Den globale finanskrise forstærkede vendingen i Letlands indenlandske kraftigt stigende långivning og huspriser ved at stramme adgangen til og vilkårene for kreditgivning. Den samtidige nedgang på de eksterne markeder ramte eksportsektoren. Nedskrivningen af valutaen i nogle af de vigtigste handelspartnerlande har også bidraget til tabet af konkurrenceevne i de tidligere år.

Letlands finansmarkeder og banksektor har været under stort pres fra og med oktober 2008. De lettiske myndigheder har derfor søgt finansiel bistand på den internationale scene, som blev stillet til rådighed ved udgangen af 2008 (2) og gjort betinget af en omfattende finanspolitisk konsolidering samt en reform af finanssystemet og en strukturreform. I lyset af den meget alvorlige forringelse af den økonomiske og budgetmæssige situation i første halvdel af 2009, som var værre end forventet, gennemførte regeringen supplerende finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger, til dels understøttet af strukturreformer. Ovennævnte udvikling fik den 7. juli 2009 Rådet til at beslutte, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud, og at henstille, at denne situation bringes til ophør senest i 2012 i overensstemmelse med traktatens artikel 104, stk. 7. I anden halvdel af 2009 stabiliseredes økonomiens eksportorienterede sektor og begyndte at udvise tidlige tegn på opsving. Afmatningen i den nationale efterspørgsel var dog fortsat meget alvorlig, hovedsagelig på grund af en kraftig forringelse af arbejdsmarkedet og en negativ kreditvækst. Udbetalingerne af den internationale finansielle bistand, den konsekvente gennemførelse af 2009-budgettet og den vellykkede vedtagelse af 2010-budgettet med yderligere finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger bidrog til at stabilisere tilliden og forbedre markedets stemning over for Letland. Den største udfordring for den økonomiske politik er fortsat økonomisk stabilisering og tilbagevenden til en velfunderet indhentningsproces. Den økonomiske stabilisering afhænger i høj grad af, om de langsigtede forventninger forankres, hvilket kun vil ske, hvis den planlagte finanspolitiske konsolidering gennemføres. Men den økonomiske stabilisering bestemmes også direkte af, om der træffes strukturmæssigt sunde og rimelige finanspolitiske foranstaltninger, og om der gøres fremskridt med omstruktureringen af økonomien i retning af eksportsektoren. På baggrund af den kraftige forringelse af den eksterne konkurrenceevne i opsvingsårene er der også behov for at justere priserne på hjemmemarkedet og produktiviteten. EU-strukturfondsmidlerne skulle bidrage til at styrke eksportsektoren og afbøde recessionen.

Det skarpe fald i hjemmemarkedets efterspørgsel og adgangen til reservekapacitet bidrog til at udligne de eksisterende ubalancer, reducere inflationen og fjerne underskuddet over for udlandet, hovedsagelig gennem et sammenbrud i importen. Den eksterne balance, som i overvejende grad var i underskud i opsvingsårene og blev finansieret via kapitalimport i forbindelse med banksektoren med en deraf følgende hurtig nettostigning i de eksterne passiver, nåede i 2009 et anslået overskud på over 8 % af BNP og skønnes at være i stort overskud i hele programperioden.