RÅDETS KONKLUSIONER af 6. maj 1996 om hvidbogen »Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund« (96/C 195/01)

I. INDLEDNING

1. Rådet har på samlingen den 6. maj 1996 behandlet hvidbogen »Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund«, som Kommissionen har forelagt på initiativ af kommissær Édith Cresson og kommissær Pádraig Flynn og med kommissær Martin Bangemanns tilslutning.

Med nedenstående overvejelser ønsker Rådet (uddannelse) at yde et bidrag til debatten om nogle grundlæggende undervisnings- og uddannelsesspørgsmål såvel i de enkelte medlemsstater som på unionsplan; det er meningen, at denne debat, som blev indledt den 2. - 3. februar 1996 i Venezia i forbindelse med konferencen til indledning af Det Europæiske År for Livslang Uddannelse, skal fortsætte i løbet af 1996 og videre frem.

Betragtningerne må derfor ikke betragtes som endelige. De skal ses som et oplæg til overvejelser i de enkelte lande og som led i en analyse- og undersøgelsesproces, som berører de europæiske institutioner og andre tekniske instanser også under det kommende irske og nederlandske formandskab.

2. Undervisningsministrene føler for det første anledning til at takke Kommissionen for dens nye bidrag til analysen af de vigtige spørgsmål, som rejser sig i forbindelse med udviklingen af undervisnings- og udannelsessystemerne i medlemsstaterne. Væsentlige forudsætninger for analysen er dels overvejelserne i hvidbogen »Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse«, der blev udarbejdet på initiativ af Jacques Delors, dels i Kommissionens forskellige dokumenter om erhvervsuddannelse, videregående uddannelse og fjernuddannelse.

I denne sammenhæng bør ligeledes nævnes konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995 og fra Det Europæiske Råd i henholdsvis Essen og Cannes, som henledte opmærksomheden på den alvorlige økonomiske og beskæftigelsesmæssige situation i Unionens lande, og som pegede på de forholdsregler, der bør træffes for at forbedre vækst- og udviklingsperspektiverne, samt på betydningen af, at man både nationalt og på fællesskabsniveau fremmer investering i forskning, udvikling og undervisning.

Der er ingen tvivl om, at 1996, som af Europa-Parlamentet og Rådet er udpeget til at være »Det Europæiske År for Livslang Uddannelse«, er en vigtig lejlighed til både inden for det europæiske samarbejde og i de enkelte medlemsstater at arbejde videre med emner, krav og målsætninger på lang og mellemlang sigt inden for undervisning og uddannelse i Fællesskabet.

I den forbindelse er fremlæggelsen af hvidbogen en lejlighed, der må udnyttes fuldt ud; den er en politisk analyse af undervisnings- og uddannelsesproblemer, der også har betydning pga. det tidspunkt, den er fremlagt på, hvor EF-traktatens artikel 126 og 127 er begyndt at bære frugt, samtidig med at Fællesskabets nye samarbejdsprogrammer SOCRATES og Leonardo er startet.

Et yderligere væsentligt aspekt er den globale betragtning, der anlægges pä undervisnings- og uddannelsesproblemerne. Rammerne for den politiske opmærksomhed må nødvendigvis afhænge af den samlede analyse af de problemer, der vedrører dels den enkeltes uddannelse, dels den økonomiske vækst og arbejdsmarkedets udvikling set i sammenhæng med erhvervsuddannelserne.

Endelig skal det endnu en gang understreges, at det er positivt, at det drejer sig om overvejelser på fællesskabsniveau, som hænger sammen med den, der foregår i den enkelte medlemsstater, og som samordnes med de retningslinjer for fornyelse og reformer, der indgår i de nationale politikker, og som samtidig beskæftiger sig med nogle problematiske aspekter, disse tager hensyn til. I den forbindelse er det nødvendigt at understrege den centrale rolle, underviserne spiller i processerne til fornyelse og kvalitetsforbedring af undervisnings- og uddannelsessystemerne.

3. I hvidbogen beskrives fremtidens samfund som et kognitivt samfund, som undervisnings- og uddannelsessystemerne skal kunne leve op til, bl.a. ved hjælp af strategier med europæisk perspektiv - men - under overholdelse af medlemsstaternes selvstændige beføjelser.

I fremtidens samfund skal der i undervisningen og uddannelsen ikke blot søges specifikke løsninger for at integrere de unge i arbejdslivet, men der bør også lægges vægt på, at det er undervisningens og uddannelsens centrale funktion at udvikle alle aspekter af personligheden og den sociale integration samt at fremme muligheden for at få del i fælles værdier og videreføre kulturarven og udvikle individets selvstændighed.

I denne forbindelse peger hvidbogen på tre overordnede tendenser, der i dag gør sig gældende i Fællesskabet:

- udbredelsen af imformationsteknologi og den heraf følgende gennemgribende ændring af produktionen og arbejdsmarkedet i indholdsmæssig og organisatorisk henseende

- internationaliseringen af økonomien

- den accelererede udvikling for formidling af den videnskabelige og teknologiske viden, der følger heraf.

De indledende overvejelser, man må gøre sig, vedrører netop den generelle ramme for analysen af de problemer, som det samfund i ændring, vi lever i, må tage op.

Hvidbogen kan imidlertid give det indtryk, at analysen om ikke udelukkende så i hvert fald i overvejende grad fremhæver de økonomiske aspekter af den menneskelige aktivitet. Og den valgte titel »På vej mod det kognitive samfund« kan give anledning til tvetydighed, hvis den fortolkes restriktivt på grundlag af et lineært forhold mellem resultater af indlæring og økonomisk og beskæftigelsesmæssig udvikling.

Rådet mener, at rammerne for analysen af undervisnings- og uddannelsesproblemerne i dagens og fremtidens Europa må fortolkes således, at man ved siden af de snævert økonomiske aspekter af udviklingen også i passende grad anerkender betydningen af de kulturelle og uddannelsesmæssige aspekter. Erhvervslivet er også en del af det civile liv og må ikke glemme, at samfundsudviklingen kan motiveres etisk. Den filosofiske og værdimæssige dimension bør indgå som et væsentligt element for at råde bod på, hvad der kan synes en snævert oplysningsmæssig opfattelse af samfundsudviklingen, dvs. hvor der næres overdrevne forventninger til viden som et mål i sig selv.

Med en bredere fortolkning af de problemer og udfordringer, det moderne samfund står over for, vil man kunne anerkende den indflydelse, som andre faktorer end informationsteknologien og globaliseringen af økonomien har på de forandringer, der kan forventes: f.eks. de store demografiske fænomener, kultursammenstød, miljøspørgsmål, truslerne mod de forskellige former for demokratisk sameksistens, det store problem med social marginalisering, som i betragteligt omfang skyldes forskel i kundskaber og evnen til at udnytte dem.

4. I hvidbogen peges der på to løsningsforslag. Det ene vedrører erhvervelse af almen viden, det andet tilegnelsen af erhvervskompetence.

Det påpeges i hvidbogen, at der er fare for, at det europæiske samfund vil blive opdelt i tre kategorier: dem, der er i stand til at tilegne sig viden, dem, der kun kan forbruge, og dem, der marginaliseres i et samfund, der blot yder dem bistand; med andre ord sker der en opdeling mellem dem, der har viden, og dem, der ikke har nogen.

I hvidbogen understreges derfor nødvendigheden af at udvikle den europæiske dimension i undervisnings- og uddannelsessystemet. En sådan dimension kunne udgøre det grundlæggende område ved hjælp af eksempler på og former for samarbejde mellem medlemsstaterne vedrørende følgende spørgsmål:

- procedurer: etablering af passende fora til drøftelse af relevante forslag

- finansiering: anerkendelse af, at det for tiden ikke er muligt at skaffe nye fællesskabsbevillinger, men forslag om at bibeholde de prioriterede uddannelsesmål under hensyn til de enkelte medlemsstaters afgørelser

- kompetence: streng overholdelse af principperne i Maastricht-traktaten vedrørende medlemsstaternes ansvar med hensyn til undervisnings- og uddannelsessystemernes indhold og opbygning og bekræftelse af subsidiaritetsprincippet.

Til gennemførelse af disse retningslinjer opstilles der i hvidbogen fem generelle mål og en række støtteaktioner:

- tilskyndelse til erhvervelse af nye kundskaber (følgende støtteaktioner foreslås: indledning af en europæisk proces til anerkendelse af grundlæggende kvalifikationer, personligt kvalifikationsbevis, europæisk ordning med godskrivning af kvalifikationer, fremme af studentermobilitet, støtte til udvikling af elektroniske multimedieinstrumenter)

- tilnærmelse mellem skole og erhvervsliv (skolen åbnes over for arbejdsmarkedet, erhvervslivet inddrages i erhvervsuddannelsen, og der udvikles et samarbejde mellem uddannelsesordninger og erhvervslivet)

- indsats mod social udstødelse (støtte til eksperimenter med skoler, »der giver de unge en ny chance«, og koncentration af ressourcer og kapacitet i defavoriserede områder; fremme af eksperimenter med frivillig tjeneste på fællesskabsplan)

- beherskelse af tre fællesskabssprog (der indføres evaluering af og garanti for kvaliteten af sprogundervisningen i forbindelse med sprogindlæring allerede fra førskolestadiet og også i erhvervsuddannelsesleddet)

- samme bedømmelse af materielle og immaterielle investeringer (med udvikling af den skatte- og regnskabsmæssige behandling af uddannelsesudgifter).

II. KONKLUSIONER

Rådet (uddannelse) betragter de mål, der er anført i hvidbogen, som pejlemærker for en mulig udvikling inden for undervisning og uddannelse i medlemsstaterne og på unionsplan; det ser gerne, at de foreslåede aktioner bliver diskuteret indgående under det irske og nederlandske formandskab, bl.a. i forbindelse med forslag, som Kommissionen eventuelt måtte fremlægge.

Rådet tager som udgangspunkt, at de aktioner, som man efter debatten om hvidbogen kan nå frem til, skal overholde:

- de principper, der er fastlagt i traktatens artikel 126 og 127

- subsidiaritetsprincippet

- kravet om, at de finansielle rammer, der er fastlagt på uddannelsesområdet, skal overholdes.

Med hensyn til målsætninger og forslag til indsats må man ikke se bort fra, at visse punkter er problematiske:

A. Anerkendelse af grundlæggende kvalifikationer

Med dette for øje er kravet om at gøre attesteringen af uddannelsesforløb gennemsigtig, bl.a. med henblik på mobilitet inden for Fællesskabet, yderst relevant, også fordi gennemsigtig attestering er et vigtigt instrument til at fremme uddannelseskvaliteten. Foreløbig forekommer anerkendelse af ikke-formelle uddannelsesforløb vanskeligt realiserbar, bl.a. på grund af de forskellige uddannelses- og undervisningssystemer. Det drejer sig således om en mulighed, der kræver indgående overvejelser også under hensyn til de forsøg, der er i gang i nogle lande.

På nuværende stadium forekommer det på grundlag af Rådets resolutioner af 3. december 1992 og 5. december 1994 både muligt og ønskeligt at foretage en sammenligning af de forsøg, der i de forskellige lande er iværksat med attestering af uddannelsesforløb, og at støtte medlemsstaternes initiativer til gennemførelse af nye modeller til attestering. Ifølge en række medlemsstater må man under alle omstændigheder undgå, at der sker en overdreven bureaukratisering, som ville få negative følger for fleksibiliteten og mobiliteten på markedet.

B. Tilnærmelse mellem skole og arbejdsliv

Arbejdsløshedsproblemerne i de forskellige lande, og i særdeleshed ungdomsarbejdsløsheden, sætter dette emne i centrum for uddannelses- og arbejdsmarkedspolitikken. Der foregår talrige og forskelligartede forsøg, både i medlemsstaterne og på EF-plan med fællesskabsprogrammer og på det sidste med Leonardo-programmet, for at lette overgangen. Disse forsøgs forskelligartethed kan man bygge på, når skole, uddannelsesinstitutioner og erhvervsliv skal knyttes tættere sammen. Kun at henvise til én model ville virke som en begrænsning, også selv om den er gennemført inden for undervisnings- og uddannelsessystemerne.

Det skal desuden understreges, at målsætningen ikke kan opfyldes ved mekanisk at tilpasse uddannelsesforløbene udelukkende til arbejdslivets krav, men snarere ved at ethvert individ sættes i stand til at tilpasse sig ændringsprocesserne.

Som OECD har fremhævet, bør man intensivere partnerskabet mellem alle samfundets parter, således at forholdet mellem skole og erhvervsliv forbedres.

Det er også nødvendigt at gennemføre et bedre samarbejde mellem de organer, der undersøger de nye behov for erhvervskvalifikationer.

Som beskrevet i Jacques Delors hvidbog bør man arbejde hen imod et uddannelsessamfund, hvor resultaterne af indlæring og uddannelse ikke blot er nyttige for at komme ind på arbejdsmarkedet, men også for bedst muligt at udnytte det enkelte individs potentiale.

C. Indsats mod social udstødelse

Paradoksalt nok risikerer udviklingen inden for den videnskabelige forskning og teknologiens udbredelse at skabe en større forskel mellem dem, der på den ene side har kundskaberne og behersker anvendelse af dem, og dem, der på den anden side ikke får adgang til den nye basisviden.

Den egentlige udfordring for uddannelsessystemerne ligger givetvis i at skabe rammerne til at sikre alle relevante undervisnings- og uddannelsesmuligheder i perspektivet af livslang uddannelse.

Man bør derfor i højere grad bestræbe sig på at forbedre kvaliteten af de grundlæggende undervisnings- og uddannelsessystemer for at undgå nederlagssituationer. Hver stat bør derfor vedtage de foranstaltninger, den anser for nødvendige, og fremme en bredere udveksling af erfaringer.

Flere medlemsstater er af den opfattelse, at nederlag i skolesystemet ikke kan løses ved en enkelt institutionel foranstaltning. For at personer, der forlader uddannelsessystemet for tidligt og uden kvalifikationer, kan få en yderligere chance, må den enkelte medlemsstat bestræbe sig på at iværksætte og udbygge ordninger, som den anser for nødvendige for at give disse personer forskellige muligheder, ligesom den bør fremme udvekslingen af erfaringer, som kan danne grundlag for en uddybning af debatten på dette område.

D. Beherskelse af fremmedsprog

Inden for EF-samarbejdet har man altid betragtet sprogkundskaber som et grundliggende mål for at fremme personers mobilitet og øge kendskabet til andre kulturer. I dette perspektiv bør de eksisterende fællesskabsprogrammer udnyttes fuldt ud. Nogle medlemsstater er af den opfattelse, at den betydning, de tillægger sprogene i Den Europæiske Union - der anses for vigtige og har prioritet i henhold til resolutionen om flersprogethed fra 1995 - naturligvis ikke ud fra nationalpolitiske betragtninger kan udelukke, at der også tillægges ikke-fællesskabssprog betydning.

For at eleverne kan nå frem til at beherske tre sprog i Den Europæiske Union, foreslår Kommissionen bl.a. en kvalitetsmærkning af initiativer til at fremme indlæringen af sprog. Dette forslag er stødt på modstand fra medlemsstaternes side. Kommissionen mener imidlertid, at dette punkt bør behandles med særlig opmærksomhed under den igangværende debat.

E. Samme bedømmelse af materielle og immaterielle investeringer

Også dette punkt, som går ud på at konsolidere alle bevillinger til undervisning og uddannelse, er ret kompliceret, bl.a. på grund af de konsekvenser det kan få for anvendelsen af offentlige midler. Der opstår således regnskabs- og skattemæssige problemer i forbindelse med bevillingerne til undervisning og uddannelse. Det vil være ønskeligt at undersøge den aktuelle situation i medlemsstaterne med hensyn til dette spørgsmål.

På den baggrund er Rådet enigt om, at hvidbogen udgør et grundlag for, at man i de kommende måneder kan uddybe de væsentligste punkter med hensyn til udviklingen på undervisnings- og uddannelsesområdet i de kommende år.

Grundlaget for et videre samarbejde på fællesskabsplan må imidlertid tage hensyn til to grundlæggende aspekter af udviklingen af undervisnings- og uddannelsessystemer:

- undervisernes rolle, ansvar og kvalifikationer, hvilket de politiske beslutningstagere i særlig grad skal beskæftige sig med

- kvaliteten af undervisnings- og uddannelsessystemerne; det reelle mål for denne er samfundets behov samt elevers, forældres og samfundets forventninger og ønsker.

For så vidt angår den livslange uddannelse er det fundamentale mål også, hvilket ministrene gentagne gange har fremhævet i forskellige fora, en solid grunduddannelse, for at det enkelte menneske kan realisere sig selv og udvikle sig som en borger, der er i stand til at gennemføre et fuldstændigt arbejdsliv.

Debatten må fortsætte på grund af kompleksiteten af undervisnings- og uddannelsesspørgsmålene i et samfund under stadig og hastig forandring, og under hensyntagen til myndighedernes og arbejdsmarkedsparternes deraf følgende øgede ansvar med hensyn til tilrettelæggelse af integrerede uddannelsessystemer og med udsigten til livslang uddannelse, hvilket vil berøre det enkelte menneske livet igennem.

De analyser, der skal gennemføres, vil sandsynligvis også åbne mulighed for yderligere EF-samarbejdsområder. De rapporter, som Kommissionen forelægger bl.a. på grundlag af resultaterne af de bebudede temakonferencer, vil være et bidrag hertil.

Udveksling af idéer er uden tvivl gavnlig, fordi de spørgsmål, der er behandlet i hvidbogen, har været drøftet eller er under drøftelse i andre internationale fora som OECD, Europarådet og UNESCO, hvor man også er klar over de globale problemer på uddannelsesområdet, ikke kun for så vidt angår forbindelsen til arbejdsmarkeds- og beskæftigelsesproblemerne, men også på grund af de kulturelle eller rent uddannelsesmæssige aspekter.

Kommissionens hvidbog må ses som et led i de eksisterende analyser og forslag vedrørende de vigtigste temaer i den internationale debat: arbejdskraftens mobilitet og frie bevægelighed, fremme af beherskelsen af fremmedsprog og undervisning i andre kulturer, overgangsprocesserne, udvikling af partnerskabet med arbejdsmarkedsparterne i uddannelsessystemerne, anvendelse af ny informationsteknologi i undervisningssektoren, lige adgang til kvalitetsuddannelse.

Den analyse, der skal gennemføres på EF-plan, bør i givet fald have et politisk indhold, som så kan være ledetråd for samarbejdet mellem medlemsstaterne, når de i fællesskab skal fastlægge retningslinjer for det videre arbejde, bl.a. ved initiativer inden for undervisning og uddannelse og gennem Den Europæiske Unions generelle trestrengede målsætning som et integreret økonomisk område, et Borgernes Europa og som vægtig deltager i de internationale forbindelser.

Fællesskabsinstitutionerne skal inden for deres respektive beføjelser bidrage til fastlæggelsen af fælles retningslinjer, der nøje overholder traktatbestemmelserne. Medlemsstaternes skepsis og forbehold med hensyn til visse forslag til aktioner (anerkendelse af kvalifikationer, europæisk statut for lærlingesuddannelse, kvalitetsmærkning af skoler, institutioner, der giver de unge »en ny chance«) skal dog drøftes i sammenhæng med en række spørgsmål, som, inden der udarbejdes specifikke aktionsprogrammer, der implicerer anvendelse af finansielle midler, bør overvejes og uddybes yderligere og sammenholdes med medlemsstaternes erfaringer.