KOMMISSIONENS BESLUTNING af 29. juli 1998 om Tysklands støtte til Sophia Jacoba GmbH og Preussag Anthrazit GmbH for 1996 og 1997 (meddelt under nummer K(1998) 2476) (Kun den tyske udgave er autentisk) (1999/184/EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 88,

under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 3632/93/EKSF af 28. december 1993 om fællesskabsordningen for statsstøtte til kulindustrien (1), og

ud fra følgende betragtninger:

I

Den 23. oktober 1996 og den 5. november 1996 indgav den britiske virksomhed Celtic Energy Ltd. gennem Det Forenede Kongeriges faste repræsentation ved Den Europæiske Union to officielle klager til Kommissionen. Klagerne er rettet mod de tyske kulminevirksomheder Sophia Jacoba GmbH og Preussag Anthrazit GmbH.

I sine breve af henholdsvis 5. oktober 1995 og 30. september 1996 anmeldte Tyskland i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i beslutning nr. 3632/93/EKSF de finansielle foranstaltninger, det havde til hensigt at iværksætte for 1996 og 1997.

I forbindelse med klagerne sendte Kommissionen, efter at have foretaget en undersøgelse, den 2. august 1997 Tyskland en åbningsskrivelse, hvori den officielt underrettede det om klagernes indhold og anmodede om oplysninger om de nævnte virksomheders og de tyske myndigheders handlemåde. Kommissionen har i sin skrivelse gjort rede for, hvilke lovbestemmelser Tyskland og Sophia Jacoba GmbH og Preussag Anthrazit GmbH kan have overtrådt.

Tyskland besvarede åbningsskrivelsen den 6. oktober 1997.

Kommissionen har desuden ved en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (2) opfordret de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at tage stilling til spørgsmålet. I forbindelse med denne høring har Det Forenede Kongerige (brev af 23. september 1997) samt en række konkurrerende virksomheder og de tyske kulproducenter fremsat deres bemærkninger. Disse er i overensstemmelse med reglerne blevet videresendt til Tyskland.

Den 13. marts 1998, den 15. maj 1998 og den 12. juni 1998 indgav Consolidated Coal Plc., Evans & Reid Coal Co. Ltd. og Betws Anthracite Ltd. ligeledes klage over den pågældende afsætning af tyske antracitnøddekul på Fællesskabets marked, især i Det Forenede Kongerige. Virksomheden Preussag Anthrazit GmbH sendte gennem et advokatfirma Kommissionen sin argumentation mod åbningsskrivelsen.

Da disse klager og den pågældende argumentation indløb efter den fastsatte frist i åbningsskrivelsen, og Kommissionen derfor ikke længere kunne give Tyskland ret til at udtale sig, har det ikke været muligt at tage hensyn til dem i denne beslutning.

I klagerne rejses der indvendinger mod Sophia Jacoba GmbH's og Preussag Anthrazit GmbH's afsætning i årene 1996 og 1997 af antracitnøddekul, som får støtte i Fællesskabet. Disse virksomheders priser på Fællesskabets marked, især i Det Forenede Kongerige, er yderst fordelagtige i forhold til produktionsomkostningerne, og det kan, hævdes det, kun lade sig gøre ved hjælp af den statsstøtte, som Tyskland giver på grundlag af beslutning nr. 3632/93/EKSF. Støtten, der ifølge klagen dækker en betydelig del af de nævnte virksomheders produktionsomkostninger, påstås for en dels vedkommende at være blevet benyttet til andre formål end det fastsatte.

Ifølge klageren fører en sådan praksis til konkurrencefordrejning på det fælles marked for antracitkul. Klageren henviser desuden til, at den pågældende virksomhed sælger det samme produkt i andre medlemsstater til højere priser end i Det Forenede Kongerige.

Efter at Kommissionen havde gennemgået Tysklands svar på sit brev og de øvrige berørte parters bemærkninger, mente den, at Tysklands svar, af grunde, som forklares udførligt i denne beslutning, ikke var tilstrækkeligt til, at viderebehandling af klagen kunne undlades.

I mellemtiden har Kommissionen haft talrige møder og kontakter med repræsentanter for de pågældende virksomheder og medlemsstater for at nå frem til en mere nøjagtig bedømmelse af den samlede problematik. Desuden har Kommissionen sendt sine egne repræsentanter til Det Forenede Kongerige (26./30. januar 1998) og Tyskland (10./11. februar 1998), hvor de traf de vigtigste forretningsdrivende på antracitkulmarkedet i Tyskland, Wales, England og Nordirland. Formålet med disse møder var dels at klarlægge sagens kendsgerninger, ikke mindst at vurdere situationen på de stærkest berørte geografiske markeder og den pågældende støttes anvendelse, dels at analysere den benyttede prispolitik og de juridiske argumenter, så den tyske støttes forenelighed med fællesmarkedet kunne bedømmes.

II

Fællesskabets marked for antracitkul afspejler forholdsvis tydeligt de vanskeligheder, Fællesskabets kulindustri befinder sig i; faldende efterspørgsel, især på husholdningsbrændsel, voksende konkurrence i form af import fra tredjelande og høje produktionsomkostninger i bestemte produktionsområder, samtidig med at der er betydelige omkostningsforskelle mellem de enkelte produktionsområder.

På grundlag af oplysningerne fra Tyskland og Det Forenede Kongerige kan det konstateres, at den største tyske antracitkulproducent, Preussag Anthrazit GmbH's gennemsnitlige produktionsomkostninger ligger på 300 DEM eller 152 ECU pr. ton, mens de gennemsnitlige produktionsomkostninger for Det Forenede Kongeriges vigtigste antracitkulproducent, Celtic Energy Ltd., er på ca. 30 GBP eller 43 ECU. Denne forskel skyldes hovedsagelig, at den sidstnævnte virksomheds produktion begunstiges af fordelagtige geologiske forhold, mens virksomheden Preussag Anthrazit GmbH må foretage brydningen i 1 500 m dybde. Sophia Jacobs GmbH's produktionsomkostninger var i 1996 på 373 DEM, men er ikke repræsentative, da denne virksomhed indstillede produktionen i marts 1997. I 1995 beløb dens produktionsomkostninger sig til 307 DEM pr. ton.

Antracitkul er den kultype, der har størst kulstofindhold. Det drejer sig om en kultype af høj kvalitet, som kun afgiver lidt røg ved forbrændinger og har et ringe indhold af flygtige bestanddele. Den er forholdsvis svært antændelig, men afgiver en stærk og konstant varme. På grund af disse karakteristika blev den tidligere i stort omfang benyttet som nøddekul i industrien og frem for alt til husholdningsbrændsel.

Når Råantraciten har forladt minen, underkastes den forskellige bearbejdningsprocesser, hvorved småkullene, et produkt af ringe handelsværdi (60-70 DEM pr. ton) og en kornstørrelse på 0-5mm - ca. 60 % af mineproduktionen - der for størstedelens vedkommende afsættes til varmekraftsektoren, adskilles fra nøddekullene, som udgør 20-30 % af mineproduktionen og med sin høje handelsværdi (190 DEM pr. ton) er bestemt for industrien og til anvendelse som husholdningsbrændsel.

Afsætningen af antracitkul har således traditionelt først og fremmest drejet sig om antracitnøddekul.

Markedet for antracitnøddekul er geografisk begrænset til Fællesskabets traditionelt kulproducerende områder - i Belgien, Spanien, Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige.

På grund af de regelmæssige leverancer, kvaliteten og de konkurrencedygtige priser har tyske antracitkul et godt ry på Fællesskabets marked. Leverancerne til Det Forenede Kongerige begyndte for Sophia Jacobs GmbH's vedkommende omkring 1971 og for Preussag Anthrazit GmbH's i midten af 70'erne.

I Det Forenede Kongerige var afsætningsmarkedet for de tyske leverancer et geografisk område, der strækker sig fra den midt- til den sydengelske østkyst, dvs. fra Humber-bugten til sydkysten, samt - i Sophia Jacoba GmbH's tilfælde - Nordirland.

De tyske virksomheder kunne åbne et marked her, da statsforetagendet National Coal Board (senere British Coal) kun i ringe omfang har drevet efterforskningsarbejde i disse områder, og fordi deres priser var særdeles fordelagtige.

I forbindelse med privatiseringen af British Coal i 1994 overtog den private virksomhed Celtic Energy Ltd. flere miner i Wales, hvoraf de fleste producerer antracitkul. Efter overtagelsen af disse åbne miner ændrede Celtic Energy Ltd. fuldstændig politik, idet det besluttede at udvide sin virksomhed i England og åbnede et center i den britiske havneby Hull, som er den vigtigste importhavn for tysk antracitkul, for at kunne afsætte sine produkter i landets østlige del, der som allerede nævnt hørte under Sophia Jacoba GmbH's og Preussag Anthrazit GmbH's forretningssfære.

For at få del i det engelske marked besluttede Celtic Energy Ltd. i 1995 at udbyde sine produkter i England til samme pris som i Wales, hvad der kunne lade sig gøre ved at overtage transportomkostningerne.

Over for denne situation besluttede Sophia Jacoba GmbH og Preussag Anthrazit GmbH at sætte deres priser ned, og hermed indledtes en gensidig underbyden, som varede indtil slutningen af 1997.

På grundlag af sine undersøgelser konstaterer Kommissionen, at virksomheden Preussag Anthrazit GmbH's priser på antracitnøddekul i Det Forenede Kongerige i hvert fald i tidsrummet 1996-1997 systematisk lå under de priser, som blev taget af de virksomheder, der har efterfulgt National Coal Board som referenceproducenter som omhandlet i artikel 2 i Kommissionens beslutning 72/443/EKSF af 22. december 1972 om pristilpasning ved salg af kul på det fælles marked (3), senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse. I januar 1996 kunne sorten »beans« (nøddekul IV) på den britiske østkyst fås hos Preussag Anthrazit GmbH til 93 GBP pr. ton og hos Celtic Energy Ltd. til 101 GBP pr. ton. I oktober 1997 lå priserne for den samme sort på henholdsvis 94 GBP og 103,40 GBP pr. ton. Til sammenligning anføres priserne på antracitkul i Folkerepublikken Kina, hvor de i januar 1996 androg 94 GBP og i oktober 1997 102,7 GBP. I 1995 solgte Preussag Anthrazit GmbH nøddekul til 105 GBP, mens de hos Celtic Energy Ltd. ligeledes kostede 105 GBP og i Folkerepublikken Kina 94 GBP.

Hvad angår Preussag Anthrazit GmbH's priser i de forskellige medlemsstater, kan der noteres store prisnedsættelser i forhold til listepriserne. På grundlag af en undersøgelse, der blev foretaget af en uafhængig ekspert, kan det konstateres, at de laveste priser, som denne virksomhed forlangte i sommeren 1996 (ab mine) ved afsætning i Det Forenede Kongerige, lå mellem 153 DEM pr. ton (nøddekul IV) og 183 DEM pr. ton (nøddekul II) over for en listepris (ab mine) på 400 DEM for nøddekul af sorterne nøddekul IV (14/23) og nøddekul II (37/55). I sammenligning hermed lå priserne (ab mine) på nøddekul IV ved levering til Frankrig omkring 248 DEM, ved levering til Belgien på 265 DEM og ved levering til Spanien på 95 DEM.

I Sophia Jacoba GmbH's tilfælde blev sorten nøddekul V (6/14), hvis listepris ab mine var på 361 DEM pr. ton, i vinteren 1995/96 ved levering til Det Forenede Kongerige solgt til en pris (ab mine) af 160 DEM pr. ton, mens den samme sort i Frankrig måtte købes til en pris af 202 DEM ab mine (4).

Preussag Anthrazit GmbH's bekymring over konkurrencen fra de walisiske producenter fremgår af virksomhedens årsberetning for 1995, hvori det hedder, at »Antracit fra Wales - som igen var styrket på markedet efter privatiseringen af British Coal - skabte uro« (5). Situationen bliver bedømt på samme måde i Sophia Jacoba GmbH's årsberetning for 1995 (6).

I årsberetningen for regnskabsåret 1996 henvises der desuden til, at Preussag Anthrazit GmbH i kraft af en elastisk prispolitik har kunnet udvide sine markedsandele på det indenlandske såvel som en række udenlandske markeder for husholdningsbrændsel (7).

Denne politik har faktisk vist sig at være virkningsfuld, da virksomhedens eksport ifølge de foreliggende oplysninger voksede fra 279 000 tons til 358 000 tons mellem 1995 og 1996, dvs. en forøgelse på 20 %. I Det Forenede Kongerige skal afsætningen mellem 1995 og 1996 være vokset med 49 % fra 66 000 tons til 98 000 tons. I Frankrig og Belgien skulle der ligeledes kunne noteres en vækst på henholdsvis 13 % og 8 %. I 1997 skal mængderne være faldet til 68 000 tons og i begyndelsen af 1998 til 0.

For Sophia Jacoba GmbH's vedkommende voksede afsætningen i Det Forenede Kongerige i 1996 fra 25 700 tons til 37 500 tons. Ifølge virksomhedens opgivelser blev der i 1997, det år, hvor dens eneste mine blev lukket, ikke foretaget nogen leverancer.

Disse eksportforøgelser er så meget mere bemærkelsesværdige, som de er sket under meget vanskelige markedsforhold. På den ene side vokser konkurrencen fra tredjelande som Vietnam, Folkerepublikken Kina og Rusland, hvis produkters kvalitet er fuldt ud acceptabel på Fællesskabets marked.

På den anden side stiller det vigtigste marked for afsætning af antracitkul, nemlig markedet for husholdningsbrændsel, store krav. Selv om den private forbruger er trofast over for sin leverandør, er andre energiformer som naturgas eller fyringsolie, der koster mindre og er lettere at bruge, absolut attraktive for ham.

Det kan derfor konkluderes, at udsigterne på Fællesskabets marked for antracitnøddekul ikke er særlig lovende, og at markedet af strukturelle årsager er i stærk tilbagegang.

III

I sin åbningsskrivelse til Tyskland har Kommissionen fremsat den formodning, at Sophia Jacoba GmbH og Preussag Anthrazit GmbH førte virksomhedspolitik på Fællesskabets marked for antracitnøddekul, frem for alt i Det Forenede Kongerige, ved hjælp af støtte, der indirekte blev benyttet til formål, som ikke er fastsat i beslutning nr. 3632/93/EKSF og Kommissionens beslutning 96/560/EKSF af 30. april 1996 om Tysklands finansielle støtte til kulindustrien i 1995 og 1996 (8).

Det blev i åbningsskrivelsen påpeget, at Celtic Energy Ltd., hvis produktion tydeligvis er konkurrencedygtig, muligvis kunne have fået sine interesser skadet af Sophia Jacoba GmbH's og Preussag Anthrazit GmbH's konkurrence. De to virksomheders adfærd kunne betragtes som stridende mod EKSF-traktatens artikel 2, stk. 2, hvori det hedder, at »Fællesskabet skal efterhånden skabe de forudsætninger, som i sig selv sikrer den mest rationelle fordeling af produktionen på det højeste produktivitetsniveau«. Den kunne desuden anses for at være i strid med EKSF-traktatens artikel 3, litra b) og g). Endvidere fremhæves det i EKSF-traktatens artikel 4, litra b), at den samme sælgers anvendelse af ulige vilkår for forretninger af samme art ifølge EKSF-traktatens artikel 60, stk. 1, andet led, er forbudt, især når køberne forskelsbehandles på grundlag af nationalitet.

Kommissionen begrundede denne formodning med, at støtten, der ifølge Tyskland er støtte til afsætning af kraftværkskul, i virkeligheden er en støtte, som sikrer de pågældende virksomheders eksistens ved at dække en betydelig del af deres faste produktionsomkostninger. Det var endvidere dens opfattelse, at støtten de facto kom den samlede produktion til gode. Hvis støtten blev indstillet, ville produktionen som sådan ikke længere være konkurrencedygtig, uanset hvilket marked den blev afsat på.

Kommissionen var af den anskuelse, at Tysklands skelnen mellem støttet og ikke-støttet produktion afhængigt af antracitkullenes afsætningsmarked var kunstig og ubegrundet, og at den med statsstøttens hjælp gjorde det lettere at fastsætte priser, som ikke dækkede produktionsomkostningerne.

I sit svar på åbningsskrivelsen anfører Tyskland med hensyn til krydssubsidieringsargumentet, at støtten blev ydet som støtte til afsætning af kul til varmekraftværker og til stålindustrien, og præciserer, at leverancerne til andre forbrugssektorer ikke fik nogen form for støtte.

Tyskland fremhæver, at støtten i overensstemmelse med den femte elektricitetslov (9) har til formål at udligne forskellen mellem produktionsomkostningerne og prisen på kul fra tredjelande.

Tyskland forsvarer de pågældende virksomheders fremgangsmåde, uden dog at begrunde den, med, at det økonomisk set kan være ganske hensigtsmæssigt midlertidigt at øge eller opretholde produktionen ud over den mængde, et omkostningsdækkende udbytte kræver. Tyskland henviser til, at produktionsforøgelsen fører til et fald i den samlede produktions gennemsnitsomkostninger, og at formålet derfor kan være at opnå en større forbedring af gennemsnitsomkostningerne. Endvidere hævder Tyskland, at en sammenligning mellem den samlede produktions gennemsnitsomkostninger og salgsudbyttet på det britiske marked fører på vildspor, hvis dette grundlag ikke tages i betragtning.

På grundlag af Tysklands oplysninger konstaterer Kommissionen, at der i Fællesskabet i 1996 blev solgt 1,1 mio. tons nøddekul og i 1997 770 000 tons nøddekul til priser, der ikke dækker de gennemsnitlige produktionsomkostninger. Gennemsnitsprisen på de antracitnøddekul, som Sophia Jacoba GmbH og Preussag Anthrazit GmbH har solgt i Fællesskabet, ligger faktisk ca. 100 DEM pr. ton under den samlede produktions gennemsnitsomkostninger.

Med hensyn til det argument, at det skulle være i en virksomheds interesse at producere, så længe priserne dækker de variable omkostninger og eventuelt også en omend nok så lille del af de faste omkostninger, mener Kommissionen, at Tyskland med dette princip direkte indrømmer, at afsætning til grænseomkostninger finder sted, da størstedelen af de faste omkostninger, om ikke næsten dem alle, dækkes ved produktionen af »den mængde, der kræves til et omkostningsdækkende udbytte«, dvs. de antracitsmåkul, (2,3 mio. tons i 1996 og 1,4 mio. tons i 1997), der ifølge Tyskland er det eneste produktionsområde, som får støtte.

Kommissionen er af den opfattelse, at hvis det ikke var for støtten, ville den samlede afsætning, uanset om det drejer sig om småkul eller nøddekul, ikke være i stand til at opnå noget omkostningsdækkende udbytte. I forhold til de pågældende virksomheders høje produktionsomkostninger har den samlede afsætning i adskillige år været fuldstændig tabsgivende. Den dækning af produktionsomkostningerne ved hjælp af det opnåede udbytte, som Tyskland henviser til, kan forklares ved, at de pågældende virksomheder i deres resultatopgørelse ikke skelner klart mellem driftsudbytte og statsstøtte. Det betyder med andre ord, at virksomhederne betragter støtten som en del af deres omsætning, og at der desuden heller ikke skelnes mellem forbrugssektorerne, uanset om de får støtte eller - som det ifølge Tyskland er tilfældet med industri- og husholdningsbrændselssektoren - ikke får støtte.

Preussag Anthrazit GmbH's driftsregnskab for regnskabsåret 1997 viser et omsætningsudbytte på 530,27 mio. DEM (10), hvoraf mere end 270 mio. DEM skyldes støtte. I årsberetningen for regnskabsåret 1996 nævnes en omsætning på 473,74 mio. DEM, men i opdelingen af omsætningsudbyttet under punkt 12 i driftsregnskabets bilag er der ingen omtale af den støtte på 278 mio. DEM, som Kommissionen havde godkendt for 1996 - hvad der heller ikke er tilfældet for regnskabsåret 1997. Preussag Anthrazit GmbH's udbytte af den faktiske omsætning for 1996 og 1997 udgør derfor kun henholdsvis 200 og 260 mio. DEM. Kommissionen henviser i denne forbindelse til artikel 2, stk. 3, i beslutning nr. 3632/93/EKSF, hvori det hedder, at enhver støtte skal være angivet sammen med resultatopgørelsen som særskilt indtægt i forhold til omsætningen. Tyskland har ikke overholdt denne bestemmelse og har dermed krænket gennemsigtighedsprincippet og den forskriftsmæssige anvendelse af støtten.

Argumentet med afsætning til grænseomkostninger kan forekomme logisk for en virksomhed, der arbejder på konkurrencevilkår. Men det er ikke længere holdbart, når virksomheden dækker over 50 % af sine samlede produktionsomkostninger ved hjælp af statsstøtte, og næsten alle faste omkostninger bæres af den produktion, som ifølge Tyskland modtager støtte. Hvis der, som Tyskland påstår, skulle være tale om stordriftsfordele, så er de kun mulige på grund af støtten. I øvrigt er støtten så stor, at virksomheden, hvis den udeblev, straks måtte lukke.

Tysklands argument om, at de faste omkostninger i forbindelse med den del af Preussag Anthrazit GmbH's produktion, der angiveligt ikke modtager støtte, dækkes af andre midler, som volder virksomheden tab af kapital, er derfor grundløs og vanskeligt foreneligt med udbyttet for 1996 og 1997. Desuden er det vanskeligt at se, hvilken interesse virksomheden skulle have i at drive sin samlede produktion med tab.

Da den tabsgivende afsætning af antracitkul, som ifølge Tyskland ikke modtager støtte, udgør en forholdsvis stor del af produktionen og har fundet sted i adskillige år, og da man ikke kan gå ud fra, at forholdet mellem markedspriser og produktionsomkostninger bliver bedre i den nærmeste fremtid, er det Kommissionens opfattelse, at denne praksis kun er mulig, fordi Tyskland sikrer virksomheden Preussag Anthrazit GmbH's levedygtighed med statsstøtte.

Det bekræftes også af, at Tyskland har anmeldt støtten til Preussag Anthrazit GmbH under henvisning til artikel 3 i beslutning nr. 3632/93/EKSF. Heri er der i modsætning til beslutningens artikel 4, som drejer sig om støtte til aktivitetsindskrænkning, tale om videreførelse af produktionen på ubestemt tid på grundlag af en forbedret rentabilitet i forhold til betingelserne på verdensmarkedet. At virksomheden, som Tyskland anfører, har givet afkald på at udnytte alle tilladelige foranstaltninger for at opnå kapital, hvad der ifølge de foregående redegørelser ville betyde en politik, som førte til lukning af virksomheden, modsiges af, at Tyskland har anmeldt støtten til Preussag Anthrazit GmbH for 1996 og 1997 som driftsstøtte i henhold til artikel 3 i beslutning nr. 3632/93/EKSF.

Som allerede nævnt har Kommissionen ved sin undersøgelse af Preussag Anthrazit GmbH's driftsregnskab for regnskabsårene 1996 og 1997 konstateret, at der blev opnået et overskud på henholdsvis 12,59 mio. DEM og 39,72 mio. DEM, selv om der af den afsætning, der angiveligt ikke modtog støtte, måtte noteres tab på 65 mio. DEM i 1997 og 56,6 mio. DEM i 1996.

Tyskland hævder endvidere, at støtten er i overensstemmelse med beslutning nr. 3632/93/EKSF, da den nærmere betegnet indgår som led i et nationalt program til sikring af energiforsyningen, og dette bidrager til forbedring af forsyningssikkerheden både i Tyskland og Fællesskabet, og at beslutningen udtrykkelig tillader sådanne foranstaltninger. Hvad dette angår, må Kommissionen kraftigt understrege, at beslutningen ikke opstiller et sådant formål, og at det derfor ikke kan anføres som kriterium for tilladelse af støtten. At benytte til et sådant kriterium strider desuden mod bestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 2, stk. 2.

På grundlag af det foregående må det fastslås, at den statsstøtte, som er blevet ydet i henhold til beslutning nr. 3632/93/EKSF og beslutning 96/560/EKSF, har gjort det muligt for modtagervirksomhederne at sælge antracitnøddekul til priser, der ikke dækker produktionsomkostningerne, og at det pågældende salg til dels strider mod bestemmelserne i EKSF-traktatens artikel 2 og dens artikel 4, litra b).

Med hensyn til støttens beregningsgrundlag meddeler Tyskland, at den er blevet beregnet på grundlag af den samlede produktions gennemsnitsomkostninger, således som de er blevet opgivet efter retningslinjerne for driftsregnskab i kulindustrien (Rechnungswesen im Steinkohlenbergbau, RBS) (11). Tyskland begrunder denne beregningsmetode med, at de forskellige kularter og kulsorter kun kan produceres sammen (parallelproduktion), og at omkostningerne derfor ikke kan beregnes efter afsætningsområde (elektricitetsmarkedet og opvarmningsmarkedet), således at enhver omkostningsfordeling (f.eks. efter tekniske kriterier eller rentabilitetskriterier) i sidste instans bliver vilkårlig. Ifølge Tyskland er en forskydning af omkostningselementerne mellem de forskellige afsætningsområder ikke mulig inden for dette system. Udgangspunkt for beregning af støtten er den samlede produktions gennemsnitsomkostninger.

Kommissionen er også af den opfattelse, at både antracitsmåkul og antracitnøddekul på grund af råmaterialets homogene karakter og de uspecificerede produktionsomkostninger er parallelprodukter. Men den store forskel på disse to produkters handelsværdi, der kan være på helt op til 500 %, må i princippet tale for en omkostningsfordeling, som tager hensyn ikke blot til de producerede mængder, men også til markedsværdien af produkter, af en så forskellig kvalitet som antracitsmåkul og antracitnøddekul. Faktisk ligger de pågældende tyske virksomheders fakturerede gennemsnitspriser ab mine på 60-70 DEM pr. ton antracitsmåkul og 190 DEM pr. ton antracitnøddekul.

Kommissionen mener, at en ren kvantitativ omkostningsfordeling, hvis resultat bliver gennemsnitsomkostninger på over 300 DEM pr. ton - idet der med disse omkostninger ikke skelnes mellem de to produkter - medfører, at de bogførte omkostninger for antracitkul af ringe værdi får uforholdsmæssig stor vægt, fordi der ikke tages hensyn til disse produkters markedsværdi, som betinges af deres fysiske egenskaber, hvorfor støttens størrelse sættes for højt.

Det kan heraf sluttes, at en omkostningsfordeling, der bygger på produkternes bidrag til omsætningen, vurderet efter markedspriser - et princip, der ikke blot tager hensyn til mængderne, men også til deres værdi pr. enhed - ville give en mere logisk sammenhæng mellem omkostningerne pr. enhed, produkternes markedspris og den nødvendige støtte.

Med hensyn til Tysklands henvisning til fortrolighedsprincippet må det slås fast, at dette ikke kan gøres gældende, da Kommissionens beslutninger forpligter medlemsstaterne til at sørge for, at de forpligtelser, de har indgået, bliver opfyldt. Beslutningerne indeholder dog ingen angivelser af, med hvilke midler dette skal ske. Hvad reglerne for omkostningsberegning angår, har Kommissionen aldrig sagt, at det gældende system i Tyskland giver tilstrækkeligt bevis for, at støtten anvendes korrekt. Derfor kan hverken Tyskland eller de pågældende virksomheder henvise til fortrolighedsprincippet, fordi Kommissionen ikke har grebet ind, eller når det gælder kravet om en tilbagebetaling af støtten i tilfælde af misbrug.

IV

I åbningsskrivelsen har Kommissionen fremhævet, at den samme sælgers anvendelse af ulige vilkår for forretninger af samme art, især når køberne forskelsbehandles på grundlag af deres nationalitet, er forbudt ifølge EKSF-traktatens artikel 60, stk. 1, andet led, og derfor også strider mod artikel 4, litra b).

Med hensyn til prisjusteringsmekanismen i EKSF-traktatens artikel 60, stk. 2, fastslår Kommissionen i åbningsskrivelsen, at direkte eller indirekte anvendelse af statsstøtte for systematisk at bringe prisen på et givet produkt på linje med de priser, som tages af producenter, der ikke modtager en sådan støtte, ikke kan anses for at være i overensstemmelse med EKSF-traktaten.

Som det er blevet påvist i det foregående, ville Sophia Jacoba GmbH og Preussag Anthrazit GmbH ikke på længere sigt have kunnet opretholde deres prispolitik, som gik ud på at sælge antracitnøddekul i Det Forenede Kongerige til andre priser end i de øvrige medlemsstater, dvs. til priser, som lå under de britiske antracitnøddekulproducenters, hvis det ikke havde været for den støtte, de modtog i henhold til beslutning nr. 3632/93/EKSF.

Tyskland anfører, at Den Høje Myndigheds beslutning nr. 30/53 af 2. maj 1953 om de fremgangsmåder, som i henhold til traktatens artikel 60, stk. 1, er forbudt inden for det fælles marked for kul og stål (12), senest ændret ved Kommissionens beslutning 1834/81/EKSF (13), og beslutning 72/443/EKSF ikke gør tilladelsen til at foretage prisjustering afhængig af, at virksomhederne generelt set ikke får støtte. Endvidere gør Tyskland gældende, at et generelt forbud mod, at virksomheder, der modtager statsstøtte, foretager prisjusteringer, skulle have været udtrykt i de nævnte beslutninger.

Kommissionen mener ikke, at støtte, der ydes i henhold til beslutning nr. 3632/93/EKSF, med hjemmel i samme beslutning kan benyttes til prisjustering på grundlag af de konkurrerende priser i den betydning, der anvendes i EKSF-traktatens artikel 60, stk. 2, og heller ikke, at dette bidrager til virkeliggørelse af nogen af målsætningerne i denne traktats artikel 2, stk. 1.

I beslutning nr. 3632/93/EKSF hedder det i betragtningernes afsnit III, at beslutningens mål skal virkeliggøres under streng overholdelse af konkurrencereglerne, så støtten ikke medfører konkurrencefordrejninger eller forskelsbehandling mellem Fællesskabets kulproducenter, købere eller forbrugere. På samme måde fremhæves det i begrundelsernes afsnit I, stk. 4, som væsentligt træk ved støtteordningen, at støtten skal være i overensstemmelse med Fællesskabets interesser og ikke må gribe forstyrrende ind i det fælles markeds funktion.

Det må påpeges, at EKSF-traktatens grundprincip, når det gælder statsstøtte, er et totalforbud mod støtte, men at prisjusteringer dog kan tillades (artikel 60 ff.). Det er i nøje overensstemmelse hermed, at Kommissionens beslutninger om statsstøtte til kulindustrien udelukkende henviser til det princip, at køberne ikke må forskelsbehandles (artikel 4, litra b)), og ikke til artikel 60 ff. eller prisjusteringsreglerne. Det er i det hele taget normalt, at Kommissionen i sine beslutninger om statsstøtte fastsætter betingelser for støttemodtagerens adfærd for at begrænse de konkurrenceforvridninger, som kan blive resultatet.

Endelig mener Tyskland i modsætning til Kommissionen, at EKSF-traktatens artikel 4, litra b), ikke kan anvendes samtidig med dens artikel 60, stk. 2. Tyskland henviser i denne forbindelse til Den Europæiske Domstols dom af 13. april 1994 i sagen C-128/92 (Banks/British Coal) (14).

Det er ganske vist rigtigt, at artikel 4, litra b), ifølge Domstolens retspraksis kun kan bruges selvstændigt i mangel af mere specifikke regler. Indgår disse bestemmelser i andre af traktatens forskrifter, eller bliver de nærmere fastsat dér, så skal de tekster, der bygger på en og samme bestemmelse, vurderes i deres helhed og anvendes samtidig.

I det foreliggende tilfælde er der med »mere specifikke regler« tale om beslutninger om statsstøtte til kulindustrien, som kun henviser til artikel 4, litra b), og nærmere betegnet udelukker forskelsbehandling af købere og forbrugere for at gøre den konkurrenceforvridning, støtten kan medføre, mindst mulig, men som logisk følge heraf ikke tillader, at støtten anvendes til prisjustering.

Desuden er prisjusteringsmekanismen nøje forbundet med produktionens afsætning på Fællesskabets marked. Da beslutning nr. 3632/93/EKSF ikke fastsætter afsætningsstøtte, kan der ikke foretages en prisjustering på grundlag af konkurrenternes priser under henvisning til denne beslutning.

Endelig bør en bestemmelse, der blev indført for at sikre markedets gennemsigtighed og overholdelsen af EKSF-traktatens forskrifter, ikke udnyttes for at krænke netop de principper, denne bestemmelse skal sikre.

Endelig er det ikke blot af de her fremførte juridiske årsager, at Kommissionen er af den opfattelse, at støttemodtagerne ikke kan påberåbe sig prisjusteringsreglerne. Den konstaterer også, at i hvert fald virksomheden Preussag Anthrazit GmbH, når det gælder hovedklagepunktet, ikke har overholdt dem. Selv om denne virksomhed under visse omstændigheder teoretisk set ville kunne påberåbe sig dem, er dens handlemåde i praksis på grund af dens faktiske anvendelse af statsstøtten ikke forenelig med fællesmarkedet.

I sin åbningsskrivelse til Tyskland gjorde Kommissionen rede for, hvorfor der er grund til at antage, at Sophia Jacoba GmbH's og Preussag Anthrazit GmbH's virksomhedspolitik kan føre til anvendelse af ulige vilkår for forretninger af samme art.

Tyskland svarede hertil, at markeds- og konkurrencevilkårene på det fælles marked skifter efter tidspunkt og region. Desuden gjaldt udbudene produkter af forskellig kvalitet. Tyskland er derfor af den opfattelse, at Sophia Jacoba GmbH's og Preussag Anthrazit GmbH's salg af antracitkul i de forskellige medlemsstater ikke kan sammenlignes.

I artikel 2, stk. 1, i beslutning nr. 30/53 hedder det, at en sælgers anvendelse på det fælles marked af ulige betingelser på sammenlignelige transaktioner udgør en fremgangsmåde, som er forbudt i henhold til artikel 60, stk. 1, i traktaten. I betragtningerne til beslutning nr. 3632/93/EKSF fastslås det ligeledes, at statsstøtte ikke må føre til forskelsbehandling af Fællesskabets kulkøbere eller kulforbrugere.

På grundlag af sine undersøgelser har Kommissionen konstateret, at Sophia Jacoba GmbH's og Preussag Anthrazit GmbH's produkter af samme kvalitet og med samme leveringstider opviser store prisforskelle i de forskellige medlemsstater. Disse prisforskelles omfang kan ikke udelukkende forklares med forskel i transportpriser.

Ifølge artikel 3 i beslutning nr. 30/53 er der tale om sammenlignelige transaktioner i henhold til artikel 60, stk. 1, når de er aftalt med købere, som opfylder samme handelsmæssige funktioner, eller forretningerne vedrører ens eller ensartede varer, hvis andre væsentlige handelsmæssige kendetegn ikke adskiller sig mærkbart fra hinanden.

Tyskland fremfører desuden, at Sophia Jacoba GmbH's og Preussag Anthrazit GmbH's sælgere af antracitnøddekul i årevis har benyttet sig af prisjustering i forbindelse med deres eksport til det britiske marked, men at de aldrig har tilbudt priser, der lå under konkurrenternes, og at der derfor aldrig er opstået markedsforstyrrelser.

Kommissionen henviser til, at virksomheder, der vil benytte denne prisjusteringsmekanisme, ifølge EKSF-traktatens artikel 60, stk. 2, og den deraf afledte ret, skal underrette Kommissionen, hvad den ene af de to virksomheder, nemlig Preussag Anthrazit GmbH, ikke har gjort.

Med hensyn til den fremgangsmåde, som er blevet benyttet af Preussag Anthrazit GmbH's sælger af antracitnøddekul, og som Tyskland henviser til, hedder det i artikel 7, stk. 2, i beslutning nr. 30/53, at (producent-)virksomhederne er ansvarlige for overtrædelser, som begås af deres repræsentanter, salgsorganisationer eller kommissionærer. Det følger heraf, at ansvaret for den prisjustering, Tyskland henviser til i forbindelse med Preussag Anthrazit GmbH's salg, udelukkende ligger hos denne virksomhed.

Som allerede nævnt fremgår det af de oplysninger, Kommissionen har fået, at den pågældende virksomhed har underbudt sine konkurrenters priser.

Da den prisjustering, virksomheden henviser til, oven i købet ikke blev anmeldt, har Kommissionen ikke kunnet træffe de foranstaltninger, som er fastsat i artikel 60, stk. 2, andet led.

Kommissionen er af den opfattelse, at en forskelsbehandling som den, der i alt væsentligt er blevet påvist, hører under EKSF-traktatens artikel 4, og at den ikke kan retfærdiggøres ved hjælp af prisjusteringsreglerne. Da virksomhederne har benyttet støtten som beskrevet, har de overtrådt de særlige betingelser i beslutning nr. 3632/93/EKSF og beslutning 96/560/EKSF, og støtten kan derfor ikke betragtes som forenelig med fællesmarkedet.

V

I EF-Domstolens dom af 28. april 1993 i sag C-364/90 (Italien/Kommissionen) (15) fastslås det princip, at bevisbyrden for støttens forenelighed ligger hos den medlemsstat, der ansøger om fravigelse.

Det har ikke været muligt for Kommissionen på grundlag af Tysklands og modtagervirksomhedernes argumenter, på grund af sin egen konstatering af, at der ikke foreligger bevis for, at virksomhederne har anvendt støtten korrekt, og på grund af virksomhedernes prispolitik, at fjerne den tvivl, der i åbningsskrivelsen fremsættes om støttens forenelighed og nå frem til den konklusion, at støtten er forenelig med fællesmarkedet, og at der ikke foreligger forkert anvendelse af den.

På baggrund af det foregående mener Kommissionen, at den støtte på 99,5 mio. DEM, som den med beslutning 96/560/EKSF godkendte for 1996, og hvoraf virksomheden Sophia Jacoba GmbH fik 42,9 mio. DEM og virksomheden Preussag Anthrazit GmbH 56,6 mio. DEM, er kommet både produktion og afsætning af antracitkul til industri- og husholdningsbrændselssektoren til gode og har medført afsætning til priser, der ikke dækker produktionsomkostningerne.

På grundlag af Kommissionens undersøgelser, de solgte antracitmængder og de benyttede priser står det fast, at en del af støtten - 13,55 mio. DEM, dvs. 3,75 mio. DEM til Sophia Jacoba GmbH og 9,8 mio. DEM til Preussag Anthrazit GmbH - har ført til konkurrencefordrejning, som er uforenelig med fællesmarkedet, på Fællesskabets marked for antracitnøddekul til industriformål og husholdningsbrændsel, og at den derfor strider mod beslutning nr. 3632/93/EKSF. De pågældende virksomheder må derfor betale disse beløb tilbage til Tyskland.

Ifølge artikel 1 i Kommissionens beslutning 98/687/EKSF af 10. juni 1998 om Tysklands finansielle støtte til kulindustrien i 1997 (16) har Kommissionen stillet sin beslutning om en driftsstøtte i henhold til artikel 3 i beslutning nr. 3632/93/EKSF på 65 mio. DEM til virksomheden Preussag Anthrazit GmbH og om en aktivitetsindskrænkningsstøtte i henhold til artikel 4 i beslutning nr. 3632/93/EKSF på 12 mio. DEM til virksomheden Sophia Jacoba GmbH, dvs. i alt 77 mio. DEM i bero. Kommissionen har samtidig med, at den forbeholder sig sin beslutning om disse beløb, givet udtryk for den opfattelse, at beløbene begunstiger produktionen af antracitkul til industriformål og husholdningsbrændsel i Fællesskabet og afsætningen af disse kul til priser, der ikke dækker produktionsomkostningerne.

Det er ved Kommissionens undersøgelser blevet godtgjort, at en del af den pågældende støtte til virksomheden Preussag Anthrazit GmbH, nemlig 6,8 mio. DEM, har ført til konkurrencefordrejning, som er uforenelige med fællesmarkedet, på Fællesskabets marked for antracitnøddekul til industriformål og husholdningsbrændsel, og at den derfor strider mod bestemmelserne i beslutning nr. 3632/93/EKSF. Da støtten for 1997 allerede er blevet udbetalt i forventning om Kommissionens beslutning, må Tyskland kræve beløbet på 6,8 mio. DEM tilbagebetalt af den pågældende virksomhed i henhold til beslutningens artikel 9, stk. 5.

Resten af støttebeløbet til virksomhederne Sophia Jacoba GmbH og Preussag Anthrazit GmbH for 1997 - 70,2 mio. DEM - kan anses for at være i overensstemmelse med målene i beslutning nr. 3632/93/EKSF - især med artikel 3 og 4 i kraft af begrundelsen i de årlige, positive beslutninger om Tysklands foranstaltninger for kulindustrien i henhold til disse artikler.

Da Tyskland har tilsluttet sig de principper, ifølge hvilke støtte til Fællesskabets elproduktion og stålindustri skal begrænses til den dertil bestemte kulproduktion, er Tyskland forpligtet til at sørge for, at den antracitnøddekulproduktion, der afsættes til industriformål og husholdningsbrændsel, sælges til priser, som dækker produktionsomkostningerne -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den støtte på 3,75 mio. DEM til Sophia Jacoba GmbH og på 9,8 mio. DEM til Preussag Anthrazit GmbH, som Tyskland har udbetalt i henhold til beslutning 96/560/EKSF, er blevet anvendt i strid med beslutning 96/560/EKSF.

Artikel 2

Den støtte på 70,2 mio. DEM, som Tyskland har udbetalt til kulindustrien for 1997 i henhold til artikel 3 og 4 i beslutning nr. 3632/93/EKSF i forventning om en beslutning fra Kommissionen, det vil nærmere betegnet sige en driftsstøtte på 58,2 mio. DEM i henhold til artikel 3 til Preussag Anthrazit GmbH og en støtte på 12 mio. DEM i henhold til beslutningens artikel 4 til Sophia Jacoba GmbH, godkendes.

En støtte på 6,8 mio. DEM, som Tyskland har givet virksomheden Preussag Anthrazit GmbH i forventning om en beslutning fra Kommissionen, er blevet anvendt i strid med beslutning nr. 3632/93/EKSF.

Artikel 3

Tyskland må kræve de i artikel 1 og artikel 2, stk. 2, nævnte beløb tilbagebetalt af modtagervirksomhederne,

Tilbagebetalingen følger tyske lovgivningsprocedurer og forskrifter for forpligtelser over for staten, herunder renter efter den referencesats, der gælder for bedømmelsen af regionalstøtte, fra støttens udbetalingstidspunkt til dens fuldstændige tilbagebetalingstidspunkt.

Artikel 4

Tyskland meddeler Kommissionen inden to måneder efter denne beslutnings bekendtgørelse, hvilke foranstaltninger, det har truffet for at efterkomme den.

Artikel 5

Ved den årlige opgørelse over den i henhold til denne beslutning faktisk udbetalte støtte giver Tyskland i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i beslutning nr. 3632/93/EKSF alle de oplysninger, der er nødvendige for at kontrollere såvel overholdelsen af kriterierne i artikel 3 og 4 i beslutning nr. 3632/93/EKSF som overholdelsen af den foreliggende beslutning.

Artikel 6

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 29. juli 1998.

På Kommissionens vegne

Monika WULF-MATHIES

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 329 af 30. 12. 1993, s. 12.

(2) EFT C 258 af 23. 8. 1997, s. 2.

(3) EFT L 297 af 30. 12. 1972, s. 45.

(4) Klassificeringen af antracitnøddekul går fra en kornstørrelse på 5/12 mm (nøddekul V, »grains«) til en kornstørrelse på 45/74 mm (»large nuts«). Kategorien nøddekul IV svarer til en kornstørrelse mellem 10/15 og 14/22 mm. Betegnelsen nøddekul II gælder en kornstørrelse mellem 30/50 mm og 35/55 mm.

(5) Preussag Anthrazit, årsberetning oktober 1994/september 1995, s. 13.

(6) Sophia Jacoba GmbH, årsberetning 1995, s. 5.

(7) Preussag Anthrazit GmbH's årsberetning oktober 1995/september 1996, s. 13.

(8) EFT L 244 af 25. 9. 1996, s. 15.

(9) BGBl. 1995 I, s. 1638.

(10) Jahresabschlüsse und Hinterlegungsbekanntmachungen, Beilage zum Bundesanzeiger Nr. 85 af 8. 5. 1998.

(11) Udgivet af Gestamtverband des deutschen Steinkohlenbergbaus.

(12) EFT 6 af 4. 5. 1953, s. 109/53.

(13) EFT L 184 af 4. 7. 1981, s. 7.

(14) Sml. 1994, s. I-1209.

(15) Sml. 1993, s. I-2097

(16) EFT L 324 af 2. 12. 1998, s. 30.