På grundlag af vurderingen af stabilitetsprogrammet i henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1466/97 er Rådet af den opfattelse, at de makroøkonomiske antagelser, der ligger til grund for budgetfremskrivningerne i programmet, overordnet set er realistiske for 2013 og behæftet med visse risici for et mere negativt resultat i 2014 og tiden derefter sammenlignet med Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2013. Det forventes i stabilitetsprogrammet, at der bliver lavere vækst i perioden 2014-2016 end forudset i Kommissionens tjenestegrenes prognose fra foråret 2013, men prognosen bygger på en forudsætning om, at der fortsat vil blive ført den samme politik, og den tager således ikke hensyn til den finanspolitiske konsolidering, der bliver nødvendig for at nå stabilitetsprogrammets mål for budgettet. Formålet med budgetstrategien i stabilitetsprogrammet er at bringe det samlede offentlige underskud ned under referenceværdien på 3 % af BNP senest i 2016. Konsolideringen skal hovedsagelig ske gennem udgiftsbegrænsning, idet udgiftskvoten skal nedbringes med 3,7 procentpoint i løbet af perioden 2012-2016, men skal også ske gennem visse indtægtsforøgende foranstaltninger. På grundlag af den (genberegnede) strukturelle saldo (5) er den årlige forbedring af det strukturelle underskud, som er planlagt i stabilitetsprogrammet, på 1,2 %, 0,4 %, 0,9 % og 0,9 % af BNP for årene 2013-2016. Efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud bekræfter stabilitetsprogrammet den mellemfristede budgetmålsætning om en strukturelt set afbalanceret budgetstilling, som ville være nået i 2018. Den mellemfristede budgetmålsætning er mere ambitiøs end krævet i stabilitets- og vækstpagten. Den planlagte hastighed af den strukturelle tilpasning i 2017-2018 udgør tilstrækkelige fremskridt hen imod den mellemfristede budgetmålsætning. Ifølge stabilitetsprogrammet forventes det, at den offentlige gældskvote når sit højdepunkt i 2016, hvorefter den begynder at falde.

Der er visse risici forbundet med tilpasningskursen for gæld og underskud. De foranstaltninger, der skal medvirke til at opnå målene for underskuddet, er ikke tilstrækkeligt præciseret, særligt på regionalt plan. For 2016 indeholder stabilitetsprogrammet ikke nogen foranstaltninger, og de foregående midlertidige foranstaltninger bliver kun forlænget til 2014. Planlagte besparelser fra reformen af lokalforvaltningen er forbundet med betydelig risiko i forbindelse med gennemførelsen. Derudover er der, så længe der stadig er store makroøkonomiske ubalancer, usikkerhed med hensyn til den økonomiske situation, situationen på arbejdsmarkedet og den finansielle situation samt med hensyn til udviklingen i indtægterne. Hvis den reform af førtidspensionen, der er vedtaget, fuldt ud blev gennemført, og der blev opnået enighed om faktoren for bæredygtighed, ville det begrænse de risici, der er forbundet med den sociale sikringsordning. En yderligere risiko hidrører fra eventualforpligtelser i forbindelse med beskyttelsesordninger/garantier for aktiver. Der er sket betydelige fremskridt med hensyn til indberetningen om gennemførelsen af budgettet, men der kan stadig foretages en mere gennemsigtig og rettidig gennemførelse af forebyggelses- og korrektionsmekanismerne i loven om budgetstabilitet. Der mangler en systematisk og rettidig indberetning af den offentlige forvaltnings gæld, hvis store udestående poster nødvendiggjorde en ad hoc tilbagebetalingsordning. Oprettelsen af et uafhængigt finansråd er blevet forsinket. En foreslået ændring af indekseringsreglerne for alle offentlige indtægter og udgifter ville medføre budgetmæssige besparelser og bedre muligheder for tilpasning af priserne til de økonomiske forhold. I det nationale reformprogram anerkendes der også et behov for yderligere at forbedre omkostningseffektiviteten i forbindelse med udgifter i sundhedssektoren og udgifter til lægemidler, f.eks. ved at revidere referencepriser og centralisere indkøb af lægemidler eller indføre en højere grad af egenbetaling.