SÆRBERETNING NR. 4/98 om indførsel til Fællesskabet til lavere importafgiftssats og afsætning af newzealandske mejeriprodukter og schweizisk ost, med Kommissionens svar (i henhold til artikel 188 C, stk. 4, andet afsnit, i EF-traktaten) (98/C 127/01)

INDHOLD

Punkt Side

1. INDLEDNING . 1.1 - 1.7 2

Generelt . 1.1 2

Årlige kvoter og finansielle følger . 1.2 2

Baggrunden for New Zealands kontingent og lavere afgiftssats for smør . 1.3 - 1.4 4

Den handelsmæssige baggrund . 1.5 4

Import af newzealandsk cheddar, hele standardoste . 1.6 - 1.7 4

2. ADMINISTRATIVE PROCEDURER OG KONTROL . 2.1 - 2.16 4

Betingelser knyttet til de newzealandske smørkontingenter . 2.1 4

Certifikat for smør under kontingenterne . 2.2 - 2.5 4

Licenser . 2.6 5

Afsætningsrestriktioner . 2.7 - 2.9 5

Restriktioner inden for Fællesskabet . 2.10 - 2.11 6

Betingelser knyttet til ostekontingenterne . 2.12 - 2.14 6

Kontrolbestemmelser . 2.15 - 2.16 6

3. RESULTATERNE AF REVISIONEN . 3.1 - 3.41 6

Generelle bemærkninger . 3.1 - 3.2 6

Ugentlige opgørelser over smørimporten . 3.3 7

Kontrol af kontingentmængderne . 3.4 - 3.6 7

Vægtangivelsernes rigtighed . 3.7 - 3.8 8

Overgang til fri omsætning fra toldoplag . 3.9 - 3.10 8

Overholdelse af bestemmelserne om det maksimale fedtindhold . 3.11 - 3.21 8

Overholdelse af alderskriteriet . 3.22 9

Overholdelse af kriteriet om direkte fremstilling . 3.23 - 3.27 10

Afsætning . 3.28 - 3.36 10

Ost bestemt til forarbejdning - Særlige anvendelsesformål . 3.37 - 3.39 11

Berettigelse til eksportrestitutioner, når smelteost indeholder ost fra tredjelande . 3.40 - 3.41 11

4. SCHWEIZISK EMMENTALER . 4.1 - 4.6 12

5. KONKLUSION . 5.1 - 5.8 12

Kommissionens svar . 15

1. INDLEDNING

Generelt

1.1. Denne beretning omhandler indførsel og afsætning af mejeriprodukter fra New Zealand importeret i perioden 1990 1996 til lavere afgiftssatser (1) i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1600/95 (2) og tidligere bestemmelser. Målet for revisionen var at undersøge, om betingelserne for anvendelse af lavere afgiftssats i henhold til ovennævnte lovgivning og afsætningsreglerne i Rådets forordning (EF) nr. 3290/94 (3) var overholdt. Beretningen omfatter også et kapitel om indførsel af schweizisk emmentaler til lavere afgiftssatser i henhold til analoge bestemmelser.

Årlige kvoter og finansielle følger

1.2. Både de fulde afgiftssatser og eksportrestitutionssatserne er væsentligt højere end de lavere afgiftssatser gældende for de indførsler, revisionen omfattede. Er betingelserne for anvendelse af den lavere afgift ikke opfyldt, skal der betales fuld afgift. Genudføres produkterne, kan restitutionssatsen højst udgøre den afgift, der blev opkrævet ved indførslen, mens den normale restitutionssats er væsentligt højere. Det er altså betragtelige beløb, der står på spil, såfremt betingelserne for indførsel eller afsætning ikke opfyldes. I 1996 var den lavere afgiftssats for smør således 868,8 ECU pr. ton, mens den fulde afgiftssats var 2 784 ECU pr. ton (4) og den fulde eksportrestitutionssats for tilsvarende EF-smør 1 561 ECU pr. ton. For den samlede 1996-kontingentmængde på 76 667 tons andrager forskellen mellem den fulde og den lavere afgiftssats ca. 146,8 mio. ECU, og forskellen mellem den lavere afgift og eksportrestitutionerne er 53 mio. ECU. Tabel 1 3 er oversigter over de årlige mængder og værdier. Disse forhold blev udvalgt til revision, fordi de involverede beløb som allerede nævnt var betragtelige.

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

Baggrunden for New Zealands kontingent og lavere afgiftssats for smør

1.3. Det Forenede Kongerige var før tiltrædelsen af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab i 1973 det traditionelle marked for newzealandsk smør. For at New Zealand også efter tiltrædelsen kunne sikres adgang til dette marked og gøre sin økonomi mere alsidig, indførtes der ved protokol nr. 18 til Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongeriges tiltrædelsesakt kontingenter - oprindelig for en periode på fem år - for importen af smør og ost fra New Zealand. Ved import under disse kontingenter skulle der anvendes særlige importafgifter. I henhold til protokol nr. 18 skulle disse importafgifter fastsættes på et niveau, som gjorde det muligt at afsætte mængderne af smør og ost, uden at der opstod risiko for afsætningen af smør og ost fra Fællesskabet. De særlige afgifter, der anvendtes for newzealandsk smør og ost, blev imidlertid fastsat på lavere niveauer end de satser, der anvendtes ved import af smør og ost med oprindelse uden for Fællesskabet, og var dermed faktisk lavere afgiftssatser. I det følgende benævnes de »lavere afgiftssatser«.

1.4. Fra 1978 frem til 30. juni 1995 fortsatte importen af newzealandsk smør i henhold til protokol nr. 18. Fra 1. juli 1995 indførtes der toldkontingenter for mælk og mejeriprodukter i henhold til den landbrugsaftale, der blev indgået under de multilaterale handelsforhandlinger som et led i Uruguay-runden inden for GATT/WTO (General Agreement on Tariffs and Trade/World Trade Organization). Toldkontingentet for newzealandsk smør, som var et led i denne aftale, blev inkorporeret i Kommissionens forordning (EF) nr. 1600/95, og de mængder, der kunne importeres under kontingentet, blev sat op fra 51 830 tons til 76 667 tons årligt. New Zealand eksporterer stadig ca. 32 % af sin samlede smørproduktion til EU.

Den handelsmæssige baggrund

1.5. Smør under det newzealandske kontingent importeres hovedsagelig af New Zealand Dairy Boards datterselskaber i EU, som køber smørret af moderselskabet. New Zealand Dairy Board er 100 % ejet af mælkeproducenter i New Zealand.

Import af newzealandsk cheddar, hele standardoste

1.6. I henhold til foranstaltninger i medfør af protokol nr. 18 og senere også i henhold til GATT/WTO-aftalerne blev der ud over kontingenter for newzealandsk smør også fastsat kontingenter for import af newzealandsk cheddar, hele standardoste. I henhold til protokol nr. 18 var kontingenterne og den lavere afgiftssats gældende fra 1973 til 1977. I 1978 og 1979 var der ikke fastsat et kontingent for New Zealand. Fra 1980 frem til 30. juni 1995 var importen omfattet af GATT-toldkontingentet som fastsat i Rådets afgørelse 80/271/EØF (5) og senere bestemmelser. Med virkning fra den 1. juli 1995 blev kontingentet indføjet i bilag I til forordning (EF) nr. 1600/95. Kontingentet for importen af newzealandsk cheddar, hele standardoste, lå på 6 500 tons årligt frem til 31. december 1995, hvor det blev sat op til 7 000 tons i henhold til forordning (EF) nr. 694/96 (6) som følge af forhandlingerne i henhold til artikel XXIV, stk. 6, i GATT efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse.

1.7. EU importerer også newzealandsk cheddar og andre oste bestemt til forarbejdning til en lavere afgiftssats på 17,06 ECU pr. 100 kg i stedet for den fulde afgiftssats på 253,78 pr. 100 kg. I bilag I til forordning (EF) nr. 1600/95 var der fastsat et kontingent på 3 000 tons pr. år specielt for newzealandske oste frem til 31. december 1995, hvor det blev sat op til 4 000 tons ved Kommissionens forordning (EF) nr. 694/96.

2. ADMINISTRATIVE PROCEDURER OG KONTROL

Betingelser knyttet til de newzealandske smørkontingenter

2.1. Hovedparten af det smør, der fremstilles og forbruges i resten af EF, er usaltet og har normalt et fedtindhold på 82 85 %, hvorved det adskiller sig fra det smør, New Zealand traditionelt markedsfører i Det Forenede Kongerige. For at sikre, at kontingentordningen opfyldte sit formål, nemlig at lade New Zealand bevare adgangen til sit traditionelle marked for smør i Det Forenede Kongerige og at beskytte producenter i andre medlemsstater, blev newzealandsk smør, som kunne indgå i kontingentet, defineret i Rådets forordning (EØF) nr. 858/81 (7). Definitionen svarede til den type, der traditionelt blev importeret i Det Forenede Kongerige. Kriterierne var, at det pågældende smør:

(a) var af newzealandsk oprindelse,

(b) var mindst 6 uger gammelt,

(c) havde et fedtindhold på mindst 80 vægtprocent, men under 82 vægtprocent, og

(d) var fremstillet direkte af mælk eller fløde.

Certifikat for smør under kontingenterne

2.2. Nøgledokumentet til attestation af, at smør kunne henføres til kontingenterne og var berettiget til de lavere afgifter i perioden fra 1981 til juni 1995, var protokol nr. 18-certifikatet. Dette dokument blev attesteret af den newzealandske High Commission, det newzealandske udstedende organ, der var godkendt til at attestere, at den i certifikatet angivne mængde smør opfyldte betingelserne for at indgå i kontingentet, og at kontingentet for den pågældende periode ikke blev overskredet. Dokumentet fremlagdes på importtidspunktet til underbygning af importangivelsen. Under protokol nr. 18-arrangementerne skulle importørerne ikke anføre kriterierne for at komme i betragtning på importangivelsen, og det gjorde det ikke nemmere for toldmyndighederne at foretage angivelseskontrol.

2.3. Protokol nr. 18-certifikatet blev med virkning fra juli 1995 erstattet af IMA 1-dokumentet (8), hvori det attesteres, at kriterierne for at indgå i kontingentet er opfyldt, og New Zealand Dairy Board blev godkendt som IMA 1-udstedende myndighed.

2.4. I henhold til artikel 28 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1600/95 kan en myndighed kun godkendes som udsteder af sådanne certifikater, såfremt den

(a) er anerkendt som sådan af eksportlandet

(b) forpligter sig til at kontrollere angivelserne i certifikaterne

(c) forpligter sig til på anmodning at meddele Kommissionen og medlemsstaterne alle relevante og nødvendige oplysninger til bedømmelse af angivelserne i certifikaterne.

I artikel 28 er det desuden fastsat, at Bilag VII (9) skal revideres, hvis den i litra a) nævnte betingelse ikke længere er opfyldt, eller såfremt en udstedende myndighed ikke opfylder en forpligtelse, den har påtaget sig.

2.5. Endelig er det fastsat i artikel 29, at medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger til at kunne kontrollere, at den ved afsnit IV indførte certifikatordning fungerer korrekt.

Licenser

2.6. I henhold til artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 804/68 (10) kræves der for enhver indførsel i Fællesskabet af de i forordningens artikel 1 nævnte varer (som omfatter smør) fremlagt en importlicens. I importlicensen fastsættes den afgiftssats, der skal anvendes. Kommissionen kan kontrollere omfanget af importen gennem importlicenserne.

Afsætningsrestriktioner

2.7. I henhold til protokol nr. 18 og senere supplerende bestemmelser kunne newzealandsk smør hverken gøres til genstand for samhandel inden for Fællesskabet eller for reeksport til tredjelande. Den 1. januar 1993 blev forbudet mod afsætning inden for Fællesskabet ophævet, da Rådets forordning (EØF) nr. 3841/92 (11) trådte i kraft.

2.8. Forbudet mod reeksport til tredjelande blev også ophævet ved samme forordning. Men i henhold til artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 876/68 (12) skulle restitutionssatsen for mejeriprodukter, der genudførtes, være lig med den laveste af henholdsvis afgiftssatsen på importdatoen og restitutionssatsen på eksportdatoen. Denne regel er opretholdt i senere bestemmelser.

2.9. I henhold til artikel 10 i forordning (EF) nr. 1600/95 skal newzealandsk smør i alle afsætningsled bære en påtegning, som angiver dets newzealandske oprindelse. I henhold til nævnte artikel skal Det Forenede Kongerige underrette Kommissionen om de med henblik herpå trufne foranstaltninger, som i øvrigt ikke er defineret nærmere.

Restriktioner inden for Fællesskabet

2.10. I henhold til artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 858/81 skulle Det Forenede Kongerige blandt andet træffe de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at smør fra New Zealand, der indførtes i henhold til denne forordning, ikke anvendtes til forarbejdning, men udelukkende til direkte forbrug på Det Forenede Kongeriges område. Rådets forordning (EØF) nr. 1269/79 (13) indeholdt en definition af, hvad der skulle forstås ved »direkte forbrug« i artikel 7. Denne restriktion blev ophævet ved artikel 4, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 3667/83 (14).

2.11. I henhold til artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 1600/95 må newzealandsk smør kun blandes med EF-smør, der er bestemt til direkte forbrug, i Det Forenede Kongerige.

Betingelser knyttet til ostekontingenterne

2.12. Newzealandsk cheddar kan indføres med den lavere afgiftssats for det newzealandske kontingent, der er godkendt i henhold til forordning (EF) nr. 1600/95 og tidligere bestemmelser, såfremt følgende betingelser er opfyldt:

- osten skal have et fedtindhold i tørstoffet på mindst 50 vægtprocent

- og være lagret i mindst tre måneder.

2.13. Newzealandske oste importeret under kontingentet for ost bestemt til forarbejdning anses i henhold til artikel 2 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2967/79 (15) kun for forarbejdede, når de er blevet forarbejdet til produkter henhørende under pos. 0406 30 i den fælles toldtarif (dvs. smelteost).

2.14. Også ved indførsel af newzealandsk cheddar skal der forelægges et IMA 1-certifikat til attestation af, at den mængde, der er anført på certifikatet, indgår i kontingentet og opfylder kvalitetskravene.

Kontrolbestemmelser

2.15. Det er en svaghed ved såvel retsforskrifterne afledt af protokol 18 som forordning (EF) nr. 1600/95, at det ikke er udtrykkeligt fastsat i disse bestemmelser, at medlemsstaterne skal kontrollere kontingentmængderne og også kontrollere, at de gældende betingelser er opfyldt. De eneste gældende kontrolbestemmelser er de ret generelle, der er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (16) om indførelse af en EF-toldkodeks. I henhold til toldkodeksen, som finder anvendelse på alle former for import, skal der foretages dokumentkontrol, som omfatter selve angivelsen og de vedlagte dokumenter. Kodeksen giver også mulighed for undersøgelse af varerne, eventuelt ledsaget af en prøveudtagning med henblik på laboratorieanalyse, samt mulighed for efterfølgende kontrol af handelsdokumenter. Ansvaret for at foretage sådan kontrol påhviler de nationale toldmyndigheder.

2.16. I henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 3038/89 (17) og senere i henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 3885/92 (18) og Kommissionens forordning (EØF) nr. 3618/93 (19) skulle myndighederne i Det Forenede Kongerige frem til den 30. juni 1995 senest ved udgangen af hver uge blandt andet underrette Kommissionen om:

(a) de mængder smør, der var indført i Det Forenede Kongerige i løbet af den foregående uge

(b) de i Det Forenede Kongerige oplagrede mængder smør, som var kendt på den senest foregående dato

(c) de mængder smør, som var solgt på Det Forenede Kongeriges marked i løbet af den foregående uge

(d) de kumulerede mængder smør fra den 1. januar det pågældende år og til indberetningstidspunktet

(e) de mængder smør, som var under transport fra New Zealand til Det Forenede Kongerige, med angivelse af den forventede ankomst

(f) salgspriserne for smør på første afsætningsstadium.

Ovennævnte bestemmelser var gældende for newzealandsk smør, der skulle undergives eller var undergivet den særlige import (kontingent) ordning.

3. RESULTATERNE AF REVISIONEN

Generelle bemærkninger

3.1. Ved revisionen konstateredes der alvorlige svagheder i kontrollen af, om betingelserne for berettigelse til præferenceafgiftssatserne var opfyldt. De væsentligste resultater kan sammenfattes således:

(a) Myndighederne i Det Forenede Kongerige havde ikke krævet licenser for importen af newzealandsk smør i hele den periode (22 ½ år), hvor protokol nr. 18-arrangementerne var gældende. De anfører som begrundelse herfor, at retsgrundlaget for bestemmelserne om, at der skulle fremlægges importlicenser (Rådets forordning (EØF) nr. 804/68), var artikel 42 og 43 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, mens retsgrundlaget for importen af newzealandsk smør var protokol nr. 18 samt de forskellige råds- og kommissionsforordninger afledt af denne protokol. I juli 1997 erklærede Kommissionen, at arrangementerne i henhold til protokol nr. 18 og senere supplerende retsakter efter dens opfattelse var en fravigelse af de almindelige fællesskabsregler for import af landbrugsprodukter, og at newzealandsk smør følgelig ikke var omfattet af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 804/68. Det er Rettens opfattelse, at protokol nr. 18 og de senere supplerende retsakter, for så vidt angår de områder, de udtrykkeligt omhandler, men ikke andre områder, er undtagelser, og at de dermed afviger fra de generelle bestemmelser for smørimport, som fastsat i forordning (EØF) nr. 804/68 og gennemførelsesbestemmelserne hertil. Hverken protokol nr. 18 eller de senere retsakter omhandler udtrykkeligt importlicenser eller indeholder, som fastsat i artikel 13 i forordning (EØF) nr. 804/68, bestemmelser om, at der ikke skal udstedes licenser. Undtagelser fra generelle bestemmelser bør i øvrigt principielt fortolkes restriktivt. Eftersom de generelle bestemmelser om importlicenser fortsat var gældende for importen af newzealandsk smør, burde man have krævet importlicenser. Konsekvensen af, at der ikke blev krævet importlicenser, var, at der blev fjernet et centralt element i kontrollen af, at importkontingenterne for newzealandsk smør ikke blev overskredet. Det er derfor et spørgsmål, om al import fra New Zealand er sket på et korrekt grundlag. Kommissionen påpeger, at det certifikat, der skulle fremlægges i henhold til forordning (EØF) nr. 858/81 (og senere forordninger), var en særlig importprocedure, der var en fravigelse af den generelle importprocedure i medfør af forordning (EØF) nr. 804/68, i henhold til hvilken der skal fremlægges importlicenser. Kommissionen tager imidlertid ikke i betragtning, at denne særlige procedure ikke var gældende i årene 1973 1981, hvor der heller ikke blev anmodet om fremlæggelse af importlicenser. I øvrigt har der i henhold til forordning (EF) nr. 1600/95 siden 1995 skullet fremlægges både et tilsvarende certifikat (IMA 1-certifikatet) og importlicenser. Dette bekræfter, at de to procedurer er forskellige, og at den ene procedure juridisk set ikke kan udelukke den anden.

(b) Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige havde aldrig undersøgt, om kontingentlofterne var overholdt, hverken når angivelserne blev antaget til fri omsætning af produkterne eller efterfølgende på grundlag af handelsdokumenter. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige forklarede denne alvorlige mangel i kontrollen med, at de ikke havde nogen grund til at betvivle, at de protokol nr. 18- og IMA 1-certifikater, de udstedende myndigheder havde attesteret, var korrekte.

(c) Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige havde ikke kontrolleret, om vægtangivelserne var korrekte.

(d) Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige havde ikke udtaget prøver med henblik på laboratorieanalyser af fedtindholdet i de importerede produkter.

(e) Toldmyndighederne kan i henhold til toldkodeksens artikel 78, stk. 2, foretage efterfølgende kontrol af angivelserne, og i henhold til artikel 28, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 1600/95 havde Kommissionen og medlemsstaterne med virkning fra den 1. juli 1995 haft adgang til alle relevante oplysninger, men trods disse bestemmelser havde hverken Kommissionen eller myndighederne i Det Forenede Kongerige i de seks måneder frem til 31. december 1995 anmodet New Zealand Dairy Board (som udstedende myndighed) om oplysninger til bedømmelse af angivelserne i IMA-certifikaterne.

(f) Kommissionens ansvarlige tjenestegrene havde ikke systematisk ført tilsyn med præferenceindførslerne og havde aldrig undersøgt dette område.

(g) Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige havde aldrig kontrolleret efterfølgende, om kontingentkriterierne var opfyldt.

3.2. På grund af disse svagheder ved kontrollen er der ikke sikkerhed for, at de gældende regler og betingelser for import af newzealandsk smør og ost med præferenceafgiftssatser var overholdt i den periode, revisionen omfattede. I de følgende punkter belyses følgerne af de væsentligste konstaterede svagheder. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige havde i realiteten forladt sig 100 % på de certifikater, de newzealandske myndigheder havde udstedt i henhold til protokol nr. 18 og forordning (EF) nr. 1600/95.

Ugentlige opgørelser over smørimporten

3.3. Det materiale, myndighederne i Det Forenede Kongerige skulle udarbejde i henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 3038/89, 3885/92 og 3618/93, blev fremsendt til Kommissionen af Det Forenede Kongeriges ministerium for landbrug, fiskeri og ernæring, som fik oplysningerne fra New Zealand High Commission i form af ugentlige opgørelser udarbejdet på grundlag af oplysninger fra den importerende virksomhed. Hverken Det Forenede Kongeriges ministerium for landbrug, fiskeri og ernæring eller Kommissionen kontrollerede systematisk, om disse opgørelser var korrekte. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige fik ikke kopier af disse ugentlige opgørelser.

Kontrol af kontingentmængderne

3.4. Allerede sidst i maj 1995 var kontingentet for newzealandsk smør for perioden 1. januar 30. juni 1995, der i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 3232/94 (20) var fastsat til 25 915 tons, opbrugt. Alligevel overgik i juni 1995 352,525 og 319,2 tons newzealandsk smør til fri omsætning til den lavere afgiftssats gældende for det newzealandske kontingent. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige havde ikke bemærket, at disse mængder oversteg kontingentet for den pågældende periode.

3.5. Den 23. november 1995 havde myndighederne i Det Forenede Kongerige ikke indsendt den opgørelse for ugen, der udløb den 2. juli, til Kommissionen, selv om de var forpligtet hertil i henhold til artikel 4 i forordning (EØF) nr. 3618/93. Opgørelsen skulle have omfattet de kumulerede mængder newzealandsk smør, der var toldbehandlet under kontingentet i perioden 1. januar 30. juni 1995. Efter at Retten havde anmodet Kommissionen om en kopi af denne opgørelse, afgav importøren den 20. december 1995 en frivillig erklæring til toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige om, at kontingentet for perioden 1. januar 30. juni 1995 var overskredet, og han tilbød at betale den lavere importafgift på 868,8 ECU pr. ton, der var gældende med virkning fra den 1. juli 1995.

3.6. Retten aflagde i januar 1996 besøg hos den anden importør, og den 2. februar 1996 afgav også denne en frivillig erklæring om, at kontingentet for perioden 1. januar 30. juni 1995 var overskredet. Importøren tilbød at betale den lavere afgiftssats, der anvendtes efter den 1. juli 1995. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige accepterede dette tilbud uden diskussion. Siden hen er der imidlertid udstedt indtægtsordrer på 1,3 mio. ECU svarende til den fulde afgiftssats.

Vægtangivelsernes rigtighed

3.7. Smør under kontingenterne angives i kartoner på 24, 25 eller 26 kg, afhængigt af typen af standardemballage. Som følge af gældende handelsbestemmelser overfyldes kartonerne imidlertid systematisk. De oplysninger, New Zealand Dairy Board har fremlagt, viser, at for smør, der påfyldes kartoner i flydende form, er der i gennemsnit en overvægt på 66 g pr. 24 kg, mens der for smør, der påfyldes på kartoner i fast form, er en gennemsnitlig overvægt på 17 g pr. 25 kg. For oste er overvægten pr. blok på 20 kg i gennemsnit 148 g.

3.8. Sådan overvægt er forståelig fra et handelsmæssigt synspunkt, men i henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 (21) om gennemførelsesbestemmelser til EF-toldkodeksen er det nettovægten, der skal angives for importerede produkter. Og selv om der procentuelt er tale om meget begrænset overvægt, er den samlede mængde så mange tons, at der kan gå betragtelige beløb tabt i importafgifter. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige har hidtil anslået de for lidt betalte afgifter for det samlede ostekontingents overvægt i perioden 1.3.1994 30.6.1995 til ca. 209 000 ECU. For smør er overvægten endnu ikke opgjort endeligt.

Overgang til fri omsætning fra toldoplag (22)

3.9. Varer kan overgå til fri omsætning direkte ab skib, eller de kan henføres under toldoplagsproceduren og anbringes på et toldoplag og derefter overgå til fri omsætning. Afgiften betales, når produkterne angives til overgang til fri omsætning. Hovedparten af newzealandsk smør og ost indlagres i første omgang på et toldoplag. Newzealandsk smør angives til overgang til fri omsætning, når det udlagres fra toldoplag og ompakkes fra standardkartonerne med vægt på 24, 25, eller 26 kg.

3.10. Det fremgik af Rettens undersøgelse af lagerregistre og toldangivelser vedrørende transaktioner, hvor smørpartier havde været oplagret på toldoplag, at smør, der ifølge registrene havde været oplagret på toldoplag fra december 1994 til februar 1996, faktisk var blevet udlagret og anvendt i maj 1995, uden at der var betalt afgifter. I dette tilfælde skønner Retten, at der er betalt ca. 1,2 mio. ECU for lidt i afgifter. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige er nu i færd med at undersøge sagen.

Overholdelse af bestemmelserne om det maksimale fedtindhold

3.11. I september 1995 udtog nederlandske toldmyndigheder stikprøver af en ladning på 504 tons newzealandsk smør, der var angivet til overgang til fri omsætning i Nederlandene under det newzealandske kontingent, med henblik på laboratorieanalyse af fedtindholdet. Analyserne viste et fedtindhold på over 82 %. Der blev derfor pålagt afgifter efter den fulde gældende sats, og den importerende virksomhed blev afkrævet et supplerende beløb på ca. 1 mio. ECU, dels på grund af for lav vægtangivelse, dels fordi produkterne ikke var berettigede til lavere importafgifter. Importøren har appelleret denne afgørelse med henvisning til, at metoden, der blev anvendt ved udtagningen af stikprøven, var uegnet, og analyseresultaterne dermed upålidelige.

3.12. I strid med Rådets forordning (EØF) nr. 1552/89 (23) underrettede de nederlandske toldmyndigheder først i april 1997 Kommissionen om de konstaterede uregelmæssigheder, og de informerede ikke toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige om sagen som fastsat i artikel 11 og 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 1468/81 (24). Kommissionen kunne derfor hverken underrette andre medlemsstater om de betydelige risici eller selv foretage kontrol.

3.13. New Zealand Dairy Board kontrollerer kvaliteten af smør, der fremstilles af uafhængige mejerier, ved hjælp af fremstillingsspecifikationer og en vejledning i kvalitetskontrol. New Zealand Dairy Board-specifikationerne omfatter grænseværdier for vand- og saltindhold, indhold af fedtfrit mælketørstof samt minimumsfedtindhold. I New Zealand Dairy Boards vejledning i kvalitetskontrol er beskrevet, hvilken form for laboratorietest mejerierne skal udføre for at sikre, at fremstillingsspecifikationerne bliver overholdt, hvilke metoder de skal anvende, samt hvor hyppigt sådanne test skal foretages. Er grænseværdierne ikke overholdt, kan New Zealand Dairy Board enten afvise smørret eller godkende det og pålægge mejeriet en sanktion.

3.14. Indtil august 1995 var der ikke fastsat et maksimumsfedtindhold i New Zealand Dairy Boards specifikationer for hovedparten af det newzealandske kontingentsmør. Derfor godkendte New Zealand Dairy Board, at der indgik smør med et højere fedtindhold end tilladt for kontingentet i det kontingent, der blev afskibet til Fællesskabet.

3.15. Ifølge New Zealand Dairy Board har der aldrig været drøftelser med Europa-Kommissionen om fortolkningen af fedtindholdsklausulen. New Zealand Dairy Board forstår derfor klausulen derhen, at det samlede årlige gennemsnit for smør importeret i EU skal overholde fedtindholdsparametrene. Retten finder dette i strid med gennemførelsesbestemmelserne til toldkodeksen, hvor det kræves, at varernes beskrivelse og mængde skal stemme nøje overens med de varer, der angives til overgang til fri omsætning i henhold til den pågældende importangivelse.

3.16. Retten undersøgte en stikprøve på 361 test udført i årene 1991 1996. De udvalgte test dækkede de forskellige typer smør, som den største newzealandske producent af smør til EU-kontingentet fremstillede. Undersøgelsen viste, at en stor procentdel (69 %) af dette mejeris smørproduktion i perioden 1991 1996 havde et fedtindhold, der oversteg maksimumsgrænsen. Andre dokumenter og test viser, at andre newzealandske mejerier havde samme problem.

3.17. Eftersom der ved denne undersøgelse konstateredes så mange tilfælde, hvor smørret havde et fedtindhold på 82 % eller derover, anmodede Retten New Zealand Dairy Board om - og fik - alt tilgængeligt laboratorietestmateriale vedrørende smør, som var fremstillet på dette mejeri og overgået til fri omsætning under det newzealandske kontingent i perioden 1. januar 1994 31. juli 1996.

3.18. Rettens analyse af dette materiale viser, at 65 % af dette mejeris smørproduktion, som blev afskibet til EU i perioden 1. januar 1994 31. december 1994, og 54 % af den smørproduktion, der blev afskibet til EU i perioden 1. januar 1995 30. juni 1995, ikke overholdt den maksimale grænse for fedtindholdet, der var fastsat for newzealandsk smør i Rådets forordning (EØF) nr. 3610/93, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 3232/94. Det tilladte maksimale fedtindhold var overskredet med mellem 0,1 % og 1,5 %, svarende til mellem 5 % og 75 % af den margin på 2 %, der er fastsat for newzealandsk kontingentsmør. New Zealand Dairy Board er blevet opfordret til at fremlægge beviser, der gendriver denne analyse, men har ikke gjort det.

3.19. New Zealand Dairy Board mente ikke, at de pågældende resultater kunne anvendes, eftersom hverken Europa-Kommissionen eller myndighederne i medlemsstaterne havde beskæftiget sig med spørgsmålet om metode eller frekvens i forbindelse med testning af fedtindhold. Desuden mente New Zealand Dairy Board, at der var en række tekniske årsager til, at der ikke kunne drages holdbare konklusioner af resultaterne. Retten bemærker, at testresultaterne blev opnået med anvendelse af en testmetode, der er foreskrevet i New Zealand Dairy Boards vejledning i kvalitetskontrol, at denne metode er den samme som den, Internationalt Mælkeriforbund (IDF) har opstillet, og som er godkendt som EU-reference-metoden, samt at New Zealand Dairy Board på grundlag af resultaterne af denne test tager stilling til, om smørret opfylder specifikationskravene, og dermed, om det kan godkendes eller må afvises.

3.20. Ud fra det antal tilfælde, hvor maksimumsfedtindholdet er overskredet i perioden 1. januar 1994 30. juni 1995, skønnes det, at der er betalt ca. 67 mio. ECU for lidt i afgifter for dette mejeris smørproduktion bestemt til detailsalg i EU i samme periode. Ca. 65 mio. ECU af dette beløb kan tilbagesøges. Dette skøn er baseret på, at der skal betales den væsentligt højere fulde importafgift for smør med et fedtindhold på 82 % eller derover, uanset hvor ubetydelig overskridelsen er procentuelt. Hvis smør fremstillet på andre mejerier i denne periode havde samme fedtindhold på 82 % eller derover, er der muligvis betalt yderligere ca. 24 mio. ECU for lidt. New Zealand Dairy Board finder det ikke rimeligt at ekstrapolere resultaterne fra ét mejeri til kontingentsmør fra andre mejerier. New Zealand Dairy Board har imidlertid ikke efterkommet en anmodning om at fremlægge laboratorietestdata fra de andre mejerier. Anvendes den samme procent på alt newzealandsk kontingentsmør i perioden 1990 1993, hvor fristen for at indlede tilbagesøgningsprocedure er overskredet, kan det skønnes, at der er betalt ca. 287 mio. ECU for lidt i importafgifter.

3.21. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige foretog heller ikke fysisk kontrol af newzealandsk cheddar på det tidspunkt, hvor importangivelserne blev antaget, eller efterfølgende kontrol af, om betingelserne var opfyldt. Navnlig blev der ikke udtaget stikprøver til analyse af fedtindholdet. Retten har ved stikprøvekontrol imidlertid ikke konstateret bevis på, at bestemmelserne om fedtindholdet var fraveget.

Overholdelse af alderskriteriet

3.22. Ligesom andre kriterier for importkontingenterne var kriteriet om, at det importerede smør skulle have en bestemt alder, ikke på noget tidspunkt blevet kontrolleret af toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige. Retten har undersøgt et udvalg af protokol nr. 18-certifikater og de underbyggende produktionslister for smør, der var overgået til fri omsætning direkte ab skib. Fire af de 98 undersøgte tilfælde rejste tvivl med hensyn til, om smørret opfyldte alderskriteriet. I et af disse tilfælde blev der fundet evident bevis for, at fremstillingsdatoerne var angivet forkert i forsendelsesdokumenterne, så smørret kunne indgå i kontingentet. I tre af tilfældene havde toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige ikke kontrolleret, om alderskriteriet var opfyldt, selv om der var angivet korrekte fremstillingsdatoer.

Overholdelse af kriteriet om direkte fremstilling

3.23. Et af kriterierne for, at importeret smør kan komme i betragtning, er, at det skal være fremstillet direkte af mælk eller fløde. Siden 1990 er »smørbart« smør, som fremstilles af koncentreret smør, imidlertid overgået til fri omsætning under kontingentet. Kommissionen mener ikke, at sådant smør kan indgå i kontingentet, dels fordi fremstillingsprocessen er indirekte, dels fordi koden i den kombinerede nomenklatur ikke er omfattet af bilag I til forordning (EF) nr. 1600/95, som ændret ved forordning (EF) nr. 1170/96. To andre typer smør fremstillet af koncentreret smør er også overgået til fri omsætning under kontingentet.

3.24. New Zealand Dairy Board har anført som argument over for Europa-Kommissionen, at fraktioneret smør fremstilles direkte af mælk eller fløde, fordi processen er kontinuerlig. Dette argument har Europa-Kommissionen forkastet, idet den hævder, at det fremgår af New Zealand Dairy Boards egne fremstillingsspecifikationer, at fremstillingsprocessen består i rekombinering af koncentreret smør med vand og/eller andre mejeriprodukter.

3.25. Importøren appellerede denne afgørelse til »VAT and Duties Tribunal« i Det Forenede Kongerige, som har undersøgt bevismaterialet i denne importsag på grundlag af to vareprøver af de pågældende typer smør fremstillet i 1996, da EU og New Zealand allerede havde taget spørgsmålet om direkte fremstilling op. Derfor er dette smør måske ikke fremstillet på samme måde og af samme råvarer som det smør, der omtales i punkt 3.23. »The Tribunal« afgav kendelse om, at smørret i de to vareprøver er støtteberettiget i henhold til forordning (EF) nr. 1600/95. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige har appelleret denne kendelse.

3.26. »The Tribunal« byggede kendelsen på sin fortolkning af ordlyden »der er direkte fremstillet af mælk eller fløde« i forordning (EF) nr. 1600/95. Desuden påpeger »The Tribunal«, at kendelsen kun vedrører de to vareprøver og ikke smør fremstillet ved en væsentligt anderledes proces. Importøren har også appelleret de tillægsafgifter, toldmyndighederne i Det Forenede Kongeriges har opkrævet for smør importeret før 1. juli 1995. Med forbehold af resultatet af disse appelsager skønner Retten, at der er betalt 29 mio. ECU for lidt i afgifter.

3.27. Sagen er også indbragt for Tvistbilæggelsesorganet under Verdenshandelsorganisationen (WTO), som skal træffe afgørelse om, hvorvidt dette smør falder ind under kontingentet under GATT/WTO-aftalen, der var gældende fra 1. juli 1995. Dette organs afgørelse forventes at foreligge i september i år.

Afsætning

3.28. Myndighederne i Det Forenede Kongerige fulgte ikke artikel 10 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1600/95, da de undlod at underrette Kommissionen om de foranstaltninger, der var truffet til at kontrollere markedsføringen og blandingen af newzealandsk smør. Desuden havde toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige aldrig foretaget kontrol af afsætningen af newzealandsk smør i perioden 1. juli 1995 30. juni 1996.

3.29. Under revisionen konstaterede Retten, at næsten alt newzealandsk smør importeret med henblik på salg til detail- eller engrosleddet faktisk var blevet solgt til sådanne afsætningsled. Da Retten skønnede, at risikoen for, at sådanne partier efterfølgende var blevet reeksporteret, var minimal, foretog den ikke yderligere kontrol af sådanne transaktioner. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige foretog på Rettens anmodning stikprøvekontrol af de resterende små mængder, der især var blevet afsat til restauranter. Der konstateredes ingen uregelmæssigheder.

3.30. Det smør, der blev importeret til anvendelse i industrien, blev solgt enten til smelteostproducenter eller til producenter af koncentreret smør. På grundlag af revisionen af afsætningen af dette smør skønner Retten, at ca. en tredjedel blev iblandet i smelteost. En lille del af denne smelteost blev eksporteret med eksportrestitutioner.

3.31. Ca. 67 % af industrismørret blev solgt til producenter af smørkoncentrat, som bl. a. anvendte det inden for rammerne af forordning (EØF) nr. 570/88, hvorved de opnåede fællesskabsstøtte for smør til fremstilling af konditorvarer mv. Newzealandsk smør er ikke udelukket fra denne ordning, i den udstrækning det anvendes til fremstilling af koncentreret smør, som opfylder betingelserne i forordning (EØF) nr. 570/88.

3.32. Støttesatsen i henhold til forordning (EØF) nr. 570/88 svarer til 126 ECU pr. 100 kg smør. Den lavere importafgiftssats for newzealandsk kontingentsmør er 86,88 ECU pr. 100 kg. Ved at tillade, at bestemmelserne i denne forordning blev anvendt på newzealandsk smør, har EU ydet et nettotilskud til smør på 39,12 ECU pr. 100 kg. Retten tvivler på, om det er berettiget at anvende den fulde støttesats i henhold til forordning (EØF) nr. 570/88 (25) på newzealandsk smør. Det skønnes, at der i perioden 1.7.1995 30.6.1996 blev anvendt 10 500 tons newzealandsk smør i henhold til bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 570/88 med støtte på i alt ca. 13,2 mio. ECU og årlige nettoomkostninger for EU på 7,7 mio. ECU (26).

3.33. Kommissionen har to gange henstillet til Forvaltningskomitéen, at der indføres en regel om, at alt smør, der anvendes inden for rammerne af forordning (EØF) nr. 570/88, skal være af EU-oprindelse. Komitéen har forkastet forslaget med henvisning til, at det ville være alt for vanskeligt at kontrollere et sådant krav. Retten deler ikke dette synspunkt, for forordning (EØF) nr. 570/88 indeholder allerede bestemmelser om fysisk kontrol og dokumentkontrol af råvarer og færdige produkter.

3.34. Under revisionen konstateredes det også, at en italiensk virksomhed i 1995 og 1996 enten havde importeret direkte eller købt i fri omsætning og betalt afgift for henholdsvis 888 tons og 1 734 tons newzealandsk smør. Alt dette smør var overgået til fri omsætning til den lavere afgiftssats. Hovedparten af det var enten blevet pakket om eller blandet med EU-smør og solgt i 25 kg-kartoner til anvendelse i industrien. I strid med artikel 10, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1600/95 var det ikke anført på fakturaen eller emballagen, at smørret var af newzealandsk oprindelse, og heller ikke, at det var en blanding af smør fra New Zealand og smør fra EU.

3.35. Kommissionen har bekræftet, at artikel 10 i forordning (EF) nr. 1600/95 var overtrådt, fordi smørrets newzealandske oprindelse ikke var angivet på emballagen, og at medlemsstatens myndigheder skal pålægge sanktioner for denne overtrædelse.

3.36. Endelig blev der sporet 56 tons smør til Danmark, hvor det var blevet forarbejdet til butteroil og derefter eksporteret til Thailand med eksportrestitutioner, der var højere end den afgift, der var opkrævet ved importen. Ved forarbejdning af smør til butteroil ændres smørrets oprindelse ikke. Restitutionerne ved butteroileksporten burde derfor maksimalt have svaret til afgifterne opkrævet ved importen. Det konstateredes, at der i dette tilfælde er betalt ca. 57 000 ECU for meget i restitutioner, og de kan tilbagesøges.

Ost bestemt til forarbejdning - Særlige anvendelsesformål

3.37. I henhold til artikel 2 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2967/79 anses oste, der indføres under ordningen for oste til forarbejdning til særlige anvendelsesformål, kun for forarbejdede, når de er forarbejdet til produkter henhørende under pos. 0406 30 i den fælles toldtarif (dvs. smelteost). Anvendes osten til fremstilling af et andet produkt, skal der betales den fulde afgiftssats.

3.38. Ost til forarbejdning må kun anvendes til særlige formål, såfremt importøren og den, der anvender osten, har skriftlig bevilling til at bruge osten til det omtalte formål. En af de bevillinger, myndighederne i Det Forenede Kongerige har udstedt, drejede sig om ost, der skulle anvendes til fremstilling af ostesauce. Forordning (EØF) nr. 2967/79 giver ikke hjemmel til sådan anvendelse.

3.39. Kommissionen har støttet Rettens synspunkt, at ostesauce ikke kan anerkendes som et særligt anvendelsesformål. Det skønnes derfor, at der skal betales supplerende afgifter på i alt 1,5 mio. ECU. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige udstedte en indtægtsordre, men den blev siden hen trukket tilbage på grund af en administrativ fejl. Under de givne omstændigheder burde myndighederne i Det Forenede Kongerige overdrage dette beløb til Fællesskabet.

Berettigelse til eksportrestitutioner, når smelteost indeholder ost fra tredjelande

3.40. Restitutionssatsen for smelteost varierer mellem 14 og 120 ECU pr. 100 kg afhængigt af sammensætning og bestemmelsessted. For hovedparten af smelteosten er satsen væsentligt højere end den lavere importafgift på 17,06 ECU pr. 100 kg. I henhold til artikel 17, stk. 11, i forordning (EØF) nr. 804/68 skal restitutionssatsen ved genudførsel af mejeriprodukter med oprindelse i tredjelande være den laveste af henholdsvis restitutionssatsen og afgiftssatsen ved importen. Kommissionen har imidlertid ikke indført klare regler, og derfor er der ydet den fulde eksportrestitutionssats for smelteost, der indeholder ost fra tredjeland importeret til lavere afgiftssats.

3.41. Retten aflagde revisionsbesøg hos fem smelteostproducenter for at undersøge anvendelsen af newzealandsk ost til forarbejdning og det endelige bestemmelsessted for det forarbejdede produkt. Tre virksomheder havde truffet foranstaltninger til at sikre, at produkter fra tredjelande kun blev anvendt til fremstilling af smelteost til konsum inden for EF. To havde ansøgt om restitutioner beregnet med den fulde sats for produkter, der indeholdt newzealandsk ost - i disse tilfælde var der dog tale om relativt små mængder.

4. SCHWEIZISK EMMENTALER

4.1. EU har traditionelt været det største marked for schweizisk ost. Der har været en toldpræferenceordning med lavere importafgiftssatser i kraft siden 1968. Forordning (EF) nr. 1600/95 er det gældende retsgrundlag for import af emmentaler, gruyère, sbrinz og appenzell fra Schweiz til den lavere afgiftssats på 9,66 ECU pr. 100 kg i stedet for den fulde sats på 195,42 ECU pr. 100 kg. De pågældende oste er bestemt både til direkte konsum og til fremstilling af smelteost.

4.2. Der er ikke fastsat et bestemt kontingent, så omfanget af importen kan kontrolleres. I stedet beskyttes EF-producenterne gennem betingelsen om, at minimumspriserne franko grænse skal overholdes. Afgiftssatserne varierer efter størrelsen af minimumsprisen franko grænse. For eksempel blev minimumsprisen, der udløser den laveste afgiftssats på 9,66 ECU pr. 100 kg under forordning (EF) nr. 1600/95, fastsat til 430,62 ECU pr. 100 kg.

4.3. Såvel i forordning (EF) nr. 1600/95 som i tidligere bestemmelser er det fastsat, at der ved import af schweizisk ost kun kan anvendes lavere afgiftssats, såfremt der forelægges et IMA 1-certifikat. Den godkendte udstedende myndighed er »Union suisse du commerce de fromage SA«. Med udstedelsen af IMA 1-certifikatet skulle »Union suisse du commerce de fromage SA« attestere, at oplysningerne i IMA 1-blanketten var korrekte, udtømmende og i overensstemmelse med gældende fællesskabsbestemmelser, og at der for de på certifikatet angivne produkter ikke ville blive ydet køberen nogen godtgørelse eller præmie eller anden form for dekort, hvorved det pågældende produkt ville få en lavere værdi end den for produktet fastsatte minimumsimportværdi. »Union suisse du commerce de fromage SA« udstedte IMA-certifikater, men stod også for en stor andel af salget af emmentaler til EU-kunder.

4.4. Som omtalt i særberetning nr. 1/94 indledte Retten revisionen i Frankrig på grundlag af indhentede oplysninger og en analyse af importstatistikker. De franske myndigheder foretog derefter på Rettens anmodning en undersøgelse, hvor de konstaterede, at minimumsprisen franko grænse var angivet med et for højt beløb på IMA 1-certifikater, der var underbygget af forfalskede fakturaer, der gav det udseende af, at de var berettigede til den lavere afgiftssats. Fakturaprisen var senere blevet justeret på flere forskellige måder, som »Union suisse du commerce de fromage SA« var involveret i, og som omfattede udstedelse af kreditnotaer, indbetalinger på private bankkonti lydende på direktører for de importerende virksomheder og bidrag indbetalt via tredjemand.

4.5. Ved senere undersøgelser i Italien, som Retten havde foreslået foretaget, og som UCLAF har koordineret, er der konstateret formodede afgiftsunddragelser på ca. 42 mio. ECU. Ved uafhængige undersøgelser er der i Tyskland konstateret formodede afgiftsunddragelser på 1,2 mio. ECU.

4.6. I marts 1997, næsten tre år efter, at sagen første gang blev indberettet til Kommissionen, blev bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1600/95 om import af ost fra Schweiz ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 503/97 (27). Schweiz blev slettet af bilaget med listen over lande og myndigheder, der er godkendt til at udstede IMA 1-certifikater. Endvidere er det nu importøren, der skal erklære, at minimumspriserne franko grænse er overholdt, og importøren er også forpligtet til at fremlægge alle oplysninger, som de kompetente myndigheder finder nødvendige som bevis for, at minimumspriserne er overholdt, ligesom han skal erklære, at han i givet fald vil underkaste sig regnskabskontrol. Er minimumsprisen ikke overholdt, opkræves der importafgift med den fulde sats forhøjet med en sanktion på 25 %.

5. KONKLUSION

5.1. Ved revision af import og afsætning af newzealandske mejeriprodukter, der importeres til præferenceordningssatser, har Retten konstateret, at der ikke er foretaget tilstrækkelig kontrol. Det har resulteret i, at der er betalt for lidt i importafgifter i tilfælde, hvor kontingentlofterne er overskredet eller de gældende betingelser ikke er overholdt. Det for lidt betalte beløb anslås til ca. 410 mio. ECU. Endvidere er der uberettiget udbetalt i alt ca. 57 000 ECU i eksportrestitutioner. Af disse to beløb kan ca. 118 mio. ECU tilbagesøges, jf. tabel 4.

>TABELPOSITION>

5.2. Toldmyndighederne i Det Forenede Kongerige havde ikke indført kontrolprocedurer til efterprøvelse af, om de særlige betingelser for import af newzealandsk smør og ost til lavere afgiftssatser og bestemmelserne vedrørende afsætning af disse produkter var overholdt. Myndighederne i Det Forenede Kongerige er nu gået i gang med at træffe foranstaltninger til at sikre, at der hurtigt følges op på bemærkningerne i denne beretning, og at konstaterede skyldige afgiftsbeløb tilbagesøges.

5.3. Kommissionen bærer ansvaret for, at disse utilfredsstillende forhold har fået lov at fortsætte så længe. Den har ikke sikret sig, at der var iværksat egnede tilsyns- og kontrolprocedurer, og at de ugentlige opgørelser over smørimporten blev indsendt og efterprøvet.

5.4. Retten konkluderer endvidere, at New Zealand Dairy Board ikke har overholdt de betingelser og forpligtelser, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1600/95, for så vidt angår toldkontingenter i henhold til GATT/WTO-aftalerne. New Zealand Dairy Board bør derfor ligesom »Union suisse du commerce de fromage SA« slettes af listen i bilag VII over de lande og de myndigheder, der er godkendt til at udstede IMA 1-certifikater. De forpligtelser, der er pålagt importørerne, og de sanktioner, der er indført for overtrædelse af reglerne for import fra Schweiz, bør også anvendes i forbindelse med import af newzealandske mejeriprodukter i henhold til forordning (EF) nr. 1600/95.

5.5. Eftersom et meget centralt element i kontrollen af kontingentmængderne og de gældende betingelser er IMA 1-certifikaterne, er det efter Rettens opfattelse og set i et bredere perspektiv et spørgsmål, om de myndigheder, der er godkendt til at udstede certifikaterne, bør have kommercielle/økonomiske interesser i kontingentordningen. Det kan nemlig medføre interessekonflikt.

5.6. Endelig henstiller Retten til Kommissionen:

- at den sørger for, at de skyldige beløb bliver tilbagesøgt,

- at den stiller mere effektive ufravigelige krav til kontrollen af import til lavere afgiftssatser,

- at den tager op til fornyet overvejelse, om IMA 1-ordningen er hensigtsmæssig,

- at den iværksætter grundig kontrol af andre kontingentordninger med lavere afgiftssatser,

- at den genfremsætter forslag om, at der i forordning (EØF) nr. 570/88 og analoge interne ordninger skal stilles krav om EU-oprindelse, og

- at den opstiller helt klare regler for, hvornår produkter fra tredjelande er berettigede til eksportrestitutioner efter forarbejdning.

5.7. Rettens beretning bygger på kendsgerninger. Kommissionens generelle bemærkninger er i det store og hele formodninger, som bygger på antagelser af, hvad New Zealand Dairy Board måske ville have gjort i bestemte situationer. Bemærkningerne giver det indtryk, at Kommissionen har sikret sig i tilstrækkeligt omfang, at forordning (EF) 1600/95 er overholdt. Imidlertid har den henholdt sig til oplysninger fra mejerisektoren i New Zealand samt fra den newzealandske regering, og ikke til faktiske kontrolforanstaltninger. Kommissionen påstår, at hvis der ved toldkontrol var blevet konstateret overtrædelse af forordningens bestemmelser på et tidligere tidspunkt, ville man have kunnet undgå uregelmæssighederne ved senere forsendelser. Det er i sig selv ikke nogen grund til, at denne smørimport ikke skulle opfylde lovgivningskravene.

5.8. Kommissionen fremsætter endvidere ikke bemærkninger om tilsvarende forhold i forbindelse med andre foranstaltninger såsom eksportrestitutioner. Hvert år afslører de nationale myndigheder sager, hvor produkter ikke opfylder kravene til produktsammensætning, der er en forudsætning for at opnå eksportrestitutioner, og derfor mister de involverede virksomheder ikke blot retten til eksportrestitutioner, men bliver også idømt sanktioner. Alligevel bliver sådanne produkter markedsført. Eksempler på sådanne sager og tilsvarende forhold påvist af Retten er omtalt i særberetning nr. 2/92 (28) og nr. 7/93 (29) og i årsberetningen for regnskabsåret 1995 (30). Det er derfor ikke korrekt at betragte New Zealand som et specielt tilfælde.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 1. og 2. april 1998.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

(1) I forordning nr. 1600/95 er ordet »afgift« blevet ændret til »told«, men i denne beretning anvendes »afgift« hele vejen igennem.

(2) EFT L 151 af 1.7.1995, s. 12.

(3) EFT L 349 af 31.12.1994, s. 105.

(4) 1. juli 1995 30. juni 1996. Satsen var 2 607 ECU pr. ton 1. juli 1996 31. december 1996.

(5) EFT L 71 af 17.3.1980, s. 1.

(6) EFT L 97 af 18.4.1996, s. 18.

(7) EFT L 90 af 4.4.1981, s. 18.

(8) Baggrund for ordningen med IMA 1-certifikater

IMA 1-certifikater (IMA: Inward Monitoring Arrangements) blev indført ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1767/82 specielt med henblik på import til Fællesskabet af oste fra Schweiz til lavere afgiftssatser. Disse certifikater anvendes nu også i forbindelse med andre mejeriprodukter fra andre tredjelande. Certifikaterne er en bekræftelse på, at betingelserne for berettigelse til lavere afgiftssatser er opfyldt. De udstedes af godkendte myndigheder i tredjelandene.

(9) I bilag VII til forordning (EF) nr. 1600/95 opregnes de myndigheder, der er godkendt til at udstede IMA 1-certifikater.

(10) EFT L 148 af 28.6.1968, s. 13.

(11) EFT L 390 af 31.12.1992, s. 1.

(12) EFT L 155 af 3.7.1968, s. 1.

(13) I artikel 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1269/79 defineredes »smør til direkte forbrug« som »smør købt af endelige private forbrugere i detailhandelen til privat forbrug, herunder smør købt i detailhandelen af hoteller, restauranter, hospitaler, plejehjem, kostskoler, fængsler og lignende institutioner med henblik på forplejning af personer, som bespises disse steder, med undtagelse af smør købt med henblik på salg i form af andre varer til publikum gennem bagere, viktualiehandlere osv.«

(14) EFT L 366 af 28.12.1983, s. 16.

(15) EFT L 336 af 29.12.1979, s. 23.

(16) EFT L 302 af 19.10.1992, s. 1.

(17) EFT L 291 af 10.10.1989, s. 45.

(18) EFT L 391 af 31.12.1992, s. 18.

(19) EFT L 328 af 29.12.1993, s. 23.

(20) EFT L 338 af 28.12.1994, s. 12.

(21) EFT L 253 af 11.10.1993, s. 1.

(22) På et toldoplag kan varer oplagres mod sikkerhedsstillelse, før der betales afgift og de overgår til fri omsætning.

(23) EFT L 155 af 7.6.1989, s. 1.

(24) EFT L 144 af 2.6.1981, s. 1.

(25) Eksportrestitutionssatsen for mejeriprodukter er den laveste af henholdsvis afgiftssatsen fastsat på importdatoen og restitutionssatsen anvendt på eksportdatoen.

(26) Newzealandsk smør omfattet af forordning (EØF) nr. 570/88 fortrænger EU-smør fra dets markeder. Der skal derfor findes andre markeder, typisk ved hjælp af eksportrestitutioner på 160 ECU pr. 100 kg. De ekstra nettoomkostninger pr. 100 kg, det påfører EU at lade newzealandsk smør omfatte af støtte i henhold til forordning (EØF) nr. 570/88, er derfor forskellen mellem den lavere importafgiftssats på 86,88 ECU og den tilsvarende støttesats i henhold til forordning (EØF) nr. 570/88 på 126 ECU, dvs. 39,12 ECU plus forskellen mellem forordning (EØF) nr. 570/88-støtten på 126 ECU og eksportrestitutionssatsen på 160 ECU, dvs. 34 ECU.

(27) EFT L 78 af 20.3.1997, s. 12.

(28) EFT C 101 af 22.4.1992, s. 1.

(29) EFT C 53 af 19.2.1994, s. 1.

(30) EFT C 340 af 12.11.1996, s. 80.

KOMMISSIONENS SVAR til Revisionsrettens særberetning nr. 4/98 om indførsel til Fællesskabet til lavere importafgiftssats og afsætning af newzealandske mejeriprodukter og schweizisk ost (EFT C 127 af 24.4.1998) (1) (98/C 191/03)

GENERELLE KOMMENTARER

Beretningen behandler alvorlige svagheder i kontrollen af to af de talrige præferenceaftaler mellem EU og tredjelande. Det er vigtigt at understrege, at disse aftaler kun er af begrænset rækkevidde, og at de kun vedrører en del af den samlede import af nærmere bestemte produkter fra bestemte lande.

I sagen om smørimporten fra New Zealand, beretningens hovedemne, blev der bevilget en nedsat afgift og senere told for import af en nærmere fastsat mængde smør. Aftalen skulle sikre, at den traditionelle handel med saltet smør mellem New Zealand og Det Forenede Kongerige fortsat var økonomisk rentabel. Smør, som blev importeret til denne nedsatte sats, skulle overholde nærmere bestemte kriterier, som igen afspejlede de traditionelle produkters egenskaber. Kriterierne var af teknisk art og omhandlede ikke den handelsmæssige beskrivelse af varerne. (Der var også særlige aftaler om import af ost). Det nære og samarbejdsorienterede forhold mellem EU's institutioner og den newzealandske regering blev underbygget af to dokumenter: Protokol nr. 18 og Dublin-erklæringen. I 1994 blev der også indledt årlige høringer mellem New Zealand og EU om handelspolitik på landbrugsområdet. På denne baggrund, og eftersom beslutningerne om kvoteordningerne blev vedtaget med enstemmighed grundet den politisk følsomme karakter, blev det betragtet som usandsynligt, at New Zealand Dairy Board ville indlede eller tillade en adfærd, som kunne true aftalens forlængelse.

På grund af de kontrolsvagheder, der er beskrevet i beretningen, blev problemerne med aftalens gennemførelse konstateret for sent. I en seks måneders kvoteperiode forud for indførelsen af kvoter under WTO-aftalerne blev den kvantitative begrænsning overskredet. Dette resulterede i manglende indbetaling af told på 1,3 mio. ECU, som på nuværende tidspunkt forfølges strafferetligt.

Det er også kommet frem, at varer, som Det Forenede Kongeriges myndigheder på nuværende tidspunkt betragter som ikke-støtteberettigede, er blevet bevilget en nedsat toldsats. En anden overtrædelse af kvotebegrænsningen bestod i, at der blev importeret smør med højere fedtindhold, end forordningen gav tilladelse til, og toldindbetalingen blev dermed utilstrækkelig. Det Forenede Kongerige har skønnet, at de importerende virksomheders overskud beløber sig til højst 1,4 mio. ECU årligt.

Forordningens bestemmelser om, at smør, hvis fedtindhold overstiger grænserne for fedtindholdet, ikke var berettiget til den nedsatte sats, resulterer nu i, at der fastlægges en betydelig toldskyld. Denne skyld, som også omfatter andre støtteberettigede forhold og skønnes at beløbe sig til 200 mio. ECU i alt, skyldes forskellen mellem den betalte nedsatte sats og den fulde sats, der skulle have været betalt ifølge de aktuelle betragtninger. Selv om det ud fra et juridisk synspunkt kunne hævdes, at denne sum udgør et tab af egne ressourcer, blev det på intet tidspunkt forventet, at beløbet skulle overføres til EU's budget. Inddrivelse af en sådan skyld ville være ensbetydende med at indføre økonomiske sanktioner, da disse beløb i modsætning til overtrædelserne af kvotebegrænsningen ikke afspejler et tab af forventede egne indtægter eller en potentiel gevinst, som importørerne kunne have opnået. Det er vigtigt at notere sig følgende omstændigheder:

- Der er ikke tale om, at lavkvalitetsprodukter erstatter højkvalitetsprodukter. De importerede varer har ikke opfyldt afgiftslempelsens tekniske krav til fedtindhold og produktionsmetode, men de var lige så kurante som de varer, der opfyldte kravene. Selv om der i visse tilfælde var tale om manglende overensstemmelse med forordningens specifikke krav, havde denne import en begrænset indvirkning på EU's marked for smør.

- Hvis en hensigtsmæssig toldkontrol havde afsløret den manglende overensstemmelse med de tekniske krav tidligere, kan man med rimelighed gå ud fra, at uregelmæssighederne ville være blevet korrigeret for fremtidige skibsladningers vedkommende. Der ville dermed ikke være belæg for at opkræve told ud over for den sending, der blev udvalgt til laboratorieanalyse.

- Havde det ikke været muligt at gennemføre de nødvendige ændringer, ville importen være standset af sig selv, idet handelen ikke er økonomisk rentabel uden den nedsatte toldsats. I dette tilfælde ville der heller ikke have været egne ressourcer at indkassere.

- Den newzealandske regering ville måske også have forsøgt at genforhandle aftalen, så den tog hensyn til nye produktionsmetoder. Var dette lykkedes dem, kunne der ikke forventes egne indtægter.

EU-budgettet har dog muligvis lidt et tab, for så vidt som der, hvis importen var stoppet eller reduceret, skulle have været anvendt færre midler til at støtte EU's smørpriser eller til at betale eksportrestitutioner. Dette kunne også give EU's smørproducenter bedre afsætningsmuligheder. Disse »omkostninger« er givet vis blevet taget i betragtning, da aftalen blev godkendt.

Den ovenfor omtalte situation opstod på grund af svagheder i Det Forenede Kongeriges kontrolforanstaltninger. Det må imidlertid medgives, at denne aftale blot er en af mange præferenceordninger, og at toldkontrollen kun kan tage stikprøver. Det Forenede Kongerige anvender forskellige risikoanalyseteknikker til målrettede kontroller. Her var der tale om regulær import af toldfrie varer. Beløbene var af begrænset omfang (sammenlignet med værdien af de toldlempelser, der er bevilget under andre præferenceaftaler). Der har kun været to klager over importen, og disse fik medhold af Det Forenede Kongeriges myndigheder. Denne import blev derfor vurderet som værende i lavrisikogruppen.

Kommissionen har også nogle overvågnings- og inspektionsforpligtelser i forbindelse med afgiftslempelsen. Under hensyntagen til de begrænsede ressourcer anvender Kommissionen ligeledes risikoanalyser til at opstille en prioritering. Aftalens betydning for New Zealands producentindustri sammenholdt med det nære samarbejde mellem den newzealandske regering og Kommissionen pegede i retning af, at den ville blive overholdt. Som følge af overvågningsindsatsen blev der imidlertid rettet forespørgsler til Det Forenede Kongeriges myndigheder i 1983 angående formodede overtrædelser af de kvantitative begrænsninger. Kommissionen modtog en forsikring om, at kvoterne ikke var blevet overskredet, og yderligere undersøgelser bekræftede dette. Eftersom den tilladte kvote blev nedsat, faldt dens markedssensitivitet, og salget blev betragtet som værende i lavrisikoklassen. Kommissionen tilstræber at opnå den størst mulige sikkerhed fra inspektioner, og den udvælger derfor emner med et bredt anvendelsesområde til nærmere undersøgelse, f.eks. den generelle toldpræferenceordning, som blev undersøgt i Det Forenede Kongerige i 1993.

Siden den første meddelelse om Revisionsrettens iagttagelser har Kommissionen nøje fulgt fastlæggelsen af de fordringer, som er resultatet af undersøgelser foretaget af Det Forenede Kongeriges myndigheder. Disse skønner, at der vil kunne fastlægges fordringer på i alt 202 mio. ECU. Det skal imidlertid bemærkes, at alle fastlagte fordringer indtil videre er appelleret for retten.

1. INDLEDNING

Årlige kvoter og finansielle følger

1.2. Kommission er enig i Rettens konklusioner om, at der er risiko for tab af egne indtægter, hvis kvoterne overskrides. Den har dog allerede i de generelle kommentarer skelnet mellem konsekvenserne for de egne indtægter og for EU's budget generelt set, og mellem overskridelse af de kvantitative kvoter og manglende overensstemmelse med de tekniske krav.

Baggrunden for den newzealandske kvoteordning og de lavere afgiftssatser for smør

1.4. Det bør bemærkes, at selv om protokol nr. 18 udgjorde retsgrundlaget for aftalen frem til vedtagelsen af forordning (EF) nr. 1600/95, ændrede aftalen karakter i betydeligt omfang fra den 1. april 1981. Den oprindelige aftale i protokol nr. 18 blev udvidet med en række rådsforordninger frem til den 31. marts 1981. Med Rådets forordning (EØF) nr. 858/81 blev den nye aftale indført fra den 1. april 1981. Denne blev siden fornyet med mindre tilpasninger frem til den 30. juni 1995.

Udtrykket »toldkontingent for New Zealand« er ikke helt korrekt. Aftalen indeholdt et toldkontingent for newzealandsk smør, der erstattede den selvstyrende bevilling under særaftalerne. Kvoten blev i henhold til aftalen og i overensstemmelse med WTO-forpligtelserne fastsat til 76 667 tons pr. år - en stigning i forhold til den maksimalt tilladte importmængde på 51 830 tons pr. år i henhold til særaftalerne for den foregående periode. Det nye toldkontingent for newzealandsk smør blev åbnet i medfør af Kommissionens forordning (EF) nr. 1600/95.

2. ADMINISTRATIVE PROCEDURER OG KONTROL

Betingelser knyttet til de newzealandske smørkontingenter

2.1. Der findes ingen udtrykkelig begrundelse for de tekniske krav, navnlig til fedtindholdet, i forordning nr. 858/81. Betragtningerne giver kun to relevante holdepunkter vedrørende den type af smør, som omfattes af kvoten:

- der bør indføres en ordning, der gør det muligt for New Zealand fortsat at udføre smør til Det Forenede Kongerige på særlige betingelser, og- det bør fastsættes, at det pågældende smør fra New Zealand kun må anvendes til direkte forbrug.

Endvidere blev forvaltningen af systemet forenklet på daværende tidspunkt. Systemet med en mindste importpris, som var vanskeligt at administrere, blev afløst af et system med nedsatte afgifter, samtidig med at man sikrede den fortsatte beskyttelse af markedet. Den nedsatte afgift blev beregnet som en procentdel af interventionsprisen for saltet smør.

For at kunne beregne denne nedsatte afgift, besluttede Rådet at fastsætte det newzealandske smørs fedtprocent på grundlag af fedtprocenten for saltet smør, der er interventionsberettiget i Det Forenede Kongerige.

Endelig ville denne bestemmelse medføre, at New Zealand ikke kunne øge sin kvote ved at eksportere smør med en fedtprocent på over 82 %.

Certificering af smør under kontingenterne

2.2. Protokol nr. 18-certificater blev udstedt af den newzealandske High Commission i London, som er det udstedende organ, der blev valgt af New Zealands regering og godkendt af Det Forenede Kongeriges regering. Dette organ havde ansvaret for, at udstedelsen af certifikater blev begrænset til støtteberettigede produkter og til den mængde, der var tilladt ifølge Rådets forordning. Dette organ var derfor ansvarligt for kontrollen i første omgang. Det Forenede Kongeriges toldmyndigheder fik forelagt protokol nr. 18-certifikatet i fire eksemplarer sammen med en importangivelse. Eftersom de to dokumenter skulle forelægges samtidigt, var der intet krav om, at oplysningerne i protokol nr. 18 skulle gentages på importangivelsen.

Kontrolbestemmelser

2.15. Der er ikke noget usædvanligt i, at New Zealand-aftalen ikke indeholder bestemmelser om særlige kontrolforanstaltninger. Dette fritager ikke medlemsstaten fra at indføre passende procedurer. Disse procedurer skal i lighed med andre importprocedurer sikre, at der foretages stikprøvekontrol på grundlag af en passende risikovurdering.

3. RESULTATERNE AF REVISIONEN

Generelle bemærkninger

3.1. a): Kommissionen er ikke af den opfattelse, at der burde have været anvendt importlicensprocedurer, når det nedenfor beskrevne retsgrundlag tages i betragtning. I 1980, da Kommissionen foreslog at udvide den newzealandske smørkvote til alle medlemsstater, overvejede den at indføre et system med importlicenser. Da det kom til stykket, besluttede Rådet at begrænse importen til Det Forenede Kongerige, og Kommissionen valgte at bibeholde protokol nr. 18-certificatet som grundlag for kontrol af mængderne og som dokumentation for, at kriterierne for støtteberettigelse blev opfyldt. Metoden blev bibeholdt i betragtning af særaftalernes historiske art og nationale karakter.

Afsnit III i Rådets forordning nr. 804/68 indeholder de almindelige regler for samhandelen med mælkeprodukter mellem EU og tredjelande. Protokol nr. 18 og Rådets forordninger, hvori særaftalerne om newzealandsk smør efterfølgende videreførtes, åbnede ikke mulighed for samhandel mellem et tredjeland og EU, men tillod en medlemsstat at importere nærmere fastsatte mængder af smør fra et bestemt tredjeland på betingelse af (indtil 1993), at smørret ikke blev handlet inden for EU eller eksporteret ud af EU. Der var tale om en særlig importordning, som blev reguleret af specifikke procedurer i Rådets forordninger med protokol nr. 18 som retsgrundlag. For importprocedurerne fandtes der derfor særlige lovregler. Medens artikel 13 i Rådets forordning nr. 804/68 fastsatte, at der for al indførsel i Fællesskabet af mælkeprodukter kræves fremlagt en importlicens, fremgår det af artikel 4 i Rådets forordning nr. 858/81 (og senere forordninger), at den særlige importordning gælder for newzealandsk smør, for hvilket der kan fremlægges et certifikat, hvoraf det fremgår, at det pågældende smør var støtteberettiget. Disse særlige lovregler vandt forrang for almindelige, mere generelle lovregler.

e) Der stilles intet krav om at udføre en sådan efterfølgende kontrol.

f) I 1983 anmodede Kommissionen i forbindelse med overvågningen af procedurens anvendelse Det Forenede Kongeriges myndigheder om at efterprøve en formodet overskridelse af kvoteordningens kvantitative begrænsning. Det Forenede Kongeriges handelstal viste en større import af smør fra New Zealand til Det Forenede Kongerige, end kvoteordningen tillod. Ifølge Det Forenede Kongeriges myndigheder havde New Zealand Dairy Board afgivet kategoriske erklæringer om, at de for hvert eneste år havde udvist den størst mulige agtpågivenhed i bestræbelserne på ikke at bringe større mængder af smør og ost i fri handel, end der var tilladt under kvoteordningerne. Disse erklæringer overbeviste ikke Kommissionen, som derfor krævede yderligere undersøgelser. Det Forenede Kongeriges toldmyndigheder foretog sådanne undersøgelser, som viste, at kvotebegrænsningerne ikke var blevet overskredet.

Kommissionen har begrænsede ressourcer til at udføre inspektioner i medlemsstaterne. Derfor anvendes der risikoanalyseteknikker til at udvælge, hvilke forhold der skal efterprøves. Formålet er at maksimere virkningen af de effektuerede kontrolbesøg, og i fravær af specifikke oplysninger (f.eks. sådanne, som der henvises til i afsnit 3.12 i Rettens beretning) udvælges derfor sædvanligvis de områder, der har et bredt anvendelsesområde. Procedurerne til gennemførelse af systemet for generelle toldpræferencer blev inspiceret i 1993 i Det Forenede Kongerige og andre medlemsstater. (Inspektionen omfattede dog ikke særaftalerne med New Zealand.) Inspektionsprogrammet for 1998 omfatter en undersøgelse af forløbet af andre særaftaler om præferenceordninger.

Ugentlige opgørelser over smørimporten

3.3. Kommissionen har indhentet udførlige oplysninger om forvaltningen af markedet og anvendt disse i specielt følsomme perioder.

Kontrol af kontingentmængderne

3.6. Kommissionen har fulgt Det Forenede Kongeriges myndigheders arbejde med at fastlægge og inddrive de skyldige beløb. Ifølge de seneste oplysninger er der iværksat strafferetlige procedurer imod forseelser i forbindelse hermed. En sikkerhedsstillelse for fordringerne er tilbageholdt, men de pågældende virksomheder har appelleret sagen. Dens videre forløb følges fortsat.

Vægtangivelsernes rigtighed

3.8. Kommissionen følger fortsat Det Forenede Kongeriges myndigheders arbejde med at fastlægge og inddrive de skyldige beløb. Den er klar over, at der er fastlagt toldskyld for import af både smør og ost. Disse fordringer er blevet appelleret.

Overgang til fri omsætning fra toldoplag

3.10. Kommissionen følger fortsat udviklingen i Det Forenede Kongeriges supplerende undersøgelser af dette emne.

Overholdelse af bestemmelserne om det maksimale fedtindhold

3.15. Kommissionen deler Rettens opfattelse af, at kravet til fedtindhold skal være opfyldt for hver enkelt sending, og at toldbestemmelserne er entydige i den henseende.

New Zealand tager forbehold vedrørende fortiden, men har dog accepteret, at kravene skal opfyldes fremover. For at vise sin gode vilje i den sammenhæng har New Zealand anmodet om tekniske drøftelser af metoder til prøveudtagning og test, som parterne kan enes om. Disse tekniske drøftelser er under forberedelse.

3.18-3.20. Anvendelsesområdet for reglerne om fedtindhold skal fastlægges af domstolene. New Zealand Dairy Board har anført over for Revisionsretten, at den ikke så sig i stand til at give yderligere oplysninger om analyseresultaterne, fordi disse står i direkte forbindelse med sager, der behandles ved Det Forenede Kongeriges domstole. Det blev også meddelt, at New Zealand Dairy Board var parat til at frigive materialet, når retssagen er afgjort.

Som følge af overvågningen af Det Forenede Kongeriges myndigheders arbejde er Kommissionen klar over, at toldskylden er blevet fastlagt på grundlag af Rettens tal for import af smør, der betragtes som ikke-støtteberettiget som følge af dets fedtindhold. De involverede virksomheder har appelleret denne vurdering. Kommissionen følger fortsat udviklingen.

3.19. Se svaret på punkt 3.15.

Overholdelse af kriteriet om direkte fremstilling

3.25-3.26. Kommissionen noterer sig, at Det Forenede Kongeriges myndigheder har 56 dage fra frigivelsen af rettens afgørelse vedrørende de to udtagne prøver til at appellere afgørelsen.

Afsætning

3.32. Kommissionens forordning (EØF) nr. 570/88 sigter mod at stimulere efterspørgslen efter smør med henblik på at forbedre balancen mellem udbud og efterspørgsel på EU's marked for smør. Newzealandsk smør udgør en del af udbudet, og ud fra et markedsforvaltningssynspunkt er det uden betydning, hvilken del af smørproduktionen der anvendes til industriformål. Kommissionen har hele tiden opfattet udgiften ved New Zealands eksport af smør som det beløb, det koster at eksportere en tilsvarende mængde smør til tredjelande fratrukket den nedsatte afgift/told, der er indbetalt i forbindelse med importen.

3.34. Kommissionen følger en igangværende undersøgelse af en formodet omemballering af newzealandsk smør.

3.35. Den kompetente nationale myndighed har nu meddelt Kommissionen, at der ikke kan pålægges sanktioner for en sådan overtrædelse.

3.36. Kommissionen er enig i Rettens konklusioner og undersøger fortsat disse sager.

Ost bestemt til forarbejdning - Særlige anvendelsesformål

3.39. På grundlag af de til rådighed værende oplysninger er Kommissionen enig med Retten i, at den pågældende medlemsstat bærer et økonomisk ansvar. Kommissionen vil kontakte den kompetente myndighed for at få yderligere oplysninger, og den vil tage skridt til at opkræve beløb, hvis det skønnes nødvendigt.

Berettigelse til eksportrestitutioner, når smelteost indeholder ost fra tredjelande

3.40. Kommissionen undersøger muligheden for at stille forslag til Rådet om, at eksportrestitutioner kun skal udbetales til mælk og mælkeprodukter, som fuldt ud er produceret i EU.

4. SCHWEIZISK EMMENTALER

Generel bemærkning

De sager, som Retten henviser til, undersøges alle af de pågældende medlemsstater. Frankrig, Tyskland og Italien har alle fastlagt toldskyld under den ordning med indberetning af uregelmæssigheder, der er omhandlet i Rådets forordning nr. 1552/89. Kommissionen vil følge op på det efterfølgende inddrivelsesarbejde på passende vis.

5. KONKLUSION

5.2. Kommissionen vil fortsat følge inddrivelsesarbejdet.

5.3. Kommission er ikke af den opfattelse, at overvågnings- og kontrolprocedurerne hører hjemme på kommissionsniveau. Kommissionen anvendte de ugentlige opgørelser til de formål, den søgte oplysninger om, nemlig for markedsforvaltningen og navnlig reguleringen af markedsføringen af newzealandsk smør i Det Forenede Kongerige.

5.4. Skulle det vise sig nødvendigt, vil Kommissionen overveje at forelægge et passende forslag vedrørende det udstedende organ, når alle enkeltheder er klarlagt.

5.5. Kommissionen ønsker at påpege, at det inden for alle præferencesystemer er muligt, at det udstedende organ også kan have en handelsmæssig og økonomisk interesse i transaktionen.

5.6. Første led Kommissionen konkluderer fra dens igangværende overvågning af det arbejde, der er udført af Det Forenede Kongeriges myndigheder indtil nu, at der er fastlagt en toldskyld på i alt 128 mio. ECU, og deres undersøgelser videreføres. De har forlods skønnet, at der yderligere kan opkræves 74 mio. ECU for manglende indbetaling af afgifter. Alle fastlagte fordringer er blevet appelleret af de pågældende virksomheder.

Andet og tredje led Som nævnt i svaret på pkt. 3.15 er der indledt tekniske drøftelser for at sikre, at systemet fungerer fremover.

Fjerde led I lyset af antallet af sådanne ordninger er det ikke muligt for Kommissionen selv at udføre dybdegående undersøgelser. (Kommissionen har ressourcer til at foretage cirka 25 kontrolbesøg om året). Det planlægges dog, at programmet for kontrollen af egne indtægter for 1998 skal omfatte præferenceordninger, inklusive en række særaftaler. Kommissionen vil dog anmode medlemsstaterne, som har det primære ansvar for kontrollen med disse aftaler, om at prioritere sådanne systemer højere, når de udfører deres egne undersøgelser.

Sjette led Kommissionen er af den opfattelse, at reglerne for tildeling af eksportrestitutioner til produkter fra tredjelande er entydige. Hvis en væsentlig forarbejdning af produktet i EU medfører en ændring af oprindelsesstedet og dermed et nyt produkt, som eksporteres, er dette produkt berettiget til eksportrestitutioner på sædvanlig vis. Eksporteres det importerede produkt uden forudgående forarbejdning, kan restitutionen ikke overstige den told, der er indbetalt i forbindelse med importen i overensstemmelse med artikel 17, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 804/68.

Kommission arbejder på nuværende tidspunkt på at opstille en definition af, hvad der forstås ved en »væsentlig forarbejdning«.

(1) Ved offentliggørelsen af Revisionsrettens særberetning nr. 4/98 forelå Kommissionens svar ikke på samtlige sprog, og derfor blev de offentliggjort på engelsk i samtlige sprogudgaver af De Europæiske Fællesskabers Tidende. I denne udgave af De Europæiske Fællesskabers Tidende offentliggøres den danske udgave af Kommissionens svar i EFT C 127 af 24. april 1998.