Kommissionens beslutning

af 17. oktober 2001

om en fusions uforenelighed med fællesmarkedet og EØS-aftalen

(Sag COMP/M.2187 - CVC/Lenzing)

(meddelt under nummer K(2001) 3121)

(Kun den engelske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2004/237/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS-aftalen), særlig artikel 57,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(2), særlig artikel 8, stk. 3,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 22. juni 2001 om at indlede proceduren,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til Kommissionens indsigelser,

under henvisning til udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser(3),

under henvisning til den afsluttende rapport fra høringskonsulenten i denne sag(4), og

UD FRA FØLGENDE BETRAGTNINGER:

(1) Den 4. maj 2001 modtog Kommissionen anmeldelse efter artikel 4 i forordning (EØF) nr. 4064/89 (i det følgende benævnt "fusionsforordningen") af en planlagt fusion, hvorved CVC Capital Partners Group Ltd (i det følgende benævnt "CVC") indirekte får enekontrol i den i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), fastsatte betydning med den østrigske virksomhed Lenzing AG (i det følgende benævnt "Lenzing") ved køb af aktier i denne virksomhed.

(2) Efter at have gennemgået anmeldelsen konkluderede Kommissionen, at den anmeldte transaktion er omfattet af fusionsforordningen, som ændret, og at det er særdeles tvivlsomt, om den er forenelig med fællesmarkedet og EØS-aftalen.

(3) Efter en grundig undersøgelse af sagen er Kommissionen nu nået til den konklusion, at den foreslåede fusion vil skabe eller styrke en dominerende stilling med det resultat, at den effektive konkurrence på fællesmarkedet vil blive kraftigt hæmmet, og at EØS-aftalen ikke vil virke efter hensigten.

I. PARTERNE

(4) CVC administrerer og yder konsulentbistand til investeringsfonde. CVC har bestemmende indflydelse i over 70 virksomheder; blandt disse er Acordis-koncernen(5), som er aktiv inden for kemofibre og specialprodukter til industriformål, tekstilfremstilling og hospitals- og hygiejneformål.

(5) Lenzing beskæftiger sig med markedsføring og fremstilling af cellulosebaserede kemofibre til tekstil- og andre formål, maskinteknik, plastfilm og papirfremstilling.

II. TRANSAKTIONEN

(6) Med det formål at opnå enekontrol med Lenzing skal en østrigsk formidlende virksomhed, Zellulosefaser Beteiligungsgesellschaft mbH, der kontrolleres af CVC, købe Bank Austrias aktiemajoritet i Lenzing. Når salget er gennemført, vil Zellulosefaser Beteiligungsgesellschaft mbH af CVC få overdraget CVC's aktiepost i en række Acordis-datterselskaber, herunder Acordis' aktiviteter inden for korte viskosefibre (i det følgende benævnt "KVF"), lyocell (Tencel), viskosefilament til tekstilfremstilling (Enka), viskosefilament til industriformål (Cordenka) og Acordis' akrylfiberproduktion i Kelheim (Tyskland) og Grimsby (Det Forenede Kongerige). Aftalen af 14. februar 2001 om køb af aktier og konvertible obligationer udløber og bliver ugyldig, hvis den planlagte transaktion ikke er godkendt af myndighederne inden den [...]*(6).

III. FUSIONEN

(7) CVC får indirekte enekontrol med Lenzing gennem den anmeldte transaktion, som derfor udgør en fusion i den i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), fastsatte betydning.

IV. FÆLLESSKABSDIMENSION

(8) De deltagende virksomheder har en samlet omsætning på verdensplan på over 5 mia. EUR (CVC: [...]* mio. EUR i 2000; Lenzing: [...]* mio. EUR i 2000). Begge virksomheder har en omsætning i EU på over 250 mio. EUR (CVC: [...]* mio. EUR i 2000; Lenzing: [...]* mio. EUR i 2000), men ingen af dem har mere end to tredjedele af deres respektive samlede omsætning i EU inden for en og samme medlemsstat(7). Den anmeldte transaktion har derfor en fællesskabsdimension i den i fusionsforordningens artikel 1, stk. 2, anførte betydning. Der er samtidig tale om en sag, hvorom der skal samarbejdes i henhold til artikel 2, stk. 1, litra c), i protokol 24 til EØS-aftalen.

V. SAGSFORLØB

(9) Den 30. maj 2001 gav parterne en række tilsagn med henvisning til artikel 6, stk. 2, i fusionsforordningen med henblik på at få fusionen godkendt i første fase af proceduren. På grund af de givne tilsagn blev den i fusionsforordningens artikel 10, stk. 1, fastsatte tidsfrist for den indledende undersøgelse forlænget fra en måned til seks uger.

(10) Den 22. juni 2001 besluttede Kommissionen at indlede proceduren i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i fusionsforordningen.

(11) Den 9. august 2001 meddelte Kommissionen den anmeldende part sine indsigelser i henhold til artikel 18 i fusionsforordningen og protokol 21 til EØS-aftalen (i det følgende benævnt "meddelelse af indsigelser"). Efter at have fået adgang til Kommissionens sagsmateriale den 13. august 2001 fremsendte den anmeldende part den 29. august 2001 et samlet svar på Kommissionens indsigelser fra CVC, Acordis og Lenzing (i det følgende betegnet "svar"). Den 21. august 2001 meddelte CVC Kommissionens høringskonsulent, at virksomheden ikke ville hævde sin ret til en formel mundtlig høring. Den 11. september 2001 fremsendte Kommissionen yderligere oplysninger til den anmeldende part, hvori den opsummerede en række faktuelle forhold fra sit sagsmateriale. Den anmeldende part fremsendte yderligere bemærkninger til disse oplysninger i et brev dateret den 17. september 2001 (i det følgende benævnt "brev").

(12) Den 25. september 2001 tilbød den anmeldende part at give en række tilsagn, der skulle fjerne de konkurrencemæssige kritikpunkter, Kommissionen havde påpeget i meddelelsen af indsigelser. Disse tilsagn er beskrevet og vurderet senere i dette dokument (betragtning 254 ff.).

VI. FORENELIGHED MED FÆLLESMARKEDET

A. DE RELEVANTE PRODUKTMARKEDER

1. INDLEDENDE BEMÆRKNINGER

(13) Den anmeldte fusion vedrører sektoren for fibre og navnlig fremstilling og distribution af korte kemofibre både til tekstilfremstilling og andre formål (i sidstnævnte tilfælde benyttes betegnelsen "nonwoven"). Acordis er aktiv inden for forskellige områder i sektoren for fibre(8), men det eneste område, hvor der er tale om konkurrencemæssige overlapninger, er sektoren for korte cellulosefibre, navnlig KVF og korte lyocellfibre. De fusionerede virksomheder bliver verdens førende leverandør af disse fibre. Eftersom parterne i fusionen mener, at det relevante produktmarked omfatter alle former for korte fibre og altså både naturfibre, kunstfibre og cellulosefibre (men ikke filamentfibre), redegøres der i de følgende afsnit for de forskellige kategorier af fibre for at give den nødvendige baggrund for forståelsen af problemstillingerne.

a) Sondringen mellem korte fibre og endeløse fibre (filamentgarn)

Korte fibre

(14) Korte fibre tegner sig for ca. 70 % af efterspørgslen på verdensplan efter fibre og anvendes traditionelt primært til tekstilfremstilling. Naturfibre (undtagen silke) er, uanset om de er af animalsk eller vegetabilsk oprindelse, korte fibre, dvs. fibre af begrænset længde. Bomuld og uld, som er to af de mest anvendte former for korte naturfibre, er således karakteriseret ved en fiberlængde på henholdsvis ca. 40 mm og 70-80 mm. Korte fibre kan enten spindes til garn og efterfølgende væves eller strikkes til tekstiler eller anvendes i uspundet (nonwoven) form, f.eks. tidligere typisk til filt eller fyld til puder, vatterede sengetæpper osv., men i de senere år dog også til en lang række andre formål.

(15) Korte kemofibre er udviklet for at efterligne, men også forbedre naturfibrenes egenskaber. Der findes to former for korte kemofibre: cellulosefibre (f.eks. viskose og lyocell), der fremstilles af træmasse, medens kunstfibre (f.eks. polyester, polypropylen, polyamid og akryl) normalt fremstilles af termoplastisk materiale. Fibrene ekstruderes som et bundt og skæres efterfølgende i stapler og bliver dermed til korte kemofibre.

Endeløse fibre (filamentgarn)

(16) I modsætning til korte kemofibre fremstilles endeløse fibre ved en helt anden produktionsproces på helt andre anlæg og har også helt andre egenskaber; de anvendes til forskellige formål. Selv om endeløse fibre (filamentgarn) i princippet fremstilles af samme cellulosebaserede eller syntetiske råvarer som korte kemofibre, ekstruderes de som en enkelt endeløs tråd og opvikles på en spole; tråden kan være flere kilometer lang. Kvalitetskriterierne for råvaren inden ekstruderingen er væsentligt højere (der må ikke forekomme ujævnheder og urenheder), og produktionsmængden er væsentligt mindre end i sektoren for korte fibre; filamentgarn er derfor langt dyrere end korte fibre(9). Viskosefilamentgarn anvendes til f.eks. forstærkning af bildæk, hvorimod spundne KVF slet ikke ville være stærke nok til det formål.

Kommissionens praksis

(17) Kommissionen har i tidligere beslutninger(10) konkluderet, at korte fibre og endeløse fibre tilhører forskellige produktmarkeder, og denne sondring anfægtes ikke af den anmeldende part. Der er desuden ikke tale om nogen tværgående overlapning mellem parterne i sektoren for filamentgarn: Det er kun Acordis-gruppen, der arbejder med fremstilling af forskellige former for cellulosebaseret filamentgarn og forskellige typer syntetiske filamentgarn.

b) Sondring efter anvendelsesområde og type fibre

(18) En anden grundlæggende sondring i tidligere kommissionsbeslutninger i sektoren for fibre har været baseret på anvendelsesområdet. Kommissionen har ment, at fibre til tekstilformål, industriformål og gulvbelægninger (gulvtæpper) tilhører forskellige produktmarkeder(11). Det har ligeledes været Kommissionens opfattelse, at der på disse markeder måtte sondres mellem de enkelte typer fibre(12). Denne holdning afspejles ligeledes i rammebestemmelserne fra 1996 om statsstøtte til kunstfiberindustrien(13).

c) Den af parterne foreslåede afgrænsning af produktmarkedet

(19) Parterne mener, at det relevante produktmarked ikke blot omfatter korte cellulosebaserede kemofibre, men alle korte kemofibre (cellulosebaserede og syntetiske) samt korte naturfibre. De hævder, at de forskellige fibre i høj grad kan erstatte hinanden, det gælder navnlig bomuld, viskose og polyester.

2. METODE

(20) Kommissionen har foretaget en grundig markedsundersøgelse, som omfattede både parternes direkte kunder og kunder i senere omsætningsled samt parterne selv og deres konkurrenter. Kommissionen modtog svar fra over 100 virksomheder, hvoraf de fleste er parternes direkte kunder. På grundlag af denne markedsundersøgelse har Kommissionen kunnet analysere de relevante problemstillinger på efterspørgsels- og udbudssiden. Det drejer sig om, hvorvidt der skal foretages følgende sondringer:

- en sondring mellem cellulosebaserede korte kemofibre (viskose og lyocell), korte kunstfibre (navnlig polyester og polypropylen) og naturfibre (navnlig bomuld)

- en sondring mellem forskellige typer cellulosebaserede korte kemofibre (viskose og lyocell), og

- yderligere sondringer efter anvendelsesformål og kundegrupper.

(21) Kommissionen har desuden gennemgået et omfattende materiale om parternes salgstal og priser gennem flere år og har foretaget en analyse af priskorrelationer og -elasticitet.

(22) De fibre, som den anmeldende part anser for at være de mest oplagte erstatninger for cellulosebaserede korte kemofibre, er bomuld, polyester og polypropylen (sidstnævnte i langt mere begrænset omfang, primært nonwoven-sektoren). Kommissionen vil derfor ved afgrænsningen af de relevante produktmarkeder fokusere på, hvorvidt disse fibre kan erstattes med KVF og korte lyocellfibre, og hvorvidt KVF og korte lyocellfibre kan erstatte hinanden.

Parternes indlæg

Svarprocent blandt kunder

(23) Parterne påpeger i deres svar(14), at svarprocenten på Kommissionens markedsundersøgelse er et godt stykke under 50 %, og at Kommissionens sagsmateriale derfor ikke er repræsentativt for markedets reaktion generelt.

(24) Kommissionen har overvejet dette argument, men fastholder, at resultaterne af dens markedsundersøgelse udgør et pålideligt faktuelt grundlag for vurderingen af den anmeldte transaktion. Svarprocenten blandt parternes umiddelbare kunder i EØS, som er helt afgørende for vurderingen af den anmeldte transaktions virkninger på det europæiske marked, var et godt stykke over 50 % både i absolutte tal og målt i procent af parternes salgsmængde. Desuden skal det understreges, at Kommissionens markedsundersøgelse både omfattede små og store kunder i alle segmenter af parternes relevante forretningsområde. Undersøgelsens resultater må derfor anses for repræsentative. Den lavere svarprocent blandt kunder uden for EØS og kunder i senere omsætningsled, som blot var medtaget i markedsundersøgelsen som supplement, gør ikke Kommissionens undersøgelse mindre repræsentativ(15).

Metode ved anvendelse af SSNIP-testen

(25) Den anmeldende part hævder desuden i sit brev(16), at der var en grundlæggende fejl i Kommissionens metode ved anvendelsen af SSNIP-testen(17), og at spørgsmål 8-15 i Kommissionens fase II-spørgeskemaer til kunderne var formuleret misvisende(18). Ifølge den anmeldende part er resultaterne af en sådan hypotetisk test subjektive og dermed vilkårlige og upålidelige. Den anmeldende part hævder, at det ikke fremgik klart af Kommissionens spørgsmål til parternes kunder, at prisstigninger for én type fibre skulle opfattes som relative i forhold til prisen på andre type fibre, og at Kommissionen ikke fastsatte nogen tidsramme for en eventuel substitution. Ifølge den anmeldende part ville en tidsramme på mindst et år have været relevant. Den anmeldende part anfører desuden, at spørgeskemaerne ikke omfattede en svarmulighed med hensyn til en mængdemæssig reduktion af den viskose- eller lyocellbaserede produktion. Endelig anfører den anmeldende part, at Kommissionen burde have anmodet om konkrete tal for, i hvilket omfang kunderne tidligere har reduceret deres forbrug af viskose og lyocell som reaktion på ikke-forbigående relative prisforskelle mellem viskose og lyocell og andre fibre.

(26) Kommissionen har overvejet disse argumenter, men fastholder, at dens markedsundersøgelse, navnlig spørgsmålene til parternes kunder i undersøgelsens fase II, udgør et pålideligt og objektivt grundlag for afgrænsningen af de relevante produktmarkeder og den konkurrenceretlige vurdering af den anmeldte transaktion. Anvendelsen af SSNIP-testen i denne sag er helt i overensstemmelse med Kommissionens faste praksis(19). Det skal navnlig understreges, at SSNIP-testen per definition er af hypotetisk karakter. Desuden forudsætter den normalt en ikke-forbigående prisstigning, således at eventuelle forbigående prisudsving udelukkes fra testen. Kommissionen anvendte derfor udtrykkeligt i sine spørgeskemaer betegnelsen "varige" prisstigninger. Angivelse af en konkret tidsramme for substitutionen ville have været arbitrær, og parterne har ikke begrundet, hvorfor de mener, en tidsramme på "mindst et år" ville have været relevant.

(27) Desuden fremgik det klart af alle de nævnte spørgsmål til parternes kunder, at de underliggende hypotetiske prisstigninger for KVF eller lyocell skulle ses i sammenhæng med tilstedeværelsen af alternative fibre; Kommissionen spurgte udtrykkeligt, hvorvidt kunderne ville "anvende andre typer fibre i stedet" eller "skifte fra KVF eller lyocell til en anden type fibre"(20). Det fremgår tydeligt af det foregående, at Kommissionens markedsundersøgelse refererede til hypotetiske relative prisforskelle mellem KVF, lyocell og andre typer fibre. Det kan også hævdes, at eftersom spørgsmålene kun omhandlede prisstigninger for KVF og lyocell, var det i betragtning af referencerne til andre fibre klart, at priserne på sidstnævnte formodes at være uændrede.

(28) I modsætning til, hvad de anmeldende parter hævder, indeholdt Kommissionens spørgeskemaer rent faktisk et spørgsmål om mængdemæssige reduktioner af den viskose- og lyocellbaserede produktion. Kunderne blev spurgt om, hvor meget deres adfærd i tilfælde af en prisstigning ville reducere deres samlede forbrug af henholdsvis KVF og lyocell(21).

(29) Endelig skal Kommissionen bemærke, at dens vurdering ikke blot er baseret på en analyse af en hypotetisk fremtidig substitution med andre fibre, men også på konkrete tal for tidligere bevægelser på markedet. Kommissionens priskorrelationsanalyse (se navnlig betragtning 72 ff. i det følgende) havde således til formål at fastslå mønstrene for tidligere substitution på grundlag af konkrete data leveret af parterne selv. (Det kan oplyses, at parternes indsigelser mod at anvende statistiske metoder såsom korrelation på tal for tidligere år - hvilket behandles nærmere i næste afsnit - virker noget inkonsekvent, når de i deres brev insisterer på, at man gør brug af data om tidligere praksis, som naturligvis må analyseres for at kunne bruges.)

Brug af korrelationsdata

(30) Endelig giver parterne i deres svar(22) udtryk for den opfattelse, at Kommissionen i sin meddelelse af indsigelser har lagt for stor vægt på korrelationsdata i forhold til konkrete eksempler på substitution. Kommissionen har vurderet disse argumenter, men er ikke enig med parterne og vil i det følgende gøre rede for, hvordan den har gjort brug af korrelationsdata, og for spørgsmålet om substitution med andre fibre (se betragtning 78-79 og 100-114).

3. DEN GRUNDLÆGGENDE SONDRING MELLEM KVF, KORTE LYOCELLFIBRE, BOMULD, POLYESTER OG POLYPROPYLEN

(31) Markedsundersøgelsen viste, at det er nødvendigt at foretage en grundlæggende sondring mellem KVF, korte lyocellfibre, bomuld, polyester og polypropylen.

a) Substitutionsmuligheder på efterspørgselssiden

(32) Hvis to produkter skal anses for at kunne erstatte hinanden, skal den direkte kunde betragte det som en realistisk og fornuftig mulighed at reagere på f.eks. en mindre, men signifikant ikke-forbigående stigning i prisen for det ene produkt ved at erstatte det med det andet produkt i løbet af forholdsvis kort tid. Produkterne skal være et rimeligt alternativ til hinanden både i økonomisk og teknisk henseende(23). Selv om det må erkendes, at forskellige typer fibre i begrænset omfang kan erstatte hinanden, er substitutionsmuligheden på efterspørgselssiden mellem cellulosebaserede kemofibre og andre fibre og mellem de to hovedtyper af cellulosefibre (viskose og lyocell) ikke tilstrækkelig til at konkludere, at de tilhører samme produktmarked. Disse resultater er blevet bekræftet af markedsundersøgelsen:

KVF

Produktets særlige karakteristika

(33) KVF er et produkt med meget specifikke egenskaber, der adskiller det fra alle andre fibre. I forbindelse med Kommissionens markedsundersøgelse henviste mange kunder til disse karakteristika. KVF's vigtigste egenskab er den store fugtabsorberingsevne kombineret med den høje væskeretentionsevne, som er langt større end hos alle andre fibre, der af den anmeldende part anses for oplagte substitutionsmuligheder, nemlig bomuld, polyester og polypropylen. Disse egenskaber gør KVF velegnet til mange forskellige anvendelsesformål både på tekstilområdet (fordi det føles behageligt mod huden) og til andre formål (husholdningsformål, hospitals- og hygiejneformål, personlige plejeprodukter og industriformål såsom filtre eller underlagsmateriale for kunstlæder)(24).

(34) KVF adskiller sig fra polyester og polypropylen ved at være biologisk nedbrydeligt, hvilket er en relevant faktor, navnlig for nonwoven engangsmaterialer. I forhold til bomuld er det KVF's blødhed og smukke fald, der gør det specielt relevant på tekstilområdet(25). Desuden har KVF særlige indfarvningsegenskaber, der adskiller det fra bomuld og polyester både til tekstilfremstilling og nonwoven materialer.

(35) På den anden side har KVF også specielle produktegenskaber, som begrænser anvendelsesmulighederne på visse områder. F.eks. har KVF i våd tilstand stor strækevne og ringe formfasthed, hvilket gør dem uegnede til maskinvask, medmindre de blandes med andre fibre. På grund af de gode forarbejdningsegenskaber er KVF et populært materiale til blandinger med bomuld og polyester, så man udnytter de enkelte fibres respektive fordele og minimerer ulemperne. Det kan i sig selv opfattes som en indikation af KVF's specielle egenskaber, navnlig når man tager i betragtning, at KVF er dyrere(26) end andre fibre: Hvis brugen af KVF ikke gav produkterne en merværdi, ville de ikke blive anvendt på grund af den højere pris.

Uelastisk efterspørgsel

(36) Kommissionens markedsundersøgelse viste, at der på efterspørgselssiden ikke er tilstrækkelige substitutionsmuligheder mellem KVF og andre fibre til, at de kan tilhøre det samme relevante marked. Størsteparten af de adspurgte kunder svarede således, at de ikke kunne erstatte KVF med andre fibre i deres produkter overhovedet. Ifølge besvarelserne ville nogle kunder være nødsaget til at ophøre med at fremstille det pågældende produkt, og det store flertal af kunder ville simpelthen ikke ændre noget, selv om prisen på KVF skulle stige 5-10 %. Den mest almindelige begrundelse for ikke at erstatte KVF med andre fibre var KVF's specifikke produktegenskaber og de krav, der stilles af kunder i senere omsætningsled.

(37) Parterne anførte ligeledes i deres svar(27), at størsteparten af kunderne (52 %) oplyste, at de ville reducere mængderne som reaktion på en mindre, ikke-forbigående prisstigning, at reaktionen hos 18 % af de adspurgte ville afhænge af markedsvilkårene, og at kun 24 % svarede, at de ikke ville skifte til andre fibre eller reducere mængden. Desuden hævder parterne, at der bør lægges større vægt på konkrete eksempler på substitution(28).

(38) Kommissionen har overvejet disse argumenter, men fastholder sine oprindelige konklusioner fra markedsundersøgelsen. For det første skal det bemærkes, at parternes metode til elektronisk behandling af tallene er inkonsistent, fordi der ikke sondres mellem besvarelserne af Kommissionens fase I- og fase II-spørgeskemaer, hvorved visse kunder, som besvarede begge spørgeskemaer, uundgåeligt medregnes to gange. Desuden var de spørgsmål, der blev stillet kunderne i henholdsvis fase I og fase II, væsensforskellige og kan ikke evalueres samlet(29). Eftersom parterne i deres svar kun anfører procentsatser og hverken absolutte tal eller præcise referencer til Kommissionens sagsmateriale, er Kommissionen ikke i stand til at verificere tallene. Kommissionen kan derfor ikke basere sig på parternes tal i sin vurdering af den anmeldte transaktion og henviser til sin egen analyse af substitutionsmængderne, som er anført i betragtning 40 i det følgende.

(39) Hvad angår de konkrete eksempler på (fuld og delvis) substitution, hvortil parterne henviser, vil Kommissionen ikke afvise, at visse kunder foretager en sådan substitution. Det skal dog understreges, at der er tale om enkeltstående eksempler, som ikke er repræsentative for den generelle reaktion på markedet, hvilket fremgår af Kommissionens markedsundersøgelse(30).

(40) Desuden har Kommissionen på grundlag af den anonymiserede sammenfatning af kundernes forventede substitutionsadfærd i tilfælde af en mindre, men varig prisstigning på 10 %(31) vægtet kundernes besvarelser i markedsundersøgelsen efter, hvor store mængder fibre den enkelte kunde købte i 2000. Denne analyse viser, at en prisstigning på 10 % for KVF vil få en effekt på parternes salg af fibre til de pågældende kunder på under 5 % i form af mistet salg, fordi kunderne vil gå over til at anvende andre fibre(32), hvilket fuldt ud bekræfter Kommissionens opfattelse af, at der ikke på efterspørgselssiden er tilstrækkelige substitutionsmuligheder mellem KVF og andre fibre til, at de kan tilhøre det samme relevante marked.

(41) Den anmeldende part hævder i sit brev, at Kommissionen i substitutionseffekten har undladt at medregne de kunder, som har oplyst, at de vil reducere eller indstille produktionen af KVF- eller lyocellbaserede produkter i tilfælde af en prisstigning på 5-10 % for KVF eller lyocell.

(42) Kommissionen har overvejet dette argument, men fastholder, at de kunder, som svarede, at de ville indstille eller reducere deres KVF-baserede produktion, ikke tilhører samme kategori af kunder som dem, der ville skifte til andre fibre. Kunder, der oplyser, at de vil skifte til andre fibre, kan teoretisk ses som indikation af et bredere produktmarked, hvis en sådan substitution bliver tilstrækkeligt omfattende til at gøre en prisstigning på 5-10 % urentabel, medens kunder, der svarer, at de ville indstille eller reducere produktionen, kan betragtes som indikation af nøjagtigt det modsatte med hensyn til afgrænsningen af produktmarkedet. Sidstnævnte kunder viser direkte ved deres svar, at de er stærkt afhængige af en bestemt type fibre og ikke kan erstatte den med en anden, selv ikke i tilfælde af signikante, ikke-forbigående prisstigninger.

Udvikling i forbruget på kort og lang sigt

(43) Den anmeldende part henviser til langsigtede tendenser i forbruget af korte fibre, der bl.a. viser et fald i forbruget af KVF, efter at det toppede omkring 1970. Dette fænomen sammenholdes med den voldsomme stigning i forbruget af polyester og det stigende forbrug af andre kunstfibre såsom polypropylen(33).

(44) Kommissionen noterer sig dog, at nedgangen i forbruget af KVF(34), som under alle omstændigheder er bremset markant i Europa i 1990'erne, ikke i sig selv beviser, at KVF kan erstattes med andre typer korte fibre. Det er tværtimod KVF's udbredelse til nye anvendelsesområder, som f.eks. den ekspanderende sektor for nonwoven materialer(35), som må opfattes som udtryk for KVF's særlige egenskaber i forhold til alle andre fibre og deres manglende substitutionsmuligheder med alle andre fibre. Hvis KVF, som generelt er dyrere end andre fibre(36), var fuldstændigt substituerbare med disse fibre, ville de være blevet erstattet i fuldt omfang(37).

(45) Udskiftning af én type fiber med en anden er ofte styret af større teknologiske landvindinger og kan ikke betragtes som udtryk for en generel og tilstrækkelig substitutionsmulighed mellem fibre. Det gør sig især gældende i sektoren for nonwoven materialer. F.eks. er man næsten helt hørt op med at anvende KVF til ydermateriale på engangsbleer, fordi der er sket omfattende ændringer af selve produktet, f.eks. laves der nu bleer med flere forskellige lag, og der er udviklet stærkt sugende polymerer. Hvad angår tekstilindustrien, kan både nye spindeteknologier og nye efterbehandlingsteknologier samt udviklingen af nye syntetiske og cellulosebaserede materialer have stor indvirkning på anvendelsen og forbruget af fibre. Brugen af forskellige fibre i væsentligt ændrede produkter kan imidlertid opfattes som tegn på, at der er tale om et fælles produktmarked for de to typer fibre.

(46) Parterne afviser i deres svar(38), at der skulle være sket nye og væsentlige udviklinger i spinde- og efterbehandlingsteknologierne i de seneste år.

(47) Kommissionen har overvejet denne påstand, men fastholder, at der allerede er sket væsentlige teknologiske udviklinger i sektoren for cellulosefibre, og at der kan forventes yderligere teknologiske landvindinger, som kan få stor indvirkning på fibrenes forarbejdningsegenskaber og dermed forbruget af fibre. Kommissionen henviser til parternes egen produktudvikling, f.eks. fnugfri lyocellfibre, og deres samarbejde med både spinderier og farverier om lyocellbehandling. Det er heller ikke alle fiberkvaliteter, der er lige egnede til OE-rotorspinding(39). Selv om der ikke skulle være sket nogen væsentlig teknologisk udvikling, kan brugen af forskellige fibre i væsentligt ændrede produkter ikke opfattes som udtryk for, at der er tale om et fælles produktmarked for de to typer fibre.

(48) For det andet hævder parterne i deres svar(40), at anvendelsen af KVF i nonwoven materialer har været præget af stærkt svingende konjunkturer. Konkurrerende leverandører og kunder vil finde billigere alternative fibre, så snart det lader sig gøre. De vil investere i den nødvendige teknologi for at få viskose erstattet med andre fibre. Ifølge parterne selv er dette udtryk for viskosens sårbarhed i sektoren for nonwoven materialer.

(49) Kommissionen mener tværtimod, at parternes argumenter i deres svar ikke tilbageviser Kommissionens analyse. Kommissionen er først og fremmest uenig med parterne om fortolkningen af ændringer i mønsteret for anvendelsen af fibre som følge af teknologiske landvindinger. I denne forbindelse fastholder Kommissionen, at sådanne ændringer, som kun har virkning på mellemlang og lang sigt, ikke kan opfattes som udtryk for, at KVF og andre fibre tilhører samme produktmarked. Tekniske ændringer, som kan gøre det muligt at anvende billigere alternative fibre, er per definition præget af en vis usikkerhed, og virkningen vil under alle omstændigheder først kunne mærkes på mellemlang til lang sigt. Selv om de nuværende KVF-kunder er stærke nok til at arbejde aktivt for en teknologisk produktudvikling med henblik på at kunne anvende billigere alternative fibre, foreligger der ikke nogen substitutionsmuligheder, før der er sket en sådan teknologisk udvikling. Kommissionens markedsanalyse har ikke påvist, at der på kort sigt kan forventes væsentlige ændringer i anvendelsen af råvare-KVF på grund af igangværende eller umiddelbart forestående teknologiske udviklinger(41).

(50) Ændringer i moden har samme virkning som teknologiske landvindinger, dog med den klare forskel, at mode i modsætning til teknologisk udvikling forårsager kortvarige ændringer i forbrugsmønstre. De typer eller blandinger af fibre, der anvendes til fremstilling af en bestemt form for beklædning, kan ændre sig fra år til år afhængigt af moden. Når moden skifter, er det ikke sikkert, at andre typer eller blandinger af fibre kan anvendes i stedet for, fordi de produkter, der kan fremstilles af de andre fibre, vil blive anset for umoderne og derfor ikke værd at købe. I Kommissionens markedsundersøgelse anførte ganske mange tekstilkunder således i deres svar, at moden har stor betydning for forbruget af KVF(42).

(51) Parterne hævder i deres svar(43), at Kommissionen i sin vurdering ikke tager hensyn til "value for money-konkurrencen" mellem fibre. Desuden anfører parterne, at moden skifter hurtigt.

(52) Kommissionen har overvejet disse argumenter, men fastholder sin analyse. For det første er det værd at bemærke, at parterne selv erkender, at kunder ikke blot vurderer prisforskellene mellem forskellige beklædningsgenstande; de tager både pris, udseende, funktionalitet, mærke, stil osv. med i overvejelserne, når de vælger bestemte beklædningsgenstande(44). Det bekræfter efter Kommissionens opfattelse, at valget af fibre ikke primært afhænger af prishensyn. For det andet er Kommissionen enig med parterne med hensyn til de hurtige ændringer i moden og mener, at det netop bekræfter dens egen analyse vedrørende de begrænsede substitutionsmuligheder mellem fibre på et givet tidspunkt.

(53) Det kan derfor konkluderes, at kundernes valg af KVF ikke primært afhænger af prisen, men snarere af KVF's særlige produktegenskaber, produktinnovation og forbrugerpræferencer på et givet tidspunkt(45). Der er ikke tilstrækkelige substitutionsmuligheder til at gøre potentielle prisstigninger urentable for en potentiel monopolvirksomhed.

Lyocell

(54) Parterne er desuden af den opfattelse, at der ikke findes et særligt marked for lyocell. De har anført, at lyocell er et produkt, der endnu ikke har fået opbygget sit eget marked, og som bør anses for at kunne substitueres med andre fibre, navnlig KVF, men også bomuld og polyester. Denne opfattelse er ikke blevet bekræftet af Kommissionens markedsundersøgelse og priskorrelationsanalyse.

(55) Tværtimod har korte lyocellfibre (i det følgende benævnt "lyocell")(46) særlige produktegenskaber, som klart adskiller det fra KVF. Disse produktegenskaber er navnlig stor brudstyrke i både våd og tør tilstand og meget begrænset krympning i vand, som gør det muligt at minimere tab ved efterbehandling og krympning ved vask.

(56) Lyocell anvendes ofte som en blandingsfiber sammen med andre fibre såsom viskose, hør, bomuld, polyamid eller polyester. Hidtil er dets særlige egenskaber primært blevet udnyttet af fabrikanter af mærkevaretekstiler af høj kvalitet(47), selv om lyocell i øjeblikket er langt dyrere end nogle af de andre fibre, der indgår i undersøgelsen(48). Til mærkevare-jeans, som er et af de største anvendelsesområder for lyocell, anses KVF således for at være helt uegnet.

(57) På samme måde kan anvendelsesformålene i tekstilsektoren illustrere lyocells særlige egenskaber i forhold til bomuld. På trods af en væsentlig højere pris anvendes lyocell f.eks. til visse typer jeans, fordi det kan give produktet et specielt attraktivt udseende og fald. Desuden er lyocells egenskaber med hensyn til formfasthed i tør tilstand og væskeretentionsevne også bedre end bomulds.

(58) Sammenholdt med kunstfibre er det lyocells cellulosekarakter, der er årsag til den store absorberingsevne og ligesom ved anvendelsesformål i tekstilsektoren giver en høj grad af komfort, som ikke kan opnås med kunstfibre. Desuden er lyocell i lighed med andre cellulosefibre og naturfibre biologisk nedbrydeligt, hvilket klart adskiller det fra nogle af de kunstfibre, der nævnes som erstatningsmuligheder. Den biologiske nedbrydelighed er en relevant faktor, navnlig i forbindelse med nonwoven engangsmaterialer, hvilket også er nævnt i nogle af svarene på Kommissionens markedsundersøgelse.

(59) Endelig har lyocell en meget speciel egenskab, som adskiller det fra alle andre konventionelle fibre: dets tendens til at fnugge(49). Denne egenskab kan på den ene side være en ulempe, fordi den kræver en særlig spinde- og farvningsteknik og bidrager til at give materialet et "gråt" udseende efter hyppig vask. På den anden side kan lyocellfiberens fnugdannelse udnyttes til at fremstille specielle stoffer med en særlig blødhed og et smukt fald - den såkaldte "peachskin"- effekt. Ingen andre fibre kan give denne effekt i nær tilsvarende grad.

(60) Parterne anfører i deres svar(50), at Kommissionen i sin meddelelse af indsigelser fuldstændigt overser, at lyocell primært konkurrerer med bomuld. Desuden hævder parterne, at Kommissionen har begået en faktuel fejl ved at anføre, at ingen andre fibre kan efterligne lyocells særlige egenskaber, navnlig ikke fnugdannelsen; de refererer til kundehenvendelser til Acordis og fremlægger prøver på stoffer.

(61) Kommissionen har overvejet disse argumenter, men fastholder sin analyse. For det første skal det understreges, at konkurrenceforholdet mellem lyocell og andre fibre, navnlig mellem lyocell og bomuld, har været en vigtig faktor både i forbindelse med Kommissionens markedsundersøgelse og i forbindelse med dens priskorrelationsanalyse (se betragtning 74).

(62) For det andet noterer Kommissionen sig, at de eksempler på kunders substitution af de pågældende fibre, som parterne nævner i tillæg 9 til deres svar, ikke er repræsentative for den samlede kundereaktion på markedsundersøgelsen. Kommissionen vil ikke benægte, at der i et vist omfang sker substitution af de pågældende fibre, men anser ikke disse eksempler for tilstrækkelige til, at lyocell skal medregnes på et bredere produktmarked, der omfatter andre typer fibre (se betragtning 63 og 67).

(63) Kommissionens markedsundersøgelse har bekræftet, at der ikke er tilstrækkelige substitutionsmuligheder på efterspørgselssiden mellem lyocell og andre fibre til, at de kan tilhøre det samme relevante marked. Det store flertal af adspurgte kunder anførte således, at de ikke var i stand til at erstatte lyocell i deres produkter overhovedet. Visse kunder ville ifølge deres svar være nødsaget til at ophøre med at fremstille det pågældende produkt, og det store flertal af kunder ville simpelthen ikke foretage ændringer i tilfælde af en prisstigning på 5-10 % for lyocell. De hyppigste begrundelser for ikke at foretage substitution var lyocells specifikke produktegenskaber og de krav, der stilles af kunder i senere omsætningsled(51).

(64) Parterne hævder i deres svar(52), at Kommissionen fortolker direkte lyocellkunders reaktion subjektivt. Parterne anfører, at det kun var 11,5 % af de direkte lyocellkunder, som svarede, at de ikke ville skifte til andre fibre.

(65) Kommissionen har overvejet disse argumenter, men fastholder sine oprindelige konklusioner fra markedsundersøgelsen. For det første skal det bemærkes, at parternes metode til elektronisk behandling af tallene er inkonsistent, fordi der ikke sondres mellem besvarelserne af Kommissionens fase I- og fase II-spørgeskemaer, hvorved visse kunder, som besvarede begge spørgeskemaer, uundgåeligt medregnes to gange. Desuden var de spørgsmål, der blev stillet kunderne i henholdsvis fase I og fase II, væsensforskellige og kan ikke evalueres samlet. Endelig har parterne misfortolket visse kunders svar i Kommissionens sagsmateriale, som de medtager i deres egen analyse(53). Kommissionen kan derfor ikke basere sig på disse tal i sin vurdering af den anmeldte transaktion.

(66) Hvad angår de konkrete eksempler på (fuld eller delvis) substitution, hvortil parterne refererer, vil Kommissionen ikke afvise, at visse kunder går over til at anvende andre fibre. Det skal dog understreges, at der er tale om enkeltstående eksempler, som ikke er repræsentative for den generelle reaktion på markedet, hvilket også fremgår af Kommissionens markedsundersøgelse(54).

(67) Desuden har Kommissionen på grundlag af den anonymiserede sammenfatning af kundernes forventede substitutionsadfærd i tilfælde af en mindre, men varig prisstigning på 10 %(55), vægtet kundernes besvarelser i markedsundersøgelsen efter, hvor store mængder fibre den enkelte kunde købte i 2000. Denne analyse viser, at en prisstigning på 10 % på lyocell vil bevirke, at parterne mister 15 % salg (til kunder i EØS) eller under 10 % (til kunder både inden for og uden for EØS), fordi kunderne vil erstatte lyocell med andre fibre(56). Et sådant mistet salg på 10-15 % som følge af substitution kan ikke anses for tilstrækkeligt til at gøre prisstigninger urentable.

(68) Det gælder også, selv om der tages hensyn til den aktuelle situation med overkapacitet, eftersom parterne kan følge en strategi, der går ud på at lukke eller midlertidigt standse hele fabrikker (eller blot enkelte produktionslinjer) og derved reducere deres faste omkostninger. Under alle omstændigheder kan de opnå besparelser på de variable omkostninger ved produktionsnedskæringer. Disse omkostningsbesparelser og de øgede indtægter på grund af højere priser vil mere end opveje indtægtstabet som følge af substitution med andre fibre(57). Produktionsnedskæringer på væsentligt mere end 10 % kan derfor være rentable, hvis priserne forhøjes med 10 %.

b) Substitutionsmuligheder på udbudssiden

(69) Der er ingen substitutionsmuligheder på udbudssiden mellem kunstfibre og cellulosefibre; de to typer er fremstillet af helt forskellige råvarer og i helt forskellige produktionsprocesser og -anlæg.

(70) Der er heller ikke substitutionsmuligheder på udbudssiden mellem lyocell og KVF. Selv om både KVF og lyocell er cellulosefibre, fremstilles lyocell på særskilte anlæg ved en helt anden produktionsproces, hvor fibrene dannes ved at opløse træmasse direkte i organiske opløsningsmidler (hvorimod viskose skal gennemgå en anden kemisk proces med udvaskning og dannelse af xanthat, som i modsætning til lyocellprocessen også resulterer i et derivat. Derefter opløses det dannede xanthat i kaustisk soda, før det kan ekstruderes gennem spindedyser). Der kræves særligt udstyr og maskineri til at fremstille lyocell. Produktionsteknologien er særdeles kapitalkrævende, hvilket betyder, at lyocell i øjeblikket er den cellulosefiber, der er forbundet med langt de højeste produktionsomkostninger(58). På den anden side er lyocellproduktionsprocessen mere miljøvenlig, navnlig i forhold til viskoseprocessen, eftersom det opløsningsmiddel, der anvendes til opløsningen af cellulose (NMMO), og det vand, der anvendes i lyocellproduktionsprocessen, i meget vidt omfang kan genanvendes.

(71) Efter konkurrenternes opfattelse - og den anfægtes ikke af den anmeldende part - forudsætter et skift fra produktion af KVF til lyocell og omvendt, at der bygges et helt nyt anlæg, hvilket vil kræve betydelige investeringer og tage ganske lang tid.

c) Priskorrelationsanalyse, krydspriselasticitet

(72) Ved afgrænsningen af de relevante produktmarkeder tager Kommissionen hensyn til de foreliggende kvantitative oplysninger, der kan stå for en nærmere undersøgelse, for at kunne fastlægge tidligere substitutionsmønstre(59). I det foreliggende tilfælde har Kommissionen foretaget en analyse af priskorrelationer og krydspriselasticitet mellem KVF og deres potentielle erstatninger baseret på månedlige salgstal fra parterne i den anmeldte fusion. De undersøgte tal dækker en tiårig periode fra januar 1991 til maj 2001. Resultaterne af Kommissionens analyse støtter de ovennævnte konklusioner om særskilte produktmarkeder.

Priskorrelationsanalyse: KVF og andre typer fibre

(73) Formålet med en priskorrelationsanalyse er at måle et produkts prisfølsomhed i forhold til prisen på en formodet erstatning. I det foreliggende tilfælde var sigtet med analysen at måle, hvor stort et konkurrencepres der består mellem KVF og andre typer fibre. Resultaterne viser, at hverken til tekstilfremstilling eller til nonwoven materialer er KVF tilstrækkeligt korreleret med bomuld, polyester og polypropylen til, at disse produkter kan indgå i samme relevante marked.

(74) Målet for den samlede indbyrdes afhængighed mellem to tidsserier af priser og dermed graden af substitutionsmulighed mellem to produkter betegnes korrelationskoefficienten. Den positive korrelationskoefficient ligger per definition mellem 0 og +1: jo højere korrelationen er mellem to produkter (dvs. jo tættere korrelationskoefficienten er på +1), jo mere sandsynligt er det, at de tilhører samme produktmarked. Tallene i tabel 1 nedenfor viser, at der ikke er nogen markant priskorrelation mellem KVF og bomuld eller mellem KVF og polyester og heller ikke mellem KVF og polypropylen. Selv den højeste koefficient (σ = 0,44), som er udtryk for korrelationen mellem KVF og polyester, er ikke høj nok til at give formodning om et fælles produktmarked(60).

Tabel 1

Resultaterne af Kommissionens KVF-priskorrelationsanalyse

>TABELPOSITION>

Analyse af krydspriselasticitet: KVF og andre typer fibre

(75) Ovenstående resultater vedrørende afgrænsningen af de relevante produktmarkeder underbygges yderligere af en analyse af krydspriselasticiteten. Krydspriselasticiteten er et mål for den ændring i efterspørgslen efter et givet produkt, der er resultatet af en ændring i prisen på andre produkter, og giver dermed oplysning om, i hvilket omfang produkter anses for substituerbare på efterspørgselssiden. I den foreliggende sag var formålet med analysen at måle, hvor meget efterspørgslen efter KVF vil blive påvirket af en ændring i priserne på bomuld, polyester og polypropylen. Resultaterne viser, at tidligere prisudsving på bomuld, polyester og polypropylen ikke har medført væsentlige ændringer i efterspørgslen efter KVF, og det tyder derfor også på, at der er tale om et særskilt produktmarked for KVF.

(76) Jo højere priselasticiteten er mellem to produkter (dvs. jo højere koefficienten er), jo mere sandsynligt er det, at de tilhører samme produktmarked. Normalt betyder en krydspriselasticitet på under +1, at de pågældende produkter i realiteten ikke er indbyrdes substituerbare. Som det fremgår af tabel 2 nedenfor, er krydspriselasticiteten mellem KVF og henholdsvis bomuld, polyester og polypropylen tæt på nul. Disse produkter kan derfor ikke anses for at kunne erstatte KVF.

Tabel 2

KVF-krydspriselasticitet, beregnet af Kommissionen

>TABELPOSITION>

Priskorrelationsanalyse: KVF og lyocell

(77) Korrelationskoefficienterne mellem KVF og lyocell er lave, og det gælder både segmentet (eller delmarkedet) for lyocell til tekstilfremstilling og lyocell til nonwoven materialer. Uanset hvilket segment (eller delmarked) af KVF der analyseres, er korrelationen mellem lyocell og KVF lav, nemlig kun mellem 0,08 og 0,47. Tilsvarende resulterer en analyse af korrelationerne mellem lyocell og polyester og mellem lyocell og bomuld i koefficienter mellem 0,23 og 0,6; disse værdier er også udtryk for, at der er tale om særskilte produktmarkeder(61).

Parternes svar

(78) Parterne hævder i deres svar(62), at Kommissionen lægger for stor vægt på betydningen og pålideligheden af korrelationsanalysen i stedet for at foretage en komplet gennemgang af konkrete eksempler på substitution.

(79) Kommissionen har overvejet disse argumenter, men finder dem ikke overbevisende. Brugen af økonometriske og statistiske test er i overensstemmelse med Kommissionens faste praksis, som er beskrevet i meddelelsen om afgrænsning af de relevante markeder(63). Desuden er Kommissionens produktmarkedsafgrænsning i den foreliggende sag ikke primært baseret på en analyse af priskorrelationer og krydspriselasticitet. Som forklaret i det foregående (betragtning 72) underbygger resultaterne af denne analyse blot formodningerne om særskilte produktmarkeder, som er baseret på overvejelser omkring substitutionsmulighederne både på efterspørgselssiden og udbudssiden og dermed også på det faktum, at der ikke findes tilstrækkeligt mange eksempler på substitution (se betragtning 32-71).

d) Konklusion

(80) Kommissionen konkluderer af de ovenfor anførte grunde, at KVF og lyocell ikke tilhører samme produktmarked(64) og heller ikke tilhører et overordnet produktmarked for korte fibre, der foruden KVF og lyocell omfatter bomuld, polyester og polypropylen.

4. DE RELEVANTE PRODUKTMARKEDER INDEN FOR KVF: KVF SOM RÅVARE OG TIL SPECIALFORMÅL

(81) Markedsundersøgelsen viste også, at der i KVF-sektoren må opereres med yderligere underinddelinger. Der kan sondres mellem flere relevante produktmarkeder som følge af forskellige fiberegenskaber og anvendelsesformål. Det er navnlig nødvendigt at sondre mellem KVF som råvare og KVF til specialprodukter og blandt de sidstnævnte mellem spindefarvede KVF og KVF til tamponer.

a) Råvare-KVF

Efterspørgselssiden: to hovedkundegrupper

(82) Råvare-KVF anvendes både til tekstilfremstilling (spinding) og nonwoven materialer. Fibre til tekstilfremstilling købes af spinderier(65), medens fibre til nonwoven materialer normalt sælges til fiberdugfabrikanter(66).

(83) I relation til efterspørgselssiden viste Kommissionens markedsundersøgelse, at der er visse forskelle mellem disse to kundegruppers behov. De fibre, der anvendes til tekstilfremstilling, er rent fysisk lidt anderledes end fibre til nonwoven materialer. På grund af specifikke krav i forbindelse med produktionsprocesser i senere omsætningsled kan KVF-tekstilkunder kun under helt ekstraordinære omstændigheder anvende fibre beregnet til nonwoven materialer og omvendt. Råvare-KVF til tekstilfremstilling leveres af æstetiske grunde som oftest i en blank kvalitet, medens KVF til nonwoven materialer normalt sælges i mat kvalitet.

Tilstrækkelige substitutionsmuligheder på udbudssiden

(84) Ikke desto mindre tyder Kommissionens markedsundersøgelse på, at der er tilstrækkelige substitutionsmuligheder på udbudssiden til, at de to typer KVF kan tilhøre samme relevante marked. Fibre til tekstilformål og fibre til nonwoven materialer kan fremstilles på de samme produktionslinjer. De fem producenter af råvare-KVF, som i øjeblikket er aktive i EØS(67), fremstiller fibre til begge anvendelsesformål og kan let skifte mellem råvare-KVF til tekstiler og KVF til nonwoven materialer uden større omkostninger, risici eller forsinkelser på grund af tilpasninger.

Konklusion

(85) På trods af forskelle på efterspørgselssiden, som tyder på, at der findes flere markedssegmenter, anser Kommissionen derfor ikke det relevante produktmarked for at være snævrere end et marked for råvare-KVF(68).

b) Spindefarvede KVF

(86) Medens råvare-KVF sælges i bleget eller råhvid tilstand, udmærker spindefarvede KVF sig ved, at fibrene farves allerede i opløsningsbadet, dvs. før fibrene dannes, når spindemassen presses gennem spindedyser.

(87) Den anmeldende part hævder, at spindefarvede KVF kan erstattes af ufarvede råvare-KVF, som i så fald kan farves på et senere trin i produktionsprocessen. Kommissionens markedsundersøgelse har dog ikke bekræftet denne påstand. Tværtimod tyder resultaterne af undersøgelsen på, at der er stor forskel på råvare-KVF og spindefarvede KVF.

Begrænsede substitutionsmuligheder på efterspørgselssiden

(88) I relation til efterspørgselssiden skal det bemærkes, at det store flertal af kunder, som besvarede Kommissionens spørgeskema, og som anvender spindefarvede fibre, afviste, at de ville gå over til at anvende ufarvede råvare-KVF i tilfælde af en mindre, men varig prisstigning på 5-10 % for spindefarvede KVF. Utilbøjeligheden til at foretage en sådan substitution blandt kunder, der køber spindefarvede KVF, var primært begrundet i pris- og kvalitetshensyn.

(89) De kunder, Kommissionen interviewede, anførte, at spindefarvede KVF er mere farveægte, navnlig ved eksponering for sollys (lysægthed), end fibre, der farves på et senere trin i produktionsprocessen. Kunderne nævnte også, at det kræver betydelige ekstra investeringer at kunne farve fibrene på et senere trin i produktionsprocessen(69). Det blev også påpeget, at der er anvendelsesformål, hvortil det er absolut nødvendigt at bruge spindefarvede KVF, navnlig farvede husholdningsklude og visse former for meleret garn (tofarvet garn).

(90) Mange af de kunder, der besvarede Kommissionens spørgeskema, pegede også på prishensyn. På den ene side er gennemsnitsprisen for spindefarvede KVF ca. [...]* højere(70) end gennemsnitsprisen for ufarvede råvare-KVF til tekstilfremstilling og nonwoven materialer, eftersom fremstillingen af spindefarvede KVF er mere arbejdskraftintensiv og kræver en særlig rengøringsproces, når der skiftes mellem forskellige farver. På den anden side anses spindefarvede KVF stadigvæk for at være billigere end råvare-KVF, der farves på et senere trin i produktionsprocessen, selv hvis der regnes med en teoretisk prisstigning for spindefarvede KVF på 5-10 %.

(91) Parterne hævder i deres svar(71), at prisforskellene - med justering for efterfølgende indfarvning - mellem spindefarvede og ufarvede (ecru) fibre er lavere end den af Kommissionen angivne værdi. Parterne anfører selv værdier på mellem [...]*.

(92) Kommissionen har overvejet denne påstand, men fastholder, at der er en betydelig prisforskel mellem spindefarvede fibre og "ecru" råvarefibre. Ud over medregning af udgifter til indfarvningsmaterialer kan forskellen mellem de tal, parterne anfører i deres svar, og Kommissionens tal i meddelelsen af indsigelser forklares ved, at parterne også fratrækker højere løn- og spildomkostninger for spindefarvede fibre. Kommissionens påstand er imidlertid ikke baseret på forskellige omkostningsstrukturer for de to produkter på udbudssiden, men på kundernes opfattelse på efterspørgselssiden af, at det er dyrere at farve fibrene på et senere trin i produktionsprocessen. Dette anfægtes ikke af parterne i deres svar.

Begrænsede substitutionsmuligheder på udbudssiden

(93) Desuden er der hindringer på udbudssiden for at skifte mellem de to typer. To europæiske leverandører, som ikke i øjeblikket fremstiller spindefarvede fibre, har oplyst, at en lille, men varig prisstigning på 5-10 % for spindefarvede KVF ikke ville være et tilstrækkeligt incitament for dem til at gå over til at producere spindefarvede KVF. Det vil også kræve yderligere investeringer i specialteknologi til blanding, afprøvning og injektion af farvestof, efterbehandling og tørring(72). Desuden oplyste nogle konkurrenter, at for dem ville fremstilling af spindefarvede KVF, som er karakteriseret ved mindre serier, ikke være økonomisk muligt, selv ikke i tilfælde af en prisstigning på 5-10 %.

Priskorrelationsanalyse

(94) Kommissionens priskorrelationsanalyse (se betragtning 107-109 og tabel 3) giver yderligere grundlag for at slutte, at der findes et særskilt marked for spindefarvede KVF.

Konklusion

(95) Det kan derfor konkluderes, at råvare-KVF og spindefarvede KVF udgør særskilte produktmarkeder.

c) KVF til tamponer

(96) Ud over sondringen mellem råvare-KVF og spindefarvede KVF må også KVF til tamponer betragtes som en særskilt kategori. Kundegruppen til disse fibre er en anden, fordi KVF til tamponer sælges direkte til de virksomheder, der fremstiller slutprodukterne, hvorimod råvare-KVF til både tekstilfremstilling og nonwoven materialer(73) normalt sælges til mellemled i produktionsprocessen, dvs. spinderier, hvor der er tale om tekstilfremstilling, og fiberdugfabrikanter, hvor der er tale om nonwoven materialer(74).

Særlige produktegenskaber

(97) For det første viste markedsundersøgelsen, at de fysiske og antibakteriologiske egenskaber ved KVF til tamponer adskiller sig væsentligt fra alle andre typer KVF på grund af skærpede krav til sikkerhed og kvalitet og specifikke lovgivningsmæssige krav. Producenterne skal give garanti for mikrobiologisk renhed. Fibrene skal have større sammenhængsevne, absorberingsevne og væskeretentionsevne. Tamponfabrikanter udtaler enstemmigt, at de ikke kan anvende andre typer KVF såsom råvare-KVF til tekstilfremstilling eller nonwoven materialer eller spindefarvede KVF (se betragtning 82-85 og 86-95).

Begrænsede substitutionsmuligheder med bomuld på efterspørgselssiden

(98) For det andet hævder de fusionerende parter, at bomuld kan anvendes som erstatning for KVF enten til fremstilling af tamponer af 100 % bomuld eller tamponer baseret på en blanding af bomuld og viskose, men Kommissionens markedsundersøgelse underbygger ikke denne påstand. Tamponfabrikanter har enstemmigt oplyst, at KVF-indholdet i deres produkter kun kan reduceres i begrænset omfang, uden at det påvirker produktets kvalitet, på grund af KVF's større absorberings- og væskeretentionsevne. Fremstillingen af et tamponprodukt af 100 % bomuld blev oven i købet indstillet af kvalitetshensyn. Ingen tamponfabrikant ville øge bomuldsindholdet i sine produkter i tilfælde af en mindre, men varig prisstigning på 5 %. Hvis prisen på KVF til tamponer steg med 10 %, ville kun en enkelt kunde overhovedet overveje at reducere viskoseindholdet i sin blanding med 5-10 %, medens ingen andre kunder ville ændre deres blandinger på kort eller mellemlang sigt. En enkelt kunde oplyste oven i købet, at han uanset prisudviklingen overvejede at reducere og ikke øge indholdet af bomuld i tamponerne.

(99) Efter tamponfabrikanternes opfattelse er det særdeles vanskeligt at erstatte KVF, fordi de fibre, der anvendes til tamponer, skal opfylde de ovennævnte kvalitetskrav; i visse tilfælde kræves der også en særlig autorisation. Tidsforbruget og omkostningerne ved en substitution og det medfølgende produktionstab samt risikoen for kvalitetsdefekter er også ganske betydelige. Desuden nævnes det, at køberne af tamponer i stigende grad er modstandere af genetisk modificerede produkter, herunder genetisk modificeret bomuld; det begrænser yderligere mulighederne for at erstatte KVF til tamponer med bomuld. Det kan derfor ud fra resultaterne af Kommissionens markedsundersøgelse konkluderes, at KVF til tamponer ikke tilhører samme produktmarked som bomuld. Denne konklusion bekræftes også af Kommissionens priskorrelationsanalyse (se betragtning 107-109 og tabel 3).

Begrænsede substitutionsmuligheder på efterspørgselssiden for KVF til vat (fibervat)

(100) For det andet hævder en af parterne i fusionen, at KVF til tamponer kan erstattes med KVF til vat (fibervat), og giver et eksempel på en tamponfabrikant, som hævdes at anvende samme type KVF til tamponer og vat(75).

(101) Det er muligt, at man kan anvende KVF til tamponer til fremstilling af vat (fibervat) til personlige hygiejneprodukter, men der er ikke påvist tilstrækkelige substitutionsmuligheder den modsatte vej, at de to typer fibre kan hævdes at tilhøre samme relevante marked. Tværtimod viste markedsundersøgelsen, at kun en enkelt tamponfabrikant ville anvende fibre fremstillet til vat (fibervat) til sin produktion af tamponer, hvilket skyldes forskellige produktegenskaber og strengere kliniske og mikrobiologiske krav til tamponer. Fibre til fremstilling af vat vil - uanset om de er af bomuld eller viskose - derfor ikke tilhøre samme produktmarked som KVF til tamponer.

Begrænsede substitutionsmuligheder på udbudssiden med andre typer KVF

(102) For det tredje hævder parterne også, at der er tilstrækkelige substitutionsmuligheder på udbudssiden med andre typer KVF, der gør det muligt for KVF-producenter let at ændre produktionen til KVF til tamponer. Denne påstand er ikke blevet bekræftet af markedsundersøgelsen. Det kunne være en realistisk mulighed for en af parternes europæiske konkurrenter at foretage denne substitution, idet den pågældende virksomhed i forvejen fremstiller en vis mængde KVF til tamponer(76), hvorimod de to øvrige europæiske KVF-producenter, som ikke i øjeblikket fremstiller KVF til tamponer, klart har angivet, at de ikke ville ændre produktionen til den type fibre i tilfælde af en varig prisstigning på 5-10 %. Den ene producent henviste til de omfattende investeringer, en sådan substitution ville kræve(77), mens den anden producent begrundede det med forretningsmæssige hensyn.

Konklusion

(103) Kommissionen konkluderer derfor, at KVF til tamponer udgør et særskilt produktmarked.

d) KVF til vat (fibervat) anvendt til personlige hygiejneprodukter

(104) Udtrykkene "vat" og "fibervat" anvendes til tider i flæng, til andre tider om to forskellige ting forstået på den måde, at "vat" refererer til vat i personlige hygiejneprodukter, mens "fibervat" refererer til fyld i f.eks. dynejakker, soveposer, bilsæder m.m. VKF til fibervat (i sidstnævnte betydning) er medtaget i tallene for råvare-VKF (til nonwoven materialer), hvilket den anmeldende part selv har foreslået(78). Det skal ikke nødvendigvis afgøres her, hvorvidt VKF til vat til personlige hygiejneprodukter udgør et særskilt marked eller tilhører et bredere marked. I betragtning af denne sektors begrænsede størrelse vil en eventuel medregning af KVF til vat til personlige hygiejneprodukter på markedet for råvare-KVF ikke indebære nogen væsentlig forskel for den konkurrencemæssige vurdering af markedet for råvare-KVF, da den samlede salgsmængde af vat til personlige hygiejneprodukter i EØS repræsenterer under [1-5 %]* af markedet for råvare-KVF (ca. [< 10]* kiloton). Den anmeldte transaktion vil heller ikke give anledning til konkurrencemæssige problemer, hvis der opereres med et særskilt produktmarked for KVF til vat til personlige hygiejneprodukter. Eftersom parternes samlede markedsandel på et sådant marked ikke overstiger 15 %, ville det ikke engang udgøre et marked, der berøres af transaktionen.

e) Andre KVF-specialprodukter og viskosefilamentbånd

(105) Både Lenzing og Acordis fremstiller andre KVF-specialprodukter, som ikke kan erstatte eller erstattes med nogen af de andre relevante definerede KVF-produkter. Lenzings modal, som er en tekstilfiber med højt elasticitetsmodul i våd tilstand og forbedrede tekstilegenskaber, tilhører et særskilt marked(79), og Acordis' viskosefilamentbånd (som produceres i tre forskellige typer som flokfilamentbånd, kortskåret filamentbånd og vådslået filamentbånd) tilhører i hvert fald et særskilt produktmarked(80). Både faktorer på efterspørgselssiden (produkterne har helt forskellige egenskaber, og kunderne opfatter dem også som helt forskellige produkter) og på udbudssiden (produkterne kræver specielle produktionslinjer, så producenterne kan ikke skifte mellem dem og andre viskoseprodukter) understøtter denne opfattelse. Der kan ligeledes ses bort fra afgrænsningen af produktmarkedet for en anden af Lenzings specialfibre, flammehæmmende KVF, eftersom det kun produceres i ubetydelige mængder, og dets medtagelse på produktmarkedet for råvare-KVF (det eneste produkt, hvormed det kan erstattes på udbudssiden) ville ikke på nogen måde ændre ved vurderingen af den anmeldte fusion. Det samme gælder en række andre specialfibre, der produceres af Acordis, og som sælges i endnu mindre mængder.

(106) Selv om disse specialfibre blev defineret som særskilte markeder, ville ingen af de pågældende markeder blive påvirket af fusionen, eftersom der for ingen af produkterne er tale om overlapninger mellem parternes aktiviteter.

f) Priskorrelationsanalyse

(107) Kommissionens priskorrelationsanalyse støtter de ovennævnte konklusioner om de relevante produktmarkeder inden for sektoren for KVF (se tabel 3 nedenfor).

Tabel 3

Resultater af Kommissionens priskorrelationsanalyse af de tre produktmarkeder inden for KVF-sektoren. Koefficienterne er baseret på de af parterne oplyste tal

>TABELPOSITION>

(108) Hvad angår korrelationerne mellem de forskellige typer KVF (råvare-KVF og spindefarvede KVF), er den højeste konstaterede koefficient ca. 0,7. Kommissionens analyse viste, at denne koefficient i virkeligheden er for høj på grund af medregning af fælles omkostninger og i et vist omfang en fælles tendens. Med udgangspunkt i de tal, parterne har oplyst for 2000, var [i gennemsnit > 75 %]* af omkostningerne ved spindefarvede KVF således omkostninger, der var fælles med råvare-KVF. Prisserierne for de to produkter er i vidt omfang bestemt på forhånd af disse fælles omkostninger, da omkostningerne udgør over [ > 75 %]* af nettoprisen for begge produkter. Den korrelationskoefficient, der bliver resultatet, skyldes derfor ikke et konkurrenceforhold mellem de to produkter, men snarere fælles påvirkninger(81).

(109) Hvad angår korrelationerne mellem råvare-KVF og polyester (op til 0,76), ligger koefficienterne under det niveau, der generelt betragtes som værende udtryk for et bredere produktmarked(82). Men der kan som nævnt være tale om en falsk høj korrelation, hvis priserne på begge produkter er undergivet fælles påvirkninger. I denne specielle sag viste Kommissionens analyse, at disse korrelationskoefficienter er kunstigt høje, fordi de kan tilskrives en fælles tendens og ikke et konkurrenceforhold mellem de to produkter(83).

(110) Parterne anfører i deres svar(84), at der bør lægges større vægt på konkrete eksempler på substitution end på korrelationsdata. Desuden påstår parterne, at Kommissionens korrelationsanalyse er inkonsistent og mangelfuld. Især peger de på, at

- Kommissionen udregner korrelationen mellem viskose og polyester (HP) til kun 0,44 ét sted i meddelelsen af indsigelser og 0,76 et andet sted i meddelelsen af indsigelser(85)

- priskorrelationsanalysen bør være baseret på konkrete salgsdata(86)

- dataenes periodicitet er misvisende(87), og

- både forbigående og ikke-forbigående prisændringer bør indgå i undersøgelsen(88).

(111) Kommissionen har overvejet disse argumenter, men anser den analyse af priskorrelationer og krydspriselasticitet, den har gennemført i denne sag, for at være tilstrækkeligt pålidelig til at støtte konklusionerne om afgrænsningen af de relevante produktmarkeder.

(112) Hvad angår den generelle kritik af, at Kommissionen anvender sådanne analyser i sin markedsafgrænsning, er der grund til at understrege følgende:

- Som forklaret i det foregående (se betragtning 79) har Kommissionen aldrig udelukkende baseret sig på en analyse af priskorrelationer og krydspriselasticitet, men har anvendt disse analyser som et supplerende grundlag til støtte for konklusionerne af en markedsundersøgelse.

- Kommissionen har altid tydeligt angivet, at en høj grad af korrelation mellem to prisserier hverken er en nødvendig eller tilstrækkelig forudsætning for, at to produkter kan anses for at tilhøre samme marked. Kommissionen betragter snarere korrelationer som en indikator for graden af konkurrence på givne markeder. Desuden er Kommissionen enig med parterne i, at en korrelationsanalyse skal tages med et vist forbehold. Kommissionen er navnlig opmærksom på, at der kan være misvisende høje korrelationer (ukorrekt positiv korrelation eller falsk korrelation), hvis priserne på to produkter er undergivet et fælles input (dvs. fælles omkostninger) og/eller en fælles tendens. Tilsvarende kan korrelationer være misvisende lave, f.eks. som følge af betydelige tidsforskydninger i reaktionerne på markedet. Ulemper af denne art kan imidlertid undgås ved at anvende en "co-integrationstest" eller en test af enhedsrødder. Kommissionen har netop gennemført sådanne test i den foreliggende sag(89).

(113) Kommissionen mener heller ikke, at der er tale om manglende konsistens i dens analyseresultater.

- Det skal understreges, at de pågældende test blev gennemført på grundlag af data, parterne selv havde oplyst(90).

- Generelt må den KVF-pris, som parterne har oplyst, nødvendigvis være en kunstig pris, der er afledt af summen af priser på KVF-markedets forskellige delsegmenter.

- Eftersom resultaterne af markedsundersøgelsen gjorde det klart, at Kommissionen måtte opdele markedet i forskellige delsegmenter, er den anvendte KVF-pris summen af værdien af de forskellige KVF-delsegmenter (dvs. priserne på forskellige delsegmenter multipliceret med de respektive mængder) divideret med den samlede mængde.

- Kommissionen har konstateret en ikke ubetydelig korrelation mellem råvare-KVF og polyester, men ikke mellem spindefarvede KVF, KVF til tamponer og polyester. Uafhængigt heraf og baseret på andre prisdata, som parterne ligeledes har oplyst, har Kommissionen efterprøvet konklusionen om, at KVF udgør i hvert fald ét særskilt produktmarked.

- Det forhold, at Kommissionen har anvendt to sæt prisserier (både de samlede prisserier for KVF og de specifikke prisdata, parterne selv har oplyst for tre forskellige delmarkeder for KVF), og at den har undersøgt hver enkelt serie, er på ingen måde inkonsistent. Det er heller ikke inkonsistent, at korrelationer af samlede prisserier ikke er et aritmetisk gennemsnit af korrelationerne af de enkelte prisserier, der indgår. Eftersom den relativt højere korrelation mellem polyester (HP) og råvare-KVF kan tilskrives fælles tendenser, finder Kommissionen det ikke overraskende, at disse fælles tendenser svækkes, når andre KVF-produkter (som muligvis ikke er undergivet de samme fælles tendenser) medregnes i korrelationsanalysen(91).

(114) Med hensyn til parternes kritik vedrørende konkrete salgsdata, periodicitet og forbigående/ikke-forbigående prisændringer skal man være opmærksom på følgende:

- Det skal bemærkes, at parterne ikke var i stand til at fremlægge data for konkrete forretningstransaktioner for bomuld, polyester og polypropylen, selv om Kommissionen anmodede herom. Kommissionen er dog af den opfattelse, at de af parterne oplyste salgstal i tilstrækkelig grad afspejler gennemsnitsværdien af de konkrete salgspriser. Især for polyesters vedkommende omfatter de oplyste data både store og små kunder og kan betragtes som et signifikant mål for de faktiske forretningstransaktioner.

- Kommissionen har for at bekræfte dataenes korrekte periodicitet afprøvet korrelationsanalysen med forskellige forskydninger; variationerne i testresultaterne var imidlertid ubetydelige.

- Hvad angår parternes kritik vedrørende forbigående eller ikke-forbigående prisændringer, har de test af enhedsrødder, Kommissionen har gennemført, dækket dette aspekt i fuldt omfang.

g) Konklusion

(115) Kommissionen konkluderer af de ovenfor anførte grunde, at råvare-KVF, spindefarvede KVF og KVF til tamponer udgør særskilte produktmarkeder.

5. DE RELEVANTE PRODUKTMARKEDER INDEN FOR LYOCELL

(116) Det er ikke nødvendigt at undersøge, hvorvidt markedet for lyocell bør underinddeles yderligere, eftersom det ikke har betydning for den konkurrenceretlige vurdering af den anmeldte transaktion (se betragtning 230-245).

6. DET RELEVANTE PRODUKTMARKED FOR LYOCELLPRODUKTIONS- OG -FORARBEJDNINGSTEKNOLOGI

(117) Den produktions- og forarbejdningsteknologi, der anvendes både til korte lyocellfibre og lyocellfilamentgarn, er helt forskellig fra alle andre former for fiberproduktions- og -forarbejdningsteknologi(92). Medens viskoseteknologien (også med hensyn til opfyldelsen af miljøkrav) er veletableret og let tilgængelig, er teknologien til fremstilling af lyocell forholdsvis ny. Den er blevet udviklet siden 1970'erne og blev først anvendt til kommercielle formål i 1990'erne. Den er karakteriseret ved et stort antal patenter. Nogle af de oprindelige patenter er allerede udløbet, men ikke dem alle, specielt ikke de patenter, der vedrører produktionsprocessen og efterbehandling af lyocell (se betragtning 246-247).

(118) Både Acordis og Lenzing er nøgleaktører på dette marked, hvor også nogle østasiatiske virksomheder og den tyske maskinteknikvirksomhed Zimmer AG også er aktive, til dels i samarbejde med forskningsinstitutioner. Nogle af disse foretagender arbejder samtidig selv med fremstilling af lyocell, mens andre, f.eks. Zimmer AG, ikke gør det. Acordis og Lenzing indgik i 1997 en krydslicensaftale om deres lyocellteknologi. [...]*. Denne krydslicensaftale viser, at Lenzing og Acordis allerede nu er aktive som underlicensgivere og -tagere på dette marked, og at der altså foregår handel med licenser(93). Samme aftale dokumenterer ligeledes, at dette marked ikke kun omfatter teknologi til fremstilling og forarbejdning af korte fibre, men også teknologi til andre lyocellprodukter såsom ekstruderede film og membraner samt filament. Eftersom teknologien på disse andre områder hænger sammen med teknologien til fremstilling og forarbejdning af korte lyocellfibre via bestemte patenter, der dækker alle områderne, tilhører teknologi til fremstilling og forarbejdning af lyocell samme produktmarked. Desuden er lyocellfilamentteknologien endnu ikke nået til det stadium, hvor den kan udnyttes kommercielt, og der kan derfor på dette område kun være konkurrence omkring produktions- og forarbejdningsteknologien. Kommissionens markedsundersøgelse har desuden vist, at der er efterspørgsel efter licenser på lyocellteknologi.

(119) Parterne hævder i deres svar(94), at der ikke er noget marked for lyocellteknologi forstået på den måde, at der ikke i øjeblikket udstedes licenser på lyocellteknologi og patentrettigheder i større omfang, og at det er højst usædvanligt at definere et særskilt marked for teknologi. For det andet anfører de, at parterne ikke selv i øjeblikket er aktive inden for udstedelse af underlicenser, og at Zimmer AG i dag er den eneste leverandør af betydning.

(120) Kommissionen har overvejet disse argumenter, men fastholder sin definition af et særskilt produktmarked for produktions- og forarbejdningsteknologi for lyocell (som både omfatter korte fibre og filamentgarn). For det første skal det bemærkes, at i modsætning til, hvad parterne anfører i deres svar, er det i fuld overensstemmelse med Kommissionens faste praksis at definere et særskilt marked for teknologi, og det kan derfor ikke betragtes som "højst usædvanligt"(95).

(121) For det andet mener Kommissionen, at den aktuelle aktivitet på dette område er tilstrækkelig til, at der er tale om et særskilt marked. Der synes således at være betydelig efterspørgsel fra potentielle lyocellproducenter efter lyocellproduktions- og -forarbejdningsteknologi; parterne giver selv en række eksempler i deres svar og oplyser desuden, at Zimmer AG har markedsført sin teknologi i de sidste to år(96). Desuden har parterne selv allerede givet en række licenser(97). Omstændighederne omkring udstedelsen af disse licenser (rent undtagelsesvist) og deres anvendelsesformål (uden forbindelse med fremstilling af lyocellfibre)(98) kan ikke være afgørende for afgrænsningen af produktmarkeder. Det er Kommissionens opfattelse, at selve det, at der rent undtagelsesvist er givet licenser, som ikke har forbindelse med fremstillingen af lyocellfibre, er bevis på, at lyocellproduktions- og -forarbejdningsteknologi på den ene side og fremstilling af lyocellfibre på den anden side ikke er uløseligt forbundet, men bør vurderes særskilt(99).

(122) For det tredje er det ikke alle de virksomheder og institutter, som arbejder med udvikling af lyocellproduktions- og -forarbejdningsteknologi, som samtidig er aktive inden for fremstilling af lyocellfibre. Som det er anført i det foregående (se betragtning 118) og bekræftet af parterne i deres svar(100), arbejder det tyske foretagende Zimmer AG med udvikling og salg af lyocellteknologi, men ikke med fremstilling af lyocell; det samme gælder forskningsinstituttet Thüringisches Institut für Textil- und Kunststoff-Forschung e.V. (TITK)(101). Det faktum, at det er forskellige aktører, der er aktive inden for fremstilling af lyocell og inden for lyocellproduktions- og -forarbejdningsteknologi, taler stærkt for, at der er tale om et særskilt teknologimarked.

(123) Kommissionen konkluderer derfor, at der er et særligt marked for lyocellproduktions- og -forarbejdningsteknologi, som adskiller sig fra markedet for fremstilling og salg af lyocell, der udgør et senere omsætningsled.

7. KONKLUSION

(124) På baggrund af det foranstående konkluderer Kommissionen, at følgende kategorier udgør de relevante produktmarkeder, der skal tages hensyn til ved den konkurrenceretlige vurdering af den anmeldte transaktion:

- råvare-KVF

- spindefarvede KVF

- KVF til tamponer

- lyocell

- lyocellproduktions- og -forarbejdningsteknologi.

B. DE RELEVANTE GEOGRAFISKE MARKEDER

(125) Parterne har på grundlag af deres egen afgrænsning af produktmarkedet (se betragtning 19) hævdet, at det marked, som omfatter alle de ovennævnte produktmarkeder, rent geografisk dækker hele verden. Det er imidlertid ikke blevet bekræftet af resultaterne af Kommissionens markedsundersøgelse vedrørende de tre relevante KVF-produktmarkeder og lyocellmarkedet.

1. KVF (RÅVARE-KVF, SPINDEFARVEDE KVF OG KVF TIL TAMPONER)

(126) Importen af KVF har været meget begrænset; i 2000 blev ca. [< 10 %]* af forbruget i EØS af KVF importeret fra tredjelande. Importen er ikke øget væsentligt i de seneste seks år(102). Markedsundersøgelsen viste, at det store flertal af tredjeparter, som besvarede Kommissionens spørgsmål, ikke anvender KVF importeret fra lande uden for EØS, primært på grund af kvaliteten. De forklarede, at kvaliteten af de produkter, som kan importeres fra tredjelande uden for EØS, adskiller sig meget fra kvaliteten af fibre produceret i EØS og navnlig fra kvaliteten af parternes egne produkter(103). Mange af de adspurgte mente, at de ikke kunne opfylde deres kunders ønsker og produktkrav, hvis de var nødsaget til at anvende importeret KVF. Ganske mange af de kunder, der besvarede Kommissionens spørgeskema, havde oven i købet slet ikke kendskab til KVF-leverandører uden for EØS. Desuden stillede de fleste af de adspurgte sig meget tvivlende over for, hvorvidt viskoseproducenter uden for EØS kunne garantere tilstrækkeligt pålidelige og fleksible leverancer. Transportomkostninger på [1-10 %]* og told på 5,2 % (som afvikles i 2004) spiller også en vis, men dog sekundær rolle som en geografisk hindring for importen.

(127) Det skal bemærkes, at importen har været begrænset på trods af, at priserne på KVF produceret i EØS anses for højere end priserne for fibre produceret i andre geografiske områder, navnlig i Fjernøsten, hvor de største ikke-europæiske viskoseproducenter findes. Selv det mindretal af kunder, som ville være indstillet på at gå over til at anvende importeret viskose fra tredjelande, oplyste, at priserne skulle falde yderligere, ifølge de fleste af de adspurgte med over 15 %, og at kvaliteten skulle være mindst på højde med europæisk eller amerikansk standard. Denne modvilje hos europæiske kunder mod at anvende KVF importeret fra lande uden for EØS er desuden blevet bekræftet af indlæg fra parternes konkurrenter, som skønner, at importen i EØS i givet fald kun vil stige ganske lidt i tilfælde af en varig prisstigning i EØS på 5-10 %.

(128) Parterne hævder i deres svar(104), at Kommissionen i sin vurdering kraftigt undervurderer betydningen af konkurrencen fra importeret KVF.

(129) Kommissionen har overvejet dette argument, men finder det ikke overbevisende og fastholder sin analyse af de i betragtning 149-154 anførte grunde.

(130) Disse betragtninger, som er fuldt ud gyldige for råvare-KVF, er endnu mere relevante for spindefarvede KVF og KVF til tamponer. Importen af spindefarvede KVF anslås til højst [< 10 %]*. Importhindringerne er her højere end for råvare-KVF, eftersom de foretrukne farver afhænger af kundernes kulturbetingede og kvalitetsmæssige præferencer - kvaliteten af de farver, der anvendes i asiatiske lande, hvorfra hovedparten af en potentiel import i givet fald ville komme, adskiller sig fra europæiske standarder. Desuden er forsyningssikkerhed og garanti for kvaliteten endnu vigtigere end i sektoren for råvare-KVF; f.eks. er det ofte nødvendigt, at successive leverancer af fibre er identiske i farve og svarer nøjagtigt til kundens specifikationer. Der importeres tilsyneladende slet ikke KVF til tamponer, og alle de adspurgte kunder anførte, at kvalitetskravene i vidt omfang udelukker import fra asiatiske lande.

(131) Kommissionen konkluderer derfor, at de relevante produktmarkeder for KVF (råvare-KVF, spindefarvede KVF og KVF til tamponer) dækker EØS, men ikke hele verden. Markedsundersøgelsen har ikke vist noget, der tyder på, at der findes nationale eller regionale geografiske markeder.

2. LYOCELL

(132) Hvad angår lyocell, [...]*, at det relevante geografiske marked muligvis også kun dækker EØS og ikke hele verden. Også en sammenligning af forskellige efterspørgselsmønstre inden for og uden for EØS samt parternes egen salgsorganisation(105) peger i samme retning. Den nøjagtige markedsafgrænsning er imidlertid ikke relevant i denne sag, eftersom lyocellmarkedets geografiske omfang ikke har betydning for den konkurrenceretlige vurdering af den anmeldte transaktion. (Se betragtning 230-245).

3. LYOCELLPRODUKTIONS- OG -FORARBEJDNINGSTEKNOLOGI

(133) Markedet for lyocellproduktions- og -forarbejdningsteknologi må anses for at være verdensomspændende. Kommissionens markedsundersøgelse har ikke vist noget, der tyder på tilstedeværelsen af nationale eller regionale geografiske markeder.

4. KONKLUSION

(134) Kommissionen mener af de ovenfor anførte grunde, at markederne for råvare-KVF, spindefarvede KVF og KVF til tamponer dækker EØS, medens markedet for lyocellproduktionsteknologi dækker hele verden. Markedet for fremstilling af lyocell er i hvert fald EØS-dækkende, men den nøjagtige afgrænsning af det relevante geografiske marked er ikke relevant i den foreliggende sag.

C. KONKURRENCERETLIG VURDERING

(135) I henhold til artikel 2, stk. 3, i fusionsforordningen skal fusioner, der skaber eller styrker en dominerende stilling, som bevirker, at den effektive konkurrence hæmmes betydeligt inden for fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf, erklæres uforenelige med fællesmarkedet.

(136) Domstolen(106) har defineret en dominerende stilling som en virksomheds økonomiske magtposition, der sætter den i stand til at hindre, at der opretholdes en effektiv konkurrence på det relevante marked, fordi den kan udvise en i betydeligt omfang uafhængig adfærd over for sine konkurrenter og kunder og i sidste instans over for forbrugerne. En sådan stilling udelukker ikke, at der består en vis konkurrence, men den sætter det dominerende firma i stand til om ikke at bestemme, så dog i det mindste mærkbart at øve indflydelse på de vilkår, hvorunder konkurrencen udvikler sig, og under alle omstændigheder til i vidt omfang at handle uden at skulle tage hensyn hertil, så længe en sådan adfærd ikke er til skade for virksomheden.

(137) En dominerende stilling kan være en følge af en række faktorer, som hver for sig ikke nødvendigvis er afgørende. Blandt disse faktorer har omfattende markedsandele meget stor betydning. Desuden kan forholdet mellem markedsandelene for de virksomheder, der deltager i fusionen, og konkurrenternes markedsandele, særligt de største konkurrenters, vise, om der foreligger en dominerende stilling(107).

(138) De faktorer, der lægges til grund for at konkludere, at den anmeldte fusion vil skabe eller styrke dominerende stillinger på markederne for råvare-KVF, spindefarvede KVF, KVF til tamponer, lyocell og lyocellproduktionsteknologi, er følgende:

1. MARKEDERNE FOR KVF

a) Generelle markedsvilkår

(139) Den anmeldte transaktion vil resultere i, at der etableres en førende virksomhed på verdensplan inden for KVF med en markedsandel på ca. [25-35 %]* i den globale KVF-sektor. Hvad angår den samme sektor i EØS, vil den nye virksomheds samlede markedsandel være ca. [60-70 %]* (Lenzing [35-45 %]* og Acordis [20-30 %]*), medens de europæiske konkurrenters markedsandele vil være langt mindre (Säteri i Finland [10-20 %]*, Svenska Rayon i Sverige og SNIACE i Spanien hver [0-10 %]*).

Kapaciteten i Europa: en periode præget af fabrikslukninger

(140) I Europa har udviklingen i de seneste 25 år i denne sektor været præget af kapacitetsnedskæringer og fabrikslukninger. I Vesteuropa blev fabrikkerne lukket i 1980'erne, medens lukningerne i 1990'erne primært vedrørte fabrikker i Østeuropa. Kapacitetsnedskæringerne i EØS i 1990'erne foregik næsten udelukkende i Østtyskland. Samtidig øgede Lenzing sin kapacitet ganske betydeligt med over 20 %. Kapacitetsnedskæringerne som følge af de østtyske producenters fabrikslukninger var dog tre gange større end Lenzings kapacitetsforøgelse, således at den samlede kapacitetsnedskæring i EØS i 1990'erne var på ca. 19 %.

(141) I 2000 var produktionskapaciteten hos de fem europæiske KVF-producenter, der driver seks fabrikker i EØS, som vist i tabel 4 i det følgende:

Tabel 4

KVF-produktionskapacitet i EØS i kiloton (2000)

>TABELPOSITION>

Kilde:

den anmeldende part

(142) Acordis har for nylig reduceret sin kapacitet ved at lukke fabrikken i Grimsby (Det Forenede Kongerige), der havde en teoretisk kapacitet på [15-35]* kiloton, men en reel produktion sidste år på [15-30]* kiloton, og har derved begrænset sin KVF-produktionskapacitet med [15-35]* kiloton. Lenzing realiserede derimod i juli 2001 planer for en yderligere kapacitetsforøgelse fra [130-160]* kiloton til [140-180]* og arbejder på at forøge kapaciteten yderligere til ca. [150-200]* kiloton i 2004(108). Den anmeldte fusion vil derfor eliminere den eneste aktør på KVF-markedet, som har forøget sin kapacitet i større omfang i de senere år. Kommissionen har ikke fået oplysning fra tredjeparter om, at nogen har i sinde at opbygge større kapacitet i Europa inden for en overskuelig fremtid(109). Konkurrenter kan dog eventuelt overveje kapacitetsforøgelser gennem "programmer for afhjælpning af flaskehalse"(110). En samlet mængde på 15-20 kiloton nævnes som et muligt resultat i løbet af de næste to år(111).

(143) Aktører på markedet har givet udtryk for, at der eventuelt vil blive bygget fabrikker med en kapacitet på 30 kiloton i to Mellemøstlande. Ud over at det eventuelt kan påvirke en del af Lenzings og Acordis' eksport til denne region, er det Kommissionens opfattelse, at en sådan opbygning af kapacitet i tredjelande, som ikke er placeret tæt på EØS-området, kun vil få begrænset indvirkning på forsyningssituationen i EØS i betragtning af de europæiske kunders modvilje mod at købe produkter fra andre end EØS-producenter (se betragtning 127). Det kan derfor konkluderes, at forsyningssituationen i EØS formentlig vil forblive stram, navnlig i situationer med cykliske opsving i efterspørgslen, således som det var tilfældet i 2000.

Efterspørgsel

(144) Efterspørgslen efter KVF i Vesteuropa har været nogenlunde stabil siden 1990 (se tabel 5):

Tabel 5

KVF-efterspørgsel i Vesteuropa i kiloton

>TABELPOSITION>

Kilde:

den anmeldende part

(145) I samme periode har efterspørgslen i EØS været karakteriseret ved et udpræget skift fra tekstilformål til nonwoven materialer. Det procentvise KVF-forbrug til tekstilfremstilling var [60-70 %]* i 1991, men var faldet til [50-60 %]* sidste år, medens nonwoven materialer tegnede sig for [40-50 %]* af efterspørgslen.

(146) Efterspørgslen efter KVF til tekstilfremstilling har dels været faldende siden 1970'erne, dels været præget af ganske store og uregelmæssige cykliske bevægelser, som medførte udsving på op til [20-30 %]* inden for et år(112). Medens opsvinget i en sådan cyklus varede [...]*, løb hele cyklussen over [...]* (højest i [...]*)(113). Desuden er det vigtigt at bemærke, at efterspørgslen ikke er faldende i alle segmenter af sektoren for KVF til tekstilfremstilling [...]*(114).

(147) Kurven for efterspørgslen efter KVF til nonwoven materialer er til gengæld ikke cyklisk. Efter et vist fald i starten af 1990'erne har efterspørgslen været fortsat stigende siden 1993 med årlige vækstrater på mellem [1-5 %]* og [10-20 %]*. Stigningen har ikke været ensartet inden for sektoren for nonwoven materialer. Nogle anvendelsesområder, f.eks. fodtøj og læder(115), har været stagnerende, mens andre har haft stærk fremgang. Forbruget af KVF til hospitalsprodukter(116) er vokset med [ > 100 %]* fra 1986 til 1997 i EØS, og anvendelsen af KVF i servietter og husholdningsklude(117) steg med [ > 70 %]* i samme periode; den samlede stigning i efterspørgslen efter KVF til nonwoven materialer i denne periode var [30-40 %]*.

(148) Det er den almindelige opfattelse, at de nuværende efterspørgselstendenser vil vare ved, dvs. en vis nedgang i forbruget af KVF til tekstilfremstilling vil blive opvejet af en stigning i forbruget til nonwoven materialer(118), og at forbruget til tekstilfremstilling vil forblive cyklisk(119).

Handel med tredjelande: Eksporten overstiger importen

(149) Det anslås, at der i 2000 blev eksporteret [70-90]* kiloton KVF til tredjelande, hvilket er det laveste i årevis, medens der kun blev importeret ca. [15-30]* kiloton i EØS i 2000 ([5-20]* kiloton i 1999)(120), på trods af at 2000 var karakteriseret ved en meget høj kapacitetsudnyttelse i Europa, hvorfor det ville have været oplagt at satse kommercielt på import fra tredjelande i EØS. En væsentlig del af importen hidrørte oven i købet fra Lenzings og Acordis' egne datterselskaber i USA og Indonesien. [...]*(121).

(150) Hvad angår oprindelseslandene for denne import, er der visse oplysninger at hente i den statistiske håndbog fra Comité International de la Rayonne et des Fibres Synthétiques (CIRFS), som er brancheorganisation for europæiske producenter af kunstfibre og cellulosebaserede kemofibre. Disse oplysninger refererer til alle former for cellulosebaserede korte fibre og filamentbånd og omfatter derfor også andre produkter end KVF, primært lyocell og korte acetatfibre og acetatfilamentbånd. Importen af KVF må derfor være højst det samme som eller mindre end de angivne mængder. Ifølge CIRFS kom kun en meget lille del af importen i 1999 af cellulosebaserede korte fibre og filamentbånd fra østasiatiske lande (ca. [< 5]* kiloton)(122). Den største asiatiske eksportør var Indonesien; det skal imidlertid understreges, at Lenzing kontrollerer SPV, som er den indonesiske KVF-producent, der har den største produktionskapacitet. Importen fra Indien, hvor Birla-Grasim-koncernen, verdens største viskoseproducent, er beliggende, udgjorde blot [< 2]* kiloton; samme ubetydelige mængde kom fra Taiwan, hvor verdens tredjestørste producent, FCFC, er etableret. Østasiatiske producenter synes ikke i øjeblikket at være i stand til at eksportere større mængder KVF til EØS, eftersom de europæiske kunder fortsat er skeptiske (se betragtning 126-127). Europæiske konkurrenter forventer ikke nogen større stigning i importen fra Østasien, heller ikke selv om priserne skulle stige med 5-10 %(123).

(151) De vigtigste importkilder var USA (ca. [< 20]* kiloton), hvor Lenzing og Acordis selv var de eneste KVF-producenter, og Østeuropa inklusive Rusland ([< 10]* kiloton)(124). Det skal understreges, at hverken konkurrenter eller kunder anser import fra Østeuropa for pålidelig eller konkurrencedygtig i henseende til kvalitet. En virksomhed, som blev nævnt af nogle af kunderne i Kommissionens markedsundersøgelse som tidligere leverandør, den tjekkiske virksomhed Spolana, indstillede sin KVF-produktion i starten af 2000. I Kommissionens markedsundersøgelse havde den eneste kunde, som nævnte import i 2000, der ikke hidrørte fra Lenzing/Acordis, fået leveret en vis mængde fra en serbisk producent; det skal bemærkes, at den pågældende kunde ikke havde behov for KVF af bedste kvalitet.

(152) Parterne giver i deres svar yderligere oplysninger om vesteuropæisk import af KVF og filamentbånd i 1999 og 2000 (dvs. oplysninger, som ikke omfatter andre cellulosefibre, samt mere fuldstændige oplysninger for 2000)(125).

(153) Kommissionen har gennemgået disse supplerende oplysninger, men fastholder sin tidligere analyse. De afgivne oplysninger supplerer i virkeligheden snarere end modsiger de oplysninger, der er omhandlet i betragtning 149-151 i det foregående, og bekræfter atter Kommissionens konklusioner. De yderligere oplysninger fra parterne viser således, at importen fra Østeuropa til Vesteuropa i 2000 (et år med kapacitetsknaphed i Vesteuropa) ikke blot ikke steg, men oven i købet faldt en smule fra 1999 til 2000 og kun udgjorde [< 5 %]* af efterspørgslen i Vesteuropa i 2000.

(154) Importen fra Asien i 2000 lå på nogenlunde samme niveau, og mere end en tredjedel af den asiatiske import kom fra Indonesien (se bemærkningerne i betragtning 150 og 164 vedrørende intern handel i koncernen og Lenzings fabrik i Indonesien). Importen fra USA (hvor Lenzing og Acordis selv er de eneste amerikanske producenter) var større end importen fra Taiwan (FCFC). I parternes svar anføres begge disse importkilder som udgørende ca. [< 2 %]* af den samlede efterspørgsel(126). Importen fra Indien (Birla) udgjorde under [1 %]* af efterspørgslen i Vesteuropa i 2000(127). Den samlede stigning i importmængderne (hvis der ses bort fra USA og Indonesien) i et år med forsyningsknaphed udgjorde ifølge parterne kun højst [< 5 %]* af efterspørgslen i Vesteuropa. Det bekræfter Kommissionens konklusion om den ringe sandsynlighed for en væsentlig forøgelse af importen af KVF i Vesteuropa.

Kapacitetsudnyttelse

(155) Ifølge oplysninger fra de to parter og deres konkurrenter er kapacitetsudnyttelsen i KVF-industrien høj og lå i 2000 på næsten 100 %(128). Acordis' og Lenzings fabrikker kørte med næsten fuld kapacitet, medens kapacitetsudnyttelsen på deres europæiske konkurrenters produktionsanlæg var en smule lavere. De formelle kapacitetsudnyttelsessatser på mellem 85 og 95 %, som konkurrenterne har angivet for 2000, skal ses i sammenhæng med de tekniske aspekter ved viskoseproduktionen. De skal være lavere end den teoretiske maksimumskapacitet, fordi der skal bruges tid på teknisk vedligeholdelse og skift mellem produktion af forskellige KVF-varianter, og de er derfor i virkeligheden udtryk for en reel kapacitetsudnyttelse på tæt ved 100 %. Kapacitetsudnyttelsen i 1999 var lavere(129) i årets første seks måneder.

(156) Kapacitetsudnyttelsen er en central faktor for rentabiliteten, fordi viskoseproduktion involverer forholdsvis komplicerede kemiske processer, der indebærer mange produktionstrin. Eftersom viskoseproduktion også er en potentielt forurenende proces, kræver den store investeringer i miljøteknologi, navnlig i regioner som EØS, hvor miljøkravene er strenge, specielt når der er tale om bygning af nye fabrikker eller udvidelse af eksisterende(130).

Investerings- og produktionsomkostninger

(157) Fabriksfaciliteterne kræver store investeringer. Den anmeldende part har anslået omkostningerne ved en nyetableret fabrik i EØS med en kapacitet på 20 kiloton/30 kiloton/40 kiloton om året til henholdsvis ca. [alle årene 80-150]* mio. EUR. Det omfatter oven i købet ikke udgifterne til forureningskontrol. De nødvendige investeringer for at øge produktionen på en eksisterende fabrik skønnes til mellem [< 25]* og [< 40]* mio. EUR for en ekstra kapacitet på 20 kiloton om året. Omkostningerne ved såkaldt "afhjælpning af flaskehalse", dvs. omkostningerne ved kun at udskifte de dele af eksisterende produktionslinjer, der forhindrer en produktionsstigning, anslås til under [< 15]* mio. EUR.

(158) Derudover afhænger de procentvise faste og variable omkostninger i vidt omfang af faktorer såsom afskrivning (under hensyntagen til fabrikkens alder og senere investeringer), arbejdskraftomkostninger og udgifter til råvarer. De faste udgifter udgjorde [... %]*-[... %]* af de samlede produktionsomkostninger for Acordis' fabrikker i Europa. Lenzings procentvise faste omkostninger (i forhold til de samlede omkostninger) er langt højere. Eftersom Lenzings fabrik omfatter et integreret anlæg til opløsning af træmasse, som gør virksomheden uafhængig af de meget ustabile priser på opløst træmasse(131), er Lenzings situation væsensforskellig fra Acordis'. Ud over udgifterne til træmasse er det prisen på kaustisk soda (der i øvrigt forventes at stige, fordi det er et biprodukt fra den faldende PVC-produktion), som påvirker de variable omkostninger(132), samt prisen på carbondisulfid(133) og energi(134).

b) Råvare-KVF

Markedsandele

(159) Hvad angår markedet for råvare-KVF, som tegner sig for ca. [70-75 %]* af den samlede efterspørgsel efter KVF i EØS (den anslåede størrelse af markedet for råvare-KVF i 2000: [mellem 205 og 215] kiloton), udgør parternes anslåede samlede markedsandele i EØS [50-60 %]* (Lenzing [mellem [35-45 %]*]; Acordis [mellem [15-25 %]*]), medens deres eneste tre konkurrenters markedsandele er væsentligt lavere, nemlig [mellem 19 og 21 %] for Säteri i Finland, [mellem 8 og 10 %] for SNIACE i Spanien og [mellem 5 og 7 %] for Svenska Rayon i Sverige. Importen udgjorde ca. [5-10 %]* i 2000(135).

(160) På trods af Lenzings store markedsandel viste Kommissionens markedsundersøgelse, at der i øjeblikket er konkurrence på EØS-markedet for råvare-KVF. En betydelig del af den konkurrence foregår imidlertid mellem Lenzing og Acordis, som er de to parter, der er de stærkeste aktører og tætteste konkurrenter på markedet for råvare-KVF i EØS(136). Hvis den anmeldte fusion gennemføres, vil en sådan konkurrence blive elimineret. Den nye enhed vil kunne handle helt uafhængigt af følgende grunde.

Den nye enhed bliver i stand til at kontrollere produktionskapaciteten (og i sidste ende priserne)

(161) Den anmeldte fusion vil eliminere Lenzing, som er den eneste europæiske producent af KVF, der rent faktisk har øget sin produktionskapacitet stik imod den almindelige tendens i retning af kapacitetsindskrænkninger (se betragtning 140-143).

(162) Det fremgår af interne strategidokumenter, der er blevet forelagt for CVC's bestyrelse, at [...]*(137)

Efter en fusion vil den nye enhed få kontrol med en stor del af den samlede kapacitet og have et incitament til at skabe forsyningsknaphed for at holde priserne oppe. Denne strategi med omkostningsnedskæringer gennem kapacitetsindskrænkninger vil kunne suppleres med fastholdelse af en vis overskudskapacitet, der giver parterne mulighed for at imødegå eventuelle reaktioner fra konkurrenter eller nye aktører på markedet(138). En meget stor procentdel af kunderne har svaret, at de forventer enten prisstigninger efter den foreslåede transaktion eller i bedste fald opretholdelse af det høje prisniveau fra de seneste to år, medens ganske mange af de adspurgte forventer et prisfald, hvis fusionen ikke gennemføres(139).

(163) Man skal dog være opmærksom på, at overtagelsen af Lenzing-fabrikken giver CVC mulighed for en alternativ strategi, som i givet fald kan supplere den ovenfor beskrevne strategi. Som nævnt er Lenzing den eneste europæiske producent af KVF, som rent faktisk har forøget sin produktionskapacitet, stik imod den almindelige tendens i retning af kapacitetsnedskæringer. Især i perioder med ringe efterspørgsel har Lenzing optrådt som "prisbryder" og vundet markedsandele. Denne strategi med at ofre avancen til fordel for mængden afspejler den særlige omkostningsstruktur i Lenzing-virksomheden. Eftersom Lenzing er en integreret fabrik med egen produktion af træmasseopløsning, er den ikke følsom over for udsving i priserne på træmasse, men har til gengæld relativt højere faste omkostninger end de øvrige KVF-fabrikker. På grund af virksomhedens højere faste omkostninger er mængden helt afgørende, mere afgørende end prisen. Lenzing kan forøge sin salgsmængde med lavere marginalomkostninger end konkurrenterne(140). Med et sådan scenarium må det derfor forventes, at Lenzings kapacitet vil blive fuldt udnyttet, mens andre fabrikker såsom Acordis/Kelheim, som har relativt højere variable omkostninger, vil blive bevaret som "tilpasningskapacitet" og kun udnyttet i det omfang, det er nødvendigt.

(164) Desuden vil den nye enhed være i besiddelse af ganske stor tilpasningskapacitet, dvs. den vil være i stand til at importere råvare-KVF fra Lenzings indonesiske datterselskab og Lenzings amerikanske fabrik LFC i Lowland, Tennessee (internt salg inden for koncernen). Det skete allerede i 2000, da Lenzing importerede ganske betydelige mængder fra sin amerikanske fabrik og fra datterselskabet i Indonesien, hvorimod tallene for 1999 var flere gange lavere(141). Det skal understreges, at sådanne former for internt salg inden for koncernen fortsat vil kunne lade sig gøre fra Indonesien. Den nye enhed vil kunne udnytte kapaciteten i fuldt omfang hos Lenzing og benytte Lenzings indonesiske fabrik (og på et senere stadium også fabrikken i USA)(142) som primær tilpasningskapacitet. Når det eventuelt ikke er nok til at reducere det samlede udbud i perioder med ringe efterspørgsel, vil Acordis/Kelheim, der har langt højere relative variable omkostninger end Lenzing, kunne udnyttes som sekundær tilpasningskapacitet til produktion af råvare-KVF. Følgelig vil den nye enhed kunne anlægge en strategi, der ville gøre det muligt når som helst at øge salget i EØS for at afholde konkurrenter fra at bryde med virksomhedens pris- og salgsstrategi.

(165) Den nye enhed vil således have to strategimuligheder: [...]* at reducere kapaciteten, kan om nødvendigt suppleres med en strategi, der indebærer flytning af produktion til Lenzing-fabrikken, eventuelt med en yderligere udvidelse af denne fabrik. Denne anden mulighed kan udnyttes til at holde konkurrenter i skak eller vinde markedsandele. I tilfælde af vigende tendenser på markedet vil den nye enhed således være bedst placeret til at klare en sådan situation. Den kan beslutte enten at opretholde høje salgsmængder, reducere sine avancer og øge sine markedsandele (dvs. Lenzings hidtidige strategi), eller den kan reducere salgsmængderne og holde priserne oppe. Konkurrenterne vil ikke være i stand til at modarbejde den første strategi og være tilskyndet til at støtte den sidstnævnte strategi.

(166) Parterne hævder i deres svar(143), at Kommissionen i sin meddelelse af indsigelser fejlfortolker den nye enheds økonomiske incitamenter. Parterne anfører, at KVF-producenter er nødt til at operere med en høj kapacitetsudnyttelse for at dække de faste omkostninger. CVC's hensigter er ifølge svaret at forøge både Lenzings og Acordis/Kelheims kapacitet og udnytte den i fuldt omfang.

(167) Kommissionen har overvejet denne påstand, men finder den ikke overbevisende og fastholder sin analyse. I virkeligheden er den nye enheds faktiske hensigter med hensyn til at reducere eller forøge produktionskapaciteten ikke afgørende for den konkurrenceretlige vurdering af denne sag. Det, der tæller, er efter Kommissionens opfattelse den simple kendsgerning, at den nye enhed vil have den fornødne økonomiske styrke til at implementere forskellige strategimuligheder, hvilket viser, at den vil være i stand til at handle uafhængigt af sine konkurrenter og kunder.

(168) Hva