KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE (EU) 2018/1547

af 15. oktober 2018

om fastlæggelse af specifikationerne for de centrale adgangspunkters tilslutning til ind- og udrejsesystemet og for en teknisk løsning til at lette medlemsstaternes indsamling af oplysninger med henblik på at generere statistikker om adgangen til oplysninger i ind- og udrejsesystemet til retshåndhævelsesformål

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/2226 af 30. november 2017 om oprettelse af et ind- og udrejsesystem til registrering af ind- og udrejseoplysninger og oplysninger om nægtelse af indrejse vedrørende tredjelandsstatsborgere, der passerer medlemsstaternes ydre grænser, om fastlæggelse af betingelserne for adgang til ind- og udrejsesystemet til retshåndhævelsesformål og om ændring af konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen og forordning (EF) nr. 767/2008 og (EU) nr. 1077/2011 (1), særlig artikel 36, litra l), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Ved forordning (EU) 2017/2226 blev der oprettet et ind- og udrejsesystem som et system, der elektronisk registrerer, hvornår og hvor tredjelandsstatsborgere, der er givet tilladelse til indrejse med henblik på et kortvarigt ophold på medlemsstaternes område, ind- og udrejser, og som beregner varigheden af deres tilladte ophold.

(2) Formålet med ind- og udrejsesystemet er at forbedre forvaltningen af de ydre grænser, forhindre irregulær immigration og lette forvaltningen af migrationsstrømme. Ind- og udrejsesystemet bør navnlig bidrage til identifikation af personer, der ikke opfylder eller ikke længere opfylder betingelserne for det tilladte opholds varighed på medlemsstaternes område. Desuden bør ind- og udrejsesystemet bidrage til forebyggelsen, afsløringen og efterforskningen af terrorhandlinger og andre alvorlige strafbare handlinger.

(3) I forordning (EU) 2017/2226 fastsættes betingelserne for adgang til oplysninger i ind- og udrejsesystemet med henblik på forebyggelse, efterforskning eller afsløring af terrorhandlinger eller andre alvorlige strafbare handlinger. Både medlemsstaterne og Europol bør anmode om adgang til oplysninger i ind- og udrejsesystemet via de såkaldte centrale adgangspunkter, et organ eller en enhed, som i henhold til national ret udøver offentlig myndighed, og som bør være i stand til effektivt at kontrollere, om betingelserne for at anmode om adgang til ind- og udrejsesystemet er opfyldt i hvert tilfælde. De centrale adgangspunkter bør behandle anmodningerne om adgang til oplysningerne i ind- og udrejsesystemet med henblik på forebyggelse, afsløring eller efterforskning og overføre de oplysninger i ind- og udrejsesystemet, hvortil der er givet adgang, til den anmodende operative enhed. For at muliggøre denne databehandling bør hver medlemsstat tilslutte sine respektive centrale adgangspunkter til den nationale ensartede grænseflade. Europol bør ligeledes tilslutte sit centrale adgangspunkt til ind- og udrejsesystemet samt være ansvarlig for denne tilslutning.

(4) Ifølge forordning (EU) 2017/2226 bør Det Europæiske Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store IT-Systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed, som blev oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1077/2011 (2), være ansvarligt for udviklingen og den operationelle forvaltning af ind- og udrejsesystemet.

(5) I henhold til forordning (EU) 2017/2226 skal Kommissionen forud for udviklingen af ind- og udrejsesystemet vedtage de foranstaltninger, som er nødvendige for udviklingen og den tekniske iværksættelse af ind- og udrejsesystemet. I den forbindelse henvises der i artikel 36, litra l), i forordning (EU) 2017/2226 specifikt til vedtagelsen af foranstaltninger vedrørende specifikationerne for de centrale adgangspunkters tilslutning til ind- og udrejsesystemet og for en teknisk løsning til at lette medlemsstaternes indsamling af oplysninger med henblik på at generere statistikker om adgangen til oplysninger i ind- og udrejsesystemet til retshåndhævelsesformål.

(6) På grundlag af disse foranstaltninger bør Det Europæiske Agentur for den Operationelle Forvaltning af Store IT-Systemer inden for Området med Frihed, Sikkerhed og Retfærdighed derefter kunne fastlægge udformningen af ind- og udrejsesystemets fysiske arkitektur, herunder dets kommunikationsinfrastruktur samt de tekniske specifikationer for systemet, og udvikle ind- og udrejsesystemet.

(7) Inden for rammerne heraf er det derfor nødvendigt at vedtage foranstaltninger til fastlæggelse af specifikationerne for de tekniske løsninger, der skal til for at tilslutte medlemsstaternes centrale adgangspunkter til den nationale ensartede grænseflade og for at tilslutte Europols centrale adgangspunkt til ind- og udrejsesystemet. Specifikationerne for en teknisk løsning til at lette indsamlingen af oplysninger med henblik på at generere statistikker, som medlemsstaterne skal udarbejde, om adgangen til oplysninger i ind- og udrejsesystemet til retshåndhævelsesformål bør ligeledes vedtages.

(8) Hvad angår den valgte tekniske løsning til gennemførelse af ind- og udrejsesystemet bør der tages hensyn til behovet for en bedre integration af allerede eksisterende og kommende EU-grænseforvaltningssystemer samt disse systemers interoperabilitet. Disse tekniske løsninger bør være skalérbare samt kunne videreudvikles for i givet fald at kunne integrere yderligere funktioner, forvalte et større antal operationer og lagre flere data.

(9) I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltog Danmark ikke i vedtagelsen af forordning (EU) 2017/2226, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Da forordning (EU) 2017/2226 imidlertid bygger på Schengenreglerne, meddelte Danmark i overensstemmelse med artikel 4 i nævnte protokol den 30. maj 2018 sin beslutning om at gennemføre forordning (EU) 2017/2226 i national ret. Danmark er derfor i medfør af international ret forpligtet til at gennemføre denne afgørelse.

(10) Denne afgørelse udgør en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, som Det Forenede Kongerige ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2000/365/EF (3); Det Forenede Kongerige deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige.

(11) Denne afgørelse udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF (4); Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.

(12) For så vidt angår Island og Norge udgør denne afgørelse en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (5), henhørende under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (6).

(13) For så vidt angår Schweiz udgør denne afgørelse en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (7), henhørende under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (8).

(14) For så vidt angår Liechtenstein udgør denne afgørelse en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (9), henhørende under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2011/350/EU (10).

(15) For så vidt angår Cypern, Bulgarien, Rumænien og Kroatien kræver driften af ind- og udrejsesystemet, at der er givet passiv adgang til VIS, og iværksættelse af alle Schengenreglernes bestemmelser om SIS i overensstemmelse med de relevante rådsafgørelser. Disse betingelser kan først opfyldes, når verifikationen er fuldført i overensstemmelse med den gældende Schengenevalueringsprocedure. Ind- og udrejsesystemet bør derfor kun anvendes af de medlemsstater, der opfylder disse betingelser ved idriftsættelsen af ind- og udrejsesystemet. Medlemsstater, der ikke anvender ind- og udrejsesystemet fra den første idriftsættelse, bør tilkobles ind- og udrejsesystemet i overensstemmelse med proceduren i forordning (EU) 2017/2226, så snart alle de nævnte betingelser er opfyldt.

(16) Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse afgav udtalelse den 23. april 2018.

(17) Foranstaltningerne i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelse fra udvalget for intelligente grænser —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1 Tilslutning af hver medlemsstats centrale adgangspunkt(er) Med henblik på artikel 31 og 32 i forordning (EU) 2017/2226 skal det eller de centrale adgangspunkter, der er omhandlet i artikel 29, stk. 3, i forordning (EU) 2017/2226, have adgang til ind- og udrejsesystemet for at behandle anmodningerne fra de operative enheder inden for de udpegede myndigheder. I henhold til artikel 38, stk. 1, litra a) og c), i forordning (EU) 2017/2226 skal hver medlemsstat tilslutte sit eller sine centrale adgangspunkter til den respektive nationale ensartede nationale grænseflade i overensstemmelse med de tekniske specifikationer, der er omhandlet i artikel 37, stk. 1, i forordning (EU) 2017/2226.

Artikel 2 Tilslutning af Europols centrale adgangspunkt Med henblik på artikel 33 i forordning (EU) 2017/2226 skal Europols centrale adgangspunkt, der er omhandlet i artikel 30, stk. 2, i forordning (EU) 2017/2226, have adgang til ind- og udrejsesystemet for at behandle anmodningerne fra Europols udpegede myndighed, der er omhandlet i artikel 30, stk. 1, i forordning (EU) 2017/2226. I henhold til artikel 38, stk. 7, i forordning (EU) 2017/2226 skal Europol tilslutte sit centrale adgangspunkt til en særlig ensartet grænseflade i overensstemmelse med de tekniske specifikationer, der er omhandlet i artikel 37, stk. 1, i forordning (EU) 2017/2226.

Artikel 3 Indsamling af oplysninger med henblik på at generere de statistikker, der er omhandlet i artikel 72, stk. 8, i forordning (EU) 2017/2226 For at lette indsamlingen af de oplysninger, der er nødvendige for at generere de statistikker, som medlemsstaterne og Europol skal udarbejde i henhold til artikel 72, stk. 8, i forordning (EU) 2017/2226, skal eu-LISA stille en teknisk løsning til rådighed for det eller de centrale adgangspunkter, der er omhandlet i artikel 29, stk. 3, og artikel 30, stk. 2, i samme forordning. Det er valgfrit at anvende denne løsning. Hvis løsningen anvendes, er hver medlemsstat og Europol ansvarlige for den nationale gennemførelse samt for den tekniske og driftsmæssige forvaltning af løsningen. For hver anmodning om adgang til ind- og udrejsesystemet skal løsningen muliggøre indsamling af følgende statistiske oplysninger: a) udpeget myndighed, centralt adgangspunkt og operativ enhed, der har iværksat anmodningen, jf. artikel 29, stk. 5, i forordning (EU) 2017/2226 b) markering, der informerer, om anmodningen førte til et match c) markering, der angiver, om søgningen blev foretaget med henblik på identifikation eller ind- og udrejseregistreringer d) markering, der informerer, om søgningen blev foretaget ved hjælp af den hasteprocedure, der er omhandlet i artikel 31, stk. 2, og artikel 32, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EU) 2017/2226, samt markering, der informerer, om hasteproceduren ikke blev accepteret ved den efterfølgende kontrol foretaget af det centrale adgangspunkt e) typen af terrorhandlinger eller alvorlige strafbare handlinger, jf. artikel 3, stk. 1, nr. 24) og 25), i forordning (EU) 2017/2226, der gav anledning til søgningen f) begrundelsen for begrundet mistanke om, at den pågældende person var omfattet af forordning (EU) 2017/2226, ved at vælge en værdi fra en kodetabel, hvor der under værdien »andet« er mulighed for at udfylde et fritekstfelt g) begrundelsen for ikke at foretage søgningen i andre medlemsstaters elektroniske fingeraftryksidentifikationssystemer i henhold til afgørelse 2008/615/RIA, jf. artikel 32, stk. 2, litra b), i forordning (EU) 2017/2226, ved at vælge en værdi fra en kodetabel, hvor der under værdien »andet« er mulighed for at udfylde et fritekstfelt. Disse oplysninger skal lagres lokalt af den eller de centrale adgangspunkter til støtte for genereringen af de statistikker, der er omhandlet i artikel 72, stk. 8, i forordning (EU) 2017/2226. De oplysninger, der indføres i den tekniske løsning, skal anvendes af hver medlemsstat eller Europol til at genere de statistikker, der er omhandlet i artikel 72, stk. 8, i forordning (EU) 2017/2226.

Artikel 4 Ikrafttræden og anvendelse Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Udfærdiget i Bruxelles, den 15. oktober 2018. På Kommissionens vegne Jean-Claude JUNCKER Formand

(1) EUT L 327 af 9.12.2017, s. 20.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1077/2011 af 25. oktober 2011 om oprettelse af et europæisk agentur for den operationelle forvaltning af store it-systemer inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed (EUT L 286 af 1.11.2011, s. 1).

(3) Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 131 af 1.6.2000, s. 43).

(4) Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20).

(5) EFT L 176 af 10.7.1999, s. 36.

(6) Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union har indgået med Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og den videre udvikling af Schengenreglerne (EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31).

(7) EUT L 53 af 27.2.2008, s. 52.

(8) Rådets afgørelse 2008/146/EF af 28. januar 2008 om indgåelse, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (EUT L 53 af 27.2.2008, s. 1).

(9) EUT L 160 af 18.6.2011, s. 21.

(10) Rådets afgørelse 2011/350/EU af 7. marts 2011 om indgåelse, på Den Europæiske Unions vegne, af protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, navnlig for så vidt angår afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser og personbevægelser (EUT L 160 af 18.6.2011, s. 19).