BILAG I.4

RÅDETS RESOLUTION af 20. juni 1995 om mindstegarantier for behandling af asylsager

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION -

SOM HENVISER TIL traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel K.1,

SOM ER FAST BESLUTTET PÅ i overensstemmelse med medlemsstaternes fælles humanistiske traditioner at sikre flygtninge, der har behov derfor, en passende beskyttelse i henhold til Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967,

SOM UNDERSTREGER medlemsstaternes forpligtelser i henhold til konventionen af 4. november 1950 om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder,

SOM TAGER I BETRAGTNING, at medlemsstaterne i henhold til de nationale retsforskrifter af andre tvingende grunde, som ikke falder ind under Genève-konventionen af 1951, i undtagelsestilfælde kan give udlændinge opholdstilladelse,

SOM BEKRÆFTER, at medlemsstaterne har til hensigt at anvende Dublin-konventionen af 15. juni 1990 om fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der indgives i en EF-medlemsstat,

SOM ER OVERBEVIST OM, at dette kræver, at der i alle medlemsstaterne træffes afgørelse om asylansøgninger efter ensartede procedurer, og at der vedtages fælles garantier for behandling af asylansøgninger under hensyn til konklusionerne fra Eksekutivkomitéen under De Forenede Nationers Flygtningehøjkommissær (UNHCR) og anbefaling R(81) 16 fra Europarådets Ministerudvalg -

HAR VEDTAGET FØLGENDE RESOLUTION:

I. Garantierne i henhold til denne resolution finder anvendelse ved behandling af asylansøgninger efter artikel 3 i Dublin-konventionen, dog ikke ved fastsættelsen af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig efter nævnte konvention. De garantier, der skal finde anvendelse i denne sammenhæng, fastlægges af Eksekutivkomitéen, der er oprettet i medfør af Dublin-konventionen.

II. Almene principper for en retfærdig behandling af asylansøgninger

1. Behandlingen af asylansøgninger sker under fuld overholdelse af Genève-konventionen af 1951 og New York-protokollen af 1967 om flygtninges retsstilling, samt de øvrige folkeretlige forpligtelser vedrørende flygtninge og menneskerettighederne. Ved behandlingen overholdes uden indskrænkninger navnlig artikel 1 i konventionen af 1951 om definitionen af begrebet »flygtning«, artikel 33 om princippet om »non-refoulement« og artikel 35 om samarbejdet med UNHCR, navnlig med henblik på at lette dettes kontrol med gennemførelsen af konventionen.

2. For effektivt at efterleve princippet om non-refoulement træffes der ingen udsendelsesforanstaltninger, så længe der ikke foreligger en afgørelse om asylansøgningen.

III. Garantier i forbindelse med behandlingen af asylansøgninger

3. Reglerne for at få adgang til at få en asylansøgning behandlet, de grundlæggende karakteristika ved selve behandlingen, samt hvilke myndigheder der er ansvarlige for behandlingen af asylansøgningerne, fastlægges efter national ret.

4. Asylansøgningerne behandles af en kompetent myndighed, der er fuldt kvalificeret på asylrets- og flygtningeområdet. Disse myndigheder er uafhængige i deres afgørelser; dvs., at alle asylansøgninger behandles enkeltvis, objektivt og upartisk.

5. Ved behandlingen af asylansøgningen skal den ansvarlige myndighed på sin side tage hensyn til og undersøge alle vigtige kendsgerninger og give ansøgeren lejlighed til at komme med en begrundet redegørelse for sagens omstændigheder og til at fremlægge det nødvendige bevismateriale. Ansøgeren redegør på sin side for alle forhold og omstændigheder, som han har kendskab til, og stiller bevismidler til rådighed.

Opnåelse af flygtningestatus er ikke betinget af forelæggelse af formelle bevismidler.

6. De myndigheder, der er ansvarlige for behandlingen af asylansøgninger, skal være fuldt kvalificerede på asylrets- og flygtningeområdet. Med henblik herpå

- skal de råde over faguddannet personale, der med det nødvendige kendskab og den nødvendige erfaring på asylrets- og flygtningeområdet kan bedømme en asylansøgers særlige situation

- skal de have adgang til nøjagtige og aktuelle informationer fra forskellige kilder, herunder særlig UNHCR, om situationen i asylansøgernes hjemland og i transitlandene

- er de bemyndiget til, om nødvendigt, at indhente erklæringer fra sagkyndige om særlige spørgsmål f.eks. af lægelig eller kulturel art.

7. De grænsekontrolmyndigheder og lokale myndigheder, hos hvilke der ansøges om asyl, skal have præcise og udførlige instrukser, således at ansøgningerne sammen med alle andre foreliggende oplysninger straks kan fremsendes til de ansvarlige myndigheder til behandling.

8. Ved afslag skal der være mulighed for anke ved en ret eller en appelinstans, der i fuld uafhængighed træffer afgørelse om sagerne enkeltvis på de betingelser, der er anført under punkt 4.

9. Medlemsstaterne påser, at de ansvarlige myndigheder får stillet tilstrækkeligt personale og tilstrækkelige midler til rådighed til, at de kan udføre deres opgave hurtigt og under de bedst mulige betingelser.

IV. Asylansøgerens rettigheder med hensyn til behandlingen af ansøgningen, anke og appel

10. En asylansøger skal have reel mulighed for at indgive sin asylansøgning så hurtigt som muligt.

11. Asylansøgerens forklaringer og andre oplysninger i vedkommendes ansøgning er meget følsomme data, der skal beskyttes. Der skal være passende databeskyttelsesgarantier i den nationale lovgivning, navnlig over for myndighederne i asylansøgerens hjemland.

12. Så længe der ikke er truffet afgørelse om asylansøgningen, gælder det almindelige princip, at ansøgeren kan forblive i den stat, hvor asylansøgningen er indgivet, eller hvor den behandles.

13. Asylansøgerne skal på et sprog, de kan forstå, underrettes om den procedure, behandlingen af ansøgningen skal følge, samt om deres rettigheder og pligter under behandlingen. I særdeleshed

- kan de om nødvendigt gøre krav på en tolk, der kan fremføre deres argumenter over for de pågældende myndigheder. Disse tolkeydelser betales af det offentlige, hvis det er den ansvarlige myndighed, der har tilkaldt tolken

- kan de tilkalde en efter den pågældende medlemsstats bestemmelser autoriseret advokat eller en anden rådgiver, som kan støtte dem under behandlingen af ansøgningen

- skal de i alle faser af behandlingen af ansøgningen have mulighed for at komme i forbindelse med De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR) eller med andre anerkendte flygtningeorganisationer, der er berettiget til at arbejde på UNHCR's vegne i den pågældende medlemsstat, og disse skal have mulighed for at kontakte dem.

Derudover kan asylansøgerne på grundlag af de af medlemsstaterne fastsatte bestemmelser tage kontakt med andre flygtningeorganisationer.

Asylansøgerens mulighed for at kontakte UNHCR eller de andre flygtningeorganisationer er ikke nødvendigvis til hinder for gennemførelsen af afgørelsen

- skal den stedlige repræsentant for UNHCR have mulighed for at få oplysninger om behandlingens forløb og de ansvarlige myndigheders afgørelser samt for at fremføre sine bemærkninger.

14. Inden den endelige afgørelse om asylansøgningen træffes, skal asylansøgeren have mulighed for en personlig samtale med en efter national ret bemyndiget, kvalificeret embedsmand.

15. Afgørelsen om asylansøgningen meddeles ansøgeren skriftligt. Hvis ansøgningen afvises, underrettes ansøgeren om grundene og om mulighederne for at appellere afgørelsen. Hvis der hjemles mulighed derfor i den nationale lovgivning, skal asylansøgeren have lejlighed til at orientere sig om det væsentlige indhold af afgørelsen og om ankemulighederne på et sprog, han forstår.

16. Asylansøgeren skal have tilstrækkelig tid til at appellere og til at forberede sin argumentation, når han anker afgørelsen. Disse frister meddeles asylansøgeren rettidigt.

17. Så længe der endnu ikke er truffet nogen afgørelse i ankesagen, gælder det almindelige princip, at asylansøgeren kan forblive på den pågældende medlemsstats højhedsområde. Hvis national ret i en medlemsstat i visse tilfælde tillader en fravigelse af dette princip, bør asylansøgeren mindst have mulighed for ved de i punkt 8 anførte instanser (retten eller en uafhængig appelinstans) at anmode om tilladelse til på grund af de særlige omstændigheder i hans sag midlertidigt at opholde sig i landet, medens disse instanser behandler ansøgningen; indtil der er truffet afgørelse om denne anmodning, kan vedkommende ikke udsendes.

Åbenbart grundløse asylansøgninger

18. Åbenbart grundløse asylansøgninger som omhandlet i den resolution, som ministrene med ansvar for indvandring vedtog på samlingen den 30. november og den 1. december 1992, behandles efter betingelserne i denne resolution. I henhold til de deri nævnte principper gælder garantierne i nærværende resolution.

19. Medlemsstaterne kan uanset punkt 8 udelukke muligheden for at appellere et afslag, hvis en af sagsbehandlingsmyndigheden uafhængig og adskilt instans på forhånd har stadfæstet afgørelsen.

20. Medlemsstaterne fastslår, at der, under overholdelse af Genève-konventionen af 1951, ikke burde være retlige eller faktiske motiver til at tilkende flygtningestatus til en asylansøger, som er statsborger i en anden medlemsstat.

Derfor behandles en asylansøgning fra en statsborger i en anden medlemsstat ifølge den enkelte medlemsstats regler og praksis efter en særligt hurtig eller forenklet procedure, idet det understreges, at medlemsstaterne - som det fastsættes i Genève-konventionen, hvortil der henvises i traktaten om Den Europæiske Union - fortsat skal foretage en individuel behandling af hver enkelt asylansøgning

21. Medlemsstaterne kan i begrænsede tilfælde, der er fastlagt i den nationale lovgivning, fravige princippet i punkt 17, hvis en ansøgning efter objektive kriterier, der er uafhængige af ansøgningen, er åbenbart grundløs efter punkt 9 og 10 i den resolution, som ministrene med ansvar for indvandring vedtog på samlingen den 30. november og 1. december 1992. Det skal dog mindst sikres, at afgørelsen om ansøgningen træffes på højt niveau, og at der er truffet tilstrækkelige yderligere foranstaltninger, der sikrer en korrekt afgørelse f. eks. at en anden central myndighed forinden er nået frem til samme vurdering. Myndigheden skal have den fornødne sagkundskab med hensyn til asyl- og flygtningeret.

22. Medlemsstaterne kan for asylansøgninger fravige princippet i punkt 17, for så vidt begrebet modtagertredjeland efter national ret finder anvendelse i overensstemmelse med den resolution, som ministrene med ansvar for indvandring vedtog den 30. november og 1. december 1992. I sådanne tilfælde kan medlemsstaterne som en undtagelse fra punkt 15 ligeledes fastsætte, at afgørelsen, dennes begrundelse og ansøgerens rettigheder meddeles denne mundtligt i stedet for skriftligt. På forlangende bekræftes afgørelsen skriftligt. Tredjelandets myndigheder skal om nødvendigt orienteres om, at der ikke er foretaget nogen substansbehandling af asylansøgningen.

Asylansøgninger ved grænsen

23. Medlemsstaterne træffer administrative foranstaltninger for at sikre, at asylansøgere har lejlighed til at søge om asyl ved grænsen.

24. Medlemsstaterne kan, for så vidt det er muligt efter national ret, anvende specielle procedurer med henblik på at fastslå, om asylansøgningen er åbenbart grundløs, inden der bevilges indrejse. Så længe undersøgelsen ikke er afsluttet, træffes der ikke udsendelsesforanstaltninger.

Er ansøgningen åbenbart grundløs, kan asylansøgeren nægtes indrejse. I disse tilfælde kan en medlemsstats nationale lovgivning hjemle undtagelse fra det almindelige princip om ankens opsættende virkning (punkt 17). Det skal dog mindst sikres, at afgørelsen om at nægte indrejse træffes af et ministerium eller af en central myndighed af tilsvarende art, og at der er truffet tilstrækkelige yderligere beskyttelsesforanstaltninger, der sikrer en korrekt afgørelse (f.eks. at en anden central myndighed forinden har foretaget en undersøgelse). Disse myndigheder skal have den fornødne sagkundskab med hensyn til asylret.

25. Desuden kan medlemsstaterne, for så vidt begrebet modtagertredjeland efter national ret finder anvendelse i overensstemmelse med den resolution, som ministrene med ansvar for indvandring vedtog den 30. november og 1. december 1992, fravige principperne i punkt 7 og 17. Medlemsstaterne kan som en undtagelse fra punkt 15 ligeledes fastsætte, at den negative afgørelse, dennes begrundelse og ansøgerens rettigheder meddeles denne mundtligt i stedet for skriftligt. På forlangende bekræftes afgørelsen skriftligt.

Behandlingen i de i første punktum i dette afsnit nævnte tilfælde kan gennemføres før afgørelsen om indrejse. I disse tilfælde kan indrejse nægtes.

V. Yderligere garantier for uledsagede mindreårige og kvinder

Uledsagede mindreårige

26. Der drages omsorg for, at uledsagede mindreårige, der ansøger om asyl, repræsenteres af et organ eller en hertil beskikket voksen, når de efter national ret ikke selv kan optræde i retssager. Under den personlige samtale kan uledsagede mindreårige støttes af ovennævnte voksne person eller repræsentanter for ovennævnte organ. De skal varetage barnets tarv.

27. Ved behandlingen af en uledsaget mindreårigs asylansøgning tages der hensyn til dennes åndelige udvikling og modenhed.

Kvinder

28. Medlemsstaterne tilstræber om nødvendigt at benytte kvalificerede kvindelige sagsbehandlere og kvindelige tolke ved behandlingen af asylansøgninger, især når kvindelige asylansøgere på grund af hændelser, som de har været udsat for, eller deres kulturelle baggrund har vanskeligt ved at redegøre for alle grundene til, at de ansøger om asyl.

VI. Ophold, når kriterierne for at få flygtningestatus er opfyldt

29. Medlemsstater, der med forbehold af anvendelsen i national ret af begrebet modtagertredjeland har behandlet asylansøgningen, tilkender flygtningestatus for asylansøgere, der opfylder kriterierne i artikel 1 i Genève-konventionen. Medlemsstaterne kan i overensstemmelse med deres nationale lovgivning bestemme ikke at gøre fuld brug af undtagelsesbestemmelserne i Genève-konventionen.

Flygtningen skal principielt indrømmes opholdsret i den førnævnte medlemsstat.

VII. Andre tilfælde

30. Denne resolution berører ikke medlemsstaternes nationale retsforskrifter vedrørende de tilfælde, der er anført i nr. 11 i den resolution om åbenbart grundløse asylansøgninger, som ministrene med ansvar for indvandring vedtog på samlingen den 30. november og 1. december 1992.

VIII. Yderligere foranstaltninger

31. Medlemsstaterne tager hensyn til disse principper ved alle forslag om ændring af deres nationale retsforskrifter. Medlemsstaterne vil desuden bestræbe sig på at bringe deres interne retsforskrifter i overensstemmelse med disse principper inden den 1. januar 1996. De tager med jævne mellemrum og i samarbejde med Kommissionen og efter aftale med UNHCR disse princippers anvendelse op til overvejelse og drøfter, om der er behov for yderligere foranstaltninger.

IX. Gunstigere ordninger

32. Medlemsstaterne er berettiget til i den nationale lovgivning at vedtage gunstigere ordninger for asylansøgerne end dem, der følger af de fælles mindstegarantier.