*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 23. november 1987

med henblik paa bilaeggelse af en tvist mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Storhertugdoemmet Luxembourg vedroerende meddelelse af tilladelse til rutekoersel med omnibusser

(Kun den franske og den tyske udgave er autentisk)

(88/40/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 517/72 af 28. februar 1972 om indfoerelse af faelles regler for rutekoersel og saerlige former for rutekoersel med omnibusser mellem medlemsstaterne (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 1301/78 (2), i det foelgende benaevnt »Forordningen«, saerlig artikel 14, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Virksomheden »Deutsche Touring GmbH«, Frankfurt/Main, i det foelgende benaevnt »Touring«, har siden 1965 drevet rutekoersel med omnibusser mellem Duesseldorf og Luxembourg for rejsende, der ankommer eller flyver fra lufthavnen i Luxembourg. Efter Forordningens ikrafttraeden blev denne rutekoersel - efter gensidig forstaaelse mellem de kompetente myndigheder i Forbundsrepublikken Tyskland og Storhertugdoemmet Luxembourg og som foelge af, at det drejede sig om en saerlig form for rutekoersel - begraenset til rejsende med flybillet, udstedt af Lux-Avia. Denne tilladelse gjaldt til 8. juni 1986. Paa grundlag af aftaler mellem »Touring« og »Fédération luxembourgeoise des exploitants d'autobus et d'autocars« blev driften af denne omnibusrute overdraget den luxembourgske virksomhed »Voyages Emile Weber Sarl«, der er hjemmehoerende i Canach.

Den 20. februar 1986 anmodede »Touring« ministeren for byudvikling, boligforhold og transport i delstaten Nordrhein-Westfalen om at forny tilladelsen, der udloeb den 8. juni 1986. »Touring« fik da i henhold til Forordningens artikel 16, litra a), en foreloebig tilladelse gaeldende indtil 7. september 1986. Den 14. august 1986 gav »Der Regierungspraesident« i Duesseldorf - der i denne delstat er den kompetente godkendelsesmyndighed - imidlertid afslag paa ansoegningen om fornyelse af tilladelsen til driften af busruten.

Den 1. december 1986 bad forbundsministeren for transport den luxembourgske trafikminister om at godkende dette negative svar fra den tyske godkendelsesmyndighed. Den luxembourgske trafikminister afviste dette den 21. januar 1987 i en skrivelse til den kompetente minister i delstaten Nordrhein-Westfalen og anmodede om, at det negative svar fra »Der Regierungspraesident« i Duesseldorf blev taget op til fornyet overvejelse. Ved skrivelse af 9. marts 1987 til forbundsministeren for transport fastholdt den luxembourgske trafikminister sin holdning og understregede, at han lagde stor vaegt paa den fortsatte drift af denne busrute.

Den 11. marts 1987 indgav virksomheden Weber selv en ansoegning til den luxembourgske trafikminister om tilladelse til at drive denne busrute. I marts 1987 meddelte sidstnaevnte minister firmaet en foreloebig tilladelse for et tidsrum af 3 maaneder; inden udloebet af denne periode blev tilladelsen forlaenget til 9. september 1987.

Den kompetente minister i delstaten Nordrhein-Westfalen bekraeftede i skrivelse af 22. maj 1987 til den luxembourgske trafikminister sit afslag paa ansoegningen om tilladelse.

I betragtning af, at de to regeringer ikke var i stand til at opnaa enighed om den nye tilladelse til at drive busruten, forelagde den luxembourgske regering den 1. juni 1987 i henhold til Forordningens artikel 14 tvisten for Kommissionen med anmodning om at traeffe en positiv afgoerelse med hensyn til ansoegningen fra firmaet Weber.

Den 1. juli 1987 forelagde den tyske regering Kommissionen en tilsvarende anmodning om at traeffe afgoerelse i tvisten og - i tilfaelde af en positiv afgoerelse i sagen - at meddele »Touring« tilladelsen. »Touring« ville paa sin side vaere parat til ogsaa fremover at overlade driften af buslinjen til firmaet Weber.

»Touring« har paa sin side ved skrivelse af 7. juli 1987 til forbundsministeren for transport bekraeftet, at det er parat til fortsat at overlade driften til firmaet Weber.

I forbindelse med disse to andragender foretog Kommissionen en hoering af de involverede lande paa et moede i Bruxelles den 3. juli 1987.

II

Den tyske godkendelsesmyndighed har foerst og fremmest anfoert foelgende betragtninger som begrundelse for sin afvisende holdning:

Tilladelsen ville vaere uforenelig med det offentliges interesser paa transportomraadet. Forordningens artikel 8 skal tolkes som en bestemmelse til fordel for jernbanerne, der udgoer grundlaget for personbefordringen i alle europaeiske lande. Derfor maa jernbanernes provenu fra persontransporten beskyttes mod konkurrencen fra private busruter, og derfor boer saadanne virksomheders oekonomiske interesse i oprettelsen af flere ruter til personbefordring komme i anden raekke. Ogsaa i det foreliggende tilfaelde boer det offentliges handlemaade vaere dikteret af, hvad der gavner almenvellet, og tilgodese den overordnede offentlige interesse i at bevare et effektivt transportsystem.

Den busrute, der ansoeges om, er kun overfladisk set et gunstigere tilbud, for billetprisen er inkluderet i flyprisen. Den tid, der skal anvendes til befordring ad jernbane, maa siges at vaere acceptabel for flypassagererne i forhold til den samlede varighed af deres rejse. Befordringen ad jernbane vil i oevrigt ogsaa i tilfaelde af uregelmaessige afgangstider for flyene sikre forbindelsen til disse afgange.

Ud fra en samlet betragtning maa betjeningen af forbindelsen Duesseldorf/Luxembourg ad jernbane med ti daglige forbindelser i hver retning og en koeretid paa 3,5 til fire timer betegnes som en baade kvantitativt og kvalitativt tilfredsstillende daekning af de paagaeldende personbefordringsbehov.

Den luxembourgske regering anfoerer foerst og fremmest foelgende betragtninger som begrundelse for sin holdning:

Den paagaeldende busrute har eksisteret i mere end 20 aar; den har i hele denne tid aldrig givet anledning til nogen form for kritik.

De rejsende, der benytter busruten, er udelukkende flypassagerer fra Lux-Avia, der har betalt for den tilsluttende befordring gennem deres flybillet. Det er ikke rimeligt at forlange af de rejsende, at de skal foretage denne rejse via jernbane, og det af foelgende grunde:

- besvaeret med flere gange at skifte transportmiddel/koeretoej med en omfattende bagage

- den laengere rejsetid ad jernbane sammenholdt med befordringen ad landevej

- mangelen paa hurtige forbindelser i tilfaelde af uregelmaessige flyankomsttider

- noedvendigheden af at kunne hente passagererne i eller bringe dem til Bruxelles i tilfaelde af, at flyene omledes til denne bys lufthavn.

III

De to regeringers anmodninger kan antages til behandling i henhold til Forordningens artikel 14 i forbindelse med artikel 13. Hvor velbegrundede de er, skal undersoeges naermere, isaer ud fra Forordningens artikel 8, stk. 1 og stk. 2, litra a).

Formaalet med disse bestemmelser er ifoelge Forordningens betragtninger at sikre, at koerslen fungerer upaaklageligt med de mindst mulige omkostninger for samfundet; til det formaal skal paa den ene side udbuddet tilpasses de specifikke transportbehov paa de trafikforbindelser, der skal betjenes, og paa den anden side skal personbefordringen koordineres effektivt i de paagaeldende omraader.

Princippet om en samordning af transporttjenesterne med henblik paa en omkostningsoptimal og efterspoergselsorienteret daekning af specifikke transportbehov boer dog anvendes i lyset af Faellesskabets transportpolitik og under hensyntagen til transportmarkedernes struktur. Ved en saadan formaalsfortolkning boer Forordningens artikel 8 ikke betragtes som en absolut beskyttelsesbestemmelse til fordel for jernbanerne, saaledes at disse ubetinget prioriteres hoejest. Ganske vist er jernbanerne paa personbefordringsomraadet en for Faellesskabets oekonomi absolut noedvendig transportform, men jernbanerne kan dog ikke goere krav paa nogen monopolstilling med hensyn til disse markeder.

Derfor kan Kommissionen ikke generelt tilslutte sig de betragtninger, ud fra hvilke »Der Regierungspraesident« i Duesseldorf primaert har begrundet sin afgoerelse.

Afgoerelsen, der traeffes i det enkelte tilfaelde, maa derfor snarere alene vaere baseret paa de konkrete specifikke forhold, der goer sig gaeldende. Dette udelukker ikke, at der ikke tages hensyn til den offentlige interesse paa transportomraadet, men det noedvendiggoer, at dette hensyn afvejes mod de paagaeldende passagerers og de andre transportvirksomheders specifikke interesser.

En undersoegelse af de oejeblikkelige og forudselige transportbehov, som ansoegeren har til hensigt at tilfredsstille, viser, at den direkte omnibusrute mellem Duesseldorf og Luxembourg gennem Eifel-omraadet frembyder vaesentlige fordele for passagererne, sammenlignet med togtransporten ad omvejen over Trier og Koblenz. Bustransporten indebaerer i dette tilfaelde rent kvalitativt:

- en direkte forbindelse til Luxembourgs lufthavn og til hovedbanegaarden i Duesseldorf uden omstigning og dermed foelgende omladning af bagagen, hvilket er noedvendigt i forbindelse med jernbanetransport

- kortere transporttid.

Heroverfor kan den sandsynligvis noget stoerre komfort, som befordringen med jernbane indebaerer (bedre plads, spisevogn), ikke vaere udslagsgivende.

Ogsaa kvantitativt frembyder buslinjen en vaesentlig fordel, eftersom den - uden nogen ekstra komplikation, selv i tilfaelde af, at flyene omledes til Bruxelles - sikrer den tilsluttende befordring til flyrejsen.

Ved en vurdering af alle de for en saadan sammenligning relevante faktorer maa det derfor fastslaas, at befordringen ad landevej som helhed betragtet giver den bedste betjening. Det taeller saa meget desto mere i det foreliggende tilfaelde, som det drejer sig om en saerlig form for rutekoersel med en begraenset kundekreds, der har saerlige oensker. Hertil kommer, at denne rute er blevet drevet problemfrit i over 20 aar. Det er ingenlunde godtgjort, at markedssituationen og en transportoekonomisk vurdering heraf skulle have aendret sig saa meget, at der nu skulle naegtes tilladelse til ruten paa grund af nye kendsgerninger eller andre forhold. Derfor er det et argument til fordel for meddelelse af tilladelse til rutens drift, at de to virksomheder er interesserede i at viderefoere den rute, som de har drevet over et laengere tidsrum med de dertil hoerende investeringer paa en maade, der ikke har givet anledning til nogen kritik, og som har vaeret i overensstemmelse med tilladelsen. Denne interesse fra virksomhedernes side modsvares i oevrigt af en stadigvaek ubestridelig efterspoergsel efter denne forbindelse fra de paagaeldende passagerers side.

Under hensyntagen til alle disse faktorer maa det konstateres, at den omnibusrute, der anmodes om, indebaerer en bedre betjening end den, der kan praesteres af konkurrerende jernbaner, hvis ydelser udgoer et ligevaerdigt tilbud med henblik paa tilfredsstillelsen af de saerlige behov paa det konkrete transportmarked -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den kompetente myndighed i Forbundsrepublikken Tyskland skal - med henblik paa etablering og drift af en saerlig rutekoersel med omnibusser mellem Duesseldorf og Luxembourg, overladt til virksomheden »Voyages Emile Weber Sarl, Canach/Luxembourg - meddele virksomheden »Deutsche Touring GmbH«, Frankfurt/Main tilladelse hertil, i overensstemmelse med naevnte virksomheders ansoegninger.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland og Storhertugdoemmet Luxembourg.

Denne beslutning faar virkning 30 dage efter, at den er blevet bekendtgjort for de paagaeldende medlemsstater, medmindre en af disse medlemsstater foer udloebet af denne frist indbringer spoergsmaalet for Raadet.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 23. november 1987.

Paa Kommissionens vegne

Stanley CLINTON DAVIS

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 67 af 20. 3. 1972, s. 19.

(2) EFT nr. L 158 af 16. 6. 1978, s. 1.