mener ikke, at man helt har opnået dette resultat: 
(a) Det sidste møde i CCMGP-udvalget (4) vedrørende 
»solenergi« fandt sted i december 1983, og det første 
møde i CGC-udvalget (5) vedrørende »ikke-nuklear 
energi«, der afløste dette udvalg, blev afholdt i januar 
1985. Der er således ikke noget rådgivende udvalg, 
der har varetaget opfølgningen af den direkte aktion 
inden for denne forskningssektor i 1984. Der er ikke 
noget, der tyder på, at CGC-udvalget vedrørende 
»ikke-nuklear energi« har foretaget en detaljeret 
gennemgang af FFC's aktiviteter på dette område 
siden 1985. Det ovenfor nævnte CGC-udvalg tilslut­
tede sig i november 1985 et forslag fra FFC til et nyt 
program (1987-1990) (et forslag, som ikke blev taget 
op af Kommissionen), men mødeprotokollerne 
indeholder hverken optegnelser om bemærkninger 
eller forhandlinger. Med hensyn til det nye ramme­
program (for perioden 1987-1991) har flere af dette 
CGC-udvalgs delegationer i 1986 udtrykt beklagelse 
over, at Kommissionen ikke har rådført sig med det i 
forbindelse med udarbejdelsen af udkastet. 
(b) Under gennemførelsen af programmerne ændres et 
betydeligt antal kontrakter med omkostningsdeling, i 
visse tilfælde væsentligt, med hensyn til formål, 
varighed og støttebeløb. Imidlertid viser en gennem­
gang af mødeprotokollerne for CGC-udvalget vedrø­
rende »råstoffer og materialer« fra perioden oktober 
1982 til december 1986, at CGC-udvalget ikke i særlig 
stor udstrækning har fulgt det igangværende program 
op, og at det ikke i tilstrækkeligt omfang er blevet 
informeret om de ændringer, der var foretaget i visse 
projekter. Hvis disse udvalg skal kunne udføre deres 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 129 
opgave på tilfredsstillende vis, er det af væsentlig 
betydning, at de får fuldstændige og ajourførte 
oplysninger om programmets gennemførelse og om 
større ændringer i projekterne. 
8.60. Kommissionen nævner i sin handlingsplan for 
evaluering af forskningsaktiviteterne i årene 1987-
1991 (8), at FFC's Videnskabelige Råd indtager en 
nøgleposition i forbindelse med proceduren for intern 
evaluering. Imidlertid foreslår Kommissionen i sit 
dokument af oktober 1987 med titlen »Nye perspektiver 
for Det Fælles Forskningscenter« (21), at dette råd 
nedlægges, og at der oprettes et rådgivende udvalg for 
hvert enkelt af de videnskabelige institutter under den nye 
struktur, der foreslås for FFC. 
8.61. Arten og værdien af de rådgivende udvalgs bidrag 
til opfølgning og intern evaluering af forsknings­
programmerne har varieret meget fra 1983 til 1987. 
Derfor finder Retten, at alle disse rådgivende udvalgs 
fremtidige rolle bør underkastes en omhyggelig undersø­
gelse, især i lyset af reorganiseringen af FFC og af 
Kommissionens plan for evaluering i årene 1987-1991 (8). 
Kommissionstjenestegrenenes opfølgning af 
projekter og programmer 
Direkte aktion 
8.62. Der var blevet foreslået en plan for systematisk 
opfølgning af FFC's program for 1984-1987 (15), men 
FFC og dets Videnskabelige Råd nåede til den konklu­
sion, at den foreslåede ordning stillede for store krav, og 
ordningen er derfor aldrig blevet iværksat i fuldt omfang, 
hvilket fremgår af nedenstående: 
(a) et detaljeret planlægningsdokument vedrørende 
opfølgning af projekter, der blev offentliggjort i 
oktober 1984, og som skulle ajourføres hvert år, blev 
kun revideret og genoffentliggjort en enkelt gang, 
nemlig i maj 1985, 
(b) de halvårlige beretninger om gennemførelsen af 
programmet vedrørende »ikke-nuklear energi« blev 
kun offentliggjort i tiden indtil december 1985, og 
planen om at lade dem erstatte af årlige beretninger 
blev aldrig til virkelighed, 
(c) i forbindelse med det samme program er der for hvert 
enkelt projekt og delaktivitet kun blevet udarbejdet 
halvårlige oversigter i form af tabeller over udført 
arbejde sammenholdt med på forhånd planlagte etaper for første halvår af 1984, og siden da er denne 
praksis opgivet. 
8.63. Kommissionen har i overensstemmelse med 
Rådets afgørelse om fastlæggelse af FFC's program for 
1984-1987 (15) fremlagt årlige beretninger om program­
mets gennemførelse, hvori f.eks. to eller tre sider har været 
forbeholdt programmet vedrørende ikke-nuklear energi. 
Retten finder ikke, at disse korte oversigter, der er 
afpasset efter Parlamentets og Rådets behov, udgør et 
tilstrækkeligt grundlag for Kommissionens opfølgning af 
projekterne eller for sammenholdelse af resultater og 
målsætninger. Den opfølgningsordning, som FFC oprin­
delig havde planlagt, udgjorde et sådant grundlag, men 
efter at den er blevet opgivet, er der ikke fundet nogen 
hensigtsmæssig løsning. 
Indirekte aktion 
8.64. GD XII fastlagde i april 1986 interne regler for 
udarbejdelse og administrativ og økonomisk forvaltning 
af sine forskningsprogrammer (19). Imidlertid vedrører 
disse regler ikke den videnskabelige forvaltning af 
programmer eller projekter. Derfor varierer opfølgnings-
procedurerne betydeligt fra det ene videnskabelige 
direktorat til det andet, og endda fra den ene ansvarlige til 
den anden inden for et og samme direktorat. Manglen på 
koordinering og ensartede fremgangsmåder vanskeliggør 
en sammenhængende evaluering af programmerne. 
Revisionen har især afdækket svagheder på de nedenfor 
beskrevne områder. 
8.65. De kontraktmæssige forpligtelser vedrørende de 
forskellige former for videnskabelige dokumenter, som 
kontrahenterne skal fremlægge om deres projekter, er 
uklare og er ikke nærmere præciseret i form af instrukser 
fra Kommissionen. Arten og formen af og mindstekravet 
til indholdet i de periodiske og endelige rapporter og de 
sammenfattende rapporter og resuméer er ikke defineret 
klart, og rapporterne m.v. overlapper til dels hinanden. I 
forbindelse med programmerne vedrørende »råstoffer« 
og »miljø« modtages der således et utal af videnskabelige 
dokumenter fra kontrahenterne, heraf mange med 
forsinkelse, som de videnskabeligt ansvarlige ikke kan 
gøre sig noget håb om at gennemgå, analysere eller 
evaluere på tilfredsstillende vis. Kommissionen bør gøre 
den ordning, i henhold til hvilken kontrahenterne med 
regelmæssige mellemrum skal fremlægge rapporter om 
deres videnskabelige arbejder, mere hensigtssvarende, og 
den bør kræve, at disse rapporter indeholder de oplys­
ninger, der er nødvendige af hensyn til såvel den interne 
som den eksterne evaluering, dvs. ikke blot de videnska­
belige og tekniske resultater, men også andre oplysninger 
som f.eks. angivelse af potentielle brugere af resultaterne 
og udviklings- og samarbejdsperspektiver på fællesskabs­
plan og internationalt plan. 
8.66. Opfølgningen og evalueringen afhænger også af, 
om kommissionstjenestegrenenes officielle sagsakter er 
mere eller mindre fuldstændige. Revisionen af miljøpro­
grammet har vist, at GD XII's sagsarkiv først og 
130 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
fremmest består af dokumenter vedrørende den admini­
strative og økonomiske gennemførelse af kontrakterne og 
i de færreste tilfælde af dokumenter fra de videnskabelige 
tjenestegrene, der har til opgave at varetage opfølgningen 
af projekterne, såsom videnskabelige rapporter, evalue-
ringsdokumenter, osv. Kun få dokumenter vidner om, at 
administrativt eller videnskabeligt personale fra Kom­
missionen som et led i opfølgningen har aflagt besøg på de 
steder, hvor projekterne gennemføres. Arkiverne bør 
indeholde alle nyttige oplysninger, såvel administrative 
som videnskabelige, om hvert enkelt projektforløb. 
Intern evaluering 
8.67. I Kommissionens handlingsplaner af 1983 og 
1987 (3) (8) omtales kort behovet for kontinuerlig intern 
evaluering af forskningen som et grundlag for den 
efterfølgende eksterne evaluering. Denne hensigtserklæ­
ring er hverken blevet omsat i præcise retningslinjer eller i 
bestemte fremgangsmåder. I praksis er det blevet overladt 
til de ansvarlige for de enkelte programmer og projekter 
at løse disse spørgsmål. På baggrund heraf har en række 
ansvarlige for de indirekte aktionsprogrammer gennem­
ført halveksterne evalueringer uden at samordne dem 
med de formelle eksterne evalueringer, som den kompe­
tente afdeling i GD XII lader gennemføre. 
8.68. Enhver form for programevaluering, herunder 
især en ekstern evaluering, bør på den ene eller anden 
måde være baseret på en evaluering af de enkeltprojekter, 
som det pågældende program omfatter, men det ser ikke 
ud til, at GD XII har udarbejdet nogen overordnet plan 
eller fastlagt kriterier for sådanne projektevalueringer. 
Det ville især være ønskeligt, at der for hvert enkelt 
projekt blev udarbejdet en formular til anvendelse ved 
intern evaluering. 
8.69. Hvad angår direkte aktion, har afdelingen for 
fremtidsstudier på FFC's anlæg i Ispra i marts 1987 
gennemført intern evaluering af arten og kvaliteten af 
forskningsresultater og udarbejdet en detaljeret og 
generel rapport herom. Der er uden tvivl tale om et meget 
nyttigt bidrag inden for området evalueringsmetodologi, 
men det ligger endnu ikke fast, hvorledes dette arbejde 
kan anvendes i forbindelse med GD XII's plan for 
eksterne evalueringer. 
8.70. Der er derfor behov for, at Kommissionen 
fastlægger fremgangsmåder og kriterier samt en tidsplan, 
der kan sikre, at der foretages en intern evaluering af 
samtlige projekter, såvel direkte som indirekte aktioner, 
som kan danne grundlag for den eksterne evaluering, som 
den kompetente afdeling i GD XII lader gennemføre, og 
for hvilken Kommissionen har udarbejdet en plan, der 
dækker de kommende år. EKSTERN EVALUERING AF 
SÆRPROGRAMMERNE 
Udvikling af fremgangsmåder i Kommissionen 
8.71. Det er på det kritiske felt ekstern evaluering af 
særprogrammer, at Kommissionen siden 1983 har 
udfoldet de største bestræbelser for at udvikle en pålidelig 
metode til objektiv vurdering af sine forskningsresultater. 
Kun særprogrammerne har været genstand for en ekstern 
evaluering. Under den første handlingsplan (3) for 
evaluering anvendtes »peer evaluation«-metoden af 
uafhængige ekspertgrupper i forbindelse med hvert enkelt 
særprogram. Der blev fastlagt fleksible målsætninger, 
kriterier og fremgangsmåder for hver enkelt evaluering 
for at tage hensyn til arten af de enkelte programmer og 
brugernes behov. Kommissionen har på grundlag af de 
indhøstede erfaringer søgt at forbedre sin fremgangsmåde 
med vedtagelsen af den nye evalueringsplan (8). Rettens 
bemærkninger til de resultater, Kommissionen har 
opnået, skal betragtes som et konstruktivt bidrag til dette 
udviklingsarbejde. 
Midtvejsevaluering af FFC's flerårige 
program 
8.72. I artikel 8 i Rådets afgørelse om FFC's program 
for 1984-1987 (15) hedder det: »Inden det næste forslag til 
et flerårigt program fremsættes, forelægger Kommissio­
nen Rådet og Parlamentet en kritisk analyse, foretaget af 
uvildige eksperter, af programmet under Det Fælles 
Forskningscenter. I denne analyse skal der indgå en 
kvantitativ og kvalitativ vurdering af forskningsresulta­
terne«. Det er blevet pålagt FFC's Videnskabelige Råd at 
udføre denne opgave. 
8.73. FFC's Videnskabelige Råd har ud over sit eget 
arbejde anvendt konklusionerne fra de otte sektorbestem­
te evalueringsgrupper, som den kompetente afdeling i 
GD XII har sammensat. Selv om hver enkelt af de 
ekspertgrupper, der var nedsat af GD XII, i alminde­
lighed dækkede et forskningshandlingsprogram (22) 
under Fællesskabets rammeprogram (dvs. både direkte 
aktion og indirekte aktion inden for et givet område), 
omfattede det ansvarsområde, som var tillagt FFC's 
Videnskabelige Råd, kun direkte aktioner. Rådet forelag­
de sin evalueringsrapport i februar 1986 (23). 
8.74. I sin meddelelse af oktober 1987 med titlen »Nye 
perspektiver for Det Fælles Forskningscenter« (21) fore­
slår Kommissionen, dels at FFC's Videnskabelige Råd 
nedlægges, dels at der foretages en række formelle 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 131 
midtvejsevalueringer af de særprogrammer, der skal 
gennemføres fra 1988 til 1991. Det fremgår ikke af 
forslaget, om der, som det var tilfældet i 1986, skal 
foretages en samlet analyse af FFC's programmer, eller 
om det drejer sig om særskilte evalueringer. Hvis det er 
Kommissionens tanke, at der skal foretages en samlet 
analyse, fremgår det ikke klart af forslaget, hvordan 
denne analyse skal koordineres og gennemføres, når 
FFC's Videnskabelige Råd er nedlagt. 
Tilrettelæggelse af evalueringer og tidsplan 
herfor 
8.75. Udvalget for Videnskabelig og Teknisk Forskning 
(CREST) understregede i sin udtalelse af 11. oktober 
1985 om forslaget til det indirekte aktionsprogram 
vedrørende råstoffer og materialer for 1986-1989, at skal 
man kunne udtale sig om nye forslag med fuldt kendskab 
til sagforholdene, må der for fremtiden på et tidligt 
tidspunkt foreligge en evaluering af resultaterne af 
tidligere programmer. Imidlertid fremgår det af Kommis­
sionens handlingsplan, at det ikke er muligt at råde over 
en fuldstændig og endelig evaluering af et program forud 
for udarbejdelsen af det følgende program, og at 
evalueringen nødvendigvis — evaluering af program (P-
1) foreligger først, når program (P + 1) skal udarbejdes — 
vil foreligge for sent. En midtvejsevaluering af program P 
er dog en mulighed. Men erfaringerne viser, at heller ikke 
denne tidsplan er blevet overholdt strengt, og at 
evalueringerne af forskellige grunde ikke i alle tilfælde har 
været til rådighed ved udarbejdelsen af programmerne. 
8.76. En stor del af vanskelighederne i forbindelse med 
evalueringen af programmet vedrørende primære råstof­
fer for 1978-1981 (24), der også dækkede første fase af 
programmet for 1982-1985, skyldes tidsplanen. Selv om 
programmet blev afsluttet i 1981, blev eksperterne først 
udpeget i sommeren 1984, og deres rapport blev først 
offentliggjort i 1986 (25) til trods for, at den forelå allerede 
i slutningen af april 1985. Den sene udpegelse af 
eksperterne betød, at disse stod over for et fait accompli, 
og at de i stor udstrækning har måttet trække på 
Kommissionens videnskabelige tjenestegrene i forbindel­
se med vurderingen af projekterne. De har i virkeligheden 
kun analyseret et begrænset antal projekter. Ud over at 
have ført drøftelser med kontrahenterne har de udsendt et 
spørgeskema, som på visse områder, kun gav beskedne 
resultater. Hvis eksperterne var blevet udpeget langt 
tidligere, ville de bedre have været i stand til at fastlægge 
målingsmetoder, der kunne anvendes ved en samlet 
vurdering af resultaterne sammenholdt med program­
mets målsætninger, dvs. en vurdering, som ikke blot 
vedrørte generelle og kvalitative aspekter. Desuden ville 
deres rapport have foreligget på et gunstigere tidspunkt, 
hvad angår udarbejdelsen af programmet for 1986-1989, 
hvortil udkastet var færdigt allerede i april 1985, dvs. 
netop på det tidspunkt, hvor den foreløbige udgave af 
evalueringsrapporten blev offentliggjort. 8.77. Kommissionens valg af tidsplan (1985-1986) for 
evaluering af programmerne vedrørende ikke-nuklear 
energi var ikke alene dikteret af behovet for en 
midtvej s vurdering af FFC's program for 1984-1987 (15), 
men også af ønsket om at få en evaluering af det direkte 
aktionsprogram sideløbende med en evaluering af det 
indirekte aktionsprogram, idet begge disse programmer 
er omfattet af samme forskningshandlingsprogram (22). 
Rent faktisk blev det indirekte aktionsprogram evalueret, 
efter at Rådet havde godkendt et nyt program (1985-
1988) (il). Resultatet var følgende: 
(a) Evalueringen fandt sted for sent til, at Kommissionen 
kunne inddrage den i sine overvejelser om en 
umiddelbart forestående omlægning af sit indirekte 
aktionsprogram. Ekspertgruppen har selv gjort 
opmærksom på dette forhold. 
(b) De embedsmænd, der forvalter den indirekte aktion, 
var derfor mindre motiveret for at gøre en aktiv 
indsats i forbindelse med evalueringsprocessen. 
8.78. Retten finder, at man fremover bør undlade at 
kæde tidsplanen for evaluering af den direkte aktion 
kunstigt sammen med tidsplanen for evaluering af den 
indirekte aktion, når dette betyder, at selve ideen med hele 
processen dermed går tabt. For at undgå, at evalueringer­
ne mister en stor del af deres værdi, bør der rettidigt 
træffes afgørelse om gennemførelse af disse, dvs. inden 
udløbet af en frist, der skal være fastlagt i afgørelserne om 
selve programmerne. 
Evalueringens dækningsområde 
8.79. Rapporten om evaluering af programmet vedrø­
rende primære råstoffer 1978-1981 (25) omfatter hovedsa­
gelig en vurdering af arbejdets betydning på det tekniske 
og videnskabelige område samt en bedømmelse af 
Kommissionens forvaltningsprocedurer. Der er imidler­
tid en række væsentlige aspekter, som rapporten ikke 
indeholder nogen detaljeret gennemgang af, som f.eks. 
fastlæggelsen af målsætninger, resultaternes brugbarhed i 
praksis, disses socio-økonomiske virkninger på kort og 
mellemlang sigt, og spørgsmålet om, hvorvidt det er 
formålstjenligt at videreføre arbejdet inden for de enkelte 
programområder. 
8.80. I oktober 1985 havde CREST udtrykt ønske om at 
udtale sig om et forslag til et nyt program efter at have 
evalueret resultaterne af tidligere programmer, anvendel­
sen af disse og deres økonomiske virkninger. For at 
ekspertpanelerne for fremtiden kan indsamle oplysninger 
af denne art, bør Kommissionen præcisere sine krav til de 
beføjelser, den overdrager disse paneler. 
132 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Høring af potentielle brugere 
8.81. Rapporten vedrørende ikke-nuklear energi (26) 
indeholder generelle bemærkninger om virkningerne for 
industrien og relevansen af den udførte forskning. Det ser 
dog ikke ud til, at ekspertgruppen har gjort noget forsøg 
på at høre potentielle brugere uden for den kreds af 
personer i Kommissionen eller i medlemsstaterne (em­
bedsmænd, videnskabsmænd og kontrahenter), der har 
været direkte involveret i forvaltning, opfølgning eller 
gennemførelse af de direkte eller indirekte aktions­
programmer på dette område. Kommissionen bør 
fastlægge en procedure for høring af potentielle brugere, 
som skal følges i forbindelse med alle fremtidige eksterne 
evalueringer. 
Sammensætningen af grupperne vedrørende 
ekstern evaluering Opfølgning af henstillingerne fra 
evalueringsgrupperne 
8.84. Gennemgangen af FFC's program vedrørende 
ikke-nuklear energi og gennemgangen af andre forsk­
ningsprogrammer viser, at Kommissionen kun indirekte 
tager stilling til evalueringsgruppernes konklusioner, 
nemlig i forbindelse med forslagene til nye programmer, 
hvor henstillingerne i rapporterne om ekstern evaluering 
enten er medtaget, ikke medtaget eller medtaget i tilpasset 
form. I bedste fald erklærer Kommissionen kort og 
knapt, at den har taget hensyn til konklusionerne af 
evalueringen. Hvis Kommissionen i begrundelsen til sine 
forslag til programmer anførte, hvilke henstillinger den 
har fulgt, hvilke den har afvist og hvorfor, ville de 
instanser, der skal afgive en udtalelse eller træffe en 
afgørelse, have en mulighed for at udtale sig med 
kendskab til sagforholdene. 
8.82. Gennemgangen af evalueringsrapporten om ikke-
nuklear energi (26) har vist, at ekspertgruppen ikke har 
noget helhedssyn, især ikke for så vidt angår spørgsmålet 
om, hvilken plads ikke-nuklear energi indtager i forbin­
delse med FFC's samlede virkefelter, eller mere generelt i 
forbindelse med prioriteringerne og den samlede strategi 
inden for Fællesskabets forskning. Denne betragtning 
rejser uundgåeligt spørgsmålet om ekspertgruppens 
sammensætning. De fleste medlemmer af gruppen, der 
har skullet medvirke ved evalueringen af området ikke-
nuklear energi, har haft tilknytning til dette forsknings­
område enten som brugere inden for ikke-industrimæssi-
ge områder eller som brugere inden for videnskabelige 
områder. De har sikkert været i stand til på kompetent vis 
at bedømme den egentlige videnskabelige kvalitet af 
forskningsarbejdet, men de har måske ikke haft den rette 
baggrund for at vurdere, om resultaterne af programmet 
kunne anvendes i en bredere sammenhæng. Ud over de 
sagkyndige inden for området ikke-nuklear energi skulle 
gruppen, hvis der skulle være bedre balance i dens 
sammensætning, have omfattet en ekspert på det socio­
økonomiske område, en sagkyndig inden for et andet 
forskningsområde, potentielle brugere fra industrien eller 
endog en sagkyndig, som ikke kom fra Fællesskabet. 
8.83. Med hensyn til evalueringen i perioden 1985-1986 
af forskningen vedrørende ikke-nuklear energi (26) ser det 
ikke ud til, at Kommissionen har gjort en reel indsats for 
at nå frem til en sammensætning af evalueringsgruppen, 
som er i bedre balance, eller har fastlagt retningslinjer, 
som kan danne grundlag for en bredere vurdering, som 
også ville vedrøre resultaternes socio-økonomiske virk­
ninger og deres sammenhæng med målsætningerne for 
rammeprogrammet for 1987-1991 (2). Retten finder, at 
dette påbud om en bredere vurdering er væsentligt og bør 
få direkte konsekvenser for sammensætningen af ekspert­
grupper i fremtiden. Retten tager dog til efterretning, at 
det i Kommissionens nye handlingsplan for evaluering (8) 
er nævnt, at ekspertgrupperne fremover bør sammensæt­
tes på et bredere og mere afbalanceret grundlag. GENERELLE KONKLUSIONER 
8.85. Retten finder det positivt, at der er vedtaget en 
omfattende plan for evaluering af Fællesskabets forsk­
ning, hvortil det første udkast af 1983 (3) blev taget op til 
fornyet behandling og udbygget i 1987 (8). Det er dog, 
hvis man ser bort fra hensigtserklæringerne, nødvendigt 
at se nærmere på, hvad der rent faktisk er opnået på dette 
område. I den forbindelse udtrykker Retten sin anerken­
delse over for Kommissionen af de bestræbelser, denne i 
de seneste år har udfoldet for gradvis at indføre den 
omtalte evalueringsordning. 
8.86. Kommissionen er dog uden tvivl selv klar over, at 
der endnu mangler meget, før ordningen er perfekt. I den 
forbindelse kan Rettens kritiske bemærkninger inddeles i 
følgende fem emner: 
(a) Der er behov for ensartede retningslinjer (punkt 8.64, 
8.65, 8.67, 8.68, 8.70, 8.74, 8.78 og 8.80) og øget 
koordinering af programmerne og evalueringen af 
disse (punkt 8.9,8.10 og 8.75-8.78) samt en stramning 
af forvaltningen (punkt 8.16, 8.17, 8.25, 8.26, 8.35-
8.43, 8.62, 8.63 og 8.66), med henblik på at indpasse 
de forskellige tjenestegrenes forslag og særlige 
initiativer (punkt 8.64 og 8.67). 
(b) Der skal så vidt muligt fastlægges præcise målsæt­
ninger for forskerne (punkt 8.14, 8.27-8.33 og 8.58). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 133 
(c) Der bør fastlægges nærmere retningslinjer for hø­
ringsprocedurerne (punkt 8.52, 8.59-8.61 og 8.81), og 
især bør disse forenkles (punkt 8.19, 8.20, 8.24 og 
8.51). 
(d) Der bør i alle faser af proceduren, lige fra udarbejdel­
sen af programmerne til den efterfølgende evaluering 
af disse, lægges vægt på ønsket om at få bedre socio­
økonomiske resultater af forskningen på kortere eller 
længere sigt. Evalueringerne bør i lige så høj, eller 
endda i højere grad omfatte resultaterne på dette 
område end den egentlige videnskabelige kvalitet af 
forskningsarbejdet (punkt 8.14, 8.46, 8.79 og 8.80). 
Derfor bør sammensætningen af evalueringsgrupper­
ne gøres bredere, således at grupperne bedre kan tage 
forskningens resultater på det socio-økonomiske område i betragtning og bedre kan vurdere, i hvilket 
omfang den er i overensstemmelse med Fællesskabets 
behov og målsætninger (punkt 8.82 og 8.83). 
(e) Kommissionens evalueringssystem er baseret på en 
række vurderinger af særprogrammer. Kommissio­
nen bør udbygge dette system med helhedsevaluerin-
ger af selve rammeprogrammet. I øvrigt har Kommis­
sionen allerede foretaget tilsvarende helhedsevalue-
ringer af FFC's rolle, fremgangsmåder og resultater. 
En sådan evaluering af et rammeprogram ville således 
ikke blot underbygge de evalueringer af de videnska­
belige resultater, der er foretaget i forbindelse med 
særprogrammerne, men ville også være en kritisk 
gennemgang af retningslinjerne for iværksættelse 
(punkt 8.13 og 8.14). 
(6) 
(7) 
(8) 
(9) EFT C 208 af 4.8.1983, s. 1. 
EFTL 302 af 24.10.1987, s. 1. 
EFT C 213 af 9.8.1983, s. 1. 
Rådgivende udvalg for programforvaltning (CCMGP). 
Rådgivende udvalg for forvaltning og koordinering. CGC-
udvalgene er oprettet ved Rådets afgørelse af 29.6.1984 
(EFTL 177 af 4.7.1984, s. 25). 
Kommissionens afgørelse af 24.5.1984 (EFT L 177 af 
4.7.1984, s. 29). 
Dok. KOM (86) 15, endelig udg., af 7.3.1986. 
EFT C 14 af 20.1.1987, s. 5. 
Hvad angår en række aspekter af det indirekte aktions­
program »miljø« 1986-1990, er kun delprogrammet miljøbe­
skyttelse blevet behandlet. 
(10) Hvad angår en række aspekter af det indirekte aktions­
program »ikke-nuklear energi« 1985-1988, er kun delpro­
grammerne »solenergi«, »biomasseenergi« og »vindenergi« 
blevet gennemgået. 
(H) Rådets afgørelse af 12.3.1985 (EFTL 83 af 25.3.1985, s. 16). 
(12) Rådets afgørelse af 10.6.1986 (EFT L 159 af 14.6.1986, s. 
31). 
(13) Rådets afgørelse af 11.9.1979 (EFT L 231 af 13.9.1979, s. 
30). 
04) Rådets afgørelse af 10.6.1986 (EFT L 159 af 14.6.1986, s. 
36). 05) Rådets afgørelse af 22.12.1983 (EFT L 3 af 5.1.1984, s. 21). 
(16) EFT C 69 af 16.3.1985, s. 3, EFT C 146 af 13.6.1986, s. 2, 
EFT C 319 af 12.12.1986, s. 5, EFT S 47 af 7.3.1987, s. 38 og 
EFT C 205 af 1.8.1987, s. 4. 
(17) EFT S 116 af 19.6.1986, s. 49. 
(18) EFT S 116 af 19.6.1986, s. 48. 
C9) Interne regler for udarbejdelse og forvaltning af forsknings-
og udviklingsprogrammer under GD XII/FFC, som skal 
gennemføres i henhold til kontrakter. Udgaverne af april 
1986 og august 1986. 
(20) Rådets afgørelse af 17. maj 1982 (EFT L 174 af 21.6.1982, s. 
23), som ændret ved Rådets afgørelse af 12. december 1983 
(EFT L 357 af 21.12.1983, s. 33). 
(21) Dok. KOM (87)491, endelig udg., af 26.10.1987. 
(22) Forskningshandlingsprogram, jf. punkt 8.8 og 8.9. 
(23) Dok. KOM (86)145, endelig udg./BILAG, af 14.3.1986. 
(24) Rådets afgørelse af 6.3.1978 (EFT L 72 af 14.3.1978, s. 9). 
(25) Evaluation of the Community's primary mineral raw 
materials programme. Rapport n° 16. EUR 10191. 
(26) Evaluation of the Community cost-shared research pro­
gramme on solar, wind and biomass energy and of the Joint 
Research Centre's programme on non-nuclear energies 
(1979-85). Rapport n° 22 — EUR 10875. 
134 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
KAPITEL 9 
Finansielt og fagligt samarbejde med tredjelande 
9.0. INDHOLD Punkt 
Indledning 9.1 
Finansielt og fagligt samarbejde med middelhavslandene 9.2 — 9.8 
Anvendte finansieringsinstrumenter 9.2 
Ekstern revision af budgetbevillinger 9.3 — 9.8 
Finansiel og faglig bistand til lande i Latinamerika og Asien (Ecuador, Peru, 
Bolivia) 9.9 —9.69 
Finansierings-og forvaltningsordningen 9.11 —9.42 
Fællesskabets egne midler 9.11 —9.14 
Modtagerstaternes deltagelse 9.15 —9.27 
Internationale udviklingsbanker 9.28 — 9.30 
Samfinansiering med medlemsstaterne 9.31 —9.34 
Permanent faglig bistand fra Fællesskabet under hele projektets forløb 9.35 — 9.42 
Udvælgelse og gennemførelse af projekter 9.43 — 9.69 
Det agroindustrielle kompleks 9.43 — 9.49 
Regionale projekter 9.50 — 9.55 
Forsinkelser i projektgennemførelsen 9.56 — 9.65 
Valutapolitik 9.66 — 9.69 
Afsluttende bemærkninger om de tre Andesgruppelande 9.70 — 9.77 
INDLEDNING FINANSIELT OG FAGLIGT SAMARBEJDE 
MED MIDDELHAVSLANDENE 
Anvendte finansieringsinstrumenter 
9.1. Ud over de lande, der har undertegnet Lomé-
Konventionerne, og som modtager midler fra EUF, 
deltager et stort antal tredjelande i et finansielt og fagligt 
samarbejde, som finansieres direkte over Fællesskabernes 
budget. Bevillingerne under kapitel 93 er således afsat til 
aktioner til fordel for udviklingslande i Latinamerika og 
Asien, mens kapitel 96 vedrører middelhavslandene. 9.2. Fællesskabet har iværksat en række finansierings­
instrumenter inden for rammerne af det finansielle og 
faglige samarbejde med middelhavslandene: 
(a) Den Europæiske Investeringsbank (EIB) finansierer i 
form af lån af Bankens egne midler investerings­
projekter, der normalt er tilstrækkeligt økonomisk 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 135 
rentable til, at den senere tilbagebetaling af lånene er 
sikret. omfattet af denne vurdering, eftersom Banken er 
underkastet en særlig ekstern revision. 
(b) Sideløbende med denne finansieringsform, hvor der 
tilvejebringes midler på kapitalmarkedet, iværksætter 
Kommissionen fire finansieringsinstrumenter under 
anvendelse af budgetbevillingerne under kapitel 96 i 
afsnit 9: 
(i) Egentlige tilskud i form af gavebistand, der 
anvendes til finansiering af udviklingsaktioner, 
som ikke er rentable. 
(ii) Tilbagebetalingspligtig bistand i form af lån på 
særlige vilkår (der ydes med en afdragsfri periode 
på 10 år, en løbetid på 40 år og en rente på 1 %), 
til finansiering af udviklingsaktioner med meget 
lav rentabilitet. 
(iii) Rentegodtgørelser, der i medfør af middelhavs-
protokollerne ydes automatisk og til en fast sats, 
og som gør det muligt for EIB, til hvilken 
beløbene udbetales, at sænke rentesatsen for de 
lån, den yder af sine egne midler. 
(iv) Fællesskabets garanti, der er opført med et p.m. i 
budgettet, og som i tilfælde af manglende 
fyldestgørelse af et lån, der er ydet af EIB af 
Bankens egne midler, sikrer denne omgående 
betaling af hovedstolen og forfaldne renter. Der 
er for hvert enkelt lån tale om en garanti på 
100 %, og den samlede garanti er begrænset til 
75 % af de udestående lån. Da EIB's samlede 
forfaldne tilgodehavende sjældent overstiger 
75 % af de udestående lån, og da det er meget 
usandsynligt, at låntagerne ikke vil opfylde deres 
forpligtelser vedrørende alle disse beløb på én 
gang, kan man gå ud fra, at Bankens samlede 
risici reelt er dækket af Fællesskabet. Garantien 
trådte for første gang i kraft i 1987 i forbindelse 
med et lån til Libanon; der blev i denne 
forbindelse udbetalt 4 mio ECU over Fællesska­
bernes budget til EIB (kapitel 96, konto 969). 
Ekstern revision af budgetbevillinger 
9.3. Revisionsretten 
program, omfattende 
tjenestegrene og stedlig 
henblik på at foreta 
finansieringsordninger, 
middelhavslandene via 
som finansieres af EIB har gennemført et revisions-
bilagsrevision i Kommissionens 
revision i modtagerlandene, med 
ge en samlet vurdering af de 
der er iværksat til fordel for 
fællesskabsmidler. De aktioner, 
af Bankens egne midler, er ikke 9.4. Rettens bilagsrevision i forbindelse med projekter 
finansieret ved hjælp af budgetmidler bragte hurtigt to 
forhold frem i lyset: 
(a) Den direkte modtager i forbindelse med rentegodtgø­
relser og den budgetmæssige sikkerhedsstillelse er 
EIB, til hvis konti de pågældende betalinger overfø­
res. 
(b) I forbindelse med ydelse af lån på særlige vilkår er 
Kommissionen helt eller delvis fritaget for sit 
forvaltnings- og kontrolansvar. Efter aftale med 
Rådet bemyndiger Kommissionen EIB til enten både 
at varetage fordelingen og sikre tilbagebetalingen af 
lånene (bredt mandat) eller til kun at sikre tilbagebe­
talingen af lånene (begrænset mandat). 
9.5. Retten har i forbindelse med sin revision på stedet i 
Egypten, Jordan og Malta i 1986 og 1987 foretaget en 
vurdering af, hvordan man i disse lande kan udnytte 
bevillingerne under kapitel 96 — dvs. de midler, der stilles 
til rådighed i form af tilskud, rentegodtgørelser eller lån 
på særlige vilkår, som forvaltes af EIB i henhold til 
mandat fra Kommissionen. Retten kunne gennemføre 
sine analyser uden at have beskæftiget sig med de 
aktioner, som i disse lande finansieres af EIB af Bankens 
egne midler. 
9.6. På Cypern nægtede de nationale myndigheder 
Retten at foretage revision på stedet af to projekter, som 
blev finansieret over bevillinger på Fællesskabernes 
budget. De cypriotiske myndigheder angav som begrun­
delse herfor, at EIB modsatte sig en sådan revision, og de 
oplyste endvidere udtrykkeligt, at de havde været udsat 
for pres fra EIB's side. Baggrunden herfor må efter 
Rettens opfattelse være, at finansieringen af de pågælden­
de to projekter omfattede såvel lån ydet af EIB af 
Bankens egne midler som et tilskud ydet over Fællesska­
bernes budget. Det er altså denne kombination af EF-
midler og finansiering over EIB's egne midler, der synes at 
skabe problemer. Rettens beføjelser til at foretage 
revision på stedet af lån på særlige vilkår finansieret over 
EF's budget er imidlertid aldrig blevet anfægtet. 
9.7. Det er ikke lykkedes Retten at få Kommissionen til 
klart at tage stilling til eller blot bekræfte ovenstående 
forhold. Selv om Retten har anmodet Kommissionen 
herom, har denne ikke gjort de cypriotiske myndigheder 
opmærksomme på, at de er forpligtede til at lade Retten 
foretage revision i medfør af to sammenfaldende 
bestemmelser: 
(a) Finansforordningens artikel 82 fastsætter følgende: 
»Ydelse af tilskud til organer, der ikke hører under 
institutionerne, er betinget af, at disse accepterer at 
lade Revisionsretten kontrollere anvendelsen af 
tilskudsbeløbene«. Kommissionen undlader aldrig at 
fastsætte bestemmelser, der, for så vidt angår 
136 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
forbindelserne til modtagere af udviklingsstøtte, 
sikrer Rettens beføjelse til at foretage revision på 
stedet, ikke engang når den overdrager forvaltningen 
af hjælpen til mandatarer som f.eks. Verdensbanken, 
Den Asiatiske Udviklingsbank eller andre lignende 
organer. Kommissionen har imidlertid alligevel ikke 
kunnet få EIB til at indvilge i at indføje en tilsvarende 
bestemmelse i Bankens kontrakter om ydelse af lån på 
særlige vilkår finansieret over budgettet. 
(b) Det fastsættes i finansprotokollerne, som er underteg­
net af modtagerlandet, at »Fællesskabet sikrer sig, at 
anvendelsen af den finansielle støtte er i overensstem­
melse med de beslutninger, der er truffet herom, og 
sker på de mest fordelagtige økonomiske vilkår«. 
Kommissionen kunne derfor have rettet henvendelse 
til de cypriotiske myndigheder og anmodet dem om at 
overholde denne bestemmelse, således at Retten 
kunne have gennemført sin revision. 
9.8. Dette er kun et enkelt eksempel på, hvor vanskeligt 
det i almindelighed er for Kommissionen at drage alle 
konsekvenser af den praksis med delt forvaltning, som 
den i tiltagende grad er nødt til at anvende, ikke blot på 
udviklingsområdet, men også på mange andre områder, 
bl.a. inden for den fælles landbrugspolitik. En ordentlig 
forvaltningsdeling forudsætter nemlig, at det centrale 
forvaltningsorgan har et godt overvågningsystem, og at 
alle accepterer et minimum af ekstern revision. Resulta­
terne af Rettens seneste undersøgelser peger i retning af, 
at disse to forudsætninger ikke er til stede, i hvert fald for 
så vidt angår finansieringsordningerne for middelhavs­
landene. 
FINANSIEL OG FAGLIG BISTAND TIL 
LANDE I LATINAMERIKA OG ASIEN 
(ECUADOR, PERU, BOLIVIA) 
9.9. Blandt de latinamerikanske lande, der modtager 
EF-bistand, er der tre lande ved foden af Andesbjergene, 
som modtager betydelig bistand fra Det Europæiske 
Fællesskab. Det drejer sig om Ecuador, Peru og Bolivia. 
Fra 1976 til 1987 har disse tre lande modtaget et samlet 
tilskud, som kan anslås til 238,4 mio ECU. I tabel 9.1 
gives der en oversigt over de forskellige former for EF-
bistand (finansiel og faglig bistand til hvert af de tre lande 
eller til regionale organer, fødevarehjælp, forskellige 
tilskud til ikke-statslige organisationer (NGO), handels-
fremstød, stipendier, samarbejdsaktioner på energiområ­
det osv.). Tabellen viser ligeledes omfanget af disse 
udgifter sammenholdt med de budgetmæssige udgifter af 
samme art til samtlige udviklingslande. 9.10. I dette kapitel omtales følgende emner: 
(a) finansierings- og forvaltningsordningen, 
(b) udvælgelsen af de væsentligste projekter og disses 
gennemførelse. 
Finansierings- og forvaltningsordningen 
Fællesskabets egne midler 
9.11. Flere af Kommissionens tjenestegrene er involve­
ret i dette arbejde. De administrative kanaler varierer, alt 
efter hvilken forvaltningsmæssig opgave der er tale om 
(udvælgelse af projekter, forberedelse af finansierings-
afgørelser og aftaler med tilskudsmodtagere eller medfi­
nansierende organer, udtalelser fra sagkyndige, opfølg­
ning af gennemførte projekter, intern kontrol og betaling 
af forfaldne beløb). Arbejdet varetages af de geografiske 
afdelinger under Generaldirektoratet for Forbindelser 
med Tredjelande (GD I), de tekniske afdelinger og 
finansieringsafdelingerne under Generaldirektoratet for 
Udvikling (GD VIII), kontrolafdelingen under General­
direktoratet for Finanskontrol (GD XX) og afdelingen 
for kasse og finansforvaltning samt afdelingen for 
regnskabsføring under Generaldirektoratet for Budgetter 
(GD XIX). Alle disse afdelinger kan om nødvendigt få 
hjælp fra Kommissionen for De Europæiske Fællesska­
bers Delegation i Latinamerika, der har sæde i Caracas. 
Lønudgifter til to ansatte ved delegationen og logistikom­
kostninger afholdes over bevillingerne på artikel 930 i 
budgettet (finansielt og fagligt samarbejde). 
9.12. Af alle disse tjenestegrene er det den geografiske 
afdeling under GD I, der har det mest direkte ansvar for 
forvaltningen af bistanden. Denne afdeling er ansvarlig 
for bistanden til udviklingslandene i Latinamerika og 
Asien, og to tjenestemænd i afdelingen fører i fællesskab 
tilsyn med den bistand, der ydes Ecuador, Peru og 
Bolivia. De to tjenestemænd har envidere ansvaret for et 
geografisk område omfattende adskillige andre latiname­
rikanske lande. 
9.13. Delegationens ansvarsområde omfatter et så stort 
antal lande spredt ud over et så stort geografisk område, 
at det er overordentlig vanskeligt for den at føre tilsyn 
med alle de finansieringer, der gennemføres i henhold til 
artikel 930. De to tjenestemænd, som skal foretage dette 
tilsyn, skal ligeledes følge en række andre aktioner, der 
gennemføres ved hjælp af bevillinger under afsnit 9, 
navnlig nødhjælpsaktioner i form af fødevarehjælp. Den 
geografiske afstand til projekterne og aktionerne og 
kommunikationsvanskelighederne inden for hvert enkelt 
land gør dette handicap endnu alvorligere. Alt i alt er det 
forbundet med lige så store fysiske vanskeligheder at følge 
et projekt på de peruanske eller bolivianske højsletter fra 
Caracas som fra Bruxelles. Eftersom der ikke findes en 
delegation for Andesgruppen, må den geografiske 
afdeling i Bruxelles, som forholdene er, foretage talrige og 
langvarige kontrolbesøg på stedet. En sådan situation 
medfører uundgåeligt dobbeltarbejde, dårlig informa­
tionsformidling og af og til ligefrem konfliktsituationer. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 137 
Tabel 9.1 — EF-bistand til Andesgruppelandene finansieret over afsnit 9 i det almindelige budget (orienterende tal for perioden 1976-1987) 
(mio ECU) 
Modtager-
Bolivia 
Ecuador 
Peru År 
1976 
1977 
1978 
1979 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1986 
1987 
1978 
1979 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1986 
1987 
1978 
1979 
1980 
1981 
1982 
1983 
1984 
1985 
1986 
1987 Artikel 930 (Finansielt og fagligt samarbejde) 
Finansieringsaftale 
76/5 Udv. af landdistrikter (BISA) 
NA 77/15 Ulla-Ulla (samfinans. IBRD) 
NA 78/23 Udvikling af Chaco 
(samfinansiering IDB) 
NA 79/24 Kunstvanding Cochabamba 
(samfinansiering D) 
NA 79/23 Registr. af landbrugsbedrifter 
NA 83/7 PMPR I Oruro-Potosi 
NA 84/5 Genopbygning Cesarsama 
NA 84/8 PMPR II Cordepaz 
NA 85/10 Genopbygning Santa Cruz 
NA 79/23 Reg. af landbrugsbedrifter 
ALA/86/17 Selvforvaltet udv. af landdis. 
Subtotal 
NA 79/25 Kunstvanding Chambo 
NA 81/9 Mikroproj. i landbr. FODERUMA 
NA 83/03 Broreparationer 
ALA 87/1 Udvikling af kunstvandede landbrugsarealer 
Chambo II (samfinan. I) 
Subtotal 
NA 79/26 Skovplantning Cajamarca 
(samfinansiering B) 
NA 80/35 Mikrodæmninger Åncash 
NA 83/21 Investeringer i landbruget Cuzco 
(samfinansiering NL) 
NA 83/10 Kunstvanding Majes 
(samfinansiering I) 
ALA 86/1 Mikroprojektprogram 
landbrugs-/græsarealer (Pampa/Puno) 
ALA 86/3 Genopbygning/sikring 
Titicaca-søen 
Subtotal 
Bolivia/Ecuador/Peru i alt 
»Junac« 
OLADE 77-87 
78-87 
»Junac«/OLADE i alt 
Andesgruppelandene + involverede regionale organer i alt 
Latinamerika i alt 
Udviklingslandene i Latinamerika og Asien i alt Be vil­
afsat til 
EF-bistand 
2,0 
1,8 
2,3 
2,0 
1,0 
28,0 
4,0 
12,5 
9,0 
0,2 
20,0 
82,8 
2,9 
3,0 
2,8 
9,0 
17,7 
2,0 
1,5 
6,0 
5,6 
16,0 
5,0 
36,1 
136,7 
34,6 
2,4 
37,0 
173,7 
490,6 
1 724,7 Artikel 
920 
Fødevare-
0,3 
0,4 
0,2 
2,8 
4,4 
6,2 
6,1 
7,0 
6,1 
33,5 
0,3 
1,0 
0,9 
2,7 
0,8 
0,7 
0,8 
0,2 
0,3 
7,7 
1,1 
3,1 
4,3 
5,2 
4,4 
4,2 
3,3 
3,3 
3,1 
32,0 
73,2 
73,2 
358,0(2) 
5 249,1 Anden 
EF-bistand 
C) 
0,1 
0,3 
0,3 
0,1 
1,2 
0,8 
0,7 
0,3 
1,4 
2,4 
7,6 
0,3 
0,5 
0,7 
0,6 
0,9 
1,5 
0,2 
1,0 
0,5 
1,5 
7,7 
0,2 
0,6 
0,8 
1,3 
1,8 
2,1 
1,1 
2,2 
2,2 
0,9 13,2 
28,5 
2,3 
2,3 
30,8 
128,0(2) 
1 047,3 I alt 
8,2 
1,6 
0,7 
0,3 
4,0 
33,2 
11,0 
12,5 
15,4 
8,6 
28,5 
124,0 
0,3 
3,7 
1,7 
4,5 
3,6 
5,1 
0,9 
1,8 
0,7 
10,8 
33,1 
0,2 
3,7 
5,4 
5,6 
7,0 
18,1 
5,3 
5,5 
21,5 
9,0 
81,3 
238,4 
36,9 
2,4 
39,3 
277,7 
976,6(2) 
8 021,1 
C) Katastrofehjælp, handelsfremstød, uddannelse, ikke-statslige organisationer. 
(2) Skøn. 
138 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
9.14. Den geografiske afdeling i Bruxelles har således 
øget sin arbejdsbyrde. Samtidig forsømmer afdelingen en 
række rent administrative opgaver, som normalt påhviler 
den. Det drejer sig specielt om ajourføring af sagsakter 
vedrørende projekter og kontrol af, om de medfinansie­
rende organer eller støttemodtagerne opfylder deres 
forpligtelser, samt påtegning af dokumenter, således at 
der kan foretages udbetalinger til støttemodtagerne osv. 
Modtagerstaternes deltagelse 
9.15. Modtagerstaterne har andre problemer. De har i 
mange år været ramt af permanent politisk ustabilitet, og 
det administrative og tekniske apparat er stadig utilstræk­
keligt, især på de laveste niveauer. Hele den periode, som 
Rettens undersøgelse omfatter, var præget af valutariske 
og budgetmæssige problemer, som har haft indflydelse på 
resultatet af fællesskabsfinansieringerne. I det følgende 
skal der redegøres for en række særlige forhold. 
9.16. I de finansieringsaftaler, som for hvert projekt 
indgås mellem Kommissionen og modtagerstaten, fast­
sættes det som regel, hvilket er normalt, at modtager­
staten skal yde et bidrag (i form af penge eller naturalier), 
som ofte kaldes »counterpart«. Foruden dette bidrag er 
modtagerstaten forpligtet til mod et bestemt beløb og 
inden for en nærmere bestemt tidsfrist at gennemføre 
projektet og føre tilsyn med det. Med hensyn til størrelsen 
af det finansielle bidrag eller det tilsvarende bidrag i 
naturalier (ydelser præsteret af landmænd fra de pågæl­
dende landbrugssamfund, faglig og administrativ bistand 
til projektet fra modtagerlandets administration) konsta­
terede Retten, at der er en klar tendens til, at disse bidrag 
er utilstrækkelige; der er dog undtagelser herfra (jf. punkt 
9.35-9.41: mikroprojekter inden for landbruget) og 
acceptable forklaringer (jf. punkt 9.60-9.65: forsinkelser, 
som kan henføres til administrative myndigheder og 
banker). 
9.17. Det mest påfaldende eksempel på manglende 
opfyldelse af forpligtelser vedrører Chambo-kunstvan-
dingsprojektet (nr. NA 79/25) i Ecuador (6 mio ECU, 
hvoraf 2,9 mio ECU afholdes af EF), hvor to større 
vandforsyningsledninger, som de nationale myndigheder 
havde påtaget sig at bygge, ikke blev færdigbygget, fordi 
disse myndigheder ikke havde stillet de fastlagte bevil­
linger og tekniske midler til rådighed (3,1 mio ECU). 
Dette medførte, at mere end 50 % af det anlægsarbejde, 
der var udført længere nede ad floden, og som var 
finansieret af EF og gennemført med faglig bistand fra 
EF, ikke kunne bruges til noget. I 1987 overtog Chambo 
2-projektet (nr. ALA 87/1) (23 mio ECU) de to ledninger; 
dette var Ecuadors bidrag til det projekt, som skulle have 
været gennemført inden for rammerne af Chambo 1-
projektet, og som nu udløste et nyt EF-tilskud (9 mio 
ECU). 
9.18. Det peruanske bidrag til pilotprojekt nr. NA 
79/26, som var et skovplantningsprojekt i Cajamarca, var ansat til ca. 50 000 ECU, hvilket forekommer meget 
begrænset i forhold til det belgiske bidrag på 1,4 mio ECU 
og Fællesskabets bidrag på 2 mio ECU. Det skal dog 
siges, at finansieringsaftalen kun indeholdt bestemmelser 
om, at Peru i princippet skulle yde et bidrag, men ikke om 
størrelsen heraf. I det her anførte eksempel giver 
modtagerstatens meget begrænsede finansielle deltagelse 
anledning til tvivl om, hvorvidt projektet kan gennemfø­
res forsvarligt, når EF-tilskuddene ophører (denne frygt 
underbygges af bemærkningerne i punkt 9.49). 
9.19. I forbindelse med Ancash-projektet (nr. NA 
80/35), der gik ud på bygning af 60 mikrodæmninger, 
androg EF-tilskuddet 1,5 mio ECU. Perus bidrag, som 
oprindelig var fastsat til et tilsvarende beløb, blev med 
Kommissionens samtykke reduceret til 180 000 ECU, 
som blev ydet i naturalier (forvaltning og tilsyn). 
Målsætningen måtte indskrænkes til opførelse af 20 
dæmninger; i praksis gik det således, at da EF-tilskuddet 
var opbrugt, var kun 10 dæmninger færdigbygget. 
9.20. I forbindelse med PHICAP-projektet, der omfat­
ter nedbørsmåling i Trinidad- og Santa Ana-regionen 
(dette projekt udgør en del af finansieringsaftale nr. NA 
84/05), har Bolivia, som skal sikre finansieringen af 
projektet, tilsyneladende ikke kunnet opfylde denne 
forpligtelse. Landet har allerede anmodet om, at støtten 
fra Fællesskabet dækker udgifterne til leje af en satellit, 
selv om disse udgifter normalt skulle afholdes af Bolivia. 
9.21. De vanskeligheder, der er forbundet med modtag­
erstatens bidrag, er ikke kun af finansiel og kvantitativ 
art. Der er også vanskeligheder forbundet med de 
fremgangsmåder, der anvendes ved iværksættelsen af 
projekter, navnlig når der etableres en form for fælles 
forvaltning. Når den faglige bistand fra EF strækker sig 
over hele projektets gennemførelsesperiode (jf. punkt 
9.35-9.41), eller når en tredjepart ud over Fællesskabet og 
modtagerstaten deltager i samfinansieringen af projektet 
(jf. punkt 9.18, 9.22 og 9.33), er det en absolut 
forudsætning, at der reelt etableres en operationel enhed, 
som har en vis autonomi med hensyn til forvaltning af 
projektet. Retten konstaterede, at selv om denne 
fremmede enheds tilstedeværelse i almindelighed er 
påkrævet for at sikre en effektiv afvikling af arbejderne, 
har den ikke altid uden videre kunne tolereres af 
modtagerstatens politiske og administrative system, 
hvilket i to tilfælde har medført vanskeligheder. 
9.22. Dette er tilfældet med Majes-projektet (nr. NA 
83/10) i Peru (17 mio ECU, hvoraf 5,6 mio ECU afholdes 
af EF og 2 mio ECU af Italien), der har til formål at 
udvikle intensiv mælkeproduktion ved kunstvanding af 
3 000 ha ud af et areal på 60 000 ha, som det er muligt at 
kunstvande ved hjælp afvandforsyningsledninger (35 m3/ 
sek.). Disse vandforsyningsledninger er allerede etableret, 
men udnyttes ikke, fordi der ikke er etableret et 
sekundært vandledningsnet, og fordi der ikke er foretaget 
udstykning af de parceller, der skal opdyrkes. En gradvis 
udvikling af de parceller, der skal kunstvandes, og som er 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 139 
af størrelsesordenen 5 ha pr. familie omfattet af projektet 
(for øjeblikket 500), er ikke forbundet med større tekniske 
vanskeligheder. Produktionskapaciteten i foderafgrøder 
pr. ha er meget høj. Men fordi de etablerede landmænd er 
udvalgt på et forkert grundlag, fordi disse landmænd 
traditionelt anvender ekstensiv dyrkningsteknik i forbin­
delse med foderproduktion og nægter at følge de 
italienske eksperters råd, og fordi man har valgt uegnede 
besætninger osv., har man langt fra opnået de resultater, 
der var forudset i det oprindelige program. Landbrugerne 
nægter at betale de beskedne vandafgifter, de får pålagt. 
Den kooperative maskinstation, som er oprettet i 
henhold til programmet, udnyttes ikke optimalt, og dens 
takster er derfor for høje, hvilket yderligere har bidraget 
til, at maskinerne ikke udnyttes fuldt ud. Alle disse 
misforhold skyldes imidlertid udelukkende, at den 
myndighed, der skulle udvikle Majes-slettens samlede 
areal på 60 000 ha, har nægtet at give tilladelse til, at der 
med henblik på iværksættelsen af pilotprojektet vedrø­
rende de 3 000 ha nedsættes en tilstrækkelig uafhængig 
italiensk-peruansk arbejdsgruppe. Endvidere har den 
pågældende myndighed nægtet at give arbejdsgruppen de 
nødvendige midler. 
9.23. I La Paz-departementet (i Bolivia) har en gruppe 
nederlandske faglige bistandseksperter påtaget sig ansva­
ret for gennemførelsen af et program (19,5 mio ECU, 
hvoraf 12,5 mio ECU afholdes af EF) vedrørende 
mikroinvesteringer i landbruget i hele departementet 
(projekt nr. NA 84/08). Gruppen er stødt på samme 
reaktion i det lokale »udviklingsselskab« (CORDEPAZ) 
og det i en sådan grad, at der er fare for, at projektet slår 
fejl. Til gengæld har de to andre hold tekniske rådgivere, 
som også arbejder i Bolivia med tilsvarende projekter (jf. 
punkt 9.38 og 9.39), ikke haft sådanne problemer. 
9.24. Projekt nr. NA 83/21 vedrørende investeringer i 
landbruget i Cuzco-regionen i Peru (8,7 mio ECU, hvoraf 
6 mio ECU afholdes af EF og 1,25 mio ECU af 
Nederlandene) giver et udmærket billede af de problemer, 
der næsten uundgåeligt opstår, selv når der er etableret et 
godt samarbejde med de lokale myndigheder. De 
teknikere og arbejdere, som de lokale peruanske myndig­
heder stiller til rådighed til gennemførelse af projektet, 
lønnes direkte af disse myndigheder, idet lønnen beregnes 
efter deres egne lønskalaer, men med fortabelse af visse 
ekstra fordele. Som følge heraf sker der en hurtig 
udskiftning i arbejdsstyrken, hvilket går ud over effektivi­
teten, og der lægges voldsomt pres på projektledelsen for 
at opnå løntillæg; disse lønkrav kan kun imødekommes 
ved, at man reducerer den del af investeringerne, der skal 
finansieres gennem bidrag fra EF. 
9.25. Endelig kan der opstå et problem i forbindelse 
med overdragelsen af projekter. Dette er tilfældet med 
FODERUMA-projektet (nr. NA 81/9) (jf. punkt 9.48) i 
Ecuador, hvor den part (Centralbanken i Ecuador), der af 
modtagerstaten er blevet pålagt ansvaret for projektgen­
nemførelsen, er midlertidigt ansvarlig, idet den perma­
nente forvaltning senere overdrages til de myndigheder, 
som normalt er ansvarlige for følgende områder: 
offentlige bygge- og anlægsarbejder, ingeniørarbejder 
inden for landbruget, undervisning osv. I dette tilfælde er 
det Rettens opfattelse, at denne manglende ansvarsover-dragelse i sidste ende kan gå ud over projektets 
effektivitet, selv når dette er korrekt gennemført (jf. også 
bemærkningerne i punkt 9.18 og 9.49, projekt nr. NA 
79/26). 
9.26. Retten mener, at det nu er på tide, at Kommissio­
nen ved indgåelse af finansieringsaftaler sammen med 
modtagerstaten i højere grad søger at præcisere betingel­
serne for etablering af de grupper, der er specielt 
ansvarlige for de af Kommissionen finansierede projek­
ter, og for disse gruppers virke. Den oprigtige samar­
bejdsvilje, som findes hos de ansvarlige politiske og 
administrative myndigheder på centralt niveau i modtag­
erstaterne, åbner mulighed for noget sådant. På lokalt 
niveau vil man i højere grad undgå gnidninger, når 
rammerne for samarbejdet er fastlagt på forhånd. 
9.27. Finansiering og forvaltning af projekter sikres 
som oftest ved et samarbejde mellem Kommissionen og 
modtagerstaten samt ved deltagelse af en tredjepart. Der 
kan være forskellige grunde til at søge en sådan tredjepart. 
I visse tilfælde er hovedformålet hermed at tilvejebringe 
supplerende finansielle midler; i andre tilfælde er 
hovedformålet at sikre en tilfredsstillende forvaltning af 
projektet. Ofte er der sammenfald mellem disse to 
bevæggrunde til at involvere en tredjepart. 
Internationale udviklingsbanker 
9.28. Formålet med projekt nr. NA 77/15, som 
Verdensbanken havde iværksat i Bolivia i Ulla-Ulla­
regionen, var udvikling af en uldproduktion (lamauld og 
vigogneuld), samt forarbejdning (produktionsfabrik) og 
markedsføring af ulden. Projektet var anslået til at koste 
21,5 mio ECU, som hovedsagelig skulle tilvejebringes i 
form af lån ydet af Verdensbanken. Inden for denne 
udgiftsramme havde Fællesskabet ydet 1,8 mio ECU i 
form af tilskud til finansiering af de nødvendige offentlige 
støttefaciliteter: veje, skoler osv. Efter at disse fælles-
skabsbevillinger var opbrugt, viste det sig, at produk­
tionsdelen af projektet ikke kunne gennemføres, selv om 
de industrielle anlæg var anskaffet. I sidste ende viste det 
sig, at mulighederne for uldproduktion både med hensyn 
til mængde og kvalitet var meget dårlige, og at afsætnings­
mulighederne ikke var tilstrækkelig gode til at sikre 
projektets rentabilitet. Til sidst besluttede Verdensban­
ken i januar 1987 at give afkald på tilbagebetaling af det 
lån, den havde ydet, og at opgive projektet, som således 
slog fuldstændig fejl. 
9.29. Projekt nr. NA 78/23, der var iværksat i Bolivia af 
Den Interamerikanske Udviklingsbank (IDB), og som 
gik ud på kunstvanding og udvikling af et tyndt befolket 
område i Chaco-regionen, havde til formål at udflytte 300 
familier til dette område og således etablere grundlaget 
for en senere og mere omfattende udvikling heraf. 
Projektet var oprindeligt anslået til 14,2 mio ECU, hvoraf 
Fællesskabet skulle dække 1,9 mio ECU, og resten skulle 
140 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
bæres af Bolivia og IDB, men kun en brøkdel af 
målsætningerne for projektet blev opfyldt (80 familier har 
etableret sig i området). Fuldførelse af projektet vil koste 
mindst 2 mio ECU mere end planlagt. 
9.30. I disse to tilfælde gjorde Fællesskabet fælles sag 
med en udviklingsbank, fordi det ikke selv rådede over 
tilstrækkelige administrative ressourcer til at varetage den 
direkte forvaltning af projekterne. Resultatet var skuffen­
de. Fællesskabets midler stilles til rådighed for udviklings­
bankerne og forvaltes efter de for disse organer gældende 
regler og kriterier. Fællesskabet stilles således over for 
faits accomplis, som det rent faktisk ikke har nogen 
kontrol over — f.eks. blev betalingerne til Bolivia i 
forbindelse med Ulla-Ulla-projektet (nr. NA 77/15) 
indstillet i 1983, og for nylig blev projektet helt opgivet. 
Denne mangel på kontrol med forvaltningen er særlig 
beklagelig, når projektet falder fra hinanden; Fællesska­
bet har ingen muligheder for at medvirke til, at 
situationen atter bringes under kontrol, og samtidig 
betragtes det af det skuffede modtagerland som medan­
svarlig for, at projektet er slået fejl. 
Samfinansiering med medlemsstaterne 
9.31. Medlemsstaternes deltagelse i finansieringen og 
forvaltningen af fællesskabsprojekter tager ikke kun sigte 
på at supplere Kommissionens eller modtagerstaternes 
egne utilstrækkelige midler. Det er en politik, som 
anbefales af Rådet, og som betragtes som ønskelig i sig 
selv. I de tre lande i Andesgruppen har Kommissionen 
anvendt denne metode i vidt omfang, idet der indgår 
samfinansiering med en medlemsstat i forbindelse med 
95 % af de gennemførte finansieringer i Peru, 25 % i 
Bolivia og 35 % i Ecuador. Resultaterne må i deres 
helhed vurderes som ganske gode. Ikke desto mindre har 
Retten bemærket en række misforhold, som kunne 
afhjælpes. 
9.32. For det første er der en tendens til, at den 
deltagende medlemsstat betragter sig selv som den eneste 
part, der er involveret i projektet, når Fællesskabets 
tilskud først er udbetalt. Herefter er Fællesskabets 
finansielle deltagelse nærmest glemt, og der gøres intet for 
at erindre modtagerne om, at Fællesskabets bidrag 
eksisterer. Kommissionen orienteres ikke engang om, 
hvorledes projektet skrider frem, heller ikke i de tilfælde 
hvor det er nødvendigt at ændre målsætningerne. Selv om 
Revisionsretten tre måneder i forvejen giver meddelelse 
om, at den vil foretage revision på stedet, er revisions-
holdets ankomst en sådan overraskelse, at det hverken 
ved projektet eller i modtagerstatens hovedstad er muligt 
for holdet at få blot et minimum af oplysninger af finansiel eller teknisk art om projektets gennemførelse. 
Dette forhold gjorde sig gældende med hensyn til 
kunstvandingsprojektet (nr. NA 79/24) nær Cochabamba 
i Bolivia (9 mio ECU), der var finansieret ved tilskud fra 
EF (2 mio ECU), ved lån (80 %) og ved tilskud (20 %) fra 
Kreditanstalt fur Wiederaufbau (KFW) (6 mio ECU), 
mens det resterende beløb (1 mio ECU) var tilvejebragt af 
Bolivia i naturalier. Der var betydelige forsinkelser og 
omfattende ekstraomkostninger. Grundene hertil var 
mange: dels udefra kommende faktorer, såsom inflation 
eller midlertidig indstilling af de finansielle bidrag fra 
KFW, dels forhold, der direkte var forbundet med 
projektet, såsom det utilstrækkelige bidrag fra Bolivia 
eller fejl konstateret ved den oprindelige tekniske 
udformning. Kommissionen havde ikke modtaget nogen 
gennemførelsesrapport vedrørende disse vanskeligheder, 
og der havde ikke fundet noget samråd sted til trods for de 
forpligtelser, der var indgået fra starten. Kommissionen 
havde endvidere undladt at erindre det medfinansierende 
organ om dets forpligtelser. Retten måtte til sidst tage til 
KFW's hovedsæde i Frankfurt for at foretage den 
nødvendige revision og for at få afklaret en række 
forhold. Herefter kunne Retten konstatere, at KFW trods 
vanskeligheder og forsinkelser alt i alt forvaltede dette 
projekt effektivt og under iagttagelse af Fællesskabernes 
interesser. 
9.33. En anden generel betragtning kan illustreres ved et 
projekt (nr. NA 83/21) vedrørende mikroprojekter inden 
for landbruget i Cuzco-regionen i Peru. I forbindelse med 
dette projekt er der etableret samfinansiering med 
Nederlandene. Projektet har været ramt af personalepro­
blemer (allerede omtalt under punkt 9.24), og desuden 
har det vist sig, at det nederlandske bidrag til dette projekt 
ikke er tilstrækkeligt, selv om bidraget svarer til det beløb, 
der oprindelig var blevet givet tilsagn om. Dette skyldes, 
at finansieringsudgifterne er blevet højere end forudset, 
fordi gennemførelsen af projektet har trukket i langdrag. 
En ganske betydelig del af EF-bidraget, som er afsat til 
finansiering af investeringer, må derfor gå til betaling af 
de nederlandske tekniske sagkyndige. De retlige aftaler, 
der fastsætter hver parts rettigheder og forpligtelser, har 
fra starten ikke været tilstrækkeligt præcise og specielt 
ikke været koordinerede. Tværtimod er de blevet 
udformet enkeltvis efter de gældende forhold, hvilket 
ligefrem har medført, at Kommissionen ikke har 
kendskab til den aftale, der er indgået mellem Nederlan­
dene og Peru! Og de to aftaler, som Kommissionen har 
indgået — den ene en aftale med modtagerlandet om 
ydelse af et fællesskabstilskud, og den anden en aftale med 
Nederlandene, som fastslår, at dette tilskud vil blive 
udbetalt, og at Nederlandene påtager sig at administrere 
det — blev indgået med et års mellemrum, og de passer 
ikke helt sammen. En sådan situation kan opstå i 
forbindelse med de fleste af de projekter, der samfinansie­
res med en medlemsstat. 
9.34. Generelt kan det dog konstateres, at de samfinan­
sierede projekter forvaltes af den pågældende medlems­
stat med al den effektivitet, som følger af, at der 
permanent forefindes kompetent faglig bistand på stedet, 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 141 
samt at den pågældende medlemsstat ønsker at sikre, at 
fællesskabsmidlerne anvendes forsvarligt. Dette er f.eks. 
tilfældet med skovplantningsprojektet i Cajamarca (nr. 
NA 79/26) (jf. punkt 9.49), hvor Belgien har overført de 
midler, der var stillet til rådighed, under de bedst mulige 
betingelser (overførsel i lokal valuta af et absolut 
minimumsbeløb, bedst mulige vekselbetingelser i henhold 
til lokale regler). Som følge heraf var det muligt at 
opretholde tilskuddets oprindelige købekraft, hvilket er 
et exceptionelt godt resultat, når man sammenligner med 
størstedelen af de øvrige projekter (jf. punkt 9.66-9.69). 
Permanent faglig bistand fra Fællesskabet under hele 
projektets løbetid 
9.35. Et supplerende forvaltningsinstrument er inddra­
gelse af faglige bistandseksperter. Kommissionen afhol­
der de dermed forbundne udgifter, og disse eksperter skal 
hele projektet igennem føre tilsyn med dets gennemførel­
se. Retten har i forbindelse med sine revisionsbesøg 
konstateret, at resultaterne ikke harmonerer med målsæt­
ningerne. 
9.36. Chambo-projektet (nr. NA 79/25) i Ecuador har 
ikke været nogen succes, dels som følge af forsømmelse 
fra de ecuadorianske myndigheders side (jf. punkt 9.17), 
dels på grund af mangler ved projektets udformning, der 
delvis kan tilskrives den faglige bistand. De samlede 
omkostninger i forbindelse med denne bistand, der alle 
afholdtes over Fællesskabets tilskud, udgjorde en unor­
malt høj andel af tilskuddet (0,8 mio ECU af 2,9 mio 
ECU, dvs. næsten 30 % af Fællesskabets bidrag). Den 
samlede faglige bistand var blevet overdraget til det firma, 
som skulle gennemføre det indledende feasibility-stu-
dium. Denne undersøgelse har åbenbart ikke i tilstrække­
lig grad vist, at projektet ikke var økonomisk rentabelt, 
hvilket ellers ganske klart fremgik af en ekspertrapport, 
som Kommissionen på et senere tidspunkt fik udarbejdet. 
I det kunstvandingsområde, som har modtaget Fælles­
skabets tilskud, er forholdene generelt således, at 
investeringen vil give et meget lavt afkast (et udpræget 
bakket landskab, dårlig jordbundskvalitet, for små 
bedrifter, mangel på ledende personale inden for teknik 
og handel). 
9.37. Omvendt er de landbrugsinvesteringsprogrammer 
i Bolivia (nr. NA 83/8 og 84/8), der for nylig er blevet 
iværksat, et bevis på, at permanent faglig bistand 
finansieret af EF kan være en fremragende løsning — 
forudsat at der iagttages visse forsigtighedsregler. 
Fællesskabernes finansiering af disse programmer androg 
42,5 mio ECU. Fællesskabet havde desuden forpligtet sig 
til at yde yderligere 20 mio ECU, og de bolivianske 
myndigheder havde givet tilsagn om at yde et tilsvarende 
beløb. Inden for rammerne af hvert program skal der 
etableres et organ sammensat af lokale medarbejdere og 
faglige bistandseksperter fra EF under fælles ledelse af en repræsentant for det lokale udviklingsselskab og lederen 
af gruppen af eksperter fra EF. Dette organ får tildelt 
betydelige materielle og finansielle ressourcer og skal 
gennemføre mange små udviklingsaktioner inden for 
landbrugssektoren. Organet skal ikke alene gennemføre 
disse aktioner, men også planlægge og udvælge dem ud 
fra det kriterium, at det pågældende område, som er 
meget stort og meget tæt befolket, skal drage de størst 
mulige fordele heraf. 
9.38. Programmerne er påbegyndt på forskellige tids­
punkter og befinder sig nu på forskellige stadier, alt efter 
hvilket område de er iværksat i. Det første virkelig 
operationelle program var Potosi-programmet, som fra 
starten var ramt af betydelige vanskeligheder, som 
skyldtes valutaforholdene i årene 1983-1984 (kurstab, 
nedgang i midlerne i den revolverende fond til finansie­
ring af lån til landbruget). Det skabte imidlertid 
grundlaget for en lang række interessante og varierede 
tekniske konstruktioner, som har givet rig erfaring på 
udviklingsområdet (jf. punkt 9.41). 
9.39. Oruro-programmet, som knap så hurtig blev 
operationelt, ramtes også i starten af betydelige kurstab, 
men i forbindelse med dette program undgik man en 
nedgang i midlerne i den revolverende fond, fordi man 
drog nytte af erfaringerne fra Potosi-programmet. Trods 
mangler i forbindelse med den finansielle og regnskabs­
mæssige forvaltning resulterede programmet i lige så 
positive og lige så lovende konstruktioner, som det var 
tilfældet med Potosi-programmet, og dette skyldtes 
specielt et velfungerende samarbejde med det regionale 
udviklingsselskab. 
9.40. Det tredje program, der blev iværksat i 1985 i La 
Paz-regionen, har været ramt af finansieringsproblemer 
(langsommelighed fra Fællesskabets side med hensyn til 
betalinger, ufuldstændigt bidrag fra Bolivia), og det har 
navnlig været ramt af en voldsom konflikt med de 
regionale myndigheder, hvilket har resulteret i en 
forvaltning uden den fornødne autonomi (jf. punkt 9.23). 
9.41. Fællesskabet anvender nu i større omfang denne 
finansieringsform med deltagelse af europæisk faglig 
bistand, og siden 1977 er mere end 50 % af de bevillinger, 
der er disponeret over, blevet afsat hertil. Resultaterne er 
lovende i betragtning af, at der er tale om inden for meget 
store geografiske områder at kombinere de faktorer, som 
er absolut nødvendige for, at udviklingsaktioner kan 
gennemføres effektivt. Det drejer sig om følgende 
faktorer: et væsentligt bidrag i EF-valutaer, som skal 
anvendes til erhvervelse af de midler og det udstyr, der er 
en forudsætning for investeringernes gennemførelse; 
ydelse af europæisk faglig bistand, der kan sikre, at der 
sker en virkelig overførsel af teknologi; aktiv deltagelse 
fra modtagerlandenes side i form af bistand i naturalier — 
dvs. lokale offentlige finansieringsmidler, lokale admini­
strative og faglige faciliteter, som stilles til rådighed, 
arbejdskraft, som ydes gratis af landmænd i modtagerian-
142 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
dene. Denne aktive deltagelse er af afgørende betydning 
for at sikre, at de valg, der træffes, er i overensstemmelse 
med de lokale behov, og også for at bane vejen for 
modtagerlandenes selvstændige videreførelse af program­
met, når Fællesskabet trækker sig ud af samarbejdet. 
9.42. Retten skal imidlertid gøre opmærksom på, at det 
er en forudsætning for en forsvarlig gennemførelse af 
programmerne, at følgende betingelser opfyldes: 
(a) modtagerstaternes myndigheder skal opfylde deres 
forpligtelser fuldt ud, således at forstå at de reelt yder 
deres bidrag, ikke blot i form af landmændenes 
arbejdskraft, men frem for alt ved at de lokale 
administrationer stilles til rådighed, 
(b) de europæiske bistandseksperter, som bør opholde 
sig på stedet under hele gennemførelsen af projektet, 
skal kunne udvise udpræget psykologisk sans i 
omgangen med deres lokale samarbejdspartnere, 
(c) de finansieringsordninger og regnskabssystemer, som 
indføres, skal være sikre og informative, navnlig med 
hensyn til omkostningsanalyser af hvert enkelt 
mikroprojekt, således at der på stedet kan foretages et 
rationelt valg med hensyn til mikroinvesteringer, og 
således at der i Bruxelles (så længe der ikke er åbnet en 
EF-delegation i La Paz eller Lima) sikres et perma­
nent tilsyn, som hurtigt kan gribe ind. 
Udvælgelse og gennemførelse af projekter 
Det agroindustrielle kompleks 
9.43. De projekter, som finansieres af EF, tager i 
medfør af bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 
442/81 af 17. februar 1981 (i) om finansiel og faglig 
bistand til ikke-associerede udviklingslande især sigte på 
udvikling af landbrugsområder og forbedring af land­
brugsproduktionen. Det agroindustrielle kompleks kan 
således ikke være uden betydning. De tre berørte lande i 
Andesgruppen er i vid udstrækning afhængige af deres 
import fra verdensmarkedet, og denne import dækker 
mere end halvdelen af deres fødevarebehov, alle produk­
ter medregnet. De retningslinjer, der er givet i forordning 
(EØF) nr. 442/81, er således berettigede. 
9.44. Ud over støtte i form af projekter finansieret over 
kapitel 93 i Fællesskabernes budget modtager de tre lande 
fødevarehjælp, som finansieres over kapitel 92.1 Ecuador 
og i Bolivia skal denne hjælp anvendes til gratis uddeling 
af fødevarer. I Peru sælges produkterne med henblik på at 
tilvejebringe counterpart-midler, der skal finansiere 
investeringer i landbrugssektoren. I forhold til BNI pr. 
indbygger (Peru 908 USD, Ecuador 995 USD) er denne 
(') Fodnoterne findes sidst i kapitlet. hjælp til disse to lande berettiget, alene fordi de har et 
omfattende behov for import af fødevarer, og fordi de har 
et ikke mindre betydeligt underskud på deres betalings­
balancer. I Bolivia udgør BNI pr. indbygger til gengæld 
kun 525 USD. Retten har i forbindelse med en revision af 
regnskabsbilag og ved undersøgelser på stedet set 
nærmere på, hvorledes disse fødevareleverancer gennem­
føres. Rettens undersøgelse er foretaget på grundlag af de 
foreliggende behov med hensyn til kvalitet på afskib-
ningstidspunktet, oplagring og, i tilfælde af gavebistand, 
distribution til målbefolkningsgrupper via modtager­
staten eller ikke-statslige organisationer. 
9.45. I forbindelse med den gratis uddeling af fødevarer 
har Retten kun bemærkninger vedrørende Bolivia. En 
sending mælkepulver, som blev leveret igennem LIC-
ROSS, blev fordærvet, hvilket medførte et tab på ca. 
30 000 ECU, fordi denne organisation havde undladt at 
kræve skadeserstatning af forsikringsselskabet. Endvide­
re viste det sig, at de oplagringsfaciliteter, som de 
bolivianske myndigheder rådede over, var utilstrække­
lige. Endelig har Retten i forbindelse med den peruanske 
ordning med counterpart-midler fastslået, at den blev 
forvaltet korrekt, men at de af EF leverede produkter blev 
afsat på det peruanske marked til priser, som lå tæt på 
verdensmarkedspriserne, dvs. til priser, der var meget 
lavere end de omkostninger, der var forbundet med den 
lokale produktion af landbrugsprodukter. 
9.46. Deri ligger det egentlige problem. Det drejer sig 
ikke alene om fødevarehjælp, men også om hele 
importpolitikken inden for den agroindustrielle sektor. 
Regeringerne i de tre berørte lande er ganske vist klar 
over, at de kan risikere at tage modet fra de lokale 
producenter, som allerede er handikappede som følge af 
ofte ugunstige naturbestemte faktorer og høje transport­
omkostninger, men de importerer alligevel de varer, de 
mangler, til de priser, der er gældende på de internationale 
markeder, og stiller dem derefter til rådighed for 
befolkningerne. Formålet er at bekæmpe inflationen ved 
at skaffe billige forsyninger til bysamfundene. Dette har 
ført til den stigende afvandring fra landet og den ekstreme 
stigning i indbyggerantallet i storbyerne (Lima: 7 mio 
indbyggere; La Paz: 2 mio; Guayaguil: 3 mio). Mulighe­
derne for rentable investeringer i landbruget indskrænkes 
således hele tiden; endvidere indsnævres også det område, 
hvor EF's politik vedrørende bistand til investering i 
landbruget kan virke effektivt. 
9.47. Majes-projektet (nr. NA 83/10) i Peru lider 
allerede under flere handikap (jf. punkt 9.22), selv om det 
fra starten teknisk set var vel planlagt. Projektet kan 
imidlertid risikere at få nådesstødet, fordi regeringen 
fører én forsyningspolitik med opkøb af mælkepulver på 
verdensmarkedet til lave priser, hvilket fik det private 
selskab, der opkøber mælkeproduktionen fra de lokale 
producenter i Majes, til at indstille disse opkøb fra august 
1985 til august 1986, fordi det ville undgå at arbejde med 
tab. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 143 
9.48. Fonden til udvikling af marginale landdistrikter 
(FODERUMA) (projekt nr. NA 81/9) i Ecuador (jf-
punkt 9.25) har ikke været ramt af så dramatiske 
begivenheder, men den er endnu et eksempel på de 
vanskeligheder, Fællesskabet af og til har med at finde 
finansieringsegnede projekter vedrørende udvikling af 
landdistrikter, dvs. projekter der virkelig er fremtid i. 
Dette projekt (nr. NA 81 /9) går ud på at yde et finansielt 
bidrag på 3 mio ECU til et program, der er udformet og 
iværksat af Ecuadors centralbank. FODERUMA leder 
gennem udbetaling af tilskud og lån en lang række små 
aktioner til forbedring af infrastrukturen, jordforbedring 
og forbedring af betingelserne for landbrugsproduktion. 
Formålet med denne hjælp er at fastholde landbrugerne, 
som tiltrækkes af de store bysamfund, i landbrugsmiljøet. 
I én region — Chimborazo — hvor levevilkårene er yderst 
vanskelige (adskillige områder ligger i over 4 000 meters 
højde, der er meget stejle skråninger, klimaet er koldt og 
fugtigt, og der findes ingen kommunikationsmidler), har 
de projekter, der er gennemført i henhold til programmet, 
ført til gode resultater: elektrificering, bygning af skoler 
og poliklinikker, anlæg af markveje osv. Projektets succes 
har vist sig ved, at befolkningen i stadig højere grad 
benytter de kreditmuligheder, som landbrugerne har, 
hvilket er en indikator for, at der igen er skabt tillid til den 
lokale landbrugsproduktion, selv om denne produktion 
er sårbar, navnlig som følge af meget stærk jorderosion i 
området. Der er dog udelukkende tale om en humanitær 
aktion, som kan bremse en uundgåelig udvikling og lette 
overgangen, og ikke om at skabe et rentabelt grundlag for 
udviklingen i landdistrikterne og i landbrugsproduktio­
nen i den region, der modtager tilskud. 
9.49. Et tilsvarende projekt er Cajamarca-projektet (nr. 
NA 79/26) i Peru, hvor der er gennemført samfinansiering 
med Belgien, som også forvalter projektet. Det drejer sig 
om et pilotprojekt til påvisning af rentabiliteten af 
skovplantning i det pågældende område. Projektet er 
anslået til at andrage lidt over 3,4 mio ECU, hvoraf 2 mio 
ECU afholdes af Fællesskabet og resten af Belgien og 
Peru. Projektet har været ramt af en del forsinkelser. I 
øvrigt vil man ikke kunne opfylde de oprindelige 
målsætninger inden for den fastsatte bevillingsramme. Og 
frem for alt kan en skovplantningsfond, som er absolut 
nødvendig for den fortsatte finansiering af projektet, og 
hvortil der kan tilføres midler fra salg af træer, først få 
virkning efter 15 år eller mere, når de første træer bliver 
solgt. Imidlertid er projektets varighed kun fastsat til fem 
år. Plantningsarbejdet vil derfor højst sandsynligt blive 
standset i mindst ti år, hvilket er i strid med projektets 
målsætning. 
Regionale projekter 
»Junac« 
9.50. Andesgruppen har siden 1969 efter undertegnel­
sen af Cartagena-aftalen (»Junac«) bestået af Peru, Ecuador, Bolivia, Colombia og, siden 1978, Venezuela. 
Andesgruppen har sæde i Lima og har en stab af omkring 
100 medarbejdere. Dens driftsbudget finansieres af 
Andesgruppelandene. 
9.51. Det Europæiske Fællesskab har i ti år ydet et 
tilskud til en del af aktionsbudgettet, og det har i alt ydet 
34,6 mio ECU til finansiering af omkring 15 programmer, 
hvor Andesgruppelandenes bidrag har bestået i at stille 
embedsmænd, undervisere eller tekniske midler til 
rådighed. De programmer, som Fællesskabet har ydet 
tilskud til, er hovedsagelig fordelt på tre sektorer: den 
agroindustrielle produktion (17,6 mio ECU), skovbrug 
(8,6 mio ECU), industri og energi (8,4 mio ECU). 
9.52. Retten kan på grundlag af revisionen af regnska­
ber og sagsakter give en positiv bedømmelse af Andes-
gruppens finansielle og administrative forvaltning af 
fællesskabsmidlerne. Andesgruppelandene yder som 
aftalt deres bidrag i naturalier. De programmer, der først 
blev iværksat, er nu gennemført i deres helhed. De 
igangværende programmer synes at skride tilfredsstillen­
de frem. EF-tilskuddene er blevet udbetalt løbende, 
efterhånden som der har været behov for dem, og de er 
blevet forvaltet af modtageren på en sådan måde, at man 
har undgået kurstab (jf. punkt 9.68). 
9.53. Det er naturligvis vanskeligere at vurdere effekti­
viteten af programmerne, som omfatter undersøgelser, 
pilotprojekter og uddannelsesprojekter. Hensigten er 
generelt at foretage en analyse af de særlige økonomiske 
forhold i de enkelte lande, at påvise afvigelser og at 
undersøge, på hvilke grundlag der kan gennemføres 
foranstaltninger, som kan fremme etableringen af et 
regionalt marked inden for hver enkelt sektor. Rettens 
undersøgelser af de betingelser, hvorunder projekterne er 
blevet gennemført og udnyttet, har vist, at projekterne 
generelt er konkrete, sammenhængende og seriøse. 
OLADE 
9.54. OLADE (Den Latinamerikanske Energi-Organi­
sation), der blev oprettet i 1973, er sammensat af 25 lande 
og har sæde i Quito. Dens formål er koordinering, 
bevarelse, rationel udnyttelse, markedsføring og beskyt­
telse af energikilder i Latinamerika. Organisationen 
modtager midler fra sine egne medlemsstater samt fra 
udefra kommende donatorer, først og fremmest OPEC, 
USA og EF. 
9.55. OLADE har modtaget fællesskabstilskud over 
posterne 930 (ca. 2 mio ECU), 933 (ca. 0,6 mio ECU) og 
144 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
706 — udgifter i forbindelse med energipolitikken — (ca. 
0,6 mio ECU) i Fællesskabernes budget til gennemførelse 
af undersøgelser og forskning. Til trods for at Retten 
havde anmeldt sit revisionsbesøg på stedet lang tid i 
forvejen, var det totalt umuligt under revisionen at 
indhente blot et minimum af oplysninger, der kunne 
danne grundlag for en vurdering af, hvorledes disse 
midler anvendes. Denne fuldstændige mangel på oplys­
ninger skyldes ikke uvillighed, men simpelthen en total 
mangel på sagsakter og enhver form for organiseret 
regnskabsforvaltning. Denne situation skyldes, at der 
sker en meget hurtig udskiftning i OLADE's ledende 
administrative og tekniske personale, som med få 
undtagelser systematisk fornyes hvert andet år. Dette 
forhold, forbundet med en åbenbar mangel på intern 
organisation, gør det umuligt for OLADE at give blot de 
mest elementære oplysninger om, hvorledes de modtagne 
bevillinger anvendes — for slet ikke at tale om hvordan de 
kan gøre nytte. Organisationen er heller ikke i stand til at 
gennemføre de finansierede undersøgelser, meddele 
resultaterne heraf eller oplyse, hvad der er sket med 
undersøgelserne. Retten må derfor advare mod en 
fortsættelse af dette samarbejde. 
Forsinkelser i projektgennemførelsen 
9.56. De alvorligste forsinkelser i forbindelse med 
gennemførelsen af projekter, som Retten konstaterede 
under sine revisionsbesøg, var følgende: 
(a) Projekt nr. NA 84/5 om reparation af Cesarsama-
broen og sikring af byerne Trinidad og Santa Ana i 
Bolivia er blevet betydeligt forsinket på grund af 
langsommelighed på et stadium i finansierings­
proceduren, der kommer efter Bruxelles, og som følge 
af vanskeligheder med udarbejdelsen af udbud i 
forbindelse med etableringen af et alarmsystem for 
disse to byer. 
(b) Det samme har gjort sig gældende for projekt nr. NA 
83/03 vedrørende genopbygningen af broer i nær­
heden af Guayaquil i Ecuador. Skønt dette genop-
bygningsprogram var en hastesag, hvilket også 
fremgik af finansieringsaftalen, og skulle have været 
afsluttet ved udgangen af 1986, var kun tre af de elleve 
planlagte broarbejder afsluttet i januar 1987, og for så 
vidt angår de øvrige broer, var arbejdet stadig på det 
indledende stadium. 
(c) Afslutningen af projekt nr. NA 80/35, der gik ud på 
bygning af mikrodæmninger med henblik på at 
genskabe grundlæggende livsbetingelser i de områ­
der, der var ramt af tørke i Ancash-regionen i Peru, 
var oprindelig fastsat til december 1984. Tre år senere 
var kun halvdelen af de 20 oprindeligt planlagte 
dæmninger bygget. 
(d) Projekt nr. 79/23, der gik ud på registrering af 
landbrugsbedrifter i Bolivia, har allerede varet 
dobbelt så længe som de tre et halvt år, som projektet var fastsat til fra starten — og ikke engang halvdelen 
af de planlagte arbejder er afsluttet. 
(e) Projekt nr. NA 83/21, der er et investeringsprogram i 
landdistrikter i Cuzco-regionen i Peru, er også blevet 
betydeligt forsinket (otte måneder). Et lån optaget på 
kapitalmarkedet har været en betingelse for, at 
projektet kunne sættes igang. 
9.57. Samtidig med at projekterne forsinkes, ændres 
ofte de oprindelige målsætninger, som er fastlagt for 
projekterne i finansieringsaftalen. Dette forhold gør sig 
gældende for projektet vedrørende genopbygning af 
broer i nærheden af Guayaquil (nr. NA 83/03). Projektet 
gik ud på at stille 2,8 mio ECU til rådighed for de 
ecuadorianske myndigheder til genopbygning af broer, 
som var blevet ødelagt af oversvømmelser. Af de elleve 
planlagte broarbejder er kun tre blevet gennemført. Et 
fjerde broarbejde er blevet indstillet på halvvejen på 
grund af juridiske problemer. Arbejdet på tre andre broer 
går snart igang. Blandt de resterende broer, hvor arbejdet 
endnu er på det forberedende stadium, består arbejdet for 
to broers vedkommende i nye konstruktioner, som ikke er 
omfattet af finansieringsaftalen. Kommissionen var ikke 
klar over dette forhold. Der er ingen tvivl om, at det 
ændrede program er formålstjenligt, selv om det er 
tvivlsomt, om de to helt nye arbejder er rentable. 
9.58. Et tilsvarende eksempel er projekt nr. NA 84/5, 
hvis samlede omkostninger er anslået til 3,8 mio ECU, 
hvoraf 3,4 mio ECU afholdes af Fællesskabet og resten af 
de bolivianske myndigheder. Dette projekt skulle oprin­
delig gå ud på med hjælp fra italienske faglige bistands-
eksperter at genopbygge en bro over Cesarsama-floden 
og at sikre Trinidad og Santa Ana mod oversvømmelser 
(bygning af diger, afvandingsledninger, alarmsystemer 
osv.). Men i stedet for at genopbygge broen har man 
indkøbt en maskine, som på et senere tidspunkt skulle 
gøre det muligt at genopbygge adskillige broer, og 
Fællesskabet har måttet forhøje sit bidrag til lidt over 4 
mio ECU. 
Forsinkelser, som skyldes fællesskabsafgørelser 
9.59. Der er mange grunde til disse forsinkelser. Først 
og fremmest skal anføres de grunde, som kan henføres 
direkte til afgørelser, der træffes af Fællesskabets 
politiske beslutningstagere: 
(a) Der er for det første tale om mangel på bevillinger, 
når der ikke er sammenhæng mellem de betalings­
bevillinger, budgetmyndigheden bevilger, og de 
tidligere afsatte forpligtelsesbevillinger. I denne 
forbindelse blev projekt nr. NA 83/21 (jf. punkt 
9.56(e)) blokeret, fordi der ikke var tilstrækkelige 
betalingsbevillinger til rådighed ved udgangen af 
1985; Retten havde i øvrigt allerede gjort opmærk­
som på dette forhold i årsberetningen for regnskabs­
året 1985 (2). Kommissionen bemyndigede projektle-
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 145 
derne til at optage et lån på 300 000 USD og 
forpligtede sig derved til at finansiere en udgift i det 
følgende regnskabsår, hvilket faldt uden for de 
tilfælde, som udtrykkeligt er hjemlet i finansforord­
ningen. Hertil kom, at omkostningerne (i renter og 
kurstab) i forbindelse med dette lån viste sig at være 
unormalt høje (79 292 USD for 90 dage), og at de 
medførte samme ulempe som en indstilling af 
betalingen, eftersom de belastede Fællesskabets 
tilskud i alvorlig grad og derved reducerede købekraf­
ten for dette tilskud tilsvarende. 
(b) For det andet opstår der forsinkelser, fordi man 
grundet politiske forhold indstiller udbetalingen af de 
tilskud, der er fastsat i finansieringsaftalerne; dette 
forhold gjorde sig navnlig gældende for Bolivia i 
årene 1981-1983. Man indstillede betalingerne, oftest 
på initiativ af de samfinansierende organer, som 
Fællesskabet samarbejdede med, men dette skete 
altid med Kommissionens accept. Denne manglende 
opfyldelse af en kontraktlig forpligtelse fra den ene 
parts side foranledigede derefter modtagerstaten til, 
selv når fællesskabsbetalingerne var genoptaget, 
heller ikke at overholde sine egne forpligtelser. Hertil 
kommer, at i en periode med stærk inflation resulterer 
enhver betalingsforsinkelse i en reduktion af købe­
kraften for det endnu ikke udbetalte tilskud, som i 
nominel værdi forbliver uændret. Antallet af projek­
ter, der i sidste ende gennemføres, begrænses tilsva­
rende. Det er således ofte uundgåeligt, at et projekt 
slår fejl. Således er kun 60 % af registreringen af 
landbrugsbedrifter i Bolivia gennemført (projekt nr. 
NA 79/23) — et projekt, som det dog haster med at 
gennemføre, og som er absolut nødvendigt — selv 
efter næsten ti års arbejde og til trods for, at der er 
ydet et fællesskabstilskud på 1 mio ECU. De samlede 
endelige omkostninger i forbindelse med projektet, 
opgjort i faste priser, vil på grund af forsinkelsen blive 
3,5 gange højere end oprindeligt anslået. Det samme 
gør sig gældende for Ulla-Ulla-projektet (nr. NA 
77/15) og kunstvandingsprojektet i Cochabamba (nr. 
NA 79/24), der allerede er omtalt i punkt 9.28 og 9.32. 
Betalingsforsinkelser, som kan henføres til 
administrative myndigheder og banker 
9.60. En nærmere undersøgelse af betalingsforsinkelser, 
som udelukkende kan henføres til administrative myndig­
heder eller banker, viser, at der gennemføres to former for 
betalinger fra Bruxelles under afviklingen af et projekt. 
Dels sker betaling indirekte til modtagerstaten eller til den 
ansvarlige for projektet, hvor sådanne betalinger i 
almindelighed skal dække udgifter i lokal valuta. Dels 
foretages der direkte betalinger, som skal dække import 
af materialer, tjenesteydelser eller faglig bistand, og disse 
betalinger sker for størstedelens vedkommende udeluk­
kende i udenlandsk valuta. Disse betalinger foretages 
altså direkte af Kommissionen til den, som har præsteret 
den hertil svarende ydelse. 9.61. Under revisionsbesøget i de tre Andesgruppelande 
afslørede Retten en række tilfælde, hvor ydelserne blev 
præsteret af en virksomhed, der var etableret i modtager­
staten, og hvor de beløb, som Kommissionen skyldte den 
pågældende virksomhed, var blevet udbetalt med forsin­
kelse. Dette forhold gjorde sig navnlig gældende i 
forbindelse med projekt nr. NA 84/5 (jf. punkt 9.56(a)), 
der gik ud på broreparationsarbejder i Cochabamba-
provinsen og sikring af byerne Trinidad og Santa Ana; 
tilslagsmodtageren for hovedentreprisen havde her først 
fået udbetalt sit tilgodehavende seks måneder efter at 
have indgivet sin betalingsanmodning. 
9.62. I forbindelse med investeringsprojektet i La Paz-
regionen i Bolivia (nr. NA 84/08) blev den anden 
bankoverførsel til en konto i La Paz først foretaget seks 
måneder efter indgivelse af betalingsanmodning. Inden 
for rammerne af projekt nr. NA 83/03 vedrørende 
genopbygning af broer i Ecuador blev der på det 
tidspunkt, hvor Rettens revision fandt sted, rettet 
henvendelse til Bruxelles om udbetaling af godtgørelse, 
og udbetalingen fandt først sted mere end ni måneder 
senere. 
9.63. De indviklede administrative forretningsgange er i 
sig selv en grund til forsinkelserne. Gangen via de 
administrative myndigheder, lige fra der indgår ansøg­
ning om midler, til betaling finder sted, omfatter godt en 
halv snes transaktioner (3), hvoraf godt halvdelen 
ekspederes af Fællesskabets tjenestegrene. På dette 
stadium er der tilsynelandende forsinkelser (jf. tabel 9.2) i 
afdelingen for regnskabsføring og i afdelingen for kasse 
og finansforvaltning — disse afdelinger har i øvrigt ikke 
nødvendigvis det egentlige ansvar. Forsinkelserne skyldes 
faktisk ofte fejl, der begås på et tidligere stadium, f.eks. 
udstedes der betalingsanvisning på grundlag af ufuld­
stændige bilag, oplysningerne om modtageren og dennes 
bankkonto er ikke tilstrækkelig præcise osv. 
Tabel 9.2 — Gennemsnitlig ekspeditionstid for betalings-
dokumenter vedrørende udgifterne under kapitel 93 (samtlige 
betalinger i perioden 10.1.86 - 31.3.87 i henhold til forpligtelser 
indgået i 1986; i alt 222 transaktioner) 
Administrativ behandling af 
betalingsordrer og 
underliggende dokumentation 
Udtalelser fra den geografiske og 
tekniske afdeling 
Fastsættelse og anvisning 
Regnskabsføring af udgifter 
Finansinspektørens påtegning 
Betaling (valg af bankekspedi-
tionsnet, der kan sikre overførsel af 
beløbet til modtagerens konto, og 
overførsel til første led i dette net) 
Samlede gennemsnitlige tidsforløb Arbejds­
dage 
15 
10 
24 
5 
6 
60 Kalen­
der 
dage (') 
24 
16 
40 
8 
8 
96 
(') Herunder et gennemsnitligt antal arbejdsfri dage (week-ender og 
feriedage). 
146 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
9.64. Men de væsentligste forsinkelser kan navnlig 
tilskrives den bankforbindelse, som modtagerstaten har 
krævet benyttet, eller som betalingsmodtageren har valgt. 
Den undersøgelse, som Retten har foretaget i samarbejde 
med Kommissionens ansvarlige afdelinger, viser, at skal 
der ske en mærkbar bedring af forholdene, er det en 
absolut forudsætning, at der gennemføres følgende to 
foranstaltninger: 
(a) modtageren skal åbne en konto i en europæisk bank, 
eller i det mindste i en bank, som har en korresponde­
rende bank, der har oprettet en konto i Europa, 
(b) betalinger bør generelt ske i ECU; denne betalings­
form vil dog sikkert støde på nogen modstand fra en 
række europæiske virksomheder, der ved udbud får 
tildelt kontrakter vedrørende arbejder og leverancer. 
9.65. Det er absolut nødvendigt at gennemføre disse to 
foranstaltninger, dersom man virkelig vil undgå de fejl, 
som er omtalt under punkt 9.63. I øvrigt vil det derved 
også være muligt for den udbetalende afdeling at advisere 
hver enkelt modtager om enhver betalingsoverførsel, der 
vedrører den pågældende, samtidig med at formålet med 
overførslen klart kan anføres. En ordning med kvittering 
for modtagne beløb og meddelelse herom til alle 
involverede afdelinger vil sikre den nødvendige gennem­
sigtighed, således at Kommissionen og modtageren kan 
vurdere de tjenesteydelser, som de valgte bankforbindel­
ser har præsteret, og kan drage konsekvenserne heraf. 
Valutapolitik 
9.66. Den høje inflation, som har ramt de tre Andes-
gruppelande med forskellig styrke, har ofte ført til, at der 
er indført valutakontrol, ofte med fastsættelse af flere — 
mere eller mindre ugunstige — kurser for veksling af 
konvertibel valuta til lokal valuta. Retten har i forbindel­
se med sin revision konstateret, at denne politik ofte har 
medført, at en del af fællesskabstilskuddet er gået tabt. 
Uafhængigt af den langsommelighed, hvormed tilskudde­
ne udbetales, kan de valgte betalingskanaler og -måder 
influere på tilskuddenes værdi. 
9.67. I almindelighed overføres tilskuddene i flere 
trancher, hvor den første generelt udgør et forskud og de 
følgende en opfølgning af dette forskud, når det på 
grundlag af bilag er blevet påvist, at udgifterne i 
forbindelse med projektet faktisk er afholdt. Ved for 
hurtig omveksling af Fællesskabets ECU til dollars på et 
tidspunkt, hvor dollaren faldt, og ved efterfølgende 
omveksling af disse dollars til lokal valuta, i dette tilfælde 
»sucres«, »intis« eller »pesos«, på et tidspunkt, hvor disse 
valutaer selv faldt i forhold til dollaren, og hvor alle disse 
vekslinger af og til skete til meget ugunstige kurser, har 
projektlederne været medvirkende til, at de tilskud, der er 
stillet til deres rådighed, er faldet i værdi. Ved at lade de 
pågældende beløb i lokal valuta indestå på konti, som ofte 
giver dårligt afkast, uden at sørge for at anvende dem 
hurtigt, har de samme projektledere været medvirkende 
til, at de modtagne tilskud er faldet yderligere i værdi. Dette gjorde sig især gældende, da landets inflation var 
den højeste i verden (i 1982-1984 mere end 1 000 % om 
året i Bolivia). 
9.68. Alt i alt har en række tilskud udbetalt i ECU været 
ramt af værditab på over 80 %. Man har konstateret tab 
af dette omfang i Bolivia, navnlig i forbindelse med de 
første udbetalinger til regionale investeringsprogrammer 
i landdistrikter (nr. NA 83/7 og 84/8). I forbindelse med 
FODERUMA-programmet vedrørende mikroprojekter i 
landdistrikter (nr. NA 81/9) i Ecuador blev de første 
overførsler effektueret til en ugunstig officiel kurs. Den 
samme fremgangsmåde forklarer, hvorfor tilskuddet til 
Ancash-projektet (nr. NA 80/35) i Peru (jf- punkt 9.19) 
blev så hurtigt opbrugt. Disse tab kunne have været 
undgået, hvis der havde været en forsvarlig forvaltning, 
hvilket bevises af de resultater, der er opnået ved den 
faglige bistand ydet af Belgien til Cajamarca-projektet. I 
forbindelse med dette projekt blev der kun overført de 
absolut nødvendige beløb i dollars, og derefter overførtes 
de beløb, som var absolut nødvendige til effektuering af 
øjeblikkelige betalinger, i intis. Endvidere havde man 
sikret sig, at bankerne vekslede de pågældende beløb til 
den gunstigst mulige officielle kurs, hvilket ikke var 
tilfældet for de to ovenfor omtalte projekter, som Retten 
har revideret. 
9.69. Kommissionens tjenestegrene blev hurtigt op­
mærksomme på, at de ovenstående faktorer tilsammen 
havde en række uheldige virkninger. De anmodede derfor 
modtagerstaterne om at lade de af Fællesskabet udbetalte 
forskud stå på valutakonti og/eller anvende den mindst 
ugunstige officielle kurs i forbindelse med overførslerne 
fra Fællesskabet. Der var ikke altid en umiddelbar positiv 
reaktion på disse anmodninger — dette gjaldt således 
FODERUMA-projektet i Ecuador (projekt nr. NA 
81/9), Ancash-projektet i Peru (projekt nr. NA 80/35), 
PMPR II CORDEPAZ-projektet i Bolivia (projekt nr. 
NA 84/8). For fremtiden må finansieringsaftalerne 
indeholde bestemmelser, som forpligter modtagerstaten 
til i tilfælde af flere valutakurser at anvende den gunstigste 
kurs i forbindelse med tilskuddene fra Fællesskabet. 
Afsluttende bemærkninger om de tre 
Andesgruppelande 
9.70. Trods de her fremsatte kritiske bemærkninger har 
det finansielle og faglige samarbejde, som har bestået i ti 
år mellem EF og de tre Andesgruppelande, alt i alt givet 
positive resultater. I modsætning til hvad der sker med 
visse andre udviklingslande i Latinamerika og Asien, 
hvor Fællesskabets bistand ydes i naturalier i form af 
varer med forpligtelse for modtageren til med egne midler 
at finansiere projekter, som kun af navn er fællesskabs­
projekter (se Rettens særberetning nr. 4/86 om finansielt 
og fagligt samarbejde med Indien) (4), anvendes bistan­
den fra EF her til projekter, som reelt finansieres og 
gennemføres i fællesskab af Fællesskabet og modtager­
staten. Fra sag til sag ydes der alt efter behov tilskud til 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 147 
afholdelse af udgifter i lokal valuta, eller der ydes udstyr 
og/eller faglig bistand fra Europa, samtidig med at 
modtagerstaten præsterer tjenesteydelser på alle faglige 
og administrative niveauer. På baggrund heraf føres der 
frugtbare dialoger, som er til gavn for begge parter. 
9.71. Delegationen i Caracas, som teoretisk har ansva­
ret, er i virkeligheden alt for langt væk til reelt at følge 
projekterne. Dette har uundgåeligt ført til, at projekterne 
må følges direkte fra Bruxelles, hvilket medfører alle 
mulige vanskeligheder. Dersom man etablerede en 
fællesskabsdelegation i mindst ét af de tre lande i 
Andesgruppen, som modtager hjælp fra EF, ville mange 
af de vanskeligheder, der er omtalt i denne beretning, i 
betydeligt omfang kunne blive afhjulpet. 
9.72. Udvælgelsen af støtteberettigede projekter har 
været hæmmet af den ekstremt store mangel på forvalt-
ningsressourcer, men den er blevet bedre, efterhånden 
som Kommissionen har fået et større erfaringsgrundlag. I 
en række år har der nu været etableret permanente 
grupper suppleret med europæiske faglige bistands-
eksperter, hvilket har gjort det muligt at udvide udvalget 
af mulige projekter og i stort omfang at iværksætte 
finansiering af mikroprojektsystemer i landdistrikter, der 
er en del af den lokale socio-økonomiske helhed, som 
forvaltes decentralt, og som giver et bedre økonomisk 
afkast end de mere centralt styrede projekter. 
9.73. Men fordi landene i Andesgruppen skaffer deres 
bybefolkninger billige fødevarer ved masseimport til 
verdensmarkedspriser, ødelægger de deres muligheder for 
at udvikle landbruget og medvirker samtidig til, at det bliver stadig vanskeligere at foretage rentable investerin­
ger. 
9.74. Internationale udviklingsbankers deltagelse i 
projekterne som projektledere og ved samfinansiering har 
her givet meget skuffende resultater. 
9.75. Når der etableres samfinansiering mellem Fælles­
skabet og en medlemsstat, bør det sikres, at der både 
tidsmæssigt og med hensyn til selve projektets indhold er 
indbyrdes sammenhæng mellem den finansieringsaftale, 
der indgås mellem Kommissionen og modtagerstaten, 
forvaltningsaftalen mellem Kommissionen og det samfi­
nansierende organ og aftalen mellem det samfinansieren­
de organ og modtagerstaten. Disse tre dokumenter bør 
være fuldstændig gennemskuelige for hver af parterne. 
Den bedste løsning ville i virkeligheden være, at der 
udarbejdedes et enkelt referencedokument i form af en 
trepartsaftale. 
9.76. Med hensyn til den stab, der er ansvarlig for 
gennemførelsen af projekterne på stedet, skal der herske 
klarhed omkring deres beføjelser og de vilkår, som skal 
være gældende for de lokale teknikere, der stilles til deres 
rådighed. 
9.77. Endelig bør spørgsmålet om betalingsordningerne 
konstant følges opmærksomt, og man bør søge at 
begrænse den tid, der går, fra Kommissionen effektuerer 
en betaling, og til beløbene når frem til de direkte 
modtagere på stedet, ligesom der skal findes tilfredsstil­
lende løsninger på spørgsmålet om valutakurser og 
likviditet. 
(') EFTL48 af 21.2.1981. 
(2) EFTC321 af 15.12.1986. 
(3) Den for offentlige bygge- og anlægsarbejder ansvarlige 
myndighed anmoder om bevillinger; anmodningen oversen­
des af Udenrigsministeriet; anmodningen oversendes af 
Fællesskabets faste repræsentation; Kommissionens tekni­
ske afdelinger afgiver udtalelse; Kommissionens geografi­
ske afdelinger afgiver udtalelse; Kommissionens finansafde-
ling foretager behandling, fastsættelse og anvisning af 
betalingen; derefter følger finanskontrollens påtegning; 
derefter bogføring i afdelingen for regnskabsføring; afde-(4) lingen for kasse og finansforvaltning foretager udbetaling 
og overførsel via den internationale bankforbindelse, som 
denne afdeling udvælger i hvert enkelt tilfælde, alt efter 
hvilken konto, beløbet skal krediteres i henhold til 
modtagerstatens oplysninger; beløbet overføres til en konto 
i modtagerstaten; tilsyn med de budgetmæssige procedurer 
og den regnskabsføring, der anvendes af modtagerstaten 
ved overførsel af beløb til det pågældende ministeriums 
konti; udbetaling til de forskellige modtagere. 
EFTC 75 af 23.3.1987. 
148 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
KAPITEL 10 
Personale- og driftsudgifter 
10.0. INDHOLD 
Indledning 
Personaleudgifter 
Lønforvaltningen for ansatte 
Rådet 
Domstolen 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Fælles bemærkninger om flere institutioner 
Institutionernes udbetaling af invalidepensioner 
Driftsudgifter 
Institutionernes udgifter til lokaler og bygninger 
Bemærkninger om institutionernes udgifter til møder og indkaldelser 
Rådet 
Kommissionen 
Domstolen 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Finansielt bidrag ydet af Kommissionen til et TV-selskab 
Europaskolerne 10.1 
10.4 
10.4 
10.4 
10.11 
10.15 
10.23 
10.24 
10.41 
10.41 
10.78 
10.81 
10.85 
10.91 
10.94 
10.102 — 10.3 
— 10.40 
— 10.23 
— 10.10 
— 10.14 
— 10.22 
— 10.40 
— 10.106 
— 10.77 
— 10.101 
— 10.84 
— 10.90 
— 10.93 
— 10.101 
— 10.106 
1.0.107 10.121 
INDLEDNING Domstolen og Det Økonomiske og Sociale Udvalg. 
Lønforvaltningen i Kommissionen, Parlamentet og 
Retten er behandlet i årsberetningen for regnskabsåret 
1986 (!). I nærværende beretning omtales endvidere de 
invalidepensioner, som er opført på budgettet. 
10.1. Dette kapitel omhandler fællesskabsinstitutioner­
nes forvaltning (personale- og driftsudgifter). Institu­
tionernes forvaltning giver anledning til en række 
bemærkninger dels om generelle forhold, som vedrører 
alle institutioner eller enkelte af dem, dels om særlige 
forhold, som kun vedrører en enkelt institution. 10.3. Bemærkningerne til driftsudgifterne vedrører 
navnlig generelle forhold, dvs. institutionernes udgifter til 
bygninger og til møder og indkaldelser. 
10.2. I forbindelse med personaleudgifterne har Revi­
sionsretten i år undersøgt lønforvaltningen i Rådet, (') Fodnoterne findes sidst i kapitlet. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 149 
PERSONALEUDGIFTER 
Lønforvaltningen for ansatte i Rådet, 
Domstolen og Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg 
RÅDET 
Vederlag for overarbejde 
10.4. Siden Rettens undersøgelse i henholdvis 1982 (2) 
og 1984 (3) er der ikke sket nogen ændring i ordningen 
vedrørende udførelse af og vederlag for overarbejde, til 
trods for at Rådet har givet tilsagn om at undersøge den 
særlige ordning for tjenestemænd i kategorierne A, LA og 
B, som strider imod tjenestemandsvedtægtens artikel 56. 
10.5. I mellemtiden er antallet af overarbejdstimer 
steget støt; således er antallet af registrerede overarbejds­
timer for tjenestemænd i kategori C og D steget fra 42 000 
timer i første halvår af 1982 (svarende til 67 000 
afspadserede eller aflønnede timer) til 70 000 timer for 
samme periode i 1987 (svarende til 82 600 afspadserede 
eller aflønnede timer), dvs. en stigning på omkring 66 %. 
10.6. Hertil kommer, at det i Rådet i praksis er muligt at 
opspare afspadseringsdage; således havde tjenestemænd 
og øvrige ansatte inden for samtlige kategorier ved 
udgangen af regnskabsåret 1987 opsparet et ganske 
betydeligt antal dage med ret til ferie. 
10.7. Rådet har, siden det i slutningen af 1981 indførte 
interne regler om overarbejde, bevilget 50 466 afspadse­
ringsdage til samtlige ansatte ved institutionen, og af disse 
var 21 176 endnu ikke brugt den 31. december 1987. På 
det tidspunkt var der for tjenestemænd i kategori C og D 
registreret 74 055 afspadseringstimer for overarbejde, der 
var udført i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 
56, svarende til ca. 9 874 dage, som sammenlagt med de 
21 176 afspadseringsdage svarede til i alt 31 050 dage, 
eller ca. 150 mandeår. 
10.8. Ud af en samlet stab på 1 920 tjenestemænd havde 
1 630, som repræsenterede samtlige lønklasser inden for 
de enkelte kategorier, ved udgangen af regnskabsåret 
1987 opsparet afspadseringsdage eller arbejdstidsudlig-ning, selv om det i artikel 1 i bilag VI til tjenestemandsved­
tægten er fastsat, at arbejdstidsudligning skal foretages 
inden for én måned efter udløbet af den måned, i hvilken 
overarbejdet blev udført, (har dette ikke været muligt, 
bevilges et vederlag) og selv om Rådets interne regler 
fastsætter, at hvile af helbredshensyn skal tages dagen 
efter den dag, hvor overarbejdet er udført, medmindre 
særlige omstændigheder gør sig gældende. Således havde 
755 tjenestemænd opsparet mellem 10 og 50 dage, 117 
tjenestemænd mellem 51 og 100 dage og 28 tjenestemænd 
mere end 100 dage; det højeste antal dage var 293. 
10.9. Disse tal viser, at den ordning, som Rådet har 
indført, er udgiftsskabende. Når de ansatte beslutter at 
afvikle et stort antal opsparede feriedage, skal de erstattes 
af andre ansatte, eller deres arbejde må udføres som 
overarbejde. Opsparer de denne ferie indtil det tidspunkt, 
hvor de forlader institutionen, kan de beløb, der kommer 
til udbetaling, og som beregnes på grundlag af den løn, de 
pågældende oppebærer på fratrædelsestidspunktet, svare 
til adskillige måneders vederlag. I alle tilfælde er hensigten 
— nemlig at hvile af helbredshensyn skal afvikles 
umiddelbart efter en ekstra arbejdsindsats — ikke nået. 
Endvidere bevirker denne praksis med opsparing af ferie, 
at der fremføres udgifter, hvilket i betragtning af de 
gældende finansielle bestemmelser er kritisabelt. 
Trekvarttidsbeskæftigelse 
10.10. Rådets generalsekretær har i meddelelse til 
personalet nr. 44/87 om deltidsbeskæftigelse informeret 
personalet om de muligheder, institutionen bl.a. kan 
tilbyde med hensyn til trekvarttidsbeskæftigelse. Betin­
gelserne for at få tilladelse til denne arbejdstid er de 
samme som for halvtidsbeskæftigelse, nemlig opdragelse 
af mindre børn, faglig videreuddannelse, alder eller 
helbredsgrunde. Trekvarttidsbeskæftigelse strider ikke 
desto mindre imod vedtægten, som kun indeholder 
bestemmelser om fuldtids- og halvtidsbeskæftigelse. 
Enhver ændring af arbejdstiden og de dermed forbundne 
sociale og økonomiske konsekvenser forudsætter en 
vedtægtsændring. 
DOMSTOLEN 
Kompetencefordeling 
10.11. Finansafdelingen varetager lønforvaltningen via 
edb. Den sørger således for indlæsning af data og for 
beregning af vederlagene. Det er ligeledes denne afdelings 
tjenestemænd, der udarbejder den samlede oversigt, 
kontrollerer den og forbereder de dertil hørende bilag. 
Derefter oversendes betalingsordren til den anvisnings-
150 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
berettigede, som er lederen af personaleafdelingen, til 
underskrift. 
10.12. Denne arbejdsgang har følgende konsekvenser: 
(a) fastsættelsen og beregningen af vederlagene er 
unddraget den anvisningsberettigedes direkte kon­
trol, 
(b) finansforordningens artikel 38, hvori det fastsættes, 
at de samlede oversigter udarbejdes af personaleafde­
lingen, overholdes ikke, 
(c) princippet om adskillelse af den anvisningsberettige­
des og regnskabsførerens funktion krænkes, idet 
lederen af finansafdelingen samtidig er regnskabs­
fører og derfor ikke kan påtage sig noget ansvar med 
hensyn til beregningen af vederlagene og udstedelsen 
af betalingsordren. 
Forberedelse af lønberegningen 
10.13. Personaleafdelingen foretager ikke nogen sy­
stematisk eller fuldstændig kontrol af, om alle ansættel­
sesmyndighedens afgørelser, og kun dennes afgørelser, 
indlæses korrekt i lønfilerne. Denne kontrol er så meget 
mere vigtig, som der i personaleafdelingen ikke findes en 
forvaltningsfil, som kunne sammenholdes med lønfilerne 
med henblik på at afsløre eventuelle afvigelser. 
10.14. Personaleafdelingen modtager ikke engang de to 
typer dokumenter — identifikationsfilerne og listen over 
de beregnede differencer — som indeholder alle ændrin­
ger foretaget i løbet af en bestemt måned. Endvidere har 
afdelingen ikke terminaladgang til lønsystemets data. Der 
findes ingen dokumentation for udført kontrol bortset fra 
dokumentationen vedrørende den kontrol, der udføres i 
forbindelse med udbetalingen af familietillæg. 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
Forberedelse af lønberegningen 
10.15. Alle data indlæses direkte i lønfilerne. Indlæsnin­
gerne kontrolleres derefter ved, at den samme tjeneste­
mand, som har foretaget indlæsningen, sammenholder 
differencelisten med de ansattes økonomiske rettigheder, 
selv om kontrollen burde være foretaget af en anden person fra den gruppe, der er ansvarlig for indlæsninger­
ne. 
10.16. Endvidere giver programmet mulighed for 
direkte datatransmission fra forvaltningsfilen til edb-
lønsystemet, og det sker også. Alle data om nyansatte 
overføres direkte og systematisk til lønfilerne. Men 
eftersom de to systemer ikke tjener samme formål 
(henholdsvis personaleforvaltning og beregning af veder­
lag), burde de være fuldstændig adskilt. Når der sker 
særskilt indlæsning af data i filerne, er det muligt at 
foretage periodiske sammenholdelser af disse filer, og 
sådanne sammenholdelser er en effektiv kontrol af de 
indlæste data i begge filer; i øvrigt findes der sådan et 
program i Rådet, mens Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg ikke har noget kontrolprogram. 
10.17. Den anvisningsberettigede foretager ingen sam­
menholdelse af de i to på hinanden følgende måneder 
udbetalte vederlag, og heller ikke af virkningerne af de 
foretagne ændringer, med henblik på at fastslå, om den 
senest udbetalte månedsløn er formelt rigtig. På grundlag 
af edb-lønsystemet og beregningen af det månedlige 
vederlag opstilles der en balance over udgifter og 
indtægter opdelt efter budgetposter. Ved at foretage 
successiv sammenligning af månedsbalancerne (saldiene i 
måned n-1 plus tildelingen af nye rettigheder minus 
frakendelse af rettigheder bør svare til saldiene i måned n) 
ville det være muligt at kontrollere, om alle ændringer var 
korrekt indlæst, og at påvise eventuelle fejl. Den 
anvisningsberettigede undlader således at gøre brug af et 
enkelt og effektivt kontrolmiddel, og det er så meget mere 
betænkeligt, som der overhovedet ikke foretages kontrol i 
forbindelse med lønfastsættelsen. 
Udbetalingsprocedure 
10.18. I regnskabsåret 1987 udbetaltes alle vederlag og 
godtgørelser (13 månedlige samlede oversigter af gen­
nemsnitlig 1,6 mio ECU til månedlige vederlag og 
efterbetalinger), uden at den kompetente anvisnings­
berettigede forinden havde fremsat forpligtelsesforslag og 
udstedt betalingsordre. Så snart lønberegningerne var 
foretaget via edb, overbragte den ansvarlige tjenestemand 
magnetbåndene til banken, som samtidig også fik 
anvisning om at foretage udbetalingerne, og derefter 
foretoges lønoverførslerne. Betalingsordrerne udstedtes 
først på et langt senere tidspunkt (to til fem måneder efter 
udbetalingen), men fik alligevel finansinspektørens 
påtegning. Bogføringen fandt sted på tidspunktet for 
udstedelsen af betalingsordrerne, dvs. efter at udbetaling­
erne havde fundet sted. 
10.19. Denne fremgangsmåde er en åbenbar tilsidesæt­
telse af de regler, som er fastsat i finansforordningens 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 151 
artikel 36-46; hertil kommer spørgsmålet om henholdsvis 
den anvisningsberettigedes, finansinspektørens og regn­
skabsførerens rolle, hvor sidstnævnte har pligt til at 
indstille betalingerne i tilfælde af, at de i finansforordnin­
gen fastlagte fremgangsmåder ikke overholdes. Denne 
fremgangsmåde har bl.a. ført til, at finansinspektøren to 
gange, den 6. og 14. juli 1987, har måttet gøre 
opmærksom på, at der ikke var dækning på konto 1190 
(justeringskoefficienter), og at det var nødvendigt at 
foretage en bevillingsoverførsel. De hertil svarende 
udbetalinger havde imidlertid allerede fundet sted i 
januar og februar. 
Manglende gensidig information 
10.20. Hverken den anvisningsberettigede, finansin­
spektøren eller regnskabsføreren har mulighed for direkte 
terminaladgang til andre filer end deres egne, selv om 
disse data er af væsentlig betydning for afviklingen af 
procedurerne omkring indgåelse af forpligtelser, fastsæt­
telse, anvisning og betaling af udgifter. Grunden hertil er, 
at der i Det Økonomiske og Sociale Udvalg for øjeblikket 
anvendes tre forskellige programmeller, som ikke er 
indbyrdes kompatible. Som følge af at der ikke er gensidig 
og direkte adgang til dataene, er det nødvendigt at 
udskrive en liste, hver gang den ene afdeling anmoder den 
anden om en oplysning. En meget mere effektiv og meget 
hurtigere løsning ville være, at de tre afdelinger anvendte 
samme programmel. 
Forskud til personalet 
10.21. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs generalse­
kretær kan med hjemmel i tjenestemandsvedtægtens 
artikel 76 give lønforskud, som skal tilbagebetales ved 
indeholdelse i lønnen. I en række tilfælde er vedtægtens 
betingelser for sådanne forskud imidlertid ikke opfyldt. 
10.22. Endvidere bevilger direktøren for administratio­
nen forskud på løn i andre tilfælde end nævnt i artikel 76. 
Denne praksis er ikke i overensstemmelse med reglerne. I 
henhold til finansforordningens artikel 42 kan den 
anvisningsberettigede således kun yde personalet for­
skud, hvis vedtægten eller en forordningsbestemmelse 
udtrykkeligt hjemler dette. Tjenestemandsvedtægtens 
artikel 76 er imidlertid den eneste eksisterende bestem­
melse, der giver mulighed for ydelse af forskud. 
FÆLLES BEMÆRKNINGER OM FLERE 
INSTITUTIONER 
10.23. For så vidt angår beskatning af beløb, der 
udbetales som godtgørelse for overarbejdstimer, anven­der hverken Rådet, Domstolen eller Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg forordning nr. 260/68 om fastlæggelse af 
betingelserne for og fremgangsmåden ved opkrævning af 
skat til De Europæiske Fællesskaber korrekt. Det 
fastsættes nemlig i denne forordnings artikel 6, at de 
beløb, der udbetales som godtgørelse for overarbejds­
timer, beskattes med den skatteprocent, der i måneden før 
betalingsmåneden anvendtes på den del af tjenesteman­
dens løn, der blev beskattet højest; alligevel beskatter de 
tre institutioner sådanne beløb med den skatteprocent, 
der anvendes i den måned, hvor overarbejdstimerne er 
faldet. 
Institutionernes udbetaling af 
in validepensioner 
10.24. Bevillingerne til dækning af invalidepensioner, 
som er opført på konto 1201 i sektion III — del A-I i 
budgettet, udgjorde i 1987 39,3 mio ECU, hvilket svarede 
til en stigning på 25,3 % i forhold til 1986 og på 137,8 % i 
forhold til 1983. Sammenlignet hermed udgjorde udgif­
terne til dækning af alderspensioner i 1987 49,3 mio ECU, 
hvilket svarede til en stigning på 18,2 % i forhold til 1986 
og på 110,7 % i forhold til 1983. 
10.25. Retten har grebet undersøgelsen af de europæi­
ske institutioners invalidepensionsordning an fra to 
vinkler. For det første institutionernes eget statistiske 
materiale, sammenholdt med materialet fra andre 
internationale organisationer, der ligesom institutionerne 
har et internationalt personale, samt med den franske 
banksektor, hvor antallet af pensionerede er karakteri­
stisk for de normale tal for kontorpersonale; for det andet 
institutionernes fælles regler, som er sammenholdt med de 
regler, der er gældende i sammenlignelige organisationer, 
her Europarådet, WEU, NATO, OECD og ESA (i det 
følgende kaldet »de andre organisationer«) (4). Det har 
været af interesse at foretage denne sammenligning, fordi 
disse organisationer har en fælles pensionsordning, der er 
meget lig de europæiske institutioners ordning, som har 
dannet grundlag for organisationernes ordning. 
Statistiske oplysninger om invalidepensioner udbetalt af 
de europæiske institutioner 
10.26. Pr. 31. december 1987 modtog 1 428 ansatte ved 
Fællesskaberne invalidepension (Parlamentet 122, Rådet 
72, Kommissionen 1 196, Domstolen 15, Revisionsretten 
8, Det Økonomiske og Sociale Udvalg 15). Antallet af 
pensioner er steget med 13,4 % i forhold til 1986 og med 
77,8 % i forhold til 1983. Sammenholdt hermed modtog 
pr. 31. december 1987 1 541 ansatte alderspension, 
hvilket er en stigning på 9,6 % i forhold til 1986 og på 
44 % i forhold til 1983. De pr. 31. december 1987 tildelte 
pensioner er fordelt på de forskellige stillingsgrupper som 
vist i tabel 10.1. 
152 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Tabel 10.1 — Fordelingen på lønklasser af invalidepensioner og 
alderspensioner udbetalt pr. 31. december 1987 
Lønklasse 
A 1 
A2 
A 3 
A/LA 5/4 
A/LA 7/6 
A/LA 8 
Ai alt 
B 1 
B3/2 
B 5/4 
Bi alt 
C 1 
C 3/2 
C 5/4 
C i alt 
D 1 
D 3/2 
D 4 
Di alt 
Tilsammen Alders­
pensioner 
72 
137 
229 
380 
33 
851 
214 
139 
13 
366 
156 
35 
4 
195 
13 
116 
129 
1 541 Invalide­
pensioner 
C) 
3 
7 
47 
191 
32 
280 
125 
131 
41 
297 
251 
330 
45 
626 
123 
74 
3 
200 
1 403(2) Invalide­
pensioner 
til 
ansatte, 
der er 
fyldt 65 
og 
derover 
2 
4 
10 
43 
4 
63 
42 
28 
9 
79 
62 
57 
8 
127 
40 
10 
50 
319 
(') Heri medregnet tallene i kolonnen »Invalidepensioner til ansatte, der 
er fyldt 65 og derover«. 
(2) Heri ikke medregnet 25 ansatte, som modtager pension i form af 
acontobetaling, indtil deres pension er beregnet. 
10.27. Det fremgår af denne tabel, at kategori A og B 
klart dominerer i gruppen af alderspensionsmodtagere, 
idet de tegner sig for 79 %, mens kategori C og D kun 
tegner sig for 21,0 %. Til gengæld tegner kategori C og D 
sig for 58,9 % af invalidepensionerne, hvor kategori A og 
B tegner sig for 41,1 %. Invalidepensionerne udgør kun 
ca. en tredjedel af alderspensionerne i kategori A, og de to 
pensionsgrupper er, for så vidt angår kategori B, næsten 
lige store, men tallene for invalidepensionerne i kategori 
C og D er klart højere, så høje, at ud af ti ansatte i 
stillingsgruppe C3/2, som går på pension, gør ni det på 
grund af invaliditet, og at samtlige ansatte inden for 
stillingsgruppe D3/2, som går på pension, gør det på 
grund af invaliditet. 
10.28. Et relativt stort antal af de ansatte, som 
modtager invalidepension, er indplaceret i lønklasser, 
som i praksis svarer til afslutningen af en tjenestemands-
karriere : i kategori A lønklasse A4/5 og A3, i kategori B 
lønklasse B3/2 og Bl, i kategori C lønklasse C3/2 og Cl 
og i kategori D lønklasse D3/2 og Dl. 10.29. De pensioner, som udbetales i henhold til 
tjenestemandsvedtægtens bestemmelser, hvori der fast­
sættes et minimumsbeløb for invalidepensionen (jf. punkt 
10.34), udgør 36 % af de samlede udbetalte invalidepen­
sioner. Heraf udbetales kun ca. 4 % til ansatte i kategori 
A og B, mens 57 % udbetales til ansatte i kategori C og 
39 % til ansatte i kategori D. For så vidt angår de to 
sidstnævnte kategorier, skal det bemærkes, at mindste 
invalidepension altid overstiger den maksimale alders­
pension på 70 %, som kan opnås af ansatte i kategori D, 
af ansatte i kategori C op til lønklasse C2, løntrin 2, og af 
ansatte i lønklasse B5 og B4 indtil løntrin 2. Det er navnlig 
inden for disse lønklasser, at antallet af invalidepensioner 
er relativt stort i forhold til antallet af alderspensioner. 
Mindste invalidepension afhænger i øvrigt ikke af det 
antal år, hvori den ansatte reelt eller potentielt har gjort 
tjeneste ved institutionerne, ligesom det er uden betyd­
ning, om den pågældende har haft erhvervsarbejde inden 
tiltrædelsen; og har den pågældende haft et sådant 
arbejde, er det endvidere uden betydning, om pensions­
rettigheder opsparet inden tiltrædelsen er blevet overført 
til Fællesskaberne eller ej. 
Sammenholdelse af det statistiske materiale 
10.30. En sammenholdelse af det statistiske materiale 
om Fællesskabernes ordning og om den ordning, som er 
gældende i de andre sammenlignelige organisationer, 
viser, at i institutionerne udgør de udbetalte invalidepen­
sioner 35,7 % af det samlede antal udbetalte pensioner 
(alders-, invalide-, enke- og børnepensioner), mens de i de 
andre organisationer kun udgør 10 %. Den årlige 
stigning i antallet af invalidepensioner i forhold til 
antallet af tjenestegørende tjenestemænd og midlertidigt 
ansatte udgjorde i 1984 8,2 %<,, i 1985 7,2 %o, i 1986 8,6 %o 
og i 1987 8,7 %0. Sammenholdt hermed udgjorde den 
gennemsnitlige årlige stigning i invalidepensionerne i de 
andre organisationer kun 2 %o. 
10.31. I en rapport udarbejdet på Rådets anmodning 
om pensionsordningen anføres »de normaliserede tal for 
invalidepensionister« (5) i såvel Fællesskabets institu­
tioner som de franske banker; tallene for de franske 
banker er karakteristiske »for de normale tal for 
kontorpersonale«. Tallene for institutionerne er betyde­
ligt højere end tallene for bankerne, idet de udviser en 
meget klar stigning inden for aldersgruppen 60-64 år. Her 
skal blot anføres to eksempler: for Fællesskaberne er 
tallet 17,7 %o for mænd, som er fyldt 60, og 34 %o for 
mænd, som er fyldt 64 (for kvinder henholdsvis 25,8 %o og 
38,3 %o), mens tallene for de franske banker kun ligger på 
1,9 %o for mænd, som er fyldt 60, og på 3 %o for mænd, 
som er fyldt 64 (for kvinder henholdsvis 10,0 %o og 
13,5 %o). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 153 
Pensionsordningen i de europæiske institutioner og i de 
andre organisationer 
10.32. EF-institutionernes pensionsordning, som også 
omfatter invalidepension, har hjemmel i tjenestemands­
vedtægten og ordningen for øvrige ansatte. Ifølge reglerne 
er den tjenestemand eller midlertidigt ansatte, »der er 
ramt af vedvarende invaliditet, som anses for fuldstændig 
og medfører, at den pågældende er ude af stand til at gøre 
tjeneste i en stilling i hans stillingsgruppe, berettiget til 
invalidepension.« Delvis invaliditet kendes ikke ifølge 
denne ordning. Den lægelige afgørelse påhviler et 
invaliditetsudvalg, som er sammensat af tre læger, og som 
skal træffe afgørelse om, hvorvidt en ansat er invalid i 
henhold til tjenestemandsvedtægtens bestemmelser. Er 
dette tilfældet, erklæres han utjenstdygtig og tilkendes 
invalidepension af ansættelsesmyndigheden ved den 
institution, hvor han er ansat. Proceduren indledes enten 
på initiativ af institutionen, og i det tilfælde skal den 
ansatte i en periode på tre år have haft mere end tolv 
måneders sygefravær, eller eventuelt efter udtalelse fra 
den rådgivende læge, eller også efter anmodning fra den 
pågældende. Samme procedure anvendes i de andre 
organisationer. 
10.33. De tolv måneder inden for de tre år, som skal gå 
forud for en procedure med henblik på tilkendelse af 
invalidepension, og som man kunne kalde den periode, 
hvori den ansatte midlertidigt er uarbejdsdygtig, falder 
således ikke inden for pensionsordningen, og i denne 
periode udbetaler De Europæiske Fællesskaber den 
pågældende fuldt vederlag. I de andre organisationer, 
Europarådet, OECD og WEU, udbetales der vederlag i 
seks måneder. Ud over denne periode er de ansatte ved 
disse organisationer omfattet af den i værtslandet for den 
pågældende organisation gældende ordning med hensyn 
til sygedagpenge og lægehjælp, ligesom de er sikret 
igennem de forsikringsselskaber, som organisationen er 
tilknyttet. Resultaterne af alle udførte lægeundersøgelser 
indføjes i den pågældendes sygejournal, og denne journal 
udleveres til invaliditetsudvalget i tilfælde af, at der 
indledes procedure med henblik på tilkendelse af 
invalidepension. 
10.34. Ansatte ved de europæiske institutioner og ved 
de andre internationale institutioner opnår ret til 
invalidepension den dag, de tiltræder tjenesten, uden 
nogen betingelser i form af et minimumsantal pensions­
givende tjenesteår. Invalidepensionen svarer til den 
alderspension, som den ansatte ville være berettiget til ved 
det fyldte 65. år. Invalidepensionen kan dog ikke være 
mindre end 120 % af eksistensminimum, dvs. et bruttobe-
løb på 67 528 BFR (± 1 565,3 ECU) (med en justerings­
koefficient på 100 og med virkning fra 1. juli 1987) i de 
europæiske institutioner og 49 500 BFR (± 1 147,4 ECU) 
i de andre organisationer. Når en EF-ansat er fyldt 65 og 
ifølge tjenestemandsvedtægten skal gå på pension, 
erstattes invalidepensionen ikke af en alderspension, som 
i alle tilfælde opgøres på grundlag af den pågældendes 
pensionsgivende tjenesteår. 10.35. Ifølge Fællesskabernes regler kan der fra Fælles­
skabet ikke samtidig udbetales invalidepension og 
alderspension; til gengæld tillader tjenestemandsvedtæg­
ten, at invalidepensionen kommer til udbetaling samtidig 
med en privat invaliderente, når årsagen til udbetalingen 
af de to pensioner er den samme. Der findes ingen 
bestemmelser om mulighederne for at lade en invalide­
pension komme til udbetaling, samtidig med at den 
pågældende oppebærer indtægter fra lønnet erhverv. De 
andre organisationer har strengere regler. Disse regler 
omfatter ikke alene alderspensionen, men også indtægter 
fra lønnet arbejde, for hvilke der gælder oplysningspligt. 
Pensionen kan reduceres alt efter omfanget af disse 
indtægter. Ved disse organisationer findes der også regler, 
som begrænser mulighederne for samtidig at modtage 
invalidepension og invaliderente, når årsagen er den 
samme. 
10.36. Ifølge EF-bestemmelserne kan institutionen lade 
den ansatte, der modtager invalidepension, og som ikke 
er fyldt 60 år, undersøge med bestemte mellemrum. 
Dersom det efter en sådan undersøgelse konstateres, at 
den ansatte ikke længere opfylder forudsætningerne for at 
modtage en sådan pension, skal han genindtræde i sin 
institution. To gange skal han tilbydes en stilling, og 
afslår han for anden gang at modtage den tilbudte stilling, 
kan han afskediges uden ansøgning med bortfald af den 
pension, som han indtil da har opsparet. De andre 
organisationers bestemmelser om bortfald af retten til 
invalidepension forekommer strengere, idet disse organi­
sationer fratager den ansatte retten til pension, når den 
pågældende ikke har nået pensionsalderen (65 år) og ikke 
længere opfylder forudsætningerne for at modtage 
invalidepension. Dersom den pågældende ikke genind­
træder i tjenesten, får han enten udbetalt udtrædelses-
penge, der beregnes på grundlag af den pågældendes 
tjenesteår og det antal år, den pågældende har været 
invalid, dersom den samlede periode ikke overstiger 10 år, 
eller også får den pågældende udbetalt udskudt pension 
eller førtidspension. 
Generelle bemærkninger 
10.37. Procentuelt er antallet af invalidepensioner 
betydeligt højere i de europæiske institutioner end i de 
andre organisationer og i de franske banker, til trods for 
at arbejdsforholdene i høj grad er sammenlignelige, idet 
ansættelse i de andre organisationer ligesom i de 
europæiske institutioner medfører den yderligere forplig­
telse for de ansatte, at de er tvunget til at opholde sig i et 
andet land end deres fædreland. 
10.38. Således som invalidepensionsreglerne er udfor­
met og anvendes, og under hensyntagen til antallet af 
invalidepensioner og deres struktur, må man frygte, at 
disse forhold kan have en uønsket virkning på ordningen; 
bl.a. kan man forestille sig følgende virkninger: der vil 
generelt, og specielt i institutionerne, blive søgt opnået 
minimumspension, som udgør et betydeligt beløb efter 
en, reelt eller potentielt, kort tjenestetid; en invalidepen­
sion erstattes med en alderspension, som ville udgøre et 
lavere beløb; der vil via invalidepension blive søgt opnået 
førtidspension beregnet efter samme sats som den 
alderspension, en ansat ville være berettiget til ved det 
fyldte 65. år. 
154 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
10.39. I årsberetningen for regnskabsåret 1982 (6) 
fastslog Retten, at bortset fra Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg (Revisionsretten var på det tidspunkt ikke berørt 
af problemet) lod ingen af institutionerne invalidepensio­
nister kontrollere i form af en lægeundersøgelse efter 
tilkendelsen af invalidepension (jf. punkt 10.36); Retten 
henstillede, at denne mangel blev afhjulpet. Trods en 
henstilling fra administrationscheferne om at lade en 
sådan kontrol foretage hvert andet år, bortset fra i de 
tilfælde hvor invaliditetsudvalget har fastslået, at en 
sådan kontrol som følge af invaliditetens art er overflø­
dig, gør hverken Parlamentet eller Rådet brug af denne 
mulighed. 
10.40. Ser man bort fra de individuelle tilfælde, som et 
invaliditetsudvalg har taget stilling til, må man som 
konklusion dog sætte spørgsmålstegn ved den generelle 
virkning af pensionsordningens anvendelse. Da der er tale 
om en ordning, som forekommer lidet restriktiv, og som 
har en stærk social dominans, er det særlig nødvendigt, at 
institutionerne gennem en meget restriktiv fortolkning af 
reglerne sikrer sig, at der er overensstemmelse mellem 
ordningens mål og dens anvendelse. 
DRIFTSUDGIFTER 
Institutionernes udgifter til lokaler og 
bygninger 
Indledning 
10.41. Retten har allerede i en særberetning fra 1979 
behandlet institutionernes udgifter til lokaler og byg­
ninger (7). 
10.42. I 1982 vedtog Parlamentet under henvisning til 
de »betydelige og voksende« omkostninger, som leje af 
bygninger indebar for Fællesskabets budget, en beslut­
ning om fællesskabsinstitutionernes politik vedrørende 
lokaler og bygninger (8), hvori det påpegede, at der burde 
føres »en lokalepolitik, som reducerer omkostningerne 
for Fællesskabets budget mest muligt og sætter fælles­
skabsinstitutionerne i stand til at arbejde så effektivt som 
muligt« (punkt 10 i beslutningen). 
Udviklingen i institutionernes politik vedrørende lokaler 
og bygninger 
10.43. Siden Rettens beretning fra 1979 er institu­
tionernes samlede lokaleareal udvidet fra 788 000 m2 til 
1 348 500 m2 pr. udgangen af 1987. Det skal bemærkes, at institutionerne for øjeblikket benytter ca. 150 bygninger, 
hvilket indebærer en lejeudgift af størrelsesordenen 100 
mio ECU pr. år (20 % af institutionernes samlede 
driftsudgifter). 
10.44. Denne udvikling er ikke resultatet af en »fælles­
skabspolitik« vedrørende lokaler og bygninger. Den er i 
realiteten følgen af særlige foranstaltninger, som institu­
tionerne hver især har truffet på de tre arbejdssteder og i 
andre lande. I Bruxelles har Kommissionen og Rådet lejet 
sig ind i bygninger omkring Rond-Point Schuman, mens 
Parlamentet har valgt rue Belliard, uden at denne 
koncentration i »det europæiske kvarter« har været led i 
en fælles planlægningspolitik. I Storhertugdømmet har de 
forskellige institutioner, der er etableret på Kirchberg, en 
ny bydel i Luxembourg by, hver især anmodet regeringen 
om at stille bygninger til rådighed. I Strasbourg har byen 
påtaget sig at huse Parlamentet, og Europarådet udlejer 
sin mødesal til Parlamentet under dets mødeperioder. 
10.45. Generelt har institutionerne fortsat med at leje 
bygninger til trods for, at lejemål er langt den dyreste 
løsning til dækning af et lokalebehov, hvilket Retten 
allerede gjorde opmærksom på i sin særberetning fra 
1979. 
10.46. I nogle få tilfælde har institutionerne faktisk selv 
opført bygninger. Disse byggerier, som økonomisk set og 
med hensyn til effektivitet er mere fordelagtige, er ikke 
desto mindre baseret på et flerårigt overslag, således at 
forpligtelser indgået over en længere periode over for 
tredjemand fra starten har været dækket af budgettet, for 
hvilket ordningen med etårige bevillinger gælder. 
10.47. Den budgetpolitik, der anvendes i forbindelse 
med disse udgifter — der træffes hvert år afgørelse om, at 
bevillingerne er disponible — taler for lejemål, hvilket er 
en meget bekostelig løsning, og der tages ikke hensyn til, 
at alternative løsninger, såsom opførelse eller køb af 
bygninger, på længere sigt kunne medføre besparelser. 
10.48. Tabel 10.2 og 10.3 viser den udvikling, der er sket 
med hensyn til hver enkelt institutions lejemål på de 
enkelte arbejdssteder (Bruxelles, Luxembourg, Stras­
bourg, andre steder). 
10.49. Tabel 10.3 viser den leje pr. m2, som er betalt i 
1978 og 1987 for Fællesskabernes lokaler og bygninger. 
Selv om der er tale om gennemsnitlige bruttolejer, som er 
fastsat på forskellige tidspunkter, er stigningen i de 
betalte lejer ganske åbenbar. Det skal i denne forbindelse 
bemærkes, at de lejer, som institutionerne har betalt, er 
steget konstant i de sidste 20 til 25 år. F.eks. lejede 
institutionerne i 1962 bygninger i Bruxelles til 920 BFR 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 155 
Tabel 10.2 — Udviklingen i lejemål fordelt på arbejdssteder 
Arbejdssted 
Bruxelles 
Luxembourg 
Strasbourg 
Andre 
lait 1978 
Samlet 
areal 
(1 000 m2) 
497,1 
230,8 
34,7 
25,4 
788,0 Årlig 
leje 
mio ECU 
25,9 
13,4 
0,3 
1,3 
40,9 Pris 
pr. m2 
(ECU/m2) 
52,1 
58,1 
8,7 
51,2 
51,9 1987 
Samlet 
areal 
(1 000 m2) 
816,7 
381,1 
98,6 
52,1 
1 348,5 Årlig 
leje 
mio ECU 
63,8 
24,8 
4,7 
6,9 
100,2 Pris 
pr. m2 
(ECU/m2) 
78,1 
65,1 
47,7 
132,4 
74,3 
Tabel 10.3 — Udviklingen i lejemål fordelt på institutioner 
Institution 
Parlamentet 
Rådet 
Kommissionen (herunder 
Publikationskontoret) 
Domstolen 
Revisionsretten 
Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg 
lait 1978 
Samlet 
areal 
(1 000 m2) 
115,7 
78,8 
546,7 
(17,1) 
24,7 
9,2 
12,9 
788,0 Årlig 
leje 
mio ECU 
4,7 
5,0 
28,8 
(0,9) 
1,3 
0,5 
0,6 
40,9 Pris 
pr. m2 
(ECU/m2) 
40,6 
63,4 
52,7 
(52,6) 
52,6 
54,3 
46,5 
51,9 1987 
Samlet 
areal 
(1 000 m2) 
312,0 
111,9 
851,9 
(29,1) 
35,9 
14,3 
22,5 
1 348,5 Årlig 
leje 
mio ECU 
19,3 
10,5 
65,2 
(2,2) 
2,5 
1,1 
1,6 
100,2 Pris 
pr. m2 
(ECU/m2) 
61,9 
93,8 
76,5 
(75,6) 
69,6 
76,9 
71,1 
74,3 
pr. m2 (JECL-bygningen), og i 1976 til 1 975 BFR 
(Charlemagne-bygningen), mens lejeprisen i 1987 var 
nået op på 5 500 BFR pr. m2 (udvidelsen af bygningen i 
rue Belliard 113), hvorved lejeudgiften var seksdoblet i 
forhold til 1962 (inden for den samme periode var 
prisindekset firedoblet). I Luxembourg er lejen ligeledes 
steget betydeligt. I 1987 accepteredes lejer på 4 950 BFR 
pr. m2 (BAK III-bygningen), mens Domstolens bygning i 
1973 lejedes for 1 376 BFR pr. m2 (en stigning på 3,6 
gange i løbet af 14 år). 
Lejevilkår tionerne har 816 700 m2 kontorlokaler i Bruxelles, hvilket 
styrker deres forhandlingsposition. Alligevel har hver 
institution i praksis forhandlet særskilt med ejerne/ 
udlejerne og derved mistet alle de fordele, der er 
forbundet med en koordineret indsats. 
10.51. Retten gjorde i sin særberetning opmærksom på, 
at der til gengæld for langsigtede lejemål på bygninger, 
som var opført til institutionerne, burde opnås en lavere 
leje, efter at investeringen var dækket ind. Men der er ikke 
sket nogen udvikling i den retning. Bortset fra enkelte 
undtagelser (f.eks. »Konferencecentret A. Borschette« i 
Bruxelles) er der ikke nogen direkte tegn på, at denne 
opfattelse har spillet ind under forhandlingerne om 
kontrakterne. 
10.50. De lejevilkår, som institutionerne har accepteret, 
er de vilkår, der er gældende på ejendomsmarkedet på de 
tre arbejdssteder. Dersom institutionerne havde fastlagt 
en ensartet politik over for ejerne af de ejendomme, som 
allerede er bygget, eller som skal bygges i Bruxelles, eller 
over for de luxembourgske regeringsmyndigheder, ville 
det være muligt at opnå mere rimelige lejevilkår. I denne 
forbindelse bør det indgå i overvejelserne, at institu-Pristalsregulering af lejerne 
10.52. Retten anbefalede ligeledes institutionerne at 
undersøge det økonomisk begrundede i pristalsregulere-
156 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
de justeringer af lejerne og mere generelt at være særlig 
opmærksomme over for dette aspekt, navnlig i forbindel­
se med de bygninger, der var opført specielt med henblik 
på at dække institutionernes behov. 
10.53. I de tilfælde, hvor finansieringen af byggeriet 
normalt sker i form af et langfristet prioritetslån med fast 
rente, der i sig selv tager højde for den pengeværdiforrin­
gelse, der finder sted inden for den pågældende periode, 
vil en pristalsregulering af lejen, dersom den accepteres, 
udgøre en ekstra godtgørelse til bygherren. Skal man 
sikre sig, at de forlangte priser er rimelige, er det derfor 
nødvendigt at henholde sig til finansieringsaftalen. 
Institutionerne burde altid insistere på, at lejeudgifterne 
står i et rimeligt forhold til finansieringsomkostningerne. 
10.54. Retten har i øvrigt konstateret, at som følge af 
pristalsreguleringen var lejeindtægten af en række 
bygninger opført til Fællesskaberne steget til praktisk 
taget det dobbelte i forhold til begyndelseslejen. 
10.55. Et par institutioner (Parlamentet, Revisions­
retten) har opnået klausuler om eventuel genforhandling 
inden for bestemte frister, og at der ikke sker automatiske 
pristalsreguleringer. Dette eksempel burde følges op af de 
øvrige institutioner i forbindelse med indgåelse eller 
forlængelse af lejekontrakter. 
Betaling af nationale skatter 
10.56. De institutioner, der er placeret i Bruxelles, 
binder sig ved aftale til at overtage ejernes forpligtelse til 
at betale nationale skatter af de lejede bygninger 
(ejendomsskatter). Til trods for Rettens tidligere be­
mærkninger herom (7) og Parlamentets beslutning (8), er 
problemet ikke løst. 
10.57. Disse uberettigede udgifter stiger år for år. Tabel 
10.4 viser en beregning af, hvad institutionerne har betalt i 
ejendomsskat af bygningerne i Bruxelles. 
10.58. Institutionerne burde rejse dette spørgsmål over 
for den belgiske regering. I praksis burde institutionerne 
under alle omstændigheder undgå at påtage sig den 
skattepligt over for de belgiske myndigheder, som 
påhviler ejerne af bygningerne. Det skal i denne 
forbindelse bemærkes, at en række diplomatiske repræ­
sentationer i Bruxelles systematisk nægter at betale 
ejendomsskat, uanset lejeaftalens bestemmelser. Institu­
tionerne bør i fremtiden i det mindste indtage samme 
standpunkt. Tabel 10.4 — Ejendomsskat 
(ECU) 
Institution 
Parlamentet 
Rådet 
Kommissionen 
Revisionsretten 
Det Økonomiske og Sociale Ud­
valg 
lait Beløb, der er 
indgået 
forpligtelse 
for i 1978 
39 415 
383 918 
837 361 
44 913 
1 305 607 Beløb, der er 
indgået 
forpligtelse 
for i 1987 
213 994 
941 329 
3 671 037 
4 708 
121 124 
4 952 192 
Udnyttelse af bevillingerne til leje (artikel 200 i 
budgettet) 
10.59. Udgifterne til leje (artikel 200 i institutionernes 
driftsbudget) kunne ligeledes kontrolleres bedre gennem 
en strengere forvaltning i forbindelse med udarbejdelsen 
af overslag og gennemførelsen af budgettet. 
10.60. En detaljeret gennemgang af institutionernes 
udgifter til leje (artikel 200 »leje«) i tidsrummet 1984-1986 
underbygger dette synspunkt. 
10.61. Disse udgifter giver navnlig anledning til følgen­
de bemærkninger: 
(a) de bevillinger, der i de seneste budgetter er afsat under 
artikel 200 (leje), forekommer generelt set alt for højt 
anslået i forhold til de faktiske lejebehov; fra disse 
bevillinger er der nemlig foretaget betydelige over­
førsler til forhøjelse af andre budgetposter (± 5 mio 
ECU pr. år), 
(b) i en række tilfælde dækker lejen også betaling for 
arbejder i forbindelse med indretning af lokaler; 
normalt afholdes sådanne udgifter over artikel 204 
(indretning af lokaler) og ikke artikel 200 (leje) (de 
årlige beløb, der er udgiftsført under artikel 200 for 
udført arbejde, udgjorde i alt ca. 18 mio ECU). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 157 
Erhvervelse af fast ejendom 
Rådets udtalelse af 14. december 1981 
10.62. I 198-1 godkendte Rådet en række grundlæggen­
de retningslinjer for institutionernes politik med hensyn 
til lokaler og bygninger. Rådet udtalte den 14. december 
1981 bl.a., at det ikke havde noget principielt at indvende 
imod, at institutionerne i deres forslag vedrørende 
lokalebehovene på de arbejdssteder, de fik tildelt ved 
afgørelse truffet af medlemsstaternes regeringer, også 
fremsatte forslag om forskellige såvel juridisk som 
økonomisk set mulige løsninger, og at de gjorde 
opmærksom på den løsning, som forekom dem mest 
hensigtsmæssig, herunder også eventuelt køb. Rådet 
fandt imidlertid, at institutionernes forslag vedrørende 
lokaler og bygninger naturligvis skulle behandles i hvert 
enkelt tilfælde i rådsregi, uden at foregribe afgørelsen om 
spørgsmålet om institutionernes hjemsted. 
10.63. Denne betydningsfulde stillingtagen med hensyn 
til institutionernes mulighed for at erhverve fast ejendom 
har ikke haft de virkninger, man kunne have håbet, 
specielt som følge af at Rådet selv i sin egenskab af 
budgetmyndighed har nægtet at sikre de nødvendige 
finansielle midler. 
10.64. Såvel Domstolens som Revisionsrettens anmod­
ninger om at måtte opføre deres egne bygninger blev i 
1982 mødt med en negativ indstilling fra Rådets side, til 
trods for at disse anmodninger var velbegrundede som 
følge af de dermed forbundne besparelser. Rådet var 
tilsyneladende indstillet på at begrænse stigningen i 
driftsbudgetterne, uden at det dog tog hensyn til de 
besparelser, der kunne opnås på mellemlang sigt. 
10.65. Den række initiativer, som Kommissionen har 
kunnet føre ud i livet, har været kendetegnet ved, at de 
nødvendige bevillinger ikke var sikret på forhånd. I 
forbindelse med opførelsen af bygningskomplekset i rue 
de la Loi i Bruxelles måtte ca. 10 % af betalingerne 
afvikles på forhånd for at undgå, at de årlige bevillinger 
skulle bortfalde, og dette var i strid med finansforordnin­
gen. 
10.66. Med hensyn til Rådets egen bygning, var Rådets 
indstilling den, at det opførte bevillingerne til opførelse af 
det nye bygningskompleks ved Rond-Point Schuman i 
Bruxelles som obligatoriske udgifter (artikel 297 i 
budgettet). 
Køb af fast ejendom 
10.67. Siden 1978 er der sket en udvikling i situationen 
med hensyn til de tre arbejdssteder, idet Kommissionen 
har købt følgende bygninger: 
(a) en bygning i Bruxelles (rue de la Loi 120), som skal 
indgå som en del af en administrationsbygning, der er under opførelse (omkostninger 4,4 mio ECU), 
(b) et ejendomskompleks på 55 500 m2 (Breydel-byg-
ningen) i Bruxelles, som betales i tyve faste årlige 
afdrag (samlede omkostninger i forbindelse med dette 
byggeprojekt: 6 140 mio BFR eller ± 142,1 mio 
ECU). 
10.68. Disse ejendomserhvervelser er i forhold til 
indgåelse af eventuelle lejemål om de samme bygninger 
forbundet med ganske indlysende økonomiske fordele. 
F.eks. har Kommissionen i 1986 beregnet, at betaling af 
Breydel-bygningen i Bruxelles i 20 årlige afdrag medfører 
en samlet pris på 6 140 mio BFR (± 142,1 mio ECU), 
mens leje af den samme bygning i 20 år ville have beløbet 
sig til 9 091 mio BFR (± 210,4 mio ECU). 
10.69. For så vidt angår køb af »nøglefærdige« 
bygninger, skal det også bemærkes, at hvis institutionerne 
vælger denne løsning, slipper de for de problemer, de som 
bygherrer ville støde på. 
10.70. For så vidt angår den bygning, som Retten har 
lejet i Luxembourg, er der i lejekontrakten taget højde for, 
at Retten på længere sigt kan erhverve ejendommen, og at 
den allerede betalte leje i så fald fradrages i købesummen. 
Konklusioner 
Koordinering 
10.71. Institutionernes politik med hensyn til lokaler og 
bygninger har allerede i tidligere år været kendetegnet af 
manglende koordination, og denne udvikling synes at 
fortsætte, uden at der er fastlagt nogen fælles politik. De 
mange aspekter af »politikken« vedrørende lokaler og 
bygninger gør det imidlertid nødvendigt, at der gøres en 
indsats med henblik på koordination og rationalisering, 
herunder udarbejdelse af femårige overslag fælles for alle 
institutioner, fælles udnyttelse af lokaler, fastlæggelse af 
fælles tekniske normer, osv. 
10.72. Netop med henblik herpå blev der efter offentlig­
gørelsen af Rettens første særberetning nedsat en 
interinstitutionel arbejdsgruppe, der skulle foranledige et 
nærmere samarbejde mellem institutionerne. Denne 
interinstitutionelle arbejdsgruppe (»Groupe Interinstitu-
tionnel de Politique Immobiliére« — GIPI), der blev 
nedsat i 1980, udførte over en vis periode et nyttigt 
158 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
arbejde. Da arbejdsgruppens indsats ikke blev fulgt op, 
indstillede den sit arbejde efter 1984. Dette særlige organ 
bør genetableres og tildeles rådgivende kompetence i 
centrale spørgsmål vedrørende placering og forvaltning 
af bygninger. 
Tekniske normer og ensartede kontraktvilkår 
10.73. Hidtil har hver enkelt institution fulgt sine egne 
tekniske normer eller også de tekniske normer, som er 
gældende i det land, hvor bygningen er placeret. På 
baggrund af den række erfaringer, der var gjort på dette 
område, havde Retten allerede gjort opmærksom på, at 
det var nødvendigt at gøre en koordineret indsats med 
henblik på at rationalisere og standardisere institu­
tionernes lokalebehov. 
10.74. Institutionerne bør i samarbejde med eksperter 
eller særlige organer opstille tekniske normer, der skal 
være fælles for alle institutioner, dog under iagttagelse af 
de særlige normer, som måtte være gældende i specielle 
tilfælde. 
10.75. De eksisterende lejekontrakter bør for fremtiden 
erstattes af samordnede tekster, der på én gang opfylder 
kriterierne for forsvarlig forvaltning (rimelig pris­
talsregulering af lejen, acceptable faste udgifter, nationale 
skatter afholdes ikke af institutionerne osv.) og bestem­
melserne i finansforordningen (betalinger til forfaldstid, 
indgåelse af arbejdsaftaler efter indkaldelse af tilbud 
osv.). 
Begrundelse for lejeudgifterne 
10.76. Et lejemål er den dyreste løsning til afhjælpning 
af et lokalebehov. Bortset fra tidsbegrænsede lejemål 
overstiger den kumulerede leje, som betales for en 
ejendom, langt byggeomkostningerne for den pågælden­
de bygning plus afdrag på bygningen. I fremtiden bør 
man søge andre muligheder end almindelige lejemål, og 
der må være rimelig begrundelse for ethvert nyt lejemål 
frem for andre tænkelige løsninger. 
Budgetpolitikken 
10.77. Den budgetpolitik, der hidtil har været anvendt 
af budgetmyndigheden, og i henhold til hvilken udgifter 
til lokaler og bygninger bevilges for et år ad gangen, 
opfylder ikke længere kriterierne for en forsvarlig 
forvaltning, idet der er tale om en årlig udgiftsbyrde på 
100 mio ECU og om aftaleforpligtelser, som løber 20 eller 
25 år ud i fremtiden. Udgifterne stiger konstant, men 
institutionerne er i praksis forhindret i at gennemføre en 
investeringspolitik; og en sådan politik er den eneste 
udvej til at opnå væsentlige besparelser. Som forholdene er, bør budgetmyndigheden sørge for, at der etableres et 
flerårigt investeringsbudget, der i videst muligt omfang 
dækker eventuelle ejendomskøb og opførelse af ejendom­
me. Samtidig bør der således være mulighed for at indgå 
lejeaftaler eller optage langfristede lån i overensstemmelse 
med de finansielle bestemmelser for denne type forplig­
telser. 
Bemærkninger om institutionernes udgifter til 
møder og indkaldelser 
Generelle bemærkninger 
10.78. Retten har foretaget en tværgående kontrol af 
institutionernes udgifter til møder og indkaldelser; disse 
udgifter er opført under kapitel 25 i budgettet. I det 
følgende behandles kun de institutioner, som har givet 
anledning til bemærkninger. Der er meget store forskelle 
mellem institutionernes ordninger med hensyn til refusion 
af udgifter og udbetaling af godtgørelser til mødedeltage­
re. Eftersom der ikke findes en fælles ordning for alle 
institutioner, har hver institution fastlagt sine egne regler 
for mødedeltagere. Den ordning, som er gældende for 
medlemmerne af Det Økonomiske og Sociale Udvalg, er 
fastlagt ved rådsafgørelser. 
10.79. Alle, der deltager i møder, som afholdes af EF-
institutionerne, har i princippet ret til at få refunderet 
afholdte udgifter. Ikke-regeringssagkyndige får således 
normalt refunderet udgifter til rejse og ophold. Der 
gælder andre regler for regeringssagkyndige. Rådet 
udbetaler ikke dagpenge til nationale tjenestemænd. I 
Kommissionen anvendes der flere forskellige ordninger, 
og regeringssagkyndige, som deltager i de fleste udvalgs-
og komitémøder, får udelukkende refunderet rejseudgif­
ter. Herudover findes der yderligere 18 udvalg og 
komitéer, hvor medlemmerne også får refunderet udgifter 
til ophold. Medlemmerne af det Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg får udbetalt dagpenge og tillige dækket 
rejseudgifter. 
10.80. Af tabel 10.5 fremgår antallet af møder afholdt i 
løbet af regnskabsåret 1987 af de tre institutioner, der 
oftest indkalder medlemmer eller sagkyndige til møder, 
samt de hermed forbundne udgifter. 
RÅDET 
10.81. Artikel 250 i Rådets budget (9,8 mio ECU i 1987) 
dækker navnlig refusion af rejseudgifter, der afholdes af 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 159 
Tabel 10.5 — Antal afholdte møder og udgifter i forbindelse 
hermed 
Institution 
Rådet 
Kommissionen 
Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg 
I Alt Antal 
møder 
2 123 
2 279 
410 
4 812 Antal 
deltagere 
C) 
25 346 
33 914 
11 000 
70 260 Refun­
derede 
udgifter 
(mio ECU) 
9,4 
17,0 
4,6 
31,0 
(') En række sagkyndige har deltaget i flere møder. 
formandskabet og af delegationerne i anledning af Rådets 
samlinger og af møder, der holdes inden for Rådets 
rammer. 
10.82. Refusion afrejseudgifter sker dels på grundlag af 
formularer, som udfyldes af mødedeltagerne under 
mødet, og dels på grundlag af skriftlige anmodninger, 
som indgives af de faste repræsentationer eller direkte af 
medlemsstaterne til generalsekretariatet et par dage efter 
mødernes afholdelse. 
10.83. Bortset fra sådanne anmodninger, som indgives 
af deltagerne selv på møderne, sker fastsættelsen af 
udgifterne af og til uden kontrol af, om udgifterne er 
berettigede, dvs. uden kontrol af, om mødedeltageren har 
foretaget den pågældende rejse. Specielt mangler delta­
gerlisterne fra hvert møde. Retten finder det nødvendigt, 
at kontrollen af mødeudgifterne udvides. 
10.84. Det har endvidere kunnet konstateres, at ca. 
40 % af de personer, som deltager i Rådets møder, også 
deltager i møder i Kommissionens forskellige udvalg og 
komitéer. Dette forhold bør føre til, at der på interinstitu-
tionelt plan gennemføres kontrol af rejseudgifterne. 
KOMMISSIONEN 
Udvalg, komitéer og arbejdsgrupper 
10.85. Der er nedsat et betydeligt antal arbejdsgrupper, 
udvalg og komitéer i medfør af fællesskabsretsakter og på 
initiativ af Kommissionen. I budgettet er der af kontrol­
hensyn vedføjet et bilag med en fortegnelse over udvalg og 
komitéer, der omfattes af artikel 251 (udgifter til udvalgs-og komitémøder) (9). Denne fortegnelse, som ajourføres 
af Generaldirektorat XIX (Budgetter) under udarbejdel­
sen af budgettet (lang tid forud for det regnskabsår, der er 
referenceår), er i virkeligheden ikke altid ajourført, når 
den offentliggøres. Generalsekretariatet udarbejder hvert 
år en fortegnelse over alle de arbejdsgrupper, udvalg og 
komitéer, der er nedsat under Kommissionen (i alt 863). I 
virkeligheden er der ikke altid nødvendigvis overensstem­
melse mellem de fortegnelser, der offentliggøres i 
budgettet, og dem, der udarbejdes af generalsekretariatet. 
10.86. Som anført ovenfor (jf. punkt 10.79) findes der 
forskellige ordninger vedrørende refusion af udgifter. 
Herudover findes der udvalg og komitéer, f.eks. Den 
Videnskabelige Komité for Levnedsmidler og Det 
Videnskabelige Udvalg for Kosmetologi, med henholds­
vis underkomitéer og underudvalg, hvor satsen for 
refusion af udgifter til ophold er fordoblet (145 ECU). Af 
og til deltager de samme medlemmer i andre udvalg eller 
komitéer, hvor de får refunderet deres udgifter efter den 
normale sats (72,5 ECU). Der bør gøres en indsats for at 
få fastlagt nye bestemmelser med henblik på at tilnærme 
de forskellige tariffer, som for øjeblikket i for høj grad 
beregnes på grundlag af en skønsmæssig vurdering af de 
indkaldte sagkyndiges position. 
Edb-systemet »APEX« 
10.87. Siden 1986 er forvaltningen af mødeudgifter 
blevet kørt på edb-systemet »APEX«. I dette system 
indlæses alle data vedrørende sagkyndiges deltagelse i 
møder (22 000) og disse sagkyndiges hjemsteder (3 000) 
samt den geografiske afstand mellem disse hjemsteder og 
henholdsvis Bruxelles og Luxembourg. 
10.88. Dette edb-system, som skal styre forvaltningen af 
mødeudgifterne, bør dog forbedres. Blandt andet findes 
der ingen dokumentation om programmet. Der foretages 
ikke stikprøvekontrol af de indlæste datas nøjagtighed 
(f.eks. kontrol af kilometerafstande og de maksimale 
rejseudgifter). 
Refusion af udgifter 
10.89. Det forekommer nødvendigt nærmere at under­
søge de gældende kriterier, som består i at betragte bl.a. 
afstanden som den afgørende faktor i forbindelse med 
bevilling af en særlig fast godtgørelse og med refusion af 
særlige befordringsudgifter. I forbindelse med en sådan 
revision bør især følgende forhold tages i betragtning: 
(a) den udvikling, der for øjeblikket finder sted inden for 
transportområdet, navnlig for så vidt angår den faste 
godtgørelse, som kun kan godkendes i forbindelse 
med lange rejser og rejser, der foretages under særlig 
anstrengende forhold, 
160 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
(b) liberaliseringen af flybilletpriserne og mulighederne 
for reduktion af befordringsudgifterne med henblik 
på fastsættelse af maksimalsatser for de beløb, der 
kan refunderes, 
(c) der bør fastlægges meget mere præcise bestemmelser 
med hensyn til de bilag, som sagkyndige skal 
forelægge for afholdte udgifter (billetter i forbindelse 
med alle former for befordring, herunder også 
jernbanebilletter, bilag for udgifter til ophold på 
stedet osv.). 
10.90. Kommissionen bør også i forbindelse med 
fastsættelsen af udgifter, der skal godtgøres, udvide de 
procedurer, som for øjeblikket anvendes internt, og som 
ikke i alle tilfælde garanterer den nødvendige nøjagtig­
hed. Man bør med henblik herpå: 
(a) fastlægge retningslinjer for mødesekretærer med 
præcisering af deres opgave med hensyn til udfyld­
ning af afregningsformularerne for udgifter, 
(b) inden for hvert generaldirektorat gennemføre yder­
ligere kontrol af tilstedeværelseslisterne og refusions-
listerne, og dette arbejde bør ikke udføres af 
mødesekretærerne, 
(c) sørge for, at fotokopier af forelagt rejsehjemmel 
medfølger sagsakten vedrørende fastsættelse af 
udgifterne. 
DOMSTOLEN 
10.91. Bevillingerne under kapitel 25 (»udgifter til 
møder og indkaldelser«) i Domstolens budget skal først 
og fremmest anvendes til studieophold for dommere og 
embedsmænd (artikel 250) og til »møder« med dommere 
og embedsmænd fra medlemsstaterne (artikel 255). De 
disponible bevillinger under kapitel 25 androg i 1987 0,24 
mio ECU. 
10.92. En del (83 300 ECU) af de disponible bevillinger 
under artikel 255 (150 000 ECU) er afsat til »besøg«, som 
aflægges af enkeltpersoner eller grupper af dommere og 
embedsmænd fra medlemsstaterne, og som tilrettelægges 
af medlemmernes kabinetter. Det skal bemærkes, at 
størrelsen af refusionen i forbindelse med disse besøg 
varierer alt efter, hvilken medlemsstat der er tale om. 
Refusionen er ofte et fast beløb. I to tilfælde blev der 
udbetalt forskud, for at de besøgende kunne købe billetter 
til rejsen. Herudover var der i 23 tilfælde først efterfølgen­
de indgået forpligtelser for udgifter, hvilket er i strid med finansforordningens artikel 32; kabinetterne havde ikke i 
tide givet administrationen meddelelse om besøgene. 
10.93. For at sikre en mere gennemsigtig forvaltning af 
bevillingerne, som også er i overensstemmelse med 
finansforordningens bestemmelser, burde der fastsættes 
fælles regler for, hvor store beløb der kan refunderes, og 
for den administrative procedure, der skal følges i 
forbindelse hermed. 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
10.94. I Det Økonomiske og Sociale Udvalg kan 
følgende få refunderet udgifter afholdt i forbindelse med 
udvalgsarbejdet: medlemmerne (189 personer), deres 
stedfortrædere og de behørigt udpegede sagkyndige. 
Refusionen dækker befordringsudgifter og en godtgørel­
se såvel for rejsedage som mødedage (samlede omkost­
ninger i 1987: 4,6 mio ECU). 
Kontrol af mødedeltagelsen 
10.95. Der gennemføres tilsyneladende ikke tilstrække­
lig streng kontrol med mødedeltagernes faktiske deltagel­
se i møderne. Følgende gør sig nemlig gældende: 
(a) mødeprotokollerne, som indeholder en liste over 
mødedeltagere og fraværende, udarbejdes først ca. 20 
dage efter mødedatoen, 
(b) de ansvarlige i finansafdelingen får ikke stillet lister 
over de tilstedeværende til rådighed med henblik på 
kontrol, 
(c) en stikprøveundersøgelse af 17 møder har vist, at i ni 
tilfælde har en række personer (i alt 14) fået udbetalt 
godtgørelser til trods for, at de ifølge protokollen fra 
de pågældende møder ikke var til stede. 
Rejsedagpenge og mødedagpenge 
10.96. For 1987 var dagpengene fastsat til 4 000 BFR 
(ca. 93 ECU) for medlemmer og 2 600 BFR (ca. 60 ECU) 
for stedfortrædere og sagkyndige. De udgifter, der 
refunderes, beregnes på grundlag af en godtgørelse, som 
ydes dels for antal rejsedage, dels for antal mødedage, 
også selv om der er sammenfald. For en rejse tur/retur på 
mere end 1 000 km og af en samlet varighed på 12-36 
timer får medlemmerne således udbetalt et fast beløb, der 
svarer til dagpenge for tre dage. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 161 
10.97. Denne praksis er ikke i overensstemmelse med de 
regler, som Det Økonomiske og Sociale Udvalgs 
præsidium selv har udstedt, og i henhold til hvilke det ikke 
er tilladt for én og samme dag at udbetale både 
rejsedagpenge og mødedagpenge. 
Ordningen vedrørende betaling af udgifter 
10.98. Refusion af udgifter sker på grundlag af 
standardformularer, som skal udfyldes af hver enkelt 
deltager for hver enkelt mødedag. Formularerne oversen­
des til den ansvarlige afdeling, som derefter effektuerer 
betaling af udgifterne, enten ved kontant udbetaling på 
selve mødedagen (i ca. 90 % af tilfældene), eller ved senere 
bankoverførsel, alt efter modtagerens ønske. 
10.99. Ordningen vedrørende betaling af de pågældende 
udgifter giver anledning til følgende bemærkninger: 
(a) betaling af størstedelen af udgifterne (beløbene 
udbetales kontant) effektueres, inden der er udstedt 
betalingsordrer, inden der er foretaget formel anvis­
ning af udgifterne, og inden finansinspektøren har 
givet sin påtegning. Denne fremgangsmåde er ikke i 
overensstemmelse med finansforordningen (artikel 
32-48), 
(b) det hedder i finansforordningens artikel 48, at 
betalingerne i princippet finder sted gennem en 
bankkonto eller en postgirokonto. Udvalget har ved 
systematisk at betale udgifterne kontant gjort undta­
gelsen til en regel. 
10.100. I betragtning af finansforordningens bestem­
melser og de risici, som kontant betaling er forbundet 
med, navnlig når det drejer sig om ret betydelige beløb, er 
det absolut nødvendigt at ændre denne ordning. 
Bogføring af udgifterne 
10.101. Den betalingsordre, som udstedes af regnskabs­
afdelingen for hvert enkelt møde, omfatter de allerede 
udbetalte beløb, de beløb, som skal betales ved bankover­
førsel, og øvrige beløb, som ikke er udbetalt til 
modtagerne. De omkostninger, som mødet er forbundet 
med, opføres altså på budgetregnskabet, inden den 
samlede betaling faktisk har fundet sted. Kommissionens finansielle bidrag til et TV-
selskab 
10.102. I oktober 1986 ydede Kommissionen et tilskud 
på 1 mio ECU til et TV-selskab. Dette selskab blev 
oprettet af et konsortium bestående af fem nationale 
europæiske TV-selskaber, bl.a. med det formål at 
gennemføre forskning og eksperimenter i forbindelse med 
flersprogede udsendelser og at ansætte en multinational 
medarbejderstab i informationssektoren. 
10.103. Aftalen blev undertegnet den 14. oktober 1986, 
og den første tranche på 800 000 ECU udbetaltes den 15. 
oktober 1986. 
10.104. Konsortiet kom i økonomiske vanskeligheder, 
og i slutningen af november 1986 indstilledes udsendelser­
ne. Ifølge aftalen skulle der i februar 1987 aflægges en 
første rapport om, hvorledes forskningsarbejdet og 
eksperimenterne skred frem, og denne rapport blev 
forelagt i marts 1987; med denne rapport betragtede 
konsortiet sig som frigjort fra sine forpligtelser over for 
Kommissionen. 
10.105. I juli 1987 opsagde Kommissionen aftalen 
under henvisning til en deri indeholdt opsigelsesklausul 
og anmodede konsortiets parter om at godtgøre det 
finansielle bidrag samt en lovbestemt rente på 8 %. 
Forhandlingerne mellem Kommissionen og konsortiet 
har endnu ikke ført til tilbagebetalinger. 
10.106. Dette bidrag fra Kommission giver anledning til 
følgende bemærkninger: 
(a) Kommissionen havde, senest ved aftalens underteg­
nelse, ikke sikret sig, at modtageren var et sundt 
økonomisk foretagende. Man kan dårligt forestille 
sig, at de vanskeligheder, som viste sig seks uger efter 
undertegnelsen, ikke havde kunnet forudses. 
(b) Konsortiet forelagde ikke et detaljeret budget over 
arbejdsprogrammets forskellige faser; i øvrigt var 
programmet ikke tilstrækkelig præcist formuleret. 
(c) I henhold til aftalen skulle der nedsættes en blandet 
gruppe, der skulle følge arbejdet efterhånden, som det 
skred frem, og som endvidere skulle behandle alle 
fælles problemer; denne gruppe blev aldrig nedsat. 
Derfor fik Kommissionen overhovedet ikke nogen 
indflydelse på arbejdet, hvilket var i strid med det 
aftalte. 
(d) Kommissionen betalte 80 % a conto i forbindelse 
med undertegnelsen. Den burde havde insisteret på, 
162 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
at acontobeløb skulle udbetales, efterhånden som 
arbejdsplanen blev gennemført, f.eks. 30 % ved 
undertegnelsen, 30 % ved forelæggelsen af en fore­
løbig rapport og 40 % ved forelæggelsen af den 
endelige rapport og regnskaberne. I øjeblikket 
beløber det potentielle tab sig til 800 000 ECU. 
(e) Kommissionen burde have udvist større forsigtighed 
og overvejet muligheden af at kræve sikkerheds­
stillelse. 
EUROPASKOLERNE 
10.107. Europaskolernes Øverste Råd havde for 1987 
oprindeligt opført et tilskud fra Kommissionen til 
Europaskolernes budget på 2 574,8 mio BFR (ca. 58,2 
mio ECU), svarende til 67,5 % af bevillingerne. Senere 
vedtoges det i forbindelse med to tillægs- og ændringsbud­
getter i april og december 1987 at forhøje beløbet til 2 584 
mio BFR (ca. 58,4 mio ECU). 
10.108. I De Europæiske Fællesskabers almindelige 
budget blev dette tilskud begrænset til 57,7 mio ECU. 
Kommissionens deludbetalinger udgjorde i alt 57,3 mio 
ECU (2 533,3 mio BFR) og dækkede endeligt 69,6 % af 
skolernes udgifter. 
10.109. Da den første aftale mellem Fællesskabet 
bestående af De Seks og Det Øverste Råd blev indgået i 
1957, blev tilskuddet fastlagt til maksimalt 45 % af 
Europaskolernes budget. Nu yder Kommissionen imid­
lertid et tilskud svarende til 69,6 % og har alligevel kun én 
stemme ud af 13 i Det Øverste Råd. Sammenholder man 
disse tal, fremgår det ganske klart, at der er en alvorlig 
mangel på sammenhæng i forholdet mellem beføjelserne 
på budgetområdet og budgetansvaret. Europaskolerne 
fastlægger nemlig fortsat selv omfanget af deres udgifter, 
ligesom størstedelen af deres indtægter fastsættes af 
medlemsstaterne og ved finansieringsaftaler, som Det 
Øverste Råd indgår med eksterne organer, mens Kom­
missionen betaler forskellen mellem indtægter og udgif­
ter. 
10.110. For at få denne situation under kontrol vil det 
på kort sigt være nødvendigt at lægge faste rammer for 
forholdet mellem EF-institutionerne og Det Øverste Råd, 
og med henblik herpå bør Kommissionen indgå en aftale, 
som især omfatter følgende punkter: (b) genindførelse — i overensstemmelse med ånden i 
vedtægten af 12. april 1957 og i aftalen af 11. 
december 1957 — af en rimelig byrdefordeling 
imellem aftaleparterne; 
(c) fastlæggelse af en tidsplan for fremsendelse af 
skolernes budgetforslag og forvaltningsregnskab til 
De Europæiske Fællesskabers myndigheder (herun­
der Revisionsretten), således at dette materiale på 
hensigtsmæssig måde kan indgå i Fællesskabets 
budgetprocedure og proceduren for meddelelse af 
decharge, 
(d) fastlæggelse af de opgaver, som skal tillægges såvel 
skolernes som Kommissionens kontrolorganer samt 
afgrænsning af kontrolområdet, 
(e) fastlæggelse af den fremgangsmåde, som skal anven­
des i løbet af regnskabsåret i forbindelse med 
deludbetalingerne af EF-tilskuddet; der skal i denne 
forbindelse tages hensyn til eventuelle følger af 
tillægsbudgetter og/eller forvaltning med foreløbige 
tolvtedele, 
(f) afskaffelse af Kommissionens nuværende praksis 
med at fordele tilskuddet på grupper af skoler efter 
værtsland; i stedet bør der til hver enkelt skole ydes et 
tilskud, som opføres særskilt på det almindelige 
budget, hvilket vil øge gennemskueligheden, 
(g) en løsning med hensyn til anvendelsen af det 
krisefradrag, der indeholdes i lærernes lønninger, og 
navnlig lærerne på skolen i Munchen; denne løsning 
skal være i overensstemmelse med første betragtning i 
Rådets forordning (EØF) nr. 3821/81 af 15. december 
1981. 
10.111. På længere sigt bør finansieringsordningen for 
Europaskolerne ændres, således at der på en velovervejet 
måde lukkes op for tilgangen til skolerne, og således at 
finansieringen enten baseres på nationale tilskud, der er 
proportionale med antal børn pr. hjemland, eller på en 
integration af Europaskolernes budget i fællesskabsbud­
gettet. 
10.112. I henhold til aftalen af 7. november 1977 yder 
Den Europæiske Patentmyndighed et tilskud til Europa­
skolen i Munchen, som svarer til differencen mellem 
skolens samlede budget og skolens øvrige indtægter, som 
navnlig hidrører fra: 
(a) skolepenge, 
(b) bankrenter, 
(a) en klar fordeling af budgetbeføjelserne mellem de to 
myndigheder, (c) diverse indtægter og 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 163 
(d) indtægter hidrørende fra andre finansieringsaftaler, 
herunder det tilskud, som Kommissionen anmodes 
om at yde for børn af ansatte ved Fællesskaberne eller 
for børn, som betragtes som sådanne, og som derfor 
har adgang til skolen. 
10.113. Det Øverste Råd har opstillet en formel til 
beregning af Kommissionens tilskud til skolen i Miin-
chen, som er baseret på skoleudgifterne pr. elev. I stedet 
for at tage gennemsnittet af omkostningerne for samtlige 
elever på skolen har Det Øverste Råd imidlertid 
begrænset sig til at foretage en sammenligning mellem 
børn af ansatte ved Fællesskaberne eller børn, som 
betragtes som sådanne på den ene side og udelukkende 
børn af ansatte ved Den Europæiske Patentmyndighed på 
den anden side. På grundlag af denne beregningsmetode 
har skolen i sit budget for 1987 ansat Kommissionens 
tilskud til 566 000 BFR (ca. 12 795 ECU) pr. elev, mens 
Den Europæiske Patentmyndigheds tilskud er begrænset 
til 507 000 BFR (ca. 11 461 ECU) og de gennemsnitlige 
omkostninger for samtlige elever til 294 000 BFR (ca. 
6 646 ECU). 
10.114. Kommissionen har ganske vist ikke efterkom­
met dette krav, idet den har kun betalt 76 %, men det er 
ikke desto mindre således, at denne beregningsmetode til 
stadighed medfører en risiko for, at Fællesskabernes 
budget belastes med et uforholdsmæssigt stort tilskud, så 
meget mere som Kommissionen til forskel fra Den 
Europæiske Patentmyndighed ikke ved udgangen af 
regnskabsåret kan få tilbagebetalt beløb, som eventuelt er 
udbetalt for meget. 
10.115. Skolen i Miinchen betragter som i de tidligere år 
stadigvæk det krisefradrag, der indeholdes i lærernes 
lønninger, som en indtægt — således som defineret i den 
aftale, der omtales i punkt 10.112 — og dette beløb 
fratrækkes derfor fortsat Den Europæiske Patentmyndig­
heds tilskud. I 1987 udgjorde krisefradaget 7,1 mio BFR 
(ca. 0,16 mio ECU). 
10.116. For så vidt angår denne politik, skal Retten 
gøre opmærksom på, at da der ikke findes nogen 
bestemmelse i Det Øverste Råds afgørelse, der fastsætter 
det modsatte, skal det krisefradrag, der indeholdes i 
lærernes lønninger, anvendes til samme formål, som det i 
forordning (EØF) nr. 3821/81 fastsatte krisefradrag, som 
indeholdes i vederlagene til tjenestemænd og øvrige 
ansatte ved De Europæiske Fællesskaber. Formålet med 
fradraget er at bidrage til afhjælpning af den særlig 
vanskelige økonomiske og sociale situation i Europa. 
10.117. Selv om skolen i budgetmæssig henseende 
betragter krisefradraget som en indtægt, kan det altså 
ikke anvendes til andre formål end dem, der generelt er 
afstukket på EF-niveau, og man kan vanskeligt godtage, 
at det anvendes til at nedsætte et bestemt organs tilskud. 
Hertil kommer, at skolen i Miinchen kun fungerer som 
udøvende organ, når den gennemfører Det Øverste Råds afgørelse om indførelse af krisefradraget, og at skolen 
derfor ikke er beføjet til at ændre ånden i den regel, den 
skal anvende. 
10.118. I betragtning af ovenstående forhold henstiller 
Retten til Kommissionen at søge at ændre beregnings­
metoden for Kommissionens tilskud til skolen i Miin­
chen, og til i samråd med Det Øverste Råd at finde en 
anvendelse for det krisefradrag, som indeholdes i lærernes 
lønninger, der er i overensstemmelse med formålet 
hermed. 
10.119. En belgisk kongelig anordning af 24. oktober 
1986 fastsætter, at lønningerne til belgiske lærere ved 
Europaskolerne ikke kan udgøre mere end 50 % af deres 
seneste nationale løn. Denne bestemmelse får på tre 
måder konsekvenser for Europaskolerne: 
(a) I 1987 har skolerne lidt et samlet indtægtstab, som er 
ansat til 78 mio BFR (ca. 1,76 mio ECU). 
(b) Da de nationale lønninger fastlåses således, at de 
svarer til 50 % af deres værdi inden udstationeringen, 
har senere forhøjelser ingen indvirkning på dem. Til 
gengæld har stigningerne i EF-lønningerne den 
virkning, at differencen mellem den belgiske løn og 
lønnen ved Europaskolen øges, og at den del, som 
skal afholdes af Europaskolerne, bliver stadig større. 
(c) I medfør af vedtægten for lærerpersonalet modtager 
lærere ved udtræden af tjenesten ved Europaskolerne 
udtrædelsespenge, som beregnes således, at der tages 
hensyn til differencen mellem grundlønnen ved 
Europaskolen og den nationale grundløn. Da den 
nationale grundløn er begrænset til et fast beløb uden 
mulighed for udvikling, øges denne difference 
nødvendigvis med den virkning, at skolernes budget 
belastes yderligere, hver gang lønningerne ved 
Europaskolerne stiger. Denne belgiske anordning 
strider imod vedtægten af 12. april 1957 og protokol­
len af 13. april 1962 om oprettelse af Europaskoler. 
Den er ligeledes udtryk for et forsøg fra en medlems­
stats side på at frigøre sig fra en finansiel forpligtelse 
til skade for Fællesskabernes budget. 
10.120. Trods en række ændringer er Europaskolernes 
retsgrundlag, finansieringsordningen og skolernes admi­
nistrative opbygning stadigvæk bagud i forhold til 
udviklingen i de EF-retsregler og -strukturer, som 
skolerne er tæt forbundet med. Hertil kommer, at 
skolernes beslutningsprocedure fortsat er meget langsom­
melig. Dette medfører, at væsentlige ændringer, såsom 
revisionen af finansforordningen og af vedtægten for 
lærerpersonalet, endnu ikke er fuldført, til trods for at 
arbejdet har stået på i årevis. 
164 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
10.121. Eftersom Kommissionen deltager i skolernes drift 
på alle ansvarsniveauer, var det ganske bestemt hensigts­
mæssigt, om den udnyttede sin store erfaring til at 
igangsætte de reformer, som er nødvendige bl.a. på områder som tilrettelæggelse af budgetpolitikken, af 
kontrollen med og forvaltningen af personalets rettighe­
der. 
C) 
(2) 
(3) 
(4) 
(5) EFT C 336 af 15.12.1987, s. 103-109. 
EFTC357af 31.12.1983, s. 108. 
EFT C 357 af 31.12.1983, s. 107-108. 
EFT C 326 af 16.12.1985, s. 90-91. 
WEU: Den Vesteuropæiske Union. 
NATO: Den Nordatlantiske Traktats Organisation. 
OECD: Organisationen for Økonomisk Samarbejde og 
Udvikling. 
ESA: Det Europæiske Rumagentur. 
Rapport om en aktuarberegning af pensionsordningen for 
tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesska­
ber pr. 1. januar 1985, dok. Rådet nr. 9919/1986, STAT 42, 
FIN. 434 af 27.10.1986. (6) EFT C 357 af 31.12.1983, s. 104-105. 
(7) EFT C 221 af 3.9.1979. 
(8) EFT C 125 af 17.5.1982, s. 51. 
(9) Sektion III, del A, bilag I, i budgettet. 
De normaliserede tal for invalidepensionister i ( %o). 
Alder Data vedrørende 
Fællesskaberne 1975-1984 Franske banker 
1973-1978 
20 
30 
40 
50 
60 
64 Mænd 
0,04 
0,17 
0,80 
3,60 
17,70 
34,00 0,04 
0,06 
0,15 
1,40 
1,90 
3,00 
20 
30 
40 
50 
60 
64 Kvinder 
0,07 
0,40 
2,10 
8,10 
25,80 
38,30 0,10 
0,40 
1,20 
3,10 
10,00 
13,50 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 165 
KAPITEL 11 
Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelse 
11.0. INDHOLD 
Indledning 
Oversigt over de regnskabsmæssige oplysninger 
Bemærkninger om status og resultatopgørelsefor NIC- og Euratom-lån 
Aftale om revision i medlemsstaterne af NIC-lån 
Bemærkninger om lovligheden og den økonomiske forvaltning 
NIC's likvide midler 
Den Europæiske Investeringsbanks forvaltningsprovisioner 11.1 
11.5 
11.6 
11.7 
11.20 
11.20 
11.32 — 11.4 
— 11.19 
— 11.32 
— 11.31 
INDLEDNING dels med samarbejdet med middelshavslandene er opført i 
henholdsvis kapitel 77 og 96. 
11.1. Dette kapitel omhandler långivningen og rente­
godtgørelserne under Det Nye Fællesskabsinstrument 
(NIC), långivningen inden for Det Europæiske Atome­
nergifællesskab (Euratom-lån) samt de lån, der ydes med 
henblik på at støtte betalingsbalancerne (betalings­
balancelån). Også de lån, Fællesskaberne optager til 
finansiering af disse tre låneinstrumenter, behandles i 
kapitlet. 
11.2. Budgetmyndighederne opfører som et led i den 
årlige budgetbehandling beløb til rentegodtgørelser på 
det almindelige budget og træffer afgørelse om den 
budgetmæssige garanti for lånoptagelserne i form af pro 
memoria poster. 11.4. Kommissionen har en direkte retlig forpligtelse til 
at påtage sig renter og afdrag på samt tilbagebetalingen af 
de lån, den har optaget på Fællesskabets vegne. I 
budgettet er der derfor opført følgende artikler, der udgør 
den budgetmæssige garanti for Fællesskabernes lånopta­
gelse, som træder i kraft i tilfælde af låntagernes og de 
primære garanters misligholdelse: 
(a) artikel 830 »Det Europæiske Økonomiske Fælles­
skabs sikkerhedsstillelse for fællesskabslån med 
henblik på betalingsbalancestøtte«, 
(b) artikel 831 »Det Europæiske Økonomiske Fælles­
skabs sikkerhedsstillelse for Euratom-lån«, 
11.3. EF's långivning og lånoptagelse indgår i Fælles­
skabernes statusopgørelse. Rentegodtgørelser vedrøren­
de NIC-lån og EIB's lån af egne midler til genopbygning 
af jordskælvsramte områder i Grækenland og Italien er 
opført i kapitel 69 i Fællesskabernes almindelige budget, 
og rentegodtgørelser i forbindelse dels med et pilotprojekt 
til fordel for små og mellemstore virksomheder i Portugal, (c) artikel 832 »Det Europæiske Økonomiske Fælles­
skabs sikkerhedsstillelse for långivning med henblik 
på fremme af investeringerne i Fællesskabet«. 
Desuden er der i budgettets artikel 969 opført en garanti 
for EIB-lån til tredjelande. 
166 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
OVERSIGT OVER DE 
REGNSKABSMÆSSIGE OPLYSNINGER 
11.5. I tabel 11.1 og 11.2 gives en oversigt over de 
forskellige låneinstrumenter samt udviklingen i långiv­
ningen og lånoptagelsen i regnskabsåret 1987 (}). 
BEMÆRKNINGER OM STATUS OG 
RESULTATOPGØRELSE FOR NIC- OG 
EURATOM-LÅN 
11.6. Retten har revideret status pr. 31. december 1987 
for NIC- og Euratom-lånene samt resultatopgørelserne 
for de to låneinstrumenter for regnskabsåret 1987. 
Regnskabsforvaltningen gav ikke anledning til særlige 
bemærkninger. 
AFTALE OM REVISION I 
MEDLEMSSTATERNE AF NIC-LÅN 
11.7. Spørgsmålet om fastlæggelse af regler for Rettens 
gennemførelse af revision på stedet af NIC-lån har siden 
1984 været genstand for forhandlinger mellem Kommis­
sionen og Retten. 
11.8. Retten gennemførte i 1985 og 1986, efter først at 
have underrettet Kommissionen og EIB herom, selvstæn­
dige revisionsbesøg i Italien og Grækenland vedrørende 
de foranstaltninger, som statslige organer havde iværksat 
inden for rammerne af NIC-jordskælvslånene (2). Det 
blev konstateret, at EIB i medfør af kontraktbestemmel­
sen om revision af projekterne havde henvendt sig til 
låntagerne; dette medførte, at låntagerne i første omgang 
nægtede at lade sig underkaste Rettens revision. Først da 
Retten havde forklaret, at der i det foreliggende tilfælde 
var tale om rentegodtgørelser over EF's almindelige 
budget og om fællesskabslån — for hvilke der var optaget 
en garanti i dette budget — som Retten i medfør af EØF-
Traktatens artikel 206a og 206b skal revidere, kunne 
denne revision gennemføres i begge medlemsstaterne. 
11.9. Efter at have afsluttet sine revisionsbesøg i Italien 
og Grækenland har Retten igennem et helt år undladt at 
gennemføre yderligere selvstændige revisionsbesøg for at 
undgå en gentagelse af den oven for omtalte situation i en 
medlemsstat og for som et led i en aftale med Kommissio-
C1) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. nen at få fastlagt regler for gennemførelsen af fremtidige 
revisionsbesøg af denne art. 
11.10. Da Kommissionen ikke i løbet af et år har været i 
stand til at fremkomme med en tilfredsstillende løsning, 
og da Retten på et så vigtigt område som EF's 
lånoptagelses- og långivningstransaktioner ikke til 
stadighed kan renoncere på sin ubestridte ret til at 
gennemføre revision og skal opfylde sine revisionsforplig-
telser især over for budgetmyndigheden, besluttede 
Retten i andet halvår af 1987 som led i sit arbejdsprogram 
at gennemføre en række yderligere selvstændige revisions­
besøg. Til dette formål udvalgtes virksomheder i to 
medlemsstater, der havde modtaget såvel EKSF- som 
NIC-midler fra De Europæiske Fællesskaber. Meddelel­
sen om disse revisionsbesøg, der fandt sted i 1987, blev i 
henhold til EKSF-proceduren givet via Kommissionen. 
11.11. Rettens revisionshold, hvortil også hørte en 
repræsentant for Kommissionen, således som det er 
praksis under EKSF-proceduren, blev i begge tilfælde 
forment adgang til NIC-akterne, da virksomhederne ikke 
havde en revisionstilladelse fra EIB for Rettens revisions-
hold. Virksomhederne beklagede udtrykkeligt dette 
standpunkt, som de gav udtryk for i forståelse med EIB, 
så meget mere som der i forbindelse med praktisk talt 
identiske långivningstransaktioner inden for EKSF-
området, hvor EIB imidlertid ikke optræder som 
Kommissionens bankmandatar, ikke fandtes begræns­
ninger hvad angår revisionen. 
11.12. Som omtalt i årsberetningen for regnskabsåret 
1986 (3) har Kommissionen efter vedtagelsen af afgørel­
sen af 9. marts 1987 (4) om NIC IV — efter en henvendelse 
fra Retten — på ny erklæret, at den på ingen måde har 
ændret sit standpunkt, hvorefter de midler, EIB forvalter i 
henhold til en bemyndigelse fra Kommissionen, er 
underlagt Rettens eksterne revision i medfør af EØF-
Traktatens artikel 206a og 206b og finansforordningen. 
Retten opfordrede Kommissionen til at få sin mandatar, 
dvs. EIB, til at acceptere dette. 
11.13. Selv om det rent retligt udelukkende tilkommer 
Retten i sidste instans at afgøre, hvordan den skal 
gennemføre revision på stedet, har den i denne forbindel­
se i tilknytning til den aftale mellem Kommissionen og 
Retten om revision på stedet inden for EKSF-området, 
der i årevis har været anvendt til alle involverede 
institutioners tilfredshed, fremlagt et kompromisforslag. 
Det centrale punkt i dette kompromisforslag er følgende: 
Revisionsretten reviderer de dokumenter, som Kommis-
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 167 
Tabel 11.1 — De væsentligste kendetegn ved de ordninger, der er iværksat i forbindelse 
med NIC-, Euratom-, betalingsbalance-, EKSF- og EIB-lån pr. 31. december 1987 
Låneord­
ning 
NIC 
NIC 
jord­
skælv 
EIB-
jord-
skælv 
Euratom 
Beta­
lingsba­
lancelån 
EIB 
EKSF Rets­
grundlag 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
art. 130; EIB's 
vedtægter 
Rådets 
afgørelser; 
EF-budgettet 
Euratom-
Traktatens 
artikel 172; 
Rådets afgø­
relser ; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets for­
ordning ; 
EF-budgettet 
EØF-Traktatens 
artikel 129 
og 130 og 
EIB's vedtægter 
EØF-Traktatens 
artikel 235; 
Rådets 
afgørelse; 
EF-budgettet 
EKSF-Traktatens 
artikel 54 
og 56 Lånekilde 
Fællesskabslån 
optaget på kapital­
markedet 
af Kommis­
sionen 
Kommissionens 
budgetbevil­
linger 
Kommissionens 
budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån 
optaget på kapital­
markedet af 
Kommissionen 
Kommissionens 
budgetbevil­
linger 
Kommissionens 
budgetbevil­
linger 
EIB's egne 
midler 
Kommissionens 
budgetbevil­
linger 
Fællesskabs­
lån optaget 
på kapital­
markedet af 
Kommissionen 
Kommissionens 
budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån 
optaget 
pa kapital­
markedet af 
Kommissionen 
Kommissionens 
budgetbevil­
linger 
EIB's egne 
midler 
Kommissionens 
budgetbevil­
linger 
Fællesskabslån 
optaget 
pa kapital­
markedet af 
Kommissionen 
EKSF's aktions-
budget Interventions­
type 
Lån 
Garanti over 
budgettet 
Tilskud i form 
af rentegodt­
gørelse 
Lån 
Garanti over 
budgettet 
Tilskud i form 
af rentegodt­
gørelse 
Lån 
Tilskud i form 
af rentegodt­
gørelse 
Lån 
Garanti over 
budgettet 
Lån 
Garanti over 
budgettet 
Lån 
Tilskud i form 
af rentegodt­
gørelse 
Lån 
Tilskud i form 
af rentegodtgørelse Forvaltningsordning 
Kommissionen træffer be­
slutning om projekternes lå­
neberettigelse; Lånene ydes 
og forvaltes af EIB i egen­
skab af Kommissionens 
mandater og for dennes risi­
ko 
Ydet af Kommissionen og 
udbetalt via EIB 
Kommissionen træffer be­
slutning om projekternes lå­
neberettigelse; Lånene ydes 
og forvaltes af EIB i egen­
skab af Kommissionens 
mandatar og for dennes risi­
ko 
Ydet i henhold til Kommis­
sionens beslutning om låne­
berettigelse og udbetalt via 
EIB 
Udtalelse fra Kommissionen 
EIB's autonomi 
Ydet i henhold til udtalelse 
fra Kommissionen, udbetalt 
via EIB 
Lånene ydes af Kommissio­
nen og forvaltes af EIB i 
henhold til mandat fra 
Kommissionen 
Rådet træffer afgørelse om 
ydelse af lånet; FECOM 
træffer de nødvendige foran­
staltninger med henblik på 
at varetage forvaltningen af 
lånene 
Udtalelse fra Kommissionen 
EIB's autonomi 
Ydet af Kommissionen og 
udbetalt via EIB 
Ydet og forvaltet af Kom­
missionen 
Ydet og forvaltet af Kom­
missionen Beløb i 
mio ECU 
5 650 (') 
p.m. 
1 000 (2) 
1 000 (3) 
80(3) 
100 (4) 
p.m. 
170 
1 000 (3) 
80(3) 
100 (4) 100 
3 000(0 
p.m. 
8 000(0 
p.m. 
36 456 (5) 
1 000 (2) 
6 768 (6) 
170 
p.a. Kontrolbestemmelser 
Revideres af Retten på 
grundlag af regnskabsbilag 
og ved undersøgelser på ste­
det (EØF-Traktatens artikel 
206 og 206a; finansforord­
ningen) 
Revideres af Retten på 
grundlag af regnskabsbilag 
og ved undersøgelser på ste­
det (EØF-Traktatens artikel 
206 og 206a; finansforord­
ningen) 
Revideres ikke af Retten 
Revideres af Retten på 
grundlag af regnskabsbilag 
og ved undersøgelser på ste­
det (EØF-Traktatens artikel 
206 og 206a; finansforord­
ningen) 
Revideres af Retten på 
grundlag af regnskabsbilag 
og ved undersøgelser på ste­
det (Euratom-Traktatens ar­
tikel 180 og 180a) 
Revideres af Reten på grund­
lag af regnskabsbilag og ved 
undersøgelser på stedet 
(EØF-Traktatens artikel 206 
og 206a) 
Revideres ikke af Retten 
Revideres af Retten på 
grundlag af regnskabsbilag 
og ved undersøgelser på ste­
det (EØF-Traktatens artikel 
206 og 206a; finansforord­
ningen) 
Revideres af Retten på 
grundlag af regnskabsbilag 
og ved undersøgelser på ste­
det (EKSF-Traktatens artikel 
78e og 0 
(') Låneramme fastsat af Rådet. 
(2) Rentegodtgørelse i forbindelse med NIC- og EIB-lån til projekter i Irland og Italien, højst 1 000 mio ECU. Låneramme fastsat af Rådet gældende for 
NIC- og EIB-lån. 
(3) Låneramme fastsat af Rådet, der finder anvendelse for foranstaltningen i sin helhed, og som derfor gælder for NIC- og EIB-lån. 
(4) Kommissionens forslag af 23.12.1987, dok. KOM(87) 727 endelig udg. 
(5) Løbende lån inkl. 750 mio ECU af Bankens egne midler inden for rammerne af NIC IV. 
(6) Løbende lån. 
168 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Tabel 11.2 — Udviklingen i långivningen og lånoptagelsen i regnskabsåret 1987 
(mio ECU) 
Låneinstrument 
Långivning: 
— NIC-lån 
— Euratom-lån 
— Betalingsbalancelån 
— EKSF-lån(2) 
Långivning i alt 
Lånoptagelse: 
— NIC-lån 
— Euratom-lån 
— Betalingsbalancelån 
— EKSF-lån(2) 
Lånoptagelse i alt Løbende lån pr. 31.12.1986 
Til 
ECU-kursen 
pr. 
31.12.1986 
(1) Til 
ECU-kursen 
pr. 
31.12.1987 
(2) 
4 993,5 4 898,6 
2 398,2 2 385,9 
1 890,0 1 715,3 
7 001,6 6 885,7 
16 283,3 15 885,5 
5 202,2 5 062,7 
2 412,3 2 171,2 
1 890,0 1 715,3 
6 761,3 6 532,2 
16 265,8 15 481,4 Transaktioner i 19870 
Nye udlån, 
hhv. nye 
lånoptagelser 
(3) Tilbagebetaling, 
hhv. 
afdragsbetaling 
(4) 
303.2 331,9 
313,7 326,6 
859,9 348,5 
969.3 1 086,9 
2 446,1 2 093,9 
611,3(3) 444,5 
853,4(4) 524,7 
859,9 348,5 
1 487,0(5) 1 330,4 
3 811,6 2 648,1 pr. 
31.12.1987 
0) 
(5) = (2)+ (3)-(4) 
4 869,9 
2 373,0 
2 226,7 
6 768,1 
16 237,7 
5 229,5 
2 499,9 
2 226,7 
6 688,8 
16 644,9 
(') Til ECU-kursen pr. 31.12.1987. 
(2) Jf. Rettens særskilte årsberetning. 
(3) Heraf 211,2 mio ECU til refinansiering. 
(4) Heraf 307,9 mio ECU til refinansiering. 
(5) Heraf 342,6 mio ECU til refinansiering. 
sionen tilstiller den (herunder dokumenter fra EIB 
fremsendt via Kommissionen). Retten meddeler Kom­
missionen, i forbindelse med hvilke projekter den ønsker 
revision på stedet gennemført. Kommissionen anmoder 
EIB's Revisionsudvalg om at gennemføre denne revision 
på stedet. EIB's Revisionsudvalg efterkommer disse 
revisionsanmodninger. På Rettens anmodning deltager 
en repræsentant for Revisionsretten i denne revision. 
Revisionsudvalgets revisionsbemærkninger meddeles 
Retten via Kommissionen. 
11.14. Mod Rettens forventning er det endnu ikke 
lykkedes Kommissionen at formå sin bankmandatar, 
dvs. EIB, til at acceptere dette ellers meget vidtgående 
kompromisforslag. fradrag for eventuelle lån fra EIB af Bankens egne midler 
— til genopbygning af de områder i Grækenland, der blev 
ramt af jordskælvene i september 1986. 
11.16. For kontrollen med gennemførelsen af de i 
afgørelsen omhandlede transaktioner, herunder kon­
trollen med de foreslåede særlige lån med rentegodtgørel­
se, gælder bestemmelserne i artikel 10 i afgørelse 87/182/ 
EØF (4), der forbliver uændret, og hvis ordlyd er som 
følger: »Finanskontrollen og revisionen af Kommissio­
nens regnskaber foretages i overensstemmelse med 
finansforordningen vedrørende De Europæiske Fælles­
skabers almindelige budget. Udlånstransaktionerne og 
forvaltningen af de likvide midler er undergivet de 
kontrol- og dechargeprocedurer, der ifølge Bankens 
vedtægter gælder for alle dens transaktioner, og udeluk­
kende disse procedurer.« 
11.15. Kommissionen forelagde den 23. december 1987 
et forslag til Rådets afgørelse om ændring af artikel 1 og 
artikel 2 i Rådets afgørelse 87/182/EØF af 9. marts 
1987 (5), hvorefter Kommissionen bemyndiges til undta­
gelsesvis inden for rammerne af NIC at yde lån med 
rentegodtgørelse indtil et beløb på 100 mio ECU — efter 11.17. I betragtning af at retstilstanden ikke i mellemti­
den blev omtvistet, bekræftede Kommissionen på ny den 
25. april 1988, således som den tidligere havde gjort det i 
tilknytning til vedtagelsen af NIC-IV-afgørelsen af 9. 
marts 1987 (4), at ordlyden i afgørelsens artikel 10 ikke 
kan fortolkes som en indskrænkning af Rettens revisions­
beføjelser. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 169 
11.18. Retten er af den opfattelse, at det nu er bydende 
nødvendigt at finde en løsning, der er i overensstemmelse 
med EF-Traktaterne. Da det ubestridt er Kommissionens 
opgave at sikre, at EF-Traktaterne finder anvendelse på 
et så vigtigt område som Fællesskabernes lånoptagelses-
og långivningstransaktioner, skal Retten indtrængende 
henstille til Kommissionen, at den træffer de nødvendige 
foranstaltninger, især over for sin bankmandatar, dvs. 
EIB. 
11.19. Retten har i denne forbindelse med interesse 
noteret sig opfordringen fra EIB's Styrelsesråd til 
Kommissionen til på grundlag af den gældende retstil­
stand at fremkomme med løsningsforslag. EIB tilkende­
giver hermed, at den har til hensigt at bidrage til et 
konstruktivt samarbejde. Ministerrådet refererer udtryk­
keligt hertil i sin henstilling af 7. marts 1988 om 
meddelelse af decharge for regnskabsåret 1986. Det er 
ikke nødvendigt på dette sted på ny at understrege 
Europa-Parlamentets interesse i dette spørgsmål. 
BEMÆRKNINGER OM LOVLIGHEDEN OG 
DEN ØKONOMISKE FORVALTNING 
NIC's likvide midler 
11.20. Det synes hensigtsmæssigt igen kort at gøre rede 
for, hvordan NIC's likvide midler forvaltes. Oprindelig 
var alle lånoptagelses- og långivningsaktioner inden for 
rammerne af NIC »back to back«-transaktioner. Lånene 
blev optaget i forhold til de modtagne låneansøgninger. 
Til et optaget lån svarede der således et enkelt eller ganske 
få udlån i samme valuta, og betingelserne med hensyn til 
rentesatser og løbetid var sådan, at der til sidst kunne 
opnås balance. 
11.21. Udvidelsen af kredsen af potentielle låntagere til 
også at omfatte små og mellemstore virksomheder førte 
til, at Kommissionen fra 1982 gik bort fra at anvende 
»back to back«-transaktioner for at kunne behandle 
låneansøgninger mere fleksibelt. Der blev derfor oprettet 
en finansieringsreserve i form af NIC's likvide midler. 
Kommissionen optager lån i overensstemmelse med 
Rådets afgørelser og på grundlag af de behovsanalyser, 
som Kommissionen og EIB udarbejder i fællesskab; 
Kommissionen stiller disse lån til rådighed for EIB, som derefter med Kommissionens samtykke og alt efter 
låneansøgningerne udbetaler lånene til låntagerne. Inden 
for rammerne af NIC's likvide midler kan mange udlån 
svare til ét optaget lån, og omvendt kan ét udlån i én 
valuta eller en kurv af valutaer være finansieret af dele af 
flere optagne lån. 
11.22. Da finansieringsreserven i form af NIC's likvide 
midler blev oprettet, blev reglerne for forvaltningen heraf 
og de to deltagende parters gensidige forpligtelser 
nedfældet i en samarbejdsaftale mellem Kommissionen 
og EIB. Samtlige de likviditetsbevægelser, der er forbun­
det med lånoptagelse og långivning inden for rammerne 
af NIC's likvide midler, foregår via konti i EIB i 
Kommissionens navn, de såkaldte transaktionsskonti. 
Indtil indgåelsen af den seneste samarbejdsaftale, der 
trådte i kraft den 1. april 1987, svarede EIB rente af 
kreditsaldi, mens Kommissionen omvendt skulle svare 
rente til EIB af eventuelle debetsaldi. Kommissionen var 
alene ansvarlig for det endelige resultat af lånoptagelsen 
og långivningen inden for rammerne af NIC's likvide 
midler. 
11.23. Retten havde i årsberetningerne for 1983 og 1984 
advaret Kommissionen om de risici, der er forbundet med 
denne finansieringsreserve (6): 
(a) De rentesatser, som EIB anvendte for transaktions-
kontiene, der som regel udviste positive saldi, var 
lavere end rentesatserne for de lån, som Kommissio­
nen havde optaget. Denne renteforskel påførte 
Kommissionen omkostninger, der dog som følge af 
Rettens bemærkninger er blevet nedbragt i de seneste 
regnskabsår (7). 
(b) Det fremgår af oplysninger fra EIB, at lånene ydes til 
rentesatser, der svarer til den kapitalmarkedsrente, 
der er gældende på tidspunktet for ydelsen af lånet. 
Disse satser kan afvige fra satserne for de lån, 
Kommissionen har optaget, hvis markedet har 
ændret sig i tidsrummet mellem de to transaktioner. 
(c) Udlånene og de modsvarende optagne lån har kun 
sjældent samme løbetid, og kun i få tilfælde lyder de 
på den eller de samme valutaer. 
11.24. Da der ved en kombination af disse faktorer 
udmærket kan blive tale om potentielle tab og/eller 
gevinster, bør der efter Rettens opfattelse foretages 
regelmæssige undersøgelser af likviditetsbevægelserne i 
forbindelse med långivning og lånoptagelse, således at det 
til enhver tid er muligt at vurdere, om der generelt er 
ligevægt mellem lånoptagelses- og långivningsaktioner-
ne (8). 
170 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
11.25. Foranlediget af Rettens bemærkninger har 
Kommissionen og EIB indgået en ny aftale, der trådte i 
kraft den 1. april 1987; denne aftale medfører betydelige 
ændringer i henholdsvis Kommissionens og EIB's 
rettigheder og pligter i forbindelse med NIC's likvide 
midler. Som hidtil vil EIB også fremover gennemføre 
udlånstransaktioner i Fællesskabets navn og for dettes 
regning og risiko. Hvad imidlertid angår resultatet af 
likviditetsforvaltningen, som hænger sammen med 
likviditetsbevægelserne i forbindelse med långivningen og 
lånoptagelsen, har EIB et større ansvar end det, der 
normalt tilkommer en almindelig mandatar. Det er i den 
nye samarbejdsaftales artikel 4 fastsat, at Banken under 
iagttagelse af de grundlæggende beslutninger overtager 
ansvaret for likviditetsforvaltningen, idet den tager 
eventuel vinding og tab heraf og dækningen af perioden 
mellem lånoptagelsens og långivningens terminer på sin 
regning. 
11.26. I henhold til den nye aftale skal transaktions-
kontiene på denne måde, for så vidt angår nettoafkastet 
af ethvert optaget lån og dettes anvendelse, afsluttes med 
nulsaldo uden vinding eller tab for fællesskabsbudgettet, 
undtagen i tilfælde, hvor udlån misligholdes, og hvor 
garanterne ikke overholder deres forpligtelser. Indtil det 
endelige resultat foreligger, bogfører Kommissionen 
årsresultatet for alle aktiviteter inden for rammerne af 
NIC's likvide midler på debet- eller kreditsiden på en 
reguleringskonto, som Kommissionen selv fører. 
11.27. Selv om denne nye aftale ganske vist imødekom­
mer ønsket om at udelukke enhver risiko for, at 
Kommissionen pådrager sig et eventuelt tab i forbindelse 
med aktiviteterne inden for rammerne af NIC's likvide 
midler (9) — et ønske, som Retten har givet udtryk for i de 
foregående beretninger — giver aftalen ikke desto mindre 
anledning til en række bemærkninger. 
11.28. Det bør allerførst understreges, at selv om EIB i 
henhold til den nye aftale overtager ansvaret for 
administrationen af de likvide midler inden for rammerne 
af NIC's likvide midler, betyder dette på ingen måde, at 
Banken påtager sig de samme risici, som Kommissionen 
tidligere bar i henhold til den gamle aftale. De risici, som 
Kommissionen bar, var nemlig en naturlig følge af 
systemet i dets tidligere udformning. De nye betingelser er 
derimod helt anderledes. EIB vil kunne administrere 
NIC's likvide midler som led i den samlede administra­
tion af Bankens midler i overensstemmelse med de af 
enhver anden bank anvendte gængse fremgangsmåder og 
principper for en forsvarlig økonomisk forvaltning, og 
Bankens administration lettes oven i købet ved, at 
Kommissionen stiller optagne lån til rådighed for denne. 
Da EIB's forvaltning af NIC's likvide midler ikke er 
underlagt de samme restriktive bestemmelser og begræns­
ninger, som tidligere gjaldt for Kommissionen, burde den 
ved korrekt gennemførelse ikke være behæftet med de 
samme risici for EIB som dem, Kommissionen tidligere 
var udsat for. 11.29. I henhold til den nye aftale skal EIB i forbindelse 
med administrationen af transaktionskontiene påse, at 
det endelige resultat udviser ligevægt. I aftalen er det også 
fastsat, at eventuelle positive eller negative saldi på disse 
konti ikke skal forrentes. For overhovedet at have værdi 
skulle beregningen af resultaterne for transaktions-
kontiene omfatte de renter, som EIB får på investerede 
restbeløb af optagne lån, der af Kommissionen stilles til 
rådighed for Banken i perioder, hvor disse restbeløb 
endnu ikke er afsat til udlån. Bestræbelserne for at opnå et 
endeligt resultat, der udviser ligevægt for transaktions-
kontiene, uden at der tages hensyn til dette afkast, kunne 
eventuelt føre til fastsættelse af unødigt høje rentesatser 
for udlånene. 
11.30. Med den nye aftale begrænses Kommissionens 
mulighed for at førtidsindfri optagne lån, idet dette 
kræver EIB's samtykke. Denne begrænsning bør dog ikke 
føre til, at de endelige låntagere af den grund ikke 
kommer til at nyde godt af de positive virkninger, som 
førtidsindfrielse har, når førtidsindfrielse som følge af en 
positiv udvikling på kapitalmarkedet muliggør en gradvis 
nedsættelse af rentesatserne for de lånebeløb, der er ydet 
de endelige låntagere. 
11.31. Selv om ansvaret for forvaltningen af og 
resultaterne i forbindelse med NIC's likvide midler er 
overdraget til EIB, bestrider Kommissionen fortsat de 
forvaltningsopgaver, der er forbundet med optagelse og 
administration af lån. Kommissionen får i henhold til den 
nye aftale, hvori det er fastsat, at det endelige resultat for 
transaktionerne inden for rammerne af NIC's likvide 
midler henhører under EIB's ansvarsområde, større 
kompetence med hensyn til opgaverne i forbindelse med 
forvaltningen af optagne lån. EIB og Kommissionen bør 
tage dette i betragtning og bør som kompensation herfor 
overveje at sænke den forvaltningsprovision, som EIB 
opkræver i forbindelse med forvaltningen af Euratom- og 
NIC-udlån, med undtagelse af udlån hidrørende fra 
finansieringsreserven. 
Den Europæiske Investeringsbanks 
forvaltningprovisioner 
11.32. Retten henstillede i sin årsberetning for regn­
skabsåret 1984 (10) til Kommissionen, at den anmodede 
EIB om at stille en årsoversigt over de omkostninger og 
indtægter, der er forbundet med NIC- og Euratom-
lånene, til rådighed, således at Retten har mulighed for at 
efterprøve, om EIB's forvaltningsprovisioner svarer til de 
faktiske omkostninger. Retten kritiserede i årsberet­
ningen for regnskabsåret 1986 (n) størrelsen af de 
forvaltningsprovisioner, EIB har opkrævet i forbindelse 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 171 
med NIC- og Euratom-lånene. Det bør fortsat overvejes 
at indføre en gradueret provisionsordning, der tager 
højde for de administrationsomkostninger, der er forbun­
det med de forskellige lånetyper. I betragtning af Europa-
Parlamentets (12) og Rådets udtrykkelige stillingtagen i 
dette spørgsmål — sidstnævntes den 7. marts 1988 i 
forbindelse med dechargeproceduren for regnskabsåret 
1986 — gør Retten på ny opmærksom på spørgsmålet og opfordrer Kommissionen til at stille et nøjagtigt talmate­
riale til rådighed, således at Retten kan vurdere berettigel­
sen af de administrationsomkostninger, som EIB har ført 
i regning. Dette er så meget mere påkrævet, som 
Kommissionen i sin egenskab af mandant allerede selv 
burde have truffet de nødvendige foranstaltninger. 
Kommissionen har endnu ikke efterkommet denne 
opfordring. 
(0 
(2) 
(3) 
(4) 
(5) 
(6) 
(7) Jf. også Rettens årsberetning om EKSF. 
Rettens årsberetning for regnskabsåret 1985, EFT C 321 af 
15.12.1986, punkt 12.14 og årsberetningen for regnskabs­
året, EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 14.31. 
EFT C 336 af 15.12.1987, punkt 14.29. 
Rådets afgørelse 87/182/EØF af 9.3.1987, EFT L 71 af 
14.3.1987. 
Dok. KOM(87) 727 endelig udg., EFT C 20 af 26.1.1988. 
Rettens årsberetning for regnskabsåret 1983, EFT C 348 af 
31.12.1984, punkt 14.18-14.25 og årsberetningen for 
regnskabsåret 1984, EFT C 326 af 16.12.1985, punkt 14.15-
14.19. 
Rettens årsberetning for regnskabsåret 1983, punkt 14.23(a) 
og (b), punkt 14.15-14.16 i årsberetningen for 1984 og punkt 
12.15 i årsberetningen for 1985. (8) Rettens årsberetning for regnskabsåret 1983, punkt 14.24-
14.25. 
(9) Rettens årsberetning for regnskabsåret 1984, punkt 14.19. 
(10) Rettens årsberetning for regnskabsåret 1984, punkt 14.23. 
(u) Rettens årsberetning for regnskabsåret 1986, punkt 14.24. 
(12) Europa-Parlamentets beslutning af 18.4.1986; EFT L 150 af 
4.6.1986. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 173 
ANDEN DEL 
De Europæiske Udviklingsfonde 
INDHOLD Punkt 
Indledning 1 — 2 
Bemærkninger vedrørende den økonomiske forvaltning 3 — 21 
Den finansielle gennemførelse af projekterne 5— 13 
Særlige vilkår for bygge- og anlægskontrakter 6 — 9 
Forpligtelser og betalinger 10— 12 
Bogføring 13 
Forvaltning af likvide midler 14— 19 
Indkaldelse af bidrag 15 
Konti i finansforvaltningerne 16 
Bankkonti i Europa 17— 19 
Stabilisering af eksportindtægterne 20 — 21 
Bemærkninger vedrørende mikroprojekter 22 — 75 
Retsgrundlag og gennemførelsesbestemmelser 25 — 32 
Den generelle ramme for mikroprojekterne og disses anvendelses­
område 25 — 26 
Udvælgelseskriterier for mikroprojekter 27 — 30 
Kommissionens delegeredes rolle 31 — 32 
Forundersøgelse af mikroprojekterne 33 — 55 
Uddelegering af ansvaret for godkendelse af projekterne 33 — 37 
Eksistensen af et reelt og højt prioriteret behov på lokalt niveau 38 — 42 
Garantien for lokalsamfundets aktive deltagelse 43 — 46 
Mikroprojekternes levedygtighed 47 — 55 
Iværksættelse og opfølgning af mikroprojekterne 56 — 71 
De nationale myndigheders rolle 56 — 58 
Udgifterne til faglig bistand og mikroprojekternes supplementseffekt 59 — 64 
Den finansielle gennemførelse af mikroprojekterne 65 — 66 
Evaluering og opfølgning af mikroprojekterne 67 — 71 
Afsluttende bemærkninger 72 — 75 
Bemærkninger vedrørende katastrofebistanden 76— 112 
Forundersøgelsen i forbindelse med bistanden 81 — 86 
Gennemførelsen af bistanden 87 — 98 
Gennemførelsesfristerne 87 — 92 
Opfyldelse af målsætningerne 93 — 95 
Koordinering mellem de forskellige involverede parter 96 — 98 
Kontrol med og opfølgning af katastrofebistanden 99— 110 
Kontrol med og opfølgning af forvaltningen 99 — 105 
Kontrol med betalingerne 106— 107 
Afslutning af regnskaberne vedrørende projekterne og udnyttelse af de 
resterende bevillinger 108— 110 
Den Tredje Lomé-Konvention 111 
Afsluttende bemærkning 112 
174 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
INDLEDNING årsberetning gives der en detaljeret oversigt over de to 
sidste fonde. 
1. De Europæiske Udviklingsfonde (EUF) er hovedin­
strumentet i den samarbejdspolitik, som Det Europæiske 
Økonomiske Fællesskab (EØF) fører med 66 udviklings­
lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-staterne). 
Bevillingerne til de enkelte udviklingsfonde er ikke opført 
på De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, 
men finansieres af bidrag fra medlemsstaterne i henhold 
til en særlig fordelingsnøgle. Forvaltningen af hver 
udviklingsfond er underlagt bestemmelserne i en særlig 
finansforordning. Den finansielle gennemførelse af projekterne 
5. Rettens gennemgang af EUF's bygge- og anlægskon­
trakter, dens øvrige forpligtelser, dens betalinger og 
regnskaber for 1987 har afsløret visse mangler, hvad 
angår Kommissionens opfølgning af den finansielle 
gennemførelse af projekterne, bl.a. de mangler, der står 
omtalt i de følgende punkter. 
2. De følgende bemærkninger omhandler først den 
økonomiske forvaltning af udviklingsfondene. Derefter 
foretages der en kritisk gennemgang af mikroprojekterne 
og katastrofebistanden. 
BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE DEN 
ØKONOMISKE FORVALTNING Særlige vilkår for bygge- og anlægskontrakter 
6. Kommissionen går med til at finansiere bygge- og 
anlægskontrakter, der indeholder særlige vilkår vedrø­
rende dels betalingsvalutaen, dels prisændringer; dette 
medfører, at entreprenørerne eventuelt kan skaffe sig 
uretmæssige gevinster, når den valuta, der gælder for 
kontrakten, devalueres i forhold til ECU (jf. punkt 21 i 
anden del af årsberetningen for regnskabsåret 1986). 
3. Den 3. Europæiske Udviklingsfond (EUF) blev 
endelig afsluttet i 1987, og de sidste restbeløb er blevet 
overført til den 5. EUF. 
4. I tabel 1 gives der en oversigt pr. 31. december 1987 
over 3., 4., 5. og 6. EUF; i anden del af bilag III til denne 7. Retten har undersøgt 24 bygge- og anlægskontrakter, 
der blev udbudt i 1986 og 1987, til en samlet værdi af ca. 
130 mio ECU. Elleve af disse kontrakter, der tilsammen 
beløb sig til 100 mio ECU, indeholdt bestemmelser, som 
kan føre til, at EUF afkræves alt for store kompensa-
Tabel 1 — Udnyttelsen af 3.,4., 5. og 6. EUF pr. 31. december 1987 
(mio ECU) 
De disponible midler og 
deres udnyttelse 
Udbetalinger: 
— før 1987 
•— i 1987 
I alt udbetalt 
Endnu ikke udbetalt: 
— forpligtelser er indgået 
— forpligtelser er ikke indgået 
Tildeling 
Diverse indtægter: 
— før 1987 
— i 198-7 
Disponible midler i alt 3. EUF 
Yaoundé II 
(udløbet i 
1976) 
885,1 
2,2 
887,3 
— 
887,3 
— 
887,3 4. EUF 
Lomé I 
(udløbet i 
1980) 
2 890,4 
70,2 
2 960,6 
229,9 
173,3 
56,6 
3 190,5 
6,1 
3 196,6 5. EUF 
Lomé II 
(udløbet i 
1986) 
2 658,9 
412,9 
3 071,8 
1 653,0 
1 382,9 
270,1 
4 724,8 
189,7 
15,2 
4 929,7 6. EUF 
Lomé III 
(udløbet i 
1990) 
116,7 
352,6 
469,3 
7 030,7 
1 798,2 
5 232,5 
7 500,0 
11,7 
7 511,7 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 175 
tioner for prisændringer, når disse skyldes en devaluering. 
Da beløbene i en væsentlig del af bygge- og anlægskon­
trakterne er udtrykt i europæiske valutaer til en kurs, der 
var fastsat på et tidspunkt, der lå forud for afgivelsen af 
tilbuddet, er det kun den del af kontraktbeløbet, der er 
udtrykt i lokal valuta, der burde gøres til genstand for en 
ændring. 
8. Derudover er der store afvigelser i kontrakterne med 
hensyn til fastsættelse af en mindste procentsats for 
prisændringer, hvorunder der ikke skal betales nogen 
form for kompensation; der er forskelle på fra 10 % af 
kontraktbeløbet til en fuldstændig udeladelse af en sådan 
nedre grænse. På samme måde er der forskelle i 
beregningsgrundlaget for den kompensation, der skal 
betales; det går lige fra anvendelsen af vilkårlige metoder 
baseret på lokale prisindeks til refusion på basis af 
regnskabsbilag for de ekstra omkostninger, som entrepre­
nøren reelt har haft. 
9. Da alle AVS-landenes valutaer på nær dem, der er 
bundet til den franske franc, ofte falder hurtigt i værdi, er 
de finansielle konsekvenser af de ovennævnte mangler 
betydelige, og det haster med at vedtage retningslinjer 
vedrørende de kontraktlige bestemmelser, i forbindelse 
med hvilke finansiering kan godkendes. 
Forpligtelser og betalinger 
10. Kommissionen finansierer kontrakterne og effek­
tuerer betalingerne først og fremmest på basis af de bilag, 
som delegationerne for de pågældende lande fremsender 
til Kommissionens tjenestegrene. Hverken den anvis-
ningsberettigede afdeling eller finansinspektøren sætter 
sig systematisk i stand til at undersøge, om finansforord­
ningen er overholdt, specielt om udgifterne er korrekte, 
og om den økonomiske forvaltning har været forsvarlig. 
Som eksempel kan nævnes, at selv om Retten har gjort sig 
store anstrengelser, har den ikke kunnet finde noget som 
helst spor af de særlige vilkår, der gælder for 8 ud af 32 
kontrakter, der har været genstand for internationalt 
udbud; Retten kan derfor slutte, at betalingerne vedrø­
rende disse kontrakter er blevet godkendt uden henvis­
ning til vilkårene indeholdt i kontrakten. For visse 
transaktioners vedkommende fandtes anvisningerne om 
ændring af kontraktprisen ikke i sagens akter, ligesom 
oprindelsesattesterne for leverancerne og kopierne af 
bankgarantierne også manglede. Betalinger på i alt 0,3 
mio ECU i forbindelse med en bygge- og anlægskontrakt 
er blevet anvist uden nogen som helst form for dokumen­
tation for beregningen af acontoudbetalingerne. I 
forbindelse med en betaling på 0,2 mio ECU manglede 
bilagene fuldstændigt. 
11. Nødvendigheden af, at den anvisningsberettigede 
afdeling foretager en streng kontrol, fremgår af visse 
transaktioner, som Retten har gennemgået, hvor princip­
perne om lovlighed, formel rigtighed og forsvarlig 
økonomisk forvaltning ikke er overholdt fuldt ud. Som 
eksempel på de mangler, Retten har konstateret, kan 
nævnes udbetalingen af et forskud, der overstiger 
forpligtelsen indgået i henhold til overslaget, acontobeta-linger, der overstiger de beløb, der er fastsat i kontrakter­
ne, samt overførsler af midler til forskudskasser, uden at 
der i overslagene er antydning af de regler, der skal følges 
ved kontrollen af de pågældende forskud. En indkøbs­
kontrakt er blevet finansieret, selv om den var udtrykt i en 
anden valuta end det afgivne tilbud, hvilket medførte, at 
EUF blev påført en ekstra udgift på 71 000 ECU. 
Endvidere er en kontrakt om en tjenesteydelse blevet 
betalt ti måneder efter, at arbejdet blev påbegyndt. 
12. Kommissionen bør sørge for, at der udarbejdes 
sagsakter for de enkelte projekter, indeholdende en 
fuldstændig dokumentation vedrørende begrundelsen for 
alle licitationsbeslutninger såvel som ethvert kontraktbi­
lag, der har økonomiske konsekvenser. Det er endvidere 
på sin plads at insistere på nødvendigheden af, at der 
fremlægges fyldestgørende dokumentation for enhver 
betaling. Personalet i den anvisningsberettigede afdeling 
bør have nærmere retningslinjer, der præciserer deres 
ansvar for kontrollen af, om de fremlagte bilag er 
fyldestgørende og korrekte. 
Bogføring 
13. Retten har bemærket, at visse mangler ved bogførin­
gen medvirker til at svække Kommissionens kontrol med 
EUF's finansielle gennemførelse: 
(a) talrige transaktioner, som den anvisningsberettigede 
afdeling ikke har kunnet udligne, står meget længe 
opført på interimskonti, undertiden i mere end fem 
år, 
(b) bogføringen af indtægtsordrer, der ikke er blevet 
gennemført i løbet af regnskabsåret, er ikke tilstræk­
kelig gennemskuelig; især er de ikke gennemførte 
indtægtsordrer ikke præcist identificeret, selv om 
regnskabsføreren i henhold til artikel 16 i finansfor­
ordningen for den 6. EUF overvåger og sikrer, at 
midlerne kommer ind, og underretter den anvisnings­
berettigede om eventuelle forsinkelser, 
(c) Kommissionens bogføring af banktransaktioner sker 
med store forsinkelser; med hensyn til posterne 
»igangværende overførsler« og »transaktioner, der 
skal udlignes« var saldobeløbenes sammensætning 
stadig ikke fastslået tre måneder efter regnskabsårets 
udløb, og likviditetssaldiene kan ikke uden videre 
sammenholdes med bankkontoudskrifterne, 
(d) opdelingen af ansvarsområderne inden for regn­
skabsførerens afdeling er ikke tilstrækkelig til at sikre 
EUF's tilgodehavender, 
(e) EUF's regnskaber omfatter 2,8 mio ECU i form af alt 
for store forpligtelsesbeløb i forbindelse med visse 
projekter med risikovillig kapital, hvor Den Europæi­
ske Investeringsbank (EIB) har reduceret den oprin­
delige finansiering. 
176 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Forvaltning af likvide midler 
14. I henhold til de interne aftaler og finansforordnin­
gerne, skal Kommissionen etablere et årligt overslag over 
hver enkelt EUF's likviditetsbehov og indkalde disse 
beløb fra medlemsstaterne, som lader beløbene kreditere 
en særlig konto oprettet i Kommissionens navn i deres 
egne finansforvaltninger. I 1987 fortsatte Kommissionen 
med at indkalde de bidrag, der endnu ikke var betalt i 
henhold til den 5. EUF, og anvendte dem delvis til at 
finansiere betalingerne under den 4. og den 6. EUF. 
Kassesaldiene har i 1987 varieret mellem 150 og 320 mio 
ECU, og de samlede betalinger beløb sig til 837,9 mio 
ECU. 
Indkaldelse af bidrag 
15. Der blev givet underretning om størrelsen af de 
kvartalsvise bidrag for regnskabsåret 1987 i december 
1986. Imidlertid blev syv bidrag indbetalt for sent, og for 
tretten bidrags vedkommende var der tale om et ukorrekt 
beløb. Disse regelstridige forhold kunne have været 
undgået, hvis Kommissionens tjenestegrene for hver 
enkelt medlemsstat havde fastsat størrelsen af den 
kvartalsvise rate, så snart den vekselkurs, der skulle 
anvendes, lå fast. 
Konti i finansforvaltningerne 
16. I artikel 4 i finansforordningen for den 5. EUF 
fastsættes det, at Kommissionen skal fordele sine 
tilgodehavender mellem de forskellige valutaer i overens­
stemmelse med det forhold, hvori medlemsstaternes 
valutaer indgår i ECU'en. Midlerne på disse konti i 
finansforvaltningerne er ikke blevet trukket på system­
atisk vis, hvilket har medført store skævheder i forde­
lingen af midlerne. I andet kvartal af 1987 blev for 
eksempel kun 40 % af Den Vesttyske Forbundsrepubliks 
bidrag trukket, mod 70 % af Frankrigs og Det Forenede 
Kongeriges bidrag og næsten 100 % af Italiens. Trækkene 
på kontoen i Irlands finansforvaltning har været særlig 
uregelmæssige, idet to af landets bidrag har henstået 
urørte i andet kvartal af 1987. 
Bankkonti i Europa 
17. Kommissionen råder over et overdrevent stort antal 
bankkonti i Europa, hvilket vanskeliggør forvaltningen 
af dens likvide midler. Der er ikke umiddelbart noget, 
som retfærdiggør, at Kommissionen har to konti i seks 
medlemsstater. To af disse konti har ikke været brugt i flere år, og de fire andre bruges kun lidt. Der har stået 
mindst 20 mio ECU på disse seks konti i regnskabsåret 
1987. 
18. Derimod er der ikke åbnet nogen særskilt bankkon­
to til anbringelse af bidragene til Stabex-overførslerne 
som fastsat i artikel 55 i finansforordningen for den 6. 
EUF. Stabex-overførslernes omfattende og uforudsige­
lige karakter er fortsat en hindring for, at der kan 
foretages systematiske træk af de indbetalte bidrag. 
19. Rentesatserne varierer for de forskellige bankkonti i 
ECU. Kommissionen bør forhandle sig frem til en 
ensartet rentesats f.eks. baseret på den daglige LIBOR-
rente, eller også bør den overveje, hvorvidt det er 
hensigtsmæssigt at opretholde en konto i de banker, der 
ikke kan tilbyde et konkurrencedygtigt afkast. 
Stabilisering af eksportindtægterne 
20. Ifølge artikel 160 i Den Tredje Lomé-Konvention 
har et modtagerland ret til en overførsel, der svarer til 
landets indtægtstab opgjort i ECU i forbindelse med dets 
eksport til EF eller for visse staters vedkommende i 
forbindelse med eksport til verdensmarkedet. Hvis 
landets valuta imidlertid er nedskrevet mere end 10 % i 
forhold til gennemsnitskurserne for de fire forudgående 
år, reduceres overførslen ved anvendelse af samme 
artikels stk. 4. I henhold til denne bestemmelse tages de 
afvigelser, der overstiger 10 %, ikke med i betragtning 
ved fastsættelsen af en omregningskurs for de nationale 
valutaer til ECU. Malawi, som har haft et tab på 14,2 mio 
ECU i sine eksportindtægter, har kun fået en overførsel 
på 2,4 mio ECU af den ene grund, at landets valuta er 
blevet gradvis nedskrevet. Gambia, Vestsamoa og Sudan 
har været udsat for en lignende reduktion af overførsels­
beløbet, og visse lande har mistet enhver ret til 
overførsler. Anvendelsen af ovennævnte bestemmelse har 
således medført, at stabiliseringsordningen for eksport­
indtægterne kun i begrænset grad opfylder sin målsæt­
ning, som er at medvirke til at opretholde visse staters 
købekraft. 
21. De meget kortfattede rapporter, Kommissionen 
modtager om anvendelsen af Stabex-overførslerne, er 
fortsat den væsentligste undtagelse fra det behov for 
detaljeret dokumentation for betalingerne, der gør sig 
gældende i forbindelse med alle andre aspekter af det 
finansielle samarbejde. Kommissionen bør udvide den 
praksis, som Sao Tome godkendte i 1987, hvorefter 
overførselsbeløbet udbetales direkte til leverandørerne på 
modtagerens vegne og for modtagerens regning; Kom­
missionen bør også tilskynde til, at man strengt overhol­
der den aftale, som er blevet stadfæstet gennem talrige 
indikativprogrammer undertegnet under Den Tredje 
Lomé-Konvention, angående udnyttelsen af counterpart-
midler som supplement til EUF's andre finansieringer. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 177 
BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE 
MIKROPROJEKTER jekter, der indtil nu er blevet vedtaget inden for rammerne 
af Den Tredje Lomé-Konvention, netop er påbegyndt, er 
det på nuværende tidspunkt ikke muligt ud fra det 
materiale, der er til rådighed, at foretage en bedømmelse 
heraf (i). 
22. I de første år var Fællesskabets udviklingshjælp 
præget af, at omfattende projekter, der især kom 
bymæssige områder til gode, helt tydeligt blev prioriteret 
højest. Med det formål mere konkret at kunne opfylde 
lokalsamfundenes behov har Lomé-Konventionerne 
indført et nyt instrument i samarbejdet mellem AVS-
staterne og Fællesskabet: mikroprojekterne. Mikropro-
jekter består af små projekter, som i højere grad er 
integreret i den økonomiske og sociale struktur, og som 
har til formål på lokalt plan at skabe betingelserne for en 
mere selvstændig udvikling for befolkningerne, direkte 
rettet mod befolkningerne selv. 
23. Under Den Første Lomé-Konvention finansierede 
EUF 71 årlige programmer for mikroprojekter (ca. 2 000 
projekter fremlagt af 35 AVS-stater), og over hundrede 
under Den Anden Lomé-Konvention (ca. 8 000 projekter 
fremlagt af 42 AVS-stater). Man kan endvidere konstate­
re, at der er sket en stigning i mikroprojekternes andel af 
EUF's bevillingsramme, hvilket er udtryk for en styrkelse 
af den rolle, som de tildeles i udviklingsprocessen. Tabel 2 
og 3 viser de beløb, der er afsat til mikroprojekter under 
de to første Lomé-Konventioner, og giver en oversigt 
over den finansielle gennemførelse af programmerne pr. 
30. september 1987. Retsgrundlag og gennemførelsesbestemmelser 
Den generelle ramme for mikroprojekterne og disses 
anvendelsesområde 
25. I henhold til Den Første Lomé-Konvention deltager 
EUF på forsøgsbasis og inden for et loft på 20 mio ECU i 
finansieringen af mikroprojekter. Den Anden Lomé-
Konvention stadfæster helt denne bistandsform, der 
derefter hører til de former for finansielt og fagligt 
samarbejde, der har bestået deres prøve, og den er følgelig 
ikke længere underkastet et samlet loft. Mikroprojekter­
nes andel af modtagerlandets indikativprogram begræn­
ses nu kun af landets kapacitet til at modtage denne form 
for hjælp, af landets behov og af dets prioriteringer. 
Desuden må EUF's deltagelse i hvert enkelt mikroprojekt 
ikke overstige 75 000 ECU under Den Første Lomé-
Konvention og 150 000 ECU under Den Anden Lomé-
Konvention (2). 
24. I de følgende bemærkninger gøres der status over 
programmerne for mikroprojekter og over mikroprojek­
terne under Den Første og Den Anden Lomé-Konven­
tion. Da iværksættelsen af de programmer for mikropro-26. Ifølge Lomé-Konventionerne er mikroprojekterne 
især møntet på landdistrikterne med det formål at udvikle 
(') Fodnoterne findes sidst i anden del. 
Tabel 2 — Mikroprojekter finansieret under Lomé I og Lomé II pr. 30. september 1987 
Konven­
tioner 
Lomé I 
Lomé II Område 
Indikativprogrammer i alt 
heraf: 
Mikroprojekter 
— AVS 
— OLT 
— lait 
Indikativprogrammer i alt 
heraf: 
Mikroprojekter 
— AVS 
— OLT 
— lait Finansierings-
afgørelser (') 
(1) 
1 000 ECU 
3 137 056 
18 519 
1 735 
20 254 
4 360 915 
65 992 
1 980 
67 972 Betalinger 
(2) 
1 000 ECU (3 = 2/1) 
% 
2 934 503 94 
17 531 95 
1 461 84 
18 992 94 
2 963 787 68 
47 530 72 
1 245 63 
48 775 72 
(!) For disse beløb er der med visse undtagelser indgået samlet forpligtelse af modtagerstaten. 
178 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Tabel 3 — Mikroprojekter finansieret under Lomé I og Lomé II af modtagerstaten pr. 30. september 1987 
(1 000 ECU) 
Benin 
Burkina Faso 
Burundi 
Kap Verde 
Den Centralafrikanske Republik 
Dominica 
Etiopien 
Gambia 
Guinea 
Guinea-Bissau 
Grenada 
Lesotho 
Malawi 
Mali 
Mauretanien 
Niger 
Rwanda 
St. Lucia 
Seychellerne 
Sierra Leone 
Sudan 
Swaziland 
Tanzania 
Tchad 
Togo 
Tuvalu 
Uganda 
Vestsamoa 
Comorerne 
Cameroun 
Elfenbenskysten 
Fiji 
Ghana 
Guyana 
Ækvatorial-Guinea 
Jamaica 
Kenya 
Kiribati 
Liberia 
Madagaskar 
Mauritius 
Papua Ny Guinea 
Senegal 
Surinam 
Trinidad og Tobago 
Zaire 
Zambia 
Zimbabwe 
Vanuatu 
Djibouti 
De Nederlandske Antiller 
Ny Kaledonien 
Fransk Polynesien 
Salomonøerne 
Wallis og Futuna 
lait 4. EUF 
Forpligtelser 
1 125 
1 161 
56 
130 
858 
44 
821 
243 
280 
893 
65 
380 
740 
426 
75 
380 
375 
201 
660 
403 
300 
995 
855 
166 
298 
2 407 
300 
2 060 
515 
340 
452 
265 
470 
315 
150 
500 
550 
20 254 Betalinger 
1 125 
1 140 
56 
82 
808 
44 
716 
225 
253 
893 
65 
380 
621 
312 
64 
353 
283 
201 
660 
403 
270 
995 
850 
166 
298 
2 407 
298 
2 060 
515 
316 
243 
265 
426 
228 
150 
500 
320 
18 992 5. EUF 
Forpligtelser 
1 450 
3 055 
1 677 
246 
406 
189 
214 
2 017 
1 300 
2 121 
500 
108 
1 500 
1 800 
11 
582 
2 210 
1 400 
818 
1 500 
1 000 
1 935 
148 
1 100 
50 
300 
457 
5 040 
3 735 
500 
• 145 
6 808 
173 
2 000 
4 730 
2 141 
2 900 
148 
483 
2 120 
6 555 
420 
530 
1 350 
100 
67 972 Betalinger 
1 438 
2 283 
1 043 
213 
358 
155 
214 
1 511 
892 
1 318 
240 
104 
1 450 
1 702 
11 
423 
798 
1 131 
523 
856 
395 
1 560 
148 
298 
50 
59 
355 
4 581 
2 882 
477 
131 
5 436 
142 
1 546 
3 678 
1 769 
2 443 
148 
483 
316 
3 617 
354 
505 
660 
79 
48 775 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 179 
landområderne og være medvirkende til, at disse kommer 
ud af deres isolation. Samtidig lader konventionerne 
muligheden stå åben for, at dette instrument også kan 
anvendes i byområder. 
Udvælgelseskriterier for mikroprojekterne 
27. I overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, i protokol 
nr. 2 til Den Første Lomé-Konvention og artikel 146, stk. 
1, litra (a), i Den Anden Lomé-Konvention, skal 
mikroprojekterne for at opnå fællesskabsfinansiering: 
(a) opfylde et virkeligt og højt prioriteret behov på lokalt 
niveau (idet opfyldelsen af denne betingelse sker ved, 
at der udgår et initativ fra lokalsamfundets side, jf. 
henholdsvis artikel 16 og artikel 147, stk. 1, i de to 
ovennævnte konventioner), 
(b) indebære aktiv deltagelse fra lokalsamfundets side. 
28. Den nærmere beskrivelse af denne deltagelse 
fremgår af artikel 16 i protokol nr. 2 til Den Første Lomé-
Konvention og artikel 147 i Den Anden Lomé-Konven­
tion; med det formål at sikre et projekts levedygtighed 
skal finansieringen af projektet være tredelt og hidrøre 
fra: 
(a) modtagersamfundet (i form af et bidrag i penge eller i 
naturalier afpasset efter dets ydeevne), 
(b) den pågældende AVS-stat (i form af et finansielt 
bidrag eller gennem materiel og tjenesteydelser) (3), 
(c) EUF. 
Den Anden Lomé-Konvention stadfæster visse regler, der 
er defineret i gennemførelsesbestemmelserne til Den 
Første Lomé-Konvention. Det bestemmes således, at de 
tre deltagende parter skal præstere deres ydelser sideløb­
ende, så snart projektet er blevet godkendt, og at AVS-
statens og det pågældende lokalsamfunds bidrag i 
princippet tilsammen mindst skal svare til den gavebi­
stand, Fonden anmodes om at yde (4). 
29. For at et mikroprojekt kan være levedygtigt, skal 
projektet også tilpasses de lokale økonomiske og sociale 
forhold og i særdeleshed den tilgængelige arbejdskrafts 
uddannelsesniveau. Projektets kommende brugere skal hurtigt kunne gøre sig fortrolige med projektet, således at 
det også får en spredningseffekt. 
30. Lokalsamfundet forpligter sig til at varetage 
vedligeholdelsen og driften af hvert enkelt projekt, om 
nødvendigt med støtte fra de nationale myndigheder. 
Kommissionens delegeredes rolle 
31. Den samlede finansieringsafgørelse træffes af den 
ledende anvisningsberettigede for EUF efter forslag fra 
Kommissionens delegerede, når forundersøgelsesfasen 
for det årlige program for mikroprojekter er afsluttet. 
Kommissionens tjenestegrene indgår derefter straks 
forpligtelse for den samlede bevillingsramme for hele det 
årlige program. 
32. Finansieringsaftalen udgør kun en skønsmæssig 
ramme for lokalsamfundenes senere anmodninger, som 
gøres til genstand for særskilte finansieringsafgørelser. 
Disse træffes af den pågældende AVS-stat »med Kommis­
sionens tilslutning«, som det hedder i Den Første Lomé-
Konvention. Den Anden Konvention stadfæster udtryk­
keligt den delegeredes fulde ansvar med hensyn til 
godkendelse af projekterne. 
Forundersøgelse af mikroprojekterne 
Uddelegering af ansvaret for godkendelse af projekterne 
33. Inden for rammerne af Den Første Lomé-Konven­
tion har den delegerede til opgave at forberede finansie­
ringsforslaget, idet godkendelsen af den enkelte finansie­
ringsafgørelse hører under Kommissionens kompetence­
område. Den uddelegering til fordel for den delegerede, 
som finder sted i henhold til Den Anden Lomé-
Konvention, har til formål at forenkle forretningsgangen 
og sikre, at der hurtigere afgives svar på initiativerne fra 
lokalsamfundene. Dette væsentlige, nye element i Den 
Anden Lomé-Konvention var en praksis, der allerede 
blev fulgt tidligere. Ved en nærmere undersøgelse viser det 
sig, at delegationerne og Kommissionens tjenestegrene 
ikke altid har respekteret denne nye fordeling af deres 
opgaver. 
34. Hvor den delegeredes mellemkomst burde være 
tilstrækkelig, påtager delegationerne sig ikke systematisk 
deres ansvar i forbindelse med finansieringsafgørelserne, 
men forelægger mikroprojekterne for Kommissionen 
med henblik på dennes godkendelse, efterhånden som 
anmodningerne om finansiering fra AVS-staterne kom­
mer delegationerne i hænde. 
180 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
35. Denne fremgangsmåde er ikke i overensstemmelse 
med instrukserne for iværksættelse af støtte til mikropro-
jekterne — som netop kendetegnes af uddelegeringen af 
beslutningsmyndigheden — derved at denne frem­
gangsmåde for det første fører til, at tjenestegrenene i 
Bruxelles, der er optaget af de finansielt set mest 
omfattende projekter, får til opgave at analysere projek­
ter, som de hverken har alle oplysninger om eller den 
nødvendige tid til at beskæftige sig med. Således har 
delegationen i Senegal forelagt et projekt beløbende sig til 
13 786,25 ECU til godkendelse i Bruxelles, og delegatio­
nen i Gambia projekter, der beløb sig til henholdsvis 
15 536 ECU og 20 706 ECU. 
36. Endvidere medfører det, at mindre projekter og 
overslag forelægges for Kommissionen til godkendelse, at 
beslutningsprocessen trækker ud, hvilket er beklageligt, 
når det drejer sig om årlige programmer. 
37. På lignende vis opstår problemet med en direkte 
vurdering af mikroprojekterne i Kommissionen underti­
den allerede i planlægningsfasen. I visse tilfælde er 
muligheden for at forelægge mere end ét program om året 
blevet misbrugt. Således har Swaziland over to år forelagt 
syv programmer for mikroprojekter, der hver især har 
fået tildelt en gennemsnitlig bevilling på 36 000 ECU. Så 
beskedne summer kunne hvert år have været samlet 
omkrjng et enkelt program; den delegerede ville således 
have kunnet godkende projekterne på et senere tidspunkt, 
hvorved de unødvendige forsinkelser, på grund af at 
planlægningen er gennemført i flere omgange, kunne have 
været undgået. 
Eksistensen af et reelt og højt prioriteret behov på lokalt 
niveau 
38. Når en AVS-stat fremsender en anmodning om 
finansiering af et mikroprojekt, skal den delegerede 
påvise og vurdere det behov, projektet forventes at skulle 
opfylde. Kun eksistensen af et højt prioriteret behov, der 
udgår fra det lokalsamfund, projektet skal komme til 
gode, retfærdiggør, at det særlige instrument, som 
mikroprojekterne udgør, tages i anvendelse. Imidlertid 
har man kunnet konstatere, at de delegerede ikke altid 
med den fornødne præcision og strenghed har undersøgt, 
om projektet var i overensstemmelse med dette kriterium. 
39. For en del af de programmer for mikroprojekter, 
som Retten gennemgik under sit revisionsbesøg i 
Madagaskar i 1985 og i Elfenbenskysten i 1987, gjaldt det, 
at Kommissionens delegationer ikke havde kendskab til 
de kriterier, der lå bag de nationale myndigheders 
udvælgelse af projekterne. Deraf vanskeligheden med at 
kontrollere forekomsten af uregelmæssigheder eller misbrug, som imidlertid ikke kan udelukkes. I Madaga­
skar opfyldte nogle af de investeringer, der var finansieret 
som mikroprojekter, i kraft af selve deres art ikke kravet 
om et højt prioriteret behov på lokalt niveau. Det gælder 
f.eks. en bil, knyttet til et statsdepartement, idet det ikke 
har været muligt at påvise, hvorved brugen af denne bil 
kom mikroprojekterne til gavn. Det gælder også for 
materiel til »Det Regionale Universitetscenter«. 
40. Initiativet bør udgå fra det lokalsamfund, der står 
som modtager. Ud af en stikprøve på 28 programmer for 
mikroprojekter, som Kommissionen har kontrolleret, var 
imidlertid kun en tredjedel af aktionerne opstået på basis 
af et initiativ fra det pågældende samfund. I halvdelen af 
de undersøgte tilfælde kom initiativet i virkeligheden fra 
modtagerlandets administration, og de øvrige initiativta­
gere var lokale ikke-statslige organisationer eller EUF's 
tjenestegrene (5). 
41. Risikoen for, at de aktioner, som lokalsamfundet 
ikke er medinitiativtager til, slår fejl, er betragtelig, for så 
vidt som et reelt og højt prioriteret behov i lokalsamfun­
det ikke kan opfyldes, når de nationale myndigheders 
initiativ træder i stedet for lokalsamfundets. Dette 
forhold har gjort sig gældende i Togo, Madagaskar og 
Kenya, hvor flere projekter blev opgivet, efter at de var 
afsluttet, andre endda før de blev iværksat, fordi de ikke 
svarede til modtagergruppernes behov. 
42. Til gengæld kan det centrale forvaltningsorgans 
indgriben retfærdiggøres, især i de tilfælde hvor en 
befolkningsgruppe ikke måtte formå på præcis og 
sagkyndig vis at definere og udtrykke sit reelle og højt 
prioriterede behov, f.eks. fordi lokalsamfundet ikke er 
bekendt med selve den form for projekt, der er foreslået. 
Den nationale myndigheds opgave består i at definere 
selve problemet og den aktionsform, der forventes at 
kunne løse problemet, samt omformulere anmodningen. 
Det er således undertiden forekommet, at en befolknings­
gruppe, der i et bestemt landdistrikt stod over for 
helbredsproblemer, spontant har anmodet om, at der blev 
oprettet en poliklinik, mens sygdommene i det pågælden­
de tilfælde stammede fra urent drikkevand. De nationale 
myndigheder anmodede derfor om, at der blev etableret 
nye vandforsyningsanlæg (brønde, boringer), idet de 
formulerede anmodningen anderledes. Endvidere viste 
det sig at være nødvendigt at iværksætte en oplysnings­
kampagne om folkesundhed med det formål at gøre den 
berørte befolkning bevidst om, hvordan den bedst kunne 
udnytte vandforsyningsanlæggene i forhold til sit behov. 
Garantien for lokalsamfundets aktive deltagelse 
43. Lokalsamfundets bidrag kan gives i form af penge, 
materiel eller tjenesteydelser. I flere af de mikroprojekter, 
der er blevet revideret, har det ikke været muligt at påvise 
lokalsamfundets bidrag. Det har vist sig, at visse 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 181 
projekter, bl.a. i Senegal, er blevet finansieret 100 % af 
EUF uden noget som helst bidrag fra lokalsamfundene. 
Således blev vandforsyningsledningerne i Dahra og 
Mbeuleucke, der blev færdigbygget i 1986, i deres helhed 
gennemført af firmaet Soda-TP, idet staten og modtager­
grupperne hverken havde deltaget finansielt eller under 
nogen som helst anden form. 
44. Lokalsamfundene forventes at deltage aktivt i 
gennemførelsen af hvert enkelt mikroprojekt. Deres 
bidrag skal ikke vurderes under ét i forhold til hele det 
årlige program for mikroprojekter. Derfor er det ikke i 
overensstemmelse med kriterierne for mikroprojekterne, 
når otte projekter i Madagascar inden for rammerne af 
det første program under Den Anden Lomé-Konvention 
finansieres fuldt ud af EUF. Dette faktum påvirkes under 
ingen omstændigheder af, at EUF ikke har deltaget i 
finansieringen af 26 andre bistandsaktioner, der står 
opført i programmet, hvilket gør, at EUF's finansielle 
deltagelse udgør 50 % af den samlede bevilling til dette 
program. Denne opfattelse er imidlertid blevet fastholdt 
af Kommissionen lige fra planlægningsfasen, således som 
det bl.a. fremgår af visse forslag til anvendelse af 
bevillinger, som er blevet udarbejdet i Bruxelles, i 
særdeleshed i februar 1985. Den delegerede burde under 
alle omstændigheder have sikret sig lokalsamfundenes 
aktive deltagelse i forbindelse med hvert enkelt mikropro­
jekt. 
45. Et bidrag i form af naturalier eller tjenesteydelser fra 
lokalsamfundets eller statens side skal svare til et reelt, 
effektivt og aktivt bidrag. Det falder således ikke ind 
under mikroprojekter, at Den Centralafrikanske Repu­
blik i forbindelse med det første program for mikropro­
jekter i henhold til den anden Lomé-Konvention stillede 
tekniske rådgivere, der var ansat i forbindelse med andre 
EUF-fmansierede vandforsyningsprojekter, til rådighed. 
46. At den delegerede kontrollerer, at lokalsamfundene 
deltager aktivt, er så meget vigtigere, som det er en 
udmærket indikator for, om projektet er i overensstem­
melse med lokalsamfundenes behov. Fordelen ved at 
befolkningen inddrages ikke blot i udformningen af 
mikroprojekterne, men ligeledes i deres gennemførelse, 
er, at: 
(a) det giver modtagerne en større følelse af ansvarlighed, 
(b) det gør det lettere for landsbybeboerne at blive 
fortrolige med projektet, 
(c) det forhøjer chancerne for, at projekterne bliver holdt 
ved lige, Mikroprojekternes levedygtighed 
Ydelse af bidragene 
47. Når den delegerede giver sin tilslutning til finansie­
ringen af hvert enkelt projekt, skal han have bevis på, at 
de forskellige bidrag i form af penge, varer, udstyr og 
tjenesteydelser fra de tre deltagende parter kan ydes 
sideløbende, og at de står umiddelbart til rådighed. Ved 
en nærmere gennemgang viser det sig, at det ikke altid har 
været tilfældet. Således forholdt det sig bl.a. i Burkina 
Faso, hvor Retten under sin revision har kunnet 
konstatere, at der var problemer med ydelsen af 
landsbybeboernes finansielle bidrag, hvilket forsinkede 
gennemførelsen af mikroprojekterne. 
48. De samme mangler gør sig gældende for AVS-
staternes deltagelse. Således var et bådbygningsprojekt på 
Fiji ikke afsluttet fire år efter, det blev sat i værk, fordi 
staten ikke havde betalt sit bidrag. I Malawi er nogle 
mikroprojekter såsom bygningen af skoler, huse og 
postkontorer inden for rammerne af det sjette program 
finansieret af den 5. EUF ligeledes blevet forsinket i 
månedsvis, fordi statens bidrag manglede. Opførelsen af 
et uddannelsescenter inden for samme årlige program har 
været udsat for store forsinkelser som følge af, at det 
areal, der var afsat til formålet, ikke var ledigt, da arbejdet 
skulle begynde. Finansielle eller budgetmæssige stram­
ninger, administrative vanskeligheder, manglen på 
samarbejde mellem administrationer og ministerier, der 
har sammenfaldende arbejdsområder anføres ofte som 
begrundelse for, at staterne ikke opfylder deres forplig­
telser. Imidlertid er AVS-statens evne til at overholde sine 
forpligtelser et af de elementer, som den delegerede skal 
tage med i sin vurdering, når han undersøger et projekts 
levedygtighed. 
Brugernes fortrolighed med mikroprojekterne 
49. For hurtigt at opnå den forventede virkning skal de 
kommende brugere af mikroprojekterne let og i løbet af 
kort tid kunne gøre sig fortrolige med projekterne. Hvis et 
projekt ikke er tilpasset de potentielle brugeres evner, kan 
det føre til, at projektet helt opgives, som i Madagaskar, 
hvor det årlige program for 1982 omfattede finansierin­
gen af materiel til en andelsfiskeriforening. Ifølge en 
rapport fra april 1983 var andelsforeningen aldrig 
kommet til at fungere, og bådene rådnede op ved kajen, 
fordi der manglede finansielle midler til at gå i gang med 
at uddanne fiskerne. For mere generelt at undgå, at det 
udstyr, der stilles til rådighed, udnyttes i for begrænset et 
omfang, er det altså vigtigt at: 
(d) det er en måde at oplære og uddanne modtagerne på. (a) anvende simple teknikker i mikroprojekterne, 
182 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
(b) planlægge en uddannelsesfase i forbindelse med hvert 
mikroprojekt, 
(c) sørge for, at mikroprojekterne gennem deres tekniske 
udformning hurtigt kan komme til at fungere 
selvstændigt, 
(d) definere de økonomiske vanskeligheder, brugerne 
står overfor. 
50. Et sådant perspektiv er et element af stor betydning 
for et projekts levedygtighed, som den delegerede skal 
tage med i betragtning. I praksis er denne betingelse 
forbundet med, at lokalsamfundene får stillet det 
nødvendige udstyr til rådighed. Retten har nemlig 
konstateret under et revisionsbesøg i Sierra Leone i 1984, 
at de poliklinikker, der var blevet opført under den 4. 
EUF ikke blev brugt, eller kun lidt, fordi regeringen ikke 
havde leveret møbler og lægeudstyr, selv om den havde 
forpligtet sig hertil i finansieringsaftalen indgået i 1977. Et 
aktivitetscenter for kvinder i Tengrela i Burkina Faso, der 
var forudset til både at fungere som fødeklinik og som 
aktivitetscenter, opfyldte på samme måde kun den anden 
funktion som følge af mangel på det nødvendige udstyr. 
51. Et projekts evne til at fungere selvstændigt og 
befolkningens evne til at gøre sig fortrolig med projektet 
kan også bringes i fare ved, at de tilbagevendende udgifter 
er for tunge for lokalsamfundene, således som Retten 
konstaterede det under revisionen i 1986 i Niger, hvor 
lokalsamfundene for de fleste bistandsaktioners vedkom­
mende ikke var i stand til at klare byrderne. Mere generelt 
er det vigtigt på forhånd at vurdere de økonomiske og 
finansielle vanskeligheder, modtagerne står overfor, og 
som har betydning for projekternes succes. 
Sociale aspekter i forbindelse med mihroprojekterne 
52. En anden væsentlig faktor, der er afgørende for et 
mikroprojekts levedygtighed, ligger i projektets evne til at 
indgå i den sociale og kulturelle struktur. 
53. Et projekt integreres lettere, når modtagersamfun­
det fungerer godt. Hvis der eksisterer åbne eller skjulte 
konflikter inden for en landsby eller mellem flere 
landsbyer, belaster det et projekts effektivitet. Hvis der 
allerede i landsbyen findes en aktivitetsgruppe (til 
planlægning af festlige, kulturelle, sportslige, religiøse 
aktiviteter osv.), betyder det, at man kan undgå den slags 
problemer, idet dette udgør en garanti for lands­
bybeboernes motivation og deres fremtidige samarbejds­
vilje. 
54. Det er også vigtigt at tage de socio-økonomiske 
forbindelser i et lokalsamfund med i betragtning, når man 
skal bedømme et projekts levedygtighed. Således blev der i Niger boret brønde på private parceller, hvor hver brønd 
skulle benyttes af ejerne såvel som af tre andre familier. 
Det var først efter, at anlægsarbejdet var afsluttet, at man 
blev klar over, at et sådant samarbejde var ukendt i dette 
samfund. 
55. Desuden er det ofte konstateret, at især økonomiske 
projekter forstærker ulighederne i et samfund, der i 
forvejen er præget af tydelige skævheder, hvorved 
projekterne får helt utilsigtede virkninger. I Rwanda blev 
der i 1985 efter anmodning fra Kommissionens tjeneste­
grene, foretaget en undersøgelse kaldet »Evaluering af de 
små udviklingsprojekter«. Ifølge undersøgelsen er det 
kun de bedst stillede landsbybeboere, der er i stand til at 
betale afgiften, som nyder godt af vandforsynings-
projektet. I Elfenbenskysten bestod et EUF-finansieret 
projekt i at lade en gruppe på fire landmænd få rådighed 
over en traktor og andet landbrugsudstyr. Under sit 
besøg i 1987 konstaterede Retten, at disse fire landmænds 
afgrøder var blevet brændt af af de øvrige landmænd på 
grund af den skævhed, der således var opstået. 
Iværksættelse og opfølgning af 
mihroprojekterne 
De nationale myndigheders rolle 
56. Modtagersamfundene er ikke altid i stand til alene 
at føre tilsyn med et projekts iværksættelse, fordi de ikke 
råder over de fornødne ressourcer. Derfor kan det være en 
fordel — især i de tilfælde, hvor der ikke findes lokale 
administrative strukturer — at dette tilsyn foretages af en 
selvstændig afdeling, som på centralt niveau skal have til 
opgave ikke blot at forberede de årlige programmer, men 
også at bistå lokalsamfundene med at formulere deres 
anmodninger og med at iværksætte projekterne. Desuden 
skal de føre tilsyn med selve gennemførelsen og senere 
med, at projekterne udnyttes på forsvarlig vis. 
57. Det fremgår imidlertid af revisionen, at de myndig­
heder, der har til opgave at foretage den centrale 
koordinering af mikroprojekterne, ikke altid er i besiddel­
se af den nødvendige autonomi og kompetence. 
58. Således fremgik det af en undersøgelse i 1983 i 
Malawi, at hyppige ændringer i statens administrative 
system i de tre forudgående år havde haft en særlig 
negativ virkning på den afdeling, der havde til opgave at 
forvalte programmerne for mikroprojekter. I 1987 
bekræftede den delegerede, at problemet fortsat eksistere­
de, og at det havde medført forsinkelser. Allerede i 1981 
understregede Retten efter et revisionsbesøg i Malawi, at 
delegationen burde ansætte en lokalt ansat, der skulle 
stilles til rådighed for modtagerstaten. Når man tager i 
betragtning, hvor omfattende de finansieringer er, som 
visse lande får bevilget til programmerne for mikropro­
jekter, burde man mere generelt oftere anvende lokale 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 183 
rådgivere eller, under særlige omstændigheder, kompe­
tente faglige bistandseksperter med henblik på at styrke 
de mangelfulde centrale forvaltningsorganer og undgå 
ulemperne ved en opdelt forvaltning. 
Udgifterne til faglig bistand og mikroprojekternes 
supplementseffekt 
59. Den stigende betydning, der tillægges programmer­
ne for mikroprojekter inden for rammerne af den 5. EUF, 
har faktisk ført til, at der i højere grad anvendes faglig 
bistand med henblik på at hjælpe de organer, der står for 
koordinering og forvaltning af programmerne eller, hvor 
der ikke findes sådanne organer, med henblik på at 
udfylde lignende funktioner. 
60. Når der disponeres over midler til finansiering af 
faglig bistand i forbindelse med mikroprojekter, er det 
ikke, som ved de almindelige projekter, nødvendigt at 
udforme et særligt forslag til anvendelse af bevillinger. 
Det er af den grund umuligt ud fra regnskaberne at 
kontrollere de beløb, der er afsat til dette formål i henhold 
til programmerne for mikroprojekter. Rapporterne fra 
delegationerne indeholder ingen detaljeret oversigt over 
de midler, der anvendes på faglig bistand. 
61. Kommissionen mener, at principielt bør udgifterne 
til faglig bistand ikke overstige 10 % af EUF's bidrag. 
Der er ikke desto mindre konstateret overskridelser af 
dette loft blandt de få forpligtelser, som har været 
genstand for et overslag. I Tanzania f.eks. tegner den 
faglige bistand sig for 15 % af bevillingsrammen for det 
andet program under den 5. EUF, uden at der tilsynela­
dende foreligger en speciel begrundelse. 
62. I Niger konstaterede Retten under et revisionsbesøg 
i 1986, at nogle af de driftsudgifter, AVS-statens 
administration pådrager sig i forbindelse med koordine­
ringen af mikroprojekterne, konteres EUF; denne 
bistand er således nærmest et tilskud til det nationale 
budget. 
63. Udgifterne til faglig bistand skal ses i forhold til 
mikroprojekternes egenart: der er tale om små og talrige 
projekter, der geografisk set er spredte, og uden faglig 
bistand ville de ofte slå fejl. Udgifterne i forbindelse med 
faglig bistand kan imidlertid holdes inden for rimelige 
rammer, bl.a. ved så vidt muligt at knytte mikroprojekter­
ne til andre udviklingsprojekter. Udviklingsprojekterne 
kan derved blive mere fuldstændige, idet der tilvejebringes 
små sociale infrastrukturer, mens mikroprojekterne kan 
nyde godt af de transportmidler og den faglige bistand, 
der er blevet etableret i forbindelse med disse projekter. 
Samtidig med at grundlaget for logistik i forbindelse med 
mikroprojekterne herved vil være tilvejebragt, vil denne 
løsning også gøre det lettere at sikre opfølgningen af 
mikroprojekterne. 64. Man har ikke altid forstået at udnytte denne 
mulighed for at lade projekterne supplere hinanden og 
derved skabe et samvirke blandt samtlige iværksatte 
aktioner. I praksis har vanskelighederne i forbindelse 
med transport, forsyninger af brændstof og andet 
forsinket mikroprojekterne i Sierra Leone meget, hvilket 
fremgår af en rapport fra delegationen. I Malawi ville 
man ved mange projekter have kunnet undgå anvendel­
sen af forkert materiel og forkerte teknikker, hvis der 
havde været faglige bistandseksperter i nærheden af 
mikroprojekterne. 
Den finansielle gennemførelse af mikroprojekterne 
65. De bevillinger, der er indgået forpligtelse for til 
mikroprojekterne, anvendes stort set i samme takt som 
bevillingerne til alle indikativprogrammerne, således som 
det fremgår af tabel 2. Udbetalingsgraden for de beløb, 
der er afsat til støtte i henhold til finansierings-
afgørelserne under den 4. EUF, var pr. 30. september 
1987 95 % for mikroprojekternes vedkommende og 94 % 
for indikativprogrammerne. Hvad angår den 5. EUF, var 
udbetalingsgraden henholdsvis 72 % for mikroprojekter­
ne og 68 % for indikativprogrammerne, selv om konven­
tionen udløb den 28. februar 1986. Disse indikatorer 
viser, at gennemførelsen af mikroprojekterne hidtil 
næsten ikke har været hurtigere end gennemførelsen af de 
andre bistandsformer, der er fastsat ved Lomé-Konven-
tionen, hvilket er i strid med målsætningen om en hurtig 
opfyldelse af et højt prioriteret behov i lokalsamfundet. 
66. Kravet om en hurtigere gennemførelse af mikropro­
jekterne betyder ikke, at man skal stille forskud til 
rådighed for de nationale myndigheder uden at have 
foretaget en omhyggelig udvælgelse af projekterne. I 
Kenya har delegationen imidlertid udbetalt 80 % af det 
samlede beløb for hvert årligt program til en forskudskas-
se, så snart de samlede finansieringsaftaler var indgået, 
hvorved man byttede om på forundersøgelses- og 
iværksættelsesprocedurerne. Nogle projekter er for øvrigt 
aldrig blevet sat i gang, idet den forberedende undersøgel­
se senere hen viste, at projekterne ikke var levedygtige. 
Det fremgår endvidere af et revisionsbesøg, som Retten 
foretog sidst i 1985, at 20 % af de projekter, der blev 
finansieret over det andet årlige program under den 5. 
EUF, blev opgivet. Den lethed, hvormed Kommissionen 
finansierede projekter, hvis nærmere enkeltheder ikke var 
blevet fuldstændigt klarlagt under en forundersøgelsesfa­
se, har helt sikkert medvirket til at tilskynde den 
kenyanske stat til at fordoble antallet af anmodninger om 
godkendelse af årlige programmer, endnu før de tidligere 
var afsluttet. I 1982 var dette tilfældet for fem årlige 
programmer. De nationale myndigheder rådede således 
straks over midler, som ville kunne tænkes anvendt til 
andre formål. Således er der ved igangsættelsen af mange 
bistandsaktioner også opstået store vanskeligheder med 
at få midler, som Fællesskabet tidligere havde bevilget. 
Dette har medført forsinkelser, der kan opgøres i år, 
hvilket burde have givet anledning til større årvågenhed 
fra delegationens side. 
184 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Evaluering og opfølgning af mikroprojekterne 
67. Evalueringen af et projekt omfatter alle aspekter ved 
projektet lige fra dets udformning over iværksættelsen og 
til modtagersamfundets senere udnyttelse heraf; evalue­
ringen giver hele tiden nye oplysninger om årsagerne til, 
at et projekt lykkes eller mislykkes, således at man hurtigt 
kan tage ved lære af de første erfaringer, man har gjort i 
forbindelse med mikroprojekterne. 
68. Den regelmæssige opfølgning påhviler i første 
omgang Kommissionen, der har ansvaret for udform­
ningen af de årlige programmer for hvert land og for 
kontrollen med, at retningslinjerne overholdes. Men for 
mikroprojekternes vedkommende har delegationerne det 
væsentligste ansvar for opfølgning og evaluering af 
projekterne. Den delegerede skal nemlig under hele 
processen overvåge, at gennemførelsesnormerne og 
-bestemmelserne overholdes og mere generelt, at projek­
tet gennemføres i overensstemmelse med forsvarlig 
økonomisk forvaltning. Den delegerede skal ligeledes 
sikre sig, at der er foretaget en endelig evaluering af 
projektet og en bedømmelse af dets overlevelseschancer. 
69. I praksis bruger Kommissionens tjenestegrene og 
delegationerne, som er optaget af mere omfattende 
projekter, kun lidt tid på opfølgning og vurdering af 
mikroprojekterne. Denne situation forværres yderligere, 
når der, i strid med Kommissionens retningslinjer, indgås 
forpligtelser for nye programmer for mikroprojekter, 
inden de tidligere programmer er fuldt gennemført. 
Således har de delegerede ikke indgivet halvårlige 
rapporter om kontrollen med gennemførelsen for mere 
end halvdelen af de programmer for mikroprojekter, der 
finansieres af den 5. EUF. Når sådanne dokumenter 
foreligger, er de meget mangelfulde, bl.a. hvad angår 
overholdelsen af udvælgelseskriterierne for projekterne, 
de endelige omkostninger (reelle eller anslåede) ved de 
finansierede projekter og statens og modtagernes delta­
gelse. Det forholder sig på samme måde med de 
gennemførelsesrapporter, som AVS-staten efter samråd 
med den delegerede i henhold til artikel 149 i Den Anden 
Lomé-Konvention burde sende til Kommissionen. 
70. Disse mangler, hvad angår oplysninger, kan ikke 
fuldstændig afbødes af evalueringsdokumenter af mere 
generel karakter — der omtales i denne beretning — som 
ikke kan træde i stedet for en regelmæssig opfølgning. 
Kun en regelmæssig opfølgning kan gøre det muligt at 
træffe beslutninger på det rigtige tidspunkt og rette op på 
skævheder i forbindelse med iværksættelsen af gennemfø­
relsesbestemmelserne. 
71. Meget ofte er analysen af de forhindringer, man er 
stødt på under forvaltningen af mikroprojekterne — som 
den fremstår i rapporterne — præget af mangel på 
grundighed og præcision. Således nævner den endelige 
rapport om det tredje program for mikroprojekter under 
den 5. EUF i Malawi blandt de væsentligste vanskelighe­der, at Fællesskabet ikke syntes at have været ordentligt 
underrettet om projektet. Desuden er delegationerne ikke 
i stand til, ofte på grund af mangel på en pålidelig 
vurdering, at afprøve holdbarheden af de hypoteser, der 
er blevet opstillet i forundersøgelsesfasen, og heller ikke i 
stand til at sikre sig, at de ansvarlige organers forvaltning 
er effektiv. Når de tilstræbte målsætninger ikke er 
underbygget af nøjagtige beregninger og heller ikke er 
formuleret tilstrækkelig tydeligt fra starten, er det endnu 
vanskeligere efterfølgende at foretage en analyse. 
Afsluttende bemærkninger 
72. Mikroprojekterne kan opfylde væsentlige behov hos 
de dårligst stillede befolkningsgrupper. De udgør faktisk 
et vigtigt supplement til de øvrige instrumenter i 
Fællesskabets udviklingsbistand. 
73. Selv om der i løbet af de seneste år er sket en vis 
forbedring på alle niveauer inden for forvaltningen af 
mikroprojekterne, er der dog to væsentlige punkter, som 
fortjener fuld opmærksomhed fra de myndigheder, der er 
ansvarlige for udformningen og forvaltningen af mikro­
projekterne, for at dette instrument kan udnyttes bedst 
muligt til fordel for modtagerbefolkningerne. 
74. For det første bør den delegerede, som i henhold til 
Den Anden Lomé-Konvention har til opgave at godken­
de et projekt, vie hele sin opmærksomhed til en 
omhyggelig udvælgelse af projekterne efter en grundig 
forundersøgelse. At et mikroprojekt er i overensstemmel­
se med de tidligere omtalte kriterier for at opnå 
fællesskabsfinansiering og for levedygtighed er en 
betingelse for, at det samfund, som projektet er bestemt 
for, er motiveret for projektet og er interesseret i at føre 
det videre, og følgelig også bestemmende for den nytte, 
samfundet får af det. Den delegerede bør således særlig 
sikre sig, at: 
(a) projektet opfylder et reelt og højt prioriteret behov i 
befolkningen, 
(b) befolkningen inddrages i udformningen af projektet 
og medvirker ved dets iværksættelse, 
(c) projektet er tilpasset de eksisterende økonomiske og 
sociale strukturer. 
75. For det andet gælder det, som for ethvert investe­
ringsprojekt, at der kun kan være sikkerhed for, at hvert 
enkelt mikroprojekt vil lykkes, hvis udformningen, 
forundersøgelsen, iværksættelsen og udnyttelsen af 
projektet følges på nært hold, så meget desto mere som 
modtagerne oftest kun har lidt erfaring. Det ville være 
hensigtsmæssigt, om Kommissionen i forbindelse med de 
mest komplekse programmer for mikroprojekter styrke­
de den faglige bistand med henblik på at sikre den lokale 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 185 
koordinering af projekterne. Det ville ikke blot lette den 
delegeredes forståelse for samfundets socio-kulturelle 
strukturer og skabe betingelserne for et mere effektivt 
tilsyn; det ville også supplere det arbejde, som udføres af 
det centrale organ, der forvalter programmerne, idet det i 
givet fald ville kunne afbøde manglen på et sådant organ 
eller dets svagheder og medføre en mærkbar forøgelse af 
antallet af vellykkede mikroprojekter. katastrofebistand, som vil kunne finansieres inden for 
rammerne af den 6. EUF. De væsentligste nye elementer 
ligger i, at der inden for det samlede afsatte beløb afsættes 
et særskilt beløb til bistand til flygtninge og repatrierede, 
og at der skabes mulighed for at finansiere projekter, som 
indgår i de nationale indikativprogrammer, eller bygge-
og anlægsarbejder med henblik på, at beskadigede anlæg, 
bygninger eller faciliteter bringes til at fungere på ny og 
sikres minimal levedygtighed. 
BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE 
KATASTROFEBISTANDEN 79. Bestemmelserne i begge konventioner er blevet 
suppleret med gennemførelsesregler; de regler, som er 
indeholdt i de delegeredes instruktioner i forbindelse med 
Den Tredje Lomé-Konvention, er i den henseende meget 
præcise. 
76. I artikel 137 i Den Anden Lomé-Konvention (den 5. 
EUF) fastlægges reglerne for den gavebistand, der kan 
ydes AVS-stater, som står over for alvorlige økonomiske 
og sociale vanskeligheder af ekstraordinær karakter som 
følge af naturkatastrofer eller usædvanlige omstændighe­
der med tilsvarende virkning. 
77. Bestemmelserne i artikel 137 er meget koncise: 
bistandens art defineres, der fastsættes en øvre grænse for 
de midler, der kan bevilges, det fastslås, at det drejer sig 
om hastesager såvel i forundersøgelsesfasen som i 
gennemførelsesfasen og endelig bestemmes det, at de 
uudnyttede midler fra de forskellige projekter tilbagefø­
res til den særlige bevilling, når den fastsatte gennemførel­
sesfrist på seks måneder er udløbet. Reglerne for, 
hvordan bistanden skal iværksættes, og hvilke midler der 
skal afsættes hertil, er meget smidige, idet de fastsættes 
individuelt for at opnå de mest effektive resultater i hver 
enkelt katastrofesituation. 
78. I artikel 203 til 205 i Den Tredje Lomé-Konvention 
(den 6. EUF) fastsættes lignende bestemmelser for den 80. Tabel 4 viser en oversigt over den finansielle 
situation for katastrofebistanden pr. 30. september 1987. 
Rettens revision har fortrinsvis omfattet en gennemgang 
af den bistand, der er ydet inden for rammerne af den 5. 
EUF. Det drejer sig om et beløb på 200 mio ECU, hvoraf 
der var indgået forpligtelser for 194 mio ECU pr. 30. 
september 1987, og 177 mio ECU var betalt. Således er 
der finansieret 144 projekter, der endnu ikke alle er 
afsluttet (jf- punkt 108), fordelt på 52 modtagerlande. 
Finansieringen under den 6. EUF, omtales i punkt 111. 
Forundersøgelsen i forbindelse med bistanden 
81. Forundersøgelsen i forbindelse med en bistands­
anmodning udføres i løbet af få dage, efter at anmod­
ningen er modtaget. Kommissionen meddeler pr. telex sin 
beslutning om at yde bistand og gennemførelsesbetingel-
serne herfor, som den, der anmoder om bistand, så 
accepterer på samme måde. De pågældende foranstalt­
ninger skal iværksættes inden for de næste syv dage. 
Tabel 4 — Katastrofebistand finansieret under Lomé I og Lomé II pr. 30. september 1987 
Konven­
tioner 
Lomé I 
Lomé II Område 
Indikativprogram i alt 
heraf: 
Katastrofebistand 
— AVS 
— OLT 
— lait 
Indikativprogram i alt 
heraf: 
Katastrofebistand 
— AVS 
— OLT 
— lait Finansie-
ringsafgø-
relser (•) 
O) 
1 000 ECU 
3 137 056 
137 398 
— 
137 398 
4 360 915 
193 617 
914 
194 531 Betalinger 
(2) 
1 000 ECU 
2 934 503 
137 211 
— 
137 211 
2 963 787 
176 031 
914 
176 945 (3 = 2/1) 
% 
94 
100 
100 
68 
91 
100 
91 
0) For disse beløb er der med visse undtagelser indgået samlet forpligtelse af modtagerstaten. 
186 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
82. Eftersom denne form for bistand er et hasteanlig­
gende, bør hurtighed prioriteres højt i forundersøgelses­
fasen. Imidlertid har gennemgangen af den katastrofebi­
stand, der er blevet kontrolleret, afsløret visse svagheder, 
som kunne have været undgået, hvis der var blevet krævet 
flere præcise oplysninger om skadernes omfang, og hvis 
disse oplysninger havde kunnet bekræftes af skøn fra 
andre internationale organisationer eller fra delegationer­
ne. Den standardformular, Kommissionen har udar­
bejdet, som skal anvendes i forbindelse med enhver 
anmodning om katastrofebistand, er generelt ikke blevet 
anvendt af ansøgerne. Disse har i næsten alle tilfælde kun 
sendt et brev eller et telegram indeholdende ubetydelige 
oplysninger i forhold til dem, der kræves i formularen. 
83. I mange tilfælde er behovet blevet overvurderet i et 
sådant omfang, at det overstiger det acceptable. For blot 
at citere enkelte eksempler: 
(a) den bistand, der blev bevilget Zaire til at tage imod 
ugandiske flygtninge i seks flygtningelejre 70 km fra 
grænsen, blev beregnet ud fra 75 000 mennesker, hvor 
der aldrig var tale om mere end 40 000, 
(b) transportomkostningerne i forbindelse med fødeva­
rehjælp til Senegal inden for rammerne af en 
katastrofebistandsaktion nåede ikke op over 60 % af 
det anslåede beløb, og de mængder, der skulle 
transporteres, oversteg ikke 70 % af det, man 
oprindelig havde beregnet, 
(c) inden for rammerne af en bistandsaktion til fordel for 
ofrene for hungersnød i Mauretanien viser et 
overskydende beløb på 24 % af de bevilgede midler, 
at behovene oprindelig var anslået for højt. 
84. Rapporten fra delegationerne under forundersøgel­
sen ville være af uvurderlig værdi, for så vidt som 
delegationerne kender både katastrofesituationen og de 
forskellige organisationer, der opererer i det pågældende 
land. Deres udtalelse om disse punkter ville udgøre en 
garanti, før man traf beslutning om at yde bistand, 
foruden at den ville underbygge anmodningen. For et 
stort antal projekters vedkommende har delegationerne 
slet ikke taget del i forundersøgelsen, og i mange tilfælde 
har de i deres rapporter kun gengivet de tal, de fik opgivet 
fra den anmodende organisation, tal, som så senere har 
vist sig at være ukorrekte. 
85. Kommissionen bør ligeledes sætte spørgsmålstegn 
ved det hensigtsmæssige i under katastrofebistand at 
finansiere komplekse aktioner, der kræver anselige 
midler. Selv om de kan opfattes som katastrofebistand ud 
fra deres indhold og i betragtning af de tilstræbte 
målsætninger, kan de faktisk vanskeligt forenes med en 
hurtig forundersøgelse. Når der udvælges meget konkrete 
bistandsaktioner eller bistandsaktioner gældende for 
geografisk afgrænsede områder, er det altid muligt bedre 
at vurdere behovet og sikre en mere effektiv iværksættel­se. Således blev der inden for rammerne af Dublin-planen 
i 1984 bevilget et beløb på 35 mio ECU til Etiopien til 
ofrene for tørken på et tidspunkt, hvor katastrofens 
omfang endnu ikke var særlig godt kendt, og hvor 
hverken landet eller de internationale organisationer på 
stedet var i stand til at forvalte denne sum med så kort en 
frist. Hvis katastrofebistanden var blevet fordelt, således 
at man havde finansieret flere små aktioner, der var 
baseret på mere konkrete forslag, som var lettere at 
forvalte, og som var opført i prioriteret rækkefølge, ville 
den have været mere effektiv. 
86. Generelt forekommer størstedelen af de konstatere­
de mangler i forbindelse med bistand, der overstiger 3 mio 
ECU, hvorimod de små projekter kan opvise en bedre 
gennemførelse. En af grundene til dette fænomen ligger i 
nødvendigheden af at foretage en hurtig forundersøgelse, 
hvilket egner sig dårligt til meget omfattende og ret 
komplekse aktioner. 
Gennemførelsen af bistanden 
Gennemførelsesfristerne 
87. I artikel 137 i Den Anden Lomé-Konvention 
fastsættes gennemførelsesfristen til højst seks måneder, 
når der ikke er fastsat andet i gennemførelsesbestemmel­
serne for den pågældende nødhjælpsaktion, med mindre 
det under gennemførelsesperioden efter fælles overens­
komst vedtages at forlænge fristen som følge af ekstraor­
dinære omstændigheder. Denne tidsfrist er ikke blevet 
overholdt i mange tilfælde af såvel Kommissionens 
tjenestegrene som de organer, der står for forvaltningen. 
88. Således blev en del af en bistandsbevilling på 1,5 mio 
ECU til fordel for ofrene for tørken i Mali først anvendt 
fuldt ud efter 18 måneder, hvor bistanden oprindelig var 
fastsat til at skulle strække sig over 6 måneder. 
89. Skønt situationen var særlig dramatisk, var gen­
nemførelsen af en nødhjælpsaktion til fordel for ofrene 
for hungersnøden i Sudan kendetegnet af alt for stor 
langsommelighed, idet den strakte sig over mere end to år. 
De gentagne forsinkelser i fødevareforsyningerne og i 
fødevareuddelingerne står i modsætning til den hurtige 
indgriben, situationen krævede. 
90. Hvad angår aktionen »nødhjælp til ofrene for 
tørken og hungersnøden i Mauretanien«, blev gennemfø­
relsesfristen ligeledes overskredet. En nødhjælpsaktion 
bestående af køb og transport af 813 t såsæd, som skulle 
være afsluttet den 21 .juni 1985, blev således først afsluttet 
i januar 1986 med den konsekvens, at der var fare for, at 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 187 
det rigtige tilsåningstidspunkt var forpasset, at jordarea­
ler i mellemtiden måtte ligge udyrkede hen osv. 
91. I forbindelse med tørken i Etiopien i 1984 blev de 
fleste af nødhjælpsaktionerne først sat i gang på selve 
stedet over tre måneder efter, at beslutningerne var truffet 
(december 1984) på grund af vanskelighederne med at 
vurdere, hvilke forholdsregler der var nødvendige. 
Mange af aktionerne blev ikke afsluttet før 1986, f.eks.: 
(a) finansieringen af driftsudgifterne for De Forenede 
Nationers lastbilkonvoj (1,5 mio ECU) fortsatte helt 
frem til august 1986, 
(b) omkostninger ved landevejstransport (0,8 mio ECU) 
blev finansieret fra maj til oktober 1986. 
92. Indkøb og uddeling af kiks og sojaolie blev 
finansieret (0,85 mio ECU) inden for rammerne af en 
anden katastrofebistand, som Etiopien blev bevilget i 
februar 1986 (6 mio ECU). Ud over de mange sikkerheds­
problemer, der forhindrede en del af uddelingen, betød 
den sene levering af visse forsyninger, der først nåede frem 
sidst i 1986, dvs. efter høsten, at det ikke var muligt at dele 
dem ud, mens behovet var mest akut. Således blev 
størstedelen af de 400 t kiks først uddelt i perioden fra 
marts til maj 1987. 
Opfyldelse af målsætningerne 
93. Afviklingen af de forskellige bistandsaktioner, der 
er fastlagt i aftalerne i forbindelse med ydelse af 
katastrofebistand, har ikke altid været hensigtsmæssig. I 
alt for mange tilfælde er de tilstræbte mål kun delvis blevet 
nået. 
94. Et talende eksempel herpå er et projekt, gennemført 
af FN's Højkommissariat for Flygtninge, som gik ud på 
at integrere ugandiske flygtninge i Zaire; forundersøgel­
sen manglede grundighed, og gennemførelsen var ikke 
tilstrækkelig koordineret. I en rapport fra rådgiveren for 
delegationen i Kinshasa dateret den 5. juni 1982 
fremhæves følgende kendsgerninger: opdyrkningen af 
20 % af jordarealerne, som var fastsat til februar 1982, 
havde i juni samme år kun nået 8 %; valget af 
præfabrikerede bygninger førte ikke til de ønskede 
resultater og medførte desuden større omkostninger; 
skolernes indretning var ikke brugsrigtig; poliklinikkerne 
og sundhedscentrene var fuldstændig utilstrækkelige 
ifølge »Médecins sans frontiéres«-holdet, der havde 
ansvaret for det sundhedsmæssige aspekt; fødevarefor­
retningerne var hverken i overensstemmelse med eller 
hensigtsmæssige i forhold til deres formål, og der var en 
klar mangel på koordinering mellem de forskellige 
involverede parter. (For blot at citere et eksempel: 
eksperten inden for landsbyplanlægning ankom først til 
stedet, da bosættelserne og bygningerne næsten var 
færdige.) 95. Den mangelfulde organisation af forsyningstrans-
porten har haft alvorlige konsekvenser i forhold til de 
mål, man havde sat sig: 
(a) i Senegal startede uddelingen af fødevarer i de 
landsbyer, der kunne nås ad asfalteret vej; derfor 
kunne de landsbyer, der kun kunne nås ad jordveje, 
ikke få de fødevarer, der var tiltænkt dem, fordi en for 
tidlig regntid gjorde vejene til landsbyerne ufrem­
kommelige, 
(b) i Sudan modtog de mest ufremkommelige egne af 
landet hjælpen med stor forsinkelse, og det endda kun 
takket være, at man i al hast etablerede en flyveplads, 
således at visse medlemsstaters militærfly kunne 
lande. 
Koordinering mellem de forskellige involverede parter 
96. Hvad angår den 5. EUF, kan man konstatere, at der 
mangler præcise regler for en koordinering mellem de 
forskellige deltagere. I flere tilfælde er aktionerne blevet 
fordelt på lokalt niveau mellem forskellige organisatio­
ner, der hver for sig har udført deres opgave med 
skiftende held; i sådanne tilfælde forekommer det meget 
vanskeligt at foretage en generel vurdering af den samlede 
effektivitet af den bevilgede bistand. 
97. Delegationen, som i sin egenskab af Kommissio­
nens repræsentant på stedet synes at være det organ, der 
bedst kan varetage denne koordinerende funktion, har 
slet ikke grebet ind i afviklingen af mange aktioner, 
finansieret af EUF og ledet af store internationale 
organisationer (Røde Kors, De Forenede Nationers 
Højkommissariat for Flygtninge). 
98. Hvad angår de meget vidtrækkende katastrofebi-
standsaktioner, har der ofte vist sig at være en mangel på 
koordinering mellem de forskellige bistandsydere og de 
lokale myndigheder; et større samarbejde ville helt 
sikkert have medført en mere effektiv forvaltning af 
hjælpen (Senegal, Sudan, etc). Man bør især understrege 
den dårlige koordinering af den nødhjælp, der blev 
bevilget Etiopien under den store tørke i 1984. Selv om 
der på stedet blev udfoldet store anstrengelser for at 
koordinere den bistand, der blev ydet af de forskellige 
bistandsydere, kom flere organisationer i den situation, at 
de i de samme områder gennemførte aktioner, der 
lappede over hinanden. Især i forbindelse med uddelingen 
af fødevarer opstod der mange problemer mellem 
regeringsorganisationen (der havde ansvaret for udde­
lingen af EUF's fødevarehjælp) og de ikke-statslige 
organisationer (der havde ansvaret for uddelingen af 
fødevarehjælpen fra de andre bistandsydere): den 
omstændighed, at de ikke-statslige organisationer i de 
samme områder uddelte større rationer til befolkningerne 
188 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
end regeringsorganisationen, førte til mange gnidninger 
mellem disse befolkningsgrupper og regeringsorganisa­
tionen. 
Kontrol med og opfølgning af 
katastrofebistanden 
Kontrol med og opfølgning af forvaltningen 
99. Kontrollen med og opfølgningen af forvaltningen af 
den bistand, der er ydet inden for rammerne af Den 
Anden Lomé-Konvention, er i langt de fleste tilfælde 
blevet varetaget af delegationerne, og ellers af nødhjælps-
afdelingen under Generaldirektoratet for Udvikling (GD 
VIII). Kontrollen og opfølgningen har været baseret på 
de periodiske og endelige, beskrivende og finansielle 
rapporter om iværksættelsen af bistanden. 
100. Når man tager i betragtning, hvor langt væk 
interventionsområdet ligger, og tænker på den hurtige 
gennemførelse, som omstændighederne kræver, bliver det 
altid delegationernes opgave at foretage en effektiv 
kontrol med og opfølgning af aktionerne under omstæn­
digheder, hvor det som oftest er hurtigt trufne beslut­
ninger, der afgør, om en aktion lykkes eller mislykkes. I 
gentagne tilfælde har man desværre måttet konstatere, at 
delegationen slet ikke havde grebet ind. 
101. Fremsendelsen af periodiske rapporter, som i hvert 
enkelt tilfælde er en del af de forpligtelser, som de 
administrerende parter har bundet sig til at overholde, 
har ikke altid fundet sted inden for den givne frist eller i 
den ønskede form. F.eks.: 
(a) Med hensyn til udbetalingen af delbeløbene i 
forbindelse med katastrofebistand er betingelserne, 
hvorefter der forudgående skal fremlægges en gen-
nemførelsesrapport, ikke blevet respekteret i flere 
tilfælde. 
(b) Indholdet af disse rapporter gør det generelt ikke 
muligt at foretage en rimelig bedømmelse af, hvordan 
bistanden er blevet gennemført og af, i hvor høj grad 
målsætningerne er blevet opfyldt. Kommissionen har 
ofte reageret langsomt og sent i tilfælde af sådanne 
ufuldstændige rapporter eller i tilfælde af, at sådanne 
rapporter slet ikke foreligger. Det samme gør sig 
gældende for de krav, Kommissionen har gjort 
gældende over for de forskellige ansvarlige. 
102. De endelige rapporter er blevet fremsendt endnu 
langsommere og med større forsinkelse. I mange tilfælde 
forelå rapporterne endnu ikke flere måneder efter udløbet 
af den frist, som var blevet sat for gennemførelsen af 
bistanden. I forbindelse med en katastrofebistand på 
10 650 000 ECU, som Fællesskabet havde bevilget til 
bekæmpelse af hungersnøden i Mali, og som blev 
iværksat af forskellige internationale organisationer 
koordineret af delegationen, var det endvidere slet ikke 
muligt at skaffe en endelig, sammenfattende rapport om 
hele bistandsaktionen, idet der ikke var fastsat nogen 
forpligtelse hertil i gennemførelsesbestemmelserne. 103. Den ufuldstændige kontrol med og opfølgning af 
forvaltningen har gjort det muligt at fortsætte aktioner, 
der fra begyndelsen, den hurtige forundersøgelse taget i 
betragtning, syntes at opfylde kriterierne for katastrofebi­
stand, men hvor afviklingen afslørede, at det valgte 
finansielle instrument ikke var hensigtsmæssigt. Denne 
situation er forekommet i tre tilfælde: 
(a) I katastrofebistandsaktionerne til fordel for ofrene 
for tørken i Senegal indgår en kompleks foranstalt­
ning med produktion af vignabønner; den omfatter 
køb af 450 t frø i Californien, spiring af de lokale 
sorter uden for højsæsonen og såning af de frø, som 
blev leveret af EF, FAO og USAID; de samlede 
omkostninger andrager 265 mio CFA-franc. De 
supplerende foranstaltninger med faglig bistand og 
tilvejebringelse af midler til plantebeskyttelse til i alt 
450 mio CFA-franc, som blev finansieret gennem salg 
af produkter, leveret som fødevarehjælp, gjorde til 
sidst foranstaltningen til et helt landbrugsprojekt. 
Desuden fremgår det af det fastsatte mål (dvs. 
overgangen fra en sekundær afgrøde beregnet til eget 
forbrug til en hovedafgrøde beregnet på salg), at 
foranstaltningen har visse karakteristika såsom 
varigheden og formålet, som udelukker et sådant 
projekt fra at blive finansieret i henhold til artikel 137 
i Den Anden Lomé-Konvention. 
(b) En aktion til fordel for ofrene for tørken i Maureta­
nien, der gik ud på at etablere vandforsyning i byen 
Atar, viser ligeledes visse træk i forbindelse med 
gennemførelsen, som ikke synes at passe til kriterier­
ne for katastrofebistand; denne aktion burde i det 
mindste ikke have været prioriteret højere end andre 
aktioner i landet. Regeringen havde allerede i løbet af 
de forudgående to år indgivet to anmodninger om 
finansiering af dette vandforsyningsprojekt inden for 
rammerne af indikativprogrammet; endvidere blev 
der i forbindelse med bevillingen af katastrofebistan­
den ydet et andet tilskud til etablering af to brønde i 
henhold til finansieringen af mikroprojekter. Aktio­
nen kunne altså i sin helhed have været omfattet af 
den bistand, der kan planlægges. Endvidere gik 
Kommissionen med til, at der blev fastsat en pris på 
200 ouguiya pr. m3, på den betingelse at dette beløb 
skulle bogføres særskilt og anvendes til øjeblikkelige 
katastrofebistandsaktioner. Endnu i dag er disse 
midler ikke blevet anvendt, hvilket indirekte svarer til 
en forlængelse af gennemførelsesperioden for bistan­
den, og hvilket endnu mindre retfærdiggør betegnel­
sen »katastrofebistand« for denne aktion. 
(c) Et beløb på 1 mio ECU er blevet bevilget til 
finansiering af en del af et UNICEF-vandforsynings-
projekt i Etiopien. Gennemførelsen af dette projekt 
har strakt sig over flere år, hvilket gør, at det snarere 
bør betegnes som »et program på mellemlang sigt til 
etablering af vandforsyning i et landdistrikt« end 
»katastrofebistand«. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 189 
104. Endvidere bør følgende eksempler på, at bistanden 
er blevet anvendt til finansiering af foranstaltninger og 
aktioner, der ikke var planlagt fra begyndelsen, give 
anledning til en forbedring af opfølgningen: 
(a) et beløb på 76 234 ECU fra bistandsprogrammet til 
fordel for etiopiske flygtninge i Somalia, er brugt til 
dækning af transportudgifter, som oprindelig ikke 
skulle finansieres; det blev gjort uden forudgående 
tilsagn fra Kommissionen og for det beløb, der var 
afsat til at skaffe forsyninger af de vigtigste fornøden­
heder, 
(b) i samme land blev et beløb på 450 000 ECU, der blev 
bevilget til fordel for flygtninge i 1981, og som skulle 
bruges til vandforsyning, brugt til at finansiere 
forbedring af to landbrugsarealer på 100 ha. 
105. Revisionsretten sendte den 26. november 1987 via 
GD VIII en anmodning om dokumenter og supplerende 
oplysninger til otte delegationer. Da Retten ikke betids 
har modtaget svar, har det ikke været muligt at tage 
hensyn til de oplysninger, den har udbedt sig. 
Kontrol med betalingerne 
106. I forbindelse med de besøg, som Retten har aflagt i 
AVS-lande, har den konstateret, at én og samme person i 
delegationerne havde til opgave at varetage gennemførel­
sen, opfølgningen og betalingerne vedrørende bistanden. 
Den interne bogføring føres generelt godt; imidlertid er 
den interne kontrol med betalingerne såvel i delegationer­
ne som i GD VIII's tjenestegrene ikke tilfredsstillende: 
(a) der foretages ikke afstemning af de bogføringsark, 
som føres af den afdeling under GD VIII, der 
forvalter nødhjælp, og delegationernes bogføring, 
(b) eftersom transaktionerne opføres på disse bogfø­
ringsark med forsinkelser, er arkene ikke ajourførte 
og indeholder derfor ufuldstændige oplysninger, 
(c) den kontrol, som GD VIII's nødhjælpsafdeling 
foretager af de betalingsordrer, delegationerne frem­
sender, er udelukkende formel (beregning og saldo 
for de midler, der er bevilget til en hjælpeaktion). 107. Som følge af denne manglende regelmæssige 
afstemning og den ufuldstændige kontrol viser en 
gennemgang af GD VIII's bogføring og af de tal, der 
stammer fra den interne bogføring eller fra de finansielle 
rapporter, der kommer fra delegationerne (eller fra andre 
organer), mange uoverensstemmelser, bl.a.: 
(a) med hensyn til delegationen i Etiopien, som har stået 
for forvaltningen af forskellige projekter på samme 
tid, udviste regnskabet mange fejlposteringer, hvoraf 
nogle, som vedrørte EUF-projekter, blev forvekslet 
med andre, der vedrørte den bistand, der ydes over 
budgettet inden for rammerne af Dublin-planen; GD 
VIII har ikke bemærket fejlene, 
(b) i Mauretanien er en aktion, der omfattede køb og 
transport afsåsæd, i delegationen blevet bogført med 
500 000 ECU, hvorimod den i tjenestegrenen i 
Bruxelles kun blev bogført med 455 632,53 ECU. 
Afslutning af regnskaberne vedrørende projekterne og 
udnyttelse af de resterende bevillinger 
108. Pr. 30. september 1987 var regnskaberne for 116 af 
de 144 projekter under den 5. EUF (dvs. ca. 80 % af 
projekterne, svarende til 96 % af de samlede udgifter) 
endnu ikke afsluttet. For alle disse projekter gælder det, at 
den seks måneders frist, der er fastsat i henhold til stk. 8 i 
artikel 137 i Den Anden Lomé-Konvention, er blevet 
overskredet. Der er indgået forpligtelser i forbindelse med 
disse projekter som følger over årene: 23 i 1981, 17 i 1982, 
16 i 1983, 36 i 1984, 11 i 1985 og 13 i 1986. Grunden til, at 
regnskaberne endnu er uafsluttede, er først og fremmest 
de store forsinkelser i forbindelse med bogføringen, samt 
manglen på afstemning (40 af disse regnskaber går mere 
end fem år tilbage). 
109. For at kunne afslutte et projekt skal den endelige 
saldo vedrørende projektet opgøres og fastsættes, efter at 
samtlige posteringer i bogføringen er kontrolleret. 
Kommissionen bør være meget omhyggelig med dette 
arbejde, eftersom det viser sig at være af væsentlig 
betydning, når det skal kunne dokumenteres, at de 
iværksatte aktioner er forvaltet forsvarligt. 
110. Artikel 137, stk. 8, litra c, er således ikke blevet 
efterlevet; eftersom regnskaberne ikke er afsluttet, har det 
ikke været muligt i tide at fastslå beløbsstørrelsen for de 
uudnyttede midler, der skulle have været tilbageført til 
den særlige bevilling. 
190 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Den Tredje Lomé-Konvention 
111. Instruktionerne til de delegerede vedrørende 
iværksættelsen af den 6. EUF indeholder for første gang 
et omfattende og detaljeret kapitel om katastrofebistand. 
Men da gennemførelsesgraden for den 6. EUF pr. 30. 
september 1987 kun ligger på 12 % for forpligtelserne og 
på 6 % for betalingerne, er det endnu ikke muligt at 
foretage en nærmere vurdering af forvaltningen. Imidler­
tid viser en første analyse af sagsakterne i forbindelse med 
den katastrofebistand, der allerede er bevilget inden for 
den 6. EUF, at det fortsat er ret usikkert, om der er sket en 
forbedring af forvaltningen. Det forholder sig nemlig 
således, at hvor fem aktioner er blevet bevilget i første 
kvartal af 1986 og 18 i andet kvartal samme år, er ingen af disse 23 aktioner afsluttet til dato. Som følge herafer der 
risiko for, at der ikke vil ske en tilbageføring af de 
uudnyttede midler til den særlige bevilling. 
Afsluttende bemærkning 
112. Uanset katastrofebistandens fortjenester må man 
konstatere, at forvaltningen af denne bistand har udvist 
mangler, som Kommissionen har været sig bevidst og har 
søgt at råde bod på inden for rammerne af den 6. EUF, 
idet den har lagt grundlaget for fremtidige forbedringer 
takket være præcise og hensigtsmæssige bestemmelser. 
Men tilbage står, at disse bestemmelser også bør følges. 
C) 
(2) 
(3) Pr. 18.3.1988 var der godkendt 16 programmer i 15 AVS- (4) 
stater svarende til et samlet beløb på 30 mio ECU. 
I Den Tredje Lomé-Konvention hæves dette loft til 250 000 
ECU. (5) 
Denne deltagelse bliver frivillig under Den Tredje Lomé-
Konvention. I Den Tredje Lomé-Konvention forhøjes EUF's deltagelse i 
finansieringen af et mikroprojekt til højst to tredjedel af dets 
samlede omkostninger. 
Rapporten om komparative evalueringer af projekter 
samfinansieret med ikke-statslige organisationer og af 
mikroprojekter. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 191 
BILAG I 
Ansvarsfordeling blandt medlemmerne af Revisionsretten for 
De Europæiske Fællesskaber (') på tidspunktet for vedtagelsen af denne beretning 
Rettens sekretariat, Den Juridiske Tjeneste, personale og administration, forbindelser udadtil Marcel MART, 
formand 
Revisionsgruppe I (!) 
Egne indtægter: Richie RYAN 
told og landbrugsindtægter, momsindtægter, 
BNI-indtægter, 
balance på budgettet, diverse indtægter 
EUGFL — 1: John CAREY 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen: 
forvaltnings- og budgetkontrolprocedurer og generelle spørgsmål 
EUGFL — 2: Keld BRIXTOFTE 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen: 
fælles markedsordninger 
EUGFL — 3: Fernand HEBETTE 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Udviklingssektionen (med undtagelse af foranstaltninger med regionalt sigte) 
Garantisektionen (sukker) 
Fiskeri 
Udgifter på landbrugsområdet 
(•) Uddrag af Rettens forretningsorden og Rettens beslutning nr. 85-17 af 17. december 1985 om oprettelse af 3 revisionsgrupper: 
— »Retten tildeler medlemmerne særlige sektorer, inden for hvilke de specielt har ansvaret for forberedelsen og gennemførelsen af 
Rettens beslutninger. 
— »Udkast til bemærkninger, der skal indgå i årsberetningen, skal, før de forelægges for Retten, på foranledning af det medlem, der 
er ansvarlig for vedkommende sektor, behandles i de pågældende revisionsgrupper«. 
— »Grupperne er ansvarlige for forberedelsen af udkast til beretninger og udtalelser, af forslag til arbejdsprogram og af ethvert andet 
materiale vedrørende revision, der skal forelægges for Retten«. 
— »Retten godkender de bemærkninger, der bør indgå i årsberetningen, og vedtager årsberetningens endelige ordlyd«. 
192 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Revisionsgruppe II 
De Europæiske Udviklingsfonde Aldo ANGIOI 
Samarbejde med udviklingslande og tredjelande Pierre LELONG 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Udviklingssektionen 
(foranstaltninger med regionalt sigte) André J. MIDDELHOEK 
Den Europæiske Socialfond Josep SUBIRATS 
Revisionsgruppe III 
Generelle revisionsspørgsmål, koordination af finansiel revision og edb-revision, udgivelse og 
opfølgning af beretninger og udtalelser, arbejdsprogrammer og -metoder, faglig videreuddan­
nelse Marcel MART 
Långivning og lånoptagelse 
Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab 
Regnskabsaflæggelsen 
Regnskabsprincipper Lothar HAASE 
Institutionernes personale- og driftsudgifter 
Publikationskontoret, 
Presse- og informationskontorerne 
Europaskolerne Stergios VALLAS 
Forskning, teknologi, nye politikker 
Tilskud Carlos MORENO 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 193 
BILAG II 
Beretninger og udtalelser 
vedtaget af Revisionsretten inden for de sidste fem år 
I overensstemmelse med Traktaterne påhviler det Revisions­
retten at udarbejde en årsberetning. I henhold til Traktaterne og 
de gældende forordninger påhviler det endvidere Retten at 
udarbejde årsberetninger for visse af Fællesskabets organer og 
aktiviteter. Retten kan desuden i medfør af Traktaterne fremkomme med bemærkninger til særlige spørgsmål og på 
begæring fra en af institutionerne afgive udtalelser. I den 
følgende fortegnelse opregnes de beretninger og udtalelser, 
Retten har vedtaget i de sidste fem år. 
Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (') 
Sjette årsberetning, regnskabsåret 1982 24. november 1983 EFT C 357 
af 31. 12.83 
Beretning (Bilag til årsberetningen EKSF 1982) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 7. december 1983 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Særberetning 6/83 om Den Europæiske Socialfonds edb-system 15. december 1983 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Udtalelse 2/83 om forslag til Rådets forordning (EØF) om rentegodtgørelse 12. januar 1984 EFT C 55 
ved visse lån, ydet inden for rammerne af Det Europæiske Monetære System af 28. 2. 84 
Beretning om Europaskolernes regnskaber for regnskabsåret 1982 23. februar 1984 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Udtalelse 4/83 om anden ændring af forslaget til Rådets forordning om 14. marts 1984 
ændring af forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 om gennemførelse 
af afgørelsen af 21. april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes 
finansielle bidrag med Fællesskabets egne indtægter EFT C 163 
af 23. 6. 84 
Særberetning 1/84 om koordinering af Fællesskabets bistand til tredjelande 14. marts 1984 EFT C 224 
af 25. 8. 84 
Udtalelse 3/83 om forslag til Rådets afgørelse om bemyndigelse af 5. april 1984 
Kommissionen til at medvirke ved finansieringen af innovation i Fællesskabet EFT C 163 
af 23. 6. 84 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
194 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (') 
Særberetning 2/84 om Den Europæiske Investeringsbanks forvaltning af 10. maj 1984 
Fællesskabets udviklingsbistandsmidler Ikke offentliggjort 
i EFT 
Udtalelse 1/84 om forslag til Rådets forordning (EØF) om foranstaltninger til 7. juni 1984 
dækning af behovene i regnskabsåret 1984, idet Fællesskabets egne indtægter 
er opbrugt EFT C 228 
af 30. 8. 84 
Beretning til Kommissionen om årsregnskabet 1983 for Euratoms Forsynings­
agentur 
Revisionsrettens beretning om 1983-årsregnskabet for fællesforetagendet JET 
Beretning om årsregnskabet pr. 31. december 1983 for Det Europæiske Kul-
og Stålfællesskab 
Revisionsrettens særberetning 3/84 om hvorledes den fælles markedsordning 
for fårekød fungerer 19. juni 1984 
19. juni 1984 
26. juni 1984 
19. juli 1984 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 350 
af 31. 12.84 
EFT C 234 
af 4. 9. 84 
Revisionsrettens særberetning 4/84 om gennemførelsen af direktiv 77/435/ 11. oktober 1984 EFT C 336 
EØF af 27. juni 1977 om medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, af 17. 12. 84 
der finansieres gennem EUGFL, Garantisektionen 
Revisionsrettens beretning om 1983-regnskaberne for Det Europæiske Center 
for Udvikling af Erhvervsuddannelse (Berlin-centret) 
Revisionsrettens beretning om 1983-regnskaberne for Det Europæiske Institut 
til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-instituttet) 
Syvende årsberetning, regnskabsåret 1983 
Beretning (Bilag til årsberetningen EKSF-1983) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 
Særberetning 5/84 om ordningen med støtte til skummetmælk, der anvendes til 
foder 
Særberetning 1/85 om den fælles markedsordning for olivenolie 24. 
24. 
22. 
13. 
13. 
25. oktober 1984 
oktober 1984 
november 1984. 
december 1984 
december 1984 
april 1985 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 348 
af 31. 12.84 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 91 
af 12. 4. 85 
EFT C 134 
af 3. 6. 85 
Udtalelse 1/85 om forslag til Rådets forordning (EØF) om gennemførelsen af 2. maj 1985 
bestemmelserne i aftalen i form af brevveksling mellem Det Europæiske 
Økonomiske Fællesskab og Republikken Portugal om ydelse af en særlig 
finansiel støtte til forbedring af landbrugs- og fiskeristrukturerne i Portugal EFT C 138 
af 6. 6. 85 
Udtalelse 2/85 om forslag til Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) om 26. juni 1985 
forlængelse af Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2892/77 om 
anvendelse af afgørelsen af 21. april 1970 angående udskiftning af medlems­
staternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter på egne 
indtægter hidrørende fra merværdiafgiften EFT C 261 
af 12. 10.85 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 195 
Titel 
Beretning om årsregnskabet pr. 31. december 1984 for Det Europæiske Kul-
og Stålfællesskab 
Særberetning 2/85 om reglerne for udbetaling af eksportrestitutioner ved 
udførsel af landbrugsvarer (»kontrol af udførsler af landbrugsvarer«) 
Særberetning 3/85 om visse aspekter af det faglige samarbejde, der finansieres 
over Fællesskabets udviklingsbistand 
Beretning om Europaskolernes regnskaber for regnskabsåret 1983 
Beretning til Kommissionen om 1984-årsregnskabet for Euratoms Forsy­
ningsagentur 
Beretning om 1984-årsregnskabet for fællesforetagendet JET 
Vejledende bemærkningen om behandling af uregelmæssigheder i forbindelse 
med decharge 
Vejledende om bemærkninger om underskuddet i »Medlemmernes kasse« 
(Europa-Parlamentet) 
Beretning om 1984-regnskaberne for Det Europæiske Center for Udvikling af 
Erhvervsuddannelse (Berlin-centret) 
Beretning om 1984-regnskaberne for Det Europæiske Institut til Forbedring 
af Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-instituttet) 
Overvejelser omkring perspektiverne for den fælles landbrugspolitik 
(Kommissionens Grønbog) 
Beretning (Bilag til EKSF-årsberetningen 1984) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 
Ottende årsberetning, regnskabsåret 1984 
Særberetning 4/85 om den fælles markedsordning for fiskerivarer 
Særberetning 5/85 om Fællesskabets deltagelse i aktioner til fordel for 
udviklingslande, som gennemføres af ikke-statslige organisationer Vedtaget den: 
26. juni 1985 
26. juni 1985 
12. juli 1985 
17. juli 1985 
17. juli 1985 
17. juli 1985 
10. oktober 1985 
10. oktober 1985 
17. oktober 1985 
17. oktober 1985 
30. oktober 1985 
19. november 1985 
19. november 1985 
28. november 1985 
12. december 1985 Offentliggørelse (') 
EFT C 360 
af 31. 12.85 
EFT C 215 
af 26. 8. 85 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 326 
af 16. 12. 85 
EFT C 339 
af 31. 12.85 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Udtagelse 3/85 om udkast til ændring af visse artikler i udkastet til 12. december 1985 
Kommissionens forordning om gennemførelsesbestemmelser til visse bestem­
melser i finansforordningen af 21. december 1977 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Udtalelse 4/85 om forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af 12. december 1985 EFT C 357 
forordning (EØF) nr. 2681/74 om fællesskabsfinansiering af udgifter i af 31. 12. 85 
forbindelse med levering af landbrugsvarer som fødevarehjælp 
Udtalelse 5/85 om udkast til finansforordning vedrørende Den sjette 12. december 1985 EFT C 361 
Europæiske Udviklingsfond af 31. 12. 85 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
196 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (') 
Særberetning 1/86 om kontraktforanstaltninger til udvidelse af markederne 20. februar 1986 EFT C 127 
for mælk og mejeriprodukter finansieret af provenuet fra medansvarsafgifter af 26. 5. 86 
Udtalelse 1/86 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 6. marts 1986 EFT C 80 
(EØF) nr. 1883/78 om de almindelige regler for finansiering af interventioner af 9. 4. 86 
gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen 
Beretning om regnskaberne for 1985 for Euratom's Forsyningsagentur 
Beretning om EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1985 
Særberetning 2/86 om EFRU's særlige fællesskabsaktioner med henblik på 
regionaludvikling (kvotafrie aktioner) 
Særberetning 3/86 om støtteordninger for olieholdige frø 
Beretning om Europaskolernes regnskaber for regnskabsåret 1984 
Beretning om 1985-regnskaberne for Det Europæiske Center for Udvikling af 
Erhvervsuddannelse (Berlin-centret) 
Beretning om 1985-regnskaberne for Det Europæiske Institut til Forbedring 
af Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-instituttet) 
Udtalelse 2/86 om udkast til finansforordning vedrørende gennemførelsen af 
finansprotokollerne med Algeriet, Marokko, Tunesien, Egypten, Libanon, 
Jordan, Syrien, Malta og Cypern 
Beretning om 1985-årsregnskabet for JET 
Beretning (bilag til EKSF-årsberetningen 1985) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 
Niende årsberetning, regnskabsåret 1985 
Særberetning nr. 4/86 om finansielt og fagligt samarbejde med Indien 29. maj 1986 
17. juni 1986 
10. juli 1986 
10. juli 1986 
25. september 1986 
23. oktober 1986 
11. november 1986 
11. november 1986 
19. november 1986 
19. november 1986 
19.'november 1986 
4. december 1986 Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 208 
af 19. 8. 86 
EFT C 262 
af 20. 10.86 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 302 
af 27. 11.86 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 321 
af 15. 12.86 
EFT C 75 
af 23. 3. 87 
Udtalelse nr. 1/87 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 18. februar 1987 EFT C 59 
(EØF) nr. 1883/78 om de almindelige regler for finansiering af interventioner af 7. 3. 87 
genem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen • 
Udtalelse nr. 2/87 om Kommissionens forslag til Rådets forordning (EØF) om 14. maj 1987 EFT C 147 
kontrol med udbetaling af de beløb, der bevilges ved eksport af landbrugsvarer af 5. 6. 8 7 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 197 
Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (') 
Særberetning nr. 1/87 om kvaliteten af fødevarehjælpen — Overholdelsen af 27. maj 1987 EFT C 219 
de gældende regler om varernes kvalitet og mængde og om emballage, af 17. 8. 87 
leveringstid og -sted 
Udtalelse nr. 3/87 om et forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af 
forordning (EØF) nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, 
for så vidt angår forskudsordningen inden for EUGFL, Garantisektionen 
Beretning om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs årsregnskab pr. 
31. december 1986 
Beretning om regnskaberne for 1986 for Euratom's forsyningsagentur 
Særberetning nr. 2/87 om kvote- og tillægsafgiftsordningen i mejerisektoren 
Særberetning nr. 3/87 om den fælles markedsordning for råtobak 
Særberetning nr. 4/87 om Fællesskabets destillationsordninger for vin 
Særberetning nr. 5/87 om Fællesskabets bistand til fremskyndelse af 
landbrugsudviklingen i Grækenland 
Særberetning nr. 6/87 om fødevarehjælp til Indien 1978-1985 (Flood II-
projektet) 10. juni 1987 
25. juni 1987 
25. juni 1987 
15. juli 1987 
15. juli 1987 
17. september 1987 
7. oktober 1987 
29. oktober 1987 EFT C 175 
af 3. 7. 87 
EFT C 228 
af 26. 8. 87 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 266 
af 5. 10.87 
EFT C 297 
af 6. 11.87 
EFT C 297 
af 6. 11.87 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 31 
af 4.2.88 
Udtalelse nr. 4/87 om forslag til Rådets forordning (Euratom,EKSF, EØF) 29. oktober 1987 EFT C 337 
om midlertidig undtagelse fra forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 af 16.12.87 
om gennemførelsen af afgørelse af 21. april 1970 angående udskiftning af 
medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter 
Udtalelse nr. 5/87 om forslag til Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) 
om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De 
Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Beretning om 1986-regnskabet for Det Europæiske Center for Udvikling af 
Erhvervsuddannelse (Berlin-Centret) og om den økonomiske forvaltning 
Beretning om 1986-regnskabet for Det Europæiske Institut til Forbedring af 
Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-Instituttet) og om den økonomiske 
forvaltning 
Beretning om Europaskolernes regnskaber for regnskabsårene 1985 og 1986 
Beretning (bilag til EKSF-årsberetningen 1986) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 29 
4.-
4.-
4.-
10 . oktober 1987 
5. november 1987 
5. november 1987 
5. november 1987 
.-11. november 1987 EFT C 337 
af 16.12.87 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
198 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (]) 
Tiende årsberetning, regnskabsåret 1986 10.-11. november 1987 EFT C 336 
af 15.12.87 
Udtalelse nr. 6/87 om et forslag til Rådets forordning (Euratom, EKSF, EØF) 19. november 1987 EFT C 337 
om midlertidig ændring af finansforordningen af 21. december 1977 af 16.12.87 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Udtalelse nr. 7/87 om anden ændring af forslaget til Rådets forordning 26. november 1987 EFT C 339 
(EKSF, EØF, Euratom) om ændring af finansforordningen af 21. december af 17.12.87 
1977 vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Udtalelse nr. 8/87 om tredje ændring afforslaget til Rådets forordning (EKSF, 27. november 1987 EFT C 339 
EØF, Euratom) om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 af 17.12.87 
vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Særberetning nr. 7/87 om forvaltningen af counterpart-midler i forbindelse 
med fødevarehjælpen 
Beretning om 1986-årsregnskabet for Fællesforetagendet JET 
Særberetning nr. 1/88 om procedurer og ordninger på EF-plan og nationalt 
plan for forvaltningen af Den Europæiske Socialfond 
Særberetning nr. 2/88 om anvendelse af den integrerede metode ved 
Fællesskabets finansiering af foranstaltninger med strukturelt sigte 
Særberetning nr. 3/88 om den fælles markedsordning for fiskerivarer i Spanien 
og Portugal 
Særberetning nr. 4/88 om det regionale samarbejde finansieret under Lomé-
Konventionerne 27. 
10. 
10. 
18. 
18. 
18. november 1987 
marts 1988 
marts 1988 
maj 1988 
maj 1988 
maj 1988 EFT C 31 
af 4.2.88 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 126 
af 16.5.88 
EFT C 188 
af 18.7.88 
EFT C 188 
af 18.7.88 
EFT C 188 
af 18.7.88 
Udtalelse nr. 1/88 om forslag til Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) 19. maj 1988 EFT C 166 
om ændring af finansforordningen af 21. december 1977 vedrørende De af 25.6.88 
Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
Udtalelse nr. 2/88 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 19. maj 1988 EFT C 166 
(EØF) nr. 1883/78 om de almindelige regler for finansiering af interventioner af 25.6.88 
gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen 
Udtalelse nr. 3/88 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning 1. juni 1988 EFT C 166 
(EØF) nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik som ændret af 25.6.88 
ved forordning (EØF) nr. 3183/87 af 19. oktober 1987 om særlige 
bestemmelser for finansieringen af den fælles landbrugspolitik 
Udtalelse nr. 4/88 om forslag til ændring af finansforordningen vedrørende 1. juni 1988 Ikke offentliggjort 
budgettet for Fællesforetagendet Joint European Torus (JET) i EFT 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 199 
Titel Vedtaget den: Offentliggørelse (') 
Beretning om 1987-regnskabet for Euratom's Forsyningsagentur 15. juni 1988 Ikke offentliggjort 
i EFT 
Revisionsrettens svar på Rådets anmodninger om udtalelse om forslag til 16. juni 1988 Ikke offentliggjort 
afgørelse om budgetdisciplin, afgivet under henvisning til EØF-Traktatens og 22. juni 1988 i EFT 
artikel 206a, stk. 4, og artikel 209 
Udtalelse nr. 5/88 om forslag til Rådets forordning om den endelige ordning 16. juni 1988 EFT C 191 
for ensartet opkrævning af egne indtægter hidrørende fra merværdiafgiften af 20.7.88 
(moms) 
Beretning om EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1987 22. juni 1988 EFT C 217 
af 19.8.88 
Udtalelse nr. 6/88 om forslag om ændring af artikel 12 i forordning (EØF) nr. 14. juli 1988 EFT C 212 
2891/77 om gennemførelse af afgørelsen af 21. april 1970 angående af 12.8.88 
udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne 
indtægter 
Særberetning nr. 5/88 om forvaltningen af og kontrollen med offentlig 
oplagring 
Udtalelse nr. 7/88 om forslag til finansforordning for Europaskolerne 
Beretning om 1987-regnskabet for Det Europæiske Center for Udvikling af 
Erhvervsuddannelse (Berlin-Centret) 
Beretning om 1987-regnskabet for Det Europæiske Institut til Forbedring af 
Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin-Instituttet) 
Beretning (bilag til EKSF-årsberetningen 1987) om EKSF's regnskabsforvalt-
ning og økonomiske forvaltning 
Udtalelse nr. 8/88 om forslag til Rådets forordning (EKSF, EØF, Euratom) 
om gennemførelse af afgørelsen af 24. juni 1988 om ordningen for 
Fællesskabernes egne indtægter 
Beretning om 1987-regnskabet for Fællesforetagendet JET 
Ellevte årsberetning, regnskabsåret 1987 8. september 1988 
22. september 1988 
9. november 1988 
9. november 1988 
9. november 1988 
17. november 1988 
17. november 1988 
17. november 1988 EFT C 274 
af 24.10.88 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
EFT C 313 
af 8.12.1988 
Ikke offentliggjort 
i EFT 
Denne udgave af EFT 
(') Enhver henvendelse om adgang til de dokumenter, der ikke er offentliggjort i EFT, bedes rettet til Rettens Dokumentationsafdeling. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 201 
BILAG III 
Finansielle oplysninger om 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
og 
De Europæiske Udviklingsfonde 
(1987) 
Indledende bemærkninger 
1. Kildemateriale 
De finansielle oplysninger i dette bilag er taget fra forvaltningsregnskaber og status for De Europæiske 
Fællesskaber (1) og De Europæiske Udviklingsfonde samt fra andre regnskabsoversigter fra Kommissionen. 
2. Regningsenhed 
Alle beløb er udtrykt i millioner ECU (mio ECU). Tallene er afrundet til tiendedele af en million. 
3. Ændret kontoplan for det almindelige budget 
Kontoplanen undergår undertiden visse ændringer. Retten vælger til fremstilling af de retrospektive 
udviklingsforløb kontoplanen for det løbende regnskabsår og tilpasser ved enhver ændring af kontoplanen 
beløbene fra tidligere regnskabsår til den nye kontoplan. 
Beløbene i § 14-§ 19 kan derfor sammenholdes fra regnskabsår til regnskabsår. 
(1) For så vidt angår regnskabsåret 1987: Forvaltningsregnskab og status vedrørende budgettransaktionerne i regnskabsåret 1987 (dok. 
KOM(88) 212-216). 
202 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
4. Forkortelser og tegn 
EF 
EKSF 
EØF 
Euratom 
EUGFL 
BNI 
MOMS 
BFR 
DKR 
DM 
DRA 
ESC 
FF 
HFL 
IRL 
LFR 
LIT 
PTA 
UKL 
RE 
ERE 
ECU 
mio ECU 
OB 
IOB 
FB 
BB 
BTF 
BTB 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EUR 10/12 
EUF 
AVS 
OLT 
OD 
Stabex 
Sysmin 
FFO 
EFT 
S 
A 
K 
— 
0,0 
% De(t) Europæiske Fællesskab(er) 
Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab 
Det Europæiske Økonomiske Fællesskab 
Det Europæiske Atomenergifællesskab 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget 
Bruttonationalindkomst 
Merværdiafgift 
Belgiske francs 
Danske kroner 
Tyske mark 
Græske drachmer 
Portugisiske escudos 
Franske francs 
Nederlandske gylden 
Irske pund 
Luxembourgske francs 
Italienske lire 
Spanske pesetas 
Pund sterling 
Regningsenhed (indtil 1977) 
Europæisk regningsenhed (fra 1978 til 1980) 
Regningsenhed gældende fra 1. 1. 1981 
Millioner ECU 
Opdelte bevillinger 
Ikke-opdelte bevillinger 
Forpligtelsesbevillinger 
Betalingsbevillinger 
Bevillinger til forpligtelser 
Bevillinger til betalinger 
Belgien 
Danmark 
FR Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
De 10 eller 12 medlemsstater af De Europæiske Fællesskaber i alt 
Den Europæiske Udviklingsfond 
Stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet 
Oversøiske lande og territorier 
Franske oversøiske departementer 
Stabilisering af eksportindtægter 
Stabilisering af eksportindtægter fra mineprodukter 
Finansforordningen af 21. december 1977 
De Europæiske Fællesskabers Tidende 
Budgetsektion 
Budgetafsnit 
Budgetkapitel 
Ingen oplysninger 
Mellem nul og 0,05 
Procent 
Paragraftegnet henviser i dette bilag til tekst, diagrammer og tabeller 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 203 
Indholdsfortegnelse 
Første del: De Europæiske Fællesskabers almindelige budget Side 
§ 1. Grundlæggende oplysninger om det almindelige budget 204 
Det almindelige budget for regnskabsåret 1987 og gennemførelsen heraf i 1987 
§ 2. Det almindelige budget 1987: Anslåede indtægter 208 
§ 3. Det almindelige budget 1987: Anslåede udgifter — bevillinger til betalinger 209 
§ 4. Det almindelige budget 1987: Bevillinger til forpligtelser 210 
§ 5. Anslåede og faktiske indtægter for 1987 211 
§ 6. Disponible bevillinger til forpligtelser i 1987 og deres udnyttelse, pr. sektor og pr. institution 212 
§ 7. Disponible bevillinger til betalinger i 1987 og deres udnyttelse, pr. sektor og pr. institution 213 
§ 8. Faktiske egne indtægter i 1987 214 
§ 9. De disponible bevillingers udnyttelsesgrad i 1987, pr. sektor 215 
§ 10. Konsolideret forvaltningsregnskab og saldo for regnskabsåret 1987 216 
§11. Betalinger afholdt i 1987, pr. sektor og pr. modtagermedlemsstat 217 
§ 12. EUGFL, Garantisektionen: Betalinger afholdt i 1987, pr. sektor og pr. modtagermedlemsstat 218 
§ 13. Strukturfondene: Indgåede forpligtelser og afholdte betalinger i 1987, pr. modtagermedlemsstat 219 
Retrospektive oplysninger vedrørende gennemførelsen af det almindelige budget (1983-1987) 
§ 14. Udviklingen i og udnyttelsen af bevillinger til betalinger i tidsrummet 1983-1987, pr. sektor 220 
§ 15. Udnyttelsesgraden for bevillinger til betalinger i tidsrummet 1983-1987, pr. sektor 221 
§ 16. Årlige betalinger i tidsrummet 1983-1987, pr. sektor og pr. institution 222 
§ 17. Udviklingen i forholdet mellem »årlige betalinger pr. sektor« og »samlede årlige betalinger over budgettet« 
(1983-1987) 223 
§ 18. Årlige betalinger til medlemsstaterne (1983-1987) 224 
§ 19. Faktiske egne indtægter, pr. medlemsstat (1983-1987) 225 
Anden del: De Europæiske Udviklingsfonde (EUF) (Oversigt pr. 31. 12. 1987) 
§ 20. Generelle oplysninger om EUF 226 
§ 21. Den 5. og 6. EUF: Tildeling, finansiering, fordeling af bistanden, samlet udnyttelse 227 
§ 22. Den 5. EUF: Bistand efter art og pr. modtagerland 228 
§ 23. Den 5. EUF: Bistand pr. økonomisk sektor og pr. modtagerland 229 
§ 24. Den 6. EUF: Bistand efter art og pr. modtagerland 230 
§ 25. Den 6. EUF: Bistand pr. økonomisk sektor og pr. modtagerland 231 
§ 26. Den 5. og 6. EUF: Finansieringsafgørelser og betalinger, pr. modtagerland 232 
§ 27. Den 5. og 6. EUF: Udnyttelse af bistanden, pr. økonomisk sektor 233 
§ 28. De seks EUF: Udviklingen i de årlige betalinger (1960-1987) 234 
204 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Første del: De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
§ 1. Grundlæggende oplysninger om det almindelige budget 
1.1. Det almindelige budgets oprindelse 
Det almindelige budget blev indført ved Fusionstraktaten (1) (artikel 20). Den 1. januar 1968 trådte det i stedet for de tre 
særskilte EF-budgetter, der indtil da var gældende: EKSF's administrationsbudget, EØF-budgettet og Euratoms 
driftsbudget; Euratoms forsknings- og investeringsbudget blev optaget på det almindelige budget i 1971 ved Luxembourg-
Traktaten (2) (artikel 10). 
1.2. Retsgrundlag 
Det almindelige budget følger de finansielle bestemmelser, der er indeholdt i Paris-Traktaten (3) (artikel 78 EKSF) og Rom-
Traktaten (4) (5) (artikel 199-209 EØF og artikel 171-183 Euratom), og ændringer i medfør af Fusionstraktaten (1), 
rådsafgørelsen om egne indtægter (6), Luxembourg-Traktaten (2), Tiltrædelsesakten (7) og Bruxelles-Traktaten (8). I en 
finansforordning (9) er der fastlagt nærmere enkeltheder om opstilling og gennemførelse af budgettet samt om 
regnskabsaflæggelse og revision. Finansforordningen er suppleret med særlige retsakter, der fastlægger de nærmere 
enkeltheder for gennemførelsen af budgettet. 
1.3. De vigtigste budgetprincipper som foreskrevet i Traktaterne og finansforordningen 
Budgettet vedtages forud for et regnskabsår (reglen om etårige budgetter). Når budgettet forelægges, skal det balancere. 
Budgetindtægterne skal uden sondring anvendes til finansiering af samtlige udgifter, der er opført på budgettet (reglen om 
ikke-formålsbestemmelse). Alle Fællesskabets indtægts- og udgiftsposter skal opføres på budgettet (reglen om et samlet 
budget). Samtlige indtægts- og udgiftsposter skal opføres med deres fulde beløb på budgettet og i regnskaberne, uden at 
der foretages indbyrdes modregning (bruttoprincippet). Der er visse undtagelser fra disse almindelige principper. 
1.4. Det almindelige budgets indhold og struktur 
Det almindelige budget omfatter overslag over EKSF's administrationsudgifter og de tilsvarende indtægter, EØF's 
indtægter og udgifter samt Euratoms indtægter og udgifter. 
Budgettet indeholder fem forskellige sektioner, der igen er opdelt i (anslåede) indtægts- og udgiftsopgørelser: 
(I) Parlamentet, (II) Rådet (og som bilag Det Økonomiske og Sociale Udvalg), (III) Kommissionen, (IV) Domstolen, 
(V) Revisionsretten. 
Inden for hver sektion er indtægter og udgifter opdelt i budgetposter (afsnit, kapitler, artikler og konti) efter deres art eller 
formål. 
1.5. Regningsenheder i det almindelige budget 
Indtil 1977 blev budgettet opstillet og gennemført i regningsenheder (RE): 1 RE = 0,88867088 g guld (= 1 US-dollar mellem 
1934 og 1972). 
Fra 1978 til 1980 blev budgettet opstillet og gennemført i europæiske regningsenheder (ERE): 1 ERE svarer til summen af 
følgende beløb i Fællesskabets medlemsstaters valutaer: 0,828 DM + 0,0885 UKL + 1,15 FF + 109 LIT + 0,286 HFL + 
3,66 BFR + 0,14 LFR + 0,217 DKR + 0,00759 IRL. 
Siden 1981 opstilles og gennemføres budgettet i ECU. Ligesom ERE er ECU en enhed, der er beregnet på grundlag af en 
kurv af nationale valutaer. For 1981,1982 og 1983 var værdien og sammensætningen af kurven for ECU de samme som for 
ERE. (Den græske valuta, drachmen, indgik ikke i beregningsgrundlaget for ECU). For 1984-1987 1 ECU = 0,719 DM + 
0,0878 UKL + 1,31 FF + 140,0 LIT + 0,256 HFL + 3,71 BFR + 0,14 LFR + 0,219 DKR + 0,00871 IRL + 1,15 DRA. 
Pr. 31 december 1987 var kurserne for omregning af ECU til de nationale valutaer som følger: 1 ECU = 43,1539 BFR = 
7,94457 DKR = 2,06034 DM = 164,483 DRA = 169,467 ESC = 6,98335 FF = 2,31762 HFL = 0,777888 IRL = 43,1539 LFR = 
1521,66 LIT = 140,566 PTA = 0,696793 UKL. 
1.6. Finansiering af det almindelige budget (indtægter) 
Det almindelige budget finansieres i hovedsagen af Fællesskabernes egne indtægter (6): told, landbrugsimportafgifter, 
sukker-og isoglucoseafgifterog momsandele på højst 1,4 % af et ensartet EF-beregningsgrundlag (10)(11); der findes visse 
andre mindre betydelige indtægter. 
Ifølge Rådets afgørelse af 21. april 1970 (6) har egne indtægter siden den 1. januar 1971 gradvis afløst den gamle ordning 
med medlemsstaternes finansielle bidrag i henhold til fordelingsnøglen. Indtil det blev muligt at anvende et ensartet 
momsgrundlag, betalte medlemsstaterne fortsat finansielle bidrag. Fra 1975 blev disse finansielle bidrag beregnet på 
grundlag af medlemsstaternes andele af Fællesskabets bruttonationalindkomst (BNI). I 1979 indeholdt egne indtægter for 
første gang momsandele. Seks af medlemsstaterne betalte momsandele, hvorimod FR Tyskland, Irland og Luxembourg 
fortsat betalte BNI-finansielle bidrag. I 1980 betalte alle medlemsstater momsandele. Fra 1981 til 1985 betalte samtlige 
medlemsstater momsandele bortsetfra Grækenland, der betalte et BNI-baseretfinansielt bidrag. 11986 og 1987 betalte alle 
medlemsstaterne momsandele bortset fra Portugal, der betalte et finansielt bidrag på grundlag af BNI. 
(1) Fusionstraktaten (8. april 1965): Traktat om Oprettelse af et Fælles Råd og en Fælles Kommission for De Europæiske Fællesskaber. 
(2) Luxembourg-Traktaten (22. april 1970): Traktat om Ændring af Visse Budgetbestemmelser i Traktaten om Oprettelse af De Europæiske Fællesskaber og i 
Fusionstraktaten. 
(3) Paris-Traktaten (18. april 1951): Traktat om Oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF). 
(4) Rom-Traktaten (25. marts 1957): Traktat om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EØF). 
(5) Rom-Traktaten (25. marts 1957): Traktat om Oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom). 
(6) Rådets afgørelse 70/243/EKSF, EØF, Euratom) af 21. april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne 
indtægter (EFT L 94 af 28. 4. 1970). 
(7) Tiltrædelsesakten (22. januar 1972): Akt Vedrørende Tiltrædelsesvilkårene og Tilpasningerne af Traktaterne. 
(8) Bruxelles-Traktaten (22. juli 1975): Traktat om Ændring af Visse Finansielle Bestemmelser i Traktaten om Oprettelse af De Europæiske Fællesskaber og i 
Fusionstraktaten. 
(9) Finansforordningen af 21. december 1977 (EFT L 356 af 31. 12. 1977). 
(10) Jf. Rådets 6. direktiv af 17. maj 1977, det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145 af 13. 6. 1977). 
(11) Højeste momsandel af det ensartede beregningsgrundlag: 1979-1985 1 %, fra 1986 1,4 %. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 205 
1.7. Bevillingernes art 
Der sondres i budgettet mellem følgende former for bevillinger til dækning af de opførte udgifter: 
a) Opdelte bevillinger (OB) anvendes til finansiering af flerårige foranstaltninger inden for visse sektorer. De omfatter 
forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger: 
— forpligtelsesbevillinger (FB) dækker for det løbende regnskabsår de retlige forpligtelser, der er indgået i forbindelse 
med foranstaltninger, hvis gennemførelse strækker sig over flere regnskabsår; 
— betalingsbevillinger (BB) dækker udgifter til opfyldelsen af de i løbet af regnskabsåret og/eller tidligere regnskabsår 
indgåede forpligtelser. 
b) Ikke-opdelte bevillinger (IOB) dækker for de årlige foranstaltningers vedkommende både forpligtelser og betalinger 
over samme regnskabsår. 
Det er således muligt at foretage følgende to opstillinger for ét og samme regnskabsår: 
— de samlede bevillinger til forpligtelser (BTF) (1) = ikke-opdelte bevillinger (IOB) 
+ forpligtelsesbevillinger (FB) (1); 
— de samlede bevillinger til betalinger (BTB) (1) = ikke-opdelte bevillinger (IOB) 
+ betalingsbevillinger (BB) (1). 
Indtægter, der er optaget på budgettet, skal dække bevillinger til betalinger. Forpligtelsesbevillinger bliver ikke finansieret, 
før de tilsvarende betalingsbevillinger er blevet opført på budgettet. 
Nedenstående forenklede skema (med fiktive beløb) viser virkningen af disse bevillingsarter for hvert budgetår: 
Bevillinger til forpligtelser: Beløb opført på 
budgetterne for regnskabsår 1, 2, 3 til forplig­
telser inden for disse år. 
Tegnforklaring: 
Bevillin-
forplig-
(BTF) I I Forpligtelses­
bevillinger (FB) 
Ikke-opdelte 
bevillinger (IOB) 
regnskabsår 1: BTF: 150 
regnskabsår 2: BTF: 16 
regnskabsår 3: BTF: 215 • FB: 50-
•IOB: 100-
• FB: 60-
•IOB: 120-Forpligtelses-
bevilliger 
fra tidligere 
regnskabsår 
Oversigt over 
\ ' ~ 
\ = 
\ " 
OD \ 
regnskabs­
år 1 
regnskabs­
år 2 
regnskabs­
år 3 g 
% V 
o — 
*% (D 
100 
120 
150 samtlige bevillingsarter 
Opdelte 
bevilinger (OB) 
,| 
3" 
.2>--
(2) 
50 
60 
65 CD 
CO 
w V 
£•-
S> 
(3) 
27 
38 
75 sr 
a> S 
g)æ 
0) + (2) 
150 
180 
215 _H 
S, s °>s 
> 2 
d) + (3) 
127 
158 
225 Finansieringsskema: Dette skema viser, i hvilket regnskabsår hver 
BTF-andel, der er opført for regnskabsår 1, 2, 3, skal finansieres: IOB 
finansieres inden for det regnskabsår, i hvilket de er opført på 
budgettet; FB finansieres i trancher over flere regnskabsår. 
regnskabsår 1 r 
I Beløb (tranche 
regnskabsår 2 
? 
I 
D r) finansieret i 
regnskabsår 3 
T 
1 
I 
i 1 
• 
l 
De lodrette totaler i dette skema angiver for hvert regnskabsår de 
bevillinger til betalinger (BTB), der er påkrævet til finansiering af de 
forpligtelser, der i dette regnskabsår følger af BTF. For hvert 
regnskabsår er der: BTB = IOB + betalingsbevillinger (BB), idet 
regnskabsårets BB udgør det samlede beløb for alle FB, der skal 
finansieres under dette regnskabsår. 
Bevillinger til betalinger: 
Tegnforklaring: 
Bevilling- I f|p 
ger til I*222 
betalinger 
(BTB) Betalingsbevillinger 
(BB) 
Ikke-opdelte bevillinger 
J (IOB) 
Bemærk: Det er vigtigt at bemærke forskellen på »bevillinger til forpligtelser« og »forpligtelsesbevillinger« og på »bevillinger til betalinger« og 
»betalingsbevillinger«. Forpligtelsesbevillinger og betalingsbevillinger anvendes udelukkende i forbindelse med opdelte bevillinger. 
206 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
1.8. Opstilling af det almindelige budget 
For hvert regnskabsår (fra den 1. januar til den 31. december) opstiller alle institutionerne inden den 1. juli i det år, der går 
forud for det år, hvor budgettet skal gennemføres, et overslag over deres udgifter. Kommissionen sammenfatter disse 
overslag i et foreløbigt budgetforslag, og dette forelægges senest den 1. september i samme år Rådet, som tillige med 
Parlamentet er budgetmyndigheden. Rådet udarbejderbudgetforslaget og sender det senest den 5. oktober i samme år til 
Parlamentet. Parlamentet kan stille ændringsforslag til budgettet, for så vidt angår de obligatoriske udgifter (1) og vedtage 
ændringer, for så vidt angår ikke-obligatoriske udgifter; disse ændringsforslag og ændringer forelægges Rådet. For så vidt 
angår obligatoriske udgifter, er Rådet sidste instans. For så vidt angår ikke-obligatoriske udgifter, kan Parlamentet, inden 
for rammerne af en statistisk maksimalsats for forhøjelser, udøve sin ret til at vedtage ændringer i sidste instans. 
Parlamentets formand erklærer budgettet for endeligt vedtaget. Parlamentet kan imidlertid forkaste budgetforslaget og 
begære forelæggelse af et nyt forslag (2). 
Såfremt budgettet ikke er vedtaget ved regnskabsårets begyndelse, gælder der særlige bestemmelser i traktaterne og 
finansforordningen, for så vidt angår apvisning af udgifter (3). 
Budgetmyndigheden kan vedtage ændringsbudgetter (der ikke ændrer det samlede beløb for det årlige budget) eller 
tillægsbudgetter (som ændrer det samlede beløb) (4). 
Tildelingen til en bestemt budgetpost kan ændres ved overførsler (5) fra andre budgetposter. 
1.9. Gennemførelse af det almindelige budget 
1.9.1. Ansvar for gennemførelsen 
Kommissionen gennemfører budgettet i overensstemmelse med finansforordningen på eget ansvar og inden for 
bevillingerne. Kommissionen giver de andre institutioner de nødvendige beføjelser til at gennemføre de sektioner af 
budgettet, som vedrører dem (6). Finansforordningen fastlægger gennemførelsesbestemmelserne, især det ansvar, der 
påhviler institutionernes anvisningsberettigede, regnskabsførere, forskudsbestyrere og finansinspektører (7). 
1.9.2. Indtægter 
De anslåede indtægter opføres i budgettet med forbehold af eventuelle ændringer som følge af ændrings- og 
tillægsbudgetter (4). 
Den budgetmæssige gennemførelse af indtægterne sker ved, at fordringer konstateres og de til Fællesskaberne skyldige 
beløb (egne indtægter og andre indtægter) opkræves; der gælder særlige regler herfor (8). 
Et regnskabsårs faktiske indtægter defineres som summen af opkrævninger af de i det løbende regnskabsår konstaterede 
fordringer og opkrævninger af udestående fordringer fra tidligere regnskabsår. 
1.9.3. Udgifter 
De anslåede udgifter opføres i budgettet. Alt efter arten af den retlige forpligtelse dækkes de af bevillinger til forpligtelser 
eller bevillinger til betalinger. Den budgetmæssige gennemførelse af udgifterne, dvs. bevillingernes udvikling og 
udnyttelse kan sammenfattes som følger: 
a) Bevillinger til forpligtelser. 
— Bevillingernes udvikling: Der kan ske visse ændringer af de bevillinger til forpligtelser, der er opført i det oprindelige 
budget, før der nås frem til de endelige bevillinger til forpligtelser: endelige bevillinger til forpligtelser = oprindeligt 
budget (IOB og FB) ± ændrings- og tillægsbudgetter (4) + ekstra indtægter (9) ± overførsler (5) + 
forpligtelsesbevillinger, der henstår fra det foregående regnskabsår (10) + ikke-automatiske fremførsler (11) fra det 
foregående regnskabsår (IOB), for hvilke der ikke er indgået forpligtelse + frigjorte forpligtelsesbevillinger (FB) fra 
foregående regnskabsår. 
— Bevillingernes udnyttelse: Der kan i regnskabsåret indgås forpligtelser for de endelige bevillinger til forpligtelser 
(udnyttede bevillinger til forpligtelser = summen af indgåede forpligtelser). 
— Bevillinger, der forbliver disponible det følgende regnskabsår: Ikke-opdelte bevillinger, for hvilke der ikke er indgået 
forpligtelse, kan blive ikke-automatisk fremført til næste regnskabsår efter bemyndigelse fra Rådet (11). Uudnyttede 
forpligtelsesbevillinger (bevillinger, der henstår ved afslutningen af regnskabsåret) forbliver disponible det næste 
regnskabsår (10). 
— Bortfald af bevillinger: Restbeløbet bortfalder. 
b) Regnskabsårets bevillinger til betalinger. 
— Bevillingernes udvikling: Bevillinger til betalinger kan ligeledes undergå ændringer, der fører til de endelige 
bevillinger til betalinger: endelige bevillinger til betalinger = oprindeligt budget (IOB og BB) ± ændrings- og 
tillægsbudgetter (4) + ekstra indtægter (9) ± overførsler (5). 
— Bevillingernes udnyttelse: Der kan i regnskabsåret afholdes betalinger for de endelige bevillinger til betalinger 
(udnyttede bevillinger til betalinger i regnskabsåret = summen af betalinger afholdt af regnskabsårets bevillinger). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 207 
— Fremførsel af bevillinger til det følgende regnskabsår: Ikke-udnyttede bevillinger kan fremføres til det følgende 
regnskabsår i form af automatiske (12) eller ikke-automatiske (11) fremførsler. 
— Bortfald af bevillinger: Restbeløbet bortfalder. 
c) Bevillinger til betalinger fremført fra det foregående regnskabsår (automatiske og ikke-automatiske fremførsler). 
Der kan i hvert regnskabsår ligeledes foretages betalinger af disse bevillinger (efter eventuelle overførsler). 
Bevillingsbeløb, der stadig ikke er betalt efter fremførsel, bortfalder, bortset fra i visse tilfælde, hvor der kan foretages 
gentagne fremførsler (13). De således bortfaldne beløb føjes til regnskabsårets resultat i det konsoliderede 
forvaltningsregnskab (se pkt. 1.9.4.). 
For så vidt angår de faktiske udgifter, skelnes der mellem to begreber: 
— de i et regnskabsår faktisk afholdte udgifter = samlede betalinger i løbet af regnskabsåret = betalinger af 
regnskabsårets bevillinger til betalinger plus betalinger af bevillinger til betalinger fremført fra det foregående 
regnskabsår. 
— de faktisk afholdte udgifter vedrørende et regnskabsår = de udgifter, der er opført i det konsoliderede 
forvaltningsregnskab (se pkt. 1.9.4.) = betalinger af regnskabsårets bevillinger til betalinger plus regnskabsårets 
bevillinger til betalinger fremført til det følgende regnskabsår. 
7.5.4. Konsolideret forvaltningsregnskab og regnskabsårets saldo 
Efter afslutningen af hvert regnskabsår opstilles det konsoliderede forvaltningsregnskab. Regnskabsårets saldo, som skal 
opføres på budgettet for det følgende regnskabsår i forbindelse med et ændringsbudget, fremgår heraf (14) (se § 10). 
1.10. Regnskabsaflæggelse 
Senest den 1. juni efter afslutningen af regnskabsåret sender Kommissionen regnskaberne for det pågældende 
regnskabsår til Parlamentet, Rådetog Revisionsretten; regnskaberne omfatter forvaltningsregnskabet og status, ledsaget 
af en analyse af den økonomiske forvaltning (15). 
1.11. Ekstern revision 
Siden 1977 foretages den eksterne revision af det almindelige budget af Revisionsretten for De Europæiske 
Fællesskaber (16). Revisionsretten reviderer regnskaberne vedrørende samtlige indtægter og udgifter på det almindelige 
budget og efterprøver lovligheden og den formelle rigtighed af indtægter og udgifter og undersøger, hvorvidt den 
økonomiske forvaltning har været forsvarlig. Revisionen kan finde sted inden afslutningen af det pågældende 
regnskabsårs regnskaber. Revisionen sker på grundlag af regnskabsbilag, og i givet fald på stedet i fællesskabsinstitu­
tionerne og i medlemsstaterne. Revisionsretten udarbejder en årsberetning for hvert regnskabsår, og den kan endvidere 
når som helst fremkomme med bemærkninger til særlige spørgsmål og på begæring af en af Fællesskabernes institutioner 
afgive udtalelser. 
1.12. Decharge og opfølgning 
Siden 1977 gælder følgende bestemmelser (17): Efter henstilling fra Rådet giver Parlamentet inden den 30. april det andet 
år efter det pågældende regnskabsår Kommissionen decharge for gennemførelsen af budgettet. Med henblik herpå 
gennemgår Parlamentet og Rådet de af Kommissionen forelagte regnskaber og Revisionsrettens årsberetning. 
Institutionerne træffer hensigtsmæssige foranstaltninger til at tage de antegnelser til følge, der er anført i beslutningerne 
om decharge, og skal gøre rede for de trufne foranstaltninger (18). 
(1) Obligatoriske udgifter er udgifter, der er en nødvendig følge af Traktaterne eller af retsakter udstedt i henhold til disse. 
(2) For yderligere oplysninger om budgetproceduren: artikel 78 EKSF, 203 EØF og 177 Euratom. 
(3) Se artikel 8 i finansforordningen. 
(4) Se finansforordningens artikel 1, stk. 5. 
(5) Se finansforordningens artikel 21. 
(6) Se artikel 78 d EKSF, 205 EØF, 179 Euratom og i finansforordningens artikel 18, stk. 2. 
(7) Se finansforordningens artikel 17-49 og 68-72. 
(8) Se finansforordningens artikel 23-31 og Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 og 2892/77 af 19. december 1977 (EFT L 336 af 27. 12. 1977). 
(9) Se finansforordningens artikel 87 og artikel 91, stk. 2 i den ændrede finansforordning. 
(10) Se finansforordningens artikel 6 stk. 2, litra a, og artikel 88 stk. 3. 
(11) Se finansforordningens artikel 6, stk. 1, litra b. 
(12) Se finansforordningens artikel 6, stk. 1, litra c, artikel 6, stk. 2, litra b, og artikel 88, stk. 4. 
(13) Se finansforordningens artikel 6, stk. 4, og artikel 108, stk. 3, litra a og b. 
(14) Se artikel 27 i finansforordningen og artikel 15 og 16 i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77 (EFT L 336 af 27. 12. 1977). 
(15) Se artikel 73-77 i finansforordningen. 
(16) Se artikel 78e og f EKSF, 206 og 206a EØF, 180 og 180a Euratom og finansforordningens artikel 78-84. 
(17) Se artikel 78g EKSF, 206b EØF og 180b Euratom. 
(18) Se finansforordningens artikel 85. 
208 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 2. Det almindelige budget 1987: Anslåede indtægter 
(efter tillægs- og ændringsbudget nr. 1; 
jf. de nærmere oplysninger i § 5) 
(mio ECU og %) 
Andre indtægter: 624,6 (1,7 %) 
Disponibelt overskud som følge 
af tekniske bortfald: 300,0 (0,8 %) 
Bemærk: For told, landbrugsafgifter samt sukker- og isogluco-
seafgifter foretages opkrævningen af medlemsstater­
ne for Fællesskabernes regning. 
Egne momsindtægter 
og finansielle bidrag: 23 644,6 (65,4 %) 
Tegnforklaring: 
^^^B Egne indtægter i alt (pr. medlemsstat) 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter og finansielle bidrag 
Disponibelt overskud som følge af tekniske bortfald 
Andre indtægter Told: 
8 396,7 (23,2%) 
Sukker- og isoglucose­
afgifter: 1438,6(4,0%) 
Landbrugsafgifter: 
1 763,9 (4,9 %) 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 209 
§ 3. Det almindelige budget 1987: Anslåede udgifter — bevillinger til betalinger 
(efter tillægs- og ændringsbudget nr. 1; 
(mio ECU og %) jf. de nærmere oplysninger i § 7, kolonne 3) 
10. Formålsbestemte reserver og reserve til uforudsete udgifter: 119,6 (0,3 %) (heraf IOB: 43,2) 
-*~ 9. Udviklingssamarbejde: 1 104,9 (3,1 %) (heraf IOB: 317,9) 
-*~ 8. Refusion til medlemsstaterne: 2 869,0 (7,9 %) 
7. Forskning, energi osv.: 911,4 (2,5 %) (heraf IOB: 30,2) 
6. Socialpolitik: 2 686,1 (7,4 %) (heraf IOB: 115,6) 
*- 5. Regional- og transportpolitik: 2 738,2 (7,6 %) (heraf IOB: 9,5) 
4. Fiskeri: 177,4 (0,5 %) (heraf IOB: 98,8) 
3. Landbrugsstrukturer: 843,2 (2,3 %) (heraf IOB: 46,9) 
2.11. Andre udgifter: 234,8 (0,7 %) 
2.10. Agromonetære foranstaltninger: 362,0 (1,0 %) 
2.9. Andre sektorer: 1 072,0 (3,0 %) 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød: 3 296,0 (9,1 %) 
2.7. Mejeriprodukter: 5 901,0 (16,3 %) 
2.6. Tobak: 828,0 (2,3%) 
*• 2.5. Vin: 1 278,0 (3,5%) 
2.4. Frugt og grønsager: 967,0 (2,7 %) 
2.3. Fedtstoffer og proteinholdige afgrøder: 3 739,0 (10,3 %) 
2.2. Sukker: 1 653,0 (4,6%) 
>~ 2.1. Korn og ris: 3 630,0 (10,0%) 
Tegnforklaring: 
i 1 Ikke-opdelte bevillinger (IOB) 
Sektorer med opdelte bevillinger: 
betalingsbevillinger (BB) 
Bevillinger til disposition for Kommissionen 
Bevillinger til disposition for de 
øvrige institutioner 
210 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 4. Det almindelige budget 1987: Bevillinger til forpligtelser 
(efter tillægs- og ændringsbudget nr. 1; jf. de nærmere oplysninger i § 6, kolonne 3) 
(mio ECU og %) 
10. Formålsbestemte reserver og reserve til uforudsete udgifter: 378,1 (1,0 %) (heraf IOB: 43,2) 
-*- 9. Udviklingssamarbejde: 1 087,7 (2,9 %) (heraf IOB: 317,9) 
-*- 8. Refusion til medlemsstaterne: 2 869,0 (7,7 %) 
7. Forskning, energi osv.: 933,4 (2,5 %) (heraf IOB: 30,2) 
*- 6. Socialpolitik: 2 745,8 (7,3 %) (heraf IOB: 115,6) 
*- 5. Regional- og transportpolitik: 3 565,2 (9,5 %) (heraf IOB: 9,5) 
*- 4. Fiskeri: 178,6 (0,5) (heraf IOB: 98,8) 
*- 3. Landbrugsstrukturer: 976,4 (2,6 %) (heraf IOB: 46,9) 
Bemærk: For de sektorer, der har fået tildelt opdelte 
bevillinger, vises i dette diagram beløbene for forplig­
telsesbevillinger i stedet for de i § 3 viste betalingsbevillinger, 
da beløbene for de ikke-opdelte bevillinger og fremstillingen 
heraf i diagrammerne er identiske. 
De samlede bevillinger til forpligtelser balancerer ikke med 
budgettets indtægter for 1987, da forpligtelsesbevillingerne 
endvidere omfatter beløb, der skal finansieres af budget­
indtægter for senere regnskabsår (jf. §1 (1.7)). 
mio ECU (1) 
(1) Summen af ikke-opdelte 
bevillinger (28 249,7 mio ECU) 
og forpligtelsesbevillinger 
(9 203,1 mio ECU) 2. EUGFL, Garantisektionen: 22 960,8 (61,3 %) 
(fordelingen af disse bevillinger på 
sektorer fremgår af § 3) 
1. Drift (alle institutioner): 1 757,8 (4,7 %) 
(fordelingen af disse bevillinger efter institution 
fremgår af § 3) 
Tegnforklaring: 
I I Ikke-opdelte bevillinger (IOB) 
Sektorer med opdelte bevillinger: 
forpligtelsesbevillinger (FB) 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 211 
§ 5. Anslåede og faktiske indtægter — 1987 
A. Anslåede og faktiske indtægter — 1987: 
Indtægtsart 
(de tilsvarende poster i kontoplanen 
for 1987 er angivet i parentes: 
afsnit (A) og kapitel (K)) 
1. Egne indtægter: 
— landbrugsafgifter (K 10) 
— sukker- og isoglucoseafgifter (K 11) 
— told (K 12) 
— egne momsindtægter (K 13) 
— finansielt bidrag (BNI) Portugal (K20) 
— saldi og korrektioner vedrørende egne momsindtægter og 
finansielle bidrag før 1987 (K31) 
Egne indtægter i alt 
2. Disponibelt overskud fra det foregående regnskabsår (K 30) 
Disponibelt overskud som følge af tekniske bortfald (K 32) 
3. Andre indtægter (A 4-9) 
Indtægter i alt Anslåede indtægter på 1987-
budgettet (efter tillægs-
og ændringsbudget nr. 1) 
mio ECU % 
1 763,9 4,9 
1 438,6 4,0 
8 396,7 23,2 
23 433,0 64,8 
211,6 0,6 
p.m. — 
35 243,8 97,5 
p.m. — 
300,0 0,8 
624,6 1,7 
36168,4 100 Faktiske indtægter i 1987 
(beløb indkasseret i regnskabsåret) 
mio ECU % 
1 626,1 4,5 
1 471,7 4,1 
8 936,5 25,0 
23 463,5 65,6 
210,6 0,6 
-359,3 -1,0 
35 349,1 98,8 
434,2 1,2 
35 783,3 100 
B. Anslåede og faktiske egne indtægter, 1987, pr. medlemsstat: 
Note: For told, landbrugsafgifter samt sukker- og isoglucoseafgifter foretages opkrævningen af medlemsstaterne for Fællesskabernes 
regning. 
(mio ECU) 
Indtægtsart 
Landbrugsafgifter: 
— anslåede 
— faktiske 
Sukker-og isoglucoseafgifter 
— anslåede 
— faktiske 
Told: 
— anslået 
— faktisk 
Egne momsindtægter/ 
finansielle bidrag (1)(2): 
— anslåede 
— faktiske 
Egne indtægter i alt: 
— anslåede 
— faktiske B 
253,0 
284,8 
103,0 
106,2 
490,0 
529,0 
762,9 
782,6 
1 608,9 
1 702,6 DK 
16,9 
15,4 
56,5 
59,0 
214,7 
194,0 
533,7 
576,3 
821,8 
844,7 D 
229,3 
155,3 
385,9 
394,0 
2 467,1 
2 617,8 
6 451,1 
6 217,5 
9 533,4 
9 384,6 GR 
19,3 
19,1 
14,3 
12,5 
90,5 
92,3 
344,0 
216,5 
468,1 
340,4 E 
284,0 
77,5 
58,1 
53,4 
366,4 
382,7 
1 814,4 
1 195,1 
2 522,9 
1 708,7 F 
156,2 
108,3 
449,7 
452,6 
1 129,8 
1 212,6 
5 300,9 
5 556,5 
7 036,6 
7 330,0 IRL 
14,9 
5,8 
11,8 
12,0 
111,5 
112,0 
217,1 
207,7 
355,3 
337,5 I 
342,8 
411,3 
157,4 
166,6 
782,2 
875,7 
3 639,3 
3 738,0 
4 921,7 
5 191,6 L 
0,4 
0,2 
— 
6,5 
7,3 
62,2 
66,0 
69,1 
73,5 NL 
166,4 
96,8 
119,2 
125,8 
775,2 
817,6 
1 203,2 
1 326,0 
2 264,0 
2 366,2 P 
43,8 
41,5 
0,4 
0,2 
80,8 
93,9 
211,6 
206,2 
336,6 
341,8 UK 
236,9 
410,1 
82,3 
89,4 
1 882,0 
2 001,6 
3 104,2 
3 226,4 
5 305,4 
5 727,5 EUR 12 
1 763,9 
1 626,1 
1 438,6 
1 471,7 
8 396,7 
8 936,5 
23 644,6 
23 314,8 
35 243,8 
35 349,1 
(1) Portugal har indbetalt et finansielt bidrag beregnet på grundlag af BNI. 
(2) Inklusive saldi og korrektioner før 1987. 
212 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 6. Disponible bevillinger til forpligtelser i 1987 og deres udnyttelse, 
pr. sektor og pr. institution 
(mio ECU) 
Sektor og institution 
(De tilsvarende poster i kontoplanen for 1987 er 
angivet i parentes: sektion (S), afsnit (A) 
og kapitel (K) 
1, Drift (samtlige institutioner) 
1.1. Kommissionen (S III, del A) 
1.2. Andre institutioner (S I, II, IV, V) 
S 
"° c 
o 
F 
E 
* 
E 
> 
o 
< 2. EUGFL, Garantisektionen (A 1-2) 
2.1. Kom og ris (K 10) 
2.2. Sukker (K 11) 
2.3. Fedtstoffer og proteinholdige afgrøder (K 12-13) 
2.4. Frugt og grønsager (K 15) 
2.5. Vin (K 16) 
2.6. Tobak (K 17) 
2.7. Mejeriprodukter (K 20) 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød (K 21-24) 
2.9. Andre produkter (K 14, 18, 25) 
2.10. Agromonetære foranstaltninger (K 27-28) 
2.11. Andre udgifter (K 29) 
3. Landbrugstrukturer (A 3) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
3.1. EUGFL, Udviklingssektionen (K 30-33) 
3.2. Særlige foranstaltninger (K 38) 
4. Fiskeri (A4) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
4.1. Markedsordninger (K 40) 
4.2. Andre foranstaltninger (K 41-42, 44-47) 
5. Regional- og transportpolitik (A 5) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
5.1. Regionalfonden (K 50-51) 
5.2. Transport (K 58) 
5.3. Andre foranstaltninger (K 54-57) 
6. Socialpolitik (A 6) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
6.1. Socialfonden (K 60-61) 
6.2. Andre foranstaltninger (K 63-67, 69) 
7. Forskning, energi, osv. (A 7) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
7.1. Energi (K 70) 
7.2. Forskning og investering (K 73) 
7.3. Industri og Det Indre Marked (K 77) 
7.4. Andre foranstaltninger (K 71, 75-76, 78-79) 
8. Refusion til medlemsstaterne (A 8) 
8.1. Omkostn. ved opkræv, af egne indtæg. (K 80) 
8.2. Andre former for godtgørelse (K 83-87) 
9. Udviklingssamarbejde (A 9) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
9.1. Fødevarehjælp (K 92) 
9.2. Finansiel bistand (K 90-91, 93-99) 
10. Formålsbest. res. og res. til uforud. udgif. (K 100-101) 
(heraf: ikke-opdelte bevillinger) 
Aktionsbevillinger i alt (S III, B) 
(heraf ikke-opdelte bevillinger) 
Tilsammen ^ 
^ , £ •c -2 CD ,_ 
co cu j" cu 
CO "U 0] O) O) Q. -gj C 
CO , . 
(1) 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB + FB 
(IOB) 
FB 
IOB + FB 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB 
IOB + FB 
IOB + FB 
(IOB) 
FB 
IOB + FB 
IOB + FB 
IOB + FB 
(IOB) 
FB 
IOB + FB 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB + FB 
FB 
IOB + FB 
IOB + FB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB + FB 
IOB + FB 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB + FB 
IOB 
FB Udviklingen i 
bevillingerne 
cu ,~ 
.E a> 
O .o 
(2) 
1 757,8 
1 137,1 
620,7 
22 960,8 
3 630,0 
1 653,0 
3 739,0 
967,0 
1 278,0 
828,0 
5 901,0 
3 296,0 
1 072,0 
362,0 
234,8 
976,4 
(46,9) 
917,2 
59,2 
193,6 
(113,8) 
42,7 
150,9 
3 565,2 
0,5; 
3 341,9 
3,2 
220,1 
2 745,8 
(115,6; 
2 602,5 
143,3 
933,4 
(30,2) 
117,7 
716,1 
78,0 
21,6 
2 816,1 
1 305,9 
1 510,2 
1 087,7 
(317,9 
511,5 
576,2 
378,1 
(43,2 
35 657,1 
(26 454,0 
37 414,9 
28 211,8 
9 203,1 i 
ai o 
-o1 CO —-
D O) ,~ 
t & " c 
Ulf UJ-EcB J3 
(3) 
1 757,8 
1 137,1 
620,7 
22 960,8 
3 630,0 
1 653,0 
3 739,0 
967,0 
1 278,0 
828,0 
5 901,0 
3 296,0 
1 072,0 
362,0 
234,8 
976,4 
(46,9) 
917,2 
59,2 
178,6 
(98,8) 
27,7 
150,9 
3 565,2 
(9,5) 
3 341,9 
3,2 
220,1 
2 745,8 
(115,6' 
2 602,5 
143,3 
933,4 
(30,2) 
117,7 
716,1 
78,0 
21,6 
2 869,0 
759,9 
2 109,1 
1 087,7 
(317,9 
511,5 
576,2 
378,1 
(43,2 
35 695,0 
(26 491,9 
37 452,8 
28 249,7 
9 203,1 a> ^ 
O 00 
g-°? 
a> en 
<u = 
XI > 
(4) 
1 759,9 
1 139,2 
620,7 
22 960,8 
4 236,7 
2 035,6 
4 413,9 
967,2 
800,3 
803,6 
5 013,7 
3 033,2 
949,2 
655,0 
52,4 
1 067,8 
(29,6) 
1 024,6 
43,2 
295,3 
(109,8) 
27,7 
267,6 
4 119,4 
(8,8) 
3 668,0 
56,2 
395,2 
3 758,1 
(148,9) 
3 565,8 
192,3 
1 448,8 
(27,6) 
159,5 
1 162,8 
98,9 
27,6 
2 869,0 
759,9 
2 109,1 
1 407,2 
(317,4) 
604,1 
803,1 
115,2 
(4,0) 
38 041,6 
(26 475,9) 
39 801,5 
28 235,8 
11 565,7 Udnyttelse af bevil 
Forpligtelser 
indgået i 
Beløb 
(5) 
1 719,0 
1 120,0 
599,0 
22 950,3 
4 236,6 
2 035,6 
4 413,8 
967,1 
800,3 
803,6 
5 013,0 
3 033,1 
941,1 
654,9 
51,2 
979,2 
(25,1) 
940,5 
38,7 
232,4 
(99,3) 
17,4 
215,0 
3 931,9 
(8,4) 
3 662,1 
56,1 
213,7 
3 694,2 
(130,3] 
3 523,6 
170,6 
1 336,2 
(27,0) 
153,0 
1 067,2 
90,4 
25,6 
2 380,9 
759,9 
1 621,0 
1 265,4 
(283,1 
572,0 
693,4 
— 
(— 
36 770,5 
(25 904,4 
38 489,5 
27 623,4 
10 866,1 1987 
Grad 
(%) 
(5a) = 
(5/4) 
(97,7) 
(98,3) 
(96,5) 
(99,9) 
(99,9) 
(100) 
(99,9) 
(99,9) 
(100) 
(100) 
(99,9) 
(99,9) 
(99,1) 
(99,9) 
(97,7) 
(91,7) 
(84,8) 
(91,8) 
(89,6) 
(78,7) 
(90,4) 
(62,8) 
(80,3) 
(95,4) 
(95,5) 
(99,8) 
(99,8) 
(54,1) 
(98,3) 
(87,5) 
(98,8) 
(88,7) 
(92,2) 
(97,8) 
(95,9) 
(91,8) 
(91,4) 
(92,8) 
(83,0) 
(100) 
(76,9) 
(89,9) 
(89,2) 
(94,7) 
(86,3) 
(-) 
(—) 
(96,7) 
(97,8) 
(96,7) 
(97,8) 
(94,0) Bevil ingerne 
inger 
der forbliver 
disponib 
cu g-
5C 
E «5 
Sin 
CO ® 00 
(6) 
— — 
— 
— 
— 
— 
— — 
— 
— 
— — 
— 
— 
(-) 
— 
— 
— 
(-) 
— — 
— 
(—) 
— — 
— 
16,7 
(16,7; 
— 16,7 
— 
(-: 
— — 
— — 
— 
— 
— 
— 
(-— 
— 
— 
(— 
16,7 
(16,7 
16,7 
16,7 
— le i 1988 
£ c 
Q) 
C CO 
'S "o fe 
I > CO 
(7) 
— 
— — 
— 
— 
— 
— 
— 
— — 
— 
— 
— — 
— 
59,0 
(-) 
59,0 
0,0 
6,5 
(—) 
— 6,5 
149,7 
(—) 
3,3 
— 146,4 
2,1 
(-) 0,0 
2,1 
103,1 
(-) 
— 95,1 
6,1 
1,9 
— 
— 
— 
98,1 
(-) — 98,1 
— 
(-) 
418,5 
(-) 
418,5 
— 418,5 2 
| 
CO 
(8) = 
(4-5-
6-7) 
40,9 
19,2 
21,7 
10,5 
0,1 
0,0 
0,1 
0,1 
0,0 
0,0 
0,7 
0,1 
8,1 
0,1 
1,2 
29,6 
(4,5) 
25,1 
4,5 
56,4 
(10,5) 
10,3 
46,1 
37,8 
(0,4) 
2,6 
0,1 
35,1 
45,1 
(1,9) 
42,2 
2,9 
9,5 
(0,6) 
6,5 
0,5 
2,4 
0,1 
488,1 
— 488,1 
43,7 
(34,3) 
32,1 
11,6 
115,2 
(4,0) 
835,9 
(554,8) 
876,8 
595,7 
281,1 
CU 
o 
3 
'fn 
c Parlamentet (S I) 
Rådet (S II) 
(herunder Det Økonomiske og Sociale Udvalg) 
Kommissionen (S III) 
(heraf ikke-opdelte bevillinger) 
Domstolen (S IV) 
Revisionsretten (S V) 
Tilsammen IOB 
IOB 
(IOB) 
IOB + FB 
(IOB) 
IOB 
IOB 
IOB + FB 349,5 
199,6 
(35,7) 
36 794,2 
(27 591,1) 
45,8 
25,8 
37 414,9 349,5 
199,6 
(35,7) 
36 832,1 
(27 629,0) 
45,8 
25,8 
37 452,8 349,5 
199,6 
(35,7) 
39 180,8 
(27 615,1) 
45,8 
25,8 
39 801,5 337,7 
192,1 
(35,2) 
37 890,5 
(27 024,4) 
44,0 
25,2 
38 489,5 (96,6) 
(96,2) 
(98,6) 
(96,7) 
(97,9) 
(96,1) 
(97,7) 
(96,7) — 
(—) 
16,7 
(16,7) 
— — 
16,7 — 
(—) 
418,5 
(-) 
— — 
418,5 11,8 
7,5 
(0,5) 
855,1 
(574,0) 
1,8 
0,6 
876,8 
(1) Bevillinger ændret efter hensyntagen til forpligtelsesbevillinger, der henstod fra 1986, bevillinger svarende til indtægter fra tjenesteydelser for tredjemand og overførsler mellem 
budgetposter. Ikke-automatiske fremførsler fra 1986 er ikke medregnet. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 213 
§ 7. Disponible bevillinger til betalinger i 1987 og deres udnyttelse, 
pr. sektor og pr. institution 
(m/o ECU) 
Sektor og institution 
(jf. § 6, vedrørende 
de tilsvarende 
benævnelser 
og budgetposter) 
1. Drift 
1.1. Kommissionen 
1.2. Andre institutioner 
m 
"53 
u 
w 
o 
E 
b 
V 
33 
> 
< 2. EUGFL, Garantisek. 
2.1. Korn og ris 
2.2. Sukker 
2.3. Fedtstoffer... 
2.4. Frugt og grønsager 
2.5. Vin 
2.6. Tobak 
2.7. Mejeriprodukter 
2.8. Kød... 
2.9. Andre produkter 
2.10. Agromonetære... 
2.11. Andre udgifter 
3. Landbrugsstrukturer 
(heraf: IOB) 
3.1. EUGFL, Udviklings. 
3.2. Særlige foranstalt. 
4. Fiskeri 
(heraf: IOB) 
4.1. Markedsordninger 
4.2. Andre foranstalt. 
5. Regional- og transp. 
(heraf: IOB) 
5.1. Regionalfonden 
5.2. Transport 
5.3. Andre foranstalt. 
6. Socialpolitik 
(heraf: IOB) 
6.1. Socialfonden 
6.2. Andre foranstalt. 
7. Forskning, energi, osv. 
(heraf: IOB) 
7.1. Energi 
7.2. Forskning og inv. 
7.3. Industri... 
7.4. Andre foranstalt. 
8. Refusion 
8.1. Omkostninger... 
8.2. Andre... 
9. Udviklingssamarbejde 
(heraf: IOB) 
9.1. Fødevarehjælp 
9.2. Finansiel bistand 
10. Formålsbestemte... 
(heraf: IOB) 
Aktionsbevillinger i alt 
(heraf: IOB) 
Tilsammen co 
~C0 
£53 
o> = 
•• a> > 
"•o S) 
c o-E 
1^1 
CQ , , 
(1) 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB + BB 
(IOB) 
BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
IOB 
IOB 
IOB 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
IOB + BB 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB + BB 
IOB 
BB A. Bevillinger for regnskabsåret 1987 
i 
.2>c3 
<D '"" 
.E en 
O .0 
(2) 
1 757,8 
1 137,1 
620,7 
22 960,8 
3 630,0 
1 653,0 
3 739,0 
967,0 
1 278,0 
828,0 
5 901,0 
3 296,0 
1 072,0 
362,0 
234,8 
896,2 
(46,9) 
840,1 
56,1 
197,3 
(113,8) 
42,7 
154,6 
2 738,2 
(9,5) 
2 497,3 
27,1 
213,8 
2 686,1 
(115,6) 
2 542,3 
143,8 
911,4 
(30,2) 
81,6 
731,8 
73,7 
24,3 
2 816,1 
1 305,9 
1 510,2 
1 229,9 
(317,9) 
597,6 
632,3 
119,6 
(43,2) 
34 555,6 
(26 454,0) 
36 313,4 
28 211,8 
8 101,6 Udvikling 
bevillingerne 
0) ^ 
-0 cB~ 
.o Is c" o) 
fesft 
LU? '-SI-O 
(3) 
1 757,8 
1 137,1 
620,7 
22 960,8 
3 630,0 
1 653,0 
3 739,0 
967,0 
1 278,0 
828,0 
5 901,0 
3 296,0 
1 072,0 
362,0 
234,8 
843,2 
(46,9) 
787,1 
56,1 
177,4 
(98,8) 
27,7 
149,7 
2 738,2 
0,5) 
2 497,3 
27,1 
213,8 
2 686,1 
(115,6) 
2 542,3 
143,8 
911,4 
(30,2) 
81,6 
731,8 
73,7 
24,3 
2 869,0 
759,9 
2 109,1 
1 104,9 
(317,9) 
572,6 
532,3 
119,6 
(43,2) 
34 410,6 g,°>_ 
^~rvT X3 > 00 c a> ro 
LU xa £• 
(4) 
1 759,9 
1 139,2 
620,7 
22 960,8 
4 236,7 
2 035,6 
4 413,9 
967,2 
800,3 
803,6 
5 013,7 
3 033,2 
949,2 
655,0 
52,4 
830,1 
(29,6) 
790,3 
39,8 
174,0 
(109,8) 
27,7 
146,3 
2 679,5 
(8,8) 
2 562,3 
27,1 
90,1 
2 724,8 
(148,9) 
2 542,3 
182,5 
965,9 
(27,6) 
89,6 
775,4 
71,1 
29,8 
2 869,0 
759,9 
2 109,1 
1 097,4 
(317,4) 
572,6 
524,8 
109,2 
(4,0) 
34 410,7 
(26 491,9) (26 475,9) 
36 168,4 
28 249,7 
7 918,7 36 170,6 
28 235,8 
7 934,8 Udnyttelse af 
bevillingerne 
33 
— "O (V. 
c5£? 
m co._ 
(5) 
1 577,0 
1 032,4 
544,6 
22 949,6 
4 236,6 
2 035,6 
4 413,5 
967,1 
800,3 
803,6 
5 013,0 
3 033,1 
940,7 
654,9 
51,2 
799,0 
(1,6) 
788,1 
10,9 
124,6 
(78,5) 
17,4 
107,2 
2 479,9 
(0,3) 
2 447,1 
22,6 
10,2 
2 615,4 
(81,4) 
2 509,9 
105,5 
803,1 
(6,3) 
88,6 
657,9 
34,9 
21,7 
2 281,1 
660,1 
1 621,0 
481,3 Æ — 
Ero 
0) '-
LL "4= 
(6) 
142,0 
87,6 
54,4 
0,7 
— — 0,3 
— — — — — 0,4 
— — 
26,6 
(23,5) 
2,2 
24,4 
38,9 
(20,8) 
— 38,9 
199,2 
(8,1) 
115,2 
4,4 
79,6 
107,5 
(65,6) 
32,4 
75,1 
161,7 
(20,7) 
1,0 
117,0 
35,7 
8,0 
99,8 
99,8 
— 
581,8 
(121,2) (161,9) 
179,6 
301,7 
— 
(—) 360,8 
221,0 
— 
(-) 
32 534,0 1 216,2 -o 
0 
GO 
(7) = 
(4-5 
-6) 
40,9 
19,2 
21,7 
10,5 
0,1 
0,0 
0,1 
0,1 
0,0 
0,0 
0,7 
0,1 
8,1 
0,1 
1,2 
4,5 
(4,5) 
— 4,5 
10,5 
(10,5) 
10,3 
0,2 
0,4 
(0,4) 
— 0,1 
0,3 
1,9 
(1,9) 
— 1,9 
1,1 
(0,6) 
0,0 
0,5 
0,5 
0,1 
488,1 
— 488,1 
34,3 
(34,3) 
32,2 
2,1 
109,2 
(4,0) 
660,5 
(25 520,0) (401,1) (554,8) 
34 111,0 1 358,2 
27 097,0 
7 014,0 543,1 
815,1 701,4 
595,7 
105,7 B. Fremførsler fra 1986 
r 
E ® 
X- Q 
53 0 
= So 0 
= 1-53 
5 pis CCt-Si. 
(8) 
123,6 
75,0 
48,6 
3,5 
— — 0,2 
— — — — — 3,3 
— — 
101,8 
(18,5) 
81,8 
20,0 
42,4 
(21,4) 
— 42,4 
242,6 
(3,2) 
94,2 
1,9 
146,5 
259,3 
(37,4) 
211,5 
47,8 
112,5 
(31,4) 
1,6 
65,0 
38,3 
7,6 
127,8 
127,8 
— 
391,7 
(88,5) 
161,1 
230,6 
— 
(-) 
1 281,6 
(331,7) 
1 405,2 
455,3 
949,9 Udnyttelse 
af bevillingerne 
JC 
CO 
33 
«SS 
CD ._ 
(9) 0 
•§ 00 Ero 
0) 1-
u- -a 
(10) -c 
0 
m 
(11) = 
(8-9 
-10) 
106,4 — 17,2 
66,1 — 8,9 
40,3 — 8,3 
2,2 — 1,3 
— — — — — — 0,2 — 0,0 
— — — — — — — — — — — — — — — 2,0 — 1,3 
— — — — — — 
89,6 — 12,2 
(14,5) (—) (4,0) 
75,1 — 6,7 
14,5 — 5,5 
33,2 — 9,2 
(20,9) (—) (0,5) 
— — — 33,2 — 9,2 
207,4 — 35,2 
(1,8) (—) (1,4) 
87,9 — 6,3 
1,7 — 0,2 
117,8 — 28,7 
237,1 — 22,2 
(28,6) (-) (8,8) 
205,4 — 6,1 
31,7 — 16,1 
97,2 2,3 13,0 
(26,2) (—) (5,2) 
1,1 — 0,5 
62,3 2,3 0,4 
28,9 — 9,4 
4,9 — 2,7 
127,8 — — 
127,8 — — 
— — — 
312,5 — 79,2 
(64,9) (—) (23,6) 
125,6 — 35,5 
186,9 — 43,7 
— — — 
(-) (-) (-) 
1107,0 2,3 172,3 
(286,9) (—) (44,8) 
1213,4 2,3 189,5 
393,3 — 62,0 
820,1 2,3 127,5 C. Disponible bevillinger 
og betalinger i 1987 i alt 
Q) 
C 00 
Q.2 
•°33 
-0 ra 
E| 
co n 
(12) = 
(4 + 8) 
1 883,5 
1 214,2 
669,3 
22 964,3 
4 236,7 
2 035,6 
4 414,1 
967,2 
800,3 
803,6 
5 013,7 
3 033,2 
952,5 
655,0 
52,4 
931,9 
(48,1) 
872,1 
59,8 
216,4 
(131,2) 
27,7 
188,7 
2 922,1 
(12,0) 
2 656,5 
29,0 
236,6 
2 984,1 
(186,3) 
2 753,8 
230,3 
1 078,4 
(59,0) 
91,2 
840,4 
109,4 
37,4 
2 996,8 
887,7 
2 109,1 
1 489,1 
(405,9) 
733,7 
755,4 
109,2 
(4,0) 
35 692,3 
(26 807,6) 
37 575,8 
28 691,1 
8 884,7 Betalinger 
i 1987 
i alt 
Beløb 
(13) = 
(5 + 9) 
1 683,4 
1 098,5 
584,9 
22 951,8 
4 236,6 
2 035,6 
4 413,7 
967,1 
800,3 
803,6 
5 013,0 
3 033,1 
942,7 
654,9 
51,2 
888,6 
(16,1) 
863,2 
25,4 
157,8 
(99,4) 
17,4 
140,4 
2 687,3 
(2,1) 
2 535,0 
24,3 
128,0 
2 852,5 
(110,0) 
2 715,3 
137,2 
900,3 
(32,5) 
89,7 
720,2 
63,8 
26,6 
2 408,9 
787,9 
1 621,0 
793,8 
(186,1) 
305,2 
488,6 
— 
— 
33 641,0 
(25 806,9) 
35 324,4 
27 490,3 
7 834,1 Grad 
(%) 
(13a) = 
(13/12) 
(89,4) 
(90,5) 
(87,4) 
(99,9) 
(99,9) 
(100) 
(99,9) 
(99,9) 
(100) 
(100) 
(99,9) 
(99,9) 
(99,0) 
(99,9) 
(97,7) 
(95,4) 
(33,5) 
(99,0) 
(42,5) 
(72,9) 
(75,8) 
(62,8) 
(74,4) 
(92,0) 
(17,5) 
(95,4) 
(83,8) 
(54,1) 
(95,6) 
(59,0) 
(98,6) 
(59,6) 
(83,5) 
(55,1) 
(98,4) 
(85,7) 
58,3 
71,1 
80,4 
88,8 
76,9 
53,3 
(45,8) 
41,6 
64,7 
— 
— 
(94,3) 
(96,3) 
(94,0) 
(95,8) 
(88,2) 
r 
0 
3 
in 
c Parlamentet 
Rådet 
(herunder ØSU) 
Kommissionen 
(heraf: IOB) 
Domstolen 
Revisionsretten 
Tilsammen IOB 
IOB 
(IOB) 
IOB + BB 
(IOB) 
IOB 
IOB 
IOB + BB 349,5 
199,6 
(35,7) 
35 692,7 
(27 591,1) 
45,8 
25,8 
36 313,4 349,5 349,5 
199,6 199,6 
(35,7) (35,7) 
35 547,7 35 549,9 
(27 629,0) (27 615,1) 
45,8 45,8 
25,8 25,8 
36 168,4 36 170,6 302,1 35,6 11,8 
177,0 15,1 7,5 
(34,4) (0,8) (0,5) 
33 566,4 1 303,8 679,7 
(26 552,4) (488,7) (574,0) 
41,7 2,3 1,8 
23,8 1,4 0,6 
34 111,0 1358,2 701,4 23,7 
21,4 
(1,0) 
1 356,6 
(406,7) 
2,6 
0,9 
1 405,2 20,2 — 
17,2 — 
(0,9) (-) 
1 173,1 2,3 
(353,0) (—) 
2,2 — 
0,7 — 
1213,4 2,3 3,5 
4,2 
(0,1) 
181,2 
(53,7) 
0,4 
0,2 
189,5 373,2 
221,0 
(36,7) 
36 906,5 
(28 021,8) 
48,4 
26,7 
37 575,8 322,3 (86,4) 
194,2 (87,9) 
(35,3) (96,2) 
34 739,5 (94,1) 
(26 905,4) (96,0) 
43,9 (90,7) 
24,5 (91,8) 
35 324,4 (94,0) 
(1) Bevillinger ændret efter hensyntagen til overførsler mellem budgetposter og indtægter fra tjenesteydelser for tredjemand. 
(2) Automatiske og ikke-automatiske fremførsler. 
214 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 8. Faktiske egne indtægter' i 1987 
(jf. de grundlæggende oplysninger i § 5) 
o? 
^E5 
c <o « £ C O 
o t 
(H ° 
"O -u 
t- ._ 
e? 03 3 
LU £-/ / 
) A. Faktiske egne indtægter 
1987, efter art 
(mio ECU og %): 
^7 
I alt: 35 349,1 mio ECU B. Faktiske indtægter i 1987, efter medlemsstat og art 
(mio ECU og %): 
DK GR i 
n 
IRL f—H 
IHNHHH HM 
I 
NL 
I alt: 35 349,1 mio ECU UK 
C. De forskellige arter egne indtægter, efter medlemsstat: 
3,4 2,5 Egne momsindtægter 
lbJ og finansielle bidrag (%) 
23,8 
0,9 5,1 16,0 
0,9 0,3 5,7 
0,9 13,8 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK 29,3 
Told (%) 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
30,8 
Landbrugsafgifter (%) 
17,5 25,3 
il!' 0,9 9,5 
1,2 4,8 ' 
0,4 0,0 5,9 
2,6 25,2 Sukker- og 
isoglucoseafgifter (%) 
B DK D GR E F IRL L NL P UK B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
12. 12. 88 De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende  215 
§ 9. De disponible  bevillingers  udnyttelsesgrad  i 1987,  pr. sektor 
<D <D 5? I. Endelige  bevillinger  til 
forpligtelser  i 1987 
(for de grundlæggende 
oplysninger  se § 6, kolonne  4-8) Endelige  bevillinger 
til betalinger  for 1987 
(for de grundlæggende 
oplysninger  se § 7, kolonne  4-7) 
alt: 
36170,6  mio  ECU I alt: 
39 801,5  mio  ECU 
2,2 % 
^ 1,1  % 1,9 % 
3,8 % Tegnforklaring: 
| |  — Ikke-opdelte  bevillinger 
| [  — Forpligtelsesbevillinger 
— Betalingsbevillinger 
Forpligtelser % 
| % | — Betalinger 
Udnyttede  bevillinger, 
som forbliver  disponible 
for 1988  (bevillinger,  der 
henstår  og/eller  er 
fremført) 
— Bortfald 
III. Bevillinger  til betalinger 
fremført  fra 1986 
(for de grundlæggende  op-
lysninger  se § 7, kolonne  8-11) 
I alt: 1 405,2  mio  ECU 
s s" CO 
CO 5 CM <m" 
T_ 
7T771 
i »1 E « 
cd | o 2 o> g 
II i o 
II 1 c 11 
£ | | 3 o S ~ i CC ® 
86,3 % 
13.5 % 
0,2 % 
216 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 10. Konsolideret forvaltningsregnskab og saldo for regnskabsåret 1987 
(Anvendelse af artikel 15 i Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 2891/77) 
Indtægter: 
Faktisk disponible midler til 
finansiering af regnskabsåret 1987 
I alt: 
35 990,7 mio ECU Udgifter: 
Udnyttelse af disponible midler 
til finansiering af regnskabsåret 1987 
I alt: 
35 990,7 mio ECU 
(mio ECU) 
521,5 
(4) Kursgevinst 
i 1987 17,9 (7) Saldo (overskud) 
for regnskabsåret 
1987 
(3) Bortfald af bevillinger 
fremført fra 
regnskabsåret 1986 
(se § 7, kolonne 11) 
(2) Andre faktiske 
indtægter i 1987 
(se § 5) 189,5 
434,2 
r 
(1) Faktiske egne indtægter 
i 1987 i alt 
(se § 5): 35 349,1 Egne 
momsindtægter 
og finansielle 
bidrag: 
23 314,8 
(herunder saldi 
og korrektioner 
før 1987) (6) Bevillinger til be­
talinger for regn­
skabsåret 1987 frem­
ført til 1988 
(se § 7, kolonne 6) 
v 34111,0 (5) Betalinger afholdt i 
1987 af bevillinger 
for regnskabsåret 
1987 
(se § 7, kolonne 5) 
Bemærk: Resultatet af regnskabsåret 1987, der er defineret som (1) + (2) - (5) - (6), er på +314,1 mio ECU. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 217 
§ 11. Betalinger afholdt i 1987, pr. sektor og pr. modtagermedlemsstat 
Bemærk: Betalinger afholdt i 1987 = betalinger af bevillinger for 1987 plus betalinger af fremførsler fra 1986. 
A. Betalinger pr. sektor (mio ECU og % 
(se også § 7, kolonne 13, og § 16) 
2. EUGFL, Garantisektionen: 22 951,8 
1. Drift: 1 683,4 
. Udviklings­
samarbejde: 793,8 
8. Refusion til 
medlemsstaterne: 2 408,9 
7. Forskning, energi osv.: 900,3 
B. Betalinger til medlemsstaterne (mio ECU og %) 
(se også § 12, § 13, og § 18) 
Bemærk: Denne tabel viser betalin­
gerne i 1987 til medlems­
staterne inden for de 
væsentlige sektorer 
(87,2 % af de samlede 
betalinger i 1987) >- 3. Landbrugsstrukturer: 888,6 
*~ 4. Fiskeri: 157,8 
*— 5. Regional- og 
transportpolitik: 2 687,3 
*- 6. Socialpolitik: 2 852,5 
^3 
a / / 
/ V 
/ 
/Z=7l 
' 
/ 7 
/ Omkostninger ved opkrævning af egne indtægter 
EUGFL, Udviklings­
sektionen 
Regionalfonden 
Socialfonden 
EUGFL, Garanti­
sektionen 
Vi=P (mio ECU) 
DK GR IRL NL UK foreUgglr EUR 12 
EUGFL, Garantisektionen 
(A 1-2)0) 
EUGFL, Udviklingssektionen 
(K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K86) 821,3 
18,7 
2,9 
23,0 
56,5 
63,0 1 057,4 
15,7 
4,9 
16,6 
31,7 
17,9 3 992,7 
128,3 
4,3 
73,4 
131,6 
211,5 1 340,5 
78,0 
3,5 
293,9 
151,9 
8,7 
0,4 601,6 
21,2 
5,6 
345,3 
311,5 
29,2 
670,4 5 657,0 
237,2 
15,8 
311,2 
406,1 
117,0 954,9 
87,0 
5,7 
134,7 
247,4 
8,3 3 899,7 
146,3 
13,0 
563,5 
539,2 
94,5 1,5 
4,5 
3,8 
1,7 
0,5 2 727,8 
17,1 
4,8 
19,6 
52,1 
68,8 146,6 
28,3 
4,6 
222,7 
190,5 
8,5 
130,2 1 747,2 
80,9 
11,6 
526,7 
595,1 
160,0 3,6 
81,1 
0,6 22 951,8 
863,2 
157,8 
2 535,0 
2 715,3 
787,9 
801,0 
I alt 985,4 
(3,2%) 1 144,2 
(3,7%) 4 541,8 
(14,7%) 1 876,9 
(6,1%) 1 984,8 
(6,4%) 6 744,3 
(21,9%) 1 438,0 
(4,7%) 5 256,2 
(17,1%) 12,0 
(0,0%) 2 890,2 
(9,4%) 731,4 
(2,4%) 3121,5 
(10,1%) 85,3 
(0,3%) 30 812,0 
(100%) 
(1) De her anførte tal for EUGFL, Garantisektionen omfatter justerede monetære udligningsbeløb (se § 12 D, fodnote (1)). 
218 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§12. EUGFL, Garantisektionen: Betalinger afholdt i 1987, pr. sektor og pr. modtagermedlemsstat 
A. Betalinger afholdt i 1987, 
pr. sektor (mio ECU og %): 
I alt: 22 951,8 mio ECU B. Betalinger afholdt i 1987, pr. modtagermedlemsstat 
(mio ECU og %): 
Tegnforklaring: 
-For den til 
hver sektor 
svarende far­
ve, se A 
E F IRL I 
I alt: 22 951,8 mio ECU 
C. Fordelingen pr. modtagermedlemsstat af betalinger afholdt i 1987 for de vigtigste sektorer (%): 
c J. . « 33,3 „ 414 
Fedtstoffer og .—, Korn og ' Mejeriprodukter (%) 
22>8 20,5 28,9 
8,4 
2,7 0,1 0,4 6,4 
2,2 0,0 proteinholdige 
afgrøder (%) 
18,5 17,8 
7,5 4,9 
0,1 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
Kod, æg og 
fjerkrækød (%) 2Q2 2,8 5,1 
1,6 
0,0 ris (%) 
^ 
17,3 
7,3 6,5 1 
0,0 2,2 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
Sukker (%) mam 38,3 3,4 
0,0 2,5 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK B DK D GR E F IRL I L NL P UK •=j 1'6 0,8 12,6 15,0 
0,4 °. 5,0 
I 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
62,1 Frugt og grønsager 
(%) 
23,8 
0,4 0,3 °'9 7,5 
2,5 
0,0 _ 0,7 1'4 0,4 
B DK D GR E F IRL I L NL P UK 
D. Oversigt over betalinger afholdt i 1987 
Sektor 
2.1. Korn og ris 
2.2. Sukker 
2.3. Fedtstoffer og pro­
teinholdige afgrøder 
2.4. Frugt og grønsager 
2.5. Vin 
2.6. Tobak 
2.7. Mejeriprodukter 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød 
2.9. Andre sektorer 
2.10. Agromonetære foran­
staltninger (1) 
2.11. Andre udgifter 
1 alt B 
144,4 
169,5 
215,0 
4,3 
— 7,1 
136,1 
56,7 
35,5 
23,9 
28,8 
821,3 DK 
105,7 
100,3 
124,8 
2,6 
— — 419,0 
190,8 
60,1 
70,2 
-16,1 
1 057,4 , pr. modtagermedlemsstat og pr. sektor: 
D 
733,0 
433,9 
815,2 
8,9 
5,7 
57,2 
1 143,0 
454,4 
95,4 
143,8 
102,2 
3992,7 GR 
68,5 
5,4 
224,9 
230,4 
12,0 
251,9 
2,5 
103,0 
220,9 
230,7 
-9,7 
1 340,5 E 
34,6 
113,7 
68,1 
24,4 
95,2 
20,0 
19,3 
123,1 
72,4 
25,4 
5,4 
601,6 F 
1 752,4 
778,5 
786,7 
72,1 
263,5 
78,4 
1 028,0 
794,7 
78,2 
-0,2 
24,7 
5657,0 IRL 
. 15,1 
11,0 
1,6 
0,1 
— — 321,7 
445,8 
42,1 
105,2 
12,3 
954,9 I 
533,0 
71,8 
1471,2 
600,1 
423,6 
382,7 
112,8 
275,5 
79,3 
-9,2 
-41,1 
3899,7 L 
-0,3 
— 
0,0 
— — — 0,8 
0,0 
0,2 
0,0 
0,8 
1,5 NL 
212,2 
272,1 
323,6 
7,2 
— 0,8 
1451,0 
173,1 
139,3 
156,0 
-7,5 
2727,8 P 
6,1 
95,4 
13,6 
— 5,5 
2,4 
10,9 
0,2 
12,5 
146,6 UK 
638,0 
73,3 
285,8 
3,4 
0,3 
— 376,3 
405,1 
117,0 
-103,4 
-48,6 
1 747,2 (mio ECU) 
Tilde­
ling 
fore­
ligger 
ikke 
— 
1,4 
— — — — — 2,2 
— 
3,6 EUR 12 
4236,6 
2035,6 
4413,7 
967,1 
800,3 
803,6 
5012,9 
3033,1 
942,8 
654,9 
51,2 
22951,8 
(1) De agromonetære foranstaltninger omfatter de monetære udligningsbeløb (MUB) justeret for virkningen af anvendelsen af artikel 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 974/71, i 
henhold til hvilken eksportmedlemsstater selv direkte betaler de MUB, der skal ydes ved indførsel i visse importmedlemsstater. Justeringen foregår ved, at 
importmedlemsstaterne tildeles de beløb, der tilkommer dem. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 219 
§13. Strukturfondene: Indgåede forpligtelser og afholdte betalinger 
i 1987, pr. modtagermedlemsstat /A 
Bemærk: 
Strukturfondene (EUGFL, Udviklingssektionen, Regional­
fonden, Socialfonden) råder over opdelte bevillinger 
bestående af forpligtelsesbevillinger og betalingsbevil­
linger, hvis finansielle virkning ikke direkte kan sammen­
holdes (se § 1 (1.7)). Forpligtelser indgået i 1987 vedrører 
flerårige projekter, der finansieres i 1987 og efterfølgende 
regnskabsår; betalinger afholdt i 1987 vedrører derimod 
forpligtelser indgået i 1987 og i tidligere regnskabsår. /A 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger Social­
fonden 
EUGFL, Udvik­
lingssektionen : 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 21,1 
18,7 11,6 
15,7 121,8 
128,3 105,1 
78,0 79,4 
21,2 243,8 
237,2 96,6 
87,0 96,5 
146,3 3,9 
4,5 13,8 
17,1 62,2 
28,3 84,7 
80,9 940,5 
863,2 
Regionalfonden: 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 23,6 
23,0 15,1 
16,6 133,9 
73,4 307,3 
293,9 660,7 
345,3 319,1 
311,2 163,5 
134,7 992,1 
563,5 3,3 
3,8 20,4 
19,6 388,9 
222,7 634,1 
526,7 0,1 
0,6 3 662,1 
2535,0 
Socialfonden: 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 58,6 
56,5 37,2 
31,7 176,8 
131,6 199,9 
151,9 511,2 
311,5 421,7 
406,1 254,1 
247,4 699,6 
539,2 1,9 
1,7 77,2 
52,1 372,1 
190,5 713,3 
595,1 3 523,6 
2715,3 
I alt: 
(a) Forpligtelser 
(b) Betalinger 103,3 
98,2 63,9 
64,0 432,5 
333,3 612,3 
523,8 1251,3 
678,0 984,6 
954,5 514,2 
469,1 1 788,2 
1 249,0 9,1 
10,0 111,4 
88,8 823,2 
441,5 1 432,1 
1 202,7 0,1 
0,6 8126,2 
6113,5 
220 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§14. Udviklingen i og udnyttelsen af bevillinger til betalinger 
i tidsrummet 1983-1987, pr. sektor 
Bemærk: Vedrørende udnyttelsesgraden for kolonne (4), (5), (6), og (8), (9), (10) se § 15. 
(mio ECU) (%) 
Sektor 
og regnskabsår 
(Vedrørende definition 
af sektorerne, 
se § 6) 
1. Drift 1983 
(samtlige 1984 
institutioner) 1985 
1986 
1987 
2. EUGFL, 1983 
Garanti- 1984 
sektionen 1985 
1986 
1987 
3. Landbrugs- 1983 
strukturer 1984 
1985 
1986 
1987 
4. Fiskeri 1983 
1984 
1985 
1986 
1987 
5. Regional- og 1983 
transportpolitik 1984 
1985 
1986 
1987 
6. Socialpolitik 1983 
1984 
1985 
1986 
1987 
7. Forskning, 1983 
energi, osv. 1984 
1985 
1986 
1987 
8. Refusion til 1983 
medlems- 1984 
staterne 1985 
1986 
1987 
9. Udviklingssam- 1983 
arbejde 1984 
1985 
1986 
1987 
10. Formåls- 1983 
best. reserver 1984 
og reserve til 1985 
uforudsete 1986 
udgifter 1937 
(Kommissionen) A. Bevillinger til betalinger for regnskabsåret 
Udviklingen i bevillingerne 
Oprindeligt 
budget 
(D Endeligt 
budget (1) 
(2) Endelige 
bevillin­
ger (2) 
(3) 
1 153,4 1 161,6 1 162,9 
1 229,1 1 236,6 1 245,6 
1 332,5 1 332,5 1 336,0 
1 604,4 1 604,4 1 611,0 
1 757,8 1 757,8 1 759,9 
14 050,0 15 811,0 15 822,2 
16 150,0 17 983,0 18 358,0 
19 955,0 19 955,0 19 859,0 
22 112,0 22 112,0 22 135,0 
22 960,8 22 960,8 22 960,8 
651,2 653,4 668,5 
655.6 660,1 666,9 
687.7 687,7 747,7 
790,2 790,2 800,2 
896,2 843,2 830,1 
70,1 70,1 45,7 
101,4 112,4 87,4 
105,4 105,4 107,4 
164,1 164,1 151,1 
197,3 177,4 174,0 
1 484,3 2 397,5 2 397,5 
1 488,6 1 488,6 1 967,7 
1 697,8 1 697,8 1 697,8 
2 574,8 2 574,8 2 574,8 
2 738,2 2 738,2 2 679,5 
1 410,6 1 430,6 1 430,7 
1 369,3 1 369,4 1 638,1 
1 625,3 1 625,3 1 626,2 
2 651,6 2 651,6 2 652,5 
2 686,1 2 686,1 2 724,8 
527.2 1 360,4 1 380,7 
610,7 664,4 1 191,6 
700.3 700,3 692,2 
740,7 740,7 760,1 
911.4 911,4 965,9 
1 122,9 1 089,0 1 089,0 
1 103,5 1 150,2 1 083,2 
1 266,8 1 266,8 1 266,8 
3 299,8 3 299,8 3 299,8 
2 816,1 2 869,0 2 869,0 
966,5 981,2 984,6 
893,1 893,1 1 032,2 
1 039,2 1 039,2 1 092,7 
1 141,5 1 141,5 1 161,6 
1 229,9 1 104,9 1 097,4 
122,3 106,3 87,0 
1 760,2 1 690,8 — 
23,2 23,2 11,3 
95,0 95,0 31,1 
119,6 119,6 109,2 Udnyttelse af bevillingerne 
Betalinger 
(4) Fremførsler 
til det 
følgende 
regnskabs­
år 
(5) Bortfald 
(6)=(3-
4-5) 
1 019,2 100,5 43,2 
1 127,2 96,4 22,0 
1 210,3 104,1 21,6 
1 427,5 123,7 59,8 
1 577,0 142,0 40,9 
15 785,7 0,1 36,4 
18 328,2 2,6 27,2 
19 723,7 4,4 130,9 
22 115,9 3,5 15,6 
22 949,6 0,7 10,5 
513.7 131,5 23,3 
611,1 55,2 0,6 
690.8 56,5 0,4 
720,8 76,8 2,6 
799,0 26,6 4,5 
31,9 12,5 1,3 
46,6 38,4 2,4 
72,6 21,7 13,1 
108,3 42,4 0,4 
124,6 38,9 10,5 
2 268,1 126,9 2,5 
1 733,9 232,6 1,2 
1 501,9 195,1 0,8 
2 422,2 152,6 0,0 
2 479,9 199,2 0,4 
801,0 617,7 12,0 
1 509,4 125,9 2,8 
1 373,1 247,1 6,0 
2 303,2 349,3 0,0 
2 615,4 107,5 1,9 
1 213,6 155,0 12,1 
922.0 265,7 3,9 
469,6 215,9 6,7 
651,6 108,5 0,0 
803.1 161,7 1,1 
950,6 99,5 38,9 
1 073,8 8,7 0,7 
1 239,3 4,7 22,8 
2 967,7 127,7 204,4 
2 281,1 99,8 488,1 
517,8 463,1 3,7 
767,0 264,6 0,6 
855.2 236,6 0,9 
744,8 416,7 0,1 
481.3 581,8 34,3 
— — 87,0 
— — 11,3 
— — 31,1 
— — 109,2 B. Fremførsler fra det 
foregående regnskabsår 
Endelige 
fremførs­
ler (3) 
(7) 
106,7 
100,6 
96,4 
104,1 
123,6 
2,6 
0,1 
2,6 
4,4 
3,5 
397,3 
131,2 
55,2 
56,5 
101,8 
30,4 
12,5 
38,4 
21,7 
42,4 
175,5 
126,9 
232,6 
195,1 
242,6 
226,8 
617,7 
125,9 
247,1 
259,3 
120,4 
162,5 
269,5 
220,2 
112,5 
116,0 
99,5 
8,7 
4,7 
127,8 
345,3 
445,6 
264,6 
236,7 
391,7 
— Udnyttelse af bevillingerne 
Betalinger 
(8) Fremførsler 
til det 
følgende 
regnskabs­
år 
O) Bortfald 
(10)= (7-
8-9) 
91,2 — 15,5 
88,9 — 11,7 
85,7 — 10,7 
94,5 — 9,6 
106,4 — 17,2 
2,5 — 0,1 
0,1 — 0,0 
2,2 — 0,4 
4.1 — 0,3 
2.2 — 1,3 
236,0 — 161,3 
91.7 — 39,5 
47.8 — 7,4 
45,7 — 10,8 
89,6 — 12,2 
22,9 — 7,5 
10,5 — 2,0 
9,2 — 29,2 
7,5 — 14,2 
33,2 — 9,2 
141,4 — 34,1 
80,4 — 46,5 
223,6 — 9,0 
162,9 — 32,2 
207,4 — 35,2 
219,9 — 6,9 
526,9 — 90,8 
117,6 — 8,3 
116.0 — 131,1 
237.1 — 22,2 
90,4 7,5 22,5 
122,9 4,8 34,8 
237,9 4,4 27,2 
186,8 4,0 29,4 
97,2 2,3 13,0 
114,1 — 1,9 
99,4 — 0,1 
8,7 — — 
4,7 — 0,0 
127,8 — — 
293,0 — 52,3 
383,6 — 62,0 
229.5 — 35,1 
108.6 — 128,1 
312,5 — 79,2 
— — — C. Indikatorer for 
bevillingernes, udnyt­
telse til betalinger 
Betalingernes 
andel af den 
endelige 
udn. af bevill. 
(betalinger 
og bortfald) (4) 
(11) = 
(4 + 8) 
(4+6 + 8+10) Betalin­
gernes 
andel 
det 
første 
år («) 
(12) = 
(4) 
(4+8) 
95,0 *91,8 
97,3 * 92,7 
97,6 * 93,4 
95.6 * 93,8 
96.7 * 93,7 
99.8 99,9 
99.9 99,9 
99,3 99,9 
99,9 99,9 
99,9 99,9 
" 80,2 *" 68,5 
* 94,6 " 87,0 
99,0 * 93,5 
98,3 * 94,0 
98,2 " 89,9 
" 86,2 "* 58,2 
•92,8 "81,6 
*" 65,9 " 88,8 
" 88,8 * 93,5 
" 88,9 "* 79,0 
98,5 * 94,1 
97,4 95,6 
99,4 " 87,0 
98,8 * 93,7 
98,7 * 92,3 
98,2 "* 78,5 
95,6 •" 74,1 
99,0 *92,1 
* 94,9 95,2 
99,2 *91,7 
97,4 * 93,1 
96,4 ** 88,2 
95.4 *" 66,4 
96,6 *" 77,7 
98.5 "89,2 
96,3 " 89,3 
99,9 *91,5 
98,2 99,3 
* 93,6 99,8 
" 83,2 * 94,7 
* 93,5 *" 63,9 
* 94,8 *" 66,7 
96,8 "* 78,8 
" 86,9 " 87,3 
" 87,5 *" 60,6 
— — 
Det almindelige 
budget 
— i alt — 1983 
1984 
1985 
1986 
1987 21558,5 25 061,1 25 068,8 
25 361,5 27 248,6 27 270,7 
28 433,2 28 433,2 28 437,1 
35 174,1 35 174,1 35 177,2 
36 313,4 36 168,4 36 170,6 23 101,6 
26 119,2 
27 136,5 
33 462,0 
34 111,0 1 706,8 
1 090,1 
1 086,1 
1 401,2 
1 358,2 260,4 
61,4 
214,5 
314,0 
701,4 1 521,0 
1 696,6 
1 093,9 
1 090,5 
1 405,2 1 211,4 
1 404,4 
962,2 
730,8 
1 213,4 7,5 
4,8 
4,4 
4,0 
2,3 302,1 
287,4 
127,3 
355,7 
189,5 97,7 
98,7 
98,8 
98,1 
97,5 95,0 
*94,9 
96,6 
97,9 
96,6 
(1) Efter ændrings- og tillægsbudgetter. 
(2) Efter ekstra indtægter og overførsler mellem budgetposter og »overførsler« på grundlag af fremførsler fra det foregående regnskabsår. 
(3) Efter overførsler mellem budgetposter og »overførsler« til bevillingerne for det løbende regnskabsår. 
(4) Indikatorerne i kolonne (11) viser udviklingen i den endelige udnyttelse af bevillingerne til betalinger i regnskabsårene. Differencen i forhold til 100 % er udtryk for det endelige 
bortfald af bevillinger. Indikatorer på under 95 % angives med (*), på under 90 % med (**) og på under 80 % med (***). 
(5) Indikatorerne i kolonne (12) viser udviklingen i betalinger over bevillinger for selve regnskabsåret i forhold til de samlede betalinger i regnskabsåret. Differencen i forhold til 100 % 
er udtryk for betalinger over fremførsler fra det foregående regnskabsår. Indikatorer på under 95 % angives med (*), på under 90 % (**) op på under 80 % med (***). 
12. 12. 88 De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende  221 
§ 15. Udnyttelsesgraden  for bevillinger  til betalinger  i tidsrummet  1983-1987,  pr. sektor 
Bemærk:  Nedenstående  opdelinger  er foretaget  på grundlag  af de regnskabsmæssige  oplysninger  i § 14. 
Tegnforklaring: Betalinger 
(%) Fremførsler 
til det følgende 
regnskabsår  (%) Bort-
fald (%) 
1983 
1. Drift  1984 
(samtlige  ,985 
institutioner)  1986 
1987 
2. EUGFL, 
Garanti-
sektionen A. Bevillinger  for regnskabsåret 
Grundlæggende  oplysninger:  § 14, kolonne  3-6 
Endelige  bevillinger  (kol.  3) = 100  % 
1983 
1984 
1986 
1987 (%) 
• B. Fremførsler  fra det foregående  regnskabsår 
Grundlæggende  oplysninger:  § 14, kolonne  7-10 
Fremførte  bevillinger  (kol.  7) = 100  % 
85,5 (%) 
1 99,8 0,0 • 0.2 96,2 • 3.8 
99,8 0,0 ~> 0.2 100 ~J 0.0 
99,3 0.0 .j 0.7 84,6 "HHHB  i s 4 
99,9 0.0 -> 0.1 93,2 ^ ^ 
99,9 0,0 •> 0.1 62,9 •••••••  37  1 
3. Landbrugs-
strukturer 1983 
1984 
1985 
1986 
1987 96,3 J87 
69,9 
80,9 
88,0 
4. Fiskeri 
1983 
5. Regional-  1984 
og trans-  1935 
portpolitik  1986 
1987 94,1 
1 Esn 
6. Social-
politik 1983 56,0 1 432  1 
! 984 92,1  f1?!! 
1985 84,4  |  "t&3j  1 
1986 86,8 
1987 96,0 3,9 | 0,4 
0,0 
0,1 97,0 
93,4 
91,4 3.0 
14,7 
6.6 
53.1 
8 6 
7. Forskning, 
energi 
osv. 1983 87,9 I 0.9 75,1 6,2 -| • 18.7 
1984 77,4 0.3 75,6 3,0 • 21.4 
1985 67,8 1.0 88.3 • 10.1 
1986 85,7 0.0 84,8 1,8 "flH • 13.4 
1987 83,1 r ** 0.1 86,4 2.0 HH H 11.6 
o n < • 1983 8. Refusion 
til med-  1984 
lemsstater-  1985 
ne 1986 
1987 89,9 100 1 6 0.1 
9. Udviklings-
samarbejde 1983 52,6 I -  -'•"Wn'j'T 1984 74.3 
1985 78,3 
1986 64,1 tmscm. 
1987 43,9  m-.i..  m  m 0,4 
0 1 
0.1 
0,0 
3,1 84,9 15,1 
13,9 
13,3 
54.1 
20.2 
Det alminde-
lige budget 
i alt 1983 92,2 6,8 1 1 10 79,6 0,5 
1984 95,8 4,0 | I 0.2 82,8 0,3 
1985 95,4 3.8 i 1 0.8 88,0 0.4 
1986 95,1 4,0 J 1 0.9 67,0 o,4 
1987 94,3 3.8 -H 1 1-9 86,3 0,2 \ 19.9 
16.9 
1 1,6 
32,6 
13,5 
222 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 16. Årlige betalinger i tidsrummet 1983-1987, pr. sektor og pr. institution 
Bemærk: Årlige betalinger = betalinger af bevillinger for regnskabsåret + betalinger af bevillinger fremført fra det foregående 
regnskabsår. 
S 
o 
E E o 
^ 
E o 
C 
< Sektor og institution 
(for definition af sektorerne se § 6) 
1. Drift (samtlige institutioner) 
1.1. Kommissionen 
1.2. Øvrige institutioner 
2. EUGFL, Garantisektionen 
2.1. Korn og ris 
2.2. Sukker 
2.3. Fedtstoffer og proteinholdige afgrøder 
2.4. Frugt og grønsager 
2.5. Vin 
2.6. Tobak 
2.7. Mejeriprodukter 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød 
2.9. Andre produkter 
2.10. Agromonetære foranstaltninger 
2.11. Andre udgifter 
3. Landbrugsstrukturer 
3.1. EUGFL, Udviklingssektionen 
3.2. Særlige foranstaltninger 
4. Fiskeri 
4.1. Markedsordninger 
4.2. Andre foranstaltninger 
5. Regional- og transportpolitik 
5.1. Regionalfonden 
5.2. Transport 
5.3. Andre foranstaltninger 
6. Socialpolitik 
6.1. Socialfonden 
6.2. Andre foranstaltninger 
7. Forskning, energi, osv. 
7.1. Energi 
7.2. Forskning og investering 
7.3. Industri og Det Indre Marked 
7.4. Andre foranstaltninger 
8. Refusion til medlemsstaterne 
8.1. Omkostn. ved opkrævning af egne indtægter 
8.2. Andre former for godtgørelse 
9. Udviklingssamarbejde 
9.1. Fødevarehjælp 
9.2. Finansiel bistand 
Aktionsområder i alt 
Tilsammen 198C 
mio ECU 
1 110,4 
736,3 
374,1 
15 788,2 
2 534,1 
1 316,2 
1 764,7 
1 196,1 
659,2 
671,3 
4 396,1 
2 310,3 
559,7 
488,6 
-108,1 
749,7 
719,7 
30,0 
54,8 
25,8 
29,0 
2 409,5 
1 255,9 
3,7 
1 149,9 
1 020,9 
890,9 
130,0 
1 304,0 
828,0 
423,3 
41,0 
11,7 
1 064,7 
921,9 
142,8 
810,8 
388,7 
422,1 
23 202,6 
24 313,0 %(') 
4,6 
3,0 
1,6 
64,9 
10,4 
5,4 
7,2 
4,9 
2,7 
2,8 
18,1 
9,5 
2,3 
2,0 
-0,4 
3,1 
3,0 
0,1 
0,2 
0,1 
0,1 
9,9 
5,2 
0,0 
4,7 
4,2 
3,7 
0,5 
5,4 
3,4 
1,7 
0,2 
0,1 
4,4 
3,8 
0,6 
3,3 
1,6 
1,7 
95,4 
100 1984 
mio ECU 
1 216,1 
798,4 
417,7 
18 328,3 
1 697,8 
1 631,5 
1 965,6 
1 454,6 
1 222,6 
776,4 
5 441,7 
3 246,1 
541,3 
376,2 
-25,5 
702,8 
646,8 
56,0 
57,1 
15,7 
41,4 
1 814,3 
1 350,6 
430,8 
32,9 
2 036,3 
1 606,3 
430,0 
1 044,9 
545,7 
441,0 
43,9 
14,3 
1 173,2 
1 109,9 
63,3 
1 150,6 
709,2 
441,4 
26 307,5 
27 523,6 %(') 
4,4 
2,9 
1,5 
66,6 
6,2 
5,9 
7,1 
5,3 
4,4 
2,8 
19,8 
11,8 
2,0 
1,4 
-0,1 
2,5 
2,3 
0,2 
0,2 
0,0 
0,2 
6,6 
4,9 
1,6 
0,1 
7,4 
5,8 
1,6 
3,8 
1,9 
1,6 
0,2 
0,1 
4,3 
4,1 
0,2 
4,2 
2,6 
1,6 
95,6 
100 1985 
mio ECU 
1 296,0 
869,5 
426,5 
19 725,9 
2 359,8 
1 804,5 
2 173,7 
1 230,7 
921,4 
862,9 
5 933,2 
3 476,6 
736,1 
189,8 
37,2 
738,6 
690,1 
48,5 
81,8 
16,1 
65,7 
1 725,5 
1 624,2 
76,0 
25,3 
1 490,7 
1 413,0 
77,7 
707,5 
126,2 
510,6 
49,8 
20,9 
1 248,0 
1 050,9 
197,1 
1 084,7 
543,8 
540,9 
26 802,7 
28 098,7 %(') 
4,6 
3,1 
1,5 
70,2 
8,4 
6,4 
7,7 
4,4 
3,3 
3,1 
21,1 
12,4 
2,6 
0,7 
0,1 
2,6 
2,4 
0,2 
0,3 
0,1 
0,2 
6,2 
5,8 
0,3 
0,1 
5,3 
5,0 
0,3 
2,5 
0,4 
1,8 
0,2 
0,1 
4,4 
3,7 
0,7 
3,9 
2,0 
1,9 
95,4 
100 1986 
mio ECU 
1 522,0 
998,6 
523,4 
22 120,0 
3 485,4 
1 725,5 
3 094,6 
986,0 
630,8 
782,2 
5 405,8 
4 348,2 
1 121,6 
481,7 
58,2 
766,5 
727,1 
39,4 
115,8 
18,0 
97,8 
2 585,1 
2 483,8 
46,2 
55,1 
2 419,2 
2 321,3 
97,9 
838,4 
80,6 
679,7 
50,9 
27,2 
2 972,4 
920,4 
2 052,0 
853,4 
412,1 
441,3 
32 670,8 
34 192,8 %(') 
4,4 
2,9 
1,5 
64,7 
10,2 
5,0 
9,1 
2,9 
1,8 
2,3 
15,8 
12,7 
3,3 
1,4 
0,2 
2,2 
2,1 
0,1 
0,3 
0,0 
0,3 
7,6 
7,3 
0,1 
0,2 
7,1 
6,8 
0,3 
2,5 
0,2 
2,0 
0,2 
0,1 
8,7 
2,7 
6,0 
2,5 
1,2 
1,3 
95,6 
100 1987 
mio ECU 
1 683,4 
1 098,5 
584,9 
22 951,8 
4 236,6 
2 035,6 
4 413,7 
967,1 
800,3 
803,6 
5 013,0 
3 033,1 
942,7 
654,9 
51,2 
888,6 
863,2 
25,4 
157,8 
17,4 
140,4 
2 687,3 
2 535,0 
24,3 
128,0 
2 852,5 
2 715,3 
137,2 
900,3 
89,7 
720,2 
63,8 
26,6 
2 408,9 
787,9 
1 621,0 
793,8 
305,2 
488,6 
33 641,0 
35 324,4 %(') 
4,8 
3,1 
1,7 
65,0 
12,0 
5,8 
12,5 
2,7 
2,3 
2,3 
14,2 
8,6 
2,7 
1,8 
0,1 
2,5 
2,4 
0,1 
0,4 
0,0 
0,4 
7,6 
7,1 
0,1 
0,4 
8,1 
7,7 
0,4 
2,6 
0,3 
2,0 
0,2 
0,1 
6,8 
2,2 
4,6 
2,2 
0,9 
1,3 
95,2 
100 
a> c 
~ 3 
£ Parlamentet 
Rådet 
(herunder Det Økonomiske og Sociale Udvalg) 
Kommissionen 
Domstolen 
Revisionsretten 
Tilsammen 214,8 
116,7 
(22,4) 
23 938,9 
27,2 
15,4 
24 313,0 0,9 
0,5 
(0,1) 
98,4 
0,1 
0,1 
100 245,5 
126,7 
(24,2) 
27 105,9 
28,6 
16,9 
27 523,6 0,9 
0,4 
(0,1) 
98,5 
0,1 
0,1 
100 228,5 
148,4 
(26,4) 
27 672,2 
31,1 
18,5 
28 098,7 0,8 
0,5 
(0,1) 
98,5 
0,1 
0,1 
100 287,3 
177,4 
(31,3) 
33 669,4 
37,1 
21,6 
34 192,8 0,8 
0,5 
(0,1) 
98,5 
0,1 
0,1 
100 322,3 
194,2 
(35,3) 
34 739,5 
43,9 
24,5 
35 324,4 0,9 
0,5 
(0,1) 
98,4 
0,1 
0,1 
100 
(1) Procent af de samlede årlige betalinger over budgettet. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 223 
§ 17. Udviklingen i forholdet mellem »årlige betalinger pr. sektor« 
og »samlede årlige betalinger over budgettet« (1983-1987) 
(for detailoplysninger, se § 16) 
A. Det almindelige budget (alle sektorer): 
Samlede årlige betalinger over budgettet = 100 % Log 
100 % 
50°/c 
10% 
5% -
1 % 
0,5 % -
0,1 % 2. EUGFL, Garantisektionen 
6. Socialpolitik 
5. Regional- og transportpolitik 
8. Refusioner til medlemsstaterne 
-*- 1. Drift 
7. Forskning, energi osv. 
3. Landbrugsstrukturer 
9. Udviklingssamarbejde 
1983 1984 1985 1986 
B. EUGFL, Garantisektionen (alle produkter): 
Samlede årlige betalinger over budgettet = 100 % 1987 
100% Log 
50 % -
10% 
5 % -. 
1 % 
0,5 % -
0,1 % 
1983 1984 1985 1986 1987 4. Fiskeri 
2.7. Mejeriprodukter 
2.3. Fedtstof, og proteinhold. afgrøder 
2.1. Korn og ris 
2.8. Kød, æg og fjerkrækød 
2.2. Sukker 
2.4. Frugt og grønsager 
2.9. Andre produkter 
2.6. Tobak 
2.5. Vin 
vf2.10. Agromonetære 
\2.11. Andre udgifter foranstaltninger 
224 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 18. Årlige betalinger til medlemsstaterne (1983-1987) 
Bemærk: 
1. Denne tabel giver for de vigtigste sektorer en oversigt over de årlige betalinger til medlemsstaterne. Betalingerne udgør for den 
[Dagældende periode 88,1 % af de samlede betalinger over budgettet (fås ved sammenlægning af totalerne i § 16). 
2. Årlige betalinger = betalinger af regnskabsårets bevillinger + betalinger af bevillinger fremført fra det foregående regnskabsår. 
3. Betalingerne under EUGFL, Garantisektionen, omfatter de korrigerede monetære udligningsbeløb (se § 12 D, fodnote (1)). 
(mio ECU) 
Regnskabsår/sektor 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-62) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 52, 
53, 82, 86; art. 707) 
I alt B 
611,9 
18,1 
0,2 
7,0 
20,6 
77,7 
735,5 
(3,4 %) DK 
680,7 
20,5 
3,6 
16,7 
14,7 
20,3 
756,5 
(3,5 %) D 
3 075,8 
107,7 
2,8 
45,0 
81,5 
241,8 
270,7 
3 825,3 
(17,7 %) GR 
1 007,4 
21,9 
0,1 
214,6 
20,4 
16,6 
70,4 
1 351,4 
(6,2 %) E 
— 
— F 
3 566,6 
182,0 
3,9 
219,3 
140,5 
142,5 
4 254,8 
(19,6 %) IRL 
619,4 
84,1 
21,6 
94,5 
134,2 
11,6 
60,8 
1 026,2 
(4,7 %) I 
2 820,5 
103,0 
5,1 
344,5 
221,2 
105,9 
174,8 
3 775,0 
(17,4 %) L 
4,2 
0,6 
0,0 
0,3 
0,5 
5,6 
(0,0 %) NL 
1 707,8 
32,2 
6,4 
18,1 
12,6 
83,4 
1 860,5 
(8,6 %) P 
— 
— UK 
1 691,0 
149,6 
8,4 
296,2 
244,9 
221,6 
1 471,9 
4 083,6 
(18,9 %) Tilde­
ling 
1fore-
ligger 
2,9 
2,7 
(0,0 %) EUR 
10/12 
15 788,2 
719,7 
54,8 
1 255,9 
890,9 
921,9 
2 048,6 
21 680,0 
(100 %) 
1984: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 82, 
86; art. 707, 783) 
I alt 686,4 
12,9 
0,7 
6,0 
52,1 
82,0 
840,1 
(3,5 %) 879,6 
13,9 
3,8 
28,1 
68,7 
26,0 
1 020,1 
(4,2 %) 3 323,0 
89,3 
5,1 
43,9 
63,8 
302,5 
191,7 
4 019,3 
(16,7 %) 961,2 
52,8 
0,6 
216,7 
71,3 
14,8 
46,6 
1 364,0 
(5,7 %) — — — — — 
— 
— 3 592,0 
143,9 
9,5 
201,7 
225,7 
169,7 
~ 
4 342,5 
(18,1 %) 884,4 
64,2 
10,3 
104,1 
131,4 
16,0 
~ 
1 210,4 
(5,0 %) 3 909,4 
127,8 
4,1 
435,1 
368,5 
117,5 
4 962,4 
(20,7 %) 3,6 
3,9 
— 2,5 
0,5 
0,7 
~ 
11,2 
(0,1 %) 1 964,2 
24,8 
3,6 
14,8 
14,1 
101,1 
~ 
2 122,6 
(8,8 %) — — — — — 
— 2 121,3 
113,3 
9,5 
297,7 
610,2 
279,6 
660,9 
4 092,5 
(17,1 %) 3,2 
— 9,9 
— — 
— 
~ 
13,1 
(0,1 %) 18 328,3 
646,8 
57,1 
1 350,6 
1 606,3 
1 109,9 
899,2 
23 998,2 
(100 %) 
1985: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 82, 
86; art. 583, 707) 
I alt 916,3 
12,4 
3,1 
12,3 
49,4 
76,5 
1 070,0 
(4,3 %) 829,3 
13,0 
2,9 
7,7 
33,5 
26,1 
912,5 
(3,7 %) 3 625,6 
81,0 
2,3 
61,7 
109,8 
284,5 
20,1 
4 185,0 
(17,0 %) 1 192,6 
83,7 
1,7 
309,0 
79,0 
12,2 
24,6 
1 702,8 
(6,9 %) — — — — — 
— 4 633,3 
122,3 
12,1 
233,2 
255,6 
159,9 
5 416,4 
(21,9%) 1 166,8 
73,1 
3,2 
118,2 
171,6 
15,8 
1 548,7 
(6,3 %) 3 410,9 
175,3 
6,0 
381,1 
383,5 
123,5 
~ 
4 480,3 
(18,1 %) 4,8 
1,8 
— 0,7 
0,6 
0,6 
8,5 
(0,0 %) 2 047,4 
18,1 
2,3 
16,4 
46,0 
101,7 
2 231,9 
(9,0 %) — — — — — 
— 
~ 1 894,7 
109,4 
12,5 
483,9 
284,0 
250,1 
72,8 
3 107,4 
(12,6 %) 4,2 
— 35,7 
— — 
— 
39,9 
(0,2 %) 19 725,9 
690,1 
81,8 
1 624,2 
1 413,0 
1 050,9 
117,5 
24 703,4 
(100 %) 
1986: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-34) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 86) 
I alt 978,4 
15,5 
4,5 
29,5 
72,9 
63,4 
1 164,2 
(3,8 %) 1 063,2 
13,9 
11,3 
18,9 
80,7 
23,8 
1 211,8 
(4,0 %) 4 400,6 
105,1 
6,1 
92,5 
134,6 
249,5 
4 988,4 
(16,4 %) 1 386,9 
86,2 
3,4 
309,1 
107,1 
10,4 
2,0 
1 905,1 
(6,3 %) 271,4 
0,0 
314,3 
174,9 
19,0 
1 635,9 
2 415,5 
(7,9 %) 5 440,3 
176,7 
19,7 
219,0 
328,4 
139,5 
6 323,6 
(20,7 %) 1 212,9 
64,2 
2,6 
79,3 
203,1 
11,8 
1 573,9 
(5,2 %) 3 067,8 
167,0 
6,9 
712,1 
462,2 
107,3 
4 523,3 
(14,8 %) 2,1 
2,3 
0,1 
1,4 
0,6 
6,5 
(0,0 %) 2 276,5 
17,1 
2,9 
13,1 
50,6 
89,3 
2 449,5 
(8,0 %) 30,4 
0,4 
188,8 
109,2 
5,7 
163,3 
497,8 
(1,6%) 1 983,0 
79,1 
21,7 
506,7 
596,2 
200,1 
3 386,8 
(11,1 %) 6,5 
36,3 
0,4 
43,2 
(0,2 %) 22 120,0 
727,1 
115,8 
2 483,8 
2 321,3 
920,4 
1 801,2 
30 489,6 
(100 %) 
1987: 
EUGFL, Garantisekt. (A 1-2) 
EUGFL, Udviklingssek. (K 30-33) 
Fiskeri (A 4) 
Regionalfonden (K 50-51) 
Socialfonden (K 60-61) 
Omkostninger ved opkræv­
ning af egne indtægter (K 80) 
Særlige foranstaltninger (K 86) 
I alt 821,3 
18,7 
2,9 
23,0 
56,5 
63,0 
985,4 
(3,2 %) 1 057,4 
15,7 
4,9 
16,6 
31,7 
17,9 
1 144,2 
(3,7 %) 3 992,7 
128,3 
4,3 
73,4 
131,6 
211,5 
4 541,8 
(14,7 %) 1 340,5 
78,0 
3,5 
293,9 
151,9 
8,7 
0,4 
1 876,9 
(6,1 %) 601,6 
21,2 
5,6 
345,3 
311,5 
29,2 
670,4 
1 984,8 
(6,4 %) 5 657,0 
237,2 
15,8 
311,2 
406,1 
117,0 
6 744,3 
(21,9%) 954,9 
87,0 
5,7 
134,7 
247,4 
8,3 
1 438,0 
(4,7 %) 3 899,7 
146,3 
13,0 
563,5 
539,2 
94,5 
5 256,2 
(17,1 %) 1,5 
4,5 
3,8 
1,7 
0,5 
12,0 
(0,0 %) 2 727,8 
17,1 
4,8 
19,6 
52,1 
68,8 
2 890,2 
(9,4 %) 146,6 
28,3 
4,6 
222,7 
190,5 
8,5 
130,2 
731,4 
(2,4 %) 1 747,2 
80,9 
11,6 
526,7 
595,1 
160,0 
3 121,5 
(10,1 %) 3,6 
81,1 
0,6 
85,3 
(0,3 %) 22 951,8 
863,2 
157,8 
2 535,0 
2 715,3 
787,9 
801,0 
30 812,0 
(100 %) 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 225 
§19. Faktiske egne indtægter, pr. medlemsstat (1983-1987) 
Bemærk: 
1. Faktiske egne indtægter = egne indtægter opkrævet i regnskabsåret. 
2. For told, landbrugsafgifter samt sukker- og isoglucoseafgifter foretages opkrævningen af medlemsstaterne for Fællesskabernes 
regning. 
(mio ECU) 
Regnskabsår/indtægtsart 
1983: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (2) 
I alt B 
293,9 
65,8 
423,8 
432,4 
1 215,9 
(5,3 %) DK 
6,9 
38,9 
159,8 
274,3 
479,9 
(2,1 %) D 
143,0 
270,5 
2 019,8 
4 038,8 
6 472,1 
(28,1 %) GR 
38,0 
16,7 
107,4 
215,6 
377,7 
(1,6%) E 
— 
— F 
78,9 
293,7 
1 051,8 
3 082,1 
4 506,5 
(19,6 %) IRL 
7,0 
11,6 
100,4 
150,6 
269,6 
(1,2%) I 
323,2 
95,0 
657,1 
1 923,4 
2 998,7 
(13,0%) L 
0,1 
4,6 
39,2 
43,9 
(0,2 %) NL 
135,8 
82,2 
633,2 
713,7 
1 564,9 
(6,8 %) P 
— 
— UK 
320,3 
73,6 
1 830,8 
2 859,7 
5 084,4 
(22,1 %) EUR 
10/12 
1 347,1 
948,0 
6 988,7 
13 729,8 
23 013,6 
(100%) 
1984: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (2) 
I alt 211,0 
83,9 
470,0 
473,4 
1 238,3 
(5,0 %) 8,0 
38,0 
197,3 
289,6 
532,9 
(2,1 %) 158,6 
350,2 
2 309,7 
4 233,9 
7 052,4 
(28,4 %) 19,5 
16,6 
99,4 
220,3 
355,8 
(1,4%) — — — 
— 94,2 
406,3 
1 100,0 
3 201,8 
4 802,3 
(19,3 %) 6,9 
16,8 
126,7 
135,9 
286,3 
(1,2%) 288,5 
84,1 
750,9 
2 319,9 
3 443,4 
(13,8%) 0,1 
— 5,9 
45,3 
51,3 
(0,2 %) 131,8 
76,9 
740,8 
738,3 
1 687,8 
(6,8 %) — — — 
— 341,4 
103,6 
2 160,1 
2 824,4 
5 429,5 
(21,8%) 1 260,0 
1 176,4 
7 960,8 
14 482,8 
24 880,0 
(100 %) 
1985: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (2) 
I alt 197,2 
78,4 
489,3 
527,7 
1 292,6 
(5,0 %) 9,7 
43,5 
208,2 
359,0 
620,4 
(2,4 %) 142,0 
286,3 
2 414,5 
4 661,5 
7 504,3 
(28,8 %) 18,1 
12,0 
95,9 
262,0 
388,0 
(1,5%) — 
— 74,1 
348,0 
1 174,7 
3 722,4 
5 319,2 
(20,4 %) 5,9 
15,0 
137,2 
138,3 
296,4 
(1,1 %) 314,4 
75,8 
820,1 
2 419,2 
3 629,5 
(13,9 %) 0,2 
6,0 
44,5 
50,7 
(0,2 %) 131,7 
104,1 
781,5 
872,1 
1 889,4 
(7,2 %) — 
— 228,4 
94,3 
2 182,7 
2 584,9 
5 090,3 
(19,5 %) 1 121,7 
1 057,4 
8 310,1 
15 591,6 
26 080,8 
(100 %) 
1986: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (3) 
I alt 132,2 
84,7 
494,6 
736,6 
1 448,1 
(4,4 %) 9,8 
47,6 
220,5 
512,8 
790,7 
(2,4 %) 111,9 
313,0 
2 436,1 
5 869,2 
8 730,2 
(26,2 %) 22,9 
16,9 
85,5 
507,1 
632,4 
(1,9%) 10,1 
14,5 
191,9 
2 104,1 
2 320,6 
(7,0 %) 107,6 
378,6 
1 150,4 
5 248,5 
6 885,1 
(20,7 %) 6,4 
10,8 
113,3 
213,3 
343,8 
(1,0%) 356,4 
73,0 
770,1 
3 518,7 
4 718,2 
(14,2 %) 0,2 
6,4 
59,2 
65,8 
(0,2 %) 114,1 
95,9 
792,0 
1 230,0 
2 232,0 
(6,7 %) 18,7 
49,8 
210,1 
278,6 
(0,8 %) 285,2 
76,5 
1 862,3 
2 601,2 
4 825,2 
(14,5 %) 1 175,5 
1 111,5 
8 172,9 
22 810,8 
33 270,7 
(100 %) 
1987: 
Landbrugsafgifter 
Sukker- og isoglucoseafgifter 
Told 
Egne momsindtægter (1) (3) 
I alt 284,8 
106,2 
529,0 
782,6 
1 702,6 
(4,8 %) 15,4 
59,0 
194,0 
576,3 
844,7 
(2,4 %) 155,3 
394,0 
2 617,8 
6 217,5 
9 384,6 
(26,5 %) 19,1 
12,5 
92,3 
216,5 
340,4 
(1,0%) 77,5 
53,4 
382,7 
1 195,1 
1 708,7 
(4,8 %) 108,3 
452,6 
1 212,6 
5 556,5 
7 330,0 
(20,7 %) 5,8 
12,0 
112,0 
207,7 
337,5 
(1,0%) 411,3 
166,6 
875,7 
3 738,0 
5 191,6 
(14,7 %) 0,2 
7,3 
66,0 
73,5 
(0,2 %) 96,8 
125,8 
817,6 
1 326,0 
2 366,2 
(6,7 %) 41,5 
0,2 
93,9 
206,2 
341,8 
(1,0%) 410,1 
89,4 
2 001,6 
3 226,4 
5 727,5 
(16,2 %) 1 626,1 
1 471,7 
8 936,5 
23 314,8 
35 349,1 
(100%) 
(1) Herunder saldi og korrektioner fra tidligere regnskabsår. 
(2) Grækenland har indbetalt et finansielt bidrag, som er beregnet på grundlag af BNI. 
(3) Portugal har indbetalt et finansielt bidrag, som er beregnet på grundlag af BNI. 
226 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Anden del: De Europæiske Udviklingsfonde (EUF) 
(Oversigt pr. 31. 12. 1987) 
§ 20. Generelle oplysninger om EUF 
DE FIRE FØRSTE EUF 
20.1 Der blev sidst givet grundlæggende og detaljerede finansielle oplysninger om de tre første EUF, i Revisionsrettens 
årsberetning for regnskabsåret 1980 og om den 4. EUF i årsberetningen for regnskabsåret 1986. Der henstår endnu under 
den 4. EUF nogle mindre beløb, som skal gøres op. 
I § 28 gives en oversigt over betalingerne under de fire første EUF. 
DEN 5. OG 6. EUF 
20.2. Retsreglerne 
a) Retsgrundlaget for AVS-staterne: 
— den 5. EUF: Den anden AVS-EØF-Konvention undertegnet i Lomé den 31. oktober 1979 (Lomé II), 
— den 6. EUF: Den tredje AVS-EØF-Konvention undertegnet i Lomé den 8. december 1984 (Lomé III). 
b) Retsgrundlag for OLT: 
— den 5. EUF: Rådets afgørelse 80/1186/EØF af 16. december 1980, 
— den 6. EUF: Rådets afgørelse 86/283/EØF af 30. juni 1986. 
c) Oprettelse af EUF: 
— den 5. EUF: Intern aftale af 20. november 1979, 
— den 6. EUF: Intern aftale af 19. februar 1985. 
d) Finansforordninger: 
— den 5. EUF: finansforordning 81/215/EØF af 17. marts 1981, 
— den 6. EUF: finansforordning 86/548/EØF af 11. november 1986. 
20.3. Tildelinger, finansiering, bistandens fordeling og art 
EUF's tildelinger ser efter Rådets ændringer (1) således ud: 
— den 5. EUF: 4 929,7 mio ECU, 
— den 6. EUF: 7 511,7 mio ECU. 
EUF finansieres af EF's medlemsstater efter en fordelingsskala, som er fastsat i de interne aftaler (jf. også § 21). 
I henhold til de ovennævnte interne aftaler skal tildelingerne under EUF fordeles mellem AVS-staterne og OLT-landene og 
på gavebistand, lån på særlige vilkår, risikovillig kapital, Stabex(2) samt på Sysmin (3). 
En del af tildelingen til gavebistand er forbeholdt ekstraordinær bistand og rentegodtgørelse på lån ydet af Den Europæiske 
Investeringsbank. Den resterende del af tildelingen til gavebistand og tildelinger til lån på særlige vilkår fordeles på 
modtagerlandene, med undtagelse af beløb, der er afsat til regionalprojekter, administrationsomkostninger og til en 
reserve. De beløb, der således er tildelt modtagerlandene, og som i forbindelse med AVS-staterne betegnes som indikative 
programmer, anvendes til finansiering af de fastsatte aktioner. 
20.4. Monetær enhed 
EUF-beløbene er fastsat i ECU; ved omregning af de tidligere gældende monetære enheder til ECU vedtoges det, at 1 RE = 
1 ERE = 1 ECU. 
20.5. Dato for ikrafttræden 
— den 5. EUF: 1. januar 1981, 
— den 6. EUF: 1. maj 1986. 
20.6. Finansiel gennemførelse 
Kommissionen fastsætter forfaldstider for indbetaling af EF-medlemsstaternes bidrag, som i princippet skal betales hvert 
kvartal. Udnyttelsen af EUF-midlerne opføres i regnskaberne på tre stadier: (I) finansieringsafgørelse, (II) underskrivelse 
af kontrakter og aftaler i henhold til bevillinger til de nationale anvisningsberettigede, (III) anvisning af betaling til 
tilslagsmodtagere. 
20.7. Ekstern kontrol 
Revisionsretten er ansvarlig for den eksterne kontrol med EUF (i overensstemmelse med traktaten). 
20.8. Decharge-myndighed 
Europa-Parlamentet giver efter henstilling fra Rådet decharge for den økonomiske forvaltning af EUF (i overensstemmelse 
med de interne aftaler). 
(1) De oprindelige tildelinger blev ændret ved Rådets afgørelse, og er blevet forøget ved forskellige indtægter, såsom genoprettelse af Stabex-overførsler og 
bankrenter. 
(2) Ordning, som skal sikre en stabilisering af indtægter fra eksport fra AVS-stater til Fællesskabet (Lomé I, artikel 16, Lomé II, artikel 23, og Lomé III, artikel 
147). 
(3) Ordning, i henhold til hvilken der ydes bistand til de AVS-stater, hvis økonomi i høj grad afhænger af minesektoren, især for at hjælpe dem i tilfælde af et 
fald i eksporten af mineprodukter til Fællesskabet (Lomé II, artikel 49, og Lomé III, artikel 176). 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 227 
§ 21. Den 5. og 6. EUF: Tildeling, finansiering, fordeling af bistanden, samlet udnyttelse 
Tildeling og finansiering Bistandens fordeling (mio ECU) Udnyttelse pr. 31.12.1987 
(mio ECU og %) 
Den 5. EUF:_„ . ,. 
Tildeling: 
4 929,7 mio ECU 
Finansieret 
af: 
DK : 2.47 % • 
GR: 1,34% 
IRL: 0.59 %• 
L: 0,20 %-Planlægning 
af bistanden: Udnyttelse: 
Gavebistand der kan 
planlægges: 
3 201,0 O) 
<N 
E 
E < 
« —. ra£. 
cLm 
(AS 
>un <«" 
«"33 \ 
:* TO 
C ° 
OLT: 53,6 v AVS-
stater: 
3 147,4 
Heraf 
regional­
projekter: 
631,5 
Ikke tildelt: 42,4 Betalinger: 
1 798,3 
(56,2 %) .Endnu ikke 
udnyttet 
Finansierings-
y afgørelser: 
2 906,6 (90,8 % 
Betalinger: 
1 273,5 
(73,7 %) ^_ Endnu ikke 
^ udnyttet 
Finansierings-
y afgørelser: 
1 548,1 (89,6 %) 
Den 6. EUF: 
Tildeling: 
7 511,7 mio ECU 
Finansieret af: 
DK: 
2,08 %" 
GR: 
1,24% 
IRL: 
0,55 
L: 
0,19 
P: 
0,88 % 
% 
% ;» 
r Planlægning af 
bistanden: 
Bistandens art: 
Lån på særlige 
vilkår: 
625.0 
Gavebistand: 
4 915,0 
c" i" 
?! o> 
SJ 00 j/> 
Il I 
^^ rå 
±|--v_-::-
Risikovillig 
kapital: 615,0 
Sysmin: 417,5 Bistand 
\ der kan 
' planlægges: 
5 036,0 
OLT: 73,5 AVS-stater: 
4 962,5 
Heraf regional­
projekter og 
reserve: 
996,3 
Andre indtægter: 11,7 mio ECU Ikke 
planlagt 
bistand: 
2 475,7 Udnyttelse: 
Endnu ikke 
udnyttet 
k Betalinger: 
67,2 (1,3 %; 
Endnu ikke 
udnyttet 
Betalinger: 
402,1 (16,2 %] 03 w 
V £> 
228 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 22. Den 5. EUF: Bistand efter art og pr. modtagerland 
(Den finansielle gennemførelse pr. 31.12.1987) 
(mio ECU) 
Modtagerland 
(D 
I. AVS-stater 
herunder: 
Etiopien 
Tanzania 
Sudan 
Uganda 
Mali 
Madagaskar 
Burkina Faso 
Malawi 
Guinea 
Somalia 
Senegal 
Rwanda 
Burundi 
Cameroun 
Ghana 
Zambia 
Elfenbenskysten 
Den Centralafrikanske Rep. 
Togo 
Mauretanien 
Sierra Leone 
Congo 
Liberia 
Lesotho 
Guinea-Bissau 
Jamaica 
Botswana 
Suriname 
Mauritius 
Guyana 
Swaziland 
Gambia 
Papua Ny Guinea 
Fiji 
Gabon 
Salomonøerne 
Nigeria 
Zimbabwe 
Andre AVS-stater: 
Antigua og Barbuda 
Bahamas 
Barbados 
Kap Verde 
Comorerne 
Djibouti 
Dominica 
Grenada 
Ækvatorialguinea 
Kiribati 
Såo Tome og Principe 
St. Christopher og Nevis 
St. Lucia 
St. Vincent 
Vestsamoa 
Seychellerne 
Trinidad og Tobago 
Tuvalu 
Vanuatu 
(Andre stater i alt) 
II. Regionalprojekter 
Adm. omkostninger 
AVS i alt (I + II) 
III. OLT 
Den 5. EUF i alt A. Ikke-planlagt bistand 
Finansieringsafgørelser 
o 'S odtg 
istar Renteg 
relse 
(Gaveb 
(2) 
111,0 
8,6 
3,6 
1,2 
1,1 
5,6 
20,9 
8,5 
9,8 
1,5 
5,3 
0,5 
0,7 
6,3 
0,7 
2,1 
1,4 
6,8 
7,2 
5,1 
6,7 
1,9 
0,3 
5,2 
— 
(7,4) 
1,3 
112,3 
4,5 
116,8 O) 
o 75 
•- m 
(3) 
248,1 
13,0 
9,7 
18,2 
10,2 
10,0 
3,4 
1,4 
21,2 
7,0 
15,0 
2,7 
9,6 
4,2 
0,7 
6,2 
2,0 
13,6 
1,8 
4,5 
5,1 
7,0 
0,5 
2,8 
6,0 
3,8 
5,0 
4,2 
0,5 
4,0 
0,0 
13,8 
6,3 
2,5 
0,2 
5,4 
0,6 
1,8 
0,2 
2,2 
1,0 
2,2 
2,0 
0,2 
0,0 
1,0 
3,0 
3,3 
4,0 
2,3 
0,1 
2,7 
(26,6) 
25,9 
274,0 
5,7 
279,7 ffi «-o >rdin 
I, kat 
istan Ekstrac 
bistand 
strofeb 
(4) 
221,3 
51,7 
0,5 
4,9 
38,6 
5,3 
15,2 
2,4 
5,2 
16,5 
0,5 
0,4 
1,1 
18,6 
2,1 
2,0 
0,2 
1,6 
14,8 
3,8 
1,3 
1,5 
0,8 
0,6 
0,6 
7,7 
0,2 
0,1 
0,1 
3,2 
3,5 
0,1 
0,1 
0,1 
4,7 
5,0 
0,1 
2,2 
0,4 
0,3 
0,5 
0,4 
0,2 
0,2 
0,1 
0,3 
1,4 
0,2 
(6,3) 
41,4 
262,7 
0,9 
263,6 .o « 
55 
(5) 1 W 
(6) * 
+ § 
(7) 
659,1 219,1 1 458,6 
11,3 — 76,0 
20,9 — 31,1 
— 81,0 104,1 
40,7 — 89,5 
— — 15,3 
10,7 — 29,3 
44,9 — 57,3 
10,0 — 36,4 
— — 20,1 
1,0 — 8,5 
4,9 — 21,5 
— — 4,9 
3,6 — 31,8 
90,6 — 102,5 
9,3 2,8 14,8 
13,8 — 20,2 
29,6 — 52,1 
6,6 — 23,4 
85,5 — 102,9 
— 83,0 94,6 
4,6 — 10,6 
93,4 — 104,0 
5,2 — 10,9 
28,8 — 30,9 
— — 14,7 
14,3 — 14,5 
— — 5,8 
— 49,3 52,6 
1,3 — 7,4 
3,6 — 7,4 
4,3 — 10,1 
— — 9,5 
— — 7,7 
— — 1,3 
— 3,0 7,0 
8,2 — 10,4 
18,2 — 18,3 
50,7 — 65,9 
2,9 — 20,7 
— — 9,7 
4,2 — 4,4 
— — 5,1 
— — 17,1 
— — 0,1 
— — 1,9 
— — 0,9 
0,5 — 4,5 
6,6 — 7,2 
— — 2,5 
3,5 — 5,0 
4,0 — 6,2 
— — 2,0 
1,6 — 1,8 
7,6 — 8,0 
1,6 — 2,8 
— — 3,2 
6,5 — 9,9 
— — 4,3 
4,0 — 7,7 
— — 5,2 
0,1 — 0,2 
— — 2,9 
(36,0) (—) (76,3) 
— — 68,6 
659,1 219,1 1 527,2 
9,8 — 20,9 
668,9 219,1 1 548,1 <5 
o> 
« 
ai 
B 
o 
< 
(8) 
1 239,3 
61,3 
31,0 
56,5 
80,9 
15,2 
25,2 
55,4 
30,8 
15,9 
6,6 
18,5 
4,4 
29,5 
100,7 
11,5 
19,9 
49,0 
17,5 
95,8 
86,9 
6,1 
98,0 
10,9 
30,9 
8,8 
14,5 
5,8 
1,8 
4,1 
6,6 
10,1 
6,7 
2,1 
0,6 
5,6 
10,4 
18,2 
63,7 
19,2 
9,0 
4,3 
3,8 
15,3 
0,1 
1,7 
0,9 
4,1 
7,2 
2,5 
5,0 
6,1 
0,6 
1,8 
8,0 
2,8 
2,3 
9,9 
3,6 
7,7 
4,9 
0,2 
0,9 
(70,3) 
15,3 
1 254,6 
18,9 
1 273,5 B. 
a> 
(9) 
2 515,9 
141,0 
120,7 
104,0 
103,0 
87,0 
96,0 
88,0 
78,0 
80,5 
84,5 
80,0 
80,0 
79,3 
69,0 
79,0 
77,0 
69,0 
62,0 
60,0 
58,0 
55,0 
54,0 
49,0 
43,0 
43,0 
48,5 
31,5 
31,0 
29,0 
25,0 
26,4 
23,0 
18,0 
20,5 
14,6 
18,5 
14,0 
23,0 
13,0 
16,0 
12,0 
50,0 
49,0 
2,7 
2,1 
3,7 
5,5 
16,0 
14,5 
5,4 
3,5 
3,5 
8,5 
4,0 
4,0 
2,2 
3,7 
3,7 
6,2 
3,6 
4,1 
10,5 
1,0 
4,5 
(112,9) 
631,5 
3 147,4 
53,6 
3 201,0 Bistand der kan planlægges 
(indikative AVS-progr. og 
anden bistand) 
Finansieringsafgørelser 
^ 
•2 
0> 
> 
O 
(10) 
1 932,1 
109,6 
108,9 
72,4 
88,1 
83,9 
66,3 
56,3 
62,9 
71,9 
71,7 
61,7 
67,9 
70,6 
38,3 
61,6 
59,9 
29,7 
60,3 
53,0 
37,8 
39,2 
29,2 
43,2 
31,7 
32,3 
36,8 
19,1 
23,8 
20,2 
21,7 
16,9 
17,2 
8,4 
12,8 
14,5 
13,7 
11,9 
12,3 
11,3 
8,0 
11,6 
33,7 
29,6 
1,7 
2,0 
3,7 
0,4 
15,9 
12,9 
5,5 
3,4 
3,4 
8,3 
4,0 
4,0 
1,7 
3,7 
3,4 
6,3 
3,6 
3,0 
7,8 
1,1 
4,4 
(100,2) 
460,8 
7,5 
2 400,4 
21,9 
2 422,3 0> 
g> 
i 
•M — 
_i > 
(11) 
400,5 
31,0 
11,6 
26,7 
17,8 
26,3 
9,8 
8,0 
7,0 
11,8 
12,0 
20,1 
15,4 
11,7 
17,9 
7,0 
19,8 
6,4 
22,3 
4,7 
6,9 
8,7 
8,4 
12,0 
4,7 
8,8 
9,0 
5,8 
2,7 
7,7 
4,7 
8,2 
5,1 
19,0 
1,0 
0,5 
— 
(1.5) 
77,8 
478,3 
6,0 
484,3 £ 
+ 
(12) 
2 332,6 
140,6 
120,5 
99,1 
88,1 
83,9 
84,1 
82,6 
72,7 
79,9 
78,7 
73,5 
79,9 
70,6 
58,4 
77,0 
71,6 
47,6 
60,3 
60,0 
57,6 
45,6 
51,5 
47,9 
38,6 
41,0 
45,2 
31,1 
28,5 
29,0 
21,7 
25,9 
23,0 
11,1 
20,5 
14,5 
18,4 
11,9 
20,5 
11,3 
13,1 
11,6 
33,7 
48,6 
2,7 
2,0 
3,7 
0,4 
15,9 
12,9 
5,5 
3,4 
3,4 
8,3 
4,0 
4,0 
2,2 
3,7 
3,4 
6,3 
3,6 
3,0 
7,8 
1,1 
4,4 
(101,7) 
538,6 
7,5 
2 878,7 
27,9 
2 906,6 <E 
o> 
B 
B 
o 
< 
(13) 
1 433,8 
114,0 
78,4 
62,0 
75,8 
47,5 
48,3 
45,4 
47,3 
54,0 
58,5 
36,3 
46,6 
32,7 
39,4 
61,0 
31,2 
33,7 
43,9 
27,0 
15,5 
24,1 
30,3 
36,5 
31,5 
28,1 
14,8 
29,2 
13,1 
18,9 
16,2 
10,5 
10,7 
2,3 
13,4 
11,5 
9,7 
7,6 
8,4 
8,1 
12,2 
4,4 
8,7 
17,4 
0,0 
1,1 
2,0 
0,1 
11,5 
7,2 
3,5 
2,9 
2,8 
5,8 
0,9 
3,5 
1,3 
3,1 
3,0 
6,2 
3,0 
2,6 
2,7 
0,9 
3,6 
(67,7) 
341,2 
6,9 
1 781,9 
16,4 
1 798,3 lait 
v 
•2> 
o> 
'5 £ 
Finansi 
reiser 
(7) + ( 
(14) 
3 791,2 
216,6 
151,6 
203,2 
177,6 
99,2 
113,4 
139,9 
109,1 
100,0 
87,2 
95,0 
84,8 
102,4 
160,9 
91,8 
91,8 
99,7 
83,7 
162,9 
152,2 
56,2 
155,5 
58,8 
69,5 
55,7 
59,7 
36,9 
81,1 
36,4 
29,1 
36,0 
32,5 
18,8 
21,8 
21,5 
28,8 
30,2 
86,4 
32,0 
22,8 
16,0 
38,8 
65,7 
2,8 
2,0 
5,6 
1,3 
20,4 
20,1 
8,0 
8,4 
9,6 
10,3 
5,8 
12,0 
2,2 
6,5 
6,6 
16,2 
7,9 
10,7 
13,0 
1,3 
7,3 
(178,0) 
607,2 
7,5 
4 405,9 
48,8 
4 454,7 ' 
<5 
O) 
"s 
o + 
(15) 
2 673,1 
175,3 
109,4 
118,5 
156,7 
62,7 
73,5 
100,8 
78,1 
69,9 
65,1 
54,8 
51,0 
62,2 
140,1 
72,5 
51,1 
82,7 
61,4 
122,8 
102,4 
30,2 
128,3 
47,4 
62,4 
36,9 
29,3 
35,0 
14,9 
23,0 
22,8 
20,6 
17,4 
4,4 
14,0 
17,1 
20,1 
25,8 
72,1 
27,3 
21,2 
8,7 
12,5 
32,7 
0,1 
1,1 
3,7 
1,0 
15,6 
14,4 
6,0 
7,9 
8,9 
6,4 
2,7 
11,5 
1,3 
5,9 
5,3 
16,1 
6,6 
10,3 
7,6 
1,1 
4,5 
(138,0) 
356,5 
6,9 
3 036,5 
35,3 
3 071,8 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 229 
§ 23. Den 5. EUF: Bistand pr. økonomisk sektor og pr. modtagerland 
(pr. 31.12.1987) 
(mio ECU) 
Modtagerland 
(D 
I. AVS-stater 
herunder: 
Etiopien 
Tanzania 
Sudan 
Uganda 
Mali 
Madagaskar 
Burkina-Faso 
Malawi 
Guinea 
Somalia 
Senegal 
Rwanda 
Burundi 
Cameroun 
Ghana 
Zambia 
Elfenbenskysten 
Den Centralafrikanske Republik 
Togo 
Mauretanien 
Sierra Leone 
Congo 
Liberia 
Lesotho 
Guinea-Bissau 
Jamaica 
Botswana 
Suriname 
Mauritius 
Guyana 
Swaziland 
Gambia 
Papua Ny Guinea 
Fiji 
Gabon 
Salomonøerne 
Nigeria 
Zimbabwe 
Andre AVS-stater: 
Antigua og Barbuda 
Bahamas 
Barbados 
Kap Verde 
Comorerne 
Djibouti 
Dominica 
Grenada 
Ækvatorialguinea 
Kiribati 
Såo Tome og Principe 
St. Christopher og Nevis 
St. Lucia 
St. Vincent 
Vestsamoa 
Seychellerne 
Trinidad og Tobago 
Tuvalu 
Vanuatu 
(Andre stater i alt) 
II. Regionalprojekter 
Adm. omkostninger 
AVS i alt (I + II) 
III. OLT 
Den 5. EUF i alt Finansieringsafgørelser 
o 
(2) 
24,0 
0,4 
0,1 
1,2 
3,2 
0,7 
0,1 
0,8 
0,7 
0,3 
2,0 
1,0 
0,5 
0,5 
1,0 
0,3 
1,6 
0,5 
1,6 
0,4 
0,3 
0,2 
1,7 
0,1 
0,4 
0,0 
1,6 
0,3 
0,5 
0,1 
0,5 
0,9 
0,2 
0,1 
0,2 
— 
(1.9) 
32,7 
56,7 
0,5 
57,2 
ldustrialise-
ng, energi 
g minedrift 
i -c o 
(3) 
795,5 
55,6 
16,6 
109,7 
12,4 
19,0 
20,7 
7,5 
33,9 
3,7 
17,3 
18,3 
31,9 
10,1 
9,2 
8,3 
19,5 
14,4 
2,0 
18,2 
117,1 
8,6 
6,4 
5,3 
0,4 
8,5 
2,7 
5,2 
53,3 
13,8 
9,7 
10,7 
4,2 
6,3 
11,5 
2,1 
0,7 
16,2 
11,3 
13,0 
0,1 
6,5 
10,2 
0,9 
0,9 
3,8 
0,5 
2,3 
1,0 
2,3 
4,9 
0,0 
0,6 
1,0 
2,9 
9,5 
4,1 
2,0 
3,5 
0,5 
2,7 
(43,4) 
101,8 
897,3 
17,5 
914,8 1 = 
« 2 _l CL 
(4) 
943,3 
30,2 
51,5 
17,9 
66,3 
33,4 
33,3 
35,6 
28,3 
28,1 
24,6 
26,8 
24,8 
21,0 
36,2 
29,4 
37,7 
30,3 
28,4 
35,0 
21,4 
9,8 
47,8 
21,2 
10,9 
26,9 
17,8 
0,0 
10,3 
1,2 
10,5 
11,5 
10,1 
8,5 
5,5 
5,8 
4,9 
2,1 
1,6 
4,7 
9,1 
2,7 
12,8 
30,6 
1,9 
1,1 
2,8 
1,9 
5,9 
2,4 
0,9 
0,3 
2,5 
3,1 
2,7 
2,1 
0,1 
0,1 
0,7 
4,2 
0,2 
3,9 
(36,8) 
135,8 
1 079,1 
4,9 
1 084,0 O 
si 
i-i 
(5) 
605,1 
5,8 
36,4 
47,8 
18,8 
26,3 
9,6 
32,0 
21,1 
27,1 
17,0 
31,3 
0,1 
28,6 
6,0 
23,2 
10,1 
22,6 
11,9 
24,9 
0,1 
19,1 
20,2 
19,6 
7,0 
13,4 
27,3 
9,8 
14,3 
7,3 
1,3 
6,1 
5,5 
0,9 
3,4 
17,7 
5,8 
0,0 
0,9 
2,7 
0,8 
1,0 
6,3 
1,2 
2,4 
2,0 
1.3 
0,7 
1,0 
1,3 
0,1 
0,3 
3,3 
0,1 
0,3 
(22,1) 
195,5 
800,6 
4,4 
805,0 ep 
cni2 
II 
> "O 
"O D => O 
(6) 
216,3 
5,4 
1,3 
14,1 
3,0 
4,5 
7,0 
9,1 
4,2 
1,8 
5,1 
5,1 
5,8 
8,8 
5,2 
9,2 
10,3 
0,4 
8,2 
2,3 
3,7 
2,9 
0,1 
3,4 
4,0 
2,5 
7,1 
1,4 
2,2 
4,6 
0,6 
5,3 
3,5 
1,1 
1,3 
9,0 
2,4 
3,3 
2,1 
0,6 
1,8 
19,5 
10,3 
0,2 
0,3 
0,1 
0,9 
0,7 
0,4 
0,2 
0,9 
1,3 
0,4 
0,0 
0,8 
0,3 
0,3 
0,1 
0,4 
5,3 
0,2 
(12,8) 
60,2 
276,5 
3,2 
279,7 I 
W 
(7) 
89,9 
1,5 
4,0 
1,6 
3,5 
2,6 
2,2 
5,5 
4,5 
1,3 
3,8 
9,6 
4,0 
5,8 
0,6 
0,1 
10,8 
2,0 
0,2 
2,6 
2,8 
1,5 
2,5 
0,2 
1,9 
5,0 
3,2 
— 
0,2 
0,3 
0,8 
2,9 
2,4 
— 
(6,6) 
8,2 
98,1 
— 
98,1 ?! 
is 
le 
>-Q 
(8) 
251,1 
55,3 
20,0 
8,3 
6,0 
10,8 
9,0 
4,4 
9,7 
19,6 
0,9 
11,2 
5,3 
7,1 
9,3 
0,1 
3,0 
1,3 
5,8 
4,6 
12,0 
0,2 
3,3 
0,2 
2,8 
2,5 
2,7 
1,4 
2,1 
2,0 
2,6 
3,7 
5,8 
0,0 
6,4 
3,9 
4,2 
1,8 
0,1 
0,5 
0,8 
0,4 
— 
(11,7) 
0,5 
251,6 
4,7 
256,3 
andelsfrem-
lende foran-
taltninger, 
irisme 
rti»^ 
0) 
35,4 
0,6 
0,6 
0,1 
0,0 
0,4 
1,1 
0,4 
8,5 
2,9 
0,7 
3,5 
0,1 
0,1 
1,0 
0,1 
0,8 
3,5 
2,7 
0,4 
0,1 
0,1 
0,1 
0,8 
2,1 
1,2 
0,0 
0,1 
0,0 
0,3 
0,1 
0,8 
0,5 
0,1 
0,4 
0,6 
0,4 
0,0 
0,1 
0,0 
0,1 
0,0 
— 
(1,2) 
38,1 
73,5 
2,9 
76,4 § c i: c0 
J2 » 
LU !o 
(10) 
211,0 
51,7 
0,5 
2,8 
38,6 
5,3 
15,2 
2,4 
2,1 
16,5 
0,5 
0,4 
1,1 
18,5 
2,1 
2,0 
0,2 
1,6 
13,5 
3,8 
1,3 
1,5 
0,8 
0,5 
0,5 
7,7 
0,2 
0,1 
0,1 
3,2 
0,1 
0,1 
0,0 
4,7 
5,0 
0,1 
2,2 
0,4 
0,3 
0,5 
0,4 
0,2 
0,2 
0,2 
0,3 
1,4 
0,2 
(6,4) 
41,9 
252,9 
0,9 
253,8 II 
c*> £ 
(11) 
619,6 
11,1 
20,7 
38,3 
10,6 
40,3 
9,2 
1,0 
4,8 
3,4 
84,8 
9,2 
13,8 
25,8 
6,6 
78,3 
4,4 
85,7 
4,9 
28,8 
14,1 
1,2 
3,6 
4,3 
8,2 
17,5 
46,8 
2,9 
4,2 
— 
0,5 
6,6 
3,4 
3,9 
1,6 
7,4 
1,6 
6,0 
4,0 
0,1 
— 
(35,1) 
619,6 
9,8 
629,4 + 
(12) 
3 791,2 
216,6 
151,6 
203,2 
177,6 
99,2 
113,4 
139,9 
109,1 
100,0 
87,2 
95,0 
84,8 
102,4 
160,9 
91,8 
91,8 
99,7 
83,7 
162,9 
152,2 
56,2 
155,5 
58,8 
69,5 
55,7 
59,7 
36,9 
81,1 
36,4 
29,1 
36,0 
32,5 
18,8 
21,8 
21,5 
28,8 
30,2 
86,4 
32,0 
22,8 
16,0 
38,8 
65,7 
2,8 
2,0 
5,6 
1,3 
20,4 
20,1 
8,0 
8,4 
9,6 
10,3 
5,8 
12,0 
2,2 
6,5 
6,6 
16,2 
7,9 
10,7 
13,0 
1,3 
7,3 
(178,0) 
614,7 
4 405,9 
48,8 
4 454,7 0 CO 
m._ 
(13) 
2 673,1 
175,3 
109,4 
118,5 
156,7 
62,7 
73,5 
100,8 
78,1 
69,9 
65,1 
54,8 
51,0 
62,2 
140,1 
72,5 
51,1 
82,7 
61,4 
122,8 
102,4 
30,2 
128,3 
47,4 
62,4 
36,9 
29,3 
35,0 
14,9 
23,0 
22,8 
20,6 
17,4 
4,4 
14,0 
17,1 
20,1 
25,8 
72,1 
27,3 
21,2 
8,7 
12,5 
32,7 
0,1 
1,1 
3,7 
1,0 
15,6 
14,4 
6,0 
7,9 
8,9 
6,4 
2,7 
11,5 
1,3 
5,9 
5,3 
16,1 
6,6 
10,3 
7,6 
1,1 
4,5 
(138,0) 
363,4 
3 036,5 
35,3 
3 071,8 
(1) Forskellene i forhold til § 22, kolonne 4, skyldes en anden klassificering af projekterne for nogle lande. 
(2) Forskellene i forhold til § 22, kolonne 5, skyldes en anden klassificering af Stabex-projekterne for nogle lande. 
230 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 24. Den 6. EUF: Bistand efter art og pr. modtagerland 
(Den finansielle gennemførelse pr. 31.12.1987) 
(mio ECU) 
Modtagerland 
(D 
I. AVS-stater 
herunder: 
Etiopien 
Tanzania 
Sudan 
Uganda 
Mali 
Madagaskar 
Burkina Faso 
Malawi 
Guinea 
Somalia 
Senegal 
Rwanda 
Burundi 
Cameroun 
Ghana 
Zambia 
Elfenbenskysten 
Den Centralafrikanske Rep. 
Togo 
Mauretanien 
Sierra Leone 
Congo 
Liberia 
Lesotho 
Guinea-Bissau 
Jamaica 
Botswana 
Suriname 
Mauritius 
Guyana 
Swaziland 
Gambia 
Papua Ny Guinea 
Fiji 
Gabon 
Salomonøerne 
Nigeria 
Zimbabwe 
Angola 
Mozambique 
Andre AVS-stater: 
Antigua og Barbuda 
Bahamas 
Barbados 
Kap Verde 
Comorerne 
Djibouti 
Dominica 
Grenada 
Ækvatorialguinea 
Kiribati 
Såo Tome og Principe 
St. Christopher og Nevis 
St. Lucia 
St. Vincent 
Vestsamoa 
Seychellerne 
Trinidad og Tobago 
Tuvalu 
Vanuatu 
(Andre stater i alt) 
II. Regionalprojekter 
AVS i alt (I + II) 
III.OLT 
Den 6. EUF i alt A. Ikke-planlagt bistand 
Finansieringsafgørelser odtgø-
istand Renteg 
relse 
(Gaveb 
(2) 
39,1 
7,8 
0,9 
1,1 
3,2 
6,8 
2,2 
1,7 
2,1 
3,1 
0,5 
3,7 
3,4 
— 
1,8 
0,3 
0,5 
— 
(2,6) 
— 
39,1 
39,1 i 
O M 
W g-
DC .* 
(3) 
249,1 
21,0 
18,0 
9,0 
5,5 
24,1 
14,3 
4,0 
13,0 
25,5 
3,0 
2,2 
7,0 
10,5 
6,5 
15,0 
7,0 
10,0 
3,5 
5,0 
6,5 
3,0 
3,5 
1,0 
4,0 
3,0 
1,0 
2,0 
3,8 
1,8 
4,0 
2,1 
1,5 
2,0 
1,8 
2,5 
1,5 
— 
(24,0) 
29,0 
278,1 
1,0 
279,1 
>rdinæ 
, kata-
istand Ekstrac 
bistand 
strofeb 
(4) 
44,8 
8,5 
1,1 
5,7 
0,8 
0,3 
1,1 
0,4 
2,1 
1,1 
0,9 
0,2 
0,2 
3,2 
1,3 
0,5 
0,2 
0,3 
0,1 
0,1 
0,6 
0,9 
0,3 
0,0 
0,7 
0,2 
0,3 
0,5 
1,1 
3,2 
5,9 
0,5 
0,2 
0,1 
2,2 
(3,0) 
1,9 
46,7 
46,7 C0 
55 
(5) E 
CO 
(6) + s I alt 
(2) + ( 
+ (5) -
(7) 
367,4 — 700,4 
34,4 — 63,9 
8,9 — 26,9 
— — 7,8 
60,1 — 70,2 
— — 5,7 
14,2 — 15,0 
— — 6,4 
— — 24,4 
5,9 — 21,3 
— — 0,4 
2,4 — 9,6 
— — 14,1 
82,1 — 108,5 
3,4 — 3,4 
— — 3,2 
— — 0,2 
12,8 — 18,2 
— — 10,2 
— — 11,8 
3,5 — 10,5 
13,5 — 20,5 
1,7 — 1,7 
9,3 — 9,3 
— — 15,3 
— — 7,1 
— — 10,0 
— — 3,5 
0,4 — 0,5 
— — 2,8 
— — 7,6 
— — 0,3 
2,9 — 11,5 
— — 0,0 
— — 3,7 
9,4 — 9,6 
46,4 — 53,0 
0,3 — 2,1 
19,0 — 19,5 
— — 4,8 
— — 3,4 
— — 7,2 
8,9 — 17,8 
— — 1,8 
— — 1,3 
5,0 — 7,0 
— — 0,5 
— — 3,8 
0,4 — 2,2 
1,1 — 5,1 
1,6 — 1,6 
1,6 — 3,9 
— — 1,5 
— — 2,5 
— — 1,9 
4,8 — 7,3 
1,9 — 3,4 
0,1 — 0,1 
11,4 — 13,6 
(27,9) (—) (57,5) 
— — 30,9 
367,4 — 731,3 
— — 1,0 
367,4 — 732,3 CD 
C 
s 
< 
(8) 
400,6 
37,6 
8,9 
63,4 
0,8 
14,7 
2,9 
6,3 
0,3 
5,0 
0,4 
85,4 
3,4 
0,1 
14,4 
0,2 
3,7 
15,8 
1,7 
9,3 
0,5 
0,1 
0,6 
0,5 
0,4 
0,3 
4,4 
0,0 
9,6 
46,4 
0,6 
19,4 
1,0 
13,0 
5,5 
0,1 
0,4 
1,1 
1,6 
1,1 
0,4 
0,0 
4,7 
2,6 
0,1 
11,9 
(29,5) 
1,5 
402,1 
402,1 B. 
53 
"33 
0) 
3 966,2 
230,0 
169,0 
147,0 
145,0 
125,0 
136,0 
122,0 
110,0 
120,0 
115,0 
114,0 
114,0 
113,0 
97,0 
111,0 
108,0 
96,0 
89,0 
86,0 
81,0 
80,0 
75,0 
70,0 
61,0 
61,0 
69,0 
44,0 
44,0 
41,0 
35,0 
39,0 
32,0 
23,0 
29,0 
20,5 
26,0 
20,0 
32,5 
19,0 
23,0 
17,5 
200,0 
73,0 
95,0 
145,0 
4,0 
3,0 
5,0 
8,0 
23,0 
21,0 
8,0 
5,5 
5,0 
12,0 
6,0 
6,0 
3,0 
5,5 
5,5 
9,0 
5,2 
6,0 
15,0 
1,5 
6,5 
(163,7) 
996,3 
4 962,5 
73,5 
5 036,0 Bistand der kan planlægges 
(indikative AVS-progr. og 
anden bistand) 
Finansieringsafgørelser 
-o 
C0 
(10) i 
"C0 
•M — 
-I > 
(11) -
+ 
(12) 
1 231,9 136,7 1 368,6 
29,4 2,0 31,4 
103,6 — 103,6 
72,9 23,5 96,4 
29,1 — 29,1 
58,5 — 58,5 
20,8 2,5 23,3 
25,4 10,0 35,4 
37,0 10,0 47,0 
36,6 — 36,6 
1,6 — 1,6 
64,8 10,0 74,8 
72,7 — 72,7 
2,3 — 2,3 
87,0 10,0 97,0 
51,2 — 51,2 
37,5 — 37,5 
27,8 — 27,8 
47,9 — 47,9 
26,0 — 26,0 
23,4 15,0 38,4 
28,8 — 28,8 
0,6 20,8 21,4 
36,1 — 36,1 
2,9 — 2,9 
15,7 — 15,7 
17,5 2,5 20,0 
0,1 — 0,1 
22,4 5,0 27,4 
8,9 9,5 18,4 
26,8 — 26,8 
7,6 7,1 14,7 
6,2 — 6,2 
0,0 — 0,0 
8,4 5,0 13,4 
2,1 — 2,1 
10,0 — 10,0 
5,6 — 5,6 
3,3 — 3,3 
0,0 — 0,0 
13,2 3,8 17,0 
6,4 — 6,4 
0,1 — 0,1 
15,2 — 15,2 
36,5 — 36,5 
79,5 — 79,5 
0,1 — 0,1 
0,3 — 0,3 
0,5 — 0,5 
0,7 — 0,7 
0,1 — 0,1 
0,9 — 0,9 
4,9 — 4,9 
3,7 — 3,7 
0,0 — 0,0 
0,5 — 0,5 
4,2 — 4,2 
0,0 — 0,0 
1,5 — 1,5 
2,2 — 2,2 
0,1 — 0,1 
1,5 — 1,5 
0,2 — 0,2 
0,0 — 0,0 
0,8 — 0,8 
0,3 — 0,3 
(22,5) (—) (22,5) 
165,9 — 165,9 
1 397,8 136,7 1 534,5 
0,7 — 0,7 
1 398,5 136,7 1 535,2 CD 
C 
0 
< 
(13) 
46,1 
0,1 
1,9 
0,6 
1,2 
11,2 
0,1 
0,1 
0,5 
0,0 
8,3 
0,0 
0,1 
0,0 
0,0 
0,2 
0,0 
0,1 
0,1 
0,0 
3,2 
0,0 
0,0 
0,0 
0,0 
1,8 
0,4 
0,6 
0,2 
0,0 
0,5 
0,5 
1,3 
0,3 
0,0 
0,4 
0,2 
9,1 
0,0 
0,1 
1,8 
0,5 
0,4 
0,1 
0,2 
0,0 
(3,1) 
21,0 
67,1 
0,1 
67,2 I alt 
v 
•E* 
erings 
12) Finansi 
reiser 
(7) + ( 
(14) 
2 069,0 
95,3 
130,5 
104,2 
99,3 
64,2 
38,3 
41,8 
71,4 
57,9 
2,0 
84,4 
72,7 
16,4 
205,5 
54,6 
40,7 
28,0 
66,1 
36,2 
50,2 
39,3 
41,9 
37,8 
12,2 
31,0 
27,1 
10,1 
27,4 
21,9 
27,3 
17,5 
13,8 
0,3 
24,9 
2,1 
13,7 
15,2 
56,3 
2,1 
17,0 
25,9 
4,9 
18,6 
43,7 
97,3 
1,9 
0,3 
1,8 
0,7 
7,1 
1,4 
8,7 
5,9 
5,1 
2,1 
8,1 
1,5 
4,0 
4,1 
7,4 
1,5 
3,6 
0,0 
0,9 
13,9 
(80,0) 
196,8 
2 265,8 
1,7 
2 267,5 ' 
c 
| + 
Is 
(15) 
446,7 
37,7 
10,8 
0,6 
64,6 
12,0 
14,8 
0,1 
3,4 
6,3 
0,3 
13,3 
0,0 
0,5 
85,4 
3,4 
0,0 
0,3 
14,4 
0,1 
0,3 
3,7 
19,0 
1,7 
9,3 
0,5 
0,1 
0,0 
2,4 
0,9 
1,0 
0,3 
4,6 
0,0 
0,5 
10,1 
46,4 
0,6 
1,3 
19,7 
1,0 
0,4 
0,2 
22,1 
0,0 
0,1 
5,5 
0,1 
1,8 
0,9 
1,1 
1,6 
1,5 
0,4 
0,1 
4,7 
0,2 
2,6 
0,1 
11,9 
(32,6) 
22,5 
469,2 
0,1 
469,3 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 231 
§ 25. Den 6. EUF: Bistand pr. økonomisk sektor og pr. modtagerland 
(pr. 31.12.1987) 
(mio ECU) 
Modtagerland 
(1) 
I. AVS-stater 
herunder: 
Etiopien 
Tanzania 
Sudan 
Uganda 
Mali 
Madagaskar 
Burkina Faso 
Malawi 
Guinea 
Somalia 
Senegal 
Rwanda 
Burundi 
Cameroun 
Ghana 
Zambia 
Elfenbenskysten 
Den Centralafrikanske Republik 
Togo 
Mauretanien 
Sierra Leone 
Congo 
Liberia 
Lesotho 
Guinea-Bissau 
Jamaica 
Botswana 
Suriname 
Mauritius 
Guyana 
Swaziland 
Gambia 
Papua Ny Guinea 
Fiji 
Gabon 
Salomonøerne 
Nigeria 
Zimbabwe 
Angola 
Mozambique 
Andre AVS-stater: 
Antigua og Barbuda 
Bahamas 
Barbados 
Belize 
Kap Verde 
Comorerne 
Djibouti 
Dominica 
Grenada 
Ækvatorialguinea 
Kiribati 
Sao Tome og Principe 
St. Christopher og Nevis 
St. Lucia 
St. Vincent 
Vestsamoa 
Seychellerne 
Trinidad og Tobago 
Tuvalu 
Vanuatu 
(Andre stater i alt) 
II. Regionalprojekter 
AVS i alt (I + II) 
III. OLT 
Den 6.EUF i alt Finansieringsafgørelser 
1 
5 
(2) 
48,4 
— 
0,2 
0,1 
0,0 
0,0 
0,2 
0,5 
0,4 
2,0 
2,5 
0,3 
0,3 
0,6 
0,5 
40,5 
0,0 
0,0 
0,3 
0,0 
— 
(0,3) 
12,0 
60,4 
0,2 
60,6 
Industriali­
sering, energi 
og minedrift 
(3) 
295,2 
21,0 
22,0 
7,8 
9,0 
5,5 
24,1 
14,3 
4,1 
14,6 
13,5 
3,0 
11,4 
28,7 
5,1 
15,0 
7,0 
0,4 
13,0 
1,5 
6,7 
18,6 
3,3 
6,6 
1,5 
3,7 
0,9 
4,0 
3,0 
0,1 
1,0 
2,0 
3,8 
1,8 
4,0 
2,1 
1,5 
2,5 
1,8 
2,6 
1,2 
1,5 
— 
(25,9) 
25,4 
320,6 
1,0 
321,6 1 = 
_l CX 
(4) 
856,2 
24,0 
94,6 
44,4 
27,8 
15,8 
23,0 
20,1 
20,9 
21,6 
1,5 
37,7 
72,1 
0,0 
97,0 
51,0 
35,6 
27,6 
17,0 
2,4 
12,3 
21,4 
35,0 
0,2 
27,0 
8,4 
23,8 
0,2 
3,7 
3,4 
3,1 
4,1 
3,0 
16,7 
5,8 
0,1 
9,5 
35,1 
1,7 
0,3 
0,1 
0,2 
4,1 
1,4 
0,1 
0,3 
0,8 
0,3 
(7,6) 
15,1 
871,3 
— 
871,3 O 
o'i 
= i 
i- ^ 
(5) 
333,4 
0,1 
5,0 
47,1 
0,4 
24,0 
15,4 
16,8 
15,0 
25,5 
0,5 
12,0 
0,5 
0,2 
20,9 
21,8 
0,7 
28,1 
1,7 
0,6 
15,0 
20,0 
0,1 
0,0 
15,2 
2,0 
1,2 
0,0 
0,0 
0,4 
35,0 
0,2 
0,1 
4.3 
3,5 
0,1 
— 
(8,2) 
128,6 
462,0 
0,1 
462,1 CD 
o>i2 
C CD 
11 
CD "g 
C O) 
=> o 
(6) 
41,4 
7,3 
0,7 
0,3 
8,3 
0,7 
4,2 
0,0 
0,1 
0,3 
0,0 
0,2 
0,6 
7,8 
0,5 
2,4 
0,2 
0,5 
3,4 
0,1 
0,9 
0,1 
2,3 
0,4 
0,1 
— 
(0,5) 
5,7 
47,1 
0,2 
47,3 1 
C/) 
(7) 
26,5 
— 
0,1 
0,0 
0,2 
9,7 
0,7 
0,0 
12,0 
0,0 
0,1 
0,0 
0,3 
0,4 
0,1 
1,1 
0,0 
1,8 
— 
(2,9) 
— 
26,5 
-
26,5 
andbygning, 
yinfra-
truktur 
> n </j 
(8) 
39,4 
— 
4,0 
1,0 
0,1 
5,1 
3,2 
0,0 
1,4 
2,2 
6,6 
10,0 
0,5 
0,0 
0,2 
2,5 
— 
1,8 
0,4 
0,2 
0,2 
— 
(2,6) 
— 
39,4 
-
39,4 
andelsfrem-
lende foran-
laltninger, 
irisme 
X fc </) if. 
(9) 
27,0 
— 
0,0 
15,0 
0,6 
0,0 
0,5 
0,3 
3,0 
0,1 
1,4 
4,5 
0,0 
0,0 
0,3 
0,3 
0,6 
0,1 
0,3 
— 
(1,6) 
8,1 
35,1 
0,2 
35,3 
kstraordinær 
istand, kata-
trofebistand (1) 
LU n <n 
(10) 
34,1 
8,5 
0,6 
1,1 
0,8 
0,3 
1,1 
0,4 
1,8 
0,3 
0,9 
0,2 
0,2 
1,2 
0,7 
0,4 
0,2 
0,3 
0,1 
0,1 
0,6 
0,4 
0,3 
0,0 
0,2 
0,3 
0,5 
1,1 
3,2 
5,8 
0,2 
0,1 
2,2 
(2,5) 
1,9 
36,0 
— 
36,0 CD 
o 
il 
55 £ 
(11) 
367,4 
34,4 
8,9 
60,1 
14,2 
5,9 
2,4 
82,1 
3,4 
12,8 
3,5 
13,5 
1,7 
9,3 
0,4 
2,9 
9,4 
46,4 
0,3 
19,0 
8,9 
5,0 
0,4 
1,1 
1,6 
1,6 
4,8 
1,9 
0,1 
11,4 
27,9) 
— 
367,4 
-
367,4 + 
^ + 
(12) 
2 069,0 
95,3 
130,5 
104,2 
99,3 
64,2 
38,3 
41,8 
71,4 
57,9 
2,0 
84,4 
72,7 
16,4 
205,5 
54,6 
40,7 
28,0 
66,1 
36,2 
50,2 
39,3 
41,9 
37,8 
12,2 
31,0 
27,1 
10,1 
27,4 
21,9 
27,3 
17,5 
13,8 
0,3 
24,9 
2,1 
13,7 
15,2 
56,3 
2,1 
17,0 
25,9 
4,9 
18,6 
43,7 
97,3 
1,9 
0,3 
1,8 
0,7 
7,1 
1,4 
8,7 
5,9 
5,1 
2,1 
8,1 
1,5 
4,0 
4,1 
7,4 
1,5 
3,6 
0,0 
0,9 
13,9 
(80,0) 
196,8 
2 265,8 
1,7 
2 267,5 a5 co 
m._ 
(13) 
446,7 
37,7 
10,8 
0,6 
64,6 
12,0 
14,8 
0,1 
3,4 
6,3 
0,3 
13,3 
0,0 
0,5 
85,4 
3,4 
0,0 
0,3 
14,4 
0,1 
0,3 
3,7 
19,0 
1,7 
9,3 
0,5 
0,1 
0,0 
2,4 
0,9 
1,0 
0,3 
4,6 
0,0 
0,5 
10,1 
46,4 
0,6 
1,3 
19,7 
1,0 
0,4 
0,2 
22,1 
0,0 
0,1 
5,5 
0,1 
1,8 
0,9 
1,1 
1,6 
1,5 
0,4 
0,1 
4,7 
0,2 
2,6 
0,1 
11,9 
(32,6) 
22,5 
469,2 
0,1 
469,3 
(1) Forskellene i forhold til § 24, kolonne 4, skyldes en anden klassificering af projekterne for nogle lande. 
232 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
§ 26. Den 5. og 6. EUF: Finansieringsafgørelser og betalinger, pr. modtagerland (31.12.1987) 
(for detailoplysninger, se § 22 - § 25) 
mio ECU 
I *-5. EUF 
H h -I h 6. EUF 
H 1 1 1 1 1 1 I-mio ECU 
—I 1 
200 200 100 
Tegnforklaring: 
614,7 363,4 Modtagerlande 
Etiopien 
Tanzania 
Zaire 
Sudan 
Uganda 
Kenya 
Madagaskar 
Burkina Faso 
Malawi 
Guinea 
Somalia 
Senegal 
Rwanda 
Burundi 
Cameroun 
Elfenbenskysten 
Den Central-
afrikanske Republik 
Mauretanien 
Sierra Leone 
Guinea-Bissau 100 
Salomonøerne Tegnforklaring: 
Finansierings-
afgørelser 
Betalinger 
Nigeria 
Zimbabwe 
Angola 
Mozambique 
Andre AVS-stater 
Regionalprojekter og I 
administrative omkostningen 
OLT 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 233 
§ 27. Den 5. og 6. EUF: Udnyttelse af bistanden, pr. økonomisk sektor (31.12.1987) 
Tildeling og udnyttelse i alt 
Den 5. EUF: 
Tildeling: 
4 929,7 mio ECU (100%) Finansieringsafgørelser og betalinger pr. økonomisk sektor 
—_iO 
u fN*^ 
Finansierings-
afgørelser (mio ECU) I alt: 
4 454,7 IO 
Pr. økonomisk sektor: 
57,2 914,8 1 084,0 *ilP 
805,0 id 
279,7 256,3 76,4 253,i 629,4 
Betalinger (mio ECU) 3 071,8 38,6 602,9 631,8 527,6 160,7 56,2 179,6 53,7 I 191,3 629,4 
Den 6. EUF: 
Tildeling: 
7 511,7 mio ECU (100%) id 
Finansierings-
afgørelser: 
2 267,5 (30,2%) 
Betalinger: 
469,3 (6,2 %) 
J:: fQ^ 
a Q-E 
fO 
008 
Finansierings-
afgørelser (mio ECU) I alt: 
2 267,5 Pr. økonomisk sektor: 
60,6 321,6 871,3 462,1 47,3 26,5 39,4 35,3 36,0 367,4 
Betalinger (mio ECU) 469,3 5,2 26,6 16,4 20,5 0,6 0,6 1,3 13,3 18,1 366,7 
234 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
28. De seks EUF: Udviklingen i de årlige betalinger (1960-1987) 
1960 61 62 63 64 65 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 
1. EUF 
2. EUF 
3. EUF 
4. EUF 
5. EUF 
6. EUF 15,8 53,3 65,3 83,4 84,8 
21,9 31,6 42,9 38,6 
67,9 25,6 
89,4 16,1 
129,5 11,4 
120,5 
22,5 10,1 
78,6 
42,8 9,9 
49,4 
98, 5,5 
25,9 
6 5140 2,4 
23,3 
182,7 2,9 
17,2 
131,0 
97,5 0,6 
16,3 
79,8 
148,0 326,31423,41459 0,8 0,4| 
7,9 4,1 
66,0 37,41 0,4| 
0, 
20,7 
445,8|305 
195, 0,4 
11,2 
,5 
1 0,1 
14,3 
285,2 
419,2 6,0 
185,2 105,7 
509,5 586,3 3,' 
108, 
617, 
116, 2,2 
70,2 
412,9 
352,6 569,4 
730,4 
887,3 
2 960,6 
3 071,8 
469,3 
I alt 65,3 83,4106,7108,3104,6106,5 115,0145,6154,4 131,5157,8172,0 208,4 248,6 244,7 401,0465,3 481,9 663,7 647,2 718,8 703,0 698,0 846,7 837,9 8 688,8 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 235 
Institutionernes svar til Revisionsrettens bemærkninger 
vedrørende regnskabsåret 1987 
FØRSTE DEL 
De Europæiske Fællesskabers almindelige budget 
KAPITEL 1 
Generelle bemærkninger 
KOMMISSIONENS SVAR 
Inden Kommissionen svarer på de generelle bemærk­
ninger i kapitel 1 af Revisionsrettens årsberetning for 
1987 vedrørende 
— de væsentligste budgetmæssige oplysninger i regnska­
berne for regnskabsåret 1987 
— følgerne af »delt forvaltning« 
ønsker den kort at minde om de reformbestemmelser, den 
fremsatte forslag om i 1987, og som i 1988 gav stødet til 
vedtagelsen af grundlæggende beslutninger vedrørende 
landbrugspolitikken, strukturfondene, budgetdiscipli­
nen, ordningen for Fællesskabets egne indtægter og 
finansbestemmelserne. 
I betragtning af den række forslag, Kommissionen har 
fremsat, hvoraf ovennævnte er de vigtigste, og de 
beslutninger, Kommissionen har truffet, finder den, at 
den i fuld udstrækning har udnyttet den »initiativret«, der 
tillægges den i Traktaten. Den vil endvidere pege på det snævre samarbejde, der er 
indledt med de øvrige EF-institutioner på de forskellige 
kompetenceområder, uden hvilket ingen målsætning vil 
kunne opfyldes, og som hidtil er kulmineret i aftalen om 
budgetdisciplin mellem Europa-Parlamentet, Rådet og 
Kommissionen, hvis politiske betydning blev stærkt 
understreget på Det Europæiske Råds møde i Hannover. 
Kommissionen har nu mulighed for at arbejde videre med 
de reformer, den har fremsat forslag om, og at fortsætte 
sine bestræbelser for at gennemføre EF's politik på den 
mest effektive måde, hvilket bl.a. forudsætter et mere 
udstrakt samarbejde med de nationale administrationer. 
For så vidt angår decharge-proceduren, som Revisions­
rettens beretning ledsaget af Kommissionens svar danner 
grundlaget for, betragter Kommissionen ligesom Euro­
pa-Parlamentet denne som et led i bestræbelserne for at 
forbedre den økonomiske forvaltning og som et redskab 
for Fællesskabets fortsatte udvikling. 
236 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Kommissionen vil som altid bestræbe sig på at følge de 
bemærkninger op, som fremsættes af Europa-Parlamen­
tets kontrolmyndighed i de beslutninger, der ledsager 
decharge-afgørelserne, og af Revisionsretten i dens 
årsberetninger og særberetninger. 
DE VÆSENTLIGSTE BUDGETMÆSSIGE 
RETNINGSLINJER I REGNSKABERNE 
FOR REGNSKABSÅRET 1987 
Regnskabsmæssigt overskud og reelt 
underskud 
1.2 -1.3. For så vidt angår Revisionsrettens analyse af 
regnskabsårets saldo finder Kommissionen, at der 
skelnes mellem på den ene side nøjagtigheden af 
regnskabet, som under overholdelse af de gældende 
bestemmelser udviser et overskud på 521,5 mio ECU, og 
på den anden side følgerne af budgetmyndighedens 
beslutninger. Således blev der den 17. juli 1987 under 
vedtagelsen af tillægs- og ændringsbudgettet truffet 
beslutning om fremførsel til 1988 af 693,6 mio ECU af 
tilbagebetalingen til medlemsstaterne. Kommissionen 
nævnte denne fremførsel i sine bemærkninger til regn­
skabsårets saldo. 
Til gengæld har den ikke taget hensyn til afholdelsen af 
udgifter under EUGFL, Garantisektionen, for to måne­
der (4 546,6 mio ECU) og heller ikke til gæld i forbindelse 
med den del af det særlige afsætningsprogram for smør, 
der blev gennemført i 1987 (1 534,8 mio ECU). Grundene 
hertil er følgende: 
Ifølge Det Europæiske Råds konklusioner og på grundlag 
af de forordninger, Rådet vedtog 19. oktober 1987 og 24. 
juni 1988, blev regnskabsåret de facto beskåret til ti 
måneder i 1987. Dette har imidlertid ikke bevirket, at der 
er blevet overflyttet flere udgifter til regnskabsåret 1988, 
idet der i den anden, af de to nævnte forordninger blev 
indført en endelig ordning med en forskydning på 2 1/2 
måned mellem medlemsstaternes finansiering af udgifter­
ne under EUGFL, Garantisektionen, og konteringen på 
EF-budgettet. 
Kommissionen har i øvrigt været omhyggelig med at 
informere budgetmyndigheden korrekt, og har klart på 
side 61 i »analysen af den økonomiske forvaltning« 
nævnt, at: »regnskabsåret 1987 grosso modo kun 
omfattede ti måneder, hvorfor man ikke direkte kan 
sammenligne udgifterne for 1987 med udgifterne for det 
foregående regnskabsår, som omfattede tolv måneder. Dette må man huske på, når man læser kommentarerne til 
udgiftsudviklingen sektor for sektor.« 
Ifølge Rådets forordning af 16. marts 1987, der er 
vedtaget som resultat af forhandlingerne i Det Europæi­
ske Råd, skal udgifterne til det særlige program for 
afsætning af smør opføres på budgettet over en periode på 
fire år fra regnskabsåret 1989; de indgår som finansielle 
forpligtelser i bilaget til konsolideret forvaltnings­
regnskab og status, hvori der for at skabe gennemsigtig­
hed skelnes mellem: 
— allerede indgåede finansielle forpligtelser (afsætning 
af smør, der reelt er påbegyndt i 1987), og 
— eventuelle fremtidige udgifter (afsætning i perioden 
efter 1987). 
Kommissionen hævder endnu en gang, at regnskabet er i 
fuldstændig overensstemmelse med bestemmelserne, men 
kunne ligesom Revisionsretten ønske, at princippet om 
ligevægt mellem indtægter og udgifter inden for et 
regnskabsår overholdes. Den føler sig overbevist om, at 
de foranstaltninger, som Rådet vedtog i 1988 efter dens 
forslag, navnlig vedrørende budgetdisciplinen og finans­
forordningen, vil bidrage hertil. 
1.4 - 1.5. På baggrund af sit svar under punkt 1.2— 1.3 
finder Kommissionen, at en sammenligning mellem 
udgifterne under EUGFL, Garantisektionen, i regn­
skabsåret 1987 med udgifterne i tidligere regnskabsår skal 
foretages med en vis forsigtighed. Det er naturligvis ikke 
muligt at sammenligne udgifterne i et regnskabsår på 10 
måneder med udgifterne i et regnskabsår bestående af 12 
måneder, og det gælder i lige så høj grad, at det er 
vanskeligt at sammenligne f.eks. regnskabsåret 1987, 
hvor der ved hjælp af en særlig finansieringsmetode blev 
afsat usædvanligt store mængder smør, med de foregåen­
de regnskabsår. 
For så vidt angår sammenligningen mellem stignings­
takten for landbrugsudgifterne og stigningstakten for 
grundlaget for Fællesskabets egne indtægter ifølge de 
parametre, der blev fastsat af Det Europæiske Råd i 
Fontainebleau som grundlag for gennemførelsen af 
budgetdisiciplinen, minder Kommissionen om, at det 
under genforhandlingen af budgetdisciplinen i 1988 blev 
klart, at.de parametre, der blev anvendt i 1984 (valg af 
beregningsgrundlag og undervurdering af betydningen af 
dollarkursudsving), var utilstrækkelige. 
Svarer de regnskaber, Kommissionen fremlægger, ikke til 
hinanden fra år til år, er fejlen ikke Kommissionens, som 
ikke kan gøre andet end at overholde de gældende 
bestemmelser. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 237 
1.7-1.9. I det øjeblik, der ikke er politisk enighed i 
Rådet om at stille tilstrækkelige midler til rådighed for 
Fællesskabet, og budgettet alligevel skal gennemføres og 
samtidig balancere, er der ingen anden mulig løsning end 
at fremskynde afslutningen af regnskabsåret for EUGFL, 
Garantisektionen. 
Efter Kommissionens opfattelse er der tale om en teknisk 
foranstaltning, der skal anvendes i overgangsperioden 
indtil der er vedtaget en ny ordning for Fællesskabets egne 
indtægter. Under alle omstændigheder vil regnskabsåret 
have den normale længde (12 måneder) fra 1989. 
For så vidt angår følgerne af denne ændring af regnskabs­
årets længde for kontrollen og forfølgelsen af de politiske 
mål, der blev fastsat på Det Europæiske Råds møde i 
Fontainebleau, henviser Kommissionen til sit svar under 
punkt 1.4. 
Tilsyn med budgetgennemførelsen 
1.12. I henhold til Traktaten skal der skelnes mellem 
obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter, idet en 
sådan sondring afspejler og påvirker fordelingen af 
beføjelser mellem Rådet og Europa-Parlamentet. Til 
gengæld har denne sondring ingen særlige konsekvenser 
for gennemførelsen. 
1.13. Ved udarbejdelsen af det foreløbige budgetforslag 
har Kommissionen hele tiden så strengt som muligt 
analyseret sandsynligheden for, at bevillingerne vil kunne 
udnyttes, under hensyntagen til de flerårige politiske 
retningslinjer, som et foreløbigt budgetforslag skal 
afspejle. 
Kommissionen finder, at det af begrundelserne for de 
bevillingsansøgninger, der hvert år udarbejdes for de 
enkelte områder og budgetposter, klart fremgår, at den 
bestræber sig på at udarbejde så pålidelige overslag som 
muligt. 
I øvrigt har Kommissionen under budgetproceduren altid 
bestræbt sig på at gøre budgetmyndigheden opmærksom 
på, om det var sandsynligt, at budgetændringer ville blive 
ført ud i livet, samt naturligvis på risikoen for en 
bevillingsmanko på baggrund af de oplysninger, den 
råder over inden for de ret korte frister, der er fastsat i 
proceduren. 
1.14 -1.15 Kommissionen finder den analyse, Revi­
sionsretten har foretaget af årsagerne til manglende 
udnyttelse af bevillingerne, meget interessant. Den når 
med visse forbehold, som der gøres nærmere rede for i 
kapitel 2 om budgetgennemførelsen, til samme konklu­
sioner som Revisionsretten. Kommissionen mener på sin side, at den under hele 
budgetprocessen, fra udarbejdelsen af overslag til 
gennemførelsen, forelægger budgetmyndigheden og 
kontrolmyndighederne en række oplysninger, der er så 
gennemsigtige som muligt, og samtidig hyppigere udar­
bejder mere udtømmende dokumenter, end den er 
forpligtet til i henhold til bestemmelserne. 
Når dette er sagt, er Kommissionen rede til at gøre en 
yderligere indsats, men bemærker, at budgetgennemførel­
sen skal vurderes på grundlag af hver enkelt EF-
foranstaltning i kontoplanen. De forvaltende tjenestegre­
ne er normalt bekendt med årsagerne til en ufuldstændig 
gennemførelse og bestræber sig med de midler og 
beføjelser, der står til deres rådighed, på at rette op på 
forholdene. 
Fremtidige udgifter 
1.16-1.19. Kommissionen peger på, at der i løbet af de 
seneste regnskabsår allerede er sket betydelig fremskridt i 
analysen og opstillingen af oplysninger om Fællesskaber­
nes »fremtidige udgifter, navnlig i forvaltningsregnska­
bets bind V. 
Den mener i øvrigt ligesom Revisionsretten, at det er 
absolut nødvendigt at uddybe denne analyse for at nå 
frem til en objektiv fremstillingsform, som kan anvendes 
af alle de berørte institutioner. Den finder navnlig, at der 
klart bør sondres mellem: 
— dels de egentlige »fremtidig udgifter«, der følger af 
retlige forpligtelser (navnlig indgåede og endnu ikke 
indfriede forpligtelser, afsætning af landbrugslagre, 
internationale konventioner mv.), 
— dels den finansielle virkning af flerårige programmer 
og overslag. Denne kategori hører egentlig ikke 
hjemme under begrebet »fremtidige udgifter«, der 
skal opføres på status, men er simpelthen et overslag 
— eventuelt underbygget af en programafgørelse — 
over de beløb, der skønnes at ville være behov for i 
den nærmeste fremtid til udviklingen af EF-poli-
tikker. 
Kommissionen vil snarest tage initiativ til sammen med 
de berørte institutioner at udarbejde den mest hensigts­
mæssig opstilling af disse oplysninger. 
238 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
1.20. For så vidt angår de potentielle udgifter til de 
offentlige landbrugslagre, findes der en forfaldsplan, som 
Det Europæiske Råd har vedtaget og som Kommissionen 
har indføjet i bilaget til forvaltningsregnskabet. De hertil 
svarende bevillinger opføres på de årlige budgetter. 
For så vidt angår de øvrige forfaldsplaner skal Kommis­
sionen først og fremmest bemærke, at disse ikke fastsættes 
i forvaltningsregnskabet. Den skal derfor henvise til 
aftalen mellem institutionerne og bemærker, at opstil­
lingen af forfaldsplanen under alle omstændigheder skal 
være et naturligt led i udarbejdelsen af de flerårige 
programmer. 
1.21. Ved afslutningen af regnskabet for regnskabsåret 
1986 anslog Kommissionen, at der i løbet af 1987 skulle 
udbetales 4 991,4 mio ECU til forpligtelser vedrørende 
opdelte bevillinger og til uindfriede forpligtelser pr. 31. 
december 1986. De faktisk foretagne betalinger i 1987 
vedrørende disse forpligtelser nåede som nævnt af 
Revisionsretten kun op på 3 871,5 mio ECU, dvs. 77,6 % 
af overslaget. 
Kommissionen erkender, at visse af årsagerne til den 
underudnyttelse af betalingsbevillingerne, der nævnes af 
Revisionsretten i kapitel 2 om »budgetgennemførelsen«, 
også har påvirket indfrielsen i 1987 af forpligtelser 
indgået i tidligere regnskabsår, men den skal samtidig 
bemærke, at de uindfriede forpligtelser pr. 31. december 
1986 udgjorde 1 259,3 mio ECU, som er bortfaldet i løbet 
af 1987, hvorved den gæld, Fællesskaberne har pådraget 
sig i løbet af de foregående regnskabsår, faldt fra 12 458,1 
mio ECU til 11 198,8 mio ECU. 
1.22. For så vidt angår det forhold, at visse af de 
uindfriede forpligtelser vedrørende uopdelte bevillinger 
pr. 31. december 1987, er indgået meget lang tid forinden, 
skal Kommissionen understrege, at selv om den må 
erkende dette forhold, svarer 49 % af det uindfriede beløb 
ved slutningen af 1987, til forpligtelser, indgået i løbet af 
dette regnskabsår, og at forpligtelser indgået mere end tre 
år forinden (dvs. i 1983 og tidligere) kun udgør 10 % af 
beløbet. 
For så vidt angår realitetsbemærkningerne deler Kom­
missionen Revisionensrettens opfattelse og fremhæver de 
allerede meget mærkbare fremskridt, der er sket vedrø­
rende Den Europæiske Socialfond, og den agter at 
fortsætte sine bestræbelser for at forbedre indfrielsespro-
centen for uindfriede forpligtelser. Den har i denne 
forbindelse foreslået en ændring, der blev vedtaget den 24. 
juni 1988, af finansforordningen af 21. december 1977, 
hvor artikel 1 er blevet suppleret med følgende bestem­
melse : »For indfrielse af de juridiske forpligtelser, der er 
indgået vedrørende aktioner, hvis gennemførelse stræk­
ker sig over mere end et regnskabsår, fastsættes en frist, 
som ved ydelsen af støtten på hensigtsmæssig måde 
præciseres over for modtageren.« 1.23. Som Kommissionen allerede tidligere har haft 
lejlighed til at nævne på foranledning af en tilsvarende 
bemærkning fra Revisionsretten, vil det ikke være muligt 
at indgå forpligtelser efter en enkelt formel (f.eks. ved 
undertegnelse af kontrakter) for alle poster på budgettet. 
De forskellige foranstaltninger, der finansieres over 
budgettet, er naturligvis af forskellig karakter, hvilket 
også uundgåeligt medfører forskelle i gennemførelsesvil-
kårene: der tages hensyn hertil i artikel 32 i finansforord­
ningen, hvor der bl.a. tales om »foreløbige forpligtelser«, 
Kommissionens beslutninger vedrørende godkendelse for 
de forskellige fonde samt de samlede forpligtelser, der er 
omtalt i artikel 96. 
Det skal i denne henseende understreges, at der på det 
nuværende trin i gennemførelsen af foranstaltningerne — 
navnlig inden for strukturfondene — er en tendens til at 
foretrække at gå frem efter programmer af såvel tekniske 
og økonomiske som politiske årsager. Der skal således 
tages højde for denne udvikling, som har en vis 
indflydelse på de praktiske aspekter af indgåelsen af 
forpligtelser. Samtidig er der grund til at nævne, at den 
ikke påvirker de tekniske og regnskabsmæssige aspekter 
af forpligtelserne som sådanne. 
Revision af finansforordningen 
1.24. Kommissionen skal understrege, at den i 1980 
fremsatte et samlet forslag om revision af finansforord­
ningen. Dette forslag blev ændret i 1984 under hensynta­
gen til Revisionsrettens og Europa-Parlamentets udtalel­
ser (fremsat i henholdsvis 1981 og 1983). Rådet har 
desværre ikke fundet anledning til at følge dette 
spørgsmål op. 
I betragtning af den udvikling, der er sket i mellemtiden, 
og navnlig i betragtning af målsætningerne i »Delors-
pakken«, der sigter mod en reform af Fællesskabets 
finansiering og en sanering af budgetforvaltningen, har 
Kommissionen i 1987 set sig nødsaget til at fremsætte 
punktvise forslag om revision af de gældende retsakter 
vedrørende navnlig princippet om budgettets etårighed 
og betingelserne for finansieringen af EUGFL, Garanti­
sektionen. Disse punktvise forslag sigtede mod at 
imødekomme den generelle udvikling og de nye krav. 
I øvrigt kan det ikke bebrejdes Kommissionen, at dens 
helhedsforslag — som ved fremsættelsen udgjorde en 
sammenhængende helhed — er blevet offer for Rådets 
passivitet. Kommissionen skal fremhæve, at den for 
øjeblikket arbejder på et nyt helhedsforslag, der skal 
fremsættes med det formål at foretage en generel revision 
af finansforordningen som fastsat i konklusionerne fra 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 239 
Det Europæiske Råds møde den 11. — 13. februar og på 
opfordring af alle de berørte institutioner. 
FØLGER AF DELT FORVALTNING 
Princippet om delt forvaltning og kontrol 
1.26-1.37. For det første finder Kommissionen, at 
udtrykket »delt forvaltning« kræver yderligere forklarin­
ger. 
I praksis er det nok at tage i betragtning, at der inden for 
den fælles landbrugspolitik har måttet oprettes et stort 
antal udbetalende organer, der beskæftiger tusinder af 
tjenestemænd i de 12 medlemsstater, for at forstå, at der 
ikke er tale om »delt forvaltning«, men om, at forvalt­
ningen nødvendigvis har måttet decentraliseres i de 
enkelte medlemsstater. Et andet eksempel, der kan 
illustrere dette, er opkrævningen af told. 
Kommissionen peger på, at den decentralisering, der blev 
truffet beslutning om i 60'erne, og som er fuldt ud gyldig 
endnu i dag, indebærer, at det i første omgang er de 
nationale administrationer, der har ansvaret for den 
daglig forvaltning af EF-foranstaltningerne. 
Når dette er sagt, er det klart, at den udøvende magt skal 
gennemføre en kontrol, navnlig på de områder, der 
nævnes af Revisionsretten under punkt 1.29 — 1.31. Der 
skal søges gennemført forbedringer ved hjælp af navnlig 
et snævrere samarbejde mellem Kommissionen og 
medlemsstaternes pågældende myndigheder vedrørende 
tilsyn, information og opfølgning. 
I denne sammenhæng skal det nævnes, at der allerede er 
gennemført visse forbedringer, eller de påtænkes gennem­
ført i horisontale forordninger. 
Inden for EUGFL, Garantisektionen, har Kommissio­
nen efter henstillinger fra Europa-Parlamentet og 
Revisionsretten siden afslutningen af regnskabet for 1986 
som en nyordning iværksat en systemrevision, der har til 
formål at kontrollere, om de nationale forvaltnings- og 
kontrolordninger er velfungerende og pålidelige, idet det er umuligt at kontrollere de hundrede tusinder af 
finansoperationer, der gennemføres. 
I begyndelsen prioriterede Kommissionen interventions-
organerne, men der gennemføres for fremtiden system­
revision for alle produkter, for hvilke der findes en fælles 
markedsordning. 
For strukturfondenes vedkommende blev der for nylig på 
Kommissionens forslag vedtaget en rammeforordning, 
ifølge hvilken den bedste måde at sikre, at EF-foranstalt­
ningerne fører frem mod de fastsatte mål, er regelmæssigt 
at kontrollere resultaterne og om nødvendigt ændre de 
igangværende foranstaltninger i lyset af den reelle 
afvikling af programmerne. Rigtigheden af princippet om 
decentralisering er således blevet bekræftet og mere end 
det i partnerskabet mellem Kommissionen og de pågæl­
dende myndigheder i medlemsstaterne. Denne decentrali­
sering og simplificeringen af procedurerne har som 
naturlige følge en intensivering af opfølgningen og 
evalueringen. 
Inden for forskning afvikles evaluering og opfølgning i 
flere faser, hvoraf den seneste er Rådets afgørelse 
vedrørende godkendelsen af rammeprogrammet 
1987/1981, som navnlig har resulteret i, at der i enkelte 
programmer er indføjet en artikel, hvori det udtrykkeligt 
bestemmes, at der skal finde en evaluering sted. Hertil 
kommer, at der er fremsat forslag om et særprogram 
(SPEAR) om metoder for EF-evaluering af forsknings­
programmer. 
Endelig skal Kommissionen for så vidt angår bekæmpelse 
af svig, minde om, at der er oprettet en enhed til 
samordning af bekæmpelsen af svig, og der er for denne 
enhed vedtaget et arbejdsprogram, der vil blive forelagt 
Europa-Parlamentet som lovet af Kommissionen. 
Vedrørende »problemer i forbindelse med ansvarsdelingen 
inden for flere af Fællesskabets større aktivitetsområder« 
(punkt 1.28 — 1.37), der indeholder en række detailbe-
mærkninger til de forskellige kapitler i rapporten, 
henviser Kommissionen til svarene under de enkelte 
kapitler. 
Problemer i forbindelse med EIB's mandat 
1.38 - 1.45. Problemet i forbindelse med bevarelse af 
Revisionsrettens kompetence over de fællesskabsmidler, 
der anvendes til finansiering af foranstaltninger, hvor EIB 
er mandatar, optager stadig i høj grad Kommissionen i 
240 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
betragtning af det samarbejde, der skal finde sted mellem 
institutionerne på alle Fællesskabets aktivitetsområder. 
Kommissionen har sat alt ind på at opnå en aftale, der er 
tilfredstillende for alle parterne. Den har således som 
lovet af Kommissionens formand i skrivelse af 30. april 
1987 til Revisionsrettens formand foretaget en række 
henvendelser med henblik på at finde en »praktisk løsning 
på, hvordan man på én gang kan respektere Revisions­rettens beføjelser og tage hensyn til Bankens ønske om 
ikke at fremstå som underlagt Rettens revision«. 
De seneste forslag, der af Kommissionen er tilsendt EIB 
16. juni 1988, og som bygger på ordninger, der tidligere 
har været anvendt for EKSF, vil snarest blive gennemgået 
i alle enkeltheder af en arbejdsgruppe bestående af 
repræsentanter for Banken og Kommissionen. Gruppen 
vil antagelig afslutte sit arbejde inden udgangen af 1988. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 241 
KAPITEL 2 
Budgetgennemførelsen og regnskaberne 
PARLAMENTETS SVAR 
OVERHOLDELSE AF REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
FINANSFORORDNINGEN FÆLLESSKABERNES STATUS 
Fremgangsmåder ved indgåelse af forpligtelser 
og ved betalinger 
2.31-2.33. Antallet af beslutninger om at undlade at 
tage hensyn til finansinspektørens nægtelse af påtegning 
vidner om den strenge interne kontrol, der bliver ført 
med, at de komplicerede bestemmelser i Finansforordnin­
gen og i gennemførelsesbestemmelserne hertil anvendes 
korrekt. Nødvendigheden af at sikre, at disse bestemmel­
ser overholdes fuldt ud, er ved gentagne lejligheder blevet 
påpeget over for Parlamentets anvisningsberettigede. 
Desuden er der inden for de berørte sektorer truffet 
administrative foranstaltninger med henblik på så vidt 
overhovedet muligt at undgå, at finansinspektøren ser sig 
nødsaget til at gøre brug af nægtelse af påtegning. 
OVERHOLDELSE AF 
FINANSFORORDNINGEN 
Bemærkninger foranlediget af revisionen af 
vederlag udbetalt af Rådet 
Finansinspektørens kontrol 
2.19-2.22. Finansinspektøren rekonstruerede på da­
værende tidspunkt manuelt de samlede vederlagsoversig-
ter. Resultatet var identisk med de samlede vederlagso-
versigter som sådan. Men den månedlige forskel i forhold Kasseunderskud i Parlamentet 
2.55. Med afgørelse af 18. januar 1988 vedtog Ansættel­
sesmyndigheden at anvende en disciplinær sanktion over 
for den tidligere regnskabsfører. En afgørelse om de 
finansielle konsekvenser vil blive truffet i forbindelse med 
proceduren for meddelelse af decharge til regnskabs­
føreren for regnskabsåret 1982, som er blevet forsinket af 
den sag (sag nr. 44/88) (*), som den pågældende tjeneste­
mand har anlagt ved De Europæiske Fællesskabers 
Domstol mod ovennævnte afgørelse af 18. januar 1988. 
0) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. 
til de foregående samlede vederlagsoversigter blev 
forklaret i hvert enkelt tilfælde (dvs. for hver måned). 
Ifølge finansforordningen skal finansinspektøren ikke 
systematisk gribe ind i de forskellige faser og i de 
kompetente tjenestegrenes forskellige transaktioner med 
henblik på udarbejdelse af vederlagsoversigterne eller 
føring af filerne. 
Adskillelse af funktioner 
2.27. Princippet om adskillelse af stillingerne som 
anvisningsberettiget, finansinspektør og regnskabsfører, 
jf. artikel 17 i finansforordningen, overholdes. RÅDETS SVAR 
242 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
1. Lederen af den afdeling, hvorunder bogholderiet 
hører, er anvisningsberettiget; derimod virker han på 
ingen måde som regnskabsfører. 
2. Generalsekretariatet for Rådet vil under den igang­
værende reorganisering af tjenestegrenene sørge for, 
at organiseringen kommer til at opfylde finansforord­
ningens krav. 
2.29. Den praksis, der følges i Rådet, er nødvendig på 
grund af den faktiske situation dér. 
Mangel på interne regler om gennemførelsen af 
budgettet 
2.30. De anvisningsberettigedes gennemførelse af Rå­
dets budget er baseret på folgende bestemmelser: Rådets 
forretningsorden, finansforordningen, gennemførelses­
bestemmelserne til sidstnævnte og generalsekretærens 
ANALYSE AF GENNEMFØRELSEN AF 
DET ALMINDELIGE BUDGET FOR 1987 
Budgetoverslag og forvaltning af bevillingerne 
Samlet vurdering af 
udnyttelsen af bevillingerne 
2.2 - 2.3. Der henvises til svaret i kapitel 1 (punkt 1.12). 
2.4. Kommissionen er naturligvis enig i Revisions­
rettens konstatering af, at det pr. definition er op til 
budgetmyndigheden under vedtagelsen af budgettet at 
opstille et overslag og give positiv bemyndigelse; en 
såkaldt »negativ reserve« ville således være i modstrid 
med dette princip. 
Kommissionen ønsker imidlertid at understrege, at 
spørgsmålet om anerkendelse af den »negative reserve« 
må afgøres ud fra pragmatiske hensyn og erfaringer, og at 
man ikke umiddelbart på den baggrund kan slutte, at der 
så sættes spørgsmålstegn ved, om budgettet er opstillet 
efter de traditionelle regler. afgørelse om udnævnelse af anvisningsberettigede og 
befuldmægtigede anvisningsberettigede og om fastlæggel­
se af kompetencen med hensyn til afholdelse af udgifter 
og indtægter. 
Fremgangsmåder ved indgåelse af forpligtelser 
og ved udbetalinger 
2.34. Da det er umuligt at anslå de nøjagtige månedlige 
udgifter til visse poster (f.eks. fotokopi, telefon/telex, 
tolke, EFT) udarbejder Generalsekretariatet for Rådet 
forpligtelsesforslag pr. tranche på grundlag af de tidligere 
udgifter. Visse forpligtelsesforslag er derfor anslået for 
lavt, og det har været nødvendigt med efterfølgende 
supplerende forpligtelser. 
Generalsekretariatet vil gøre sit yderste for at undgå, at en 
sådan situation gentager sig. 
Som Kommissionen har præciseret i sit forslag 
KOM(88) 148 endelig udg. af 18. marts 1988, kan det 
nemlig vise sig hensigtsmæssigt at operere med en 
»negativ reserve« netop i forbindelse med Fællesskaber­
nes budget, både af proceduremæssige grunde (afslutning 
af budgetproceduren) og af økonomiske grunde (afvik­
ling ved regnskabsårets slutning af visse uundgåelige 
afvigelser mellem den formelle bemyndigelse og gennem­
førelsen). Da budgetmyndigheden selv for ikke længe 
siden har opereret med en »negativ reserve«, har man 
foretrukket rent juridisk at åbne mulighed for dette 
instrument, idet man samtidig begrænsede dets rækkevid-
de 0. 
2.5. Som Kommissionen allerede bemærkede i sine svar 
på punkt 2.4 i Revisionsrettens beretning for regnskabs­
året 1986, bestræber den sig på at udnytte bevillingerne, 
uden at dette — som Revisionsretten selv konstaterer — 
altid lykkes, og dette kan bl.a. skyldes, at visse ændringer 
medfører »overbudgettering«, eller at det nødvendige 
retsgrundlag ikke foreligger tids nok. 
Bevillingsoverførsler 
2.6. Det er korrekt, at der i løbet af 1987 var tale om 
meget store beløb i bevillingsoverførsler inden for 
EUGFL, Garantisektionen. KOMMISSIONENS SVAR 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 243 
Rent bortset fra at det i sig selv er vanskeligt at udarbejde 
nøjagtige overslag på landbrugsområdet, og at det derfor 
er uundgåeligt med bevillingsoverførsler, har to faktorer, 
som ikke har noget at gøre med hverken Kommissionens 
overslag eller Kommissionens forvaltning, forværret 
situationen betydeligt i 1987. 
Der er for det første tale om hele det kompleks af 
afgørelser, som Rådet på mødet den 8.-16. december 1986 
traf om en reform af markedsordningerne for mejeripro­
dukter og oksekød. I den anfægtede bevillingsoverførsel 
stammer størstedelen af de uudnyttede bevillinger netop 
fra mejerisektoren (887,3 mio ECU). Dette er hovedsage­
lig en følge af Rådets afgørelser om at reducere 
mælkekvoterne og udskyde dækningen af omkostninger­
ne vedrørende programmet for afsætning af smør i 
perioden 1987-1988 til regnskabsårene 1989-1992. Disse 
afgørelser, som i december 1986 blev genstand for en 
politisk aftale, blev først retligt formaliseret i marts 1987 
efter den endelige vedtagelse af 1987-budgettet (19. 
februar 1987). Hvis det under budgetproceduren havde 
været muligt at foretage visse justeringer i form af en 
ændringsskrivelse til det foreløbige forslag til budget for 
1987, hvilket man allerede i december måned 1986 var 
klar over nødvendigheden af, ville de efterfølgende 
bevillingsoverførsler være blevet reduceret med mindst 
40 %. 
Den anden faktor er indskrænkningen af regnskabsåret til 
10 måneder. Eftersom udgifterne er sæsonbetingede, kan 
et budget, der er udarbejdet for 12 måneder, nemlig ikke 
altid gennemføres med den samme opdeling af bevilling­
erne på de enkelte kapitler over en periode, der er 
begrænset til 10 måneder. 
Under alle omstændigheder regner Kommissionen med 
allerede fra 1988 — i kraft af den øgede betydning, der fra 
nu af vil blive lagt på overslagene og forvaltningen af 
udgifterne kapitel for kapitel — at nedbringe det samlede 
beløb for bevillingsoverførsler meget kraftigt. 
Fremførte betalingsbevillinger 
2.8. Kommissionen gjorde allerede i 1986 rede for, 
hvorfor den ikke anser Revisionsrettens fortolkning for at 
være i overensstemmelse med finansforordningens ånd og 
bogstav for så vidt angår de opdelte bevillinger. I 
finansforordningens nye bestemmelser om fremførsel er 
der fastsat en anden behandling end den af Revisions­
retten anførte. 
Analyse af udnyttelsen af bevillinger 
2.11-2.14. Kommissionen er opmærksom på de 
problemer, der opstår under udnyttelsen af visse bevil­
linger. Den har omhyggeligt noteret sig analysen af de af Revisionsretten konstaterede hovedårsager til underud­
nyttelse og må samtidig konstatere, at visse af disse 
årsager kan have kumulativ effekt, hvorfor nogle af de 
konklusioner, der kan drages på den baggrund, må 
nuanceres. Kommissionen skal i øvrigt erindre om, at ud 
over de beretninger, som den i henhold til finansforord­
ningens artikel 29 og 75 er forpligtet til at forelægge 
(»kvartalsberetninger« og »analyse af den økonomiske 
forvaltning«, der forelægges sammen med forvaltnings­
regnskabet), underrettes budget- og kontrolmyndighe­
derne løbende gennem månedsberetninger om budgettets 
gennemførelse. 
Kommissionen skal understrege, at de tjenestegrene, der 
forvalter bevillingerne, normalt kender årsagerne til både 
underudnyttelse og overudnyttelse af de bevillinger, de 
forvalter, og at de bestræber sig på at bøde herpå i det 
omfang, dette falder ind under Kommissionens beføjel­
ser. 
Det skal i denne forbindelse nævnes, at de af Revisions­
retten under punkt a, b, c og d anførte problemer skulle 
kunne afhjælpes gennem de omfattende reformer, som 
Kommissionen fremsatte forslag til i 1987, og som skulle 
være til gavn for en budgetpolitik, der bygger på 
princippet om en forsvarligere økonomisk forvaltning. 
Med hensyn til Kommissionens i visse henseender lidet 
tilfredsstillende forvaltning og specielt forvaltningen af 
bortfaldet af bevillinger under afsnit 1 og 2 i budgettet 
(EUGFL, Garantisektionen), skal Kommissionen præci­
sere følgende: 
For så vidt angår EUGFL, Garantisektionen, herunder 
også kapitel 40 (fiskeri), svarer de bortfaldne bevillinger 
til medlemsstaternes uudnyttede forskud (se også artikel 
100 i finansforordningen af 21. december 1977). 
Med hensyn til beløbet på 18,5 mio ECU i 1987 er de 
kanaler i medlemsstaterne, ad hvilke forskud fra Fælles­
skabet fordeles til de udbetalende administrative organer, 
så komplekse, at det sjældent er muligt at foretage en 
omfordeling inden for samme land, hvis der viser sig 
behov herfor. Det er derfor almindeligt, at nogle organer 
kan have et mindre overskud, medens andre har opbrugt 
de midler, de har fået stillet til rådighed. 
Sådan så situationen ud i november 1987 på det 
tidspunkt, hvor man fra Fællesskabernes præfinansiering 
gik over til den nationale præfinansiering, idet det 
nøjagtige tidspunkt var fastsat i forordning (EØF) nr. 
3183/87 som »efter at de bevillinger, der er tildelt 
EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsåret 1987 er 
blevet opbrugt«. De udbetalende organer har for 
størstedelens vedkommende gennemført dette switch 
(skift til ny finansieringsordning) på et tidspunkt, hvor 
deres disponible fællesskabsmidler ikke længere var 
244 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
tilstrækkelige til fuldt ud at dække de igangværende 
transaktioner, hvad enten der var tale om afslutning af 
individuelle sager eller om indkodning af udgifter på edb. 
De restbeløb, som kunne have været til gavn for andre 
organer, har således ikke altid kunnet overføres i tide. 
Andre afsluttede ordningen med Fællesskabernes præfi­
nansiering ved udgangen af november for at undgå en for 
langvarig overlapning af de to ordninger, selv om der 
stadig var et forskudsbeløb til rest. Efter Kommissionens 
opfattelse var denne fremgangsmåde ikke i strid med 
bestemmelserne i forordning 3183/87. 
2.14. For så vidt angår f.eks. underudnyttelsen af 
bevillingerne under konto 4702 vedrørende den nye 
foranstaltning »modernisering og udvikling«, skyldes den 
det forhold, at det var første år for gennemførelsen af 
denne foranstaltning. 
Ordningen med foreløbige tolvtedele 
2.15. Kommissionen har som led i sit forslag til revision 
af finansforordningen foreslået, at der indføres en række 
præciseringer vedrørende iværksættelse af ordningen med 
foreløbige tolvtedele for derved fremover at udelukke 
muligheden for divergerende fortolkninger. 
2.16. Kommissionens og Revisionsrettens forskellige 
holdning med hensyn til anvendelse af bestemmelserne 
med foreløbige tolvtedele på EUGFL, Garantisektionen, 
er velkendte. Kommissionen mener ikke under anvendel­
sen af denne ordning at have gjort sig skyldig i 
tilsidesættelse af »den strenge og fremsynede forvaltning, 
der kræves«. Kommissionen skal selvfølgelig, når den 
stiller forskud til rådighed til dækning af udgifter under 
EUGFL, Garantisektionen, vurdere i hvor høj grad 
overslagene over medlemsstaternes udgifter er troværdi­
ge, men den kan kun i tilfælde af alvorlig og begrundet 
tvivl vedrørende disse overslag stille langt mindre forskud 
til rådighed, end der er anmodet om. 
Selv hvis man går med til, at forskuddene skal betragtes 
som betalinger og ikke som foreløbige forpligtelser, ville 
Kommissionen ikke i indeværende tilfælde have kunnet 
gøre andet end at anmode om at få stillet en yderligere 
tolvtedel til rådighed for februar måned 1987. I begge 
tilfælde ville virkningen af anticiperet indkaldelse af egne 
indtægter have været den samme. OVERHOLDELSE AF 
FINANSFORORDNINGEN 
Fremgangsmåder ved indgåelse af forpligtelser 
og ved betalinger 
2.35. (a) Kommissionen skal understrege, at hver 
eneste månedlig kontering afbetalinger til fødevarehjælp 
indebærer et stort antal regnskabsmæssige transaktioner. 
For så vidt angår de af Revisionsretten nævnte tilfælde, 
skal Kommissionen bemærke, at ingen beløb er blevet 
urigtigt erlagt. 
(b) Kommissionen skal bemærke, at de i overenskom­
sten med Indien fastsatte frister er vejledende. 
(c) Med hensyn til betalingerne til et samlet beløb af 0,3 
mio ECU til fordel for ikke-statslige organisationer 
udvises der den største opmærksomhed for at overholde 
de almindelige betingelser, men det kan ikke fuldstændigt 
udelukkes, at der konstateres visse undtagelser. 
Bogføringsbilag 
2.39. Kommissionen er fuldt ud klar over, at det er 
nødvendigt at udarbejde fuldstændige bogføringsbilag og 
at overholde de i finansforordningen fastsatte datoer for 
fremsendelsen af disse til Revisionsretten. Kommissionen 
beklager, at der i løbet af regnskabsåret 1987 indtraf 
forsinkelser, som delvis skyldes den omstændighed, at 
antallet af dokumenter, der skal behandles, er i stadig 
stigning. Kommissionen skal sørge for, at alle de 
dokumenter, der er nødvendige, for at Revisionsretten 
kan foretage sin kontrol, faktisk fremsendes til den. 
TILBAGESØGNING AF FORSKUD PÅ 
AKTIONSUDGIFTER 
Procedurer til identificering af tilbagesøgte 
beløb samt til bogføring af forskud 
2.41 og 2.53. (a) Kommissionen er fuldt ud klar over, at 
der er et problem med opfølgningen af udestående 
forpligtelser. Den har regelmæssigt set nærmere på de 
uindfriede forpligtelser for bl.a. at få et overblik over, 
hvorledes tilbagesøgningen skrider frem. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 245 
På grund af de store forskelle med hensyn til den retlige 
karakter af de økonomiske transaktioner, der forvaltes af 
de forskellige tjenestegrene, er de anvisningsberettigede 
imidlertid bedst i stand til at sørge for opfølgningen af de 
enkelte sager. 
Kommissionen erkender, at det principielt kan være 
nyttigt med en spredning af oplysningerne vedrørende 
den centrale bogføring. I forbindelse med udviklingen af 
det nye system SINCOM vil Kommissionen have 
Revisionsrettens bemærkning i erindring. 
2.41 og 2.53. (b) og (e) Man har i de seneste regn­
skabsår gjort en meget betydelig indsats, bl.a. gennem en 
supplering af de interne regler og udarbejdelsen af 
hensigtsmæssige instrukser for at give de anvisnings-
berettigede mulighed for at foretage den bedst mulige 
opfølgning af udgiftsafholdelsen, hvilket også indebærer, 
at der skal udarbejdes indtægtsordrer, når det viser sig, at 
visse forskud skal tilbagesøges. 
I det omfang, resultaterne endnu ikke er tilfredsstillende, 
synes dette i højere grad at måtte tilskrives visse tidligere 
konstaterede problemer, som der nu er ved at blive rettet 
op på, end utilstrækkelige interne rammebestemmelser i 
Kommissionen: 
— normalt var der ikke tidligere systematisk nogen 
»sidste frist« for indfrielse af de indgåede flerårige 
forpligtelser. Fremover vil der i henhold til den nye 
bestemmelse i finansforordningens artikel 1, stk. 3a, 
blive indført en strammere disciplin; 
— der vil blive søgt opnået en bedre afstemning mellem 
de anvendte midler, herunder på den ene side specielt 
det personale, som stilles til rådighed for de anvis­
ningsberettigede til sikring af budgettets gennemfø­
relse og på den anden side en konstant og detaljeret 
opfølgning af hver enkelt sag. Der skulle fremover 
både med hensyn til midlerne og de anvisnings-
berettigedes fremgangsmåde blive truffet egnede 
foranstaltninger til afhjælpning af situationen. 
Den igangværende revision af grundforordningen og de 
foranstaltninger, der skal træffes til gennemførelsen 
heraf, skulle bringe større klarhed med hensyn til de 
mekanismer, der er årsag til tilbagesøgning, specielt for så 
vidt angår fortolkningen og identificeringen af de 
egentligt ansvarlige, når der opstår problemer af denne 
art. 
2.41. Der henvises til svaret under punkt 2.41 og 2.53 
(a). 
2.42. Médecins sans frontiéres/Belgien (MSF-B): ONG 
222/86/B. Kommissionen vil gerne understrege følgende: — den 12. maj 1987 sendte MSF-B Kommissionen en 
interimsrapport om udgifterne i 1986 samt et 
budgetoverslag for 1987; 
— den 14. juli 1987 meddelte MSF-B Kommissionen, at 
der var opstået vanskeligheder, og at projektet derfor 
var blevet midlertidigt indstillet ved, at regionens 
militærguvernør havde grebet ind; 
— den 9. februar 1988 meddelte MSF-B, at de var blevet 
nødt til at forlade regionen, og at projektet derfor 
måtte afbrydes.På grund af den politiske karakter af 
den ikke-statslige organisations problemer udsatte 
Kommissionen afbrydelsen af projektet. 
— den 19. august 1988 skrev Kommissionen til MSF-B 
og udbad sig supplerende oplysninger for at åbne 
mulighed for en tilbagesøgning af det ikke-anvendte 
bidrag (89 954 ECU) med eventuelt påløbne bankren­
ter. Det er ofte nødvendigt at afvente en rapport om 
arbejdernes gennemførelse eller at foretage kontrol 
for at kunne fastslå tilbagesøgningens størrelse og på 
den baggrund udarbejde en indtægtsordre, således at 
regnskabsføreren kan iværksætte inkasseringen. 
2.43. I de fleste tilfælde placeres indtægter på versur-
kontoen, fordi der ikke foreligger referencer til identifice­
ring af den dertil svarende indtægtsordre. Kommissionen 
bestræber sig på at skaffe disse referencer så hurtigt som 
muligt. Med hensyn til Socialfonden skal Kommissionen 
henvise til sine svar i kapitel 7. 
Anvendelse af tilbagesøgte forskud til 
finansiering af nye udgifter 
2.45. Den seneste ændring af finansforordningen og 
reformen af strukturfondene vil medføre en bedre 
harmonisering af procedurerne for genanvendelse. 
2.46 og 2.53. (c) Det er korrekt, at Kommissionen 
endnu ikke har fastsat kriterier for genanvendelse af 
tilbagesøgte forskud. Eftersom anvendelsen af bestem­
melserne vedrørende genanvendelse af fejlagtigt erlagte 
beløb var fakultativ, har visse tjenestegrene anvendt dem, 
medens andre har foretaget kontering i oversigten over 
indtægter. 
246 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Kommissionen påregner i den forbindelse — som led i det 
nye forslag til generel revision af finansforordningen — at 
fremsætte et helt nyt forslag, hvorefter de således 
tilbagesøgte beløb skulle behandles analogt med frigørel­
ser. Der ville derved blive sikret en ensartet behandling 
med hensyn til både eventuel genopførelse af forplig­
telser, genanvendelse af visse betalingsmidler og de 
anvisningsberettigedes fremgangsmåde. 
Opførelse i årsregnskaberne af tilbagebetalte 
forskud og af forskud genanvendt til 
finansiering af nye udgifter 
2.48,2.49 og 2.53. (d) Kommissionen er klar over, at 
man ikke i øjeblikket på baggrund af årsregnskaberne 
nøjagtigt kan fastslå størrelsen af de beløb, der er blevet 
tilbagebetalt, og deres anvendelse til finansiering af nye 
udgifter. Dette skyldes behandlingen af visse af disse 
tilbagebetalinger og edb-programmerne i forbindelse 
hermed. Hvad enten tilbagebetalingerne opføres som 
indtægter eller som negative udgifter, adskiller de sig ikke 
fra de øvrige transaktioner for så vidt angår opførelsen i 
forvaltningsregnskabet af indtægter og udgifter. Derimod 
isoleres de tilbagebetalinger, der genanvendes, i årsregn­
skaberne og opdeles efter budgetposter. Kommissionen 
undersøger muligheden af at opnå en mere gennemskue­
lig opførelse af disse tilbagebetalinger som led i sine 
samlede overvejelser om dette spørgsmål. 
Inkasseringsprocedurer 
2.51. Selv om der i visse tilfælde er problemer med 
hensyn til procedurerne, kan der ikke sættes spørgsmål­
stegn ved ordningen som sådan; der er opnået betydelige 
fremskridt, og situationen har forbedret sig meget. 
Inkasseringen er nemlig for det første betinget af 
grundforordningerne eller sektorforordningerne og for 
det andet af den måde, hvorpå visse sager forvaltes. 
Revisionsretten har i øvrigt selv omtalt dette problem i sin 
særberetning 1/88 om procedurer og ordninger på EF-
plan og nationalt plan for forvaltningen af Den Europæi­
ske Socialfond (EFT C 126 af 16. maj 1988). 
Revisionsretten har konstateret, at disse forordninger 
ikke altid er sammenhængende, hvorfor de gør det meget 
vanskeligt at foretage en effektiv opfølgning af inkasse­
ringen. 
Endelig viser de af Revisionsretten under-punkt 2.51 b) 
anførte eksempler, at Kommissionen fortsætter inkasse­ringen så langt som overhovedet muligt. Hver gang det er 
muligt, iværksætter den inkasseringsprocedurerne, selv 
hvor der er sanering i gang via Revisionsrettens 
mellemkomst. Kommissionen har således iværksat en 
ordning, der har til formål at fremskynde procedurerne 
for inkassering af fordringer og at afslutte sagerne om 
uinddrivelige fordringer. Denne fremgangsmåde er det 
eneste middel til overhovedet at få refunderet et udbytte, 
hvad enten der er tale om definitiv likvidation, eller 
debitor eventuelt genoptager sin virksomhed. 
(a) og (b) Dette spørgsmål behandles som led i 
revisionen af finansforordningen. 
Afsluttende bemærkning om tilbagesøgning af 
forskud 
2.52-2.53. Kommissionen skal henvise til svarene 
under det foregående punkt. 
2.53. (f) De tab, der stammer fra fallit, er begrænsede, 
og omkostningerne i forbindelse med tilbagesøgning står 
ikke i forhold til mulighederne for at opnå tilbagesøgning. 
Kommissionen overvejer muligheden af at iværksætte en 
ordning med det formål at øge aktionsmidlerne for 
derved at bevare et rimeligt forhold mellem omkostninger 
og effektivitet. 
2.54. Dette spørgsmål behandles i forbindelse med 
revisionen af finansforordningen. 
REGNSKABSAFLÆGGELSEN OG 
FÆLLESSKABERNES STATUS 
Indtægter, der endnu ikke er indbetalt 
2.56. Kommissionen er fuldt ud klar over, at det er 
vigtigt med en hurtig og effektiv inkassering af fordringer. 
Af hensyn til en effektiv forvaltning har den gjort en 
betydelig indsats for at få afviklet sager, der blev 
behandlet i perioden 1980-1986. Selv om disse sidstnævn­
te fordringer rent økonomisk kun udgør en relativt 
beskeden andel af fordringerne i indeværende regn­
skabsår, giver de sig konkret udslag i et næsten lige så 
stort antal sager som sagerne vedrørende fordringer, der 
forfaldt til betaling i 1987. Men fordringerne for 
regnskabsårene 1986 og 1987 vedrører for en stor del 
(83 %) sager angående Socialfonden, der er en følge af de 
betydelige frigørelser i regnskabsårene 1986 og 1987. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 247 
Kommissionen har derfor koncentreret sin indsats om at 
opnå en afvikling af de fordringer, der forfaldt til betaling 
før 1987 og af sagerne vedrørende Socialfonden. Efter 
Kommissionens opfattelse skulle disse foranstaltninger 
— sammen med de opnåede fremskridt med hensyn til 
edb-forvaltning af sagerne — i løbet af regnskabsåret 
1988 stabilisere situationen med hensyn til endnu 
uindfriede fordringer. 
Skatter og afgifter, der skal refunderes 
2.57 - 2.59. På baggrund af Kommissionens skrivelser i 
juni 1986 til de medlemsstater, som ikke anvender direkte 
momsfritagelse, har der fundet drøftelser sted mellem 
Kommissionen og alle de berørte medlemsstater med 
undtagelse af Grækenland. De syv berørte medlemsstater 
har afvist Kommissionens anmodning om at udskifte 
efterfølgende momsrefusion med direkte fritagelse under 
henvisning til de kontrolproblemer, som den direkte 
fritagelse ville give anledning til. De skulle nemlig så 
indføre procedurer med henblik på at afskaffe de 
uregelmæssigheder, der kunne opstå, når de momsplig­
tige i visse tilfælde får tilladelse til at fakturere uden 
moms. Derimod giver den efterfølgende refusion ikke 
anledning til sådanne problemer, idet medlemsstaterne 
blot behøver at kontrollere refusionsanmodningen på 
grundlag af bilag forelagt af Kommissionen. 
For så vidt angår de to nye medlemsstater, skal det 
nævnes, at gennemførelsesbestemmelserne til protokollen 
er ved at blive udarbejdet for Portugal, medens Kommis­
sionen har sendt Spanien en åbningsskrivelse. 
2.58-2.59. Kommissionen stødte ganske rigtigt på 
nogle vanskeligheder i 1987, der var det første år for 
anvendelsen af den nye regnskabsmæssige opfølgnings-
procedure, og den vil bestræbe sig på at overvinde disse 
vanskeligheder. Ved udgangen af maj måned 1988 var der 
således kun blevet udarbejdet 4 refusionsanmodninger. I 
begyndelsen af juni 1988 var alle refusionsanmodninger-
ne sendt til medlemsstaterne. 
For så vidt angår det beløb, der er opført i status, må det 
bemærkes, at gennemførelsesbestemmelserne til proto­
kollen endnu ikke er kendt for Spanien og Portugal. 
Forskud til personalet 
2.60. Kommissionen havde som svar på en bemærkning 
fra Revisionsretten i dens beretning om regnskabsåret 
1986 meddelt, at den fra 1. januar 1987 rådede over et nyt 
edb-system (SINCOM) til sit almindelige bogholderi, 
som bl.a. skulle give mulighed for en bedre opfølgning af 
kontiene vedrørende forskud til personalet. Efter afslut­ningen af regnskaberne pr. 31. december 1986 kunne 
saldiene indkodes på dette nye edb-medium. Kommissio­
nens regnskabsafdelinger gik derfor også allerede fra midt 
i 1987 i gang med at foretage en grundig analyse af 
tidligere års genopførte saldi ved hjælp af SINCOM's nye 
funktionalitet. Kommissionen erkender, at situationen 
endnu ikke var tilfredsstillende ved udgangen af regn­
skabsåret 1987. Den fortsætter resolut dette arbejde. Det 
kan således med hensyn til forskud på tjenesterejseudgif­
ter anføres, at 60 af de kreditsaldi, som Revisionsretten 
gjorde opmærksom på under sin kontrol, var afsluttet pr. 
30. juni 1988. 
I øvrigt bestræber Kommissionens regnskabsafdelinger 
sig på i samarbejde med forvaltningsafdelingerne at 
udvikle en række procedurer med det formål at undgå, at 
der opstår fejlkontering (indførelse af regnskabsinterfa-
ces mellem forvaltningens edb-systemer og bogholderiet) 
eller eventuelt at spotte en eventuel fejlkontering hurtigt 
(øget samarbejde mellem forvaltningsafdelingerne og 
regnskabsafdelingerne om regelmæssig kontrol af regn­
skaberne i løbet af regnskabsåret). 
/ hvor høj grad er EUGFL, Garantisektionens 
regnskaber troværdige og komplette 
2.61. Der kan først foretages kontrol af medlemsstater­
nes opgørelser på grundlag af de endelige regnskaber, når 
de er afsluttet. 
Kommissionen anvender blot finansforordningens arti­
kel 99, idet forskellene mellem de på regnskaberne opførte 
udgifter og de udgifter, som er godkendt af Kommissio­
nen ved regnskabsafslutningen, opføres under det 
regnskabsår, hvor afslutningen finder sted. 
2.62. Med hensyn til spørgsmålet om ændringer er 
Kommissionen indstillet på at undersøge, hvilken løsning 
der må foretrækkes i den af Revisionsretten ønskede 
retning i form af opførelse af et passende beløb i bilaget til 
konsolideret forvaltningsregnskab og status. 
2.63. Kommissionen har bestræbt sig på at reducere 
fristerne for kontering i budgetregnskabet af udgifterne 
under EUGFL, Garantisektionen, gennem en mere 
effektiv edb-behandling af disse transaktioner. 
Den har således besluttet at udskifte det edb-system, som 
anvendes af de tjenestegrene, der er anvisningsberettiget 
for disse udgifter, med et mere moderne. Indtil dette nye 
system bliver operationelt, har Kommissionen som en 
overgangsforanstaltning overført de nuværende pro­
grammer til et mere effektivt system med decentral og 
dermed hurtigere indkodning. 
248 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Endvidere er overførslen af data fra Kommissionens 
anvisningsberettigede tjenestegrene til regnskabsafde­
lingen ligeledes blevet fremskyndet, idet denne overførsel 
fra august 1988 er sket via automatisk interface efter 
udskiftningen af den anvisningsberettigede tjenestegrens 
edb-udstyr. 
2.64. Forskellene mellem Kommissionens og visse 
medlemsstaters saldi for EUGFL, Garantisektionen, 
skyldes, at disse medlemsstater ikke i status havde opført 
alle de ændringer, som Kommissionen havde meddelt 
dem. 
I løbet af 1988 er de pågældende saldi som anført i 
Kommissionens status blevet fradraget de beløb, som 
medlemsstaterne har til gode. Da der ikke er blevet 
fremført indvendinger af nogen art, må man gå ud fra, at 
der var fejl i medlemsstaternes status. 
Afslutning af regnskaberne for fødevarehjælp 
2.65. Kommissionen er klar over, at den sene regn­
skabsafslutning kan give anledning til visse ulemper. Den 
er enig med Revisionsretten i, at det er nødvendigt at 
indhente den nuværende forsinkelse. Der vil meget snart 
blive truffet beslutning om afslutning af regnskaberne for 
regnskabsårene 1980, 1981, 1982 og 1983 for fem 
medlemsstater. 
Med hensyn til de økonomiske konsekvenser af kursud­
viklingen skal det bemærkes, at der burde foretages en 
evaluering heraf for alle medlemsstaterne, hvorved man 
ville opnå en vis udligning i kraft af de modsat rettede 
kursudsving i medlemsstaterne i forhold til regningsen­
heden. 
Under alle omstændigheder vil Kommissionen fortsætte 
sit arbejde med regnskabsafslutningen med henblik på 
snarest muligt at indhente den opståede forsinkelse. 
Tilsyn med konti 
2.66 - 2.68. Kommissionen har i nogle år arbejdet på at 
få dette område under kontrol. Således forhandler den 
løbende nye betingelser med de banker, den benytter. 
Det kan slås fast, at iværksættelsen af tilsyn er forbundet 
med egentlige problemer. Med den gradvise gennemførel­
se af SINCOM-projektet skulle det være muligt at opnå 
automatisk overvågning af bankforholdene. 2.66. Kommissionen har opfordret den bank, som er 
ansvarlig for 80 % af de af Revisionsretten anførte 
tilfælde af uheldig forretningsgang, til at overholde de 
indgåede forpligtelser. 
2.67. Kommissionen vil lade fejlagtige oplysninger fra 
visse banker berigtige. 
2.68. Kommissionens regnskabsfører mødes regelmæs­
sigt med sine kolleger fra de andre institutioner med 
henblik på at opnå en optimal koordinering af procedu­
rerne. 
Diverse indtægter, der skal konteres 
2.69. Situationen med hensyn til posten »Diverse 
indtægter, der skal konteres« har forbedret sig i løbet af 
regnskabsåret 1987, idet saldoen på denne konto fra 27,1 
mio ECU pr. 31. december 1986 blev nedbragt til 10,1 mio 
ECU pr. 31. december 1987. Til trods for de vanskelighe­
der, som Kommissionen støder på (et øget antal 
indtægtsposter og vanskeligheder med at identificere 
mange debitorers tilbagebetalinger), vil den fortsætte sin 
indsats på dette felt. Kommissionen tager de to af 
Revisionsretten anførte fejlkonteringer ad notam; de er 
blevet rettet i regnskaberne for regnskabsåret 1988. 
Lån til middelhavslande 
2.70. De beløb, der står opført under rubrikken »Lån på 
særlige vilkår som led i samarbejdet med tredjelande«, 
svarer til budgetudgifter for på hinanden følgende 
regnskabsår. Opførelsen af disse beløb på kreditsiden i 
Fællesskabernes status (og opførelsen af et identisk beløb 
under posten »Egenkapital« på debitsiden i status) er en 
følge af opregningen ved årets slutning af de lån, som er 
blevet ydet i løbet af disse på hinanden følgende 
regnskabsår, og som endnu ikke er blevet tilbagebetalt. 
Kommissionen skal beklage, at den pr. 31. december 1987 
udarbejdede liste over lån er behæftet med fejl, og den vil 
skærpe sin kontrol med henblik på at undgå sådanne fejl 
fremover. 
Kursdifferencer 
2.71. Som Revisionsretten nævner, er der på Kommis­
sionens initiativ et samarbejde i gang mellem de 
forskellige institutioner med henblik på fremover at opnå 
en harmonisering af deres regnskabs- og kontrolmæssige 
behandling af kursdifferencer. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 249 
DOMSTOLENS SVAR 
OVERHOLDELSE AF 
FINANSFORORDNINGEN 
Bemærkninger foranlediget af revisionen af 
vederlag 
Finansinspektørens kontrol 
2.23-2.24. Domstolens fmansinspektør kontrollerer 
alle tjenestemændenes og de øvrige ansattes personlige 
aktmapper mellem tidspunktet for fastsættelsen eller 
ændringen af rettighederne på den ene side og fastsættel­
sen og beregningen af vederlagene på den anden. I løbet af 
året foretages der en selektiv kontrol af bestemte 
OVERHOLDELSE AF 
FINANSFORORDNINGEN 
Bemærkninger foranlediget af revisionen af 
vederlag udbetalt af Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg 
Adskillelse af funktioner 
2.28. Det Økonomiske og Sociale Udvalg var af den 
opfattelse, at finansforordningen ikke udelukkede, at 
andre personer end regnskabsførerne havde underskrifts-
fuldmagt vedrørende bankkonti. ØSU er af den opfattel­
se, at det var ønskeligt, at der blandt de to underskrifter 
altid var en regnskabsførers underskrift og en underskrift 
fra en person med et andet ansvarsområde. Den 
kendsgerning, at disse andre personer i ØSU er anvis-
ningsberettigede, skyldes udelukkende, at det antal 
tjenestemænd, der kan påtage sig et sådant ansvar, er 
begrænset. I det omfang det er muligt, vil ØSU gradvist gå 
over til at give personer, der ikke er anvisningsberettigede 
underskriftsfuldmagt vedrørende bankkonti. vederlagsbestanddele under hensyntagen til finansinspek­
tørens øvrige arbejdsopgaver og det til rådighed stående 
personale. 
Domstolen undersøger muligheder for at ansætte en 
underordnet fmansinspektør. 
Adskillelse af funktioner 
2.29. Da Domstolen har meddelt tre personer, der ikke 
er anvisningsberettigede, fuldmagt til at underskrive 
dokumenter vedrørende bankkonti, vil Domstolens 
tjenestegrene nu generelt lade disse personer, og ikke en 
anvisningsberettiget, underskrive. 
Mangel på interne regler om gennemførelse af budgettet 
2.30. Skønt de formelle bestemmelser, som skal udar­
bejdes ifølge artikel 4, i Kommissionens forordning af 
11. december 1986, endnu ikke foreligger i ØSU, er der 
vedtaget en kompetencefordeling mellem anvisnings­
berettigede og forvaltende tjenestemænd. 
Fremgangsmåder ved indgåelse af forpligtelser 
og ved betalinger 
2.36. Den 1. Januar 1988 indførtes i ØSU et nyt 
bogholderisystem, som fungerer på grundlag af et 
program, der anvendes af Rådet, og som registrerer både 
forpligtelserne og betalingerne. 
2.37. Det er rigtigt, at det på grund af personalemangel 
er sket, at forpligtelser til afholdelse af udgifter er blevet 
udfærdiget efter modtagelsen af fakturaer. Der er inden 
for de sidste måneder gjort seriøse bestræbelser på at 
undgå sådanne uregelmæssigheder. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS SVAR 
(') EFT C 89 af 6.4.1988, s. 11. 
(2) EFT L 185 af 15.7.1988. 
250 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
KAPITEL 3 
Indtægter 
KOMMISSIONENS SVAR 
ORDNINGEN OM 
FÆLLESSKABSFORSENDELSE 
AD LANDEVEJ 
Indledning 
3.3— 3.35. Kommissionen deler Revisionsrettens be­
kymring med hensyn til visse vanskeligheder med 
anvendelsen af denne ordning. 
I forbindelse med kontrollen på området egne indtægter 
vil Kommissionen sikre sig, at de kompetente nationale 
administrationer anvender EF-lovgivningen korrekt 
under hensyntagen til Revisionsrettens bemærkninger. 
Kommissionen vil i Udvalget for Varebevægelser drøfte 
de konkrete problemer vedrørende anvendelsen af denne 
ordning, herunder bl.a. de spørgsmål, som Revisions­
retten stiller i nærværende beretning. 
Ordningens betydning for Fællesskabets egne 
indtægter 
3.9. Eftersom de menneskelige og materielle kontrol­
ressourcer er begrænsede, udelukker en rimelig forenkling 
af samhandlen (f.eks. alt efter transportform eller 
transportvirksomhedens pålidelighed) ikke muligheden 
af at koncentrere kontrollen på de områder, der 
forekommer at være de mest følsomme, hvilket forbedrer 
rentabiliteten af de anvendte kontrolressourcer. 3.10. Ordningen om fællesskabsforsendelse har helt fra 
starten indebåret forskelle i procedurerne for henholdsvis 
intern fællesskabsforsendelse (T2) og ekstern fællesskabs­
forsendelse (TI), idet der efterhånden er blevet indført 
stadig mere smidighed i ordningen om intern fællesskabs­
forsendelse (T2). Der er således opstået stadig større 
afvigelse mellem intern og ekstern fællesskabsforsendelse, 
og i forbindelse med den eksterne fællesskabsforsendelse 
består fortsat de rigoristiske krav, som formålet, 
hovedsagelig sikring af egne indtægter, nødvendiggør. I 
den forbindelse er Kommissionen enig i Revisionsrettens 
synspunkt om, at medlemsstaterne skal være særdeles 
påpasselige, når de anvender den eksterne fællesskabs­
forsendelse. 
Bemærkninger som følge af revisionen af 
ordningens anvendelse i medlemsstaterne 
Sikkerhed i forbindelse med forsendelsesdokumenter 
3.11. Forsendelsesdokumentet udfyldes sammen med 
ekspeditions-/udførselsangivelsen, og afgangstoldstedet 
opbevarer eksemplar 1 af dette dokument. Derefter 
foretager afgangstoldstedet, når retureksemplaret (ek­
semplar 5) modtages, en sammenligning af disse to 
eksemplarer og kan således fastslå, om en »Tl«-angivelse 
i givet fald er blevet ændret til en »T2«-angivelse 
undervejs. 
Det skulle ikke kunne forekomme, at en »Tl«-påtegning 
efter afslutningen af forsendelsesproceduren alene blev 
forfalsket på eksemplar 2 (det nuværende eksemplar 4), 
eftersom bestemmelsestoldstedet opbevarer dette eksem­
plar. Denne sidstnævnte regel vil udtrykkeligt blive 
indskærpet toldmyndighederne. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 251 
3.12. Der er ingen fare for, at den praksis, som 
Domstolen har fastslået eksistensen af, og som består i at 
anvende et »Tl«-dokument til fællesskabsvarer, vil bringe 
opkrævningen af egne indtægter i fare. 
Forsegling af transportmidler på afgangstoldstedet 
3.13 — 3.14. Forsegling af forsendelser er principielt 
obligatorisk, og denne regel er med hensyn til særligt 
følsomme varer blevet udbygget administrativt. 
Ordningen om fællesskabsforsendelse var imidlertid helt 
fra starten tænkt som en ordning, der skulle være 
tilgængelig for alle, og som derfor med hensyn til 
forsegling var udformet efter mindre stramme regler end 
reglerne under TIR-ordningen. Specielt giver den foren­
klede procedure, som bevilges visse transportforetagen­
der, også større faciliteter med hensyn til forsegling. 
I øvrigt udelukker udsigterne til fri bevægelighed inden 
for Fællesskabet af varer med fællesskabsstatus fra 1992 
og fremefter ikke, at der allerede nu er tendens til en vis 
smidighed med hensyn til anvendelsen af forsegling for 
denne type varer. Derimod er det udtrykkeligt fastsat, at 
forsegling er obligatorisk for forsendelser til eller via 
Schweiz og Østrig. 
Problemet vedrørende forsegling af varer fra tredjelande 
vil til sin tid blive taget op igen med medlemsstaterne på 
grundlag af Revisionsrettens beretning. 
Kontrol af varer på bestemmelsestoldstedet 
3.15. Kommissionen tager Revisionsrettens bemærk­
ninger ad notam. Med hensyn til kontrollen i havnene vil 
forslaget om at udstyre hver enkelt tjenestemand med et 
særligt stempel med den pågældendes navn blive drøftet 
med medlemsstaterne. 
Behandling af uregelmæssigheder, som konstateres på 
bestemmelsestoldstedet 
3.16. Det forhold, at informationsudvekslingen mellem 
bestemmelsestoldstedet og afgangstoldstedet ikke er 
tilfredsstillende, skulle der blive rettet op på ved ordningen af 1. januar 1988, som Revisionsretten selv 
citerer sidst i dette afsnit og som netop har til formål at 
skaffe flest muligt oplysninger til afgangstoldstedet, hvis 
der konstateres uregelmæssigheder. 
Forsinkelser i forbindelse med afslutningen af 
forsendelser 
3.17. Kommissionen bestræber sig til stadighed, både 
generelt og punktuelt, på at sikre maksimal hurtighed 
med returnering af forsendelsesdokumenter. Den skal 
ikke undlade endnu en gang på grundlag af Revisions­
rettens beretning at henlede myndighedernes opmærk­
somhed på nødvendigheden af at overholde de frister, 
som er fastsat på dette område. 
Efterlysning 
3.18. Det er korrekt, at et af de største problemer, som 
myndighederne støder på i forbindelse med efterlysning, 
består i, at efterlysninger til trods for gentagne påmindel­
ser ikke besvares. 
Den 21. marts 1988 blev der i Udvalget for Varebevægel­
ser vedtaget en administrativ ordning, hvorved der 
indførtes en harmoniseret procedure, som skal følges i 
ovennævnte tilfælde, og denne ordning trådte i kraft den 
1. juli 1988. 
3.19. Kommissionen har grundigt noteret sig bemærk­
ningerne om feedback til afgangstoldstedet i forbindelse 
med forløbet og afslutningen af de foranstaltninger, som 
en medlemsstat gennemfører, når den har til opgave at 
inddrive afgifter; man skulle herved kunne forhindre 
enhver uberettiget færdigbehandling af forsendelser og 
samtidig undgå at forsinke denne færdigbehandling 
unødigt. 
3.20. Det er utvivlsomt en kendsgerning, at den 
beskrevne situation eksisterer, men den skyldes selve 
arten af den samlede sikkerhedsstillelse, som ønsket af 
Fællesskabets lovgivningsmyndighed. Denne sikkerheds­
stillelse kan dække forsendelsestransaktioner, der følger 
efter hinanden eller foregår samtidigt, fra en hvilken som 
helst medlemsstat eller et hvilket som helst EFTA-land, 
hvor den er gyldig, og hvor det ikke er hverken juridisk 
eller fysisk muligt at modsætte sig den, såfremt den 
hovedforpligtede har fået en forhåndsgodkendelse i form 
af en gyldig kautionsattest. 
252 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Inddrivelse af egne indtægter i forbindelse med 
uafsluttede forsendelser 
3.21. Kommissionen kan bekræfte, at den ikke finder 
det hensigtsmæssigt at adskille inddrivelsen af told fra 
inddrivelsen af afgifter. 
3.22. I øvrigt er Kommissionen ikke uvidende om, at 
efterlysningsproceduren kan trække i langdrag og et 
relativt stort antal sager derved vedbliver med at være 
uafsluttede. Erfaringen viser imidlertid, at efterlysnings-
proceduren, som principielt iværksættes i tilfælde af 
uregelmæssighed, i de fleste tilfælde støder på utallige 
forhindringer, som uundgåeligt medfører forsinkelser. 
Under alle omstændigheder vil Kommissionens tjeneste­
grene og Udvalget for Varebevægelser til stadighed være 
opmærksomme på, om efterlysningsproceduren fungerer 
korrekt. Bortset fra den ordning, som er omtalt under 
afsnit 3.18, behandler udvalget i øjeblikket et forslag til en 
ny form for efterlysningsmeddelelse, som er udformet 
med henblik på at blive benyttet mere generelt og således 
afskaffe udvekslingen af parallel korrespondance, der 
som oftest medfører forsinkelser. 
Kontrol efter forsendelsens afslutning 
3.23. Som følge af Revisionsrettens bemærkninger vil 
Kommissionen over for de relevante myndigheder 
indskærpe bestemmelserne i den administrative ordning 
om efterkontrol af dokumenter vedrørende fællesskabs­
forsendelser, herunder særlig den bestemmelse, hvorefter 
der, bortset fra tilfælde af formodning om fejl eller 
unøjagtighed, skal foretages stikprøveundersøgelse af en 
promille af alle returnerede forsendelsesdokumenter, dog 
mindst to dokumenter pr. måned pr. afgangstoldsted. 
Forsendelseslister og andre registre 
Forvaltningskontrol 
3.24 — 3.25. Forvaltningsmetoderne i forbindelse med 
forsendelser og tvister er de enkelte toldadministrationers 
ansvar, ligesom også måden, hvorpå deres tjenestegrene 
anvender disse metoder. Der er tale om et internt 
management-problem i medlemsstaternes toldadmini­
strationer, hvilket naturligvis ikke udelukker foranstalt­
ninger på fællesskabsniveau med henblik på at afskaffe 
eller ændre på visse uheldige fremgangsmåder, der måtte 
blive opdaget, og som kunne skade de egne indtæger. Centralkontorer 
3.27. Kommissionen deler Revisionsrettens bekymring 
med-hensyn til dette spørgsmål og har i øvrigt allerede 
henledt medlemsstaternes opmærksomhed på, at det er 
nødvendigt at benytte hensigtsmæssige emballager til 
forsendelse af dokumenter; Kommissionen vil gøre en 
ekstra indsats i et forsøg på at løse dette problem. 
3.28. Forslaget om at ophøre med at sende via 
centralkontorerne alle dokumenter, vedrørende vigtige 
regelmæssige forsendelser mellem de samme toldkontorer 
er måske et forslag, som i nogen grad kan bevirke, at 
dokumenterne kommer hurtigere retur, men i praksis 
risikerer en sådan løsning at skabe problemer i det 
samlede system og således i sidste ende medføre fejl og 
forsinkelser i forbindelse med returnering af dokumenter. 
Edb-registrering af forsendelser 
3.29. Det af Revisionsretten omtalte pilotprojekt er 
blevet opgivet, idet det er integreret i et større projekt 
(CD-projektet), hvormed det er formålet at datamatisere 
alle toldprocedurerne. 
»Udvalget for Varebevægelser«s rolle 
3.31. Kommissionen deler Revisionsrettens opfattelse 
med hensyn til nødvendigheden af at forbedre og 
fremskynde processen for vedtagelse af administrative 
ordninger og vil se nærmere på, hvorledes man kan opnå 
de ønskede fremskridt på dette område, bl.a. med hensyn 
til vedtagelsesproceduren. 
Konklusion 
3.32. Ud over de allerede opnåede fremskridt vil 
Kommissionen nærmere undersøge muligheden for en 
yderligere styrkelse af de administrative foranstaltninger, 
der finder anvendelse på eksterne fællesskabsforsendel­
ser, men den vil samtidig have for øje, at det er nødvendigt 
at opnå de friere varebevægelser, som er selve kernen i 
ordningen. 
3.33. Kommissionen har nøje noteret sig de af Revi­
sionsretten konstaterede problemer med hensyn til 
anvendelse af reglerne om fællesskabsforsendelse på 
medlemsstaternes toldsteder og vil fortsætte indsatsen på 
dette område eller i givet fald forberede nye foranstalt­
ninger for at få de pågældende procedurer til at fungere 
optimalt. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 253 
3.34. Det er ønskeligt, at centralkontorerne kommer til 
at fungere bedre, bl.a. gennem en udvidelse af deres 
arbejdsområde — de er normalt sorteringscentre — til 
også at omfatte kontrolfunktioner. 
Som Revisionsretten understreger, vil alene de frem­
skridt, som opnås med hensyn til udviklingen af edb-
procedurerne, under alle omstændigheder medføre en 
væsentlig forbedring i form af tidsbesparelser og en 
pålidelig løsning af problemerne bl.a. i forbindelse med 
afslutningen af fællesskabsforsendelser. 
3.35. Kommissionen har til hensigt at sørge for, at 
udvalget fuldt ud lever op til sit ansvar med hensyn til at 
anvende ordningen om fællesskabsforsendelser, og den 
skal ikke undlade på grundlag af konkrete og veldefinere­
de situationer at tilstille udvalget forslag med henblik på 
at forbedre denne anvendelse. 
ORDNINGEN FOR PÅLÆGGELSE OG 
BOGFØRING AF ANTIDUMPINGTOLD 
Bemærkninger foranlediget af Revisionsrettens 
revision af ordningen for pålæggelse og 
bogføring af antidumpingtold 
Antidumpingtold i Fællesskabets regnskaber 
3.46. I Rådets forordning om bogføring af importafgif­
ter og eksportafgifter, der udgør en toldskyld, og om 
vilkårene for betaling heraf (KOM(84) 739 endelig udg. 
af 7. januar 1985), artikel 2, stk. 2, er det fastsat, at de 
praktiske regler for bogføring af afgiftsbeløbene fastlæg­
ges af medlemsstaterne. 
Kommissionen ville imidlertid hilse det velkomment, at 
alle medlemsstaterne begyndte at bogføre antidumping­
told separat, selv om man selvfølgelig må huske på, at 
hverken Fællesskabet eller dets største handelspartnere 
anser antidumpingtold for i første række at være en 
indtægtskilde. Meddelelse om afgørelser vedrørende pålæggelse af 
midlertidig antidumpingtold 
3.47 — 3.48. Kommissionen er klar over problemet ved 
øjeblikkelig pålæggelse af antidumpingtold og ved alle 
andre foranstaltninger, der indebærer opkrævning af 
afgifter. Denne situation skulle kunne afhjælpes gennem 
systemer, hvorved oplysningerne transmitteres via edb. 
På længere sigt, når TARIC-Interface bliver operationel, 
vil medlemsstaterne modtage alle de nødvendige oplys­
ninger til deres toldkartoteker direkte. Også på den måde 
skulle lovgivningens anvendelse blive væsentligt for­
bedret. 
Fastlæggelse af midlertidig antidumpingtold som egne 
indtægter 
3.51. Dette problem skulle blive løst, når Kommissio­
nens nye forslag til Rådets forordning om gennemførelse 
af afgørelsen af 24. juni 1988 om ordningen for 
Fællesskabernes egne indtægter (}) er vedtaget og bragt i 
anvendelse. 
For når en midlertidig antidumpingtold bliver endelig, 
ændres forpligtelsen til sikkerhedsstillelse i henhold til 
artikel 11, stk. 1, anden sætning, i Rådets forordning nr. 
2176/84 af 23. juli 1984 til en forpligtelse til at betale den 
pågældende told. Denne nye situation skal meddeles 
importøren af toldvæsenet. Hvis importøren ikke betaler 
tolden, er sikkerhedsstillelsen tabt. Uafhængigt af denne 
opkrævningsprocedure gælder meddelelsen til importø­
ren om det skyldige beløb, som fastlæggelse af tolden i 
henhold til artikel 2 i ovennævnte forslag til forordning, 
og det pågældende beløb bogføres (artikel 6, stk. 2, litra 
a), og overdrages (artikel 9, stk. 1) Kommissionen. 
Toldkontrol ved indførsel af varer, som eventuelt skal 
pålægges antidumpingtold 
3.56. Det skal erindres, at det er op til medlemsstaternes 
myndigheder at bringe hele EF-lovgivningen vedrørende 
handelsforbindelser mellem Fællesskabet og tredjelande i 
anvendelse. Revisionsrettens spørgsmål vedrørende 
netop antidumpingtold giver Kommissionen anledning 
til mere generelle overvejelser med hensyn til omhygge-
(') Fodnoterne findes sidst i kapitlet. 
254 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
lighed med og tilrettelæggelse af kontrollen, specielt for 
følsomme varer. 
Pålæggelse af midlertidig antidumpingtold og 
Kommissionens kontrol med tilsagn 
Midlertidig antidumpingtold 
3.57. Kommissionen er naturligvis klar over, at det er 
muligt at komme en antidumpingtold i forkøbet ved at 
øge importen af det dumpede produkt, mens undersøgel­
sen står på. Dette er en afgrundene til, at man i de seneste 
år, til trods for det stigende antal komplicerede undersø­
gelser, har gjort en maksimal indsats for at forkorte 
tidsrummet mellem iværksættelsen af en undersøgelse og 
pålæggelsen af midlertidig told. En yderligere forkortelse 
af dette tidsrum kan kun opnås ved at øge indtægterne, 
eftersom der i artikel 7 og 11 i Fællesskabets antidum­
pingbestemmelser og i artikel 5 og 10 i GATTs 
antidumpingkodeks skelnes mellem de tilstrækkelige 
beviser, der kræves for at iværksætte en undersøgelse om 
påstået dumping og den foreløbige positive afgørelse om, 
at der foreligger dumping, som kræves, før der kan 
pålægges midlertidig told på baggrund af en undersøgelse 
af de faktiske forhold. 
Accept af og kontrol med tilsagn 
3.58 — 3.59. Kommissionen er ganske enig i at det er 
nødvendigt at kontrollere tilsagn effektivt, når først de er 
accepteret, og den erkender, at denne kontrol tidligere 
ikke var så omfattende, som den kunne have ønsket sig. 
Dette skyldtes alene personalemangel, som betød, at 
indsatsen måtte koncentreres hovedsagelig om de pro­
blemområder, hvor der på baggrund af oplysninger fra 
fællesskabsproducenter og andre handlende var opstået 
mistanke om, at tilsagnene ikke blev opfyldt. Selv om 
denne kontrol ikke var altomfattende, var den dog ikke 
uden effekt, og ud over de af Revisionsretten omtalte 
sager, hvor der blev pålagt, midlertidig antidumpingtold, 
medførte kontrollen fornyet prøvelse med hensyn til to 
andre produkter. I øvrigt er det Kommissionens praksis, 
som det er ret og rimeligt, at give eksportøren en chance 
for at forklare sin handlemåde, før der pålægges en 
midlertidig told. 
Kommissionen erkender fuldt ud, at det er nødvendigt at 
fjerne enhver tvivl med hensyn til effektiviteten af 
kontrollen på dette område; efter drøftelser under den af 
Revisionsretten i afsnit 3.39 omtalte undersøgelse har man imidlertid nu vedtaget en mere systematisk og 
omfattende kontrolmetode. 
LANDBRUGSAFGIFTER PÅ IMPORTERET 
KORN 
Afgiftsfastsættelse — verdensmarkedets cif-
pris 
3.67. (a) Der udarbejdes en sagsakt vedrørende 
fastsættelsen af cif-prisen. Kommissionen indrømmer, at 
man ikke altid har gjort tilstrækkelig grundigt rede for 
årsagen til forkastelse af den laveste cif-pris. Den vil nu 
sørge for, at årsagerne hertil anføres mere eksplicit. 
(b) Der tages i Kommissionens beregninger hensyn til 
følgende forhold: 
— fragttaksterne svinger ikke fra den ene dag til den 
anden, men vedbliver med at gælde i en vis periode, 
som kan være på indtil 2 — 3 måneder; 
— fragttaksterne varierer alt efter skibets tonnage, og 
hvis der er tale om afgang fra USA, kan skibets 
tonnage f.eks. være på 15 000 til 75 000 tons eller 
derover. Der er derfor nødvendigvis plads for en vis 
fortolkning af den anvendte fragttakst. Kommissio­
nen har til hensigt fremover at følge transportudgif­
ternes udvikling endnu nøjere. 
For så vidt angår de omladningsomkostninger, som 
anvendes i Rotterdam, er det korrekt, at de er baseret på 
et enkelt selskabs takster (G.E.M. Rotterdam); dette 
selskab har monopol på fastsættelsen af takster, men 
kontrolleres af de nederlandske myndigheder og anses for 
at være pålideligt og operere med repræsentative takster. 
Det forhold, at beløbsstørrelserne ikke er blevet ændret i 
flere år, skyldes den ringe inflation og Nederlandenes 
fastfrysning af taksterne. 
Forsikringsudgifterne stammer faktisk fra en enkelt 
kilde, nemlig BALM (et tysk interventionsorgan); denne 
institution er imidlertid kendt for sin pålidelighed. 
(c) Det er korrekt, at visse medlemsstater giver 
Kommissionen officiel oplysning om cif-priserne på en 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 255 
usystematisk og lidet tilfredstillende måde. Dette gælder 
dog ikke for de medlemsstater, der stadig er egentlige 
importører såsom Nederlandene, Tyskland, Belgien og 
Italien. I øvrigt skal cif-priserne for at blive godkendt 
være cif Rotterdam og i amerikanske dollars. Derimod 
foretages de britiske og irske noteringer i national valuta 
og gælder for britiske og irske havne, som ikke kan 
sammenlignes med havnen i Rotterdam. Det er derfor 
forståeligt nok vanskeligt for Kommissionens tjeneste­
grene at omregne disse priser på grundlag af en enhedspris 
cif Rotterdam, for justeringsfaktorerne er i dette 
geografiske område med livlig handel meget forskellige 
og stærkt svingende (et stort antal havne, stor forskel på 
skibenes tonnage, eksportens indflydelse på taksterne 
som følge af, at store mængder britisk korn omlastes til 
Gent, Antwerpen og Rotterdam til eksport). 
Spørgsmålet om indførelse af en særlig fast ordning om 
udveksling af specielt cif-priserne mellem medlemsstater­
ne og Kommissionen er ofte blevet drøftet med medlems­
staternes egne eksperter, men man er dog aldrig nået frem 
til noget fælles grundlag, fordi det ikke har kunnet 
påvises, at en sådan bindende lovgivning faktisk ville være 
nyttig, og den er heller ikke fundet absolut nødvendig. 
Kommissionen vil dog ikke desto mindre på ny drøfte 
disse problemer med medlemsstaterne. 
(d) For så vidt angår tilsynet med de anvendte 
fremgangsmåder og kontrollen af beregningerne, er der 
allerede for mere end et år siden opnået en forbedring 
gennem datamatiseringen, som har bidraget til at 
begrænse risikoen for fejl, at åbne mulighed for at 
foretage sammenholdende undersøgelser og at råde bod 
på personalemanglen i forbindelse med løsningen af disse 
opgaver. 
3.68 Kommissionen vil fortsætte sin indsats for at opnå 
den størst mulige nøjagtighed og pålidelighed med hensyn 
til en adækvat fastsættelse af afgiften på grundlag af alle 
tilgængelige oplysninger uden dog uberettiget at afvise det 
laveste tilbud. 
Ordningen om forudfastsættelse 
Forudfastsættelsens indvirkning på afgiftsprovenuet 
3.72. Fællesskabet har som følge af sin produktion og 
import af såkaldte substitutionsvarer overskud af korn og 
har således alt i alt ikke længere noget reelt behov for 
import, undtagen 
— til dækning af særlige tekniske behov, der varierer år 
for år; — eventuelt til visse af Fællesskabets regioner på visse 
årstider (f.eks. ved slutningen af høståret for blød 
hvede i Det Forenede Kongerige). 
Al anden import finder alene sted med spekulation for 
øje. Den radikale nedgang i importen fra år til år må 
tolkes som betryggende, idet den viser, at den mulige 
spekulation er yderst begrænset. 
Det skal understreges, at forudfastsættelsen af afgifter 
ved høstårets slutning ikke systematisk er til gavn for 
importørerne. 
Faldende afgifter som følge af prisændringer efter 
overgangen fra et høstår til et andet afspejler et 
tilsvarende fald i tærskelprisen og i den interne pris, til 
hvilken importøren kan videresælge det importerede 
korn. I øvrigt giver bogføringen i forbindelse med 
fastsættelsen af afgiften på de internationale termins-
priser for det nye høstår mulighed for at undgå, at 
importøren drager uberettiget fordel af kursfald. I usikre 
perioder, hvor der er stor risiko for svingende verdens­
markedspriser, kan Kommissionen suspendere forud­
fastsættelsen af afgifter, som det var tilfældet i sommeren 
1988 (tørke i USA og Canada, voldsomme prisudsving). 
Kommissionen kan ikke udtale sig om det potentielle 
indtægtstab som følge af forudfastsættelse, som af 
Revisionsretten anslås til 40 — 45 mio ECU pr. år. 
Vurdering af ordningen om forudfastsættelse 
3.73 — 3.74. For så vidt angår den af Revisionsretten 
påpegede inkonsekvens mellem overholdelsen af tærskel­
priserne og forudfastsættelsen af afgifter, skal det 
bemærkes, at forudfastsættelsen af eksportrestitutioner 
og af importafgifter er et vigtigt led i markedsordningen. 
Hvis denne forudfastsættelse blev fuldstændig afskaffet, 
ville det forhindre importørerne inden for Fællesskabet i 
at arbejde under, hvad man må anse for normale forhold, 
eller endog under sådanne forhold, som er nødvendige i 
verdenshandelen. 
Med henblik på at opnå en så nøje overholdelse af 
tærskelpriserne som muligt og undgå anormal spekula­
tion og samtidig levne plads for almindelige handelstrans-
aktioner har Kommissionen allerede truffet følgende 
foranstaltninger: 
— begrænsning af importlicensernes gyldighedsperiode 
fra 3 måneder til 45 dage; 
— indførelse af højere kautioner (16 ECU/t); 
256 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
— bogføring af omregningskurserne dag for dag (og 
ikke længere på grundlag af et ugentligt gennemsnit 
som følge af uventede svingninger i dollarkursen); 
— suspension af forudfastsættelsen i begrænsede perio­
der i kritiske situationer; 
— udvidelse af antallet af oplysninger, der kan lægges til 
grund, dvs. ikke alene oplysninger, der er indgivet af 
medlemsstaterne, men også oplysninger, der indhen­
tes direkte af Kommissionen. 
Udviklingen i handelen med korn og 
kornsubstitutter 
3.76. Kommissionen er enig i Revisionsrettens analyse, 
men skal samtidig minde om, at situationen er en følge af 
internationale aftaler, som Fællesskabet har indgået. 
Konklusion 
3.77. I de foregående afsnit er der vedrørende sagsakter­
ne givet forklaringer om det nu mere eksplicitte beslut­
ningsgrundlag; der er allerede sket en forbedring med 
hensyn til indhentning af oplysninger og kontrol af 
beregninger. 
Målet med forudfastsættelsen er at sikre, at der ikke kan 
foretages import til under tærskelprisen. Kommissionen 
vil i sine daglige beslutninger om afgiftsfastsættelse fortsætte sin politik, der går ud på med hjemmel i 
lovgivningen at beregne det beløb, der er strengt 
nødvendigt for at opnå dette resultat. 
SPANIENS OG PORTUGALS 
OVERDRAGELSE AF TOLD 
3.78 — 3.80. Efter at have behandlet dette spørgsmål 
under hensyntagen til alle de foreliggende oplysninger om 
forhandlingerne har Kommissionen besluttet at undlade 
at forfølge overtrædelsesprocedurerne mod Spanien og 
Portugal. 
Kommissionen har med denne fremgangsmåde handlet 
inden for rammerne af sine beføjelser. 
TOLDFRITAGELSER ENSIDIGT FASTSAT 
AF MEDLEMSSTATERNE FOR VARER TIL 
MILITÆRE FORMÅL 
3.81 — 3.84. Kommissionen er enig i Revisionsrettens 
synspunkt om, at det er nødvendigt at indføre en særlig 
fællesskabsordning vedrørende indførsel af militært 
materiel. I overensstemmelse hermed forelagde Kommis­
sionen den 29. september 1988 Rådet et forslag til 
forordning på dette område (2). 
(') EFTC255af 1.10.88, s. 5. 
(2) EFTC265af 12.10.1988, s. 9. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 257 
KAPITEL 4 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Garantisektionen (EUGFL, Garantisektionen) 
KOMMISSIONENS SVAR 
MEDLEMSSTATERNES KONTROL AF 
UDGIFTERNE I FORBINDELSE MED 
EUGFL, GARANTISEKTIONEN Som Revisionsretten erkender Kommissionen, at der er 
svagheder i forbindelse med de nationale myndigheders 
forvaltning og kontrol. Den vil forelægge ovennævnte 
særberetning fra Revisionsretten om disse problemer for 
medlemsstaterne bl.a. som led i møderne i en herfor 
ansvarlig arbejdsgruppe og den vil med medlemsstaternes 
repræsentanter drøfte eventuelle forbedringer. 
Kontrollen med udgifter til 
in terventionsoplagring 
Mængde- og kvalitetskontrol samt oplagringsforhold 
4.6 - 4.19. Kommissionen henviser med hensyn hertil i 
øvrigt til sine svar på Revisionsrettens særberetning om 
forvaltningen og kontrollen af offentlige lagre. 
4.6-4.7. Kommissionen gør i forbindelse med EF-
kontrollen af offentlig oplagring opmærksom på, at det 
anvendte forvaltnings- og finansieringssystem er resulta­
tet af lange forhandlinger i Rådet, der gik ind for et 
system, hvor den praktiske forvaltning forbliver hos 
medlemsstaternes myndigheder. Finansieringen dækkes 
af Fællesskabet på grundlag af faste beløb på grund af 
afvigelserne i medlemsstaternes oplagringspraksis og 
administration. 4.8 - 4.13. Det er medlemsstaternes opgave at varetage 
kontrollen og overvågningen af lagrene på grund af deres 
ansvar for den praktiske forvaltning af de offentlige lagre. 
De anvendte metoder følger administrativ praksis i de 
enkelte medlemsstater, fordi fastsættelse af en ensartet 
metode for Fællesskabet risikerer i visse tilfælde at føre til 
objektive vanskeligheder i medlemsstaterne med hensyn 
til tilrettelæggelsen af deres administration og kun meget 
løse regler ville kunne fastlægges, hvis de skulle være 
acceptable for alle. 
I dette EF-system er medlemsstaterne i national sammen­
hæng ansvarlige for kontrollen og overvågningen af de 
opkøbte og oplagrede varer samt for, at de opbevares 
betryggende (artikel 2 i forordning (EØF) nr. 3247/81). 
Kommissionen afslutter ikke blot regnskaberne i forbin­
delse med regnskabsafslutningsproceduren, men kontrol­
lerer også medlemsstaternes anvendelse af EF-bestem-
melserne. Efter indførelsen af systemrevisionen kan der 
regnes med en gradvis forbedring af forvaltningen på 
dette område. Medlemsstaternes udgiftsopgørelser og afsluttende 
bemærkninger om interventionsoplagring 
4.14 - 4.19. EF's finansiering af udgifterne til offentlig 
oplagring er baseret på indsendelsen af et dokument, der 
svarer til en faktura, således som i forbindelse med enhver 
anden finansiering under garantifonden. Denne faktura 
er udarbejdet på grundlag af de bilag, der kræves ifølge 
fællesskabsbestemmelserne. Visse elementer uddrages af 
interventionsorganernes regnskaber og andre er supple­
rende beregninger med henblik på fastlæggelse af de 
driftsudgifter, der skal faktureres. 
258 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Desuden er de operationer, der skal finansieres, af en 
sådan art, at de opkøbte og solgte (og derfor oplagrede) 
produktmængder er foreløbige, f.eks. baseret på fore­
løbige overtagelser, indtil resultaterne af en kvalitetskon­
trol foreligger. Derimod er den grundlæggende regn­
skabsføring i overensstemmelse med den pågældende 
medlemsstats fremgangsmåde og må derfor ikke være 
foreløbig. 
Desuden er det i forbindelse med ordningen med 
forhåndsfinansiering fra Fællesskabet — enten egentlige 
forskud eller forskud på konteringen af udgifter — 
nødvendigt at indføre en metode, således at disse udgifter 
kan dækkes ved månedlige trancher, uden at det årlige 
princip fjernes, der gælder for udgifter til offentlig 
oplagring. Således er bestemmelsernes formål ikke en 
endelig fastlæggelse af udgifterne en bestemt måned, men 
en beregning, hvorved der kan foretages en månedlig 
opgørelse af de udgifter til offentlig oplagring, der skal 
finansieres af EUGFL. 
På grundlag af disse to bemærkninger kan bl.a. følgende 
konklusioner drages: 
— den eventuelle »ligegyldighed« i forbindelse med 
opgørelserne skyldes ikke fællesskabsordningen, men 
medlemsstaternes myndigheder, der automatisk 
straffes finansielt, hvis opkøb og salg registreres for 
sent; 
— for så vidt angår afsnit 4.15, hvor Revisionsretten 
anfører fejlmargener, finder Kommissionen, at de 
finansielle følger, der ikke talmæssigt bestemmes af 
Revisionsretten, er af mindre betydning set over et år i 
forhold til de samlede udgifter. 
Kommissionen anfører desuden, at der siden indførelsen 
ved forordning (EØF) nr. 3183/87 og 2048/88 af 
ordningen med forskud på konteringen af udgifter 
konstant har været truffet beslutning herom på grundlag 
af de angivelser om de faktiske udgifter, som indsendes af 
medlemsstaterne. 
Kontrol med udgifter til eksportrestitutioner 
Indledning 
Kommissionen bemærker, at de fleste af Revisionsrettens 
bemærkninger vedrører den faktiske gennemførelse af 
medlemsstaternes kontrol. Den har selv konstateret en 
del svagheder i restitutionsordningen især med hensyn til 
de procedurer, der gennemføres af medlemsstaterne. Den 
har i begyndelsen af 1987 for Rådet forelagt et forslag til 
forordning om kontrol med de beløb, der ydes ved 
eksport af landbrugsprodukter (KOM (8 7) 9 endelig udg.), ændret af Kommissionen ved dok. (KOM(87) 390 
endelig udg.). En forordning om de nærmere gennemfø­
relsesforanstaltninger udarbejdes, når Rådet har vedtaget 
forordningen. Desuden har disse spørgsmål været 
diskuteret med medlemsstaternes repræsentanter. 
Indledning 
4.21. Nomenklaturen i forbindelse med restitutionerne 
er så detaljeret for at undgå, at der ydes restitutioner til 
produkter, for hvilke støtteniveauet ikke kræver store 
beløb eller for at undgå, at der ydes restitutioner til visse 
produktkvaliteter. Den detaljerede nomenklatur mu­
liggør udbetaling af restitutioner i forhold til de 
eksporterede basisprodukter og ikke for enhedsmængder. 
Således er den detaljerede nomenklatur blevet indført, 
efterhånden som der konstateredes svagheder på dette 
område. 
4.22. Der er fastsat et identisk restitutionsbeløb for alle 
afrikanske lande, bortset fra Botswana, Kenya, Madaga­
skar, Swaziland og Zimbabwe. Zimbabwe og Botswana, 
der er nabolande til Sydafrika, er eksportører af svinekød, 
der omfattes af præferenceordninger. De eksporterer 
regelmæssigt inden for EØF/AVS-aftalerne til Fællesska­
bet. Derfor gælder der for eksporten til disse producent­
lande ikke eksportrestitutioner. 
4.28. Se indledningen. 
Resultaterne af Revisionsrettens undersøgelse 
Kontrol med oksekødseksporten 
4.33. Se indledningen. 
(d) Det meste oksekød til eksport er ved eksporten 
frosset af hensyn til transporten. Imidlertid er frosset kød 
meget vanskeligt at kontrollere for veterinær- og 
toldmyndighederne. Det er derfor næsten uomgængeligt 
at kontrollere kødet i fersk tilstand, inden nedfrysnings-
processen påbegyndes. 
Teknisk er det muligt at optø en del af kødet ved grænsen 
af hensyn til kontrollen. Imidlertid er dette kød tabt, fordi 
genfrysning efter kontrollen ikke er mulig af sanitære 
grunde. Optøet kød kan ikke eksporteres og hermed 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 259 
opstår spørgsmålet om godtgørelse for svind. Kommis­
sionen tager Revisionsrettens bemærkninger til efterret­
ning og forbeholder sig at drøfte spørgsmålet med 
medlemsstaterne. 
4.34.(b)-(e) Disse tilfælde betragtes som svig og skal 
behandles som sådan af medlemsstaterne. 
Kontrol med eksport af levende hornkvæg 
4.37. Kommissionen er bekendt med dette tilfælde, der 
vil blive behandlet på passende måde. 
4.38-4.39. De nationale procedurer er genstand for 
kontrol som led i systemrevisionen, der har været indført 
for restitutioner siden regnskabsafslutningen i 1982 (se 
punkt 4.85). Konstateres det, at EF-lovgivningen ikke 
har været anvendt, sker der korrektioner i forbindelse 
med regnskabsafslutningen. 
Kontrol med eksport af voksne handyr 
4.41 - 4.42. Se svar til punkt 4.38 — 4.39. 
Der er tale om svig, der skal behandles efter herfor 
gældende fremgangsmåder. 
Kontrol med bevis for udførsel 
4.43. Anvendes et dokument ifølge fællesskabsreglerne 
(kontroleksemplar T5) som bevis for, at en vare har 
forladt Fællesskabets toldområde, er der som led i en 
administrativ ordning med medlemsstaterne fastsat en 
efterfølgende kontrolprocedure (kapitel 9 i samlingen af 
ordninger, konklusioner og fortolkninger vedrørende 
transit). Det er Kommissionens opfattelse, at en sådan 
kontrolprocedure bør indføres under medlemsstaternes 
ansvar, i tilfælde hvor nationale dokumenter anvendes 
med henblik på dette bevis. Kommissionen vil være 
opmærksom på Revisionsrettens bemærkninger i forbin­
delse med kontrollen. Kontrol med varer, der udføres i henhold til ordningen 
om fællesskabsforsendelse 
4.44. Ifølge gældende fællesskabsret skal der foretages 
forsegling af containere eller køretøjer, der indeholder 
landbrugsprodukter, der i Fællesskabet omfattes af 
import- eller eksportafgifter eller andre afgifter med 
tilsvarende virkning, eller til hvilke der ydes finansielle 
tilskud (restitutioner, præmier osv.). 
Medlemsstaterne er for nylig blevet mindet om forplig­
telsen til systematisk at forsegle transportmidlerne. 
Kommissionen vil på grundlag af Revisionsrettens 
beretning på ny gøre medlemsstaterne opmærksom på, at 
de skal tilse, at disse bestemmelser overholdes strengt. 
Bevis for ankomst til endelig destination 
4.46. Bilag II i forordning (EØF) nr. 3665/87 indeholder 
bestemmelser om de tilfælde, hvor der ikke foreligger 
tolddokument for import til tredjelande. Der findes ikke 
altid tolddokumenter, der opfylder kravene i EF. Bilag II 
dokumenter er således et alternativ, der må foretrækkes 
fremfor fremlæggelsen af et hvilket som helst dokument. 
Det skal underskrives og stemples af importlandets 
toldmyndigheder. Desuden er det i overensstemmelse 
med en model, som er fastlagt af Fællesskabet og 
godkendt i alle medlemsstater. 
Der kan dog påtænkes en fornyet drøftelse på grundlag af 
undersøgelser, som Kommissionen for nylig har gennem­
ført vedrørende især dette dokument. 
4.47. De nævnte tilfælde bør kontrolleres af medlems­
staterne inden udbetalingen af restitutionerne. Opdager 
Kommissionen under sin kontrol de nævnte forhold, 
afvises EF-finansiering. 
(b) (iii) De nævnte kontrolvirksomheder har været 
drøftet i forvaltningskomitéen vedrørende handelsmeka-
nismer og omhandles i et arbejdsdokument. Medlemssta­
terne kan godkende disse virksomheder, der skal opfylde 
en række betingelser, der fastsættes i nævnte arbejds­
dokument og de skal offentliggøre en liste over virksom­
hederne. 
4.48. (a) Det sker ikke sjældent, at der anvendes falske 
stempler i forbindelse med transit og ved forfalskninger af 
tolddokumenter. I artikel 5 i forordning (EØF) nr. 
3665/87 findes bestemmelserne for de tilfælde, hvor svig 
er mulig og hvor der må kræves yderligere bevis ved tvivl 
om varens faktiske destination eller om tolddokumenter­
ne vedrørende importen til tredjelandene. Kommissionen 
giver, når den informeres om, at toldprocedurerne i et 
tredjeland er lidet pålidelige, pr. telex medlemsstaterne 
260 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
underretning derom for at de kan kræve yderligere 
bevismateriale fremlagt i henhold til ovennævnte forord­
nings artikel 5. 
Kontrol med oksekød, som er anbragt under toldkontrol 
i forbindelse med forhåndsfinansieringsordningen 
4.54. (a) Toldvæsenet skal kontrollere angivelsernes 
nøjagtighed. Er der ikke tilstrækkelig tid til at foretage 
kontrollen eller hvis toldmyndighederne ikke er overbe­
vist om rigtigheden af angivelsens oplysninger, kan den 
nægte at påtegne tolddokumenterne. 
(b) Dette er i modstrid med proceduren vedrørende 
udførselsangivelsen. 
(c) Der er her tale om et tilfælde, hvor EF-bestemmel-
serne ikke er overholdt (artikel 29 i forordning (EØF) nr. 
2220/85). 
(d) Kommissionen har i forbindelse med en række 
kontroller konstateret sådanne problemer og har foreta­
get korrektioner som led i regnskabsafslutningen. 
(e) Kommissionen er klar over, at den gensidige bistand 
mellem medlemsstaterne ikke altid er tilstrækkelig. Den 
vil i samarbejde med medlemsstaterne søge at indføre de 
nødvendige forbedringer. Som Kommissionen udtrykte 
det i sit svar på Europa-Parlamentets opfordring i dettes 
beslutning om decharge vedrørende regnskabsåret 1986 
er det dens opfattelse, at den bredeste presseomtale bør 
forbeholdes tilfælde af svig, som de nationale domstole 
har straffet, således at gentagelser forebygges og eventuel­
le bedragere afskrækkes. Imidlertid er opstillingen af en 
officiel liste over de fysiske og juridiske personer, der er 
blevet dømt for svig, en straffeforanstaltning, der 
henhører under medlemsstaternes kompetence. 
Afsluttende bemærkninger om eksportrestitutioner 
4.56. Se indledning. 
4.57. Kommissionen erkender dette spørgsmåls vigtig­
hed og har udarbejdet et arbejdsdokument vedrørende 
bogføringen af fortabte sikkerhedsstillelser, der er blevet 
drøftet i EUGFL-komitéen. Direktiv 77/435/EØF 
4.62-4.75. Kommissionen tillægger anvendelsen af 
direktiv 77/435 stor betydning. Den vil i forbindelse med 
de spørgsmål, som den prioriterer, undersøge mulighe­
derne for at forstærke sin indsats på dette område. 
KOMMISSIONENS TILSYNSORDNINGER 
Kommissionens tilsyn med medlemsstaternes 
daglige forvaltning af og kontrol med 
foranstaltninger under EUGFL, 
Garantisektionen 
4.77-4.79. EUGFL's afdelinger følger i samarbejde 
med de ansvarlige tjenestegrene i markedsforvaltningen 
anvendelsen af de forskellige foranstaltninger i medlems­
staterne. En forbedring af situationen er søgt opnået ved 
indførelsen af systemkontrol. I betragtning af det 
betydelige omfang, som udgifterne til eksportrestitutio­
ner har, har Kommissionen i første række valgt denne 
sektor til indførelsen af systemkontrol. 
Kommissionens tilsyn med gennemførelsen af 
Rådets direktiv 77/435/EØF 
4.80 - 4.82. Kommissionen henviser til sit svar i punkt 
4.62 — 4.75. 
4.81. (b) Der har været bilaterale kontakter med 
Spanien og Portugal vedrørende direktivets gennemførel­
se. Kommissionen vil erindre de to medlemsstater om at 
fremsende den nødvendige dokumentation. 
(d) Kommissionen har haft kontakt med medlemssta­
terne, når et problem er opstået. 
(e) Kommissionen har kontaktet de pågældende 
medlemsstater i de tilfælde, hvor oplysningerne i årsberet­
ningen ikke var tilstrækkelige. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 261 
(g) Kommissionen bemærker, at databanken »Irene« er 
under udvikling. Alle medlemsstaternes meddelelser 
indskrives og behandles systematisk af dette system. 
Kommissionens regnskabsafslutning 
4.83-4.84. De regnskabsafslutningsprocedurer, der 
anvendes i henhold til EF-lovgivningen, muliggør ikke i 
øjeblikket, at de fastsatte frister overholdes. Rådet har i 
forordning nr. 2049/88 fastsat, at fristen for regnskabs­
afslutningen indsættes i forordning nr. 729/70 for at 
efterkomme den anmodning, der blev fremsat af Det 
Europæiske Råd den 11. og 12. februar 1988 i Bruxelles. 
4.85. Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser på 
at forbedre situationen på dette område, som den allerede 
meddelte i sit svar vedrørende punkt 5.26-5.44 i 
Revisionsrettens årsberetning vedrørende regnskabsåret 
1986. 
Kommissionen understreger, at den har truffet beslutning 
vedrørende regnskabsafslutningen for regnskabsåret 
1986, og at denne regnskabsafslutning for første gang er 
blevet gennemført efter systemrevisionsmetoden for alle 
produkter. Da indførelsen heraf er sket gradvis, har 
Kommissionen prioriteret betalingsorganerne. Alle for­
anstaltninger kan derfor ikke kontrolleres. 1986/1987: 13% 
— 1987/1988: 10% 
Kommissionen har til hensigt gradvis at begrænse den 
vinmængde, der omfattes af udnyttelsesgaranti for 
efterhånden at afskaffe denne. Derfor er ovennævnte 
procentsats 7 % for produktionsåret 1988/1989. 
(c) Kommissionen har ikke anvendt oplagringsstøtte i 
produktionsåret 1987/1988. 
4.90. Støtten til oplagring af vin er ikke for budget­
udgifternes vedkommende blevet forhøjet siden produk­
tionsåret 1984/1985. 
Nedenstående oversigt viser, at privat oplagring samt 
destillation med udnyttelsesgaranti er på vej til at 
forsvinde : 
Produktionsår Oplagring 
(mio hl) Destillation 
(mio hl) 
1984/1985 
1985/1986 
1986/1987 
1987/1988 17,4 
14,6 
18,7(0 
15,40) 11,8 
9,5 
7,4 
7,2(0 
(') herunder Spanien med ca. 3,5 mio hl for oplagring og 1,1 mio hl for 
destillation, hvilket er et regulært fald for De Ti. 
REVISION AF DE ENKELTE 
MARKEDSORDNINGER Revisionsresultater 
Revision af markedet for bordvin: private 
oplagringskontrakter og EF-
støtteforanstaltninger til anvendelse af 
druemost 
Privat oplagring af bordvin og druemost 
4.89. Komissionen har inden for sine beføjelser syste­
matisk siden produktionsåret 1985/1986 begrænset 
adgangen til den såkaldte destillation med udnyttelsesga­
ranti. Således i 
1985/1986: 15 % af produktionen af bordvin 4.91 - 4.92. Ifølge Kommissionens forordning (EØF) 
nr. 1059/83 om langsigtede oplagringskontrakter er 
indgåelsen af en kontrakt bl.a. afhængig af, at der for hver 
beholder gives oplysninger, hvorved den kan identifice­
res. Desuden skal der for hver beholder indsendes en 
analyserapport. Ændres oplagringsstedet eller produk­
tets emballage, skal producenten forinden give interven­
tionsorganet meddelelse derom. Disse bestemmelser skal 
muliggøre, at det produkt, der omfattes af en langfristet 
oplagringskontrakt, på ethvert tidspunkt kan identifice­
res. Desuden fastsættes det specielt i forordningen, at 
medlemsstaterne »træffer alle fornødne foranstaltninger 
for at sikre den nødvendige kontrol. De kontrollerer 
identiteten ...«. 
Kommissionen har tvivlet på effektiviteten af denne 
kontrol, der udføres af medlemsstaterne, og den indledte 
derfor i 1987 en stadig igangværende undersøgelse, idet 
den anmodede medlemsstaterne om at udtage prøver af 
vin, der omfattes af langfristede oplagringskontrakter. 
262 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
4.93. For så vidt angår Frankrig og Italien viser 
erfaringerne fra EUGFL's kontrol som led i den årlige 
regnskabsafslutning, at systemkontrol obligatorisk udfø­
res i begyndelsen og ved afslutningen af oplagrings-
perioden. Prøveudtagningerne analyseres af et godkendt 
laboratorium og muliggør generelt en kontrol af identite­
ten og mængden af den oplagrede bordvin. Desuden 
udføres der relativt mange uanmeldte kontroller i 
oplagringsperioden. Herved kontrolleres det oplagrede 
produkts identitet, at der ikke er sket en væsentlig 
ændring af produktets kvalitet, at der rent faktisk er tale 
om oplagring ligesom opbevaringsforholdene og bordvi­
nens emballage tilses. 
I Frankrig udføres denne kontrol hovedsagelig af de 
lokale afdelinger under »Direction générale des impots«. I 
Italien udføres de af provinsinspektionen for landbruget, 
afdelingen for bekæmpelse af svig og »Nucleo Anti-
Sotisficazione« (NAS). Kommissionen er af den opfattel­
se, at koordinationen mellem de involverede nationale 
tjenester kunne forbedres. 
4.94. Denne fremgangsmåde indebærer unægteligt 
fordele. Imidlertid er det oplagrede produkt ikke stabilt 
og risikerer at ødelægges, hvis forskellige former for 
behandling som f.eks. filtrering ikke kan foretages til 
tiden. Det er derfor nødvendigt regelmæssigt at fjerne 
forseglingen og på ny at påsætte den. Dette nødvendiggør 
en udvidelse af det personale, der varetager forseglingen. 
4.96. I forordning (EØF) nr. 1059/83 fastsættes, at 
producenten, »såfremt der sker en mærkbar kvalitets­
forringelse af produktet« straks giver interventions­
organet underretning derom. Imidlertid overdrages ifølge 
samme artikels stk. 2 kontrollen af produktets kvalitet (og 
af at der ikke er tale om en mærkbar kvalitetsforringelse) 
til interventionsorganet eller ethvert andet kontrolorgan. 
I praksis udføres denne kontrol i begyndelsen, under og 
ved afslutningen af oplagringsperioden (se svaret til 
punkt 4.93). 
4.97. Se svaret til punkt 4.89 (c). 
4.98. I de forskellige forordninger om indledning af 
destillation med udnyttelsesgaranti fastsættes det altid, at 
den til denne destillation leverede vin skal være samme 
vin, som har været omfattet af langfristede oplagrings-
kontrakter. For at sikre sig dette skal medlemsstaterne 
kontrollere identiteten af den vin, der leveres til 
destillation på grundlag af den analyserapport, der 
udarbejdedes på det tidspunkt, hvor oplagringskontrak-
ten blev indgået. Denne kontrol er vanskelig at foretage 
på grund af produktets beskaffenhed og de ændringer, 
der kan forekomme. 
4.99. Se svar til punkt 4.89. EF-støtte til anvendelse af druemost 
4.100-4.106. Kommissionens opfattelse er, at tilsæt-
ningsstøtten bør afskaffes. Dette er dog kun muligt, når 
den bestående økonomiske diskriminering mellem produ­
center, der ikke må benytte saccharose, og producenter, 
der kan dette, forsvinder. En undersøgelse af dette 
spørgsmål er i gang i overensstemmelse med artikel 20 i 
forordning (EØF) nr. 822/87. 
Revisionsresultater 
4.103. I forbindelse med støtten til anvendelsen af 
druemost til fremstilling af druesaft har den kontrol, der 
er udført i Frankrig af EUGFL i forbindelse med den 
årlige regnskabsafslutning vist, at der er tale om talrige 
uregelmæssigheder ved forvaltningen af denne foranstalt­
ning, især følgende: 
— fremstillingsangivelserne er ufuldstændige eller usam­
menhængende ; 
— i visse tilfælde er de faktisk forarbejdede mængder 
langt mindre end de mængder, der er anført i 
forarbejdningsangivelserne; 
— medlemsstatens kontrol er utilstrækkelig på alle 
stadier af forarbejdningsprocessen. 
Disse uregelmæssigheder har ført til, at Kommissionen 
for regnskabsårene 1982-1985 har afvist udgifter hertil 
over EF-budgettet til et beløb på ca. 13 mio ECU (93 mio 
FF). For Italiens vedkommende skønnes den gældende 
ordning generelt tilfredsstillende, men visse detailændrin-
ger er dog blevet foretaget. 
4.104. Principperne for afholdelse af udgifter over 
EUGFL er, at medlemsstaterne kun meddeler Kommis­
sionen de beløb, der faktisk er udlagt eller modtaget og 
budgetkontiene opgøres på samme grundlag. Interims-
konti anvendes kun, hvor det er absolut nødvendigt, og 
disse integreres ikke i budgettet. I dette tilfælde er de 
statistiske oplysninger, der opbevares, tilstrækkelige til 
formålet. 
4.106. Kommissionen har siden produktionsåret 
1987/1988 ændret ordningen for nedsættelse af opkøbs-
prisen. Den nuværende ordning omfatter en nedsættelse 
af opkøbsprisen også i tilfælde af, at producenten har 
foretaget tilsætning til vinen, i stedet for at gå via et 
maksimalt alkoholindhold til beregning af prisen for den 
vin, der leveres til destillation. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 263 
DE VIGTIGSTE ÆNDRINGER 
GENNEMFØRT AF KOMMISSIONEN 
SIDEN OFFENTLIGGØRELSEN AF 
RETTENS SÆRBERETNING 
Destillationsordninger for vin 
4.110. Kommissionen henviser til sit svar til punkt 5.52 
(c) i Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 
1986. 
4.111-4.114. Ud over de foranstaltninger, som Revi­
sionsretten nævner, skal det anføres, at Rådet som led i de 
tilknyttede foranstaltninger til landbrugspriserne 1988/89 
netop har besluttet væsentligt at nedsætte prisen for alle 
former for obligatorisk destillation som omhandlet i 
artikel 35, 36 og 39 i forordning (EØF) nr. 822/87. 
ADMINISTRATIVE ORDNINGER 
VEDTAGET AF SPANIEN 
Revisionsbemærkninger 
4.122-4.131. Revisionsrettens bemærkninger vedrø­
rende producentstøtten og interventionsoplagringen for 
olivenolie vil helt sikker blive taget i betragtning ved 
revisionen af olivenoliesektoren i Spanien. 
Inden for den spanske vinsektor har de forskellige 
undersøgelser udført af garantisektionens afdelinger som 
led i en analyse af gældende ordninger vist, at Spanien gør 
sig store anstrengelser for at tilpasse sig fællesskabs­
bestemmelserne i vinsektoren. 
4.123. (a) Kommissionen har for nylig vedrørende de 
produktionsanmeldelser, som bordvinsproducenterne 
indsender, konstateret, at disse dokumenter systematisk 
kontrolleres af en embedsmand fra Jefatura Provincial, der har ansvaret for et bestemt område. Desuden udfører 
han konstant kontrol på stedet i de største vinkældre, eller 
af de producenter, som der er tvivl om. 
Han støttes i dette arbejde af »områdeinspektionen«, der 
især ser på de vinmængder, der angives, og af afdelingen 
for bekæmpelse af svig, der udfører en årlig obligatorisk 
kontrol af alle vinkældre. 
(b) Garantisektionens undersøgelser af vinsektoren har 
vist en konsekvent forvaltning og kontrol af de forskellige 
fællesskabsforanstaltninger. Dog kan der foretages visse 
forbedringer, især i forbindelse med koordinationen af de 
forskellige implicerede administrationsorganer. I den 
forbindelse har de spanske myndigheder lovet at tilpasse 
ordningen efter EUGFL's anbefalinger. 
4.124. (a) Sammenholdelsen af oplysninger dels fra 
dyrkningserklæringerne og dels fra angivelserne fra 
oliemøllerne vil blive lettet efter indførelsen af et edb-
register med de data, der findes i fortegnelsen over 
olivendyrkningsarealer som omhandlet i forordning 
(EØF) nr. 3061/84. 
(b) Se svar til punkt 4.123. (a). 
4.125. Se svar til punkt 4.123. (a). 
4.126. For så vidt angår olivenoliesektoren skulle 
oprettelsen af det kontrolkontor, det omhandles i 
forordning (EØF) nr. 2262/84 løse problemet med 
koordination af kontrolforanstaltningerne. I mellemti­
den opfordrer Kommissionen Spanien til bedre at 
koordinere kontrollen. Se ligeledes svaret til punkt 4.123. 
(b). 
4.129. Producentorganisationerne er kun gradvis blevet 
oprettet i løbet af regnskabsåret 1987 og kontrollen 
udføres stadig af centralmyndighederne. 
4.130. Kommissionen tager Revisionsrettens bemærk­
ninger til efterretning. 
4.131. Udsigterne til salg til en pris, der oversteg 
interventionsprisen, som man troede aftegnede sig i april 
1987, konkretiseredes ikke i de følgende måneder på 
grund af rekordhøsten ved afslutningen af 1987. 
264 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
GENERELLE KONKLUSIONER 
4.132 - 4.133. Kommissionen henviser for så vidt angår 
offentlig oplagring til den forpligtelse, som den påtog sig i 
forbindelse med svarene på Revisionsrettens seneste 
særberetning, til at forelægge disse bemærkninger for en 
ad hoc gruppe, således at denne sammen med medlems­
staterne kunne undersøge mulighederne for de forbed­
ringer, som den også mener er meget nødvendige. Med hensyn til eksportrestitutionerne har Kommissionen 
i begyndelsen af 1987 forelagt Rådet forslag med henblik 
på en betydelig udvidelse af denne kontrol. 
Kommissionen bestræber sig på inden for sine beføjelser 
at kontrollere de transaktioner, hvis forvaltning varetages 
af medlemsstaterne. Især systemrevisionen muliggør 
forbedringer på dette område. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 265 
KAPITEL 5 
Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, 
Udvikkngssektionen(EUGFL-Udvikling) 
KOMMISSIONENS SVAR 
IVÆRKSÆTTELSE AF 
FORANSTALTNINGER TIL FORBEDRING 
AF VILKÅRENE FOR OPLAGRING OG 
AFSÆTNING AF KORN (FORORDNING 
(EØF) Nr. 355/77) De finansielle midler fra EUGFL, Udviklingssektionen, 
til støtte i henhold til forordning (EØF) nr. 355/77 
fastsættes desuden i de årlige budgetter, og de er ikke 
tilstrækkelige til, at alle de indgivne projekter kan få den 
ønskede støtte. De investeringer, der kan godkendes 
ifølge programmerne (over 15 mia ECU), overstiger langt 
de finansielle midler, og en del af investeringerne i 
henhold til programmerne vil således altid være udeluk­
ket fra EF-støtten. 
Generelle bemærkninger 
(a) Det er ikke Kommissionen ubekendt, at en række 
programmer ikke helt har givet de forventede resultater. 
Selv om den ligesom Revisionsretten ikke er fuldt ud 
tilfreds med visse forhold og må medgive, at foranstalt­
ningens gennemførelse viser en række ufuldkommenhe­
der, navnlig i den første anvendelsesperiode, der udløb i 
1984, finder den, at Revisionsrettens analyse hviler på en 
fortolkning af forordning (EØF) nr. 355/77, der afviger 
fra dens egen, navnlig hvad programmerne angår. Hvad programmernes indhold angår, kritiserer Revi­
sionsretten, at Kommissionen har godkendt visse pro­
grammer, selv om de indebærer en forøgelse af produktio­
nen. Ifølge Kommissionens opfattelse er programmernes 
opgave ikke hovedsagelig at fastsætte produktionsmål 
eller forbyde visse former for udvikling på produktions­
planet, men at fremlægge en analyse og en korrekt 
prognose for produktionsudviklingen og for nødvendig­
heden af at tilpasse afsætningsmidlerne til markedsbeho­
vene på grundlag af de oplysninger, der er til rådighed på 
det tidspunkt, programmerne udarbejdes. Desuden tager 
Kommissionen hensyn til markedssituationen, når den 
fastlægger kriterierne for, hvilke projekter der kan 
udvælges til finansiering. 
Den form for anvendelse af programmer, der er fastsat 
ved forordningen, er ikke ensbetydende med »planlæg­
ning«, men udtrykker en retningslinje og en ramme for 
investeringerne. De økonomiske beslutningstagere (koo­
perativer eller private) er således frit stillet over for, om de 
vil følge disse vejledende programmer eller ikke, idet den 
eneste konsekvens for dem er, at de kun kan modtage den 
fastsatte støtte, hvis investeringerne ligger inden for 
programmernes mål. Eftersom der er tale om en 
markedsøkonomi, kan medlemsstaterne naturligvis ikke 
påtvinge nogen disse programmer. Det er derfor vanske­
ligt at tale om »programmernes gennemførelse«. Udtryk­
ket »gennemførelse« må henvise til støtteberettigede 
projekter, der er nærmere fastlagt inden for rammen af 
disse programmer. (b) Kommissionen er dog klar over nødvendigheden af, 
at der foreligger retsforskrifter, som er bedre tilpasset til 
de nuværende krav med hensyn til planlægning og 
samordning af strukturinterventionerne. Derfor har den i 
forbindelse med reformen af strukturfondene forelagt 
Rådet og Europa-Parlamentet nye forslag herom {}). Den 
vil have Revisionsrettens bemærkninger i erindring, når 
den forelægger forslag eller udsteder bestemmelser på 
dette område. 
(') Fodnoterne findes sidst i kapitlet. 
266 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Undersøgelsens formål 
5.3. Kommissionen finder det relevant at understrege, 
at kornproduktionen udgør ca. 14 % af landbrugets 
samlede produktionsværdi. 
Problemer i forbindelse med de særlige 
programmer og målsætningerne 
Godkendelse af de særlige programmer og disses 
målsætning 
5.11. (a) Det er Kommissionens opfattelse, at der i de 
pågældende programmer i 1986 og 1987 kun kunne 
konstateres en tendens til produktionsforøgelse, selv om 
denne tendens ikke var ønskelig. Det kan i øvrigt noteres, 
at de forudsete stigninger i de franske og tyske program­
mer, som Revisionsretten nævner i sine bemærkninger, 
nærmest kan betegnes som beskedne (f.eks. Frankrig 
1984/85: 57,8 mio t; 1990: 58 mio t; dette giver ca. 0,3 % 
over 5 år), og investeringens begrundelse er ikke i nogen 
særlig grad baseret på denne forøgelse men på behovet for 
at tilpasse afsætningsmidlerne til markedskravene. 
(b) Kommissionen opfordrer vedvarende medlemssta­
terne til at fremlægge mere nøjagtige oplysninger, men 
den erkender, at de meddelte oplysninger ikke altid er 
tilfredsstillende. 
Opfølgning af gennemførelsen af programmerne og af 
disses virkninger 
5.12. Programmernes opfølgning varetages af Kommis­
sionen i det omfang, den er påkrævet for at undersøge, om 
støtteansøgningerne indgår korrekt i programmerne. 
Med henblik herpå råder Kommissionens tjenestegrene 
navnlig over statistikker over de af Kommissionen 
godkendte investeringer. 
Endvidere sikrer Kommissionen sammen med de kompe­
tente nationale myndigheder en mere fuldstændig opfølg­
ning af de finansierede projekters gennemførelse. Med 
henblik på senere programmers behandling lægger 
Kommissionens tjenestegrene vægt på, at der meddeles 
tilstrækkelige oplysninger om de afsluttede programmers 
gennemførelse. Endvidere må det bemærkes, at Kommissionens tjeneste­
grene ligeledes råder over oplysninger om de resultater, 
der er opnået gennem de finansierede projekter, i kraft af 
de rapporter, der skal indsendes for alle projekter to år 
efter den sidste udbetaling. 
Programmernes varighed 
5.13. Det bør understreges, at det i forordningen 
endvidere er fastsat, at medlemsstaten efter den oprinde­
ligt fastsatte frist kan indgive en ajourføring eller et nyt 
program med en yderligere frist. Reglen med 3-5 år 
tilsigter ikke en begrænsning af varigheden på abstrakt 
grundlag; sigtet er at tage hensyn til de ændringer, der 
efter 3-5 år er sket i den faktiske situation i sektoren i 
forhold til den, der blev taget i betragtning, da program­
met blev udarbejdet; fristen skal således give mulighed for 
den fornødne nyundersøgelse af situationen. De addenda, 
medlemsstaterne indgiver, opfylder dette behov. 
Programmernes lave gennemførelsesgrad 
5.14. Som anført under »Generelle bemærkninger« kan 
der vanskeligt tales om »programmernes gennemførelse«. 
I øvrigt er et stort antal investeringer blevet gennemført 
uden for programmer eller uden finansielt bidrag fra 
Fællesskabet. 
5.15. Således kan det som eksempel nævnes, at de 
50 000 t, der blev etableret i Frankrig i tidsrummet 1981-
1985, kun repræsenterer, hvad der blev finansieret af 
EUGFL; i samme tidsrum blev der etableret en samlet 
oplagringskapacitet på 5 mio t i landet. 
5.16. Addendummet til det græske program for tids­
rummet 1985-1988 er fortsat under gennemførelse. Pr. 31. 
december 1987 var tolv projekter blevet finansieret med 
en samlet kapacitet på 54 000 t. Endvidere havde den 
græske regering pr. 30. april 1988 fremsendt andre 
projekter med en samlet kapacitet på 95 000 t. 
Problemer i forbindelse med de af 
Kommissionen finansierede projekter 
Kapacitet anvendt ved intervention 
5.18. Det nævnte projekt blev fremsendt til Kommissio­
nen med en positiv udtalelse fra de kompetente italienske 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 267 
myndigheder. Kommissionen er ikke bekendt med nogen 
modstand fra regionen, og den har ikke modtaget nogen 
negativ udtalelse fra denne. Som følge af Revisionsrettens 
bemærkninger har Kommissionen anmodet de italienske 
myndigheder om en nærmere redegørelse herfor. 
Med hensyn til selve projektets indhold forekommer det 
ikke urimeligt at støtte ikke blot kooperativerne, men 
også private, hvis der gennem den lokale produktion er 
godtgjort, at der med hensyn til den foreslåede beliggen­
hed er behov for oplagringskapacitet. At modtageren har 
interventionslagre i andre anlæg er uden forbindelse med 
vurderingen af, om det er nødvendigt at skabe ny 
oplagringskapacitet, da interventionen i øvrigt er et EF-
instrument, hvis anvendelse delvis afhænger af, at der 
udnyttes private lagre. 
Hvad angår det princip, at der ved interventionsoplagring 
anvendes oplagringskapacitet, hvortil der er ydet finan­
siel støtte fra Fællesskabet, deler Kommissionen til en vis 
grad Revisionsrettens forbehold. Dette er i øvrigt 
grunden til, at der er anvendt en restriktiv klausul herom i 
forbindelse med områder, hvor en sådan situation kunne 
befrygtes. 
I virkeligheden er forholdene komplekse af følgende 
grunde: 
— at der tilvejebringes kapacitet, som kan anvendes til 
intervention, er ikke ensbetydende med en tilskyndel­
se til, at der tilbydes korn til interventionsopkøb; 
tilskyndelsen skyldes navnlig markedsbetingelserne 
og den politik, der føres gennem den fælles markeds­
ordning for korn; 
— at der er yderligere kapacitet til rådighed, er et 
forhold, der virker markedssanerende, hvilket skulle 
medføre, at de handlende i mindre grad foranlediges 
til at tilbyde varen til interventionsopkøb. 
5.19. Hvad angår Schleswig-Holstein, hvor produktio­
nen overstiger det regionale forbrug, var hensigten at 
sanere vilkårene for kornafsætningen og således gøre 
interventionen mindre omfattende. Det er dog fortsat 
nødvendigt at råde over interventionslagre, og det er 
korrekt, at de nævnte modtagere (som råder over andre 
lagre, hvortil der ikke er ydet støtte fra EUGFL, 
Udviklingssektionen) er godtkendt som oplagringscentre 
og arbejder for interventionen, hvis de har kapacitet til 
rådighed. 
Det vigtigste er dog, at disse subventionerede anlæg er til 
rådighed for kvalitetskorn på høsttidspunktet. Ifølge en 
bekræftelse fra de tyske myndigheder er dette tilfældet. 
Således tillod de tyske myndigheder undtagelsesvis, at en 
af virksomhederne i det nye lager oplagrede korn fra 1984-høsten, der ikke havde kunnet afsættes på grund af 
markedssituationen, og som derfor måtte opkøbes til 
intervention, dog på den udtrykkelige betingelse, at der 
for produkterne under kontrakt blev frigjort kapacitet for 
høstperioden. 
Generelt har interventionsmyndighederne i Tyskland 
(BALM) efter aftale med delstaten dog afslået, at 
subventionerede centre anvendes til interventionsformål. 
5.20. Den oplagringskapacitet, Fællesskabet har finan­
sieret, skulle opfylde regionale strukturbehov, som 
fortsat vil være relevante i en forudseelig fremtid. 
Overholdelse af kriterierne for udvælgelse af projekter 
5.23. (a) Med hensyn til projektet i Antwerpen drejer 
det sig om oplagring først og fremmest af korn (byg), men 
også af malt, hvilket ikke formelt er udelukket i henhold 
til kriterierne. Den støtte, det blev besluttet at yde til 
projektet, er fastsat til en størrelse, som er langt mindre 
end det maksimum, som er tilladt i henhold til forordnin­
gen, idet hensigten var at tage hensyn til, at investeringer­
ne ikke udelukkende tjente formål, som Kommissionen 
anser for at være de vigtigste. 
(b) og (c) Det er korrekt, at fortolkningen i 1979-1983 
(de første år for nævnte kriteriers anvendelse) var mere 
smidig, idet den kun udelukkede egentlige forarbejd­
ningsanlæg, men ikke oplagring af korn, som var bestemt 
til disse anlæg. Det er i dette tidsrum, at de tre projekter, 
Revisionsretten omtaler, og som angik anlæg til oplagring 
af korn til mølleriet, blev finansieret. Kommissionen har 
dog allerede fra 1983 fulgt den mere snævre fortolkning, 
som Revisionsretten gør sig til talsmand for. 
Visse oplagringsprojekters begrænsede tekniske 
kapacitet 
5.24. Det er korrekt, at de nævnte siloer i Apulien og 
Basilicata repræsenterer forholdsvis elementære investe­
ringer. For de pågældende kooperativer sikrer de 
imidlertid en første oplagring af det af medlemmerne 
producerede korn, hvilket giver mulighed for en ordnet 
markedsføring, som ikke var mulig tidligere. Investerin­
gen er derfor nyttig. 
»Mere effektive« anlæg kræver flere midler, og visse 
kooperativer begrænser sig derfor til disse elementære 
anlæg for at undgå alt for tunge finansielle byrder. Men 
268 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
selv med de elementære anlæg opnår kooperativerne 
højere priser, end hvis de måtte afsætte produktionen 
direkte ved høsten. Producenternes udgifter (lang 
transport for at udbyde produkterne) ville også blive 
højere uden disse anlæg. 
I visse situationer med vanskelige strukturforhold er det 
ikke ønskeligt at sigte direkte mod en definitiv løsning, og 
Kommissionen finder, at det ikke er rimeligt at unddrage 
disse regioner en støtte til den foreslåede forbedring og 
dermed lade den eksisterende mangelfulde struktur 
fortsat gøre sig gældende. 
Nyttiggørelse af de økonomiske rapporter, der er 
omhandlet i forordning (EØF nr. 355/77) 
5.26. Uanset spørgsmålet om den systematiske nyttig­
gørelse af rapporterne ønsker Kommissionen at under­
strege, at disse er til rådighed for sagsbehandlerne for de 
pågældende lande, som holdes regelmæssigt underrettet 
om dem. 
Regnskabsmæssige mangler og andre uregelmæssigheder 
5.27. Revisionsrettens bemærkninger vedrørende udbe­
talingerne er delvis berettigede, selv om de konstaterede 
mangler ikke kan betegnes som uregelmæssigheder, da de 
ikke bringer projekternes korrekte gennemførelse i fare. 
(a) Hvad angår projektet i Belgien, må det fastslås, at 
»udbudsdokumenterne« ikke forekommer blandt de 
bilag, der kræves i henhold til retsforskrifterne. Modtage­
ren har således ikke haft nogen forpligtelse til at opbevare 
et eksemplar af dokumenterne eller at forelægge dem for 
EF-myndighederne. 
Så vidt Kommissionen kan konstatere, er bogføringen i 
overensstemmelse med forskrifterne. De af retten ønske­
de oplysninger kan i øvrigt fremskaffes ved en analyse af 
»leverandør«-regnskaberne. 
Visse problemer skyldtes hovedleverandørens konkurs. 
Dog har al dokumentation sluttelig kunnet tilvejebringes. 
(b) Denne praksis, der ikke kun er almindelig i 
Grækenland, med acontobetaling i takt med arbejdets 
fremskriden, især hvis en entreprenør har fået overdraget 
alle disse, er efter Kommissionens opfattelse ikke nogen 
ulempe, hvis det til slut kan konstateres, at der er 
overensstemmelse mellem gennemførelsen og de arbejder, 
der er anført i tilbuddet. Desuden må det bemærkes, at kornoplagringsprojekter 
ikke er særlig komplekse investeringer, hvor overensstem­
melsen eventuelt kun kan konstateres på grundlag af mere 
detaljerede fakturaer. 
Hvad angår datoerne for betalingens fakturering, har de 
græske myndigheder allerede udstedt instruktioner, der 
skal hindre den af Revisionsretten konstaterede frem­
gangsmåde. 
(c) Kommissionen konstaterer, at forskellene mellem 
regnskabspraksis i de enkelte medlemsstater sætter 
grænser for, hvor stor en ensartethed der kan nås. 
Særlige problemer i forbindelse med 
havnesiloer 
Indledning 
5.29. Investeringerne skyldes et ønske om at forbedre 
markedsstrukturerne for korn ved at skabe lettere adgang 
til verdensmarkedet for de produktionsområder, der ikke 
råder over en tilstrækkelig infrastruktur. I perioden med 
øgede eksportmuligheder for korn har opførelsen af 
havnesiloer indirekte bidraget til prisstøtten i de pågæl­
dende områder, hvilket har været en fordel for land­
brugerne, og det har formindsket interventionstilførsler-
ne. Desuden er det ofte foreninger af landbrugs-
kooperativer, der driver siloerne. 
Bemærkninger 
Mangel på samordning i forbindelse med vedtagelsen af 
projekterne vedrørende havnesiloer 
5.33. Ifølge Kommissionens oplysninger rejser de 
investeringer, der er finansieret i forbindelse med det 
belgiske program for havnesiloer (det eneste program, 
Revisionsretten har nævnt) ingen problemer, hvad 
kapacitetsudnyttelsen angår. Selv om handelsstrømmene 
har ændret sig i årenes løb, har det ikke altid været 
ufordelagtigt for de belgiske havne. 
Kommissionen vedtog i sin tid, da det belgiske program 
blev godkendt, en beslutning, som var baseret på EF-
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 269 
kriterier, som ikke foreskriver, at produkterne fra en 
medlemsstat nødvendigvis skal eksporteres via dette 
lands havne, hvis der fra produktionsområderne er lettere 
adgang til havne i andre medlemsstater, eller hvis disse er 
bedre udrustet. Kommissionen finder ikke, at de frem­
komne resultater kan bringe beslutningens velbegrundet-
hed i tvivl. 
Begrænsede resultater af programmerne 
5.34. Se »Generelle bemærkninger«. 
5.35. Bemærkningen om, at den tilskyndende virkning 
er mindre indlysende, hvis investeringen indgår i en større 
helhed, er principielt relevant, men det fører ikke 
nødvendigvis til den konklusion, at der ikke bør ske 
finansiering i sektorer, hvor de bevillinger, der er til 
rådighed for EUGFL, Udviklingssektionen, ikke er 
tilstrækkelige til at støtte alle investeringerne. Selv ved en 
punktfinansiering er det muligt at påvirke sektorens 
udviklingsretning. 
Mangel på systematisk kontrol 
5.36. EUGFL, Udviklingssektionen, modtog i 1987 for 
så vidt angår direkte foranstaltninger (projektfinansie­
ring) 1 578 betalingsansøgninger og udbetalte 285 mio 
ECU i henhold til disse. 
Det er naturligvis udelukket, at det med det til rådighed 
værende personale er muligt at gennemføre en syste­
matisk kontrol. Dette ville i øvrigt ikke blot kræve en 
mangedobling af personalet, men det ville også være i 
modstrid med det decentraliseringsprincip, der er fastsat i 
retsforskrifterne med hensyn til opgavernes fordeling. I 
forordningen er det først og fremmest fastsat, at 
kontrollen skal gennemføres af de myndigheder, som 
medlemsstaterne har udpeget hertil. 
Den kontrol, der gennemføres direkte af Kommissionens 
tjenestegrene, angår hovedsagelig de systemer, medlems­
staterne har anvendt, hvilket indebærer undersøgelse af et 
vist antal enkelttilfælde. Desuden gennemfører Kommis­
sionen kontrol på stedet, hvis en betalingsansøgning viser 
specifikke problemer eller uregelmæssigheder, som gør 
kontrollen nødvendig. 
Konklusioner og henstillinger 
5.37. Kommissionen har noteret sig visse af Revisions­
rettens bemærkninger. Det er imidlertid dens opfattelse, 
at visse afgørelser, navnlig vedrørende havnesiloerne, 
blev truffet i en sammenhæng, som var ret forskellig fra 
den nuværende situation. De udvælgelseskriterier, Kom­missionen anvender nu, udelukker havnesiloer i forbin­
delse med international samhandel, medmindre der er tale 
om særlige, begrundede tilfælde, hvor siloerne hovedsage­
lig er bestemt til eksport af EF-korn. 
5.38. Se svaret under punkt 5.11 (b). 
5.39. Se »Generelle bemærkninger«. 
5.40. Se svarene under punkt 5.29 og 5.33. 
5.41. Hvad programmernes gennemførelse angår, må 
det understreges, at den enkelte sagsbehandler råder over 
oplysninger om de godkendte projekter, så det kan 
kontrolleres, om programmålene er opfyldt. 
Med hensyn til den bemærkning, ifølge hvilken finansie­
ringen af kapacitet, som derefter anvendes til interven-
tionsformål, indebærer »en dobbeltudgift for Fællesska­
bet«, må det præciseres, at Kommissionen aldrig har 
tilsigtet finansiering af kapacitet, hvis rentabilitet skulle 
afhænge af interventionsoplagring. Kommissionen un­
derstreger, at den tilvejebragte oplagringskapacitet 
normalt ikke anvendes til interventionsformål (se endvi­
dere svarene under punkt 5.18 og 5.19). 
5.42 og 5.43. I forbindelse med strukturfondsreformen 
er det planlagt, at bestemmelserne om opfølgning og 
evaluering af de iværksatte foranstaltninger stærkt 
udbygges. 
BEMÆRKNINGER FRA 
SÆRBERETNINGEN OM FÆLLESSKABETS 
BISTAND TIL FREMSKYNDELSE AF 
LANDBRUGSUDVIKLINGEN I 
GRÆKENLAND 
5.44 — 5.50. Selv om Revisionsrettens generelle be­
mærkninger for en stor dels vedkommende er begrunde­
de, bør den sammenhæng dog understreges, i hvilken 
interventionerne fra EUGFL, Udviklingssektionen, er 
gennemført i Grækenland. 
Ved landets tiltrædelse af Fællesskabet i 1981 har 
Kommissionen kunnet gøre sig bekendt med omfanget af 
den udviklingsforsinkelse, der gjorde sig gældende i 
landets mest ugunstigt stillede områder. Derfor foreslog 
den i begyndelsen af 1982 en omfattende række foran­
staltninger, som var påkrævede for at afhjælpe forholde­
ne. Programmet var af ny art både for Fællesskabet og for 
Grækenland. Den eneste sammenlignelige foranstaltning 
var udviklingsprogrammet for landbruget i de ugunstigt 
270 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
stillede områder i Vestirland, der var fastsat ved 
forordning (EØF) nr. 1820/80 (2). Imidlertid var dette 
program knap nok indledt, og der kunne således ikke 
hentes erfaringer fra det. 
Siden da har Rådet på forslag af Kommissionen vedtaget 
forskriftsrammen for De Integrerede Middelhavspro­
grammer. Denne ramme erstatter de traditionelle foran­
staltninger, som er omhandlet i denne beretning, 
efterhånden som de udløber. Det kan derfor håbes, at den øgede smidighed, som denne 
ramme giver, samt dens bestemmelser om teknisk bistand 
og opfølgning, vil gøre det muligt a-t imødekomme en 
række af de ønsker, Revisionsretten har givet udtryk for. 
Endvidere forventes der videreført en udvikling i den af 
Revisionsretten betonede retning i forbindelse med 
strukturfondsreformen. I forlængelse af denne reform 
agter Kommissionen at etablere et reelt partnerskab med 
de nationale og regionale myndigheder ved uformningen 
og gennemførelsen af foranstaltninger af denne art. 
0) KOM(88) (»vertikal« forordning for EUGFL, Udviklings­
sektionen). 
(2) EFT L 180 af 14.7.1980, s. 1. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 271 
KAPITEL 6 
Den Europæiske Fond for Regionaludvikling 
KOMMISSIONENS SVAR 
VURDERING AF VIRKNINGEN AF 
INFRASTRUKTURER 
Indledning 
Revisionsrettens forsøg på at vurdere virkningen af 
infrastrukturer, som har modtaget regionalstøtte fra 
EFRU, et væsentligt bidrag til overvejelserne omkring en 
ex post vurderingsmetode, som Kommissionen forsøger 
at udvikle som led i den reform af strukturfondene, der er 
under behandling i Rådet og Europa-Parlamentet. 
For at vurdere infrastrukturernes virkning har Revisions­
retten ved hjælp af spørgeskemaer og undersøgelser på 
stedet forsøgt at måle infrastrukturernes bruttoudnyttelse 
samt deres nettoudnyttelse og derved nettovirkningen i de 
pågældende regioner. Revisionsretten har anvendt denne 
metode systematisk på forskellige infrastrukturkatego­
rier og inden for hver kategori på et udvalg af 
investeringer, som har modtaget EFRU-støtte. 
Kommissionen udtrykker sin anerkendelse af omfanget 
og relevansen af den indsats, som Revisionsretten har 
ydet, og som ligger den meget på sinde. 
METODE TIL ANALYSE AF 
UDNYTTELSEN AF INFRASTRUKTURER, 
HVORTIL DER ER YDET STØTTE 
6.5 - 6.12. (a) Kommissionen er klar over, at den 
forudgående såvel som efterfølgende vurdering af strukturfondenes interventioner er et meget vigtigt 
instrument til styrkelse af den økonomiske og sociale 
samhørighed, hvilket sammen med gennemførelsen af det 
indre marked er en af målsætningerne i Den Europæiske 
Fælles Akt. 
Det er klart, at muligheden for at gennemføre en effektiv 
efterfølgende vurdering af Kommissionens struktur­
interventioner er afhængig af etableringen af en effektiv 
forudgående vurdering. Kommissionen har derfor som 
led i reformen af strukturfondene, som er forelagt Rådet 
som led i disse nye forpligtelser, foreslået en styrkelse af 
den forudgående og efterfølgende vurdering af struktur­
fondenes interventioner med henblik på at styrke deres 
effektivitet som instrumenter for den økonomiske 
udvikling. 
(b) Med hensyn til den forudgående vurdering skal det 
bemærkes, at støtteansøgningerne vedrørende infrastruk­
turinvesteringer på 15 mio ECU eller derover siden 
revisionen af EFRU-forordningen i 1984 skal ledsages af 
resultaterne af en hensigtsmæssig vurdering af de sociale 
og økonomiske omkostninger og fordele. 
Selv om denne forpligtelse — i hvert fald for de større 
projekter — har bidraget til at forbedre kvaliteten af 
vurderingselementerne, tager reformen af struktur­
fondene sigte på at styrke den forudgående vurdering 
gennem etablering af et egentligt partnerskab på lokalt, 
nationalt og EF-plan af EF-støttestrukturer, der kan føre 
til en forudgående opstilling af udviklingsstrategien for de 
pågældende regioner eller områder. Disse planer skal bl.a. 
med hensyn til målsætningerne sikre sammenhængen 
mellem alle foranstaltninger, der kan modtage EFRU-
støtte, uanset om de tager form af operationnelle 
programmer, støtteordninger, større industri- eller 
infrastrukturprojekter eller foranstaltninger vedrørende 
lokale udviklingsinitiativer, idet målsætningen er på 
272 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
forhånd at sikre effektiviteten i EFRU's interventioner og 
dermed anvendelsen af EFRU's ressourcer som et 
instrument for den økonomiske udvikling. 
Denne styrkelse af programmeringen, som pr. definition 
er forudgående, og som også Revisionsretten lægger stor 
vægt på for at styrke infrastrukturernes effektivitet, skal 
ikke blot sikre præcise målsætninger for infrastruktu­
rerne, men også sikre en bedre balance mellem etablerin­
gen af infrastrukturer, hvilket er en af de vigtigste og mest 
nødvendige betingelser, men dog ikke tilstrækkelig for 
regionaludviklingen — samt udviklingen af produktive 
investeringer og udnyttelsen af egne udviklingsmulighe­
der. 
(c) Med hensyn til den efterfølgende vurdering er 
bestemmelserne herom for første gang klart fastsat i de 
retsakter, som er foreslået Rådet som led i reformen af 
strukturfondene. 
Kommissionen er ved at forberede metoderne til iværk­
sættelse af denne efterfølgende vurdering på tre niveauer: 
nemlig med hensyn til den makroøkonomiske virkning, 
bl.a. på styrkelsen af den økonomiske og sociale 
samhørighed; med hensyn til den gennemførte foranstalt­
nings indvirkning inden for hver EF-støttestruktur samt 
på mikroøkonomisk niveau med hensyn til de operation-
nelle interventioner, som f.eks. programmer og projekter. 
(d) I denne forbindelse er Revisionsrettens analyse klart 
et vigtigt bidrag til overvejelserne omkring dette spørgs­
mål. 
Med hensyn til den valgte vurderingsmetode præciserer 
Revisionsretten i punkt 6.12, at hovedsigtet kun var at 
registrere, i hvilket omfang de af EFRU-støttede 
infrastrukturer udnyttes, med henblik på at foretage en 
vurdering af deres betydning for den regionale udvikling, 
og samtidig understreges det, at Revisionsretten ikke har 
gennemført cost/benefit-analyser eller analyser af alter­
native projekter. 
Såfremt udnyttelsesgraden er et vigtigt referenceelement 
ved vurdering af en infrastrukturs betydning for udvik­
lingen af en region, bør man tage højde for, at 
etableringen af basisinfrastrukturer er en langvarig 
proces, og at en vis underudnyttelse i starten kan 
accepteres, som Revisionsretten understreger andetsteds 
(punkt 6.10). Kommissionen finder, at hvis infrastruktu­
rer er en betingelse for at indlede en udviklingsproces og 
tiltrække økonomiske aktiviteter, vil udnyttelsesgraden ofte i starten være særdeles beskeden, og underudnyttel­
sen kan være betydelig i en forholdsvis lang begyndelses-
periode. 
Dette gælder så meget mere større bygningsarbejder, 
såsom broer og dæmninger, der, fordi der er tale om en 
teknisk uadskillelig helhed, ikke kan gennemføres under 
en vis minimumstærskel. Selv for bygningsarbejder, som 
teknisk set kan opdeles — det gælder f.eks. en vej, som 
man teknisk set kan udvide gradvist afhængig af 
trafikforøgelsen — er det i analysen af den økonomiske 
rentabilitet nødvendigt at tage højde for mulige fordele 
ved ikke at gennemføre en infrastruktur under et vist 
minimumsniveau, samt at forudse en trafikkapacitet, som 
vil kunne klare de forventede trafikforøgelser på lang sigt. 
Endvidere skal man ved vurderingen af infrastrukturers 
betydning tagde højde for følgevirkningerne — som 
naturligvis sjældent er nemme at vurdere — for den 
økonomiske aktivitet i en region. 
Selv om det ved vurderingen af infrastrukturers betyd­
ning synes hensigtsmæssigt at se på nettovirkningen i en 
region, er det — selv når der ikke er sket en øget 
udnyttelse — nødvendigt at tage hensyn til den kvalitative 
forbedring af den offentlige tjeneste for alle brugere, dvs. 
såvel de nuværende som de fremtidige brugere, idet denne 
forbedring vil blive omsat i en produktivitetsforbedring 
og således en forbedring af regionens konkurrenceevne. 
Hvis man f.eks. vil vurdere betydningen af en ny vej 
omkring et byområde med forbindelse til en havn, bør 
man ud over nettoudnyttelsesgraden også tage hensyn til 
følgevirkningerne på bl.a. havneaktiviteterne som følge af 
den lettere adgang til området og de gunstige virkninger 
af den nye vej med hensyn til tid og således penge samt 
trafiksikkerhed for den normale trafik, som både 
anvender den nye vej og den gamle vej, som er blevet 
mindre overfyldt. Hvis der med andre ord på et givet 
tidspunkt er tale om en nettoudnyttelsesgrad på 25 % for 
en ny vej, kan man ikke på forhånd konkludere, at den 
nye infrastrukturs betydning er ringe. Allerhøjst vil man 
kunne sammenligne denne grad — ud fra en relativ 
betragtning — med udnyttelsesgraden for tilsvarende 
infrastrukturtyper. 
(e) Som led i de bestræbelser på økonomisk udvikling, 
som EFRU skal bidrage til, vil infrastrukturerne sikkert 
fortsætte med at spille en vigtig rolle som nødvendig 
forudsætning for denne udvikling. 
Med dette perspektiv for øje har Revisionsrettens 
bestræbelser på at styrke effektiviteten stor betydning og 
supplerer i øvrigt Kommissionens egne bestræbelser på 
dette område. Den af Revisionsretten anvendte frem­
gangsmåde ved vurdering af infrastrukturer bør derfor 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 273 
uddybes. Kommissionen håber at få størst mulig gavn af 
den af Revisionsretten anvendte fremgangsmåde i 
forbindelse med overvejelserne om opstilling af en metode 
til efterfølgende vurdering, som i øjeblikket er under 
udarbejdelse. 
RESULTATERNE VEDRØRENDE 
UDNYTTELSEN AF 
INFRASTRUKTURERNE 
6.13 - 6.58. Under hensyntagen til ovenstående finder 
Kommissionen det hensigtsmæssigt at besvare Revisions­
rettens bemærkninger vedrørende de mange enkeltsager 
ved at gruppere svarene efter problemtype snarere end 
efter infrastrukturkategori. Kommissionen vil i givet 
tilfælde nemt kunne tilvejebringe alle de oplysninger, som 
ved hver enkelt tildeling af EFRU-støtte berettigede den 
positive vurdering af de forventede virkninger af de 
finansierede infrastrukturer. 
Med hensyn til sammenhængen mellem den konstaterede 
udnyttelsesgrad for visse infrastrukturer og programme­
ringens kvalitet vil Kommissionen også gerne erkende, at 
den nuværende udnyttelsesgrad i en række tilfælde 
finansieret af EFRU er meget lav, om end dette kun er et 
af elementerne i en vurdering, som bør være global for at 
måle en infrastrukturs betydning for udviklingen i en 
region. Efter Kommissionens opfattelse vil den nye 
fremgangsmåde i forbindelse med reformen af fondene, 
nemlig en mere vidtgående programmering, gøre det 
muligt at tage bedre højde for udviklingen i det 
økonomiske miljø, hvor de støtteberettigede infrastruk­
turer er beliggende. 
Således vil man bedre kunne afdække tilfælde af 
konkurrence mellem infrastrukturer, som skal opføres, 
og tilsvarende allerede eksisterende infrastrukturer i 
naboområder, som f.eks. i tilfælde af containerterminalen 
i Bettembourg i Luxembourg (punkt 6.16); det vil 
ligeledes være muligt at tage mere hensyn til konkurrence 
fra andre transportmidler som i tilfældet med kanalen i 
det sydlige Frankrig (punkt 6.32), hvis anvendelse berøres 
af vej- og jernbanetransporten. 
Større opmærksomhed over for den forventede udvikling 
i økonomien inden for en bestemt sektor bidrager uden 
tvivl til udvælgelse af infrastrukturer, der i højere grad forventes at ville fremme den økonomiske udvikling. 
Imidlertid er visse elementer i udviklingen vanskelige at 
forudsige. Således er flere af de af Revisionsretten nævnte 
investeringer blevet berørt af virkningerne af oliepris­
chokket, som ikke kunne forudses. Dette gælder f.eks. 
vejen fra Eemshaven i Nederlandene (punkt 6.15) og 
vejene i Limbourg. Endvidere kan man på baggrund af 
den økonomiske situation, som har præget den periode, 
under hvilken de fleste af de undersøgte infrastrukturer er 
blevet programmeret, betragte de af Revisionsretten 
fastslåede gennemsnitlige udnyttelsesgrader som accepta­
ble for visse af infrastrukturene (f.eks. havnene, vandveje­
ne og vandbygningsinfrastrukturerne). 
Endvidere vil en sammenhængende ramme omkring 
administrationen kunne føre til en bedre udnyttelse af 
ressourcerne. I praksis er det imidlertid meget vanskeligt 
på forhånd at fastlægge en specialisering af infrastruktu­
rer, især i regioner, hvor disse infrastrukturer er 
utilstrækkelige, som i de fleste småhavne ved Adriaterha­
vet (som f.eks. Termoli, punkt 6.24). 
Det er korrekt, at EFRU's støtte i første række skal gå til 
investeringer, som kan fremme den økonomiske vækst i 
de støttede regioner. Kommissionen mener imidlertid, at 
denne målsætning kan realiseres ved, at man også tager 
hensyn til de sociale og økonomiske karakteristika i 
regionerne. Det er således vigtigt at fremme investeringer 
(der i reglen er ret billige), som har til formål at bringe 
regionen ud af isolationen og at undgå dens affolkning. 
Det er i denne sammenhæng man bør vurdere vejene i 
landdistrikter i Molise (punkt 6.21). På samme måde bør 
man anskue investeringer, som ikke tager sigte på en 
større, men en bedre udnyttelse. F.eks. anlæg af 
omfartsvejen ved Aries i Frankrig (punkt 6.19), som har 
til formål at få den gennemgående trafik til at glide 
nemmere og mindske trafikpropperne i byens centrum. 
Kommissionen mener også, at forbedringer af infrastruk­
turenes kvalitet samt etablering af anlæg, som forbedrer 
forsyningssikkerheden har stor betydning, for på lang sigt 
har disse investeringer gunstige indvirkninger, som 
fremmer den økonomiske udvikling, og de er en 
nødvendig betingelse for at undgå en forværring af den 
økonomiske situation; dette gælder f.eks. kraftværket på 
Shetlandsøerne (punkt 6.45). 
Udnyttelsen af visse infrastrukturer er ofte ringe på grund 
af finansielle vanskeligheder, som tvinger de offentlige 
myndigheder til at opdele gennemførelsen af infrastruk­
tur i flere dele afhængigt af de til rådighed stående midler. 
Her kan f.eks. nævnes opførelsen af visse havneanlæg 
(punkt 6.24) samt i stor udstrækning de betydelige 
274 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
forsinkelser med gennemførelsen af vandkraftanlæg på 
Sicilien (punkt 6.36). 
Institutionnelle og politiske ændringer kan ligeledes 
medføre delvis gennemførelse og dermed en utilstrække­
lig anvendelse af infrastrukturerne: vandkraftanlæggene 
ved Sinni og Locone i Mezzogiorno i Italien har som et 
stort antal andre infrastrukturer i samme område i mange 
år været ramt af nedlæggelsen af Cassa per il Mezzogior­
no og af vanskeligheder med gennemførelsen af den nye 
lov (64/86), som siden 1986 er grundlaget for den 
italienske regionalpolitik i Mezzogiorno. 
For så vidt angår bemærkningerne vedrørende sammen­
hængen mellem visse vandindsamlings- og rensnings­
anlæg og den økonomiske aktivitet kan det bemærkes, at 
vandforsyningsproblemerne og forureningsproblemerne 
er alvorlige hindringer for den økonomiske udvikling i 
regionerne omkring Middelhavet. Herom er der ingen 
tvivl med hensyn til de af Revisionsretten nævnte tilfælde i 
Mezzogiorno. 
Med hensyn til virkningerne af EFRU-støtten på 
gennemførelsen af infrastrukturer vedrørende telekom­
munikation skal bemærkes, at EFRU's støtte har været 
en meget stor hjælp til gennemførelsen af disse investerin­
ger i visse lande, herunder især Irland og Grækenland, og i 
andre lande har Kommissionen udnyttet disse til at få 
investorer til at fremskynde gennemførelsen af visse af 
disse infrastrukturer. Dette gælder f.eks. SIP, som i 
Mezzogiorno har gennemført yderligere investeringer, 
som ikke var forudset i investeringsplanerne. 
INDVIRKNINGEN PÅ PRISERNE OG DE 
NÆRMERE RETNINGSLINJER FOR 
FORVALTNING AF 
INFRASTRUKTURERNE 
6.59-6.67. Med hensyn til støttens indvirkning på 
priserne er Kommissionen enig med Revisionsretten i, at 
en prissænkning kan fremme efterspørgslen og øge 
udnyttelsesgraden. Imidlertid finder Kommissionen, at 
efterspørgslen i områder med udviklingsefterslæb snarere 
hæmmes af mangelen på tjenesteydelser end af en for høj 
pris. 
I øvrigt mener Kommissionen også, at en differentieret 
prispolitik som middel til at fremme efterspørgslen kan 
føre til fastsættelse af priser på tjenesteydelser, som er 
omtrent uafhængige af enhver økonomisk beregning, 
hvilket ligeledes ville være negativt. Kommissionen er også enig med Revisionsretten i, at det i 
fremtiden er hensigtsmæssigt at fastlægge kriterier for 
EF-finansieringernes form og omfang. Dette krav tages 
der i øvrigt hensyn til som led i reformen af struktur­
fondene, der for visse infrastrukturtyper opererer med en 
kombination af EIB-lån og EFRU-støtte og ligeledes en 
modulering af interventionssatserne. 
SÆRBERETNING OM ANVENDELSE AF 
DEN INTEGREREDE METODE VED 
FÆLLESSKABETS FINANSIERING AF 
FORANSTALTNINGER MED 
STRUKTURELT SIGTE 
6.76 - 6.84. Kommissionen henviser til svarene på den 
særlige beretning ovenfor. Kommissionen ønsker bl.a. at 
fremhæve følgende: 
— Kommissionen vil ikke afvise vanskelighederne i 
forbindelse med metoden, men den har altid anset 
integration som et middel til at forbedre effektiviteten 
i EF's strukturforanstaltninger; 
— de af Revisionsretten nævnte problemer skyldes 
hovedsagelig, at de undersøgte foranstaltninger 
havde karakter af eksperiment, og at EF's struktur­
foranstaltninger er meget komplekse; 
— en analyse af den integrerede fremgangsmåde, som er 
iværksat for nylig, gør det muligt at konstatere: 
— at de hidtidige erfaringer med den integrerede 
metode har været gunstige med hensyn til 
iværksættelsen af de integrerede udviklingsforan-
staltninger og de integrerede middelhavspro­
grammer: i de seneste to år er der iværksat 
omkring tyve IMP samt ca. ti IUA, hvilket i stor 
udstrækning er svar på den af Revisionsretten 
fremsatte kritik; 
— at den integrerede fremgangsmåde vil påvirkes 
gunstigt af reformen af strukturfondene, når 
denne bliver iværksat: ikke blot vil hovedret­
ningslinjerne i reformen gøre det nemmere at 
intervenere med forskellige strukturinstrumenter, 
men den horisontale koordinering vil gøre det 
muligt at fjerne visse problemer, som i øjeblikket 
vanskeliggør gennemførelsen af de integrerede 
programmer. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 275 
KAPITEL 7 
Den Europæiske Socialfond 
KOMMISSIONENS SVAR 
INDLEDNING 
7.1 - 7.3. Kommissionen har i sit svar på særberetning 
nr. 1/88 om forvaltningsprocedurer og -ordninger på EF-
plan og nationalt plan (*) erkendt, at Revisionsrettens 
bemærkninger var berettigede på en lang række punkter. I 
indledningen til sit svar har den beskrevet visse foranstalt­
ninger, der allerede var blevet truffet (en styrkelse af de 
afdelinger, der tager sig af visse aspekter i forbindelse med 
forvaltning, regnskabsføring og kontrol) samt visse 
fremskridt, der var opnået med hensyn til den finansielle 
og budgetmæssige forvaltning af fonden, som f.eks. en 
betydelig nedbringelse af de uindfriede forpligtelser 
(»fortidens byrder«) og en markant forbedring af 
bevillingsanvendelsen siden 1986. Ved samme lejlighed 
var det ligeledes blevet understreget, at der ikke kunne 
forventes en afgørende effektivisering af fondens virk­
somhed, før den reform af strukturfondene, der skal 
foretages i henhold til EØF-Traktatens artikel 130D, er 
blevet ført ud i livet. 
Med disse forbehold og uden at vende tilbage til de svar, 
der allerede er givet, skal man i det følgende give en række 
præciseringer, der belyser Kommissionens holdning i 
lyset af arbejdet med at forberede reformen af struktur­
fondene. 
PROCEDURER OG ORDNINGER PÅ EF-
PLAN OG NATIONALT PLAN I 
FORBINDELSE MED FORVALTNINGEN 
AF DEN EUROPÆISKE SOCIALFOND 
De væsentligste konstaterede svagheder og 
mulige forbedringer 
7.5 - 7.6. Den 24. juni 1988 vedtog Rådet på forslag af 
Kommissionen og efter at have hørt Parlamentet og Det 
0) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. Økonomiske og Sociale Udvalg forordning (EØF) nr. 
2052/88 om strukturfondenes opgaver og effektivitet 
samt om samordningen af deres interventioner indbyrdes 
såvel som med interventionerne fra Den Europæiske 
Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle 
instrumenter. I denne forordning og i overensstemmelse 
med EØF-Traktatens artikel 130A og 130C er et vist antal 
begreber blevet defineret eller præciseret. I forbindelse 
med de forhold, som Revisionsretten har gjort opmærk­
som på, bl.a. i konklusionerne i særberetning nr. 1/88, har 
man i denne forordning defineret en række begreber 
vedrørende bl.a. følgende: 
— fastlæggelsen af de prioriterede mål, til hvis virkelig­
gørelse Den Europæiske Socialfond skal bidrage 
— de former for foranstaltninger, som fonden kan yde 
tilskud til 
— de personkategorier, som kan få del i tilskuddene fra 
fonden 
— angivelsen af de samlede midler, der skal afsættes i 
løbet af de kommende fem år til strukturfondenes 
finansielle interventioner samt koncentrationen heraf 
— principperne om komplementaritet og partnerskab i 
givet fald kombineret med faglig bistand efter aftale 
og i snævert samarbejde med den (eller de) pågælden­
de medlemsstater 
— samfinansiering af foranstaltninger, som normalt 
finansieres af medlemsstaterne, kombineret med en 
graduering af interventionssatserne efter kriterier, 
som ikke udelukker fællesskabsfinansiering 
276 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
— finansielle interventionsformer, der er baseret på 
programmer i stedet for på enkeltprojekter (hvilket — 
trods forøgelsen af ressourcerne og den deraf 
følgende udvidelse af virksomheden — skulle føre til 
en reduktion i det antal sager, som fondsforvalt-
ningen hvert år skal behandle) 
— evalueringsordninger, der på makroøkonomisk plan 
og under hensyntagen til de forskellige faktorer, der 
er bestemmende for udviklingen på arbejdsmarkedet, 
gør det muligt at vurdere effektiviteten i Fællesska­
bets interventioner i forhold til de fastsatte mål 
(navnlig forvaltning af programmer i stedet for 
enkeltprojekter). 
Kommissionen kan således med tilfredshed konstatere, at 
der i de nye bestemmelser i vid udstrækning er taget 
hensyn til de forhold, som Revisionsretten har henvist til i 
sine årsberetninger og særberetninger. 
7.7 - 7.9. For så vidt angår Revisionsrettens bemærk­
ninger vedrørende forvaltningen på EF-plan og på 
medlemsstatsplan, skal Kommissionen henvise til de svar, 
der allerede er givet på spørgsmålene i særberetning nr. 
1/88 om Fællesskabets og medlemsstaternes systemer i 
forbindelse med forvaltningen af fonden. Man skal minde 
om, at reformen af strukturfondene ikke er afsluttet med 
vedtagelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 2052/88, idet 
der stadig er to andre udkast til forordninger til 
behandling. Det ene udkast er »horisontalt«, og det andet 
indeholder særlige bestemmelser for Socialfondens 
virksomhed (2). 
Kommissionen deler Revisionsrettens betænkeligheder i 
forbindelse med forvaltningen og er yderst opmærksom 
på kontrolaspektet. I den forbindelse har den i september 
1987 besluttet at oprette en særlig afdeling, der skal 
koordinere bekæmpelsen af svig. Generaldirektoratet for 
Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Uddannelse vil 
snarest muligt oprette en tilsvarende afdeling. 
FORUDGÅENEDE UNDERSØGELSER OG 
MODELFORSØG 
7.10-7.13. Selv om der indtil 1988 har måttet tages 
hensyn til senere indgåede forpligtelser, vedrører Revi­
sionsrettens bemærkninger et system, der i vidt omfang 
blev ændret i den nye forordning fra 1984 som følge af de 
mangler, der var blevet konstateret i systemets måde at 
fungere på. Dette område udgjorde kun 0,3 % af fondens 
samlede budget, hvilket Kommissionen har måttet tage 
hensyn til ved anvendelsen af de hertil afsatte midler. Det skal bemærkes, at mange af problemerne skyldes den 
betydelige stigning i antallet af ansøgninger til Socialfon­
den, som er gået ud over opfølgningen og forvaltningen af 
de enkelte projekter. 
For så vidt angår modelforsøgene er situationen blevet 
mere kompliceret, fordi medlemsstaternes ansvar ikke var 
klart defineret, og visse små private organer, der har 
modtaget tilskud, har haft stort besvær med at gennemfø­
re deres projekter. 
Mange af disse problemer er blevet løst efter de 
ændringer, der blev gennemført i 1984. På trods af 
manglerne ved systemet er det fremgået af almindelige 
meningstilkendegivelser samt af drøftelserne i fondsud-
valget, at der er opnået positive resultater med disse 
modelforsøg for meget beskedne midler. 
Udnyttelsesgraden for betalingsbevillingerne 
7.14. Antallet af uafsluttede sager androg 10 i juli 1988 
(3 % af de samlede godkendte foranstaltninger). Der er 
her tale om sager, hvor der allerede er udstedt indtægtsor-
drer, men hvor initiativtagerne endnu ikke har foretaget 
tilbagebetaling. 
Udvælgelse 
Tilskudsberettigelse 
7.15. Det har altid været Kommissionens praksis at 
begrænse antallet af arbejdspladser til 30 i overensstem­
melse med forordning (EØF) nr. 2396/71. 
Prioritering 
7.16-7.18. Når der, som det var tilfældet i 1983, er 
indkommet tilskudsberettigede ansøgninger for et beløb, 
der ligger under bevillingerne, har der naturligvis ikke 
været grund til at anvende prioriteringskriterierne. Når 
der er indkommet flere tilskudsberettigede ansøgninger, 
end der var midler til, har man derimod anvendt 
prioriteringskriterierne. 
7.19. Kommissionen har altid været af den opfattelse, at 
begrebet »af fornyende art« skulle fortolkes pragmatisk, 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 277 
og at det hverken var nødvendigt eller ønskværdigt at 
forsøge at stable en præcis definition på benene. Det 
forhold, at man ikke har haft en sådan fast definition, har 
aldrig givet anledning til problemer i praksis. 
Beslutning samt iværksættelse heraf 
Kontrakt 
7.20 - 7.25. Det er korrekt, at visse initiativtagere havde 
påbegyndt foranstaltningerne uden at afvente Kommis­
sionens beslutning, idet de vidste, at deres projekt var 
medtaget i det udkast til beslutning, der var forelagt 
fondsud valget. 
Desuden var det for disse projekters vedkommende — 
som for øvrigt også for de andres — almindeligt, at vigtige 
ændringer, som initiativtagerne anmodede om, indgik i 
ændringer til Kommissionens beslutning. For så vidt 
angår modelforsøgene blev disse ændringer normalt 
indføjet i kontrakten, og generelt indeholder kontrakter­
ne de vigtigste oplysninger om projekterne. Imidlertid gik 
man i forbindelse med reformen af Socialfonden fra 1984 
bort fra kontraktsystemet, således som også Revisions­
retten påpeger. 
På baggrund af de vanskeligheder, der har været tale om, 
har Kommissionen besluttet at gå bort fra forvaltning af 
enkeltprojekter og over til forvaltning af programmer. 
Den foreløbige beretning 
7.26 - 7.28. Hovedformålet med den foreløbige beret­
ning var at denne skulle være et bevis for, at projektet var 
sat i gang. Når beretningens indhold har givet anledning 
til tvivl om væsentlige forhold, har Kommissionen ikke 
undladt at foretage den nødvendige efterforskning. 
Den endelige beretning 
7.29-7.30. Den eneste praktiske metode for at få 
initiativtageren til at overholde sine forpligtelser inden for 
de fastsatte tidsfrister har for Kommissionen været at 
gøre den endelige udbetaling afhængig af, at der 
fremlægges en endelig beretning, og at denne godkendes. 
Hvis man ikke har fundet den endelige beretning 
tilfredsstillende, har man suspenderet udbetalingen, indtil 
de pågældende mangler var blevet afhjælpet. Resultaterne af Revisionsrettens revision 
7.31. Der henvises her til svaret i punkt 7.39-7.44 og 
7.55. 
Regnskaber 
7.32 - 7.33. I praksis er udbetalingen sket på følgende 
grundlag: Man har krævet, at initiativtagerne indsender 
en oversigt over de udgifter, som de anmoder om at få 
refunderet. I tvivlstilfælde har man anmodet om supple­
rende oplysninger. Desuden har Kommissionen foretaget 
revision på stedet på grundlag af stikprøver. 
Under alle omstændigheder har initiativtagerne fået klar 
meddelelse om, at eventuelle indtægter i forbindelse med 
foranstaltningen skulle fratrækkes i forbindelse med 
beregningen af de udgifter, som fondstilskuddet vedrører. 
Afslutning af sager 
7.34 - 7.35. De nævnte problemer var uundgåelige i et 
system, hvor der ikke klart var defineret et fælles ansvar 
på medlemsstatsniveau. Hidtil er Kommissionens bestræ­
belser på at få indført de nødvendige bestemmelser om 
renter for uberettigede udbetalinger blevet afvist af 
Rådet. 
Udgifter, som ikke afholdes af kontrahenten, samt 
overfinansiering 
7.39-7.44. Kommissionen har taget de sager, som 
Revisionsretten henviser til, op til fornyet gennemgang. I 
langt de fleste tilfælde viste der sig at være belæg for 
udgifterne. Som følge af de oplysninger, Revisionsretten 
er fremkommet med i en skrivelse, har Kommissionen i ét 
tilfælde allerede taget skridt til at kræve pengene 
tilbagebetalt, ligesom den i et andet af Revisionsretten 
omtalt tilfælde (punkt 7.41) vil tage et sådant skridt. 
278 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Rundsendelse af endelige beretninger og af 
projektresultater 
7.45. Den oprindelige plan om at udsende beretninger 
om modelforsøgene har hurtig vist sig at være uigennem­
førlig i praksis på grund af det store antal projekter. 
Beretningerne kan imidlertid konsulteres i Kommissio­
nen. Initiativtagerne er altid blevet underrettet om 
tidligere forsøg af lignende art. 
7.47. I betragtning af beretningernes omfang har man 
måttet nøjes med et resumé af de vigtigste forsøg i den 
årlige beretning om Socialfondens virksomhed og i 
tidskriftet »Europa-socialt set«. Organisationer, der er 
interesseret i disse foranstaltninger, kan uden problemer 
få adgang til disse oplysninger. 
7.50. Det er korrekt, at Kommissionen endnu ikke har 
udarbejdet en metode til evaluering af resultaterne af 
forberedende undersøgelser og modelforsøg. I forbindel­
se med den nye forordning vil der imidlertid blive indført 
et evaluerings- og opfølgningssystem. 
7.51-7.52. Der henvises til svaret i punkt 7.19. 
Desuden var det efter den pågældende ordning ikke en 
betingelse for tilskud, at der skulle være tale om en 
foranstaltning af fornyende karakter. Spørgsmålet, om 
der blev oprettet nye arbejdspladser, var ikke det eneste 
kriterium i forbindelse med evalueringen af modelforsøg. 
Da formålet netop var at afprøve nye tiltag, kunne man 
ikke udelukke, at nogle projekter eventuelt slog fejl. 
Konklusioner 
7.55. Kommissionen var opmærksom på de nævnte 
mangler ved disse foranstaltninger. I oktober 1983 blev 
det besluttet at ændre systemet, men de projekter, der var blevet godkendt efter den gamle ordning, måtte behand­
les efter de regler, der var gældende på tidspunktet for 
deres godkendelse. 
Kommissionens forslag til den nyordning, der trådte i 
kraft i 1984, byggede på erfaringerne med de modelfor­
søg, der var blevet gennemført efter de gamle regler. 
Forskning på EF-plan vedrørende erhvervsuddannelse 
hører ikke udelukkende ind under Den Europæiske 
Socialfonds kompetenceområde. 
Kommissionen skal igen minde om den relative andel, 
som disse foranstaltninger udgør af budgettet (0,3 %), og 
henvise til de øvrige prioriterede områder. 
Efter Revisionsrettens opfattelse kan der kun føres 
kontrol med udgifternes tilskudsberettigelse ved hjælp af 
besøg på stedet. Selv om det rent faktisk forholder sig 
således, at sådanne besøg bringer yderligere oplysninger 
for dagen, må initiativtagerne alligevel være i stand til at 
give en skriftlig fremstilling af de væsentligste aspekter 
ved deres projekter. På grund af fondens mange 
forskellige opgaver og kravet om en forsvarlig forvaltning 
må disse kontrolbesøg på stedet imidlertid begrænses til 
stikprøver og foretages under hensyntagen til de pågæl­
dende udgifters omfang. Med hensyn til de i punkt 7.55 (c) 
(ii), (iii) og (iv) anførte bemærkninger skal Kommissionen 
anføre, at man har draget de nødvendige konklusioner. 
UINDFRIEDE FORPLIGTELSER 
7.56 - 7.62. Kommissionen er enig med Revisionsretten 
i dennes analyse af den indsats, der er gjort siden 1976 
med henblik på at afvikle de uindfriede forpligtelser. 
(!) EFT 126 af 16.5.1988. 
(2) KOM(88) 500 endelig udg. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 279 
KAPITEL 8 
Forskning 
KOMMISSIONENS SVAR 
INDLEDENDE BEMÆRKNINGER 
8.1 Fællesskabets evalueringspolitik er blevet afviklet i 
4 faser: 
(a) tidsrummet før Rådets resolution af 1983 
(b) iværksættelsen af Rådets resolution af 1983 
(c) evalueringshandlingsplanen af 1987 (efter Rådets nye 
afgørelse af juni 1986) 
(d) Rådets afgørelser i forbindelse med godkendelsen den 
28. september 1987 af rammeprogrammet for forsk­
ning og teknologisk udvikling 1987 — 1991, der bl.a. 
bevirkede, at der i alle særprogrammer indsættes en 
artikel, som udtrykkeligt nævner evaluering. 
Hertil skal føjes forslaget til særprogrammet SPEAR 
(som er led i MONITOR-programmet), der drejer sig 
om metoderne for evaluering af Fællesskabets 
forskningsprogrammer. 
Kommissionen har desuden spillet en igangsættende rolle 
for evalueringen på fællesskabsniveau (ifølge rammepro­
grammet for forskning og teknologisk udvikling, som 
blev vedtaget den 28. september 1987, skal hvert enkelt 
fællesskabsprogram evalueres). Ifølge forslaget til MO­
NITOR-programmet, der i slutningen af juli blev forelagt 
Europa-Parlamentet og Rådet, skal der med henblik på 
evaluering oprettes et 12 + 1 net, og GD XII skal tage sig 
af dets koordination. Der er således ingen egentlige uoverensstemmelser 
mellem Kommissionens og Revisionsrettens opfattelse af 
de mål, der skal nås på dette område. Kommissionens 
hensigtserklæringer for evalueringsområdet, som Revi­
sionsretten gennemgår i sin rapport for 1987, har i 
mellemtiden konkretiseret sig ved, at forslaget til det 
allerede omtalte MONITOR-program blev forelagt 
Rådet og Parlamentet i slutningen af juli 1988. Det 
betyder, at særprogrammerne i forbindelse med ramme­
programmet for forskning og teknologisk udvikling 1987 
— 1991 vil blive evalueret på grundlag af den metodologi, 
som Rådet vedtager i samarbejde med Parlamentet på 
grundlag af MONITOR-programmet. 
Hvis evalueringens formål således er en stadig forbedring 
af forskningen, skal den først og fremmest bidrage til, at 
de videnskabelige og tekniske målsætninger, som er 
opstillet i programmerne for forskning og teknisk 
udvikling, opfyldes, og at Fællesskabets økonomiske og 
sociale målsætninger fremmes mest muligt. Der må tages 
hensyn til, at Fællesskabets programmer for forskning og 
teknologisk udvikling enten drejer sig om grundforskning 
og grundudvikling eller om anvendt forskning og 
udvikling eller om begge dele, således at evaluerings-
procedurerne skal afpasses derefter. Det betyder f.eks., at 
det er meget vanskeligere at tage hensyn til de socioøko­
nomiske virkninger af et program for grundforskning og 
grundudvikling end til de samme virkninger af et program 
for prækonkurrencemæssig forskning og teknologisk 
udvikling. 
8.2. Kommissionen vil i øvrigt henvise til den politiske 
og budgetmæssige baggrund for disse programmers 
fornyelse: 
— Der var en 18 måneder lang pause mellem det 
program for ikke-nuklear energi, som blev afsluttet 
den 30. juni 1983, og det, der blev iværksat i 
begyndelsen af 1985: denne situation skyldes først og 
fremmest, at Rådet, efter at det i slutningen af 1983 
var nået til enighed om de videnskabelige og tekniske 
målsætninger for en række forsknings- og udviklings­
programmer, var nødt til at tage hensyn til Fællesska-
280 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
bets finansielle krise efter Det Europæiske Råds 
mislykkede møde i Athen i 1983. For at Rådet uden 
yderligere forsinkelser kunne vedtage ESPRIT-
programmet i februar 1984 var Kommissionen 
nødsaget til delvis at blokere bevillingerne til 7 
forsknings- og udviklingsprogrammer, heriblandt 
programmet for ikke-nuklear energi, indtil den 19. 
december 1984, hvor det lykkedes forsknings­
ministrene at blive enige om, hvorledes de videnska­
belige og tekniske målsætninger skulle forenes med 
det begrænsede budget. For energiens vedkommende 
er det nye program blevet forelagt med en vis 
forsinkelse for ikke at overbelaste Rådets instanser. 
Rådet fandt det derfor nødvendigt at behandle dette 
program sammen med fusionsprogrammet, fordi det i 
nogen udstrækning måtte vurdere, hvilken vægt, der i 
budgettet skulle lægges på energisektoren i forhold til 
andre videnskabelige og tekniske målsætninger 
(Stimulation, Brite, Bioteknologi ....), og hvordan 
den inden for selve energisektoren skulle fordeles 
mellem fusion og ikke-nuklear energi. 
— Proceduren for samråd mellem Europa-Parlamentet, 
Rådet og Kommissionen om programmerne for 
henholdsvis miljø og materialer: denne procedure er 
blevet færdig med 6 måneders forsinkelse. 
Fællesskabets forskningsstruktur 
8.3. Det første og det andet rammeprogram for 
forskning og teknologisk udvikling følger forskellige 
metoder og kriterier: 
i det andet rammeprogram har man opgivet den 
matrikelstruktur, som blev indført i 1983 
dette rammeprogram for 1987 — 1991 omfatter heller 
ikke demonstrationsprojekter 
endelig indgår rammeprogrammet 1987 — 1991 i den 
sammenhæng, som blev etableret i kraft af de nye 
bestemmelser i fællesakten med de begrænsninger, 
dette indebærer, mens det første rammeprogram blot 
byggede på en rådsresolution fra 1983. 
Evaluering foretaget af Kommissionen 
8.4. (c) • Selv om mangelen på budgetmidler ikke har 
forhindret udarbejdelsen af 27 evalueringsrapporter, er 
det klart, at procedurernes udførelse, koordination og udbygning ikke har kunnet få det kvalitetspræg, Kom­
missionen kunne have ønsket. 
Dette problem skulle imidlertid kunne løses i den 
udstrækning, Rådet har været nødt til at tage stilling til 
særprogrammernes evalueringsprocedurer i forbindelse 
med godkendelsen af rammeprogrammet 1987 — 1991 
den 28. september 1987. 
(d) Som Europa-Parlamentet selv påpegede under 
drøftelsen af Christiane Scriveners rapport fra februar 
1987, er det vigtigt, at man bliver enige om, hvilke 
metoder der skal følges ved evaluering af særprogram­
mer, inden man giver sig til at fastsætte ensartede eller i 
det mindste koordinerede procedurer for dette område. 
Det er derfor Kommissionen i 1987 fremsatte et forslag til 
et særprogram med benævnelsen »SPEAR«. Dette 
program bygger på en undersøgelse af, hvorledes 
forskningsevalueringen er tilrettelagt. 
Revisionsrettens arbejdsmetode 
8.5 — 8.7. Revisionsrettens undersøgelse gælder for­
valtningen af programmerne »Råstoffer«, »Miljø« og 
»Ikke-nuklear energi«. Forvaltningen af disse program­
mer bygger til dels på metoder, som forelå før de interne 
regler blev godkendt af generaldirektøren for GD XII/ 
FFC i april 1985. 
Både disse metoder og kriterierne for det første ramme­
program (flere partnere og flere nationaliteter) er gradvis 
og fortrinsvis blevet anvendt på de forsknings- og 
udviklingsprogrammer, som svarer til Kommissionens 
nye initiativer inden for forskning og teknologisk 
udvikling (Brite, Stimulation, Bioteknologi..). 
UDFORMNING AF FÆLLESSKABETS 
RAMMEPROGRAM FOR 1984-87 OG 
EVALUERING AF DETS 
GENNEMFØRELSE 
Udformning af rammeprogrammet og dettes 
opbygning 
8.10. Hvad fremtiden angår, bør det bemærkes, at 
Kommissionen i sin meddelelse KOM(87) 491 af oktober 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 281 
1987 om nye perspektiver for Det Fælles Forsknings­
center foreslog en model for forbindelse mellem de 
rådgivende udvalg. Navnlig de regelmæssige konsultatio­
ner med de relevante rådgivende udvalg for forvaltning og 
koordination vil blive videreført for at sikre, at der i 
påkommende tilfælde sker en koordination med aktio­
nerne med omkostningsdeling og med de nationale 
aktiviteter inden for samme område. 
8.11 — 8.12. Kommissionen regner med at følge Rådets 
henstilling og fortsætte sine bestræbelser på at begrænse 
antallet af særprogrammer. Dette skal ske ved at 
udarbejde mere integrerede programmer. Forskningens 
særlige karakter kræver imidlertid, at hvert enkelt tilfælde 
undersøges, og tillader ikke generelle løsninger. 
Desuden fører forskningens og den teknologiske udvik­
lings voksende betydning i fællesskabssammenhæng og 
den dermed forbundne udvidelse af budget og emneområ­
der nødvendigvis til en forøgelse af antallet af særpro­
grammer. 
Evaluering af gennemførelsen af 
rammeprogrammet 
8.13 — 8.15. Revisionsretten anser med rette ramme­
programmet for at være det vigtigste middel til mellemsig­
tet planlægning af videnskabelige mål og finansielle 
aspekter. Da rammeprogrammet således er et planlæg-
ningsmiddel, egner det sig ikke til evalueringsaktioner af 
samme art som dem, der er fastsat for særprogrammerne. 
Skønt Kommissionen kan tilslutte sig Revisionsrettens 
henstilling om, at det skal undersøges, hvilken indflydelse 
rammeprogrammets videnskabelige og finansielle ret­
ningslinjer kan have haft på særprogrammernes udarbej­
delse og vedtagelse, kan den ikke gå ind for det princip, at 
rammeprogrammet skal evalueres på grundlag af de 
opnåede resultater (forskning og teknologisk udvikling, 
socio-økonomisk påvirkning osv.). Denne form for 
evaluering kan kun benyttes på særprogrammerne. 
Rammeprogrammet selv skal evalueres som planlæg-
ningsredskab. FASTLÆGGELSE AF SÆRPROGRAMMER 
Basisdokumenternes form 
8.16 — 8.18. Kommissionen erkender, at Revisions­
rettens henstilling om, at forslagsudkastet færdiggøres på 
et meget tidligt tidspunkt i udarbejdelsesfasen, ved at 
teksten udformes som en egentlig retsakt, er velbegrun­
det, og den vil for fremtiden bestræbe sig på at 
efterkomme denne henstilling. Den har i øvrigt udar­
bejdet en ensartet formel for teksten til særprogrammer­
nes retsakter. 
Høringsprocedurernes effektivitet 
8.19 — 8.24. Kommissionen mener, at der i forbindelse 
med udarbejdelse af programmer må skelnes skarpt 
mellem den egentlige lovgivningsprocedure og de interne 
og eksterne samordningsprocedurer. 
Da lovgivningsproceduren gælder Kommissionens for­
melle forslag og følger fastlagte procedurer, kan Kom­
missionen kun påvirke afviklingen af de eksterne og 
interne høringer i forslagets udarbejdelsesfase. I betragt­
ning af den tid, lovgivningsproceduren og udarbejdelsen 
af et forslag kræver, synes der næppe at være mulighed 
for, at afgørelsen om programmerne kan fremskyndes 
synderligt. 
8.23. Da projektet »Super-SARA« blev opgivet i marts 
1983 fastsatte Rådet samtidig, hvor store midler FFC 
kunne få tildelt til det næste flerårige program. Kommis­
sionen forelagde derfor Rådet et programforslag for 
1984-1987, der overholdt grænserne for de afsatte midler, 
men desværre ikke kunne tage hensyn til alle CCMGP's 
forslag fra 1982. 
282 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Præcisering af programmernes videnskabelige 
indhold 
8.25 — 8.26. Det første rammeprogram (1984-1987) 
var en beskrivelse af målsætningerne for den teknologiske 
forskning og udvikling. 
Programmets videnskabelige indhold findes ikke blot i 
programafgørelsen, der nødvendigvis må begrænse sig til 
at fastsætte konteksten. 
Hvad angår de programmer, som omtales i rapporten, er 
der for miljøprogrammets vedkommende grund til at 
påpege, at selv om målsætningerne skal være generelle, er 
forskningsemnerne nøje fastlagte, og der er i alle 
forslagsindkaldelserne blevet givet en strammere defini­
tion. 
Med hensyn til den ikke-nukleare energi er de generelle og 
specielle mål udførligt beskrevet i de dokumenter, som er 
blevet udarbejdet i samråd med CCMGP. Forsknings­
emnerne er nøje angivet i forslagsindkaldelserne. 
Kommissionens spillerum er desuden efter dens egen 
opfattelse noget positivt, da den i forbindelse med 
iværksættelsen af flerårige programmer har brug for en 
hvis smidighed i sin forvaltning, bl.a. for at kunne tage 
hensyn til uforudsete teknologiske udviklinger eller 
begivenheder (som Tjernobyl) inden for de områder, 
forsknings- og udviklingsprogrammerne omfatter. Det 
bør bemærkes, at Kommissionen kun gør brug af dette 
spillerum efter samråd med de rådgivende udvalg for 
forvaltning og koordinering. 
Forskningsmålsætninger- eller områder 
8.27 — 8.33. Kommissionen erkender, at det er vigtigt 
at opstille målsætninger, og i sin handlingsplan for 
evaluering (EFT C 14 af 20.1.1987, s. 5, punkt 1) har den 
fastsat, at der skal opstilles målsætninger for hvert 
program, såvidt muligt i kvantitativ og verificerbar form. 
Den forskning i evalueringsmetodologi og kvantitative og 
kvalitative indikatorer, som er fastsat i forslaget til 
SPEAR-programmet, vil desuden være en hjælp til 
opstilling og verificering af disse målsætninger. 
Endelig må det, som Revisionsretten konstaterer, tages i 
betragtning, at evalueringen af Fællesskabets program­
mer for forskning og teknologisk udvikling ikke kan være 
ensartet, da der i evalueringsprocedurerne må tages hensyn til, om det drejer sig om programmer for 
grundforskning, programmer for anvendt forskning eller 
forskellige kombinationer af begge dele. 
8.29. Evalueringen af FFC's program for ikke-nuklear 
energi 1979-1985, en rapport, der blev udarbejdet i maj 
1985, satte panelet i stand til at bedømme de gunstige 
virkninger, programmet har haft på den europæiske 
industri, samtidig med at målsætningerne for Fællesska­
bets forsknings- og udviklingspolitik er blevet fastholdt. 
8.30. Det er ganske vist rigtigt, at der af hensyn til 
resultaterne af den samordningsprocedure, som omtales i 
svaret på punkt 8.5 — 8.7 (den blev afsluttet i juni 1986), 
ikke er sket formelle ændringer af programafgørelsen, 
men der må tages hensyn til, at de efterfølgende 
budgetnedskæringer medførte indskrænkninger af det 
videnskabelige indhold i programmet for ikke-nuklear 
energi. Disse indskrænkninger blev meddelt Rådets 
forskningsgruppe, således som det fremgår af denne 
gruppes referater. 
UDVÆLGELSE AF FORSLAG TIL 
PROJEKTER MED OMKOSTNINGSDELING 
Forskningsemner, som kan godkendes 
8.35. I alle de tilfælde, hvor emner er blevet udeladt i 
forslagsindkaldelserne, var Det Rådgivende Udvalg for 
Forvaltning og Koordinering blevet rådspurgt i forvejen 
og havde afgivet positiv udtalelse. 
8.36. På grund af den store mængde oversættelser kan 
det ske, at visse emner får forkerte betegnelser, og at der 
derfor opstår visse misforståelser. 
Kriterier for vurdering af forslag 
8.37 — 8.41. Evalueringsformularerne var udelukken­
de til internt brug og berører ikke alle udvælgelseskrite­
rierne. De regler, Kommissionen fastsatte den 19. 
november 1986, har bl.a. til formål at harmonisere disse 
kriterier og blev endnu ikke anvendt, da indkaldelsen af 
forslag blev udsendt. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 283 
Kommissionen kan give Revisionsretten sin tilslutning til, 
at den principielle støttegrænse bør tilpasses de enkelte 
forskningsprogrammers art. 
8.42. Generaldirektoratet for Miljø skulle kun rådspør­
ges om visse kriterier. Det drejer sig faktisk om at undgå 
overlapninger. 
8.43. Udvælgelsen foretages af et panel, hvis bedømmel­
se ikke blot bygger på kriterierne (hvis afvejning kan 
variere afhængigt af de enkelte eksperter), men også på 
eksperternes personlige vurdering. 
Offentliggørelse og annoncering 
8.44 — 8.45. Der er blevet udført et stort oplysnings- og 
bistandsarbejde for at forberede forslagene og nå ud til 
alle potentielle deltagere: 
— oplysningsdokumenter 
— interessetilkendegivelser 
— personlige kontaktnet 
informationsmøder osv. 
Oplysningsarbejdet begynder, så snart forslagene er 
blevet forelagt Rådet, og den endelige afgørelse afventes 
ikke. 
For at undgå et stort antal afslag indeholder oplysnings­
materialet og tilbudsindkaldelserne en beskrivelse af de 
prioriterede emner i det tekniske afsnit i Rådets afgørelse. 
Kriteriet: forslagenes socioøkonomiske 
virkninger 
8.46. Kommissionen kan tilslutte sig Revisionsrettens 
anskuelse, når den mener, at den socioøkonomiske side af 
det foreslåede arbejde bør fremgå i videst mulig omfang, 
og Kommissionen vil bestræbe sig på at gennemføre dette 
i praksis. Omfanget af arbejdet med bedømmelse af 
forslagene 
8.47 — 8.48. Det Rådgivende Udvalg for Forvaltning 
og Koordinering i forbindelse med miljø behøvede ingen 
drøftelse for at afgive udtalelse om 85 % af de 1 700 
miljøforslag, som Kommissionen og dens eksperter havde 
evalueret i løbet af næsten et helt år, og dette betød en 
lettelse af udvalgets arbejde. 
Udførelse af udvælgelsesarbejdet på kort tid 
8.49. Den hurtige iværksættelse af de to omtalte 
programmer er i overensstemmelse med de forpligtelser, 
Kommissionen havde været nødt til at påtage sig under 
færdigbehandlingen af samordningsproceduren med 
Rådet og Europa-Parlamentet. 
8.50. Se svaret på punkt 8.19 — 8.24. 
Værdien afhøringer 
Høringen af GD XI 
8.51. GD XI er fortrinsvis blevet rådspurgt om 
forslagenes betydning for Fællesskabets miljøpolitik, 
hvorfor der er benyttet en forenklet formular. 
Indkaldelse af forslag eller udbud? 
8.56 — 8.58. Selv om forslagene i forbindelse med 
miljøprogrammets iværksættelse stort set kunne frem­
sættes frit, har Kommissionen bestræbt sig på at give 
nærmere anvisninger, hver gang dette var muligt (f.eks. i 
forbindelse med projekter af typen »building 2000« under 
programmet for ikke-nuklear energi). Det er klart, at 
sådanne anvisninger ikke kan benyttes i indkaldelser til 
forslag, hvor det f.eks. drejer sig om at udvikle en ny 
metode for vurdering af et kemisk produkts giftighed. 
284 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
OPFØLGNING OG INTERN EVALUERING 
AF SÆRPROGRAMMER OG PROJEKTER 
De rådgivende udvalgs rolle 
8.59. Skønt Det Rådgivende Udvalg for Forvaltning og 
Koordinering havde udtalt sig om forslaget til program­
met for 1987-1990 (eller 1991), indstillede Kommissionen, 
efter Rådets drøftelser af FFC's fremtidige retningslinjer 
(KOM(86) 145) i april 1986, udarbejdelsen af dette 
programudkast. 
Kommissionens opfølgning af projekter og 
programmer 
Direkte aktion 
8.62. FFC's videnskabelige råd anbefalede i sin vurde­
ring i bilaget til KOM(86) 145, side 21, at planlægnings-
dokumentet blev afløst af et mere smidigt system med en 
lige så langsigtet planlægning. Efter drøftelserne i Rådet 
af FFC's fremtidige udvikling i april 1986 viste det sig, at 
medlemsstaterne ønskede dybtgående ændringer af FFC. 
Det var derfor ikke på dette tidspunkt muligt at indføre et 
planlægningssystem, som gjaldt langtidsplanlægning, og 
Kommissionen måtte benytte det allerede eksisterende 
planlægningssystem for at gennemføre programmet i den 
resterende del af tidsrummet 1984-1987, samtidig med at 
den indførte den fleksibilitet og smidighed, Det Videnska­
belige Råd havde anbefalet. 
8.63. De årlige beretninger til Rådet og Parlamentet, 
der blev indført efter Rådets afgørelse om programmet 
for 1984-1987, er ikke af disse institutioner blevet 
kritiseret for deres oplysnings værdi. Imidlertid vil 
Kommissionen bestræbe sig på at gøre dem bedre. 
Indirekte aktion 
8.64 — 8.66. I modsætning til de administrative og 
finansielle procedurer, der har været genstand for en 
koordination, er programmernes videnskabelige og 
tekniske opfølgningsprocedurer forskellige fra det ene 
program til det andet. Inden for hvert program sker der en konstant evaluering af de enkelte interne projekter eller 
grupper af projekter. Mens forskningen står på, skal der 
foretages laboratoriebesøg, afholdes møder med kontra­
henterne eller udarbejdes videnskabelige rapporter med 
regelmæssige mellemrum. Samtlige oplysninger fra disse 
forskellige aktioner stilles til de eksterne evaluerings­
gruppers rådighed. 
Intern evaluering 
8.67. Se svaret på den foregående bemærkning. 
8.68. De interne evalueringer sker især løbende, ved at 
medlemmerne af programmets forvaltningsudvalg afhol­
der møder med kontrahenterne eller aflægger besøg hos 
dem. Disse oplysninger meddeles regelmæssigt det 
pågældende udvalg for forvaltning og koordinering. 
8.69 — 8.70. I forbindelse med forslaget til SPEAR-
programmet planlægger Kommissionen at udarbejde 
»guidelines« for evalueringer, og disse vil komme til at 
udgøre den metodologiske fremgangsmåde og de krite­
rier, Revisionsretten ønsker. Evalueringsmetodologien 
og evalueringskriterierne bør imidlertid stadig være 
smidige og kunne tilpasses de enkelte programmers 
særlige karakter. 
EKSTERN EVALUERING AF 
SÆRPROGRAMMERNE 
Midtvejsevaluering af FFC's flerårige 
program 
8.72 — 8.74. Det er Kommissionens hensigt at foreslå 
en samlet midtvejsevaluering af det igangværende 
program, og FFC's Styrelsesråd skal udtale sig om denne 
evaluerings tilrettelæggelse (KOM(87) 491, bilag II). 
Tilrettelæggelser af evalueringer og tidsplan 
herfor 
8.75. Hvad tidsplanen og rammeprogrammets udløb 
angår, har Kommissionen udarbejdet en evalueringsplan 
for de kommende år på grundlag af kriterierne i 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 285 
evalueringshandlingsplanen og den undersøgelse, som 
omtales i slutningen af svaret på punkt 8.4. 
8.76. Hvad angår den eksterne evaluering af råstofpro­
grammet, blev eksperternes rapport, som gjaldt tidsrum­
met 1978-1984, udnyttet fuldt ud i forbindelse med 
udarbejdelsen af programmet for 1986-1989. Der blev 
især taget hensyn til panelets henstillinger. 
Fastsættelsen af evalueringstidspunkterne er resultatet af 
et vanskeligt kompromis: hvis man begynder for tidligt, 
har man ikke tilstrækkelige resultater at evaluere, hvis 
man begynder for sent, har evalueringen ingen indflydelse 
på udarbejdelsen af det fremtidige program. Råstofpro­
grammet dækker tidsrummet 1982-1985, og evalueringen 
fandt derfor sted mellem juli 1984 og maj 1985, for at 
henstillingerne kunne foreligge ved udarbejdelsen af den 
nye programfase (evalueringsgruppens konklusioner 
forelå allerede i maj 1985). Det er ved en sådan evaluering 
normalt, at resultaterne af det igangværende program 
(1982-1985) kun foreligger delvis, mens vurderings­
mændene kan foretage en grundigere analyse af resulta­
terne af det foregående program (1978-1981). 
8.77 — 8.78. Evalueringen af programmet for ikke-
nuklear energi blev foretaget i 1985 med henblik på 
udarbejdelsen af FFC's program og drejede sig til at 
begynde med først og fremmest om FFC's aktion. For at 
få et mere fuldstændigt grundlag for Fællesskabets 
forskning på dette område blev aktionerne med omkost­
ningsdeling imidlertid også analyseret, selv om tidspla­
nen, som Revisionsretten har konstateret, ikke var den 
allerbedste for en sådan evaluering. De problemer, som 
opstod under denne evaluering, har endnu en gang vist, at 
det er nødvendigt at knytte evalueringernes tidsplan 
sammen med programmets, hvad der i øvrigt også 
fremhæves i den undersøgelse, som omtales i slutningen af 
svaret på punkt 8.4. De igangværende evalueringer er 
begrænset til de aktioner, der kræver, at Rådet får forelagt 
et forslag. Aktioner inden for et lignende område, men 
med en anden tidsplan, tages i betragtning for at anbringe 
det program, der skal evalueres, i den rigtige sammen­
hæng, men evalueres ikke selv. 
Evalueringens dækningsområde 
8.79 — 8.80. Siden evalueringshandlingsplanen for 
1987-1991 blev forelagt for Rådet, har evaluerings­
gruppernes opgaver navnlig bygget på denne handlings­
plans punkt 3.4. Nogle af de huller i vurderingsmændenes 
opgave, som Revisionsretten påpeger, er blevet udfyldt i 
mellemtiden. Høring af potentielle brugere 
8.81. I forbindelse med udbygningen af evaluerings­
aktiviteterne har Kommissionen for nylig gjort et stort 
arbejde for at indhente udtalelser fra forsknings­
programmernes brugere. Som eksempel kan nævnes 
programmet for bioteknologi, hvor panelet besøgte et 
betydeligt antal potentielle brugere. Forsøg ved hjælp af 
spørgeskemaer har imidlertid vist, at direkte interviews 
på dette område er påkrævet (antallet af svar fra de 
potentielle brugere, der ikke har modtaget kontrakt, er 
meget lille). En indkaldelse af tilbud, som for nylig blev 
offentliggjort af Kommissionen med henblik på at 
indføre interviews af forskningsprogrammernes indu­
strielle brugere, viser, at de gennemsnitlige omkostninger 
i forbindelse med en sådan analyse ligger over 1 000 ECU 
pr. interview. Almindelig anvendelse af denne form for 
konsultation ville således blive alt for dyr, og det må i 
hvert enkelt tilfælde vurderes omhyggeligt, om disse 
udgifter er hensigtsmæssige. 
Kommissionen vil fortsat arbejde på at finde en positiv og 
tilfredstillende løsning på disse problemer. 
Sammensætning af grupperne vedrørende 
ekstern evaluering 
8.82. Kommissionen har på grundlag af de erfaringer, 
som er opnået siden 1985, været i stand til at give 
evalueringsgrupperne en bedre sammensætning. Den 
gruppe, der for nylig fik til opgave at evaluere program­
met for ikke-nuklear energi, havde en sammensætning, 
der svarer til Revisionsrettens ønsker. 
GENERELLE KONKLUSIONER 
8.86. (a). Kommissionen kan fuldt ud tilslutte sig 
Revisionsrettens bemærkning om, at den ordning, den 
har indført, endnu ikke er perfekt. Kommissionen 
konstaterer med glæde, at den langt hen ad vejen er enig 
med Revisionsretten om de mål, som skal nås. 
Ordningen kan imidlertid kun blive perfekt, når særpro­
grammet SPEAR (der er led i forslaget om MONITOR-
programmet) er blevet vedtaget af Rådet i samarbejde 
med Europa-Parlamentet. 
Kommissionen har siden 1983 arbejdet på at få medlems­
staterne (de rådgivende udvalg for forvaltning og 
koordinering,..) og Europa-Parlamentet (bl.a. ved hjælp 
286 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
af seminarer) til gradvis at udvikle og godkende en 
metodologi på fællesskabsplan. Det er nødvendigt, at den 
metodologiske fremgangsmåde for evaluering fastsættes, 
før der indføres koordinerede procedurer, sådan som 
Revisionsretten foreslår. Når SPEAR-programmet er 
blevet godkendt af de kompetente instanser, vil Kommis­
sionen snarest muligt træffe foranstaltninger for at sikre 
den nødvendige koordination af Fællesskabets evalue-
ringsprocedurer. 
(b) Kommissionen er enig med Revisionsretten om, at 
det er vigtigt at fastsætte målsætninger. Når dette sker, 
skal der imidlertid tages hensyn til programmernes 
særlige karakter. 
I sin evalueringshandlingsplan (EFT nr. 14 af 20.1.1987, 
s. 2, punkt 1) har Kommissionen foreslået, at der skal 
fastsættes nøjagtige målsætninger for de enkelte program­
mer, og at de helst skal være kvantitative og verificerbare. 
Når særprogrammet SPEAR er blevet vedtaget, skulle det 
i øvrigt kunne bidrage til, at der indføres indikatorer og en 
evalueringsmetodologi, som vil være til stor hjælp når 
målsætningerne skal fastsættes og verificeres. 
(c) I 1983 foretog Rådet ikke alle de ændringer, 
Kommissionen havde foreslået på dette område. Beslut­nings- og høringsprocessen blev dengang fastlagt af 
Rådet, og den blev yderligere befæstet i Fællesakten, for 
at Parlamentet ved hjælp af samarbejdsproceduren kunne 
inddrages mest muligt i den. Kommissionen må nu 
tilpasse sit forvaltningsredskab til de nye procedurer, og 
dette vil ske efterhånden. 
(d) Kommissionen kan i det store og hele tilslutte sig 
denne bemærkning og den vil arbejde på at efterkomme 
Revisionsrettens henstilling i praksis, idet den samtidig 
tager hensyn til de enkelte programmers særlige karakter. 
(e) Det er korrekt at rammeprogrammet skal underka­
stes konstant »assessment«, men der må tages hensyn til 
den kendsgerning, at iværksættelsen af det første 
rammeprogram allerede fra begyndelsen stødte på 
budgetmæssige vanskeligheder i forbindelse med den 
finansieringskrise, Fællesskabet dengang stod over for. 
Dette medførte, at Rådets godkendelse af forsknings- og 
udviklingsprogrammerne hvert år blev forsinket. Hertil 
kommer, at Kommissionen i 1985 havde taget ved lære af 
det første rammeprograms iværksættelse i 1984 og 
begyndelsen af 1985. Den foreslog derfor Det Europæiske 
Råd i Milano (1985) en ny fremgangsmåde, som først 
indgik i Fællesaktens bestemmelser (i slutningen af 1986) 
for derefter at få konkret udformning i afgørelsen om det 
andet rammeprogram for teknologisk forskning og 
udvikling i 1987-1991 den 28. september 1987. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 287 
KAPITEL 9 
Finansielt og fagligt samarbejde med tredjelande 
KOMMISSIONENS SVAR 
FINANSIELT OG FAGLIGT SAMARBEJDE 
MED MIDDELHAVSLANDENE 
9.2-9.8. Som Revisionsretten anfører det, omfatter 
dens kontrol ikke de aktioner, som finansieres af EIB, af 
bankens egne midler. Derimod er der tale om en kontrol 
af overenstemmelsen med forskrifterne for de aktioner, 
som finansieres ved hjælp af Fællesskabets budgetmidler. 
Kommissionen vil bestræbe sig på fra de lande, der er 
partnere i Fællesskabets samarbejds- eller associeringsaf­
taler, at opnå, at de praktiske forhold på stedet er i 
overensstemmelse med disse forskrifter. Som det er 
Revisionsretten bekendt, fortsætter Kommissionen i 
øvrigt sine bestræbelser på at opnå en aftale om dette 
spørgsmål med EIB. 
I øvrigt henviser Kommissionen til svarene under punkt 
1.38 til 1.45. 
FINANSIEL OG FAGLIG BISTAND TIL 
LANDE I LATINAMERIKA OG ASIEN 
(ECUADOR, PERU, BOLIVIA) 
9.13 og 9.71. Kommissionen erkender, ligesom Revi­
sionsretten, at det er vanskeligt for delegationen i Caracas 
i betragtning af dens geografiske afstand og dens 
begrænsede personale at føre tilsyn med fællesskabs­
støtten til Ecuador, Peru og Bolivia. I en nylig meddelelse 
til Rådet fra Kommissionen foreslås det, at Kommissio­
nen åbner kontorer i Andesregionen. 
Finansierings- og forvaltningsordningen 
Fællesskabets egne midler 
9.14. Kommissionen er klar over, at de tjenestegrene, 
som forvalter støtten til udviklingslandene i Asien og Latinamerika, har utilstrækkeligt personale. Der er 
truffet foranstaltninger til gradvis at afhjælpe denne 
situation. 
Modtagerstaternes deltagelse. 
9.21 og 9.23.. Vanskelighederne med Majes-projekter-
ne i Peru og programmerne for mikroprojekter i 
landdistrikter i Bolivia og Peru er reelle, men har mange 
forskellige aspekter. 
I de fleste tilfælde tolereres den faglige bistand uden 
videre af modtagerstatens politiske og administrative 
system. Selv i de to tilfælde, som Revisionsretten nævner, 
kan ansvaret for vanskelighederne ikke pålægges de 
faglige bistandseksperter alene. I begge tilfælde har de 
faglige bistandseksperter nemlig gjort deres bedste for at 
overvinde dem. 
9.22. Kommissionen accepterer Revisionsrettens kritik. 
I forståelse med den peruvianske regering har Kommis­
sionen truffet de nødvendige foranstaltninger til at 
afhjælpe denne situation. 
9.23. Det institutionelle problem vedrørende program­
met i La Paz-departementet i Bolivia er blevet løst af 
regeringen, der har sat »udviklingsselskabet« under 
planlægningsministeriets tilsyn, for så vidt angår dette 
program. 
9.26. Finansieringsaftalerne og de dermed forbundne 
kontrakter for faglig bistand indeholder bestemmelser 
om de faglige bistandseksperters funktioner og ansvar 
samt de operationelle mekanismer og organiske struktu­
rer. Kommissionen har ikke desto mindre til hensigt 
yderligere at uddybe disse samarbejdsaspekter i rammeaf­
taler, som den planlægger gradvis at forhandle med de 
væsentligste bistandsmodtagere (lande eller organismer). 
288 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Internationale udviklingsbanker Forsinkelser, som skyldes fællesskabsafgørelser 
9.30. Ansvaret for, at Ulla-Ulla-projektet slog fejl, 
påhviler hovedsagelig Verdensbanken, som var den 
største samfinansieringspartner (90 % af den samlede 
udenlandske finansiering) og ligeledes »administrator« af 
Fællesskabets finansielle bidrag. Modtagerstaten er, 
ligesom Verdensbanken selv, klar over dette ansvar. 9.59. Kommissionen er enig i Revisionsrettens analyse 
af den tekniske situation og de anførte vanskeligheder. 
Den tillader sig dog at understrege, at beslutningen om at 
suspendere bistanden til Bolivia, havde politiske årsager. 
Betalingsforsinkelser, som kan henføres til 
administrative myndigheder og banker 
Samfinansiering med medlemsstaterne 
9.32. I flere tilfælde, især i de første år, hvor denne form 
for støtte blev anvendt, samfmansierede Fællesskabet 
aktioner eller projekter med hovedsamfinansierings-
partnere, som fik overdraget forvaltningen af Fællesska­
bets finansielle bidrag (administrationsaftaler). I det 
tilfælde, som Revisionsretten anfører (KFW), er partne­
ren en medlemsstat. Selv om Kommissionen burde have 
sikret en bedre opfølgning, og selv om gennemførelses-
rapporterne ikke tilgik Kommissionen så systematisk 
som planlagt, har samfinansieringspartneren som Revi­
sionsretten selv har konstateret det, forvaltet dette 
projekt effektivt i Fællesskabets interesse. 9.60 — 9.65. Ligeledes under hensyntagen til Revi­
sionsrettens bemærkninger på dette område har Kommis­
sionen gennem en fællesgruppe gjort sig detaljerede 
overvejelser over midlerne til at forbedre gennemførelsen 
af udviklingsaktioner. Denne arbejdsgruppe har fremsat 
konkrete forslag med henblik på: 
at forbedre strukturen for tilrettelæggelse og forvalt­
ning af projekterne; 
— kontrakternes betalingsvilkår; 
Udvælgelse og gennemførelse af projekter — bankforbindelserne; 
— at udvide anvendelsen af ECU'en så vidt muligt; 
at sikre den størst mulige effektivitet i procedurerne 
for interne og eksterne betalinger med systematisk 
oplysning af såvel modtageren som forvaltnings­
tjenestegrenene. 
Valutapolitik 
Forsinkelser i projektgennemførelsen 
9.57. De to nye arbejder, som ikke har haft konsekven­
ser for finansieringsaftalens ramme, bør betragtes ud fra 
ånden i Kommissionens beslutning, som var at deltage i 
genopbygningen af kommunikationsinfrastrukturerne 
efter en naturkatastrofe (oversvømmelse). 
9.58. Ændringerne i finansieringsaftalen blev accepteret 
under hensyntagen til den bedst mulige tilpasning til 
modtagerens reelle behov. Det viste sig nemlig, at 
Fællesskabet inden for den fastsatte finansieringsramme 
(herunder uforudsete udgifter) bedre hjalp Bolivia ved at 
finansiere ekstraordinært udstyr, som gør det muligt at 
genopbygge adskillige broer, end ved at finansiere 
genopbygningen af en enkelt bro som oprindelig planlagt 
(denne bro er i øvrigt blevet genopbygget med bolivianske 
midler). 9.67 — 9.69. Spørgsmålet om tabt købekraft for visse af 
Fællesskabets finansielle bidrag er kompliceret og 
vanskeligt at løse. Kommissionen er meget opmærksom 
på og påpasselig med at overvinde den slags vanskelighe­
der. Selv om der er ført forhandlinger om de finansielle 
mekanismer — og på ny forhandles i en situation i stadig 
forandring — hvad angår valutakurserne, må det 
understreges, at situationer med ekstraordinær høj 
inflation end ikke kan kontrolleres af landene selv, 
således som det var tilfældet med Bolivia, og at disse lande 
i endnu højere grad i de tilfælde har yderligere behov for 
Fællesskabets støtte. 
Afsluttende bemærkninger om de tre 
andesgruppelande 
9.70. Kommissionen tager Revisionsrettens bemærk­
ninger til efterretning og konstaterer med tilfredshed, at 
dennes samlede status over det finansielle og faglige 
samarbejde med andesgruppelandene er positiv. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 289 
KAPITEL 10 
Personale- og driftsudgifter 
PARLAMENTETS SVAR 
PERSONALEUDGIFTER 
Institutionernes udbetaling af 
in validepensioner 
Generelle bemærkninger 
10.39 Parlamentet tager del i undersøgelsen af årsager­
ne til det fænomen, der beskrives i punkt 10.24 til 10.36, 
selv om tallene for Parlamentet er klart mere positive end 
de samlede tal for alle institutionerne. 
For tjenestemænd, der er tilkendt invalidepension, 
iværksatte Lægetjenesten i slutningen af 1987 en ordning, 
hvorefter der hvert andet år foretages en systematisk 
kontrol af den medicinske begrundelse for tilkendelse af 
invalidepension. 
Med henblik på at afhjælpe forskellige uregelmæssighe­
der, som Revisionsretten har påpeget på dette område, 
benytter Europa-Parlamentet sig af følgende foranstalt­
ninger : 
a) øget lægelig kontrol med hyppige eller langvarige 
fravær som følge af sygdom; 
b) mere fleksible procedurer med henblik på overtagelse 
af anden stilling eller fornyet indplacering, når en 
tjenestemands eller anden ansats helbred gør dette 
nødvendigt. Parlamentet er rede til som led i det interinstitutionelle 
samarbejde at deltage i en tilbundsgående undersøgelse 
af, hvorvidt det måtte være hensigtsmæssigt at ændre den 
gældende ordning. 
DRIFTSUDGIFTER 
Institutionernes udgifter til lokaler og 
bygninger 
Udviklingen i institutionernes politik vedrørende lokaler 
og bygninger 
10.43 -10.49. Af indlysende politiske og juridiske 
grunde, der står i forbindelse med, at medlemsstaterne 
ikke har truffet nogen afgørelse om et fast hjemsted for 
Europa-Parlamentet, er Parlamentets politik vedrørende 
lokaler og bygninger baseret på leje, selv om Parlamentet i 
princippet går ind for en købspolitik. 
Lokalepolitikken i Bruxelles er betinget af den byplan, 
som de lokale myndigheder har udarbejdet. Det er derfor 
ikke institutionerne, der har været bestemmende for 
denne politik. I Luxembourg er der et samråd i gang 
mellem institutionerne, og der er ligeledes indledt 
forhandlinger med den luxembourgske stat med henblik 
på harmonisiering af lejekontrakterne. 
Sammenligningen mellem lejeprisen for Domstolens 
bygning i 1973 og lejeprisen for BAK Ill-bygningen i 1987 
bør ske i faste priser og ikke i løbende priser. Hvis der 
290 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
tages højde for francens ændrede værdi (det officielle 
indeks fra »Service de la Statistique et des Etudes 
économiques luxembourgeois« og kursudsving mellem 
ECU' en og den luxembourgske franc) fremkommer der 
for den nævnte periode (1973-1987) to tal, der ligger 
meget tæt på hinanden. genforhandles og alle former for automatiske pris­
talsreguleringer undgås. 
Betaling af nationale skatter 
Lejevilkår 10.56 -10.58. En samordnet aktion fra institutionernes 
side har endnu ikke ført til, at disse har nægtet at betale 
ejendomsskat. Europa-Parlamentet vil bestræbe sig for at 
fortsætte aktionen i den ønskede retning. 
10.50 -10.51. I Bruxelles vil en koordineret indsats fra 
institutionernes side over for ejerne kun kunne føre til 
positive resultater, hvis der er tale om én og samme 
forhandlingspartner. Dette viser sig imidlertid ikke at 
være tilfældet — f.eks. har ingen af de bygninger, som 
Europa-Parlamentet har lejet i Bruxelles, samme ejer 
(Belliard, Eastman, Remard, Remorqueur, Ardenne). Udnyttelse af bevillingerne til leje 
(artikel 200 i budgettet) 
10.59-10.61. Bemærkningerne i punkt 10.59 
berører ikke Europa-Parlamentet. 10.61 
I Luxembourg har Europa-Parlamentet taget initiativ til 
et samråd mellem institutionerne med henblik på en 
regulering af lejekontrakterne. Europa-Parlamentet må i 
den forbindelse beklage, at de to arbejdsgrupper (be­
stående af repræsentanter for Europa-Parlamentet og de 
luxembourgske myndigheder), der er nedsat for at 
undersøge Parlamentets lokaleproblemer i Luxembourg, 
har gjort så ringe fremskridt. Konklusioner 
Koordinering 
10.71 -10.72. Europa-Parlamentet erkender nødven­
digheden af øget koordination mellem institutionerne og 
har således også taget initiativer hertil i Luxembourg (jf. 
svar under punkt 10.50- 10.51 ovenfor). 
Pristalsregulering af lejerne Budgetpolitikken 
10.52 -10.55. Europa-Parlamentet deler derfor Ret­
tens opfattelse af, at enhver periodisk lejejustering bør 10.77. Europa-Parlamentet understreger, at Rettens 
forslag er yderst velbegrundet. 
RÅDETS SVAR 
PERSONALEUDGIFTER 
Lønforvaltningen for ansatte 
Vederlag for overarbejde 
10.4 -10.9. Arbejdsrytmen i Generalsekretariatet for 
Rådet er af en sådan art, at det næsten er umuligt at afspadsere overarbejdstimer umiddelbart efter, at de er 
erhvervet, og man når derfor frem til dels et stort antal 
aflønnede overarbejdstimer, dels et stort antal opsparede 
afspadseringstimer. 
Med henblik på at imødegå det fænomen, som Revisions­
retten nævner, er der blevet indført særskilte ordninger 
med kontrol med overskridelsen af visse tærskler, som 
allerede har givet resultater. Der er således med held 
blevet indført en streng kontrol med overskridelsen af den 
i vedtægten fastsatte grænse på 150 overarbejdstimer i 
løbet af seks måneder. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 291 
Administrationen koncentrerer sig ganske særligt om de 
meget høje individuelle tal for opsparede afspadserings­
dage, som nævnes i Revisionsrettens rapport, og bestræ­
ber sig på at reducere omfanget heraf. 
Hvad angår »hvile af helbredshensyn« kan denne ifølge 
de interne regler — medmindre der gør sig ganske særlige 
omstændigheder gældende — naturligvis kun bevilges 
dagen efter den dag, hvor overarbejdet er udført. I 
perioder med særlig mange rådssamlinger eller under 
møderne i Det Europæiske Råd kan det i praksis ske, at 
hvilen af helbredshensyn ikke kan tages straks, men må 
udsættes til senere. 
På grund af rådsorganernes arbejdsrytme har Generalse­
kretariatet for Rådet ikke ment, at det burde ændre de 
gældende interne regler. 
Trekvarttidsbeskæftigelse 
10.10. Generalsekretariatet for Rådet har, ligesom 
andre institutioner i øvrigt, fundet det foreneligt med 
tjenestens interesser at tage skridt til trekvarttidsbeskæfti­
gelse for tjenestemænd og andre ansatte, som har 
familieforpligtelser. Erfaringen viser i øvrigt, at de, der 
benytter sig af denne mulighed, alle er personer med 
mindre børn. 
Beskatning af beløb, der udbetales som godtgørelse for 
overarbejdstimer 
10.23. I lighed med praksis i andre institutioner (f.eks. 
Kommissionen) har Rådet fundet det passende at tilpasse 
fremgangsmåden for beregning af skatten på samme 
måde, dvs. ved at anvende skatteprocenten for den 
måned, hvor overarbejdet er udført, på betalingen for 
overarbejdstimerne. 
Institutionernes udbetaling af 
invalidepensioner 
10.24 -10.40. Generalsekretariatet for Rådet undersø­
ger sammen med de andre institutioner problemet med 
invalidepensioner. DRIFTSUDGIFTER 
Institutionernes udgifter til lokaler og 
bygninger 
(punkt 10.41-10.77) 
10.49. Den af Revisionsretten anførte gennemsnitspris 
pr. m2 fremkommer ved at dividere de samlede udgifter 
under artikel 200 på budgettet med det benyttede antal 
m2. Der gøres imidlertid opmærksom på, at bevillingerne 
under denne artikel ud over selve lejen også dækker andre 
udgifter, bl.a.: ejendomsskat, årlige ydelser til indretning 
og leje af lokaler på dagsbasis. 
På grundlag af de beløb, der i 1987 blev brugt alene til leje 
af areal (111.900 m2) og grundlejen (8,6 mio ECU), 
beløber lejen for Rådets bygninger sig til 77,0 ECU/m2. 
10.50. Hvad angår en koordineret indsats fra institu­
tionernes side mht. lejemål skal det bemærkes, at det for 
Generalsekretariatet for Rådet er engangsforeteelser, at 
der skal findes nye bygninger (Charlemagne 1972, 
Josephil 1975, Nerviens 1981, Orban 1986). 
I forbindelse med ovennævnte lejemål har Generalsekre­
tariatet for Rådet hver gang taget kontakt med de andre 
institutioner i Bruxelles for at få oplysninger om 
markedsforholdene og for at undgå overbud i forbindelse 
med en bygning, som flere er interesseret i. 
10.56 -10.58. Det er korrekt, at Rådet for sine 
ejendomme i Bruxelles refunderer ejerne den ejendoms­
skat, som disse skal betale til den belgiske stat. Det skal 
imidlertid bemærkes, at disse ejere er private selskaber, 
som ifølge belgisk ret ikke kan fritages for ejendomsskat, 
heller ikke selv om deres bygninger udelukkende bruges 
af Det Europæiske Fællesskabs institutioner. 
Hvis sekretariatet under forhandlingerne om leje af en af 
bygningerne havde ønsket, at ejendomsskatten ikke 
skulle betales af lejeren, ville ejeren med sikkerhed have 
forhøjet den almindelige leje med et tilsvarende beløb. 
Som bekendt har Rådet, dels alene, dels sammen med alle 
de øvrige institutioner i Bruxelles, henvendt sig til de 
belgiske myndigheder i anledning af spørgsmålet om 
ejendomsskatten. 
292 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
10.61. (a) For så vidt angår overvurderingen af 
huslejerne skal det bemærkes, at det mærkbare fald i 
inflationen de senere år i Belgien har haft til følge, at 
bevillingsansøgningerne har ligget over de faktiske 
behov. For så vidt angår Rådet udgør den bevillings­
overførsel fra artikel 200, der blev foretaget i 1987, kun 
4 % af den oprindelige bevilling. 
(b) Når det for Rådets vedkommende bliver besluttet at 
forhøje bevillingerne under artikel 200 med henblik på at 
gøre det muligt at leje endnu en bygning, er det endnu ikke 
muligt at udarbejde et overslag over udgifterne til de 
ombygninger, der er nødvendige for at indrette en 
bygning efter institutionens behov. 
Derfor indgår indretningsarbejdet i Generalsekretariatets 
forhandlinger om lejebetingelserne for en bygning. 
Disse forhandlinger fører sædvanligvis til et kompromis, 
hvorefter ejeren påtager sig en del af indretningsarbejdet, 
mens der forhandles en refusionsordning for resten af 
investeringerne. 
Det bemærkes, at disse refusioner aldrig strækker sig over 
længere tid end lejekontraktens løbetid. 
PERSONALUDGIFTER 
Institutionems udbetaling af invalidepensioner 
Statistiske oplysninger om invalidepensioner udbetalt af 
De Europæiske Institutioner 
10.24 -10.26 og 10.28. Kommissionen er som Revi­
sionsretten opmærksom på den stigning i antallet af 
invalidepensionsberettigede, som i nogen tid har gjort sig 
gældende. I den forbindelse vil den indføre en ordning 
med forøget kontrol for at sikre, at samtlige sager til Bemærkninger om udgifter til møder og 
indkaldelser 
(Punkt 10.78-10.84) 
10.83. De i Rådet gældende regler fastsætter i artikel-
VII, at de anmodninger, som regeringerne indsender om 
refusion af deres embedsmænds rejseudgifter ikke skal 
bilægges den sædvanlige dokumentation (supplement for 
sovevogn eller TEE og flybiletter). 
Kravet herom ville medføre, at Generalsekretariatet for 
Rådet skulle føre kontrol med de nationale embedsmænd, 
hvem det er pålagt at indsende anmodningerne. 
10.84. Muligheden for dobbelt refusion skulle være 
udelukket af følgende grunde: 
— Rådet indbetaler refusionen af rejseudgifterne for de 
fleste af medlemsstaternes delegerede på de pågæl­
dende ministeriers konti; hvis samtlige institutioner 
fulgte dette system, ville muligheden for dobbelt 
refusion være udelukket; 
— i Rådet underskriver de delegerede »på tro og love« en 
formular, hvorved de attesterer, at de ikke har 
indgivet anmodning om refusion afrejseudgifter til en 
anden myndighed eller til en af De Europæiske 
Fællesskabers institutioner eller organer. 
Generalsekretariatet for Rådet er dog rede til at tage dette 
spørgsmål op til fornyet behandling. 
afgørelse behandles grundigt i de pensionsforvaltende 
tjenestegrene og i lægetjenesten. 
Den almindelige stigning i antallet af invalidepensions-
berettigede og dermed i udgifterne hertil, som Revisions­
retten har gjort opmærksom på i forhold til 1983, kan 
delvis forklares ved, at nogle tjenestemænd, der tiltrådte 
tjenesten for 30 år siden og som derfor er nået til 
afslutningen af karrieren, er blevet ældre og deres 
sundhedstilstand dårligere. 
10.27. Der er klart flere, der bliver invalidepensions­
modtagere i kategori C og D. Dette kan begrundes med at 
for disse 2 kategorier blandt institutionernes personale er KOMMISSIONENS SVAR 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 293 
den fysiske aktivitet delvis årsag til sygdomme (teknisk 
personale, arbejdere, visse chauffører, lagerarbejdere, 
visse sekretærer med stenografi og maskinskrivning). 
10.29. Med hensyn til proceduren anvender institu­
tionerne reglerne i vedtægten for tjenestemænd i De 
Europæiske Fællesskaber og bevilger kun invalidepen­
sion efter udtalelse fra Invaliditetsudvalget. I den 
forbindelse skal der gøres opmærksom på, at de læger, 
som Invaliditetsudvalget er sammensat af, skifter fra sag 
til sag, fordi hver institution og hvert tjenestested har sin 
repræsentant. Desuden omfatter udvalget repræsentan­
ter, der udpeges af den berørte tjenestemand og efter 
fælles aftale mellem de to parter. Dette udvalgs sammen­
sætning giver objektive garantier for en hensigtsmæssig 
behandling. 
Sammenholdelse af det statistiske materiale 
10.30. En sammenligning mellem De Europæiske 
Institutioner og lignende organer forekommer vanskelig 
især på grund af meget forskellige personalevedtægter. 
Således består Fællesskabernes personale næsten udeluk­
kende af fastansatte tjenestemænd, medens de andre 
organer som OECD, NATO, Den Vesteuropæiske Union 
og andre beskæftiger et stort antal kontraktansatte 
bortset fra en lille kerne af fastansatte tjenestemænd. 
10.31. En sådan sammenligning er vanskelig på grund 
af den store forskel mellem arbejdsvilkårene for europæi­
ske tjenestemænd og for ansatte i den private sektor i en 
medlemsstat, som følge af, at de europæiske tjeneste­
mænd udsættes for andre specifikke krav, end tjeneste­
mænd i en medlemsstat. 
Pensionsordningen i De Europæiske Institutioner og i de 
andre organisationer 
10.32 - 10.33. EF-institutionernes pensionsordning og 
sygesikringsordning er uafhængig af medlemsstaternes og 
andre socialsikringsorganisationer kan ikke påtage sig at 
yde økonomisk og medicinsk hjælp til tjenestemanden 
under dennes »delvise invaliditet«, som Revisionsretten 
kalder den pågældende periode. 
Hvert enkelt tilfælde skal behandles individuelt og det 
synes derfor ikke rimeligt at fastlægge en mindsteprocent 
for utjenstdygtighed således som det er tilfældet i visse 
nationale ordninger, idet usmidigheden i disse ordninger ikke gør det muligt i alle tilfælde at nå den målsætning, 
som vedtægtsgiverne har ønsket, nemlig at fastslå 
vedvarende og fuldstændig arbejdsdygtighed. 
10.35. For så vidt angår spørgsmål om kumulering, når 
en invalidepensionsberettiget udøver en ny erhvervsmæs­
sig aktivitet, er Kommissionen bekendt med den praksis, 
der følges i andre organisationer. Den vil på interinstitu-
tionelt niveau foretage en udtømmende undersøgelse af 
dette spørgsmål. 
10.36. Kontrollen med, at betingelserne for ydelsen af 
en invalidepension fortsat er tilstede, varetages af 
Kommissionens tjenestegrene. 
DRIFTSUDGIFTER 
Institutionernes udgifter til lokaler og 
bygninger 
Udviklingen i institutionernes politik vedrørende lokaler 
og bygninger 
10.43. Kommissionen bekræfter rigtigheden af Revi­
sionsrettens bemærkninger. På grund af den årlige 
stigning i personalet, hvortil kommer et stort antal 
eksperter, udsendte embedsmænd fra medlemsstaterne 
samt forskellige andre medarbejdere er der sket en 
voldsom stigning i behovet. 
10.45. Kommissionen er nu slået ind på en byggepolitik. 
Den har således ladet bygningen LOI 120 opføre og er i 
øjeblikket ved at bygge BREYDEL-bygningen (byg­
ninger, som Kommissionen er ejer af) ligesom den 
forbereder opførelsen af ORBAN-komplekset efter en 
formel med leje/salg og/eller langtidslejekontrakt. 
10.46 -10.47. Kommissionen minder om, at den i 1982 
som led i drøftelserne vedrørende opførelsen af LOI 120 
foreslog Rådet oprettelsen af et flerårigt investeringsbud-
get og at Rådet ikke tilsluttede sig dette forslag. Rådet 
vedtog således for LOI 120-projektet kun en bevillings­
ramme. 
Kommissionen har derfor foreslået budgetmyndigheden 
særlige bestemmelser for finansieringen, som er blevet 
vedtaget. 
294 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Lejevilkår Betaling af nationale skatter 
10.50. Det må efter Kommissionen opfattelse præcise­
res, at dens tjenestegrenes arealbehov kun er et af de 
elementer, der må tages i betragtning ved bestemmelsen af 
lejen, idet der også må tages hensyn til andre faktorer 
(f.eks. de begrænsede arealer der stadig er til rådighed, og 
behovet for koncentration). 10.56 -10.58 og 10.75. Ejendomsskatten er en direkte 
skat, der påhviler ejerne. Den kan efter aftale pålægges 
lejeren, men det skal præciseres, at når ejeren pålægger 
Kommissionen at betale ejendomsskatten enten ved at 
vælte den over på lejen eller ved en bestemmelse i 
kontrakten, kan Kommissionen ikke få fritagelse, fordi 
kun ejeren er forpligtet over for skattevæsenet og 
ejendomsskattebeløbet mister sin karakter af skat ved at 
overgå til lejeren uanset under hvilken form. 
10.51. Revisionsrettens bemærkning er blevet fulgt op, 
idet Kommissionen i de tilfælde, hvor indretningen af en 
bygning udføres og finansieres af ejeren, indfører en 
finansieringspakke med særskilt finansiering. I denne 
pakke indgår oftest en finansiering til en årlig sats, der 
skal tilbagebetales i lige store og ikke pristalsregulerede 
årlige ydelser. Derimod nyder Kommissionen, når den ejer en bygning, 
fritagelse for betaling af ejendomsskat. 
Under alle omstændigheder tager Kommissionen spørgs­
målet om ejendomsskat i betragtning ved forhandling af 
lejen. 
Med hensyn til selve bygningerne og investeringens 
rentabilitet får dette argument kun fuld vægt, når det 
drejer sig om en bestemt investering til brug for 
Kommissionen, f.eks. konferencecentret Albert Bors-
chette. Værdien af en investering i fast ejendom er 
ligeledes afhængig af markedssituationen og af byg­
ningens anvendelsesmuligheder, tekniske indretning, 
placering og andre faktorer. F.eks. bestræber Kommis­
sionen sig ved kontraktfornyelser på at opnå enten 
lejenedsættelser eller at der foretages betydelige investe­
ringer i form af renoveringsarbejde. 
Pristalsregulering af lejerne 
10.52 - 10.53. Pristalsreguleringsbestemmelserne for 
lejerne fastsættes ved lov. Hvis i øvrigt en investering — 
indretningsarbejder, køb osv. — finansieres over lejen, er 
denne ikke pristalsreguleret. Pristalsreguleringen ville 
svare til, at der blev anvendt en ny rentesats (se punkt 
10.50). Udnyttelse af bevillingerne til leje (Artikel 200 i 
budgettet) 
10.59. Kommissionen gør opmærksom på, at persona­
leforøgelsen i institutionen som følge af den sidste 
udvidelse og de nye politikker til opfølgning af de 
europæiske råd har haft stor virkning på lejekontoen 
(artikel 200 i driftsbudgettet) og gør nøjagtige prognoser 
vanskelige. Pristalsreguleringerne af lejerne vanskeliggør 
også prognoser. 
10.61. (a) Kommissionen gør opmærksom på, at de 
overførsler, som Revisionsretten nævner, for Kommissio­
nens vedkommende vedrører 3,5 mio ECU i 1985,2,9 mio 
ECU i 1986 og at man i 1987 endog har måttet forhøje 
artikel 200 med 219 000 ECU. 
(b) Det er normalt ved leje af en bygning at kontere den 
første indretning af lokalerne over artikel 200 (leje). 
Bevillingerne i artikel 204 dækker ikke løbende arbejde. 
Erhvervelse af fast ejendom 
Rådets udtalelse af 14. december 1981 
10.55. Lejekontrakter indgås oftest for en periode på 3, 
6 eller 9 år med mulighed for tilpasning af lejen hvert 3. år. 
Denne begrænsede løbetid giver mulighed for genfor­
handling, hvorunder situationen på byggemarkedet og 
udgifterne til flytninger må tages i betragtning. 10.62 - 10.66. Opstillingen af en plan for lokalebehove­
ne for mindst en periode på 5 år for alle institutioner i 
forbindelse med et flerårigt budget kunne være en effektiv 
løsning på de problemer, som Revisionsretten gør 
opmærksom på. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 295 
Revisionsretten henviser i punkt 10.65 til betalinger 
afviklet på forhånd i forbindelse med opførelsen af 
bygningskomplekset LOI 120. I den forbindelse vil 
Kommissionen præcisere, at disse betalinger skulle dække 
udgifterne til undersøgelser forud for arbejderne, som var 
blevet gennemført af underentreprenører. 
Konklusioner 
Koordination og tekniske normer og ensartede 
kontraktvilkår 
10.71 -10.75. GIPI (Den interinstitutionelle gruppe for 
bygningspolitikken) har udarbejdet rapporter til Europa-
Parlamentet. Gruppens arbejde har været nyttigt. 
Bygningsituationen er forskellig fra institution til institu­
tion og derfor er en ensartet forvaltning ikke nødvendig­
vis i Fællesskabets interesse. Derimod bør det interinstitu­
tionelle samarbejde genoplives især med hensyn til 
normer, undersøgelser af markedet og budgetmæssig 
forberedelse. 
For så vidt angår Luxembourg har de europæiske 
institutioner besluttet en fælles henvendelse til de 
luxembourgske myndigheder med henblik på at rationali­
sere dette område. Den ansvarshavende herfor er 
generalsekretæren for Europa-Parlamentet, der arbejder 
for at få indført følgende: 
— En fælles standardlejekontrakt 
— en gennemsnitlig leje pr. m2 under hensyn til 
forskellige aspekter der gør sig gældende på dette 
område (amortisering, pristalsregulering). 
Det er aftalt, at Europa-Parlamentets Generalsekretær vil 
informere sine kolleger i Luxembourg om de foreløbige 
resultater, der opnås, således at hver enkelt institution 
kan drage de relevante konklusioner hver for sig. 
Begrundelse for lejeudgifter 
10.76. Se svar til punkt 10.45. 
Budgetpolitikken 
10.77. Som Kommissionen bemærkede vedrørende 
punkt 10.46 til 10.47 har den i 1982 foreslået Rådet indførelsen af et flerårigt investeringsbudget og Rådet 
vedtog ikke dette forslag. 
Bemærkninger om institutionernes udgifter til 
møder og indkaldelser 
Udvalg, Komitéer og Arbejdsgrupper 
10.85 - 10.86. Der er oprettet en arbejdsgruppe med 
repræsentanter fra alle afdelinger til undersøgelser af 
spørgsmål i forbindelse med udvalg og komitéer. 
Det er bl.a. blevet besluttet ikke længere at oprette udvalg 
og komitéer af embedsmænd, der modtager dagpenge. 
Undtagelser afvises systematisk, undtagen hvis særlige 
forhold gør sig gældende. 
Edb-systemet APEX 
10.87 - 10.88. Anvendelsen heraf er et betydeligt frem­
skridt i forbindelse med forvaltningen af betalingerne. 
Med hensyn til den manglende dokumentation skal det 
understreges, at APEX er blevet udviklet på et tredje 
generationssprog, der er let at forstå og ændre. Hver 
funktion er dokumenteret i systemet. En vejledning, der 
er under udarbejdelse, indeholder en anvendelses- og 
driftsbeskrivelse. 
Alle oplysninger, der er registreret i APEX, er kontrol­
leret. Afstandene og rejsernes maksimumspris kontrol­
leres visuelt. Det påtænkes ikke at udvide kontrollen med 
disse oplysninger, fordi de ikke udgør beregnings­
grundlaget, men kun vejledende værdier. 
Refusion af udgifter 
10.89 - 10.90. Ved refusionen af rejseudgifterne tages 
der hensyn til 3 objektive forhold, nemlig afstand, 
anvendt transportmiddel og rejsens varighed. For så vidt 
angår flytakster og dokumentation er nye bestemmelser 
under overvejelser. Bl.a. ændres den nye tekst således, at 
godtgørelseslofterne sænkes og anvendelsen af nedsatte 
takster fremmes. 
296 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Der er for så vidt angår interne procedurer ved at blive 
udarbejdet en vejledning, hvori mødesekretærernes 
opgaver beskrives, og som indeholder alle oplysninger, 
der er nødvendige for udførelse af deres opgaver både i 
forhold til deres Generaldirektorat og administrationen. 
Kommissionens finansielle bidrag til et tv-
programselskab 
10.106. (a) Selv om Pan European Consortium ikke 
havde status som juridisk person, var det Kommissionens 
opfattelse, at de deltagende radiospredningselskabers 
finansielle situation var helt betryggende ('). Projektet 
»Europa-TV« var imidlertid et eksperiment og dets 
fortsættelse afhang af konsortiets medlemmers vilje til at 
forpligte sig til et initiativ, hvis finansielle forløb ikke 
kunne vurderes med sikkerhed. 
Den faktiske grund til afbrydelsen af Europa-TV's 
virksomhed var konsortiets øvrige medlemmers manglen­
de tilslutning til dækningen af de udgifter, som den 
nederlandske kanal (NOS), der var Europa-TV's drifts-
center, havde haft til gennemførelsen af udsendelserne. 
Da NOS frygtede at måtte bære udgifterne til projektet 
alene, trak det sig tilbage fra projektet. 
Derfor var det mangler ved konsortiets interne funktion, 
der førte til afbrydelsen af Europa-TV. Kommissionen 
kunne ikke forudse, at initiativet ville støde på en sådan 
hindring. 
(b) De manglende detaljer, som Revisionsretten 
omtaler med hensyn til budgettet og programmet, er en 
følge af, at der var tale om et eksperiment, der gik ud over 
den sædvanlige ramme for en bygge-, anlægs- og 
indkøbskontrakt. 
(c) De forpligtelser, som Revisionsretten omtaler, 
kunne ikke opfyldes på grund af eksperimentets afbrydel­
se. 
(d) Bidraget vedrørte kun 1986 (se artikel 1 i 
konventionen). Det blev dog først i slutningen af oktober 
samme år stillet til rådighed for konsortiet. Forsinkelsen i 
konventionens undertegnelse medførte, at Kommissio­
nen udbetalte en større procentsats som acontobeløb end 
normalt. 
(*) Fodnoterne findes sidst i kapitlet. Kommissionen vil i fremtiden undersøge, hvorvidt det er 
hensigtsmæssigt at kræve, at der ved indgåelsen af aftaler 
af denne art stilles sikkerhed, idet der dog i hver enkelt 
tilfælde tages hensyn til projekternes særlige art. Som 
ovenfor nævnt har Kommissionen taget skridt til at få de 
udbetalte beløb tilbagebetalt, hvilket er ved at ske for en 
dels vedkommende. 
EUROPASKOLERNE 
10.109. Kommissionen erkender, at den ikke på 
Europaskolerne har beføjelser, der svarer til dens 
budgetmæssige ansvar. Den undersøger, hvorledes den 
ved en ændring af den mellemstatslige ordning, der har 
været gældende for skolerne siden 1957, kan afhjælpe 
denne situation. 
10.110. Den nye finansforordning for Europaskolerne 
blev vedtaget den 18. oktober 1988. Punkterne c), d) og e) 
er blevet løst i overensstemmelse med Revisionsrettens 
ønsker. Kommissionen vil undersøge, hvorledes skolen i 
Munchen anvender det krisefradrag, der omtales i punkt 
10.110 (g). 
10.111. Kommissionen tager Revisionsrettens forslag 
til efterretning ved overvejelser vedrørende den langsigte­
de reform af skolernes finansieringsordning. 
10.113-10.114. Kommissionen vil indlede drøftelser 
med Den Europæiske Patentmyndighed og med Det 
Øverste Råd vedrørende denne myndigheds bidrag til 
finansiering af skolen i Munchen. 
10.116 - 10.118. Se svaret vedrørende 10.110. (g). 
10.119. Kommissionen har aldrig godkendt Belgiens 
ensidige beslutning i forbindelse med den belgiske 
kongelige anordning af 24. oktober 1986. Efter forgæves 
at have søgt at få de belgiske myndigheder til at ændre 
deres beslutning, har Kommissionen den 4. januar 1988 
sendt en åbningsskrivelse til de belgiske myndigheder i 
henhold til traktatens artikel 169. Denne blev den 7. juli 
1988 efterfulgt af en begrundet udtalelse. Det Øverste 
Råd har i mellemtiden besluttet, at eventuelle udbredel-
sespenge, der skal udbetales til belgiske lærere, beregnes 
på grundlag af en fuld national løn. 
10.120. Som resultat af Kommissionens igangværende 
undersøgelse vedrørende ændringen af skolernes status 
tilstræbes en effektivisering af beslutningsprocessen 
10.121. Kommissionen bestræber sig på i de forskellige 
udvalg vedrørende Europaskolerne, som den deltager i, 
på grundlag af den indvundne erfaring at fremme de 
nødvendige reformer, således som ønsket at Revisions­
retten. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 297 
DOMSTOLENS SVAR 
PERSONALEUDGIFTER tilslutte sig de ændringer af programmet, som måtte blive 
foretaget for at imødekomme Revisionsrettens bemærk­
ninger. 
Lønforvaltningen for ansatte 
Kompetencefordeling DRIFTSUDGIFTER 
10.11 -10.12. Den, der er ansvarlig for Domstolens 
Finansafdeling, og som samtidig er institutionens 
regnskabsfører, er aldrig anvisningsberettiget. 
Domstolen finder, at den nuværende komptencefordeling 
mellem Personaleafdelingen of Finansafdelingen er i 
overensstemmlse med princippet om fordeling af opga­
verne mellem regnskabsføreren og den anvisnings-
verettigede; i øjeblikket er denne kompetencefordeling 
den mest effektive måde, hvorpå de pågældende tjeneste­
grenes arbejde kan tilrettelægges, når henses til, at 
Domstolens administration er af forholdsvis beskeden 
størrelse. Alt afhængig af de resultater, der opnås, efter at 
forvaltningen af personalets aktmapper er overført til 
edb, kan Domstolen tage denne komptencefordeling op 
til fornyet overvejelse. Institutionernes udgifter til lokaler og 
bygninger 
10.41 - 10.77. Domstolen samarbejder med de andre 
institutioner i Luxembourg med henblik på at harmonise­
re lejekontrakterne og den politik, der føres vedrørende 
lokaler og bygninger. Under lejeforhandlingerne vil 
Domstolen tilstræbe, at der tages hensyn til investerings­
omkostninger og afskrivning. 
Forberedelse af lønberegningen Bemærkninger vedrørende udgifter til møder 
og indkaldelser 
10.13 -10.14. I øjeblikket kan Domstolens Persona­
leafdeling på grund af det begrænsede antal medarbejdere 
kun en gang om måneden foretage en effektiv stikprøve­
kontrol af indlæsningen i lønfileme. Imidlertid forbereder 
man i øjeblikket i samararbejde med andre fællesskabs­
institutioner en overførsel af de personlige aktmapper til 
edb. Hverved skulle det blive muligt at løse problemerne i 
forbindelse med en systematisk kontrol af indlæsningen i 
lønfilerne og sikre Personaleafdelingen terminaladgang 
til lønsystemets data. 
Beskatning af beløb, der udbetales som godtgørelse for 
overarbejdstimer 
10.23. Ved beregningen af vederlagene, herunder 
beskatningen af godtgørelse for overarbejdstimer, anven­
der Domstolen Rådets edb-program. Domstolen vil 10.91 - 10.92. Bevillingerne under artiklerne 250 og 255 
skal dække omkostningerne i forbindelse med udbredelse 
af kendskabet til fællesskabsretten, herunder navnlig 
Domstolens praksis og den præjudicielle forelæggelses-
procedure, som udgør et væsentligt led i gennemførelsen 
af fællesskabsreglerne i de nationale retsordener. Dette 
sker dels gennem studieophold og møder, der tilrettelæg­
ges med jævne mellemrum i samarbejde med medlemssta­
ternes justitsministerier, dels ved individuelle besøg eller 
besøg af nationale dommere og repræsentanter for 
anklagemyndigheden i de forskellige instanser. For så 
vidt angår disse besøg, er det vanskeligt at gennemføre en 
fuldstændig harmonisering vedrørende refusion af om­
kostningerne, når henses til gæsternes vidt forskellige 
forhold og baggrund. Domstolen tilstræber imidlertid så 
vidt muligt at ensrette praksis på dette område. Så vidt det 
er praktisk muligt, vil gæsterne eventuelt få tilsendt 
billetter, og der vil ikke blive udbetalt forskud. Domsto­
len vil endvidere træffe de nødvendige foranstaltninger til 
at sikre overholdelsen af Finansforordningens artikel 32. 
298 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS SVAR 
PERSONALEUDGIFTER 
Lønforvaltningen for ansatte 
Forberedelse af lønberegningen 
10.16. ØSU råder over to adskilte programmer, et for 
vederlag og et andet for personaleforvaltning. Disse to 
programmer kommunikerer ikke automatisk, men opera­
tøren af »vederlagsprogrammet« har adgang til dataene i 
»forvaltningsprogrammet«, og han kan føre disse over i 
sit program. I praksis anvendes denne mulighed dog ikke 
længere. 
10.17. Den kontrolprocedure, Revisionsretten foreslår, 
anvendes ikke i ØSU på grund af personalemangel. Så 
snart det tilstrækkelige personale er til stede, skal ØSU 
sørge for, at denne procedure anvendes. 
Udbetalingsprocedure 
10.18 -10.19. For regnskabsåret 198 8 er der udfærdiget 
forpligtelsesforslag, inden lønudbetalingerne har fundet 
sted. 
Manglende gensidig information 
10.20. Det nye edb-bogholderisystem vil gøre det 
muligt, at de anvisningsberettigede, finansinspektøren og 
regnskabsføreren får direkte adgang til alle bogholderida­
ta. 
Forskud til personalet 
10.21. Lønforskud med hjemmel i tjenestemandsved­
tægtens artikel 76 vil for fremtiden blive givet i henhold til 
vedtægtens bestemmelser. 
10.22. Lønforudbetaling er sket i visse tilfælde af force 
majeure. Beskatning af beløb der udbetales som godtgørelse for 
o verarbejdstimer 
10.23. ØSU er i mellemtiden gået over til at følge reglen 
om at beregne skatten af de beløb, der udbetales som 
godtgørelse for overarbejdstimer, på grundlag af den 
skatteprocent, der i måneden før betalingsmåneden 
anvendtes på den del af tjenestemandens løn, der blev 
beskattet højst. 
DRIFTSUDGIFTER 
Institutionernes udgifter til lokaler og 
bygninger 
10.41 - 10.77. ØSU erkender, at det er nødvendigt at 
koordinere de forskellige institutioners politik vedrøren­
de lokaler og bygninger. På grund af udvidelsen af 
aktiviteterne og de deraf følgende personalemæssige 
konsekvenser undersøger ØSU for tiden mulighederne 
for en ombygning af sine lokaler. ØSU vil naturligvis tage 
hensyn til de konklusioner, Revisionsretten er nået frem 
til i sin rapport. 
Bemærkninger om institutionernes udgifter til 
møder og indkaldelser 
Kontrol af mødedeltagelsen 
10.95. ØSU undersøger for tiden muligheden for at 
indføre en ordning, hvorefter ØSU's medlemmer og 
eksperter forpligtes til at underskrive deltagerlisten, 
således som det praktiseres i andre forsamlinger, bl.a. 
Europa-Parlamentet. 
Rejsedagpenge og mødedagpenge 
10.96 -10.97. Det drejer sig her om en fortolkning af 
»Regler for transportgodtgørelser, mødedagpenge og 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 299 
rejsedagpenge«, især artikel 4, litra g). Sammenfald af 
mødedagpenge og rejsedagpenge er ikke baseret på det 
antal dage, der faktisk bruges til rejsen, men udelukkende 
på afstanden mellem udgangspunktet og mødestedet 
(artikel 4, litra a)). 
Ordningen vedrørende betaling af udgifter 
10.98 -10.100. ØSU erkender, at den fremgangsmåde, 
der følges ved udbetaling af godtgørelser, ikke er i 
fuldstændig overensstemmelse med de gældende regler, men de særlige krav, som en rådgivende europæisk 
forsamling er underkastet, tvinger dens administration til 
en sådan fremgangsmåde. En løsning af det problem, der 
nævnes i pkt. 10.99 a), kunne bestå i at indføre en 
forskudsordning. Men ØSU har ikke tilstrækkeligt 
personale til at gennemføre en sådan ordning. 
Hvad angår udbetalingsmetoden og de betænkeligheder, 
der gives udtryk for vedrørende finansforordningens 
artikel 48, vil ØSU fortsætte sine bestræbelser på at 
overtale institutionens medlemmer til at give afkald på 
kontant betaling. 
(•) I artikel 7 i konsortiets vedtægter fastsættes følgende: 
»Konsortiets indtægter består af direkte finansielle bidrag fra 
konsortiets medlemmer og af indtægter fra andre kilder, 
f.eks. reklame, sponsoring, salg af programmer osv. 
300 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
KAPITEL 11 
Långivning, lånoptagelse og rentegodtgørelse 
KOMMISSIONENS SVAR 
AFTALE OM REVISION I 
MEDLEMSSTATERNE AF NIC-LÅN BEMÆRKNINGER OM LOVLIGHEDEN OG 
DEN ØKONOMISKE FORVALTNING 
NIC s likvide midler 
11.7-11.19. Kommissionen skal erindre om de meget 
fuldstændige svar, som den allerede har givet vedrørende 
den uformelle aftale af 1985 samt om spørgsmålet om 
revision på stedet af NIC-lån i al almindelighed (jf. 
Kommissionens svar på beretningen om regnskabsåret 
1986, punkt 14.25-14.30). 11.27. Kommissionen er glad for, at Revisionsretten 
generelt set har modtaget den nye samarbejdsaftale med 
EIB om NIC's likvide midler positivt. For så vidt angår de 
mere detaljerede bemærkninger hertil, skal Kommissio­
nen præcisere følgende, og den noterer sig i øvrigt 
Revisionsrettens forslag, som man vil drøfte med EIB. 
Som følge af den forpligtelse, som Kommissionens 
formand indgik ved skrivelse af april måned 1987 til 
Revisionsrettens formand har Kommissionen truffet en 
lang række foranstaltninger med henblik på at finde frem 
til, hvorledes man rent praktisk, inden for rammerne af 
Revisionsrettens beføjelser, kan tage hensyn til de af 
Banken fremførte betragtninger. 11.28. Den eneste risiko, som Kommissionen udsatte sig 
for ved ikrafttrædelsen af den nye aftale (hvis bestemmel­
ser har tilbagevirkende kraft fra det tidspunkt, hvor 
transaktionerne med NIC's likvide midler begyndte), er, 
at en debitor kunne gå fallit. I betragtning af arten af 
låntagere og deres hovedkautionister må denne risiko 
anses for i realiteten at være lig med nul. 
Med hensyn til spørgsmålet om besparelser i forbindelse 
med transaktionerne har tilføjelsen af NIC-midler til 
Bankens allerede eksisterende midler betydet forvalt­
ningsmæssige besparelser for disse midler under ét. I 
betragtning af disse to komponenters relative størrelse, er 
den fordel, der fremkommer ved forvaltningen af EIB-
midlerne (størstedelen af de pågældende midler) imidler­
tid langt større end fordelen ved forvaltningen af NIC-
midlerne. 
Kommissionens seneste forslag på dette område vil snart 
blive drøftet i detaljer i en arbejdsgruppe bestående af 
repræsentanter fra Banken og Kommissionen, som 
forventes af afslutte sit arbejde før udgangen af 1988. 11.29. Kommissionen finder, at Bankens frygt for, at 
der skal blive fastsat unødigt høje rentesatser for 
udlånene, må vurderes ud fra reglen om, at rentesatsen for 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 301 
NIC-udlån er den samme som for udlån over Bankens 
egne midler. 
11.30. Selv om teksten til den nye aftale faktisk er mere 
restriktiv, er Kommissionen i praksis — i fuld overens­
stemmelse med EIB — fortsat med at refinansiere 
tidligere og mere kostbare transaktioner. 
Sidstnævnte institution giver sit forhåndssamtykke i 
henhold til den gældende aftale og i betragtning af, at den 
har påtaget sig ansvaret for de likvide midler, og at den 
ofte til gengæld for de lavere omkostninger i forbindelse 
med de likvide midler skal lægge penge ud til provisioner 
og tilbagebetalingspræmier, der ikke nødvendigvis dæk­
kes af den nye finansiering. 
11.31. Kommissionen finder det ikke berettiget at 
foretage en detaljeret analyse af dens administrationsom­
kostninger i forbindelse med hvert enkelt finansierings­instrument. En sådan analyse ville være kostbar og synes 
ikke at være absolut nødvendig for Kommissionen, som 
ikke arbejder inden for rammerne af et mandat. 
Den Europæiske Investeringsbanks 
forvaltningspro visioner 
11.32. Kommissionen har i sine svar på Revisions­
rettens foregående beretning forpligtet sig til at forelægge 
EIB Revisionsrettens anmodning. Som følge af denne 
fremgangsmåde forbeholdes den dokumentation, der 
anmodes om, alene EIB's bestyrelse, hvortil Kommissio­
nen ikke desto mindre udpeger en administrator og 
dennes suppleant. I øvrigt bekræftede Banken på ny, at 
den vil fortsætte med at tilpasse sine forvaltnings-
provisioner på en sådan måde, at den ganske enkelt får 
dækket sine omkostninger. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 303 
ANDEN DEL 
De Europæiske Udviklingsfonde 
KOMMISSIONENS SVAR 
BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE DEN 
ØKONOMISKE FORVALTNING 
Den finansielle gennemførelse af projekterne 
Særlige vilkår for bygge- og anlægskontrakter 
6. Kommissionen er meget opmærksom på problemer­
ne vedrørende kontrakternes betalingsvalutaer og prisud­
viklingens betydning for kontrakterne i løbet af disses 
gennemførelse. 
Hvad angår kontrakternes udmåling og betalingsvaluta, 
indeholder artikel 48 i finansforordningen for 6. EUF — 
som er udvidet til også at omfatte kontrakter finansieret 
over 4. og 5. EUF — nøjagtige bestemmelser for hver 
kategori kontrakter, således at der i videst mulig 
udstrækning undgås reelle finansielle gevinster eller tab 
for tilslagsmodtageren. Der er dog ingen tvivl om, at 
prisudviklingen under gennemførelsen — navnlig for de 
langfristede kontrakters vedkommende — kan forrykke 
kontraktens ligevægt, hvorved der opstår gevinster eller 
tab for denne eller hin kontraherende part. 
Kommissionen fastsatte derfor allerede i 1972 i sine 
generelle udbudsvilkår for bygge- og anlægskontrakter 
og kontrakter om leverancer finansieret af EUF, at 
prisrevision skulle finde anvendelse. 
Dette komplicerede spørgsmål er behandlet i en række 
detaljerede og ajourførte kommentarer i instrukssam­
lingen. Man vil ved læsningen af disse tekster konstatere, 
at Kommissionen til stadighed ønsker at undgå, at 
anvendelsen af prisrevisionsbestemmelser giver sig udslag 
i uberettigede gevinster. For at nå frem til en så nøjagtig beskrivelse af de faktiske 
forhold som overhovedet muligt henstiller Kommissio­
nen således bl.a., at man ikke nøjes med at benytte en 
enkelt revisionsmetode, og at man kun tager de parametre 
i betragtning, som har en konstaterbar betydning for de 
med de pågældende arbejder forbundne omkostninger, 
samtidig med at en del af risikoen overlades til tilslags-
modtageren. 
På tilsvarende måde henstiller Kommissionen til den 
administration, der modtager bistanden, at den er meget 
omhyggelig ved valget af de indekser, der anvendes som 
grundlag for revisionerne. 
Endelig opfordres tilslagsmodtageren i tilfælde af, at der 
ikke finder nogen indeksberegning sted i en given AVS-
stat, eller man er uvidende om, hvilket land den 
pågældende vare importeres fra, til i sit forslag at anvende 
en referencepris, der baseres på den fornødne dokumen­
tation. 
7-9. For så vidt angår de elleve kontrakter, for hvis 
vedkommende der efter Revisionsrettens opfattelse er 
ydet for store kompensationer for prisforhøjelser, når 
disse skyldes en devaluering, vil Kommissionen gerne 
understrege, at det i de fleste af disse tilfælde ikke hidtil 
har kunnet konkluderes, at virksomhederne har indtjent 
et uberettiget overskud. Det kan derfor ikke antages, at 
Fællesskabet har lidt nogen økonomisk skade. 
I to tilfælde er prisrevisionsbestemmelserne endnu ikke 
blevet anvendt på igangværende kontrakter. For andre 
projekters vedkommende anvendes prisrevisionsbestem­
melserne først og fremmest på lokale lønomkostninger og 
materialer indkøbt på stedet. 
For i videst mulig udstrækning at undgå de af Revisions­
retten fremdragne uregelmæssigheder vil Kommissionen 
imidlertid komplettere sine instrukser til de delegerede for 
derigennem at sikre, at disse ved gennemgangen af 
udbudsmaterialet træffer foranstaltninger til sikring af, at 
prisrevisionsbestemmelserne for den dels vedkommende, 
der skal udredes i europæiske valutaer, baseres på de 
europæiske markedspriser og for den dels vedkommende, 
der skal udredes i national valuta, baseres på de lokale 
markedspriser. 
304 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Forpligtelser og betalinger 
10. Kommissionen har følgende kommentarer til 
Revisionsrettens bemærkninger om finansforordningens 
overholdelse: 
Instrukssamlingen til brug for hovedsædet og delegatio­
nerne indeholder en meget nøjagtig beskrivelse af 
bestemmelserne om betaling af kontrakterne — uanset 
disses art — således at arbejdet med fastsættelsen af de 
fremlagte betalingsdossiers og anvisningen heraf til 
betaling lettes. 
Kommissionen har som hovedregel konstateret, at 
procedurerne anvendes korrekt, og at bilagene til støtte 
for betalingsanmodningerne er retsgyldige (originaler 
eller bekræftede kopier). 
Med hensyn til bankauktioner skal de delegerede føre 
registre for såvel bygge- og anlægskontrakter som 
kontrakter om leverancer eller tjenesteydelser, således at 
opfølgning og ophævelse deraf sikres. 
Hvad angår de af Revisionsretten fremhævede eksempler, 
kan Kommissionen bekræfte, at uanset hvilke omstæn­
digheder der har forhindret Revisionsrettens ansatte i at 
få adgang til de specielle udbudsvilkår, har disse 
bestandig stået til rådighed for de tjenestemænd, der er 
ansvarlige for indgåelse af forpligtelser og anvisning til 
betaling. 
I det særlige tilfælde med Burkina Faso er det rigtigt, at 
der i det meget omfattende bilagsmateriale i tilknytning til 
disse projekter, som var genstand for en samfinansiering, 
var tre foreløbige opgørelser til et samlet beløb af ca. 
300 000 ECU, som ikke var vedlagt de tiisvarende 
betalingsordrer. Disse dokumenter befinder sig i delega­
tionen, som imidlertid havde efterprøvet dem, før de 
ovennævnte betalingsordrer blev fremsendt til Kommis­
sionen. Rigtigheden af disse betalinger — såvel som de 
foregående — blev således sikret af den rådgiver, som har 
med det pågældende projekt at gøre, samt den delegerede. 
Disse bilag er i mellemtiden fremsendt til Kommissionen 
og står til Revisionsrettens rådighed. 
Hvad angår betalingen på 0,2 mio ECU, har Kommissio­
nen anmodet delegationen i Swaziland om et supplerende 
sæt bilag, der står til Revisionsrettens rådighed. 
11. Dette punkt omhandler følgende spørgsmål: 
— Acontobetalinger, der overstiger de i kontrakten 
fastsatte beløb: 
I to af de tre nævnte tilfælde (Guinea-Bissau og 
Tchad) er der snarere tale om acontobetalinger, der overstiger de i de generelle betingelser fastsatte beløb. 
I henhold til de pågældende to kontrakter, den ene 
vedrørende en undersøgelse, den anden vedrørende 
faglig bistand, skulle der betales en første rate på 
50 % uden bankkaution ved kontraktens anmeldelse. 
Der var derfor ikke tale om et forskud begrænset til 
20 % i medfør af de generelle betingelser, men om et 
forskudsbeløb beregnet under hensyntagen til, at 
arbejdet allerede var vidt fremskredent på betalings-
tidspunktet. 
I det tredje nævnte tilfælde (regionalt projekt i Den 
Centralafrikanske Republik) er det rigtigt, at der i 
første omgang blev foretaget en acontobetaling, der 
oversteg det i kontrakten fastsatte beløb. Det for 
meget udbetalte blev imidlertid fratrukket den 
efterfølgende betaling. 
— Overførsel til forskudsforvaltning (Sudan): 
Bestemmelserne om drift og kontrol af forskudsfor-
valtninger fremgår klart af instrukssamlingen (1988-
udgaven) og er meddelt forskudsbestyrerne med 
henblik på anvendelse heraf. 
— Kontrakt udtrykt i en anden valuta end den i 
tilbuddet anvendte (jernbane Djibouti-Etiopien): 
Kontraktbeløbet i ECU afviger ikke mærkbart fra 
det, der blev benyttet til sammenligning af tilbuddene. 
— Kontrakt om en tjenesteydelse betalt 10 måneder 
efter arbejdets påbegyndelse (Guinea-Conakry): 
Denne forsinkelse svarer til den nationale anvisnings-
berettigedes forsinkelse med undertegnelsen af kon­
trakten. 
12. Kommissionen erkender fuldt ud, at det i høj grad er 
ønskeligt at samle al dokumentation vedrørende et givet 
projekt hos en enkelt tjenestegren, men må tilføje, at en 
sådan organisation indebærer store materielle vanskelig­
heder for både Kommissionen og delegationerne. 
Kontrollen af bilagenes tilstrækkelighed og nøjagtighed 
finder sted på forskellige etaper af proceduren — 
fastsættelse, anvisning til betaling, finanskontrol, beta­
ling — i overensstemmelse med de successive finansfor­
ordninger for EUF og de generelle bestemmelser og 
særlige forskrifter i kontrakterne, som er omhandlet i 
instrukssamlingen, hvoraf der blev udsendt en ny udgave i 
første halvår 1988. I overensstemmelse med Revisions­
rettens ønsker vil Kommissionen komplettere sine 
instrukser, således at det over for de tjenestemænd, der 
tager sig af fastsættelse og anvisning af betalingsdossiers, 
præciseres, hvorledes de krævede bilag skal være udfor­
met. 
12. 12. 88 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 305 
Bogføring 
13. (a) Når  nogle  transaktioner  henstår  på de såkaldte 
versurkonti,  betyder  dette  som  regel,  at de som  følge  af 
mangel  på information  ikke  kan tilskrives  et givet  projekt. 
Pr. 31. december  1987  henstod  fire transaktioner  fra 1982 
ud af flere  tusinde  årligt  registrerede  posteringer  på 
versurkontiene.  To af disse  kunne  endeligt  afvikles  i juni 
1988;  de resterende  to henstår  stadig  som  uafviklede. 
(b) Pr.  31. december  1987  angik  omkring  25 % af de 
udestående  fordringer  moms,  som  skal  tilbagesøges  fra 
medlemsstaternes  administrationer.  EUF-regnskabet 
følger  på dette  område  de almindelige  procedurer  mellem 
Kommissionen  og medlemsstaterne. 
Ved udgangen  af 1987  bestod  61 % af det samlede  beløb, 
som skulle  tilbagesøges,  af en fordring  på et enkelt  firma, 
der gik konkurs  i 1985.  Den  bank,  som  havde  stillet 
garantien,  nægtede  at tilbagebetale  det udbetalte  beløb, 
og Kommissionen  indledte  derfor  en retssag  på den 
pågældende  AVS-stats  regerings  regning.  Denne  retssag 
er stadig  i gang. 
For de øvrige  udestående  fordringers  vedkommende 
bestræber  Kommissionen  sig til stadighed  på at sikre,  at 
midlerne  kommer  ind. 
(c) Ved  udgangen  af 1987  var der — ud over  et meget 
begrænset  antal  tvister  — kun  et rimeligt  antal  poster-
inger  tilbage  på kontiene  »igangværende  overførsler«  og 
»transaktioner,  der skal  udlignes«,  og næsten  alle  disse 
posteringer  blev  udlignet  i løbet  af de efterfølgende  fire 
måneder. 
De ordnede  og forskriftsmæssige  bankudtog  står  til 
Revisionsrettens  rådighed. 
(d) Kommissionen  vil bestræbe  sig på at forbedre 
ansvarsfordelingen  inden  for regnskabsførerens  tjeneste 
uden  dog at undervurdere  de vanskeligheder,  som  denne 
tjenestes  stærkt  begrænsede  arbejdsstyrke  rejser  i denne 
forbindelse. 
(e) Det  af Revisionsretten  fremhævede  tal på 2 800 000 
ECU  modsvarer  projekter,  som  er afsluttet  eller  annulle-
ret i løbet  af 1988. Forvaltning  af likvide  midler 
Indkaldelse  af bidrag 
15. Der  blev  i december  1986  til de kompetente  ministre 
i hver  medlemsstat  sendt  anmeldelsesskrivelser  vedrøren-
de anmodningen  om bidrag  for regnskabsåret  1987.  Disse 
skrivelser  indeholdt  oplysninger  om forfaldsdatoerne  og 
de omregningskurser,  der skulle  anvendes  mellem  ECU 
og de nationale  valutaer.  En fejlagtig  kursangivelse,  som 
der dog  senere  blev  givet  meddelelse  om,  har sandsyn-
ligvis  bidraget  til de af Revisionsretten  konstaterede 
unøjagtigheder. 
Hvad  angår  de af Revisionsretten  påpegede  forsinkelser 
med betalingen,  fandt  disse  sted  til trods  for,  at 
Kommissionen  gentagne  gange  henledte  de pågældende 
medlemsstaters  faste  repræsentationers  opmærksomhed 
derpå. 
Konti  i finansforvaltningerne 
16. Artikel  4 i finansforordningen  vedrørende  5. EUF 
indeholder  en bestemmelse  om, at Kommissionen  »så vidt 
muligt«  skal  fordele  sine  tilgodehavender  mellem  de 
forskellige  valutaer  i samme  forhold  som  det,  hvori 
medlemsstaternes  valutaer  indgår  i ECU-kurven.  I den 
tilsvarende  artikel  5 i finansforordningen  vedrørende  6. 
EUF  henvises  der ikke  længere  til ECU,  men  fastsættes  en 
fordeling  af tilgodehavenderne  i samme  forhold  som  det, 
hvori  de forskellige  medlemsstater  bidrager  til EUF, 
hvilket  Kommissionen  forsøger  at respektere. 
Når der trækkes  på kontiene  i finansforvaltningerne,  skal 
der tages  hensyn  til en række  andre  begrænsninger  som 
f.eks.  nødvendigheden  af at foretage  betaling  af store 
beløb  i bestemte  lande  inden  for meget  korte  frister. 
Medlemsstaterne  har derfor  godtaget,  at proportionali-
tetsreglen  gælder  for perioder  af mere  end  et kvartal 
længde  for  ikke  at bringe  for  store  forstyrrelser  i 
betalingsstrømmene.  For  året  1987  som  helhed  er de 
betalinger,  der er foretaget  over  kontiene  hos finansfor-
valtningerne,  således  næsten  identiske  med  bidragenes 
fordelingsnøgle. 
Bankkonti  i Europa 
17. EUF  råder  over  en bankkonto  i ECU  i hver 
medlemsstat  for at fremme  brugen  af denne  EF-valuta  og 
beskytte  sig mod  risikoen  for devalueringer.  Desuden 
306 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
eksisterer der en ekstra konto i Belgien og i Italien for at 
tage hensyn til særlige lokale omstændigheder og opnå de 
bedste betingelser på pengemarkedet. 
I Frankrig og Det Forenede Kongerige råder EUF 
desuden over konti i national valuta, som benyttes til at 
fremskynde overførslerne til de 36 konti for delegerede 
udbetalende organer, der føres i franske francs og pund 
sterling. I Nederlandene og Forbundsrepublikken Tysk­
land fandtes der ved udgangen af 1987 to ekstra konti i 
national valuta. Den ene af disse blev lukket først i 1988, 
og den anden vil blive det i nær fremtid. 
18. Den fastlagte procedure for anvendelsen af Lomé 
III-Konventionens artikel 153 består i, at en del af de 
renter, der opnås på EUF's konti til markedsrente, 
tilføres Stabex-midlerne proportionalt med saldoen af 
endnu ikke anvendte Stabex-midler. 
19. Kommissionen har foretaget en undersøgelse hos de 
forskellige delegerede udbetalende organer i Fællesskabet 
for at få et overblik over de betingelser, der indrømmes på 
deres bankkonti. Det fremgår af denne undersøgelse, at 
betingelserne varierer fra medlemsstat til medlemsstat. 
Derefter opnåede vore delegerede udbetalende organer de 
bedste betingelser, der kan opnås i hver af medlemsstater­
ne. Kommissionen har siden da holdt et vågent øje med, 
at hver bank yder en konkurrencedygtig forrentning. 
Stabilisering af eksportindtægterne 
20. Tabene af eksportindtægter i Stabex-regi fastlægges 
ud fra ECU-værdien af AVS-staternes eksport beregnet i 
overensstemmelse med Lomé III-Konventionens artikel 
160. 
For 1987 indebar anvendelsen af den i denne artikel 
fastlagte beregningsmetode, at overførslerne til samtlige 
AVS-stater, dog med landene i franc-zonen som en vigtig 
undtagelse, blev reduceret eller helt faldt bort. Dette 
skyldes naturligvis dollarens depreciering (der mindes 
om, at denne metode netop blev indført som svar på visse 
AVS-staters ønske om at beskytte sig mod den amerikan­
ske valutas appreciering ...), men også — og især — det 
forhold, at en lang række AVS-stater har foretaget eller 
stadig foretager devalueringer, ofte meget store. 
21. Ved Lomé III-Konventionen blev der med hensyn 
til kontrol med brugen af Stabex-overførslerne taget 
meget mere bindende regler i brug, end det hidtil havde 
været tilfældet, og Kommissionen har i praksis nærmest 
tendens til at fortolke dem meget strengt. Blandt de valgmuligheder, der tilbydes AVS-staterne, kan 
nævnes: 
— anvendelse af Stabex-overførslerne som AVS-stater­
nes bidrag til udviklingsprojekter finansieret af 
Kommissionen og/eller andre donorer 
— overførsel til organer af Stabiliseringskassetypen, 
som har til opgave at garantere købspriser (og 
indkomster) for producenterne 
— Kommissionens deltagelse via sine delegationer i 
planlægningen af ad hoc-aktioner. Denne deltagelse 
kan gå lige fra forudgående konsultationer til 
permanent udgiftskontrol, navnlig via de særlige 
konti, hvortil delegationerne har en af »nøglerne«. 
Blandt de anvendte særlige løsninger kan ligeledes nævnes 
direkte overførsel til leverandørerne (anvendt i forbindel­
se med en overførsel til Sao-Tomé). Denne metode kan 
imidlertid ikke anvendes generelt: modsat hvad der er 
Revisionsrettens opfattelse, knytter der sig ikke nogen 
afgørende fordele til denne metode i forhold til de andre 
muligheder, for ikke at tale om de forvaltningsmæssige 
vanskeligheder, den rejser. 
BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE 
MIKROPROJEKTER 
Retsgrundlag og gennemførelsesbestemmelser 
Den delegeredes rolle 
31. Programmerne var først omfattet af den normale 
procedure med forudgående høring af EUF-Udvalget, 
men er siden 1978 ved fremskyndet procedure blevet 
godkendt af EUF's ledende anvisningsberettigede efter 
udtalelse fra Kommissionens delegerede og på modtager­
statens begæring, efter at Kommissionen har godkendt en 
samlet bemyndigelse til at indgå forpligtelser, om hvilken 
Udvalget har afgivet en positiv udtalelse. 
I forbindelse med et program, som allerede er godkendt i 
Bruxelles, er den delegerede bemyndiget til at knytte 
direkte kontakt med de lokale myndigheder vedrørende 
hvert enkelt projekt, der skal finansieres. 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 307 
Forundersøgelse af mikroprojekterne 
Uddelegering af ansvaret for godkendelse af projekterne 
33 - 37. For Lomé III er denne tendens til uddelegering 
af ansvaret og almindelig decentralisering endnu mere 
udtalt. Når den ledende anvisningsberettigede har 
godkendt et projekt, er det faktisk AVS-staten, der i takt 
med, at de lokale myndigheder tager deres forskellige 
initiativer, træffer de særlige dertil svarende finansierings-
afgørelser og fremlægger dem for Kommissionens 
delegerede til godkendelse. De tjenstlige instrukser er 
meget klare på dette punkt, og kun tvivlsspørgsmål kan 
med føje forelægges GD VIII i Bruxelles til nærmere 
behandling. 
Når behandlingen af mikroprojekter er mere generel og 
fleksibel i Lomé III, skyldes dette, at man ønsker at 
tilstræbe en forbedret tilpasningsevne i de forskellige 
mulige situationer. I denne tekst kræves der ikke længere 
årlige programmer, og der er derfor åbnet mulighed for at 
strække programmerne over længere perioder. Der er 
allerede under 6. EUF blevet godkendt programmer for 
to, tre og fire år (jf. punkt 37). 
34 - 36. Revisionsrettens bemærkninger angår de sær­
lige situationer, hvor de delegerede har anset det for 
nødvendigt at rette henvendelse til hovedsædet. 
37. Bemærkningerne refererer til den praksis, der 
tidligere lejlighedsvis blev fulgt i Swaziland (under Lomé 
II), med at fremlægge enkeltstående mikroprojekter med 
henblik på forpligtelse på individuel basis. Denne 
fremgangsmåde gav yderligere administrativt arbejde. 
Kommissionen accepterede imidlertid kun denne ekstra­
byrde som en midlertidig foranstaltning, indtil der forelå 
et egentligt flerårigt program. Der er nu etableret et 
sådant program under Lomé III (3 mio ECU) med et 
element af faglig bistand, der skal sikre en jævn afvikling 
(over 4 år) samt uddannelse og vejledning til den lokale 
administration. 
Eksistensen af et reelt og højt prioriteret behov på lokalt 
niveau 
38. Revisionsrettens bemærkning tager sit udgang­
spunkt i eksempler, hvorpå der svares i de følgende afsnit. 
39. I Cøte d'Ivoire var der tale om et overvejende socialt 
program for mikroprojekter finansieret over 4. EUF. De 
programmer, der blev finansieret over 5. EUF, tog især 
sigte på erhvervssektorerne i lokalsamfundene. Endelig 
skal de mikroprojekter, der vil blive finansieret over 6. EUF, være i overensstemmelse med de i indikativpro­
grammet fastsatte retningslinjer. Revisionsrettens be­
mærkning har derfor ikke relevans for den nuværende 
praksis. 
I Madagaskar har delegationen siden 1983 gjort en 
bemærkelsesværdig indsats for at få regeringen til at 
fremlægge dossiers for hvert projekt, hvilket fra nu af er 
tilfældet. 
40 - 42 og 56. Spørgsmålet om lokalsamfundets initia­
tiv har overordentlig stor betydning for godkendelsen og 
naturligvis også for hensigtsmæssigheden af et mikropro-
jekt og er uadskilleligt forbundet med spørgsmålene om 
information af befolkningerne og deres evne til klart at 
fastlægge behovene og indgive en ansøgning til regeringen 
for den AVS-stat, der modtager bistanden. På dette 
område spiller også de NGO, som virker på stedet, en 
vigtig rolle. Desuden er to af de vigtigste opgaver for den 
autonome nationale centraltjeneste, som Kommissionen 
•gerne ser oprettet til at varetage tilskyndelse til samt 
samordning og udnyttelse af mikroprojekter, netop 
information af lokalsamfundene om programmets mulig­
heder og bistand med indgivelsen af ansøgninger. 
Organiseringen af modtagersamfundene, uddannelsen af 
deres repræsentanter og bistanden med mikroprojekter-
nes gennemførelse står i centrum, når det drejer sig om 
mikroprojekternes levedygtighed. De er derfor også 
medtaget blandt de opgaver, som skal pålægges den 
ovennævnte nationale centraltjeneste. 
41. Det kan bekræftes, at nogle af foranstaltningerne 
under programmet for mikroprojekter under 5. EUF for 
Togo ikke virkelig modsvarede en ansøgning fra modta­
gerbefolkningerne. Det er tilfældet for visse lagerinstalla­
tioner for levnedsmidler. Togos regering har for øvrigt 
efter fælles overenskomst med Kommissionen besluttet at 
lægge særlig stor vægt på aspektet »opfyldelse af et 
højtprioriteret behov hos lokalsamfundene« ved udarbej­
delsen af programmet for mikroprojekter under Lomé 
III. 
Garantien for lokalsamfundets aktive deltagelse 
43-46. Hvad angår EUF's bidrag til de med hvert 
enkelt projekt forbundne omkostninger, anerkendte de 
kontraherende parter i tredje Lomé-Konvention lige­
ledes, at det var nødvendigt at indbygge en vis fleksibili­
tet. Eksempelvis åbner Lomé III-Konventionens artikel 
202, stk. 2, »a contrario sensu« mulighed for, at 
Fællesskabets bidrag i særlige tilfælde kan andrage mere 
end to tredjedele af omkostningerne. Også på dette punkt 
er de formelle ufleksible bestemmelser i Lomé I og II 
blevet erstattet med en fleksibilitet, der er bedre egnet til at 
sikre, at udviklingsmålene bliver nået på lokalt plan. 
308 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Modtagerstatens deltagelse er blevet fakultativ, og 
lokalsamfundets bidrag kan bl.a. omfatte udgifter til 
vedligeholdelse. 
43. I Senegal har de involverede befolkninger deltaget 
aktivt i næsten samtlige mikroprojekter. Alligevel er visse 
projekter fuldt ud blevet finansieret af EUF, idet dog 
modtagerbefolkningerne har bidraget med naturalier 
(materialer) eller tjenesteydelser (arbejdskraft). 
44. I Madagaskar er lokalbefolkningernes deltagelse 
altid blevet efterprøvet af delegationen med hensyn til 
såvel fremsatte anmodninger som inddragelse i progno­
sen. Det er sket, at det under gennemførelsen ikke er 
lykkedes at opnå fuld tilfredshed på dette punkt. 
45. Udnyttelsen af foreliggende muligheder for andre 
EUF-finansieringer til støtte for mikroprojekter vidner 
om en stræben efter symbiose mellem forskellige aktivite­
ter på stedet, som repræsenterer en nøje udnyttelse af 
knappe ressourcer; i øvrigt er finansiering af tekniske 
konsulenter mulig i medfør af Lomé III-Konventionen. 
Mikroprojekternes levedygtighed 
Ydelse af bidragene 
48. For at undgå de vanskeligheder og forsinkelser, som 
Revisionsretten nævner i sin beretning, har Kommissio­
nen og AVS-staterne besluttet at ændre bestemmelserne i 
Lomé III-Konventionen, således at statens finansielle 
bidrag til programmerne for mikroprojekter gøres 
fakultativt. 
Brugernes fortrolighed med mikroprojekterne 
50. Den fremhævede situation i Sierra Leone er i 
mellemtiden blevet forbedret. 
51. En stor del af arbejdet på dette projekt i Niger angår 
brønde til gartnerier, hvortil driftsudgifterne er begrænset 
til rensning for sand, der i almindelighed udføres på 
landsbyplan og med lokal arbejdskraft. For så vidt angår 
projektet i Badeguicheri, har Revisionsrettens hold 
således kunnet konstatere, at brøndene, der stammer fra 
omkring 1975, ikke er tilsandede og i øjeblikket er fuldt 
funktionsdygtige. Desuden betaler de subregionale 
myndigheder huslejen for den frivillige. Det kan konklu­
deres, at disse projekter værdsættes af befolkningerne, selv om deres deltagelse, der er helt uundværlig, som følge 
af deres arbejdsbyrde sommetider ikke har den ønskede 
rytme. 
Sociale aspekter i forbindelse med mikroprojekterne 
54 - 55. De »socioøkonomiske forbindelser i et lokal­
samfund« analyseres og indgår i programmeringen og 
gennemførelsen af mikroprojekterne, idet disse konkret 
skal imødekomme lokalsamfundenes udviklingsbehov. 
Det kan imidlertid ikke udelukkes, at nogle af de mange 
hidtil gennemførte mikroprojekter af forskellige årsager, 
som det er vanskeligt at vurdere ved programmets 
påbegyndelse, ikke har ført til de forventede resultater; 
der kan f.eks. være tale om uforudsigelig adfærd fra en 
gruppes side i en ny situation. Uanset disse spredte 
uundgåelige fiaskoer betragter bistandsmodtagerne som 
helhed programmerne for mikroprojekter som en succes. 
Iværksættelse og opfølgning af 
mikroprojekterne 
De nationale myndigheders rolle 
56. Se punkt 40-42. 
57 - 63. Anvendelsen af faglig bistand, som var helt 
ekstraordinær under Lomé I, blev lidt mere udbredt 
under 5. EUF og er blevet hovedreglen for de godkendte 
programmer under Lomé III. Denne bistand skal navnlig 
gøre det muligt at bistå den ovennævnte koordinations-
tjeneste eller—såfremt der ikke findes en sådan—udføre 
analoge arbejdsopgaver. Den anvendes ligeledes til at 
tilføre lokalsamfundet en vis struktur, der sætter det i 
stand til at udføre de nødvendige forvaltningsmæssige 
opgaver i forbindelse med mikroprojekter. 
Hvis der er tale om et mindre omfattende program for 
mikroprojekter, kan de store udgifter til klassisk faglig 
bistand komme til at lægge beslag på en for stor del af 
EUF's bidrag. Derfor søger man ofte at inddrage bistand 
fra frivillige eller indgå i et samarbejde med NGO. 
58, 64 og 71. Delegationen har længe haft kendskab til 
det af Revisionsretten fremhævede problem vedrørende 
Malawi og har truffet egnede foranstaltninger, herunder 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 309 
ansættelse for to år siden af to VSO (»selvhjælps«-
personale, der til stadighed virker på dette område) til at 
føre tilsyn med mikroprojekternes gennemførelse. Dette 
har allerede haft positiv indvirkning på styringen af 
programmet. 
En yderligere forøgelse af deres effektivitet kombineret 
med udsendelse af en instruks for mikroprojekter vil gøre 
det muligt at forbedre situationen yderligere og sætte 
delegationen i stand til at føre mere effektiv kontrol med 
foranstaltningerne. 
Udgifterne til faglig bistand og mikroprojekternes 
komplementaritet 
60. Revisionsrettens bemærkninger om faglig bistand 
finansieret i tilslutning til mikroprojekter har ikke 
unddraget sig Kommissionens opmærksomhed; den 
foretager i øjeblikket en samlet kortlægning af spørgsmå­
let, navnlig hvad angår faglig bistand, der indgår i store 
programmer. 
61. Den af Kommissionen fastlagte norm udgør ikke 
nogen absolut regel. Netop for Tanzanias vedkommende 
udgør tilstedeværelsen af en teknisk assistent en »sine qua 
non«-betingelse for programmets succes. Og dette 
program blev rent faktisk en succes. 
62. Overtagelsen af visse driftsudgifter for kontrolen­
heden under Planlægningsministeriets Direktorat for 
Regionaludvikling og Mikroprojekter (DDRM) har 
muliggjort en forbedret samordning og hurtigere gen­
nemførelse af mikroprojekterne. 
64. Komplementaritet mellem programmerne for mi­
kroprojekter og andre udviklingsprojekter er en målsæt­
ning, der til stadighed har været søgt virkeliggjort, navnlig 
under Lomé III. Selv om Konventionen åbner mulighed 
for, at mikroprojekter kan gennemføres uden for de i 
artikel 187 udstukne rammer, har de fleste af de under 6. 
EUF godkendte programmer tilknytning til EF-bistan-
dens koncentrationssektor(er). 
Mikroprojekterne i Sierra Leone gennemføres stadig i 
meget langsomt tempo, både som følge af mangel på 
leverancer (brændstof, cement osv.) og forvaltnings­
mæssige mangler. Der er i realiteten ikke nogen statslig 
myndighed eller lokal administrativ enhed, som har 
kapacitet til at tage sig af disse projekter, og den nationale 
anvisningsberettigede myndighed (NAO) har derfor 
påtaget sig ansvaret for dette arbejde, selv om også den 
mangler forvaltnings- og transportressourcer. NAO 
anmodede for nylig om, at der blev stillet to frivillige til 
rådighed til at bistå med overvågeise og styring af 
mikroprojekterne, og dette forslag er principielt blevet tiltrådt. Delegationen tager nu skridt til disses rekrutte­
ring fra de NGO, der er repræsenteret i Sierra Leone. 
Den finansielle gennemførelse af mikroprojekterne 
66. I Kenya er der siden 1985 sket en mærkbar 
forbedring af situationen med hensyn til mikroprojekter. 
Det acontobeløb, der betales ved finansieringsaftalens 
undertegnelse, er blevet nedsat til 50 %, og restsummen 
udbetales først, når arbejderne (for det meste skoler eller 
vandforsyning) er afsluttet. Desuden er hovedreglen nu, 
at der ikke på samme tidspunkt finansieres mere end to 
programmer for mikroprojekter. Endelig skal det om 
forberedelsesfasen siges, at kvaliteten af det kompetente 
ministeriums forundersøgelser er blevet mærkbart for­
bedret som følge af, at en medlemsstat yder faglig bistand 
dertil. 
Evaluering og opfølgning af mikroprojekterne 
67 - 70. Mikroprojekterne evalueres i dag af Kommis­
sionen via årsrapporter fra den delegerede, slutrapporter 
udarbejdet af den delegerede i samarbejde med modtager­
regeringen efter hvert programs afslutning samt mere 
generelle evalueringsrapporter udarbejdet af uafhængige 
eksperter. Opfølgningen sikres af den faglige bistand og 
samordningstjenesten samt naturligvis Kommissionens 
delegerede. 
Afsluttende bemærkninger 
72 - 75. For så vidt angår de mikroprojekter under 
Lomé I og II, som er omhandlet i den foreliggende 
beretning fra Revisionsretten, har Kommissionen indgået 
en kontrakt med et hold selvstændige eksperter, der er i 
færd med at afslutte et langvarigt og komplet evaluerings­
arbejde. Kommissionen vil derved komme til at råde over 
et nyt bedømmelsesinstrument, som vil gøre det muligt at 
forbedre de forskellige aspekter ved programmerne for 
mikroprojekter yderligere. 
Uden at afvente konklusionerne af denne evaluering 
havde Kommissionen allerede i forvejen fastlagt, hvilke 
vanskeligheder der ind imellem rejser sig for anvendelsen 
af dette instrument, og draget en række konklusioner af 
erfaringerne med de to første Lomé-Konventioner. På 
dette grundlag fastlagde den i samarbejde med AVS-
landene bestemmelserne i Tredje Konvention og udar­
bejdede nye instrukser til brug for sine tjenestegrene og 
delegationer. 
310 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Formålet med disse bestemmelser angående de tusindvis 
af mindre foranstaltninger er som helhed at bidrage til at 
komme vanskelighederne i forkøbet, selv om det stadig vil 
være vanskeligt at anvende de samme kriterier med 
hensyn til planlægning, godkendelse og opfølgning som 
dem, der gælder for klassiske projekter. 
BEMÆRKNINGER VEDRØRENDE 
KATASTROFEBISTANDEN 
Generelle bemærkninger 
Når talen er om nødhjælp, er det afgørende spørgsmål, 
om bistanden har opfyldt sit-formål, dvs. er påbegyndt 
med kortest mulig frist efter, at de pågældende landes 
myndigheder har samtykket deri, og har gjort det muligt 
at redde de katastroferamte befolkninger eller lindre 
deres lidelser. 
På nødhjælpsområdet forventes det derfor af Kommissio­
nen, at den optræder dynamisk og pragmatisk under 
skyldig hensyntagen til det mål, der skal nås, og de hastige 
skift i den øjeblikkelige nødsituation, hvorfor det er 
nødvendigt at udvise maksimal fleksibilitet ved valget af 
gennemførelsesmidler. 
Forundersøgelsen i forbindelse med bistanden 
82 - 84. En grundigere forundersøgelse af de forskellige 
dossiers kan næppe foretages, uden at det går ud over det 
tempo, hvori nødhjælpsaktionerne iværksættes. Kom­
missionen er sig fuldt ud bevidst, at en hurtig forundersø­
gelse kan føre til fejldispositioner, men er rede til at løbe 
denne risiko, når liv står på spil. 
83. (a) Kommissionens beslutning fra april 1981 
(1 500 000 ECU) skal ses i sammenhæng med en 
anmodning fra WFP/UNHCR, i hvilken antallet af 
nødstedte flygtninge var anslået til 80 000. 
Zaires regering havde i januar 1981 anslået antallet af 
ugandiske flygtninge til 200 000. 
UNHCR vedblev med at benytte dette tal på 80 000 
flygtninge og forhøjede rent faktisk sidst i august 1981 
skønnet over antallet af flygtninge til ca. 125 000. Revisionsrettens konstatering af, at antallet af flygtninge 
aldrig kom op over 40 000, er baseret på en undersøgelse 
foretaget i april 1982, dvs. et år efter, at Kommissionen 
havde truffet sin beslutning. Resultaterne af denne 
undersøgelse kan meget vel tænkes ikke at være repræsen­
tative for situationen i april 1981, da Kommissionen traf 
sin beslutning, idet der var tale om en massiv hjemvenden 
af ugandiske flygtninge fra Zaire i begyndelsen af 1982. 
(b) Behovene — beregnet ud fra oplysninger fra 
Senegals regering — viste sig at være overvurderede, bl.a. 
fordi høsten blev bedre end oprindelig anslået. De deraf 
følgende besparelser (800 000 ECU) gjorde det muligt at 
finansiere en anden foranstaltning i en vital sektor, nemlig 
levering af såsæd af majs (146 000 ECU) og vignabønne 
(654 000 ECU). Selv om der her er tale om en ganske 
kompleks operation (punkt 103(a)), kan der ikke sættes 
spørgsmålstegn ved, at denne foranstaltning både var 
mere hensigtsmæssig og mere økonomisk end en blot og 
bar udlodning af såsæd efter de sædvanlige metoder. 
(c) De nævnte 24 % (490 000 ECU) udgjorde en reserve 
til tilfredsstillelse af behov i tilknytning til endnu ikke 
præciserede anmodninger. Reserven er senere blevet 
anvendt som følger: 
— UNICEF 40 000 ECU (ernæringsprogram) 
— Regeringen 64 000 ECU (køb af såsæd) 
— NGO 386 000 ECU (ekstra transportom­
kostninger) 
85-86. Der udtrykkes i beretningen en vis tvivl om 
berettigelsen af finansiering som nødhjælp af komplekse 
aktioner, der kræver anselige midler. Katastroferne kan 
være af vidt forskelligt omfang, og det er i nogle tilfælde 
millioner af menneskeliv, der står på spil, hvilket 
naturligvis kræver tilsvarende store nødhjælpsbeløb. 
Kommissionens beslutninger minder i så fald nærmest om 
rammebeslutninger, inden for rammerne af hvilke der i 
takt med modtagelsen af nøjagtige anmodninger finansie­
res konkrete aktioner, der skal gennemføres med stor 
fleksibilitet. Der sondres i så fald mellem forundersøgelse 
af dossiers med henblik på rammebeslutninger og 
forundersøgelser af konkrete anmodninger om foran­
staltninger. 
Gennemførelsen af bistanden 
Gennemførelsesfristerne 
87. Hvad angår forlængelsen af foranstaltninger ud 
over den fastsatte frist (normalt 6 måneder), skal det 
understreges, at gennemførelsen af foranstaltninger på 
stedet ofte støder på uforudsete vanskeligheder, som det 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 311 
er vanskeligt for Kommissionens operationelle partnere 
(regeringer, UNHCR, NGO, Røde Kors osv.) at 
overvinde. Desuden åbner Lomé II-Konventionens 
bestemmelser herom mulighed for at forlænge gennemfø­
relsesfristen, medens Lomé III-Konventionen kun inde­
holder bindende bestemmelser om fristen for indgåelse af 
forpligtelser for bevillingerne (seks måneder). 
88. Støtten på 1,5 mio ECU blev ydet inden for 4-6 
måneder. Kun 175 000 ECU til køb af 75 t sukker og 
transport af anden bistand (program gennemført af 
Licross) nødvendiggjorde en yderligere frist, som Kom­
missionen indrømmede denne mønsterforanstaltning 
som følge af de vanskeligheder, Røde Kors kom ud for: 
knaphed på levnedsmidler, myndighedernes og/eller de 
involverede servicevirksomheders manglende udstedelse 
af de dokumenter, som gjorde det muligt at afslutte 
regnskaberne osv. 
89 og 95 (b) Denne foranstaltning kom i gang temmelig 
sent, fordi den fornødne regeringstilladelse først forelå 
med en vis forsinkelse. Desuden bevirkede selve fødevare-
og nødhjælpsbehovet og de utilstrækkelige logistiske 
transport- og havnefaciliteter, at fødevaretransporten 
blev noget forsinket. De alvorlige fødevarebehov i de 
mere afsides beliggende områder i det vestlige Sudan blev 
konstateret af Kommissionens repræsentanter i april 
1985, og Kommissionen oprettede én måned senere med 
medlemsstaternes aktive medvirken en EF-luftbro med 
en kapacitet på 11 fly, da aktiviteten var på sit højeste. 
Denne luftbro aftvang sig international respekt og var 
den eneste måde, hvorpå der kunne transporteres 
fødevarer til de vestlige provinser i regntiden, da det var 
udelukket at transportere varer over land i denne region. 
De stadige omskiftelser i situationen i Sudan varede ved et 
godt stykke ind i 1986 og indebar, at det var nødvendigt at 
udvide nogle programmer, medens andre blev ændret 
eller indstillet som følge af ændrede behov; de uudnyttede 
midler blev afsat til andre hastende formål. 
90. Den pågældende foranstaltning (64 000 ECU: køb 
af 813 t såsæd) blev afsluttet med en vis forsinkelse, fordi 
der ikke forelå tilstrækkeligt med såsæd i regionen. Den 
mauretanske regering blev nødsaget til at foretage opkøb 
i en række landsbyer. 
91. Dette spørgsmål vedrører Dublin-planen, i medfør 
af hvilken der (fra Lomé og EF-budgettet) blev afsat i alt 
55,3 mio ECU til Etiopien som nødhjælp. Medens 
tildelingerne i medfør af denne rammeafgørelse blev 
foretaget på individuel basis, blev de højtprioriterede 
foranstaltninger og de fleste af de finansielle spørgsmål 
bestemt og iværksat i løbet af de første uger efter, at Rådet 
havde vedtaget Dublin-planen. Det under punkt 91 (a) nævnte projekt blev finansieret 
ved hjælp af et restbeløb, som blev tilbageført til 
Kommissionen, efter at de etiopiske myndigheder kun 
havde udnyttet en del af en tildeling til køb afsåsæd. Da 
det stod klart, hvor stor en del af tildelingen der var 
uudnyttet, fordi det var vanskeligt at finde egnet såsæd i 
tide til såningen, foretog Kommissionen hurtigt en 
omrokering af det uudnyttede restbeløb ved udgangen af 
juni 1985, bl.a. til De Forenede Nationers trans­
portprojekt. 
FN var forsinket med udnyttelsen af sidste rate (500 000 
ECU) af denne tildeling til FN/Verdensfødevarepro-
grammet (WFP), som skulle bruges til reservedele til 
køretøjer. Efter hvad FN har oplyst, skyldtes denne 
forsinkelse, at det var nødvendigt at udsætte den 
nøjagtige beskrivelse af behovene for reservedele, til en 
sending bestilte lastbiler og påhængsvogne var ankom­
met. 
92. Ifølge det projektforslag, som var knyttet til 
kontrakten om denne foranstaltning, skulle kiksene 
(715 000 ECU) fordeles gennem en 10 måneder lang 
periode fra september 1986 til juni 1987. Rent faktisk var 
alle kiksene fordelt allerede i maj 1987. 
Opfyldelse af målsætningerne 
94. De af delegationen bemærkede mangler, som var 
mangler ved UNHCR-programmet som helhed og ikke 
specielt ved den del deraf, der blev finansieret af 
Fællesskabet, blev formelt meddelt UNHCR, som påtog 
sig at foretage de fornødne korrektioner. 
95. (a) Under tørken i 1984 afviste langt de fleste af de 
donorer, der ydede nødhjælp til Senegal, at tage sig af 
transporten, fordi denne rejste en række vanskeligheder. 
Kommissionen påtog sig at distribuere sin egen nødhjælp 
og en del af de andre donorers for at sikre maksimal 
effektivitet, selv om det krævede en stor ekstraindsats. 
Selv om »en del af de landsbyer, der kun kunne nås ad 
jordveje, ikke kunne få de fødevarer, der var tiltænkt dem, 
som følge af en for tidlig regntid«, er den samlede balance 
alligevel positiv. 
(b) Se punkt 89. 
312 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 12. 88 
Koordinering mellem de forskellige involverede parter 
96 - 97. Med hensyn til koordinering skal det oplyses, 
at der i forbindelse med Dublin-planens afvikling på EF-
plan blev gennemført en koordineringsindsats uden 
fortilfælde på stedet sammen med medlemsstaterne (et 
eksempel herpå er Sudan, hvor det ved hjælp af en 
foranstaltning samordnet med medlemsstaterne var 
muligt at oprette en luftbro bestående af 11 transportfly 
fra medlemsstaterne med logistisk og økonomisk støtte 
fra Fællesskabet). Der var ligeledes tale om en sådan 
koordinering med NGO ved gennemførelsen (Sudan, 
Mali osv.) af nødhjælpsprogrammer fra De Europæiske 
Fællesskabers side med funktionel og/eller geografisk 
opgavefordeling mellem de forskellige involverede parter. 
98. På internationalt plan varierer resultaterne af 
koordinationen stærkt fra land til land, men det er i 
Etiopien, at koordineringsindsatsen har været mest 
fremskreden, bl.a. fordi en repræsentant for De Forenede 
Nationers generalsekretariat var aktiv på stedet. 
Det må dog medgives, at koordinationen mellem de 
forskellige NGO indbyrdes ikke har været tilfredsstillen­
de. På delegationens foranledning er der dog foretaget en 
mærkbar forbedring af situationen, og det indførte 
koordinationssystem udgør i dag et mønstersystem i sin 
genre. 
Kontrol med og opfølgning af bistanden 
Kontrol med og opfølgning af forvaltningen 
102. Hvad angår projektet på 10,65 mio ECU, mangler 
kun rapporten fra Ligaen af Røde Kors-Selskaber 
(120 000 ECU), selv om denne har fremsendt sin 
almindelige beretning om situationen i Mali. 
103. (a) Se punkt 83 (b). 
(b) Byen Atars vandforsyning (395 000 ECU), hvorom 
der tidligere var blevet anmodet inden for indikativpro­
grammets rammer, blev under tørken i 1984/85 et 
spørgsmål om liv og død for byens indbyggere. Selv om 
der var indrettet brønde via finansieringen af mikropro-
jekter, var spørgsmålet om transport af vand, der er 
mindst lige så vigtigt som spørgsmålet om transport af 
anden bistand, når det drejer sig om at redde befolknin­
gernes liv, ikke løst (distance: 18 km). Den mauretanske 
regering sendte i februar 1986 delegationen en indtægts-
oversigt for de mindst nødlidende befolkningsgruppers bidrag til transportudgifterne. Da der på dette tidspunkt 
ikke længere var behov for nødhjælp, blev det besluttet at 
overføre disse midler til samme formål som de øvrige 
counterpartmidler. 
(c) For så vidt angår UNICEF's vandforsynings-
projekt (1 mio ECU), blev det — eftersom det ville tage 
nogen tid at sikre leverancer og udstyr — for at 
fremskynde gennemførelsesprocessen besluttet, at pro­
jektet skulle gennemføres ved hjælp af UNICEF-lagre, 
som allerede befandt sig i Etiopien, og at Fællesskabets 
bidrag senere skulle anvendes til genopbygning af disse 
lagre. 
104. (a) Den eneste betaling, der skulle foretages til 
denne foranstaltning, fandt sted, da Kommissionen 
accepterede en slutrapport fra UNHCR med angivelse af 
den ændrede brug af disse midler, hvorefter projektet 
straks blev afsluttet. 
Kommissionen erkender fuldt ud, at det er nødvendigt 
med en vis fleksibilitet i gennemførelsen af nødhjælpen alt 
efter de skiftende behov og prioriteter, men mener 
bestemt, at alle ændringer forud skal tiltrædes af den. 
Spørgsmålet om den ændrede brug af EF-midler uden 
forudgående tilladelse fra Fællesskabet blev rejst over for 
UNHCR i sammenhæng med dette projekt, og UNHCR 
afgav tilsagn om at ville træffe alle foranstaltninger til at 
undgå sådanne fænomener i fremtiden. Da der i dette 
særlige tilfælde efter alt at dømme også deltog andre 
donorer i finansieringen af dette flygtningsprogram via 
UNHCR, er det sandsynligt, at de vigtigste nødhjælps-
poster blev tilvejebragt i kontanter eller naturalier fra 
andre kilder, og at Kommissionen i overensstemmelse 
hermed blev anmodet om at finansiere transportudgifter­
ne, som ikke var dækket. 
(b) I tilknytning til Kommissionens beslutning anmo­
dede Somali National Refugee Commission om ændrin­
ger i Kommissionens intervention. Der blev derfor 
indgået en aftale mellem den somaliske regering, 
UNHCR og Comité européen d'aide aux réfugiés 
(CEAR) (Fællesskabets bistandspartner) om en ændring 
af denne foranstaltnings egenart (450 000 ECU), som var 
acceptabel for Kommissionen. 
105. De seks svar, som er indkommet i mellemtiden, 
blev oversendt til Revisionsretten i juli 1988 samtidig 
med, at der blev rykket for de to manglende svar. 
Kontrol med betalingerne 
106. (a) Hvad angår nødhjælp, foretages betalingerne 
snart i lokal valuta i AVS-staterne, snart i fremmed valuta 
12. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 313 
i Bruxelles. Så snart en transaktion er bogført, sendes en 
opgørelse af den nye regnskabsmæssige situation med 
modværdier opgjort i ECU til den pågældende delega­
tion. 
(b) Det er rigtigt, at en given transaktions modværdi i 
ECU kun er kendt til en approksimativ foreløbig kurs, 
indtil det regnskabsmæssige udskrift vedrørende den 
pågældende transaktion er modtaget. 
(c) Det er for at fremskynde betalingen af nødhjælpen, 
at Bruxelles betaler på begæring af delegationerne, som 
opbevarer bilagene, der derfor kan kontrolleres på stedet. 
107. (a) De af Revisionsretten påtalte uoverensstem­
melser undersøges i øjeblikket af Kommissionen. 
(b) Der foreligger kun ét regnskabsmæssigt tal for de 
betalinger, der svarer til den af Revisionsretten nævnte 
transaktion i Mauretanien, nemlig 455 632,53 ECU, idet 
de af delegationen foretagne registreringer kun er 
foreløbige. Afslutning af regnskaberne vedrørende projekterne og 
udnyttelse af de resterende bevillinger 
108-110. Kommissionen er sig fuldt ud bevidst, at 
regnskabsafslutningerne har den allerstørste bogholderi­
mæssige betydning. I de fleste af de af Revisionsretten 
fremhævede tilfælde er der ganske vist endnu ikke 
foretaget nogen formel regnskabsafslutning, men udgif­
terne er i det mindste afholdt fuldt ud, dvs. at der ikke er 
tilbageført noget restbeløb til den særlige tildeling. For 
øvrigt har denne aldrig været utilstrækkelig, eftersom der 
ved udløbet af Lomé II henstod 9 mio ECU på den. 
Den Tredje Lomé-Konvention 
111. De uudnyttede bevillinger vil i tide blive tilbageført 
til den særlige tildeling. Ved udgangen af 1987 udgjorde 
denne stadig 175 mio ECU ud af de i Lomé III-
Konventionens artikel 205 fastsatte 210 mio ECU.