KOMMISSIONENS BESLUTNING af 18. november 1997 om en procedure i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 (Sag IV/M.913 - Siemens/Elektrowatt) (meddelt under nummer K(1997) 3589) (Kun den tyske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (1999/229/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 57,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, (1) senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97, (2) særlig artikel 8, stk. 2,

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser (3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den 24. juni 1997 modtog Kommissionen i henhold til artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 (i det følgende benævnt »fusionsforordningen«) anmeldelse af en fusion, hvor Siemens AG (»Siemens«) som omhandlet i fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), overtager kontrollen med Elektrowatt AG (»Elektrowatt«). Den anmeldte fusion skal gennemføres ved køb af aktier.

(2) Ved brev af 15. juli 1997 meddelte Kommissionen parterne, at den havde besluttet at beordre gennemførelsen af den anmeldte fusion stillet i bero, indtil den havde vedtaget en endelig beslutning i sagen, jf. fusionsforordningens artikel 7, stk. 2, og artikel 18, stk. 2.

(3) Efter gennemgang af anmeldelsen fastslog Kommissionen, at den anmeldte fusion var omfattet af fusionsforordningen og rejste alvorlig tvivl med hensyn til dens forenelighed med fællesmarkedet og med EØS-aftalen. Ved beslutning af 28. juli 1997 indledte Kommissionen derfor proceduren efter fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra c).

(4) Det Rådgivende Udvalg drøftede den 24. oktober 1997 udkastet til den foreliggende beslutning.

I. PARTERNE

(5) Siemens er aktiv inden for talrige sektorer. Siemens' hovedaktiviteter ligger inden for energiproduktion, energitransmission og energidistribution, anlægsteknik, fremdrifts- og installationsteknik, automatiseringsteknik, offentlige kommunikationsnet, private kommunikationssystemer, sikkerhedsteknik, trafikteknik, automobilteknik, medicinalteknik, halvledere, passive byggeelementer og rør, elektromekaniske komponenter, informationsteknik og belysningsteknik.

(6) Elektrowatt er et schweizisk holdingselskab, der via sine datterselskaber i Schweiz og Tyskland er aktiv inden for elproduktion og elforsyning, bygningsteknik, sikkerhedsteknik og telefonanlæg samt bygningsadministration, ejendomsstyring og tekniske tjenester på forskellige områder.

(7) De af Elektrowatts aktivitetsområder, som skal overtages af Siemens, omfatter følgende:

- central tilstandskontrol og -styring af bygninger (primært via Landis & Gyr/Landis & Staefa)

- overvågningsteknik (via Cerberus)

- tekniske tjenester og generaladministration i ejendomssektoren

- tjenester, systemer, anlæg og udstyr til energiforsyningsvirksomheder

- produkter, systemer og tjenester til telefonoperatører (navnlig kort- og mønttelefoner)

- optiske sikkerhedssystemer (»Visual Security Devices«).

Elektrowatts aktiviteter inden for elforsyning og sammenkobling af elnet skal overtages af andre virksomheder end Siemens.

II. FUSION

(8) Siemens har til hensigt at købe de aktier, Crédit Suisse Group (CSG), Zürich, hidtil har haft i Elektrowatt. Inden da skal Elektrowatts aktiviteter inden for elforsyning og sammenkobling af elnet udskilles i datterselskabet Watt AG. De skal overtages af et konsortium bestående af tyske og schweiziske energiforsyningsselskaber. CSG ejer for øjeblikket 44,9 % af kapitalen i Elektrowatt, de resterende aktier er spredt på mange hænder. CSG vil før salget af sine aktier til Siemens udsende et offentligt tilbud til de øvrige aktionærer om overtagelse af alle Elektrowatt-aktier.

(9) Der er tale om en fusion efter fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, litra b), eftersom Siemens erhverver enekontrollen med Elektrowatt. Det vil også være tilfældet, selv om CSG's offentlige tilbud om køb af yderligere Elektrowatt-aktier ikke giver noget resultat og Siemens derfor kun kommer til at overtage CSG's hidtidige 44,9 % af Elektrowatt. Med denne aktiepost havde CSG et sikkert flertal på generalforsamlingerne og dermed reelt enekontrol over Elektrowatt, eftersom fremmødet på generalforsamlingerne igennem de sidste fire år altid har ligget klart under 70 %, og de øvrige aktier er spredt på et stort antal aktionærer.

III. FÆLLESSKABSDIMENSION

(10) Siemens og Elektrowatt har tilsammen en samlet verdensomsætning på over 5 mia. ECU (Siemens har 49,98 mia. ECU og Elektrowatt har 4,58 mia. ECU). De har hver især en omsætning inden for Fællesskabet på over 250 mio. ECU (Siemens har 30,325 mia. ECU og Elektrowatt har 2,27 mia. ECU). Hverken Siemens eller Elektrowatt realiserer mere end to tredjedele af deres fællesskabsomsætning i en og samme medlemsstat. Fusionen har følgelig fællesskabsdimension, men opfylder ikke betingelserne for at skulle behandles som en samarbejdssag efter EØS-aftalen.

IV. VURDERING EFTER FUSIONSFORORDNINGENS ARTIKEL 2

A. RELEVANTE PRODUKTMARKEDER

(11) Siemens' og Elektrowatts aktiviteter overlapper hinanden på følgende områder som defineret af parterne:

- central tilstandskontrol og -styring af bygninger (CTS-teknik)

- bygningsovervågningsteknik (brandalarmer, tyverisikring og andre sikringssystemer)

- netstyringsteknik

- energimålere, energistyringssystemer, rundstyringssendere og -modtagere

- betalingstelefoner (mønt- og korttelefoner).

(12) Proceduren blev indledt på grund af de mulige konkurrenceproblemer inden for brandalarmer, el- og varmemålere, rundstyringssendere og -modtagere samt betalingstelefoner.

1. CTS-teknik

(13) Ved central tilstandskontrol og -styring (CTS-teknik) forstås måling, styring og regulering af varme, ventilation, luftkonditionering og andre tekniske faciliteter, som f.eks. bygningsautomatik i erhvervsejendomme. CTS-teknik omfatter således de elektroniske systemer og edb-systemer samt komponenter hertil (men ikke selve varme-, ventilations- og luftkonditioneringsanlæggene), der bruges til at opnå økonomisk og energieffektiv styring og regulering af driftstekniske anlæg i erhvervsejendomme, herunder også fremstilling og installation af sådanne systemer og instruktioner af brugerne.

(14) Der må sondres mellem markedet for CTS-systemer og markederne for de anlæg og komponenter (»hardware«), som bruges til disse systemer, og markedet for vedligeholdelse af dem (4).

a) Udstyr og komponenter til CTS-systemer

(15) Udstyr og komponenter til CTS-systemer kan opdeles i flere forskellige kategorier, der ikke kan substituere hinanden, f.eks. ledninger, ventiler, spjælddrev osv. Markederne herfor ligger som sådanne forud for markederne for CTS-systemer, for selve anlæggene udgør det grundlag, hvorpå CTS-systemerne udbydes. På markederne for anlæg og komponenter til CTS-systemer er kun Elektrowatt aktiv i nævneværdigt omfang. Siemens udbyder stort set ikke udstyr og komponenter ud over sine egne CTS-systemer. Det er derfor ikke nødvendigt at beskæftige sig mere indgående med markederne for udstyr og komponenter til CTS-systemer.

b) CTS-systemer

(16) Markedet for CTS-systemer omfatter udvikling og fremstilling af systemer til styring og regulering af varme, ventilation og luftkonditionering i erhvervsejendomme samt installation af dem og instruktion til brugerne. CTS-systemer udvikles og leveres på grundlag af den enkelte kundes særlige krav. De leveres til kunden og installeres enten af producenten selv, via dennes datterselskaber/filialer eller via grossister eller installatørfirmaer. Der kan sondres mellem følgende kundegrupper: kontorbygninger, sygehuse, skoler og læreanstalter, visse industrivirksomheder og hoteller. I boligsektoren anvendes komplekse CTS-systemer derimod normalt ikke.

c) Vedligeholdelse af CTS-systemer

(17) Markedet for vedligeholdelse af disse systemer befinder sig i et efterfølgende led i forhold til markedet for CTS-systemer. Dette marked omfatter vedligeholdelse, reparation, udskiftning, opgradering, overvågning og fejlafhjælpning af de tekniske anlæg. Systemfabrikanter eller virksomheder, der arbejder for dem, tilbyder vedligeholdelse af deres »egne« CTS-systemer, navnlig inden for rammerne af garantiservice for de af dem leverede systemer. Der findes dog også konkurrenter, der tilbyder vedligeholdelse af systemer, som de ikke selv har installeret. Kunderne indgår kontrakter med udbyderne om den samlede vedligeholdelse. Markedet for vedligeholdelse af CTS-systemer omfatter derfor alle de nævnte tjenester.

2. Bygningsovervågningsteknik

(18) Bygningsovervågningsteknik omfatter brandalarm- og tyverisikringssystemer samt adgangskontrol og andre sikkerhedssystemer. Bygningsovervågningstekniske anlæg anvendes hovedsagelig i kontor- og industribygninger samt på hospitaler og hoteller. Også her må der sondres mellem markederne for udstyr/komponenter og markederne for systemer/anlæg som sådanne og vedligeholdelse af dem.

a) Udstyr og komponenter til bygningsovervågningsteknik

(19) Kun Elektrowatt er i nævneværdigt omfang aktiv på markederne for bygningsovervågningsteknisk udstyr og komponenter. Siemens producerer i alt væsentligt kun udstyr/komponenter til eget brug, og kun i Tyskland optræder Siemens i mindre omfang som udbyder heraf. I Tyskland har Siemens og Elektrowatt/Cerberus tilsammen en markedsandel på under 15 %. I de andre medlemsstater og EØS-landene ligger Elektrowatts markedsandel inden for udstyr og komponenter på under 25 %, og der bliver ikke tale om nogen markedsandelssammenlægning. Det er derfor ikke nødvendigt at beskæftige sig mere indgående med markederne for udstyr og komponenter til bygningsovervågningssystemer.

b) Bygningsovervågningsanlæg: brandsikringsanlæg, tyverisikringsanlæg og andre bygningsovervågningsanlæg

(20) Markedet for bygningsovervågningsanlæg/-systemer som sådanne omfatter udvikling af anlæg skræddersyet efter den enkelte kundes ønsker, installation og idriftsættelse af sådanne anlæg og instruktion af brugerne. Ifølge Kommissionens undersøgelser udgør brandalarmer et særskilt relevant produktmarked, der adskiller sig fra markedet for tyverisikringsanlæg og andre overvågningssystemer. Disse anlæg tjener forskellige formål og er set fra kundernes synspunkt ikke indbyrdes substituerbare. I modsætning til andre bygningsovervågningsanlæg er brandsikringsanlæg ofte foreskrevet ved lov og/eller af forsikringsselskaber. Brandsikringsanlæg opererer med en anden sensorteknik (ionisering, optisk, termisk) end f.eks. tyverisikringsanlæg (lyd, ultralyd, infrarød, radar). Desuden findes der aftagere, der udelukkende eller overvejende aftager brandsikringsanlæg, f.eks. hospitaler og mindre erhvervsvirksomheder.

(21) Der kan dog også konstateres visse tendenser til at integrere brandalarmer i andre bygningsovervågningsanlæg. Navnlig større virksomheder, institutioner osv. har som regel behov for både brandsikrings- og tyverisikringssystemer og adgangskontrol, og det er derfor nødvendigt at sikre et så problemfrit samspil som muligt mellem de forskellige systemer. Det forekommer dog ikke at være nødvendigt at købe brandsikrings- og andre overvågningsanlæg hos den samme leverandør, da anlæg (eller anlægsdele) fremstillet af forskellige fabrikanter udmærket kan fungere sammen. Kundernes præferencer er ikke entydige - nogle foretrækker at købe alle overvågningssystemer hos en og samme leverandør, medens andre kunder hellere vil købe dem hos flere forskellige. I hvert fald de største udbydere er i stand til at levere både brandsikrings- og tyverisikringsanlæg såvel som andre bygningsovervågningsanlæg. Til trods for disse integrationstendenser må der imidlertid antages at bestå et relevant produktmarked for brandsikringsanlæg og et produktmarked for tyverisikrings- og andre overvågningsanlæg.

c) Vedligeholdelse af bygningsovervågningsanlæg

(22) Det kunne ikke med sikkerhed fastslås, om vedligeholdelse af brandalarmer og tyversikrings- og andre overvågningssystemer udgør et særskilt relevant produktmarked eller må henføres under markedet for systemerne. Vedligeholdelse omfatter reparation, udskiftning, opgradering, overvågning og fejlafhjælpning af anlæggene. Vedligeholdelsen af bygningsovervågningsanlæg varetages ofte af fabrikanten. Set ud fra kundernes synspunkt er det ofte at foretrække, da det er af stor betydning for sikkerheden, at anlæggene fungerer pålideligt og problemfrit, og at fejl og forstyrrelser afhjælpes hurtigst muligt. Der findes dog også en række andre (mindre) virksomheder, der tilbyder vedligeholdelse. Spørgsmålet, om vedligeholdelse af bygningsovervågningsanlæg udgør et særskilt marked, behøver dog ikke at blive endeligt afgjort, da fusionen ikke rejser nogen konkurrenceproblemer, heller ikke selv om et særskilt marked for vedligeholdelse lægges til grund.

3. Energimålere, rundstyringsteknik, energistyringssystemer, netstyringsteknik (styrings- og reguleringsudstyr til energiforsyningsvirksomheder)

(23) Styrings- og reguleringsudstyr til energiforsyningsvirksomheder omfatter apparater, systemer og anlæg, der dels anvendes til overvågning og styring af el- og andre energinet (netstyringssystemer) og dels til måling og styring af energiforbruget. De sidstnævnte former for udstyr hører alle sammen til i kategorien måleteknik, men kan opdeles yderligere efter anvendelsesformål.

(24) Energimålere er mekaniske eller elektroniske målere og målesystemer, der måler forbruget af el, gas eller varme. Som anført af parterne, udgør el-, gas- og varmemålere hver sit særskilte relevante produktmarked, da både den anvendte teknik og aftagerne er forskellige. Aftagerne af energimålere er de forskellige energiforsyningsselskaber, dvs. elværker, gasværker og fjernvarmeværker.

a) Gasmålere

(25) Markedet for gasmålere berøres ikke af fusionen, eftersom kun Siemens er aktiv på dette område med en markedsandel på 22 % i Det Forenede Kongerige, og Elektrowatt slet ikke fremstiller gasmålere.

b) Elmålere

(26) Markedet for elmålere omfatter mekaniske (baseret på Ferraris-princippet), elektromekaniske såkaldte hybridmålere) og elektroniske målere. Alt efter anvendelsesformål kan der sondres mellem elmålere til takstkunder (husholdninger og små forbrugere), erhvervskunder og »storaftagere«. Storaftagermarkedet omfatter anvendelsesområder, der stiller særlige, overordentligt høje tekniske krav (f.eks. målere til måling af strømudvekslingen i højspændingsnet mellem forskellige elproducenter). Til husholdninger og småforbrugere, som kun har brug for lavspændingsstrøm og højst er underlagt to takster, anvendes er i hvert fald i Vest- og Mellemeuropa med undtagelse af Frankrig, Nederlandene og Det Forenede Kongerige stort set kun mekaniske målere. I Skandinavien anvendes der i dag imidlertid fortrinsvis elektroniske målere også til husholdningerne. Til erhvervskunderne anvendes der hovedsagelig elektroniske målere overalt i EØS. Til storaftagerne anvendes udelukkende elektroniske målere.

(27) Elmålere med elektronisk måle- og tælleværk konkurrerer både med hensyn til pris og funktion med traditionelle målere baseret på Ferraris-princippet. I kraft af deres større funktionalitet har elektroniske målere dog et bredere anvendelsesområde end mekaniske og elektromekaniske målere. Elektroniske målere gør det f.eks. lettere at omsætte takstmodeller, f.eks. gennemføre komplicerede takstberegninger for kunderne, hvilket de fleste aftagere har fremhævet som en væsentlig fordel. Elektroniske målere er også langt mere følsomme end mekaniske målere. Desuden påvirkes deres funktionsdygtighed mindre af spændings-, frekvens- eller temperatursvingninger. Blandt de andre fordele, elektroniske målere har frem for de mekaniske målere, kan nævnes, at de kan placeres hvor som helst, fylder mindre, kan være multifunktionelle (f.eks. kombimålere med rundstyringsmodtager eller kontaktur) og kan aflæses med færre omkostninger (fjernaflæsning). Blandt ulemperne kan derimod nævnes hyppigere justeringer og større fejlhyppighed og en indkøbspris, der for øjeblikket ligger væsentligt over prisen på mekaniske to- eller trefasemålere baseret på Ferraris-princippet.

(28) Det vil imidlertid ikke være rimeligt at foretage en mere snæver afgrænsning af markedet på basis af forskellene mellem mekaniske og elektroniske måleres anvendelsesområde. I hvert fald i Mellemeuropa er Ferraris-målere fortsat de mest udbredte i husholdningssektoren, men tendenserne til mere diversificerede takster må antages at ville fremskynde udbredelsen af de elektroniske elmålere, som har været brugt i en snes år. At elektroniske elmålere i dag er dyrere i anskaffelse end mekaniske to- eller trefasemålere, der er baseret på Ferraris-princippet, er ikke nogen principiel hindring for en øget udbredelse af dem også i husholdningssektoren. For eftersom de er forbundet med lavere installations- og administrationsomkostninger end de mekaniske elmålere, kan de i sidste instans ofte vise sig at være billigere i brug. En anden omstændighed, der taler for en øget brug af elektroniske målere i stedet for mekaniske, er, at priserne på elektroniske målere som helhed er faldet igennem de sidste fem år på grund af fortsatte tekniske forbedringer og konkurrence fra nye udbydere. Fra aftagernes side ventes denne udvikling at ville vare ved. Kommissionen finder derfor, at der må antages at bestå ét samlet marked for elmålere, der omfatter alle typer elmålere, såvel de traditionelle Ferraris-målere som de moderne hybridmålere og elektroniske målere.

c) Varmemålere

(29) Varmemålere bruges til at måle og vise varmeforbruget i lejligheder, en- og flerfamiliehuse samt i erhvervsbygninger og i kommunale bygninger. Varmemålere kan være mekaniske (vingehjulmekanismen) eller elektroniske (måling med ultralyd). Tendensen går på alle områder i retning af, at de mekaniske målere i stigende grad erstattes af elektroniske. Kommissionen har derfor defineret produktmarkedet som markedet for alle såvel mekaniske som elektroniske varmemålere.

d) Energistyringssystemer

(30) Energistyringssystemer er anlæg til registrering, styring og overvågning af elforbruget. Aftagerne af energistyringssystemer er hovedsagelig elforsyningsselskaber og større industrivirksomheder, der bruger disse systemer til at optimere deres elforbrug. Ved brug af energistyringssystemer kan man f.eks. opnå en bedre udnyttelse af reducerede takster og undgå eller mindske forbruget til fuld takst.

e) Rundstyringssendere og -modtagere

(31) Rundstyringssendere og -modtagere bruges til central fjernstyring og -kontrol af flertakstmålere og husholdningsapparater. Senderen installeres hos energiforsyningsselskabet, modtageren på det sted, hvor flertakstmåleren eller apparatet er anbragt. Rundstyringssendere indbygges i stigende omfang i de måleranlæg, der er installeret hos elforbrugerne. Aftagerne af rundstyringssendere og -modtagere er fortrinsvis elforsyningsselskaber.

f) Netstyringsteknik

(32) Ved netstyringsteknik forstås udvikling, konstruktion, levering/installation samt vedligeholdelse af styringssystemer til offentlige og industrielle el-, gas-, vand- og fjernvarmenet. Disse anlæg består af edb-styrede styrecentraler (netstyrecentraler) og anlæg, der kan fjernstyre spredt beliggende dele af et net, f.eks. transformerstationer, tavleanlæg og kraftværker (telematik eller stationsstyringsteknik). Netstyringsteknik omfatter ikke de anlæg, der styres ved hjælp af denne teknik, som f.eks. omskifteranlæg, anlæg til beskyttelse mod overbelastning og transformere. Aftagerne af netstyringsteknik er hovedsagelig energiforsyningsselskaberne.

(33) Netstyringstekniske anlæg må tilpasses efter de særlige krav, den enkelte kunde stiller, eftersom nettene normalt har udviklet sig med tiden og administreres forskelligt. Det er dog ikke rimeligt at opdele markedet for netstyringsteknik i flere relevante produktmarkeder, alt efter hvilken form for net der er tale om, da den grundlæggende styringsteknik er den samme, uanset hvilke netanlæg der skal styres. Eftersom det drejer sig om store og komplekse anlæg, tager leverandøren sig af både udformning, installation og vedligeholdelse. Ifølge Kommissionens undersøgelser findes der inden for netstyringsteknik ingen små virksomheder, der udelukkende beskæftiger sig med vedligeholdelse af netstyringstekniske anlæg. Kommissionen finder derfor, at der findes ét samlet marked for netstyringsteknik til offentlige og industrielle el-, gas-, vand- og fjernvarmenet, som omfatter udformning, installation og vedligeholdelse af anlæggene.

4. Betalingstelefoner

(34) Betalingstelefoner er offentligt tilgængelige telekommunikationsanlæg, som stilles til rådighed for offentligheden mod betaling. Betalingstelefoner kan først og fremmest opdeles efter betalings art. Der findes således mønttelefoner, korttelefoner til forudbetalte telefonkort og kreditkorttelefoner. Desuden findes der kombinerede telefoner, hvor der f.eks. både kan bruges mønter og kort, eller telefoner, der accepterer forskellige typer kort. Dette indebærer dog ikke, at der kan anses at bestå særskilte markeder for hver betalingsform. Alle fabrikanter tilbyder de vigtigste betalingsformer (mønttelefoner og telefon- og kreditkorttelefoner). Også aftagerne ønsker normalt telefoner med flere eller alle af de beskrevne betalingsformer. Konkurrenceforholdene for betalingstelefoner er således de samme for de enkelte betalingsformer. Desuden må der ventes også fortsat at ville være en efterspørgsel efter betalingstelefoner med forskellige betalingsmuligheder (bl.a. fordi telekorttelefoner og kreditkorttelefoner henvender sig til forskellige brugere, og mønttelefoner heller ikke kan ventes at ville forsvinde helt).

(35) Der må dog sondres mellem »offentlige« og »private« betalingstelefoner. »Offentlige« betalingstelefoner er telefonanlæg, der drives af de endnu statslige teleselskaber eller af de private teleoperatører, som efter liberaliseringen i telesektoren har fået tilladelse til at drive offentlige telefonnet, der hovedsagelig er opstillet på offentlige steder uden tilsyn (»outdoor«), og som normalt kan benyttes hele døgnet rundt. »Private« betalingstelefoner er opstillet af enten teleselskaber eller private virksomheder og opererer med frit fastsatte takster, der ofte er højere end for de »offentlige« betalingstelefoner. De er for det meste opstillet på »privat« område indendørs og er normalt kun tilgængelige på bestemte tider af dagen. Også efter den fuldstændige liberalisering af telesektoren vil det fortsat være nødvendigt at opretholde at telefonanlægsnet bestående af »offentlige« betalingstelefoner. For de »private« betalingstelefoner opstilles per definition i gevinstøjemed og kan derfor ikke sikre fuld dækning af befolkningens grundlæggende telefonbehov.

(36) En anden væsentlig forskel mellem »offentlige« og »private« betalingstelefoner består i, at det er nødvendigt med yderligere sikkerhedsforanstaltninger ved »offentlige« betalingstelefoner. »Offentlige« betalingstelefoner må desuden være langt mere robuste end de betalingstelefoner, der opstilles indendørs, f.eks. i restauranter, lufthavne og offentlige institutioner, hvor risikoen for hærværk er mindre. De ikke overvågede »offentlige« betalingstelefoner er derfor væsentligt dyrere at producere, nærmere betegnet 2-3 gange dyrere end de »private« betalingstelefoner. Kommissionen finder derfor, at de »offentlige« og »private« betalingstelefoner tilhører hver deres relevante produktmarked.

a) »Offentlige« betalingstelefoner

(37) »Offentlige« betalingstelefoner er placeret på offentligt område, især på gader og veje eller pladser. Selv om teleselskaberne allerede er blevet privatiseret, er de som regel underlagt en statslig regulering, der forpligter dem til at sikre den grundlæggende forsyning med betalingstelefoner på offentligt område. Desuden er det på grund af nødvendigheden af særlige sikringsforanstaltninger væsentligt dyrere at producere de ikke overvågede »offentlige« betalingstelefoner end de »private«. Heller ikke driften af »offentlige« betalingstelefoner er altid lige rentabel på grund af højere omkostninger og faldende efterspørgsel (bl.a. på grund af væksten inden for mobiltelefoner). På dette område står producenterne over for et lille antal store aftagere, som ikke kun træffer deres beslutninger efter markedsøkonomiske kriterier. Vilkårene på markedet for »offentlige« betalingstelefoner dikteres i vid udstrækning af disse aftagere, hvis indkøbspolitik og indkøbsbeslutninger har afgørende indflydelse på markedsandelene.

b) »Private« betalingstelefoner

(38) Markedet for »private« betalingstelefoner udviser en helt anden konkurrencestruktur end markedet for »offentlige« betalingstelefoner. »Private« betalingstelefoner ejes og drives af de mest forskelligartede virksomheder. Det kan f.eks. være restauranter, kroer og hoteller. Der kan dog også være tale om private betalingstelefonnet i f.eks. tankstationer. Ejerne af »private« betalingstelefoner kan frit bestemme, om de vil opstille en betalingstelefon eller ej, og de vil kun gøre det, hvis det kan give dem en direkte eller indirekte fortjeneste.

B. GEOGRAFISK RELEVANTE MARKEDER

1. CTS-teknik

a) CTS-systemer

(39) Efter parternes opfattelse omfatter markederne for CTS-teknik hele EØS-området. Dette begrundes med, at der er ret uhindret adgang til markedet, og at produkterne og tjenesterne stort set er identiske i hele EØS. De forskelle, der kan bestå, beror primært på den konkrete ordre og ikke på, hvilket land der er tale om. Derudover kan forskelle især bero på forskellige klimatiske forhold. Derimod er de retlige og administrative forskrifter, der gælder i de enkelte medlemsstater, ikke så forskellige, at det kan lægge hindringer i vejen for samhandel på tværs af grænserne. Desuden vil der inden længe blive indført en euronorm fastsat af Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) på området.

(40) I sin beslutning angående fusionen mellem Elektrowatt og Landis & Gyr (5) havde Kommissionen peget på en række faktorer, der tydede på nationale markeder, uden dog at drage nogen endelig konklusion med hensyn til markedsafgrænsningen. Kommissionen seneste undersøgelser har i alt væsentligt bekræftet parternes påstand. Med indførelsen af euronormer, som også omfatter produktdokumentation og brugsvejledninger, vil de lovgivningsbetingede forskelle mellem medlemsstaterne blive yderligere mindsket. Producenter, der opererer på internationalt plan, har i den forbindelse peget på, at den fremadskridende standardisering vil føre til forskelle i produktsspecifikaterne mellem USA og EØS.

(41) På den anden side er lokal tilstedeværelse og kort afstand til kunden, navnlig på vedligeholdelsesområdet, stadigvæk en fordel. De internationalt aktive udbydere opererer derfor med en kombination af centrale produktionsanlæg og nationale salgsorganisationer. De forskelle, der består mellem de enkelte medlemsstater med hensyn til markedsandelenes fordeling, hænger derfor sammen med udbydernes historiske tilstedeværelse i de pågældende lande. Dette er dog ikke til hinder for, at der kan være tale om et marked omfattende hele EØS. Efterspørgslen efter udvikling og installation af komplekse CTS-systemer gør sig gældende i hele EØS. Der findes ingen større tekniske eller lovgivningsbetingede barrierer. Således som det allerede blev fastslået i den ovennævnte beslutning, kan heller ikke eventuelle prisforskelle tillægges nogen større betydning, fordi tjenesterne (installation af anlæggene, vedligeholdelse) præsteres på stedet, hvilket gør, at priserne påvirkes kraftigt af lønomkostningerne, der er forskellige fra det ene land til det andet. Det vil ikke være rimeligt af afgrænse markedet mere snævert på grundlag af særlige geografiske forhold som f.eks. klimaet i de sydeuropæiske medlemsstater. De store udbydere tilpasser deres CTS-systemer til de forhold, de skal fungere under. I lighed med de driftstekniske krav, der varierer meget fra det ene projekt til det andet, har de klimabetingede krav kun relevans for den endelige udformning af hele systemet og ikke for dets grundlæggende funktion. Kommissionen finder derfor, at markedet for CTS-systemer mindst omfatter hele EØS.

b) Vedligeholdelse af CTS-systemer

(42) Som nævnt ovenfor, har en udbyders lokale tilstedeværelse væsentlig betydning på vedligeholdelsesområdet, for opstår der problemer med et anlæg, kræver kunderne at få det løst inden for en halv dag og er normalt ikke tilfredse med telefonisk vejledning. Derfor varetages vedligeholdelsen af CTS-systemer hovedsagelig af nationalt etablerede, ofte mindre virksomheder, der ikke har nogen forbindelse med de internationale systemfabrikanter. Kommissionen finder derfor, at markederne for vedligeholdelse er nationale markeder.

2. Bygningsovervågingsteknik

(43) Som det geografisk relevante marked for bygningsovervågningsteknik har parterne angivet hele EØS-området. Dette begrundes med, at de udbudte og efterspurgte bygningsovervågningstekniske produkter principielt er identiske i alle lande, og at de forskelle, der består, beror på den enkelte ordre og ikke på det enkelte land. På visse områder må anlæggene imidlertid udformes anderledes på grund af anderledes nationale forskrifter. Men på dette område findes der allerede en euronorm, og der vil inden længe blive indført endnu en, hvilket vil føre til yderligere harmonisering på området.

(44) Kommissionens undersøgelser har bekræftet, at tendensen også på dette område går i retning af europæisering. Men meget tyder på, at markederne stadig er nationale. I særdeleshed har mange europæiske lande deres egne godkendelses- og anerkendelsessystemer inden for overvågningsteknik, hvilket bevirker, at produkterne skal godkendes i hvert enkelt land.

a) Brandalarmer

(45) For brandalarmer findes der en europæisk norm (EN 54), der dog kun kan betragtes som den »mindste fællesnævner«, og hvis opfyldelse normalt ikke i sig selv er tilstrækkelig til at opnå godkendelse i en medlemsstat. Navnlig i Tyskland, Frankrig og Belgien gælder der yderligere lokale krav, der skal være opfyldt. I Tyskland skal anlægget f.eks. godkendes af VDS (Verband der Sachversicherer). I Det Forenede Kongerige, Frankrig, Østrig, Italien, Spanien og Skandinavien findes der lokale installationsnormer, som skal overholdes. Brandalarmer skal overalt indpasses i de lokale brandværnsinfrastrukturer - i Irland og Grækenland skal det lokale brandvæsen f.eks. inddrages allerede på planlægningsstadiet. Kommissionen finder derfor, at markederne for brandalarmer endnu i dag er nationale markeder.

b) Tyverisikrings- og andre bygningsovervågningsanlæg

(46) Tyverisikrings- og andre bygningsovervågningsanlæg skal være »CE«-mærket overalt i Europa. Udstyret som sådant kan handles overalt i Europa. Men for den faktiske brug af det gælder der endnu i dag forskellige krav i de enkelte lande. Krav om nationale godkendelser - fra myndigheder eller forsikringsorganisationer - findes i Det Forenede Kongerige, Belgien, Frankrig, Tyskland, Nederlandene, Irland og Spanien. Transmissionsudstyr skal i Belgien, Frankrig, Grækenland og Irland desuden godkendes af de respektive teleselskaber. Desuden skal tyverisikringssystemer indpasses i den nationale politiinfrastruktur. Kommissionen har derfor draget den konklusion, at også markederne for tyveri- og andre bygningsovervågningsanlæg endnu er nationale markeder.

c) Vedligeholdelse af brandalarmer, tyverisikrings- og andre bygningsovervågningsanlæg

(47) Ligesom markederne for selve bygningsovervågningsanlæggene er også markederne for deres vedligeholdelse nationale markeder. På vedligeholdelsesområdet spiller kort afstand til kunderne en endnu større rolle end for anlæggenes vedkommende. Kort afstand til kunderne er navnlig nødvendigt for hurtigt at kunne afhjælpe forstyrrelser i anlæggene.

3. Energimålere, rundstyringsteknik, energistyringssystemer, netstyringsteknik (styrings- og reguleringsudstyr til energiforsyningsselskaber)

a) Elmålere

(48) Parterne går ud fra EØS som det geografisk relevante marked for elmålere og begrunder det med følgende: Indtil for ca. ti år siden var markederne for elmålere endnu adskilte nationale markeder med overvejende nationale produkter, og virksomheder som Landis & Gyr kunne kun operere i ti forskellige europæiske lande via egne produktionsanlæg i landene, men i mellemtiden har situationen ændret sig meget. Aftagerne lægger ikke længere vægt på, at fabrikanterne er etableret i landet, men kræver kvalitet, service, kort leveringsfrist, god funktionalitet og økonomi, dvs. generelt et bedre forhold mellem pris og ydelse. Dette resulterer ifølge parterne i mere sammenlignelige markedspriser i de forskellige europæiske lande og til en øget koncentration på udbudssiden. Omkostningerne ved at trænge ind på markedet er blevet væsentligt reduceret, i hvert fald for elektroniske elmåleres vedkommende. Nationale godkendelses- eller standardiseringsforskrifter udgør ingen nævneværdig barriere for adgangen til markedet, da de ikke berører selve den grundlæggende udvikling og konstruktion af målerne.

(49) Af Kommissionens undersøgelse fremgår, at der inden for elmålere allerede findes en stærk tendens til europæisering. Ud over parterne findes der en række andre udbydere, der opererer overalt i Europa eller i hvert fald i flere medlemsstater. At det lykkedes den slovenske virksomhed Iskra Emeco at trænge ind på markedet for elmålere, er også et tegn på den øgede internationalisering af dette marked. Desuden er aftagerne i henhold til sektordirektivet forpligtet til at foretage deres indkøb efter EU-udbud, i det mindste ved større indkøb.

(50) Selv om i hvert fald de større elforsyningsselskaber køber elmålere efter EU-udbud, afvikles ordrerne ligesom hidtil på nationalt plan. Derfor er stort set alle udbydere etableret i de enkelte medlemsstater, eller de har i hvert fald et lokalt salgsagentur eller sælger deres produkter via en anden, lokalt etableret udbyrdes salgsorganisation. På spørgsmålet, hvilken rolle lokal tilstedeværelse spiller for valget af en bestemt leverandør, svarede aftagerne, at en sådan tilstedeværelse var om ikke absolut nødvendig, så dog i hvert fald af stor betydning for samarbejdet, specielt for en hurtig levering af reservedele.

(51) Hvad angår de tekniske normer for elmålere, må der foretages en sondring. For elmålere findes de euronormer, som f.eks. EN 60521 for mekaniske vekselstrøm- og watttimemålere i klasse 0,5, 1 og 2, EN 61036 for elektroniske vekselstrøm- og watttimemålere (præcisionsklasse 1 og 2), EN 60687 for elektroniske vekselstrøm- og watttimemålere (præcisionsklasse 0,2 og 0,5) og EN 601268 for elektroniske vekselstrøm- og vartimemålere (præcisionsklasse 2 og 3). Desuden findes der i mange medlemsstater (f.eks. Tyskland, Østrig, Det Forenede Kongerige) yderligere nationale tillægsnormer (f.eks. DIN EN-forskrifter, BS EN-forskrifter). Endvidere findes der nationale regler for målere, f.eks. med hensyn til adresseringsinformation ved aflæsning og overførsel af talværdier.

(52) Derudover skal elmålere i de fleste medlemsstater, med undtagelse af Danmark, Finland og Luxembourg, være godkendt. For Danmarks vedkommende ventes der indført nationale godkendelseskrav til elmålere i august 1998. Godkendelseskravene fremgår af de gældende nationale forskrifter, som ofte kan være meget detaljerede typespecifikke forskrifter (f.eks. i Tyskland, Østrig, Nederlandene). Desuden findes der i den nationale lovgivning også regler om justering og tolerancer for elmålere, der skal sikre nøjagtigheden af elforbrugsmålingerne og dermed beskytte den endelige forbruger. Reglerne for, hvor ofte der skal foretages justering og efterjustering, er således forskellige fra den ene medlemsstat til den anden, og det gælder også reglerne for tolerancer.

(53) Nødvendigheden af at være etableret i kundens land og de særlige tekniske krav, de særlige lovforskrifter for justering og tolerancer og de nationale godkendelsesprocedurer taler for en snævrere markedsafgrænsning. Det er dog ikke nødvendigt at afgøre, om dette, sammenholdt med at indkøb af elmålere i dag foregår efter EU-udbud, kan danne grundlag for at konkludere, at markederne i dag endnu er nationale, for hverken i EØS som helhed eller i de enkelte medlemsstater fører fusionen til skabelse eller styrkelse af nogen dominerende stilling.

b) Varmemålere

(54) For varmemålere er den lovgivningsmæssige og den faktiske situation nogenlunde den samme som for elmålere. Der findes særlige nationale tekniske krav, særlige lovforskrifter for justering og tolerancer og nationale godkendelsesprocedurer for varmemålere. På den anden side er aftagerne i hvert fald ved større indkøb forpligtet til at udsende EU-udbud efter sektordirektivet. Desuden findes der ved siden af parterne en række andre udbydere, der opererer i hele Europa eller i hvert fald i flere medlemsstater. Det er dog ikke nødvendigt at tage endelig stilling til, om markederne for varmemålere i dag endnu er nationale markeder, eller om der allerede findes ét EØS-marked. For fusionen fører hverken i EØS som helhed eller i de enkelte medlemsstater til skabelse eller styrkelse af nogen dominerende stilling.

c) Rundstyringssendere og -modtagere

(55) Rundstyringssendere og -modtagere anvendes i de fleste medlemsstater. Ifølge Kommissionens undersøgelser er kravene til dette udstyr nogenlunde de samme i alle europæiske lande. Der findes ingen barrierer for adgangen til markedet i form af nationale tekniske forskrifter eller godkendelseskrav. Kommissionen finder derfor, at der inden for rundstyringssendere og -modtagere er tale om et marked omfattende mindst hele EØS.

d) Energistyringssystemer

(56) Af Kommissionens undersøgelser fremgår, at der overalt i Europa stilles nogenlunde samme krav til energistyringssystemer. I de tilfælde, hvor der består forskelle, beror de for de meste på den enkelte virksomhed og ikke på det pågældende land. Der findes ingen adgangsbarrierer i form af særlige nationale tekniske krav. Kommissionen finder derfor, at markedet for energistyringssystemer mindst omfatter hele EØS.

e) Netstyringsteknik

(57) Inden for netstyringsteknik går parterne ud fra EØS som det geografisk relevante marked, hvilket begrundes med følgende: Samhandelen mellem EØS-landene hæmmes ikke af importbegrænsninger, og de lave transportomkostninger bevirker, at der er økonomisk fornuft i at levere fra et centralt beliggende produktionsanlæg. Dette ses også af de store udbyderes organisation og salgspolitik. Desuden er netstyringsteknik kendetegnet ved, at der findes en ensartet industrinorm baseret på den globalt anvendte edb- og computerteknik. De nationale godkendelseskrav eller normer, der endnu findes, har hverken indvirkning på den grundlæggende udvikling eller konstruktion af netstyringssystemer, og alle udbydere er i stand til at opfylde særlige nationale krav. Desuden vil afreguleringen og liberaliseringen på energimarkederne lægge et større prismæssigt pres på aftagerne af netstyringsteknik, hvilket vil være med til at rydde nationale indkøbspræferencer af vejen. Endelig anfører parterne, at Kommissionen allerede i sin beslutning af 3. september 1996 i sag IV/M.706 - GEC Alsthom/AEG anerkendte sådanne afreguleringsvirkninger på markedet for netkomponenter i elforsyningsanlæg (6).

(58) Kommissionens undersøgelser har bekræftet det af parterne anførte. De tekniske normer inden for netstyringsteknik er i vid udstrækning identiske. I det omfang, hvor der overhovedet findes særlige nationale krav, spiller de ikke længere nogen afgørende rolle. Energiforsyningsselskabernes indkøbspolitik er baseret på krav om EU-udbud med hensyn til planlægning, realisering, installation og idriftsættelse af komplette netstyringssystemer eller delsystemer. Det er produkternes og tjenesternes priser, funktionalitet og kvalitet, der har størst betydning for beslutningerne om indkøb. Navnlig ved udvidelse af eksisterende systemer og ved udskiftninger kan særlige krav stillet af aftageren bevirke, at han bindes til en bestemt leverandør. Det kan give forklaringen på markedsandelenes forskellige størrelse i forskellige medlemsstater. Med både de adspurgte aftagere og de andre udbydere deler parternes opfattelse. Kommissionen har derfor konkluderet, at markedet for netstyringsteknik mindst omfatter hele EØS.

4. Betalingstelefoner

(59) De anmeldende parter anser det geografiske marked for betalingstelefoner for at omfatte mindst hele EØS-området. Denne opfattelse begrundes med, at den teknologi, der ligger til grund for betalingstelefoner, stort set er den samme i hele verden. Forskellige nationale adgangskrav eller normer udgør ingen adgangsbarriere, eftersom de ikke har betydning for den grundlæggende udvikling og konstruktion af betalingstelefoner eller teknikken i forbindelse hermed. De førende udbydere af betalingstelefoner kan producere apparater således, at de opfylder nationale godkendelseskrav og kundernes ønsker. Forskellige markedsandele i forskellige europæiske lande har en historisk forklaring i de statslige telefonmonopolers indkøbspolitik. Med den øgede liberalisering af telemarkederne vil dette dog miste sin betydning, eftersom det øgede konkurrencepres vil få teleselskaberne til at anlægge en mere omkostningsbevidst indkøbspolitik.

a) »Offentlige« betalingstelefoner

(60) Markederne for »offentlige« betalingstelefoner har tidligere været nationalt præget. De »offentlige« betalingstelefoner blev drevet af statslige telefonmyndigheder. Der fandtes nationale produktionsspecifikationer, som gjorde det vanskeligt for udbyderne at sælge »offentlige« betalingstelefoner i andre medlemsstater. Ordrerne blev altid givet til en lille gruppe indenlandske leverandører, og de indenlandske udbydere havde derfor normalt store markedsandele på deres hjemmemarked. Udenlandske udbydere kunne kun levere via et datterselskab i landet. Denne indkøbspolitik har været en medvirkende årsag til de forskellige specifikationer for betalingstelefonnet og tekniske standarder, der findes endnu i dag.

(61) I næsten alle medlemsstater (med undtagelse af Det Forenede Kongerige, Sverige og Finland) udgør »offentlige« betalingstelefoner et endnu ikke liberaliseret område. I alle landene - også i de lande, der allerede har gennemført en liberalisering - præges markedet meget stærkt af det nationale (endnu eller tidligere statslige) teleselskab. Teleselskaberne driver alle eller (på de liberaliserede markeder) størsteparten af de »offentlige« betalingstelefoner og har derfor mulighed for at fastsætte specifikationer og tekniske normer for deres betalingstelefonnet, som betalingstelefonudbyderne må opfylde. Disse specifikationer og tekniske normer - og specielt sikkerhedsfilosofien - varierer så meget fra det ene land til det andet, at det er nødvendigt at udvikle en betalingstelefonmodel for hvert land, i hvert fald for hver af de store medlemsstater.

(62) Spørgsmålet, om der generelt stadig kan antages at være tale om nationale markeder for »offentlige« betalingstelefoner, behøver ikke at blive endeligt afgjort her. Fusionen mellem Siemens og Elektrowatt har kun væsentlige virkninger for konkurrencen på markedet for »offentlige« betalingstelefoner i Tyskland. Det er derfor tilstrækkeligt at se på, om Tyskland bør betragtes som et særskilt geografisk marked.

(63) Markedet for »offentlige« betalingstelefoner i Tyskland er præget af følgende væsentlige strukturelle træk:

- Deutsche Telekom har hidtil udelukkende købt »offentlige« betalingstelefoner af udbydere etableret i Tyskland

- inden for det tidsrum, der er relevant for vurderingen af denne fusion, er der ikke udsigt til nogen ændringer i denne indkøbspolitik, eftersom Deutsche Telekom allerede har givet ordren på udvikling og produktion af det nye korttelefonsystem, som skal erstatte den nuværende generation af korttelefoner, til to indenlandske udbydere, nemlig Siemens og Landis & Gyr

- da denne ordre blev tildelt i 1992, skete det ikke efter EU-udbud, hvoraf kan udledes, at der i Tyskland endnu ikke er åbnet op for en ægte konkurrence inden for »offentlige« betalingstelefoner, og der vil heller ikke inden for det tidsrum, der er relevant for vurderingen af denne fusion, blive indkøbt »offentlige« betalingstelefoner efter EU-udbud, eftersom det var Siemens og Landis & Gyr, der fik ordren på udvikling og produktion af det nye korttelefonsystem.

(64) I betragtning af de strukturelle træk, der for øjeblikket gør sig gældende inden for »offentlige« betalingstelefoner i Tyskland, må Tyskland betragtes som et særskilt geografisk relevant marked ved vurderingen af, om fusionen vil føre til skabelse af en dominerende stilling, der betydeligt vil hæmme den effektive konkurrence.

b) »Private« betalingstelefoner

(65) Også inden for »private« betalingstelefoner er markeds- og konkurrenceforholdene meget forskellige fra den ene medlemsstat til den anden, bl.a. med hensyn til betalingstelefontætheden. I samtlige medlemsstater undtagen Italien er der dog allerede gennemført en liberalisering på området. Også her har de (endnu eller tidligere) statslige teleselskaber en stor markedsandel, men konkurrencen fra private virksomheder er voksende. De private betalingstelefonnet har også brug for sikkerhedsforanstaltninger, en styrecentral, der binder nettet sammen, og software hertil. Den private udbyder er dog frit stillet i sit valg af standarder og software. En multinational privat udbyder kan således f.eks. operere med samme system i flere lande. Der må i så fald blot være installeret en grænseflade til det pågældende ledningsnet. Kommissionen finder derfor, at markedet for »private« betalingstelefoner mindst omfatter hele EØS.

C. VURDERING

1. CTS-teknik

a) CTS-systemer

(66) På markedet for CTS-systemer er både Siemens og Elektrowatt aktive. Efter parternes skøn har markedet i EØS et volumen på ca. 1,6 mia. ECU. Efter fusionen vil parterne tilsammen få en markedsandel på [30-40] % (7*) (Elektrowatt har [25-35] %) via Landis & Staefa, Siemens har [0-10] %).

(67) Andre store udbydere af CTS-systemer er Honeywell Inc. USA (herefter benævnt »Honeywell«) og Johnson Controls Inc., USA (herefter benævnt »Johnson«). Honeywell og Johnson anses for at være de førende på verdensplan. Inden for EØS har Honeywell og Johnson en markedsandel på hhv. ca. [10-20] % og [5-15] %. Blandt andre store udbydere kan nævnes TA Control og Danfoss, som primært opererer i de skandinaviske lande, hvor de efter Kommissionens skøn har en markedsandel på op til 20 %. Også i andre EØS-lande findes der aktive konkurrenter, som ofte koncentrerer sig om en eller ganske få medlemsstater, hvor der når op på markedsandele på 5-15 %. Blandt disse kan nævnes Satchwell i Det Forenede Kongerige og Frankrig, Kieback & Peter i Tyskland, Sauter (8) i Tyskland og Frankrig samt Priva i Nederlandene.

(68) Markedet for CTS-teknik befinder sig i et skæringspunkt mellem flere beslægtede markeder, bl.a. markederne for konstruktion af varme-, ventilations- og luftkonditioneringsanlæg, markederne for computer- og softwareteknik, elektroinstallationsteknik, industriel processtyringsteknik og bygningsovervågningsteknik. Virksomheder, der er aktive på disse områder, udgør potentielle konkurrenter, og mange af dem er allerede trængt ind på markedet for CTS-teknik.

(69) I betragtning af de mange konkurrenter, der findes, heriblandt flere økonomisk stærke virksomheder, der er førende på verdensmarkedet, og de potentielle nye konkurrenter, der kan ventes at ville trænge ind på markedet fra beslægtede markeder, kan Siemens og Elektrowatt ikke antages efter fusionen at komme til at indtage nogen dominerende stilling på markedet for CTS-systemer.

b) Vedligeholdelse

(70) Det samme gælder på markedet for vedligeholdelse af CTS-systemer. Vedligeholdelsen varetages ganske vist ofte af de virksomheder, der har leveret/installeret systemet. Men ved siden af dem findes der også mange - især små, regionalt aktive - virksomheder, der har specialiseret sig i vedligeholdelse. Af parterne er det kun Elektrowatt/Landis & Staefa, der i nævneværdigt omfang opererer på vedligeholdelsesmarkedet (med en markedsandel på [10-20] % i EØS). Kun i Tyskland og Belgien/Luxembourg er Siemens aktiv inden for vedligeholdelse med markedsandele på hhv. [0-10] % og [0-10] %.

2. Bygningsovervågningsteknik

a) Brandalarmer

(71) Ifølge parternes anmeldelse beløber markedet for brandalarmer sig til ca. 1,8 mia. ECU i hele EU. Det største nationale marked er Tyskland (med et markedsvolumen på ca. 550-600 mio. ECU), efterfulgt af Frankrig (ca. 300 mio. ECU) og Det Forenede Kongerige (ca. 250-300 mio. ECU). Kun i Tyskland og Danmark vil fusionen resultere i en nævneværdig markedsandelssammenlægning.

(72) Siemens har ganske vist markedsandele på over 30 % i Luxembourg, Nederlandene og Østrig, men Elektrowatt opererer ikke i disse lande. På samme måde har Elektrowatt markedsandele på over 30 % i Finland, Frankrig, Portugal og Sverige, men her er Siemens ikke aktiv. For disse landes vedkommende bliver der derfor ikke tale om nogen markedsandelssammenlægning. Den omstændighed, at en potentiel konkurrent bortfalder, kan ikke i sig selv antages at ville føre til skabelse af en dominerende stilling. Der er heller intet, der tyder på, at Siemens eller Elektrowatt allerede havde en dominerende stilling i disse lande. På hvert af disse markeder findes der en række konkurrenter med markedsandele på over 10 %, og der er på samtlige markeder kommet nye konkurrenter til, bl.a. de amerikanske virksomheder Tyco og Notifier, hvor især sidstnævnte går for at være en særdeles aggressiv konkurrent. Situationen på de berørte nationale markeder vurderes således:

- Tyskland

(73) I Tyskland sidder Siemens på ca. [35-50] % af markedet for brandalarmer og er dermed den førende udbyder på det tyske marked. Elektrowatt/Cerberus opererer næsten ikke på dette marked (en markedsandel på [

Artikel 1

På betingelse af, at det af parterne afgivne tilsagn, der er gengivet under betragtning 123-132 i denne beslutning, opfyldes, erklæres den anmeldte fusion mellem Siemens AG og Elektrowatt AG forenelig med fællesmarkedet og med EØS-aftalen.

Artikel 2

Det påbydes parterne at underrette Kommissionen om opfyldelsen af de i artikel 1 omhandlede tilsagn.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til:

Siemens AG,

Wittelsbacherplatz 2,

D-80333 München.

Udfærdiget i Bruxelles, den 18. november 1997.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 1 (berigtiget i EFT L 257 af 21.9.1990, s. 13).

(2) EFT L 180 af 9.7.1997, s. 1.

(3) EFT C 90 af 31.3.1999.

(4) Jf. Kommissionens beslutning af 12.2.1996, sag IV/M.692 - Elektrowatt/Landis & Gyr, EFT C 69 af 7.3.1996, s. 3. Den afgrænsning af markedet, der blev lagt til grund i denne beslutning, blev i vid udstrækning bekræftet under behandlingen af den foreliggende sag, såvel af parterne som af deres konkurrenter.

(5) Se fodnote 4.

(6) EFT C 308 af 17.10.1996, s. 4.

(7*) I den offentligjorte udgave er oplysninger angående markedsandele tilpasset af fortrolighedshensyn.

(8) Elektrowatt ejer 36 % af aktierne i Sauter, dog uden at have nogen stemmerettigheder i virksomheden. I sin beslutning i sag IV/M.692 - Elektrowatt/Landis & Gyr (se fodnote 3), nr. 35 - fastslog Kommissionen, at Elektrowatt ikke kan øve indflydelse på Sauter.