KOMMISSIONENS BESLUTNING af 15. juli 1992 om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (Sag IV/32.725 - Viho/Parker Pen) (Kun den tyske og engelske udgave er autentisk) (92/426/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962 - foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (1), senest aendret ved Akterne vedroerende Spaniens og Portugals Tiltraedelse, saerlig artikel 15, stk. 2,

under henvisning til klage indgivet af virksomheden Viho Europe BV, Maastricht (Nederlandene) den 19. maj 1988 mod koncernen Parker Pen Ltd., Newhaven (Det Forenede Kongerige), paa grundlag af artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 21. januar 1991 om at indlede en procedure,

efter at de deltagende virksomheder er blevet opfordret til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),

efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

Sagsgenstand

(1) Den foreliggende sag vedroerer hindringer i forbindelse med parallelimport af Parker Pen-produkter fra Tyskland og Italien til Nederlandene. Proceduren blev ivaerksat, efter at den nederlandske virksomhed Viho Europe BV den 19. maj 1988 havde indgivet en klage herom. Denne beslutning vedroerer ikke den af virksomheden Parker Pen foerte politik med hensyn til at henvise forespoergsler fra lokale kunder til det lokale datterselskab af Parker Pen.

Parterne

(2) a) Parker Pen Ltd., Newhaven, Det Forenede Kongerige (Parker), er en af de foerende producenter af en raekke skriveredskaber med en verdensomfattende omsaetning paa [. . .] (3) £ (dvs. ca. [. . .] ECU) i 1989 over for [. . .] £ (dvs. [. . .] ECU) i 1988. Paa faellesskabsplan havde Parker i 1991 en omsaetning paa [. . .] £ (ca. [. . .] ECU). I 1991 havde Parker ca. 2 600 ansatte i hele verden.

b) API SpA (API), Italien, handler hovedsagelig med kontorudstyr og har isaer sine kunder i Italien. Siden 1949 har API forhandlet Parker-produkter i Italien. Virksomhedens omsaetning beloeb sig i 1990 til [. . .] mio. ECU, hvoraf Parker-produkterne tegnede sig for en andel paa [. . .] mio. ECU. API er et mellemstort familieforetagende med 188 beskaeftigede. Der eksisterer ikke nogen skriftlige aftaler med Parker.

c) Herlitz A.G. (Herlitz), Tyskland, fremstiller et bredt udvalg af kontorartikler og hermed forbundne produkter. Virksomheden saelger sine produkter til grossister og detaillister. I detailleddet sker salget i Tyskland via McPaper GmbH og en raekke forretninger under dette selskab (»shop within the shop«). Som led i sin virksomhed inden for saavel detail- som engrosleddet saelger Herlitz ogsaa andre producenters produkter.

Ca. en tredjedel af firmaets virksomhed afvikles uden for Tyskland. Omsaetningen beloeb sig i 1988 til [. . .] DM (dvs. ca. [. . .] ECU). Den 18. august 1986 indgik Parker og Herlitz en aftale om salg af Parkers produkter i Tyskland. Artikel 7 i denne aftale forbyder enhver form for eksport, medmindre der foreligger et skriftligt samtykke fra Parker. Aftalen omfattede Parker-skriveredskaber i middelprisklassen, der isaer saelges i varehuse.

d) Viho Europe B.V.(Viho), Nederlandene, driver import- og eksportvirksomhed med kontorudstyr og film, isaer i EF-landene. Selskabets omsaetning beloeb sig i 1988 i [. . .] hfl. ([. . .] ECU).

Produkterne

(3) De paagaeldende produkter omfatter skriveredskaber, bortset fra blyanter og tekniske skriveredskaber, der fremstilles og saelges af Parker. Det drejer sig isaer om kugle- og fyldepenne.

Markedet

(4) Det for denne sag relevante marked omfatter skriveredskaber i den mellemste og dyre prisklasse. Kommissionen laegger til grund, at Parker-koncernen har en staerk position paa dette marked. Der er dog ikke tale om nogen dominerende stilling. Parker har efter egne oplysninger foelgende markedsandele i EF-landene:

- Portugal [. . .] %

- Danmark [. . .] %

- Graekenland [. . .] %

- Nederlandene [. . .] %

- Belgien [. . .] %

- Italien [. . .] %

- Det Forenede Kongerige [. . .] %

- Spanien [. . .] %

- Tyskland [. . .] %

- Frankrig [. . .] %

Der foreligger ikke oplysninger for Irland og Luxembourg. Markedsandelen for EF inklusive disse to lande er paa [. . .] %.

(5) Parkers omsaetning i EF-landene udgjorde i de tolv maaneder indtil 29. februar 1988:

(i 1 000 £)

Verdensomsaetning Omsaetning i Faellesskabet (*) 1988 1989 1990 1991 Datterselskabernes salg til forhandlere: Det Forenede Kongerige [ . . . ] [ . . . ] Frankrig [ . . . ] [ . . . ] Tyskland [ . . . ] [ . . . ] [ . . . ] [ . . . ] Spanien [ . . . ] [ . . . ] [ . . . ] Nederlandene [ . . . ] [ . . . ] Belgien og Luxembourg [ . . . ] [ . . . ] Parkers salg til uafhaengige forhandlere: Vialga, Portugal [ . . . ] [ . . . ] Econ SA, Graekenland [ . . . ] [ . . . ] API SpA, Italien [ . . . ] [ . . . ] William Gaw, Irland [ . . . ] [ . . . ] Aktieselskabet Chr. Olsen Holding, Danmark [ . . . ] [ . . . ]

(*) Omsaetning i Faellesskabet fordelt efter datterselskabernes salg til forhandlere og Parkers salg til sine uafhaengige forhandlere i Portugal, Graekenland, Italien, Irland og Danmark.

(Kilde: Parker)

(6) Parker har 100 %-ejede datterselskaber i Spanien, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Belgien og Tyskland. I de oevrige medlemsstater har Parker indgaaet forhandleraftaler med uafhaengige importoerer.

Paastanden

(7) Viho har i en aarraekke bestraebt sig for at saelge Parker-produkter. Selskabet har med henblik herpaa indhentet pristilbud hos Parkers forskellige datterselskaber i Faellesskabet. Viho anfoerer i sin klage, at selskabet aldrig har faaet leveret nogen produkter.

Under undersoegelsen har klageren dog indroemmet, at selskabet har koebt Parker-produkter hos uautoriserede forhandlere. Ifoelge telex af 25. november 1987 fra Viho til det italienske firma API kan det desuden fastslaas, at Viho har erklaeret, at det i givet fald kunne levere enkelte Parker-produkter eller ventuelt hele sortimentet (se under betragtning 8).

(8) Den 19. november 1986 anmodede Viho API om et pristilbud. Den 24. november 1986 svarede API: »Sorry, we cannot be of help but we are distributors for Parker for the Italian market only and we cannot export«.

Det skal dog tilfoejes, at Viho den 19. november 1987 rettede en ny forespoergsel til API, hvori det anmodede API om et pristilbud for en forholdsmaessig stor varemaengde, 20 000 Vector Rollerballs. API svarede den 24. november 1987, at selskabet paa grund af den livlige julehandel havde problemer med at klare en saa stor leverance, men opgav dog en pris paa [. . .] lire og erklaerede sig i princippet rede til at levere.

I sit svar af 25. november 1987 fandt Viho den naevnte pris alt for hoej og derfor uinteressant og tilfoejede, at selskabet i givet fald selv kunne forsyne API med alle Parker-produkter, da selskabet laa inde med hele varesortimentet.

(9) Den 20. og 24. april 1989 bad Viho Herlitz om et pristilbud. Den 24. april 1989 svarede Herlitz: »Vi maa desvaerre meddele Dem, at vi ikke har lov til at eksportere ovennaevnte produkter«. I telex af 25. april 1989 fra Herlitz staar der endvidere bl.a.: ». . . we can sell quite a number of (our products) but not for the products that you had asked for . . . it is not that Herlitz does not want to sell, but is bound to a contract«.

(10) Under en undersoegelse, som Kommissionens embedsmaend foretog hos Herlitz den 19. og 20. september 1989 fandt de en forhandleraftale fra 18. august 1986. Denne aftale traadte i kraft den 1. marts 1987 og havde en loebetid paa fem aar.

Punkt 7 i denne aftale har foelgende ordlyd: »Herlitz wird Parker-Artikel ausschliesslich in der Bundesrepublik Deutschland vertreiben. Jeglicher Vertrieb ueber die Landesgrenzen hinaus ist Herlitz untersagt bzw. nur mit schriftlicher Erlaubnis durch Parker gestattet« (»Herlitz saelger udelukkende Parker-artikler i Forbundsrepublikken Tyskland. Ethvert salg over landegraenserne er forbudt eller kun tilladt, saafremt der er indhentet skriftlig tilladelse hos Parker«).

Parker har haevdet, at de udtrykkelige eksportforbud blev indfoejet i forhandleraftalen paa en marketingsdirektoers personlige initiativ, uden at denne var bemyndiget hertil af Parker, men har ikke bestridt, at der objektivt set foreligger et retsbrud. Selskabet har begraenset sig til at forsikre, at den adfaerd, det bebrejdes, ikke har vaeret tilsigtet.

Prisforskelle i EF og overtraedelsens ophoer

(11) Som det fremgaar af tabellen i betragtning 4, har Parker-produkterne en ikke-ubetydelig markedsandel i EF. For disse produkters vedkommende findes der prisforskelle mellem medlemsstaterne, der kan medfoere saadanne forhold, at der kan opstaa parallelhandel. Dette bekraeftes ogsaa af Viho's gentagne forsoeg paa at koebe de omtalte varer hos forhandlere i andre medlemsstater. Paa grund af de ovennaevnte afslag paa eksport var parallelimport fra Tyskland ikke mulig. Disse begraensninger fik virkning senest fra 1986.

(12) Parker anerkender, at ordlyden i den forhandleraftale, der blev indgaaet mellem Parker og Herlitz i august 1986 er i strid med EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Som led i et vidtraekkende program til overholdelse af konkurrencereglerne (et saakaldt Compliance program), som Parker har taget initiativ til (se betragtning 14), ophaevede selskabet derfor denne klausul med omgaaende virkning ved en skrivelse af 28. september 1989 til Herlitz.

Den 18. december 1989 sendte Parker Herlitz et aendret udkast til en ny forhandleraftale, der skulle traede i kraft med tilbagevirkende kraft fra den 1. oktober 1989. Denne nye aftale indeholder ikke nogen klausul om eksportforbud, men den er endnu ikke traadt i kraft.

For omgaaende at efterkomme Kommissionens udtrykkelige henstilling har Parker ved skrivelse af 14. maj 1991 meddelt sine eneforhandlere i Danmark, Irland, Italien, Graekenland og Portugal, at de frit kan levere til kunder uden for deres eget omraade.

(13) Med hensyn til firmaet API kan det ikke af selskabets svar til Viho den 19. november 1986 udledes, om der har eksisteret en aftale mellem API og Parker om at undlade eksport fra Italien som paastaaet af Viho. I mellemtiden har API ved telex af 24. november 1987 givet Viho et tilbud om levering af Parker-produkter. Det har dog ikke vaeret muligt at paavise, at API kun afgav dette tilbud paa skroemt og derfor til uacceptable priser, som paastaaet af Viho.

(14) Endelig skal det anfoeres, at Parker har opstillet et omfattende program med henblik paa overholdelse af EF's konkurrenceregler for at sikre sig, at disse overholdes i fremtiden. Dette program er sendt til firmaets datterselskaber i EF samt til eneforhandlerne.

II. RETLIG VURDERING

A. Artikel 85, stk. 1

(15) Parker og Herlitz er virksomheder i den i EOEF-Traktatens artikel 85 anvendte betydning. Aftalen mellem Parker og Herlitz er en aftale i den i denne artikel anvendte betydning.

(16) Den forhandleraftale, der den 18. august 1986 blev indgaaet mellem Parker og Herlitz, indeholder et udtrykkeligt eksportforbud, der har til formaal at begraense konkurrencen ved at forhindre parallelimport.

Bestemmelser af en saadan art er i strid med artikel 85, stk. 1. Domstolen har i en raekke domme (Miller (4), Tipp-Ex (5), Sandoz (6)) fastslaaet, at aftaler om begraensning af eksporten inden for det faelles marked ifoelge sagens natur begraenser konkurrencen, som omhandlet i artikel 85, stk. 1, og at det, saafremt dette er formaalet med aftalen, ikke er noedvendigt at bevise den faktiske anvendelse af de bestemmelser, der vedroerer begraensningen.

Ifoelge Parker er det udtrykkelige eksportforbud blevet indfoejet i forhandleraftalen paa initiativ af en marketingsdirektoer, som ikke havde konsulteret den kompetente afdeling i virksomheden. Den omstaendighed, at den omhandlede klausul er blevet indfoejet i kontrakten og paraferet af en direktoer i virksomheden, der ikke havde bemyndigelse hertil, er uden betydning for firmaet Parkers ansvar. Firmaet haefter saavel for uagtsomhed med hensyn til valg af medarbejdere som for uagtsomhed med hensyn til overvaagningen af disse.

Det er utvivlsomt rigtigt, at denne forhandleraftale blev indgaaet mellem Parker og Herlitz AG, og at det var Herlitz GmbH & Co., der afsendte ovennaevnte telex til Viho.

Det er maaske ligeledes rigtigt, at det som paastaaet af Herlitz drejer sig om to selskaber, der begge har status som juridisk person. I betragtning af, at Herlitz GmbH & Co. KG er et 100 %-ejet datterselskab af Herlitz AG, maa begge selskaber dog betragtes som en oekonomisk enhed. Det fremgaar endvidere af telex af 25. april 1989, at datterselskabet fulgte moderselskabets politik og foelte sig bundet af aftalerne med dette (7).

Herlitz har endvidere under undersoegelsen anfoert, at selskabet er en servicevirksomhed med tilknyttet produktion, som hovedsagelig leverer til varehuse efter princippet »shop within the shop«. Udover sine egne varer foerer selskabet visse fremmede maerker, f.eks. Parker-produkter. Selskabet er imidlertid ikke interesseret i at levere til et hvilket som helst firma, som oensker at »skumme floeden« ved at udsoege visse produkter. Efter undersoegelsen tilfoejede Herlitz, at selskabet kun havde begrundet sin afvisning af Viho med eksportforbuddet for ikke at afvise forespoergselen alt for uhoefligt. Klausulen om eksportforbud har hverken til formaal eller til foelge at forhindre parallelimport eller afskaerme enkelte markeder inden for Det Europaeiske Faellesskab. Desuden var den forhandleraftale, der var indgaaet mellem Parker og Herlitz, aldrig blevet anvendt.

Kommissionen kan ikke foelge denne argumentation. Den anser endvidere de af Herlitz anfoerte argumenter paa grundlag af »shop within the shop«-princippet for at vaere irrelevante i det foreliggende tilfaelde. Telexen fra Herlitz til Viho den 25. april 1989 beviser, at Herlitz ogsaa handler med andre produkter end virksomhedens egne.

Det forhold, at Herlitz har eksporteret Parker-produkter til OEstrig og Schweiz beviser handelen med disse produkter. Inden for faellesmarkedet har Herlitz trods paastande om det modsatte anvendt den forhandleraftale, som selskabet har indgaaet med Parker. Dette fremgaar ligeledes af de to telex fra Herlitz til Viho. Herlitz har saaledes foelt sig bundet af aftalen med Parker, der isaer forbyder salg til udlandet.

Denne begraensning af den kommercielle handlefrihed er tilstraekkelig til, at artikel 85, stk. 1, finder anvendelse. Kommissionen konkluderer derfor, at der er tale om en klar overtraedelse af konkurrenceretten.

(17) Artikel 85, stk. 1, finder derfor anvendelse paa aftalen mellem Herlitz og Parker.

(18) Parker tegner sig for betydelige markedsandele paa det ovenfor definerede EF-marked. Aftalen mellem Parker og Herlitz kunne medfoere en maerkbar paavirkning af handelen mellem medlemsstaterne ved at begraense parallelimport og -eksport.

(19) Som det fremgaar af API's svar af 19. november 1986: »sorry, we cannot export . . .«, har selskabet i mindst ét tilfaelde afslaaet at give Viho et pristilbud for Parker-produkter. Dette giver imidlertid ikke Kommissionen tilstraekkeligt grundlag for at slutte, at Viho's klage paa dette punkt er begrundet. Den bekraeftes heri af det forhold, at API allerede et halvt aar inden klagens indgivelse var begyndt at efterkomme Viho's anmodninger om pristilbud.

B. Artikel 85, stk. 3

(20) Aftalen mellem Parker og Herlitz, der indeholdt eksportforbuddet eller havde et saadant forbud som maal, var ikke anmeldt til Kommissionen. En saadan begraensning af eksporten falder i oevrigt ind under de i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17 naevnte undtagelser. Der kan saaledes ikke blive tale om at indroemme fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3.

Selv om aftalen havde vaeret anmeldt, havde der ikke kunnet indroemmes fritagelse for forbuddet i artikel 85, stk. 1, da eksportforbuddet ikke kan betragtes som absolut noedvendigt for at forbedre fordelingen af varerne, og fordi det desuden er skadeligt for forbrugerne.

C. Artikel 15, stk. 2 i forordning nr. 17

(21) Ovenstaaende betragtninger medfoerer, at Kommissionen maa konstatere, at virksomhederne Parker og Herlitz har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, uden at artikel 85, stk. 3, kan finde anvendelse.

(22) Paa grundlag af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, kan Kommissionen ved beslutning paalaegge virksomheder boeder paa mindst et tusind og hoejst en million ECU eller derudover indtil 10 % af omsaetningen i det sidste regnskabsaar i hver af de virksomheder, der har medvirket ved overtraedelsen, saafremt de forsaetligt eller uagtsomt overtraeder bestemmelserne i Traktatens artikel 85, stk. 1. Ved fastsaettelsen af boedens stoerrelse skal der tages hensyn til baade overtraedelsens grovhed og dens varighed.

(23) Kommissionen er af den opfattelse, at det i det foreliggende tilfaelde er berettiget at paalaegge Parker en boede. Parker maatte vide, af aftalen havde til formaal at forhindre parallelimport eller -eksport. Faellesskabsretten er paa dette omraade klar: eksportforbud begraenser altid konkurrencen. Dette har laenge vaeret almindeligt kendt som foelge af Kommissionens beslutninger og Domstolens retspraksis. Parker kunne ikke vaere ubekendt hermed.

(24) Med hensyn til boedens stoerrelse har Kommissionen isaer taget hensyn til foelgende synspunkter:

1) De handlinger, der ligger til grund for den foreliggende beslutning, indebaerer en alvorlig overtraedelse af Traktatens konkurrenceregler, da de indebaerer vaesentlige hindringer for at faellesmarkedet kan blive ét enkelt marked.

2) Da EF-retten er helt klar paa dette punkt, indebaerer de gennemfoerte konkurrencebegraensninger, der bebrejdes virksomheden, alvorlige overtraedelser af EF's konkurrenceret.

3) Den konstaterede overtraedelse varede mindst fra begyndelsen af marts 1987 til slutningen af september 1989. Overtraedelsen blev foerst bragt til ophoer med Parkers skrivelse af 26. september 1989 til Herlitz, efter at Kommissionens repraesentanter ved en undersoegelse hos Herlitz den 19. og 20. september 1989 havede bragt den ulovlige aftale for dagens lys.

4) Parker indgaar i en stor koncern med en betydelig omsaetning og med datterselskaber og vigtige forhandlere paa markedet for skriveredskaber i Faellesskabet.

5) Under undersoegelserne viste Parker sig meget samarbejdsvillig. Virksomheden erklaerede sig allerede paa dette tidspunkt rede til at bringe alle de former for praksis til ophoer, der maatte vaere uforenelige med EF's konkurrenceregler og ophaevede i september 1989 den ulovlige bestemmelse i forhandlerkontrakten med Herlitz.

6) Parker forsoegte allerede i 1987 at skabe et i retlig henseende uangribeligt grundlag for sine datterselskaber og eneforhandlere, idet Parker anmodede en juridisk raadgiver om at udarbejde et omfattende program med henblik paa overholdelse af EF's konkurrenceret, der blev afsluttet i 1989.

I forbindelse med dette program har Parker imidlertid ikke taget hensyn til sin aftale med Herlitz. For at sikre, at konkurrencereglerne overholdes i fremtiden, og som reaktion paa en udtrykkelig henstilling fra Kommissionen har Parker paa den anden side i 1991 gjort alle sine forhandlere i Faellesskabet opmaerksom paa, at de frit kan levere til kunder uden for deres eget omraade.

(25) Der maa ogsaa paalaegges Herlitz en boede. Virksomheden har vaeret med til at underskrive den anfaegtede aftale og har i hvert fald anvendt den indtil 1989. Herlitz var fuldt ud bekendt med, hvad forbudsbestemmelsen indebaerer. Virksomhedsledelsen var saaledes bekendt med, at eksportforbudsklausulen var uforenelig med artikel 85, men den har alligevel overholdt den efter Parkers oenske og i indforstaaelse med Parker, selvom Herlitz ikke har kunnet undgaa at vaere klar over, at denne havde til formaal at forhindre parallelimport og -eksport.

(26) Ved fastsaettelsen af den boede Herlitz skal idoemmes, erkender Kommissionen, at denne virksomheds eget ansvar ved indgaaelsen af den konkurrencebegraensende klausul er mindre, da det maa antages, at Herlitz blot har efterkommet Parkers oensker.

I betragtning af Herlitz' underordnede rolle er Kommissionen af den opfattelse, at den boede, der skal fastsaettes for denne virksomhed, derfor skal vaere mindre end den boede, der paalaegges Parker -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Parker Pen Ltd. og Herlitz AG har overtraadt Traktatens artikel 85, stk. 1, ved at indsaette et eksportforbud i en aftale, der er indgaaet mellem dem.

Artikel 2

Nedenstaaende virksomheder paalaegges foelgende boeder:

- Parker Pen Ltd en boede paa 700 000 ECU (syv hundrede tusinde)

- Herlitz AG en boede paa 40 000 ECU (fyrre tusinde).

Disse boeder skal vaere indbetalt paa nedenstaaende konto hos De Europaeiske Faellesskaber senest tre maaneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning:

Konto Nr. 310-0933000-43

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber

Banque Bruxelles-Lambert

Agence Européenne

Rond-point Schuman 5

B-1049 Bruxelles

Efter udloebet af denne frist paa tre maaneder svares der uden videre renter efter den rentesats, der paa den foerste arbejdsdag i den maaned, hvor denne beslutning blev vedtaget, anvendes af Den Europaeiske Fond for Monetaert Samarbejde i forbindelse med ECU-transaktioner med tillaeg af 3,5 procentpoint, dvs 13,75 %.

I tilfaelde af betaling i national valuta, anvendes den omregningskurs, der var gaeldende paa dagen forud for betalingen.

Artikel 3

Parker Pen Ltd. maa ikke traeffe foranstaltninger, der har samme formaal eller samme virkning som den konstaterede overtraedelse.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til foelgende virksomheder:

1. Parker Pen Ltd.

Newhaven

GB-East Sussex BN 9 - 0AU

2. Herlitz AG

Reuchlingstrasse 10

D-1000 Berlin 21

Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til EOEF-Traktatens artikel 192. Udfaerdiget i Bruxelles, den 15. juli 1992. Paa Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Naestformand

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62. (2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63. (3) I den offentliggjorte udgave af denne beslutning udelades visse af tallene herefter i medfoer af bestemmelserne i artikel 21 i forordning nr. 17 om bevarelse af forretningshemmeligheder. (4) Sag 19/77, Miller International Schalplatten, saml. 1978, s. 131. (5) Sag C-279/87, Tipp-Ex, saml. 1990, s. 261. (6) Sag C-277/87, Sandoz, saml. 1990, s. 1 til 45. (7) Sag C-107/82, ECJ-AEG, saml 1983, s. 3151, nr. 50.