ÅRSBERETNING OM EKSF for regnskabsåret 1995 (96/C 377/01)

Artikel 88 i finansforordningen af 21. december 1977 senest ændret ved Rådets forordning (EF, Euratom, EKSF) nr. 2335/95 af 18. september 1995

INDHOLD

Punkt Side

KAPITEL 1 - BEMÆRKNINGER OM EKSF'S SOLVENS OG UDVIKLINGEN I DE VIGTIGSTE AKTIVITETER 1.1 - 1.26 2

Indledning 1.1 2

EKSF's solvens 1.2 - 1.11 2

Solvensnøgletal 1.2 - 1.4 2

Risikospredning 1.5 - 1.7 3

Ikke-specifik værdiregulering 1.8 3

Specifikke værdireguleringer 1.9 - 1.11 3

Udviklingen i EKSF's udgifter og indtægter 1.12 - 1.22 4

Udviklingen i udgifterne1.13 - 1.15 5

Udviklingen i indtægterne1.16 - 1.20 5

Udviklingen i EKSF's egenkapital 1.21 - 1.22 6

Udviklingen i EKSF's balance 1.23 7

Tidsplan for regnskabsafslutning 1.24 8

Konklusion 1.25 - 1.26 8

KAPITEL 2 - BEMÆRKNINGER OM LÅNEAKTIVITET 2.1 - 2.27 8

Indledning 2.1 - 2.4 8

Lån i henhold til EKSF-traktatens artikel 54, stk. 1 2.5 - 2.7 10

Lån i henhold til artikel 54, stk. 2 2.8 - 2.11 10

Rentegodtgørelser for lån (artikel 56, stk. 2, litra a)) 2.12 - 2.25 11

Kontrol af de oprettede arbejdspladser 2.14 - 2.20 11

Kontrol af bankernes vilkår 2.21 12

Vurdering af instrumentets effektivitet 2.22 - 2.25 12

Konklusion 2.26 - 2.27 13

KAPITEL 3 - REVISIONSERKLÆRING VEDRØRENDE EKSF 3.1 - 3.6 13

Kommissionens svar 14

KAPITEL 1 BEMÆRKNINGER OM EKSF'S SOLVENS OG UDVIKLINGEN I DE VIGTIGSTE AKTIVITETER

Indledning

1.1. Dette kapitel omhandler fortrinsvis EKSF's solvens pr. 31. december 1995 og udviklingen i de vigtigste budget- og bankaktiviteter i løbet af regnskabsåret. EKSF's solvens er af stor betydning navnlig af følgende grunde:

- Ud over udlån af egne midler i meget begrænset omfang finansieres EKSF-lån via banklån eller udstedelse af obligationer. Det er derfor vigtigt, at EKSF har den højeste kreditværdighed på finansmarkederne, hvilket kræver en særdeles god solvens.

- Langt de fleste EKSF-lån ydes af lån optaget med henblik herpå (og afhænger heraf med hensyn til rentesats, valuta og forfaldsdato). Den eneste bankrisiko er derfor risikoen for, at lånene ikke tilbagebetales.

- Paris-traktaten udløber i år 2002, og derfor bør man være opmærksom på udviklingen i den egenkapital, der er nødvendig for at sikre EKSF's solvens helt til udløbstidspunktet og også efter udløbstidspunktet, hvor der stadig skal betales renter og afdrag på lån optaget med henblik på EKSF-lån, der i nogle tilfælde først udløber i år 2019 (jf. punkt 2.3).

EKSF's solvens

Solvensnøgletal

1.2. Europa-Parlamentet anmodede i forbindelse med dechargeproceduren for regnskabsåret 1986 Revisionsretten om for hvert regnskabsår at forelægge de til beregningen og vurderingen af størrelsesforholdene vedrørende reserver, nettoformue og likviditet nødvendige oplysninger under hensyntagen til de respektive beregningsformler (1).

1.3. Siden 1994 har Retten i lighed med Kommissionen først og fremmest beregnet EKSF's solvens på grundlag af nøgletallet i Rådets direktiv 89/647/EØF (2). Dette nøgletals nævner udgøres af aktivposterne og posterne uden for balancen, vægtet i overensstemmelse med retningslinjerne i direktivet. I tælleren medtager Kommissionen til gengæld kun garantifonden, det ikke-fordelte resultat og den ikke-specifikke værdiregulering, og ikke andre poster, der kunne anses for at være en del af EKSF's egenkapital (jf. punkt 1.22). Den definition af egenkapitalen, der anvendes til beregning af solvensnøgletallet, er en fortolkning af direktivet, der er udtryk for en tilstrækkelig forsigtig vurdering.

1.4. Pr. 31. december 1995 er EKSF's solvensnøgletal på 15,99 % mod 14,95 % pr. 31. december 1994. Denne stigning skyldes, at nævneren er blevet mindre, fordi låneaktiviteten er faldet, hvilket formentlig vil være tendensen i de kommende år, indtil EKSF-traktaten udløber. Ved at medtage den samlede ikke-specifikke værdiregulering (22 mio. ECU) (jf. punkt 1.8) og en del af garantifonden (9 mio. ECU) i tælleren har man kunnet holde nøgletallet inden for den margen (14 16 %), et konsulentfirma har anbefalet. Dette konsulentfirma udarbejdede i juli 1992 en rapport herom på Kommissionens anmodning. Denne forsigtige margen blev fastlagt under hensyntagen til, at balancens struktur skulle kunne sammenlignes med lignende institutioners balance, og under hensyntagen til EKSF's aktiviteters særlige karakter.

Risikospredning

1.5. Solvensnøgletallet er ikke den eneste indikator for et finansieringsinstituts solvens, og heller ikke for EKSF's solvens, navnlig ikke sådan som forholdene er i dag. Eftersom Paris-traktaten udløber i år 2002, kan man ikke længere vurdere EKSF's virksomhed ud fra et going-concern princip. EKSF's samlede udlånsportefølje vil blive mindre og omfatte stadig færre debitorer, hvilket vil give mindre risikospredning. Misligholder en debitor en låneaftale, kan det gøre væsentlige indhug i egenkapitalen, hvis den formindskes med det samme beløb som udlånsvolumenet. Rådets direktiv om overvågning af og kontrol med kreditinstitutters store engagementer (3) vedrører denne form for risici forbundet med, at engagementer i for høj grad koncentreres på en enkelt kunde.

1.6. I punkt 1.5 i årsberetningen om EKSF for regnskabsåret 1994 (4) mindede Retten om de to grænser fastsat i dette direktiv og konstaterede, at EKSF overskred dem begge. Disse grænser gælder for omfanget af det engagement, EKSF kan have med samme tredjemand (kunde eller gruppe af kunder):

- EKSF's engagement med en enkelt tredjemand må ikke overstige 25 % af EKSF's egenkapital.

- EKSF's »store engagementer« må tilsammen ikke overstige 800 % af egenkapitalen. Et engagement med en enkelt kunde betragtes som stort, når det udgør 10 % eller mere af egenkapitalen.

Kommissionen har meddelt i sit svar, at den var helt klar over problemerne med store engagementer, og at den, afhængigt af resultaterne af et privat konsulentfirmas analyse, eventuelt ville følge en ny strategi.

1.7. Analysen er foretaget, og den nye strategi, Kommissionen i den sidste ende har valgt, er pr. 31. december 1995 at hensætte 55 mio. ECU til store engagementer. Dette beløb er udtryk for overskridelserne af grænserne og er beregnet efter retningslinjerne i bilag VI til Rådets direktiv 93/6/EØF (5). Selv om dette direktiv egentlig ikke behøver at anvendes i forbindelse med EKSF, er der her brugt en alternativ metode, som resulterer i en tilstrækkelig forsigtig politik med hensyn til de overskridelser, der er en følge af tidligere transaktioner.

Ikke-specifik værdiregulering

1.8. Kommissionen genindførte i 1993 den ikke-specifikke værdiregulering og hensatte 50 mio. ECU. Den blev nedsat til 22 mio. ECU pr. 31. december 1994 og helt annulleret i 1995. Denne værdiregulering var beregnet til at dække risikoen for misligholdelse i forbindelse med de fordringer, for hvilke der ikke var stillet førsteklassesgaranti. Hver enkelt debitor er imidlertid blevet analyseret, det har i hvert enkelt tilfælde kunnet fastslås, om der var risiko for misligholdelse. Når denne risiko bestod, blev der foretaget en passende værdiregulering. I modsat fald er der ikke behov for en værdiregulering. Ved tilbageførsel af den ikke-specifikke værdiregulering kan nøgletallet i øvrigt holdes inden for den anbefalede margen (jf. punkt 1.4). De forbedrede analyser af risikodebitorer og hensættelsen til større risici, samt det, at nøgletallet er holdt inden for den anbefalede margen, kan berettige afskaffelsen af den ikke-specifikke værdiregulering.

Specifikke værdireguleringer

1.9. Der er sket en væsentlig stigning i det beløb, der er opført i balancen under specifik værdiregulering vedrørende udlån. Det er nemlig steget fra 60 mio. ECU pr. 31. december 1994 til 155 mio. ECU pr. 31. december 1995 (6). Denne stigning på 160 % kan næsten udelukkende tilskrives en enkelt debitor, der har fået udbetalt fem EKSF-lån på i alt ca. 230 mio. ECU (i 1992, 1993 og 1994). At dømme efter denne debitors aktuelle stilling synes den regnskabsførte værdi at være tilstrækkelig.

1.10. Kommissionens kompetente tjenester har foretaget analyser af den finansielle stilling for de øvrige risikodebitorer, dvs. hvor der ikke er stillet en førsteklassesgaranti for gælden til EKSF. Resultaterne af disse analyser viste ikke, at yderligere værdireguleringer skulle være nødvendige.

1.11. Det skal specielt bemærkes, at udviklingen i den finansielle stilling for de to debitorer, der var årsagen til, at EKSF opførte væsentlige værdireguleringer i regnskabsåret 1992 (7), ikke giver anledning til nye værdireguleringer. I det første tilfælde havde EKSF ved en akkord givet endeligt afkald på 40 % af fordringen. Siden da er virksomheden blevet integreret i en anden koncern, og der er tilført ny kapital. Ved afslutningen af regnskabsåret 1994 balancerede virksomhedens regnskaber, og den forventer et positivt resultat i 1995. Det skulle derfor ikke være nødvendigt at foretage hensættelse til en værdiregulering. I det andet tilfælde, hvor lånet var blevet afskrevet 100 %, er renterne blevet betalt, og lånet er delvis tilbagebetalt i 1995. Virksomhedens situation er imidlertid stadig usikker (der blev indgivet konkurserklæ-ring i 1993), og derfor er værdireguleringen fortsat på 100 % af det resterende udestående beløb.

Udviklingen i EKSF's udgifter og indtægter

1.12. I 1995 er der igen ligevægt i EKSF's aktionsudgifter og regnskabsårets indtægter (jf. tabel 1). Endvidere er der trukket meget mindre på reserverne og hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget end i 1992, 1993 og 1994. Denne udvikling skyldes navnlig et væsentligt fald i aktionsudgifterne.

>TABELPOSITION>

Udviklingen i udgifterne

1.13. Indtægterne har været faldende, fordi traktaten snart udløber, og det har derfor også været nødvendigt at nedsætte budgetudgifterne væsentligt. Dette har dog ikke påvirket de forskellige støttekategorier i samme omfang (jf. tabel 2). Instrumentet med den relativt største tilbagegang er støtten i form af rentegodtgørelser. De tilsvarende forpligtelser er faldet med 78 % fra 51,5 mio. ECU i 1994 til 11,4 mio. ECU i 1995, selv om der var afsat 33 mio. ECU til dette formål i 1995.

>TABELPOSITION>

1.14. De sociale foranstaltninger med henblik på tilpasningsstøtte til arbejdstagerne er faldet med i alt 77,9 mio. ECU eller 27,5 %, og med undtagelse af de sociale foranstaltninger i kulsektoren blev der i 1995 indgået 13 % færre retlige forpligtelser end fastsat i budgettet. Alle berettigede ansøgninger om traditionel støtte har kunnet imødekommes, uden at det har været nødvendigt at foretage en lineær nedskæring (8). Det har navnlig været muligt, fordi EKSF med virkning fra 1. januar 1995 har suspenderet finansieringen af programmer om erhvervsuddannelse og støtte til beskæftigelse (9). De sociale foranstaltninger inden for stålindustrien blev iværksat for en treårig periode indtil udgangen af 1995.

1.15. I 1995 blev der indgået forpligtelser for 61,4 mio. ECU med henblik på støtten til forskning, og dette beløbsvarer praktisk talt til overslaget i ændringsbudgettet til EKSF's aktionsbudget for 1995 (63 mio. ECU), hvori det oprindeligt afsatte beløb (52 mio. ECU) var blevet forhøjet (10). Beløbet på 61,4 mio. ECU er væsentligt lavere end beløbene for 1992 og 1993. EKSF's forskningsaktiviteter er kun delvis blevet videreført inden for rammerne af EF's fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (11).

Udviklingen i indtægterne

1.16. Afgiften er den største indtægtskilde i regnskabsåret 1995 trods et mindre fald i forhold til 1994. Faldet blev bremset af, at der kom nye bidragydere til som følge af Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af EU. Afgiftssatsen falder fortsat med samme procentsats (0,02 %), som den har gjort hvert år siden 1991. Den var således fastsat til 0,21 % i 1995. Det er planlagt, at den skal nedsættes med 0,02 % hvert år indtil 1997, i 1998 nedsættes den til 0,11 %, og den afskaffes helt i 1999 (12).

1.17. Resultatet af ikke-budgetmæssige transaktioner er også faldet i forhold til 1994. Dette resultat afhænger fortrinsvis af indtægter af kapitalanbringelser (navnlig renter og kursgevinster af værdipapirer) og bevægelser i henlæggelser og værdireguleringer. EKSF har jo ingen fortjenstmargen på udlån af lånte midler. For 1995 skal der nævnes fire væsentlige elementer, der indgik i dette resultat.

1.18. Så godt som den samlede hensættelse til værdireguleringer vedrørende værdipapirbeholdningen på næsten 70 mio. ECU fra 1994 blev tilbageført i 1995. Stigningen i markedsværdien af obligationer og andre værdipapirer med fast afkast skyldes faldet i rentesatserne.

1.19. Der har været to større bevægelser i værdireguleringerne vedrørende udlån. For det første er de specifikke værdireguleringer steget med 95 mio. ECU (jf. punkt 1.9). For det andet er den samlede ikke-specifikke værdiregulering på 22 mio. ECU blevet tilbageført (jf. punkt 1.8).

1.20. Endelig er der i 1995 hensat 55 mio. ECU til dækning af større risici (jf. punkt 1.7).

Udviklingen i EKSF's egenkapital

1.21. Som følge af den ovenfor omtalte udvikling i anvendelsen af midlerne og i indtægterne er der i 1995 kun anvendt 9,3 mio. ECU af reserverne og hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget mod 45,3 mio. ECU i 1994 (jf. tabel 1). Midlerne hidrører navnlig fra garantifonden (9 mio. ECU). Der er her ikke taget hensyn til regnskabsårets differencer for så vidt angår den ikke-specifikke værdiregulering og hensættelsen til dækning af større risici, da disse beløb allerede er medtaget i resultatet af ikke-budgetmæssige transaktioner.

1.22. Reserverne og hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget udgør kun en del af EKSF's egenkapital, der i alt er steget med 69,6 mio. ECU (jf. tabel 3 og 4). Denne udvikling skyldes navnlig bidrag fra de nye medlemsstater på i alt 44,1 mio. ECU, hvoraf 50 % er blevet fordelt på garantifonden, den særlige reserve og den tidligere pensionsfond i 1995, mens de resterende 50 % først vil blive indkaldt i 1996.

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

Udviklingen i EKSF's balance

1.23. EKSF's balancesum er fra 31. december 1994 til 31. december 1995 formindsket med 8,8 % (jf. tabel 5). Denne formindskelse på 772 mio. ECU skyldes især indskrænkningen af udlåns- og indlånsvirksomheden, derer faldet med henholdsvis 834 mio. ECU og 606 mio. ECU. Det samlede udlån er stadig større end det samlede indlån på grund af lån af egne midler. Til gengæld er de likvide midler steget med 85 mio. ECU, navnlig på grund af stigningen i de vigtigste modposteringer på passivsiden (jf. tabel 6).

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

Tidsplan for regnskabsafslutning

1.24. I årsberetningen om EKSF for regnskabsåret 1994 gjorde Retten opmærksom på, at de endelige regnskaber sendes for sent til den, og at det derfor er vanskeligt for den at gennemføre revisionen inden for den tidsramme, der er fastsat i fællesskabslovgivningen (13). Kommissionen svarede, at den sene fremsendelse af EKSF's regnskaber skyldtes et sammenfald af usædvanlige omstændigheder, og at den havde truffet de nødvendige foranstaltninger til, at dette ikke ville gentage sig. Retten kunne gennemføre revisionen vedrørende regnskabsåret 1995 på bedre betingelser end sidste år på grund af tidsplanen for Kommissionens regnskabsafslutning, og fordi det endelige regnskab, som Retten modtog den 20. juni 1996, var identisk med det foreløbige regnskab fremsendt den 26. april 1996.

Konklusion

1.25. EKSF's solvens pr. 31. december 1995 var stadig tilstrækkelig. EKSF's egenkapital er afgørende for, om denne solvens kan bevares, hvilket indebærer, at egenkapitalen skal anvendes forsigtigt, medmindre der stilles anden sikkerhed. Kommissionen er i øvrigt forsigtig i sin risikovurdering, både i forbindelse med store engagementer og specifikke risici forbundet med fordringer, der ikke er omfattet af førsteklasses garantier.

1.26. Der har været et væsentligt fald i EKSF's aktiviteter i 1995. Samtidig er der igen så stor ligevægt i regnskabsårets indtægter og udgifter (jf. tabel 1), at der i år kun i meget ringe omfang er brugt af reserverne og hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget.

KAPITEL 2 BEMÆRKNINGER OM LÅNEAKTIVITETEN

Indledning

2.1. Rettens seneste bemærkninger om EKSF's låneaktivitet er indeholdt i kapitel 2 i årsberetningen om EKSF for regnskabsåret 1993 (14), herefter kaldet »1993-beretningen«.

2.2. De tre vigtigste typer lån ydet af EKSF af lånte midler er:

- lån til finansiering af investeringer i Fællesskabets kul- og stålsektor i henhold til EKSF-traktatens artikel 54, stk. 1

- lån til finansiering af investeringer med henblik på at fremme forbruget af kul og stål med oprindelse i Fællesskabet i henhold til EKSF-traktatens artikel 54, stk. 2

- de såkaldte »omstillingslån« beregnet til finansiering af beskæftigelsesfremmende investeringer i EKSF-områder i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, stk. 2, litra a).

Retten har beskrevet disse tre typer i 1993-beretningen. Hertil kommer en fjerde type udlån af lånte midler i henhold til EKSF-traktatens artikel 95, nemlig lån til finansiering af investeringer i kul- og stålsektoren i landene i Central- og Østeuropa. Inden for en bevillingsramme på 200 mio. ECU blev det første lån på 42,3 mio. ECU ydet i 1995 til et polsk stålværk med henblik på modernisering af produktionsanlægget.

2.3. Eftersom Paris-traktaten udløber, besluttede Kommissionen i 1994 at ændre retningslinjerne for sin EKSF-låne-/udlånspolitik (15). Målet er en nedsættelse af låneaktiviteten og en gradvis frigørelse af reserver. Det præciseres navnlig, at »EKSF-lån, der træffes afgørelse om fra og med 1. juli 1994, ikke kan have en løbetid ud over den 23. juli 2002« (datoen for EKSF-traktatens udløb). Der vil dog kunne gøres en undtagelse for lån, der ikke medfører binding af reserver, dvs. lån der dækkes af en statsgaranti. Disse nye retningslinjer blev også fulgt i 1995. Der var imidlertid allerede bevilget lån med en løbetid ud over datoen for EKSF-traktatens udløb, der medfører binding af reserver (jf. tabel 7). Fordi rentegodtgørelser for lån ydet i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, stk. 2, litra a) (jf. punkt 2.12 2.25) løber over fem år, vil Kommissionen imidlertid ikke yde sådanne lån efter juli 1997, således at der vil blive foretaget betalinger indtil år 2002, men ikke efter denne dato.

>TABELPOSITION>

2.4. Låneaktiviteten i forbindelse med lån optaget af EKSF er faldet væsentligt de sidste tre år fra 1 473,2 mio. ECU i 1992 til 388,5 mio. ECU i 1995 (jf. tabel 8).

>TABELPOSITION>

Lån i henhold til EKSF-traktatens artikel 54, stk. 1

2.5. Kommissionen har endelig fået tilbagebetalt de rentegodtgørelser, der uretmæssigt var udbetalt til Bagnoli-værket. Dette problem er tidligere nævnt i »Supplerende bemærkninger til Rettens årsberetning om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs Årsregnskab for Regnskabsåret 1991« og senest i punkt 1.17 i Rettens årsberetning om EKSF for regnskabsåret 1994.

2.6. I punkt 2.36 i 1993-beretningen konstaterede Retten, at to britiske miner, der modtog midler fra EKSF i form af lån med rentegodtgørelse, ophørte med at producere to år efter gennemførelsen af investeringerne. Den ene af disse miner blev genåbnet i maj 1994, efter at den var kommet på private hænder. Retten har i mellemtiden konstateret, at en anden mine, hvortil der er udbetalt rentegodtgørelser på 0,3 mio. ECU, er lukket. Antallet af miner, der er lukket efter at have modtaget EKSF-støtte, er således fortsat to.

2.7. Kommissionen fastholder, at den ikke kan tilbagesøge rentegodtgørelser udbetalt til disse miner, fordi lånekontrakterne ikke giver mulighed herfor. Europa-Parlamentet gav i beslutningen med de bemærkninger, der ledsager afgørelsen om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af budgettet for EKSF for regnskabsåret 1994 (16) udtryk for, at det fandt det yderst utilfredsstillende, at medlemsstaten ikke skulle være forpligtet til at erstatte dette spild af EKSF-midler, og det anmodede Kommissionen om at forelægge dette spørgsmål for den britiske regering. Under alle omstændigheder kan denne situation ikke opstå fremover med denne lånetype, eftersom der ikke længere ydes lån med rentegodtgørelse i henhold til EKSF-traktatens artikel 54, stk. 1, i kulsektoren.

Lån i henhold til artikel 54, stk. 2

2.8. I 1995 var niveauet for lån ydet i henhold til EKSF-traktatens artikel 54, stk. 2, væsentligt lavere end det høje niveau i de tre foregående regnskabsår, navnlig i 1992. Det høje niveau skyldes få, men store lån til finansiering af store infrastrukturarbejder af europæisk betydning som fastsat i Kommissionens beslutning (17). Der er således siden 1990 ydet over 1 mia. ECU i lån til projekter som f. eks. tunnelen under Den Engelske Kanal, TGV-banestrækningerne i Frankrig og Storebæltsbro- og tunnelprojektet. Disse projekter ville også være blevet gennemført uden EKSF-finansiering, og forbruget af fællesskabsstål ville på grund af tekniske og geografiske krav have været lige så stort. I forbindelse med TGV-banestrækningerne var det nødvendigt at vælge en europæisk stålproducent på grund af de tekniske specifikationer og behovet for intensiv og permanent kontakt mellem stålproducenter og konstruktører. Der blev afholdt offentligt udbud i forbindelse med Storebæltsprojektet, og en fællesskabsvirksomhed fik tildelt aftalen. EKSF gik ind i finansieringen af tunnelen under Den Engelske Kanal på et tidspunkt, hvor den tekniske planlægning af projektet allerede var afsluttet. Disse EKSF-lån har derfor ikke medført en stigning i forbruget af fællesskabsstål.

2.9. Kommissionen har ydet tre lån i 1992 og et fjerde i 1994 på i alt 463,8 mio. USD (353 mio. ECU pr. 31. december 1995) til bygningen af Storebæltsbro- og tunnelprojektet. Der er ydet statsgaranti for disse lån uden rentegodtgørelse. Lånebeløbene er beregnet under hensyntagen til det forventede forbrug af fællesskabsstål til det pågældende projekt. Retten har imidlertid konstateret, at ganske vist vil mængden af stål, der reelt er forbrugt, når projektet er gennemført, være en smule højere end oprindeligt forventet, men den pris, som stålet er ansat til, er i høj grad overvurderet, eftersom den er tre gange højere end den faktiske pris, da der er medregnet ikke-støtteberettigede elementer som f. eks. udgifterne til bearbejdning, transport og montering. Det er vanskeligt at acceptere, at Kommissionens kompetente tjenester ikke opdagede denne fejl under deres kontrol. Uden denne fejl ville EKSF i alt højst have kunnet yde ca. 170 mio. ECU i lån, i overensstemmelse med reglen om, at der maksimalt kan ydes lån enten på 20 % af projektomkostningerne eller svarende til værdien af det anvendte stål afhængigt af, hvilket beløb der er det laveste. Der bør derfor anmodes om førtidig tilbagebetaling af den ikke-støtteberettigede del af lånet.

2.10. EKSF har udbetalt fem lån (to i 1992, et i 1993 og to i 1994) på i alt 197 mio. UKL (233 mio. ECU til kursen pr. 31. december 1995) til finansiering af tunnelen under Den Engelske Kanal. Disse lån, der i øvrigt allerede har foranlediget en væsentlig værdiregulering (jf. punkt 1.9), selv om de er i overensstemmelse med de gældende regler blev ydet ud fra betragtninger, der falder uden for de specifikke EKSF-interesser.

2.11. I 1995 har Retten også revideret et projekt, hvortil der var ydet et lån med rentegodtgørelse i henhold til artikel 54, stk. 2. I henhold til kontrakten, der havde en løbetid på fem år, skulle der udbetales rentegodtgørelse på 187 542 ECU i ti halvårlige trancher den 28. maj og den 28. november. Den fjerde tranche, der skulle udbetales den 28. maj 1994, blev udbetalt i begyndelsen af marts, dvs. to og en halv måned før forfaldsdatoen, af årsager, som Kommissionen anmodes om at redegøre for i sit svar. Hvis Kommissionen havde ventet til den fastsatte dato, havde den ikke skullet udbetale beløbet, eftersom den i mellemtiden var blevet informeret om, at moderselskabet havde i sinde at afhænde modtagervirksomheden, hvilket medførte ophævelse af kontrakten og dermed annullering af rentegodtgørelsen. Rentegodtgørelsen er således blevet uretmæssigt udbetalt og skal tilbagesøges.

Rentegodtgørelser for lån (artikel 56, stk. 2, litra a))

2.12. I 1993-beretningen (18) gjorde Retten allerede opmærksom på en række svagheder ved dette instrument og forvaltningen af det.

2.13. Der ydes rentegodtgørelser i forhold til antallet af arbejdspladser, der er oprettet i løbet af tre år, og som bevares i yderligere to år (19). Hvis der ved udgangen af denne femårsperiode ikke er oprettet eller bevaret det planlagte antal arbejdspladser, bortfalder retten til rentegodtgørelse for de manglende arbejdspladser i hele perioden, og allerede udbetalte beløb skal tilbagesøges hos modtageren. Sanktionen for manglende opfyldelse har således tilbagevirkende kraft.

Kontrol af de oprettede arbejdspladser

2.14. På grundlag af gennemførelsesrapporter udarbejdet af modtagervirksomhederne og fremsendt gennem de banker, der fungerer som finansielle mellemled, fører Kommissionens kompetente tjenester tilsyn med, at betingelserne overholdes. Eftersom der i 1995 var ca. 8 000 enkeltsager, hvor restbeløbene endnu ikke var udbetalt, kunne disse tjenester ikke foretage stedlig kontrol i tilstrækkeligt omfang. De måtte derfor i vidt omfang støtte sig til gennemførelsesrapporterne. Sådanne rapporter udarbejdes imidlertid af modtagerne, der ikke er interesseret i at miste allerede modtagne rentegodtgørelser, og de indsendes via bankerne, der fungerer som finansielle mellemled, og som ikke har interesse i at ødelægge forholdet til kunderne. Der er derfor stor risiko for, at rapporterne ikke er i overensstemmelse med virkeligheden.

2.15. Retten gjorde opmærksom på disse svagheder ved kontrolsystemet i punkt 2.46 i 1993-beretningen, og Kommissionen meddelte i sit svar, at den ville gøre bankerne opmærksomme på deres ansvar i denne forbindelse. Det fremgik af Rettens revision i slutningen af 1995 og begyndelsen af 1996 i Frankrig og Det Forenede Kongerige, at en væsentlig procentdel af rentegodtgørelserne i de sager, der var omfattet af revisionen, ikke var støtteberettigede. Der var ikke umiddelbart nogen særlig risiko forbundet med de sager, der blev udvalgt med henblik på revisionen.

2.16. I Frankrig omfattede revisionen fire finansielle mellemled, 14 modtagervirksomheder og rentegodtgørelser for i alt 1 951 170 ECU. Foranlediget af Rettens revision måtte EKSF-støtten nedsættes med 273 605 ECU eller 14,0 % af det samlede beløb, der var omfattet af revisionen. De sagsakter, hvori der blev konstateret ikke-støtteberettigede rentegodtgørelser, vedrørte fire finansielle mellemled og ni modtagere.

2.17. I Det Forenede Kongerige omfattede revisionen to finansielle mellemled og 15 modtagervirksomheder samt rentegodtgørelser på i alt 810 080 ECU. I dette tilfælde blev rentegodtgørelserne nedsat med 287 610 ECU eller 35,5 % af det samlede beløb, der var omfattet af revisionen, efter at Retten havde konstateret, at tolv modtagere havde fået udbetalt ikke-støtteberettigede rentegodtgørelser. Under disse revisionsbesøg konstaterede Rettens revisorer adskillige gange, at antallet af oprettede arbejdspladser angivet i gennemførelsesrapporterne ikke var i overensstemmelse med virkeligheden.

2.18. Disse resultater bekræfter de svagheder ved systemet, som Retten allerede har gjort opmærksom på, men de nævnte procenter kan ikke ekstrapoleres på samtlige rentegodtgørelser, da de undersøgte sager repræsenterer en for lille del af det samlede antal sager.

2.19. For at undgå disse problemer og navnlig for at afhjælpe de iboende svagheder beskrevet i punkt 2.12 2.13 bør Kommissionen pålægge modtagervirksomhederne at vedlægge dokumentation til deres gennemførelsesrapporter, således at det er muligt at sammenholde antallet af arbejdstagere, der rent faktisk er ansat på bestemte datoer. Afhængigt af medlemsstaten kunne dokumentationen f. eks. være officielle formularer, der i første omgang er beregnet på skattemyndighederne eller de sociale myndigheder og derfor kontrolleres af de nationale myndigheder. En anden mulighed ville være at få virksomhedernes revisorer til at attestere antallet af ansatte.

2.20. Det ville være mere hensigtsmæssigt først at afholde betalinger efter kontrol af, at betingelserne er opfyldt. I nogle tilfælde er det faktisk fastsat, at modtageren skal forelægge den endelige rapport to måneder efter, at Kommissionen har udbetalt restbeløbet. Hvis der opstår problemer, skal Kommissionen så sørge for, at en del af det udbetalte beløb bliver tilbagesøgt. En enklere løsning ville nok være, at man undgik at udbetale for meget.

Kontrol af bankernes vilkår

2.21. Retten konstaterede under et revisionsbesøg, at et af de finansielle mellemled ikke havde udbetalt det fulde EKSF-lån til modtagerne, men at de i visse tilfælde havde tilbageholdt 4 % af det nominelle lånebeløb til indbetaling til en garantifond. Risikoen for misligholdelse fra modtagerens side var imidlertid allerede dækket af rentemarginalen, der er maksimalt 1 % p.a. Kommissionen bør generelt begrænse risikoen for denne form for uregelmæssigheder ved at fastsætte en procedure, hvor de endelige modtagere skal bekræfte udbetalingen.

Vurdering af instrumentets effektivitet

2.22. Rettens revision siden offentliggørelsen af 1993-beretningen bekræfter vurderingen i denne beretnings punkt 2.54, nemlig at dette instrument ikke er effektivt, navnlig ikke i forhold til det oprindelige mål om at fremme oprettelsen af arbejdspladser for arbejdsløse arbejdstagere i kul- og stålsektoren. Revisionen på stedet viser, at det næsten aldrig er tidligere EKSF-arbejdstagere, der besætter de arbejdspladser, der oprettes i forbindelse med dette instrument.

2.23. Det er endvidere tvivlsomt, om rentegodtgørelsen pr. oprettet arbejdsplads (2 000 ECU) har en beskæftigelsesfremmende virkning. I praksis - og normalt på initiativ af den formidlende bank - tages EKSF-lån med rentegodtgørelse med som et element i finansieringsplanen på et tidspunkt, hvor det beskæftigelsesfremmende investeringsprojekt allerede er vedtaget. Oprettelse af arbejdspladser medfører altså rentegodtgørelser, og ikke omvendt.

2.24. Retten har endvidere konstateret, at modtagerne i flere tilfælde godt kunne have finansieret investeringerne med egne midler, men alligevel havde fået bevilget EKSF-lån med rentegodtgørelser på grundlag af det beregnede antal nye arbejdspladser.

2.25. Den måde, hvorpå systemet med EKSF-lån med rentegodtgørelse fungerer, og muligheden for, at denne form for finansieringsinstrument anvendes som model inden for andre rammer, giver anledning til to bemærkninger. For det første afhænger rentegodtgørelsens størrelse af antallet af oprettede og bevarede arbejdspladser, og hvis det endelige antal er lavere end forventet, foretager Kommissionen en ny beregning, der kan give anledning til, at den udbetalte støtte tilbagesøges helt eller delvis. I de tilfælde, hvor der faktisk er oprettet arbejdspladser, men hvor de ikke har kunnet bevares tilstrækkeligt længe, finder man det uretfærdigt, at sanktionen har tilbagevirkende kraft. Der bør knyttes betingelser til udbetalingen af rentegodtgørelserne og disse betingelser bør stå ved magt, også efter at de er opfyldt. For det andet skyldes en lavere gennemførelsesgrad end forventet undertiden dårlige økonomiske konjunkturer og ikke virksomhedens politik. I sådanne tilfælde skal den pågældende virksomhed, der allerede har økonomiske problemer, ovenikøbet betale et beløb tilbage til Kommissionen, og det øger efter dens opfattelse problemerne yderligere. Retten påpegede allerede i 1993-beretningen, at dette nærmest er direkte i strid med de oprindelige mål. Havde sanktionen ikke tilbagevirkende kraft, ville det allerede mildne følgerne betydeligt. Man kunne endvidere gøre kriterierne lidt mere fleksible, navnlig med hensyn til skæringsdatoerne i den samlede periode.

Konklusion

2.26. Retten har under den senere tids revision kunnet se konsekvenserne af stigningen i EKSF's låneaktiviteter i begyndelsen af 1990'erne. Blandt disse konsekvenser var alvorlige finansielle følgevirkninger, der gjorde det nødvendigt at foretage omfattende værdireguleringer (jf. punkt 2.10), og udbetaling af et for stort beløb, der oversteg det fastsatte loft mere end to gange (jf. punkt 2.9). Endvidere ville de store infrastrukturarbejder, hvortil der er udbetalt EKSF-lån på over 1 mia. ECU i henhold til artikel 54, stk. 2, være blevet gennemført også uden EKSF-finansiering, og forbruget af fællesskabsstål ville have været det samme.

2.27. Med hensyn til omstillingslån er de risici ved systemet, som Retten allerede gjorde opmærksom på i 1993-beretningen (20), kommet frem i lyset under Rettens seneste stedlige revision. Der er i nogle tilfælde afholdt udgifter, der ikke var støtteberettigede eller endda regelstridige (jf. punkt 2.16 2.17). Der bør omgående gøres noget ved sådanne forhold. Der skal behandles et så stort antal sager, at det ikke er muligt at forebygge sådanne risici ved kontrol på stedet. Man kan i øvrigt ikke forestille sig, at lovgivningen vedrørende dette instrument bliver ændret et år, inden det afskaffes. Da der imidlertid vil blive foretaget udbetalinger indtil år 2002 (jf. punkt 2.3), er det bydende nødvendigt, at kontrolsystemet styrkes efter de retningslinjer, Retten angiver i punkt 2.19 2.20.

KAPITEL 3 REVISIONSERKLÆRING VEDRØRENDE EKSF

3.1. Retten har i henhold til artikel 45 C i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF) revideret EKSF's regnskaber med henblik på at afgive en erklæring til Europa-Parlamentet og Rådet om disse regnskabers rigtighed og om de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed.

3.2. EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1995 er opstillet på Kommissionens ansvar og offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (21).

3.3. I sin beretning om EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1995 (22), der svarer til revisionserklæringen, og som er offentliggjort sammen med årsregnskabet, konkluderer Retten, at årsregnskabet »giver et retvisende billede af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs aktiver og finansielle stilling pr. 31. december 1995 og af resultatet for det regnskabsår, der afsluttedes pr. 31. december 1995«.

3.4. Retten har endvidere efterprøvet lovligheden og den formelle rigtighed af de transaktioner, der ligger til grund for EKSF's regnskab for regnskabsåret 1995 i overensstemmelse med internationalt og almindeligt anerkendte revisionsprincipper og har i den forbindelse støttet sig til systemanalyser og tests.

3.5. Systemerne for ydelse af rentegodtgørelser for lån i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, stk. 2, litra a), er forbundet med iboende risici, for så vidt angår overholdelsen af kriterierne for støtteberettigelse. Under stedlig revision af de udgifter, der er afholdt i denne forbindelse i regnskabsåret 1995, konstateredes der konkrete følger af disse risici og også hyppig forekomst af substansfejl (23) (jf. punkt 2.12 2.18). Det samlede beløb for disse substansfejl har imidlertid ikke kunnet fastslås.

3.6. Uagtet ovenstående er det Rettens opfattelse, at der er tilstrækkelig sikkerhed for, at transaktionerne som helhed betragtet er lovlige og formelt rigtige.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 7. november 1996.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

KOMMISSIONENS SVAR

KAPITEL 1 BEMÆRKNINGER OM EKSF'S SOLVENS OG UDVIKLINGEN I DE VIGTIGSTE AKTIVITETER

Indledning

1.1. (andet led) Kommissionen bekræfter, at sammenkobling af långivning og lånoptagelse formindsker bankrisikoen, således at der kun er tale om bankrisiko i tilfælde af låntagernes misligholdelse. Der anvendes i denne forbindelse garantier, der svarer til de sædvanlige bankvilkår.

EKSF's solvens

Risikospredning

1.6. Set ud fra et strengt juridisk synspunkt gælder direktiverne om kreditinstitutterne ikke for EKSF på grund af dette instruments særlige status og specielle aktiviteter.

1.7. Kommissionen deler Revisionsrettens holdning til den nye strategi, der er vedtaget fra 1995 til dækning af store arrangementer, og den vil sørge for, at de valgte retningslinjer strengt overholdes.

Udviklingen i EKSF's udgifter og indtægter

Udviklingen i udgifterne

1.15. Da EKSF-traktaten udløber har Kommissionen gjort det muligt gradvist at indpasse de forskningsaktiviteter, der hidtil er udført i henhold til EKSF-traktaten, i rammeprogrammerne (jævnfør f. eks. SEK(92) 1889 og SEK(93) 1596).

I retningslinjerne for det fjerde rammeprogram lægges der imidlertid vægt på prækonkurrencemæssig grundforskning, der kan anvendes inden for flere sektorer. I henhold til EKSF's FTU-programmer er der i over 40 år primært ydet finansiel støtte til prækonkurrencemæssig sektorforskning og til pilot/demonstrationsprojekter, som ikke i referenceåret 1995 var støtteberettigede i henhold til det fjerde rammeprogram. Derfor kan kun en del af de nuværende FTU-aktiviteter under EKSF gradvis »passes ind«. I 1995 er der til indpasning af EKSF's FTU-aktiviteter anvendt cirka 16 % og 7,5 % af de midler, der gennemsnitligt er anvendt mellem 1991 og 1993 til forskning, henholdsvis inden for stålsektoren og den sociale sektor, hvorimod der ikke i 1995 er medtaget kulprojekter.

KAPITEL 2 BEMÆRKNINGER OM LÅNEAKTIVITEN

Lån i henhold til EKSF-traktatens artikel 54, stk. 1

2.7. Kommissionen har konsulteret både sin juridiske tjeneste og et engelsk advokatkontor vedrørende tilbagesøgning af rentegodtgørelser, der allerede er udbetalt, og de mener begge, at det ikke ved senere lukning er muligt at tilbagesøge rentegodtgørelser, eftersom kontrakterne ikke formelt har indeholdt bestemmelser herom.

Efter at have fået bekræftet sagsforløbet tilbagekaldte Kommissionen udbetaling af rentegodtgørelserne, reviderede retten til rentegodtgørelse og tilbageholdt samtlige rentegodtgørelsesbeløb, der endnu ikke var udbetalt, for lån til EKSF-finansierede projekter i den pågældende virksomhed (alle med undtagelse af to løber videre).

Lån i henhold til artikel 54, stk. 2

2.8. Kommissionen henleder opmærksomheden på følgende:

- projektlederne ved, at det er en betingelse for at få EKSF-lån i henhold til artikel 54, stk. 2, at der anvendes fællsesskabsstål. De kan derfor fra starten disponere efter dette

- EKSF's deltagelse i finansieringen af et projekt har en afsmittende virkning på de øvrige bidragydere, og det bliver således lettere at udarbejde en finansieringsplan

- EKSF giver som AAA-udsteder projektet midler på de bedst mulige vilkår og forbedrer således dets rentabilitet.

2.9. Kommissionen erkender den af Revisionsretten påpegede fejlvurdering. Den skyldes en ukorrekt vurdering af de overslag, som støttemodtageren gav i 1991 og i mindre omfang en nedgang i visse enhedspriser på EKSF-produkter mellem 1991 og 1995.

Det skal understreges, at beregningen af stålforbruget og af værdien heraf er baseret på overslag, eftersom Storebæltsprojektet ikke er færdigt før 1998. Der vil blive foretaget en ny vurdering af det anvendte stål i begyndelsen af 1997. På dette tidspunkt vil Kommissionen være i stand til at fastsætte det korrekte låneomfang, der svarer til det reelt anvendte stål. Eftersom visse af lånene normalt forfalder i 1997, vil det være muligt på dette tidspunkt udelukkende at tildele de trancher af EKSF-lånet, som er strengt nødvendige. Således vil det samlede lån blive mindre i kraft af ovennævnte nyvurdering.

2.10. De lån, der er udbetalt til finansiering af tunnelen under Den Engelske Kanal, er både godkendt af Kommissionen og Rådet i henhold til artikel 54, stk. 2, hvorefter forbruget af fællesskabsstål skal fremmes. Kommissionen har kontrolleret den i projektet anførte stålmængde, og ifølge fællesskabskilder er stålværdien højere end de samlede udbetalte lån. Kommissionen bekræfter, at beslutningen om at yde lån var fuldt ud i overensstemmelse med kravene i artikel 54, stk. 2, i EKSF-traktaten.

2.11. For at undgå forsinket udbetaling af lånet forbereder Kommissionen normalt betalingsordrerne til rentegodtgørelserne to måneder, inden de udbetales. Med hensyn til den fjerde tranche af et lån i henhold til artikel 54, stk. 2, skulle man ikke afvente en rapport om den hidtidige anvendelse af midlerne. Da der på grund af de mange officielle feriedage i april og maj generelt må regnes med forsinkelser, blev udbetalingsordren udarbejdet tidligere end normalt. De forventede forsinkelser indtraf imidlertid ikke.

Kommissionens tjenestegrene har taget kontakt med et engelsk advokatkontor, og den pågældende virksomhed vil blive opfordret til at tilbagebetale de uretmæssigt udbetalte rentegodtgørelser til EKSF.

Rentegodtgørelser for lån (artikel 56, stk. 2, litra a)

Kontrol af de oprettede arbejdspladser

2.14. Kommissionen er enig i, at oplysningerne i gennemførelsesrapporterne muligvis ikke er helt korrekte. Erfaringen viser dog, at der kun i relativt få tilfælde bliver tale om nedsættelse og tilbagebetaling af rentegodtgørelserne. Kommissionen mener derfor, at det er for tidligt på nuværende tidspunkt at drage talmæssige konklusioner.

2.15. til 2.17. Den kontrol, Kommissionen selv har gennemført har været koncentreret om særligt høje rentegodtgørelsesudbetalinger og særlige problemtilfælde. Alligevel har man kunnet konstatere færre uregelmæssigheder og har måttet foretage færre reguleringer af rentegodtgørelserne end i de tilfælde, hvor Revisionsretten har gennemført kontrol på områder, der tilsyneladende ikke så ud til at indebære nogen særlig risiko.

2.18. For at kunne vurdere om procedurerne er pålidelige begynder Kommissionen nu at kontrollere tilfældigt valgte repræsentative stikprøver af udbetalingerne på grundlag af en stikprøvetagningsmetode, der er anerkendt af et internationalt revisionsfirma. Revisionsretten vil blive informeret om resultaterne af disse kontrolforanstaltninger.

2.19. Kommissionen har taget Revisionsrettens henstillinger ad notam og har besluttet at forbedre forvaltningen af rentegodtgørelsesordningen på følgende måde:

- alle nye anmodninger om sekundærlån skal vedlægges et officielt dokument, som bekræfter antallet af reelt beskæftigede arbejdstagere på anmodningstidspunktet

- alle udbetalinger af rentegodtgørelse skal ske på grundlag af et officielt dokument, hvori antallet af reelt beskæftigede arbejdstagere attesteres på tidspunktet for den sidste i henhold til kontrakten afleverede rapport inden udbetalingen

- flere kontrolbesøg på stedet.

2.20. Det er ikke muligt at fremskynde datoen for forelæggelsen af gennemførelsesrapporten, fordi den er fastsat med henblik på at kunne garantere, at arbejdspladserne opretholdes i en periode på to fulde år. Hertil kommer, at datoen er fastsat i kontrakten, som er indgået med de finansielle mellemled, som selv har taget hensyn hertil i deres aftaler med de individuelle modtagere af sekundærlån.

Kommissionen har undersøgt, om det ville være muligt at flytte datoen for den endelige udbetaling til den periode, som følger efter modtagelsen af gennemførelsesrapporten, hvilket ville være at foretrække. Da udbetalingsdatoen imidlertid også figurerer i kontrakten, mener Kommissionen, at den bør overholde sine forpligtelser.

Kommissionen vil tage hensyn til Revisionsrettens henstilling i alle fremtidige kontrakter, men den mener ikke at kunne ændre de nugældende aftaler med tilbagevirkende kraft.

Kontrol af bankernes vilkår

2.21. Kommissionen foreslår, at de finansielle mellemled mindes om, at den maksimale margin ikke må overskrides.

Med hensyn til det af Revisionsretten omtalte tilfælde er man ved at foretage en detaljeret undersøgelse af spørgsmålet.

I forbindelse med sin egen kontrol verificerer Kommissionen bankernes margin og har kun sjældent kunnet konstatere, at den tilladte margin på 1 % om året er overskredet. Kommissionen kan støde ind i et problem, når den skal have oplyst, hvilken rentesats de 8 000 sekundærlåntagere har betalt, da kontaktpersonerne er de finansielle mellemled og der ikke er direkte kontraktlig forbindelse med de individuelle lånemodtagere.

Vurdering af instrumentets effektivitet

2.22. Kommissionen er enig i, at antallet af tidligere EKSF-arbejdstagere, der har fået beskæftigelse hos sekundærlånemodtagerne, generelt er lavt. Den mener imidlertid, at ordningen med omstillingslån skal betragtes som et bredere regionalpolitisk instrument, der kan bidrage til fremme af produktive investeringer og til fornyelse på beskæftigelsesområdet i regioner, hvor de traditionelle stålindustrier er forsvundet, og hvor der hersker meget stor arbejdsløshed.

Det første afsnit i de nuværende regler for samordning af EKSF-omstillingslån med Strukturfondenes programmer (EFT nr. C 59 af 6. 3. 1992) er det klart anført, at »omstillingslån (artikel 56 i EKSF-traktaten) suppleret af rentegodtgørelser har til formål at fremme den økonomiske omstilling i de regioner, hvor der foretages strukturtilpasning af EKSF-industrierne, ved at bidrage til finansieringen af beskæftigelsesfremmende investeringer.«

2.23. Kommissionen indrømmer ligeledes, at rentegodtgørelser på 2 000 ECU ikke er tilstrækkelige til at virke beskæftigelsesfremmende. Rentegodtgørelsen indgår imidlertid som en integreret del af en finansieringspakke, som kan omfatte andre former for lokal, national eller fællesskabsstøtte. Tilsammen skulle disse forskellige former virke investeringsfremmende og jobskabende.

Det er anført i Retningslinjer og Operationelle Bestemmelser for Ydelse af Omstillingslån (EFT nr. C 188 af 28. 7. 1990) at »de skal udgøre et supplement eller bidrag til de tilsvarende nationale støtteforanstaltninger.«

2.24. I ovennævnte Retningslinjer og Operationelle Bestemmelser for Ydelse af Omstillingslån er det præsiceret, at lånene skal gives til »iværksættelse af nye økonomiske bæredygtige aktiviteter eller omlægning af virksomheder.«

I betragtning heraf mener Kommissionen ikke, det ville være rimeligt at foretage en undersøgelse af de individuelle støttemodtageres finansielle forhold i forbindelse med globallån og på grundlag heraf kunne afvise en ansøgning. På denne måde straffes en virksomhed, som selv råder over tilstrækkelige midler.

Derfor afhænger godkendelsen af et EKSF-omstillingslån af, om der er tale om støtteberettigelse i henhold til de gældende kriterier.

2.25. Kommissionen er enig i, at alle fremtidige jobskabelsesinstrumenter bør tage hensyn til erfaringerne i forbindelse med EKSF's omstillingslån, og i særdeleshed når det drejer sig om tilbagesøgning af allerede udbetalte rentegodtgørelser samt valg af skæringsdatoer for oprettelse og opretholdelse af arbejdspladser.

Konklusion

2.26. Kommissionen mener, at fordelen ved EKSF's finansielle intervention skal vurderes i forhold til det reelle fællesskabsstålforbrug, til afsmitningseffekten ved finansieringen af det pågældende projekt og til de optimale finansieringsbetingelser, der kan tilbydes.

Med hensyn til de alt for store lånebeløb, som påpeges af Retten, indrømmer Kommissionen, at der har været tale om en fejlvurdering, og den har truffet de under punkt 2.9 omtalte foranstaltninger.

2.27. Kommissionen mener, det er for tidligt på nuværende tidspunkt at drage talmæssige konklusioner. Det er grunden til, at man har udtaget den repræsentative stikprøve, som omtales i svaret til afsnit 2.18, og som for øjeblikket behandles.

Under alle omstændigheder vil Kommissionen, som ovenfor anført (svarene til afsnit 2.19 og 2.20), i så vidt omfang som muligt tage hensyn til Rettens henstillinger med henblik på at styrke sit eget kontrolsystem.

KAPITEL 3 REVISIONSERKLÆRING VEDRØRENDE EKSF

3.5. Rettens bemærkninger er baseret på et meget lille udvalg af i alt 8 000 sekundærlån. Kommissionen gennemfører yderligere kontrol af et repræsentativt stikprøvemateriale, og resultatet heraf vil gøre det muligt at drage de nødvendige konklusioner. Disse resultater vil blive meddelt Retten - jævnfør Kommissionens svar til afsnit 2.18.

(1) EFT nr. C 122 af 9. 5. 1988, s. 66.

(2) Rådets direktiv 89/647/EØF af 18. december 1989 om solvensnøgletal for kreditinstitutter (EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 14.

(3) Rådets direktiv 92/121/EØF af 21. december 1992 om overvågning af og kontrol med kreditinstitutters store engagementer, EFT nr. L 29 af 5. 2. 1993, s. 1.

(4) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1994), EFT nr. C 329 af 7. 12. 1995.

(5) Rådets direktiv 93/6/EØF af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag, EFT nr. L 141 af 11. 6. 1993, s. 1.

(6) Jf. EKSF's regnskaber pr. 31. december 1995: ikke-specifikke værdireguleringer vedrørende udlån (91 mio. ECU, anmærkning 5.1) + specifikke værdireguleringer vedrørende udlån til misligholdende debitorer (51 mio. ECU, anmærkning 8) + værdireguleringer vedrørende påløbne og endnu ikke forfaldne renter (13 mio. ECU, anmærkning 19).

(7) Revisionsrettens beretning om EKSF's regnskabsforvaltning og økonomiske forvaltning for regnskabsåret 1992, punkt 1.20 1.22.

(8) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1994), EFT nr. C 329 af 7. 12. 1995, punkt 3.10.

(9) EFT nr. C 178 af 30. 6. 1994, s. 21.

(10) Ændringsbudget (EKSF's aktionsbudget) for 1995, EFT nr. C 302 af 14. 11. 1995, s. 3.

(11) Forslag til EKSF's aktionsbudget for 1997, SEK(96) 981 endelig udg. af 13. 6. 1996, s. 8.

(12) Kommissionens arbejdsdokument til opdatering af sin meddelelse til Rådet om EKSF-traktatens fremtid - Finansiel virksomhed, SEK(93) 1595 endelig udg.

(13) EFT nr. C 329 af 7. 12. 1995, punkt 1.18.

(14) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1993), EFT nr. C 346 af 7. 12. 1994.

(15) Fastlæggelse af låne-/udlånspolitikken med henblik på traktatens udløb, EFT nr. C 175 af 28. 6. 1994.

(16) EFT nr. C 141 af 13. 5. 1996, s. 125.

(17) Meddelelse fra Kommissionen om betingelserne for ydelse af industrilån, som i henhold til artikel 54, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab kan bevilges til investeringer med henblik på fremme af forbruget af stål produceret i Fællesskabets medlemslande, EFT nr. C 291 af 31. 10. 1987, s. 3.

(18) EFT nr. C 346 af 7. 12. 1994, s. 11 og 12.

(19) Regler for samordning af EKSF-omstillingslån med strukturfondenes programmer, EFT nr. C 59 af 6. 3. 1992, s. 4.

(20) EFT nr. C 251 af 29. 8. 1996, s. 3.

(21) EFT nr. C 251 af 29. 8. 1996, s. 29.

(22) I Revisionsrettens sprogbrug er substansfejl sådanne fejl vedrørende lovligheden/den formelle rigtighed, som indvirker direkte på beløbet for de underliggende transaktioner.