Kommissionens beslutning

af 28. november 2001

om Tysklands foranstaltninger til fordel for Georgsmarienhütte Holding GmbH

(meddelt under nummer K(2001) 3734)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2002/259/EF, EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 1, første afsnit,

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 4, litra c),

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a), sammen med protokol 14,

under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF af 18. december 1996 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien(1),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med ovennævnte artikler(2), og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) Tyskland underrettede ved brev af 23. juli 1999 Kommissionen om, at der var indgået en managementkontrakt mellem "Bundesanstalt für Vereinigungsbedingte Sonderaufgaben" (i det følgende benævnt "BvS"), Gröditzer Stahlwerke GmbH og denne virksomheds datterselskaber samt Georgsmarienhütte Holding GmbH.

(2) Kommissionen meddelte ved brev af 29. juli 2000 Tyskland, at den havde besluttet at indlede proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, og artikel 6, stk. 5, i beslutning nr. 2496/96/EKSF (i det følgende benævnt "bestemmelserne om støtte til jern- og stålindustrien") med hensyn til ovennævnte foranstaltning. Kommissionens beslutning om at indlede proceduren er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(3). Kommissionen har opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningen.

(3) Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra tredjeparter.

(4) Tyskland besvarede den 11. oktober 2000, 6. februar 2001, 6. juni 2001 og 22. august 2001 procedurens indledning og Kommissionens breve af 11. december 2000, 12. april 2001 og 14. juli 2001.

2. DETALJERET BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN

(5) Gröditzer Stahlwerke GmbH og dens datterselskaber(4) (i det følgende benævnt "Gröditzer") har sæde i Sachsen. Gröditzer har siden 1990 været ejet af Treuhandanstalt (i det følgende benævnt "THA") og dennes offentlige successorer, henholdsvis EREL Verwaltungs GmbH und Co. Management KG (EREL), Beteiligungs-Management-Gesellschaft mbH (i det følgende benævnt "BMGB") og - endelig - BvS.

(6) BMGB indgik den 25. februar 1997 en aftale "Kauf und Abtretungsvertrag über Geschäftsanteile" (i det følgende benævnt "privatiseringsaftalen") med Georgsmarienhütte-gruppen(5) med henblik på at privatisere Gröditzer og knytte denne virksomhed til Georgsmarienhütte-gruppen.

(7) Gröditzer modtog i løbet af årene før sin privatisering en betydelig statsstøtte, hovedsagelig fra THA og dens successorer i form af garantier og aktionærlån. Der blev igen udbetalt støtte under privatiseringsaftalen. Ifølge denne aftale skulle Georgsmarienhütte Holding GmbH (i det følgende benævnt "GMH") derfor kun overdrages ejendomsretten til Gröditzer, efter at Kommissionen havde godkendt den statsstøtte, der var blevet udbetalt, og som skulle udbetales til Gröditzer. Ifølge artikel 17 i privatiseringsaftalen skulle GMH imidlertid varetage ledelsen af Gröditzer, indtil ejendomsretten blev overdraget.

(8) GMH modtog efter artikel 17 i privatiseringsaftalen et årligt koncernvederlag på 232000 DEM for sin ledelsesfunktion. Dette vederlag omfattede ikke udgifterne til udstationeringen af GMH's ledelse hos Gröditzer.

(9) Kommissionen vedtog den 8. juli 1999 beslutning 1999/720/EF, EKSF af 8. juli 1999 om den statsstøtte, som Tyskland har ydet til Gröditzer Stahlwerke GmbH og dets datterselskab Walzwerk Burg GmbH(6). Kommissionen besluttede her bl.a., at statsstøtten på 239 mio. DEM var uforenelig med EKSF og med EF-traktaten og skulle tilbagebetales.

(10) Som følge deraf opsagde GMH og BvS, der var den lovlige successor til den oprindelige kontrahent BMGB, privatiseringsaftalen, der dermed ophørte.

(11) Samtidig tog BvS skridt til at tilbagekræve den med fællesmarkedet uforenelige støtte fra Gröditzer. Da dette medførte, at Gröditzer blev stærkt forgældet, ansøgte BvS, der var den største kreditor, om, at Gröditzer blev erklæret insolvent. Gröditzer Stahlwerke GmbH blev af konkursretten i Dresden den 20. september 1999 erklæret foreløbigt insolvent og insolvent den 17. januar 2000. Samtidig blev dets datterselskaber Stahlwerke Gröditz GmbH og Edelstahl Gröditz GmbH erklæret foreløbigt insolvente.

(12) De tyske myndigheder meddelte den 23. juli 1999 Kommissionen, at der mellem BvS, Gröditzer og GMH var indgået en ny managementkontrakt (i det følgende benævnt "managementkontrakten") som følge af, at privatiseringsaftalen var ophørt, hvilket lod Gröditzer uden ledelse og gruppeinfrastruktur. Denne nye kontrakt trådte i kraft pr. 1. juli 1999 (tilbagevirkende).

(13) GMH ydede under managementkontrakten en række ledelsesmæssige ydelser, som f.eks. integrering i GMH's salgs-, købs- og distributionsnet samt forsikring og knowhow. Således

a) udstationerede GMH tre managers hos Gröditzer. Dette medførte personaleomkostninger på 80000 DEM/måned og andre omkostninger på 20000 DEM/måned.

b) bestod det samlede vederlag for managementassistancen til GMH af følgende to yderligere elementer:

i) ifølge § 12, stk. 2, i managementkontrakten modtog GMH et vederlag på 1 % af Gröditzer's omsætning.

ii) modtog GMH et vederlag beregnet på grundlag af forbedringen af Gröditzer's driftsresultat (§ 12, stk. 3, i managementkontrakten): GMH modtog 15 % af forbedringen indtil 1 mio. DEM og 30 % deraf ud over 1 mio. DEM.

c) accepterede BvS flere yderligere forpligtelser, nemlig at hæfte solidarisk og individuelt for betalingen af alle vederlag, som Gröditzer ifølge managementkontrakten skulle betale GMH (§ 12, stk. 5, i kontrakten)

d) blev det yderligere i § 18 i managementkontrakten fastsat, at BvS skulle betale vederlag for yderligere tre måneder, hvis kurator gjorde brug af sin ret ifølge den tyske konkurslovs § 103 til at opsige kontrakten.

e) forpligtede BvS sig ligeledes til at tilbyde kurator for Gröditzer's insolvens et lån til fortsættelse af managementkontrakten, hvis kurator ønskede at opsige kontrakten af finansielle årsager (§ 19 i kontrakten).

(14) Det samlede vederlag, som Gröditzer betalte fra 1. juli til 31. december 1999, androg 1,7 mio. DEM. Det bestod af 520000 DEM for udstationering af tre ledere, vederlag på grundlag af 1 % af omsætningen, 738000 DEM, og det resultatrelaterede vederlag, 445000 DEM.

(15) Det samlede vederlag fra 1. januar til 31. marts 2000 androg 685000 DEM. Det bestod af 240000 DEM for udstationeringen af tre ledere og vederlag på grundlag af 1 % af omsætningen på 445000 DEM. Kuratorerne og GMH aftalte, at det resultatrelaterede vederlag ikke skulle betales i denne periode, fordi der ifølge § 183 SGB III blev betalt et insolvensvederlag(7).

(16) Managementkontrakten for Gröditzer Stahlwerke GmbH udløb med indledningen af likvidationen i januar 2000 og for Gröditzers datterselskaber den 1. april 2001, da deres likvidation indledtes.

(17) Samtidig indgik kuratorerne en ny managementaftale med GMH, der indebar et samlet vederlag på 100000 DEM for udstationering af tre ledere. Denne aftale løb indtil 30. juni 2000. Den forlængedes indtil 31. december 2001.

3. UNDERSØGELSESPROCEDUREN

(18) Der blev indledt en formel undersøgelsesprocedure, fordi Kommissionen tvivlede på, at BvS og Gröditzer havde indgået managementkontrakten på markedsvilkår. Denne tvivl rettede sig især mod vederlagene, da det viste sig, at de var ti gange større end det vederlag, som Gröditzer betalte GMH under privatiseringsaftalen. Kommissionen havde derfor mistanke om, at managementkontrakten indeholdt statsstøtte til GMH, og den tvivlede på, at en sådan støtte var forenelig med EF- og EKSF-traktaterne.

4. BEMÆRKNINGER FRA TYSKLAND OG DE ØVRIGE INTERESSEREDE PARTER

(19) I sit svar på procedurens indledning gentog Tyskland sin opfattelse, således som den tidligere var blevet udtrykt under den indledende undersøgelse, nemlig at BvS havde accepteret managementkontraktens betingelser på markedsvilkår. Følgende omstændigheder havde berettiget indgåelsen af managementkontrakten uden udbudsprocedure: Der var tale om en hasteforanstaltning, fordi virksomheden havde været uden ledelse på grund af privatiseringskontraktens opsigelse. Da det var vanskeligt at finde en disponibel midlertidig ledelse, der kunne præstere en tilsvarende ydelse, ville det eneste alternativ til den indgåede kontrakt have været at lukke og afvikle virksomheden under en likvidation. Dette alternativ ville have ført til et omsætningstab og derfor til et lavere provenu for kreditorerne, herunder BvS.(8)

(20) Tyskland fremsendte ligeledes oplysninger om, at en sammenligning af managementkontraktens betingelse med privatiseringskontraktens ikke er mulig. Sidstnævnte blev underskrevet i det øjemed, at GMH skulle have ejendomsretten til Gröditzer. Den omfattede ikke omkostningerne til udstationering af ledere. Privatiseringskontraktens vederlag var derfor ikke baseret på de faktiske omkostninger. Der forventedes et yderligere afkast parallelt med forbedringen af Gröditzers driftsresultat. Managementkontrakten blev indgået efter privatiseringskontraktens udløb. GMH kunne ikke forudse, om det kunne købe Gröditzer på et senere stadium. Derfor forhandledes vederlagene efter armslængde-princippet. I alle parters interesse måtte vederlaget også omfatte en bonus for forbedringer af resultatet og omsætningen.

(21) Desuden var der på foranledning af GMH af eksperter blevet udarbejdet et responsum om, hvorvidt en privat investor ville have accepteret managementkontrakten på lignende vilkår. Eksperterne bekræftede deri, at der efter privatiseringskontraktens udløb var behov for en midlertidig ledelse for ikke at sænke virksomhedens værdi. De konkluderede, at managementkontrakten med GMH var den bedst mulige løsning for BvS. Med hensyn til vederlagene og de yderligere forpligtelser fandt eksperterne, at GMH's samlede aflønning, herunder det resultatrelaterede vederlag, kan sammenlignes med aflønningen af andre midlertidige ledere inden for samme sektor(9).

(22) Eksperterne bekræftede med hensyn til de yderligere BvS-forpligtelser, at en midlertidig manager i tilfælde, hvor et selskab står over for insolvensbehandling, altid vil kræve en garanti fra dets aktionær eller kreditorer. Risikoen for ikke at modtage aflønning for sit arbejde ville ellers på grund af den forestående insolvens være for høj.

(23) Tyskland anførte desuden, at de øvrige tillægsforpligtelser, som var accepteret af BvS i form af lånet til kurator og betaling af vederlaget for yderligere tre måneder efter kontraktens udløb ikke ville blive gennemført i GMH's favør. Tyskland meddelte ligeledes Kommissionen, at GMH den 18. oktober havde besluttet, at det ikke ville gøre den solidariske og individuelle hæftelse, jf. §12, stk. 5, i managementkontrakten, eller andre af BvS's tillægsforpligtelser i forbindelse med managementkontrakten gældende(10).

(24) Der er ikke modtaget bemærkninger fra de øvrige interesserede parter.

5. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN

(25) Kommissionen anser ikke GMH for at være en jern- og stålvirksomhed i EKSF-traktatens betydning. Det er et holdingselskab for en gruppe, hvor den største del af omsætningen frembringes af jern- og stålvirksomheder under EKSF. Det kan ikke udelukkes, at foranstaltningernes endelige modtagere kan blive jern- og stålvirksomheder under EKSF. Foranstaltningen vurderes derfor på grundlag af EF-traktatens artikel 88, stk. 3 og artikel 6 i bestemmelserne om støtte til jern- og stålindustrien.

(26) BvS er en tysk offentlig institution. Den underskrev managementkontrakten ikke blot som offentlig aktionær i og repræsentant for Gröditzer, men - på underskriftstidspunktet - også som Gröditzer største kreditor og med pligt til i overensstemmelse med beslutning 1999/720/EF, EKSF inkassere tilgodehavender fra Gröditzer.

(27) Gröditzer skulle ifølge managementkontrakten betale vederlaget for GMH's management service. Kommissionen noterer derfor, at vederlaget betales af statsmidler og derved repræsenterer en overførsel af statsmidler til GMH.

(28) På denne baggrund skal Kommissionen vurdere, om vilkårene i managementkontrakten er sammenlignelige med en tilsvarende kontrakt i en markedsøkonomi, eller om de indebærer statsstøtte til GMH. Dette gælder både for vederlagene og BvS-tillægsforpligtelserne (BvS's individuelle hæftelse, BvS's forpligtelse til tre måneders betaling i tilfælde af insolvens og BvS's forpligtelse til et insolvenslån for at fortsætte managementkontrakten).

(29) De tyske myndigheder anfører med hensyn til grunden til at indgå kontrakten, at der på grund af privatiseringskontraktens udløb efter vedtagelsen af beslutning 1999/720/EF, EKSF hurtigt måtte findes en løsning, hvis Gröditzer skulle fortsætte sin aktivitet. Vanskelighederne ved at finde en foreløbig ledelse og nødvendigheden af at træffe en beslutning med kort varsel krævede, at der blev indgået en managementkontrakt. Alternativet til denne kontrakt ville have været at lukke selskabet og likvidere det under en insolvensbehandling.

(30) Kommissionen bemærker, at indgåelsen af managementkontrakten var et positivt alternativ for BvS og Gröditzer sammenlignet med lukningen og likvideringen af selskabet. Da der imidlertid ikke blev indkaldt bud med henblik på managementkontrakten, må Kommissionen undersøge, om kontrakten er i overensstemmelse med markedsvilkårene. Både vederlagene og BvS's tillægsforpligtelser skal derfor undersøges på grundlag af reglerne om statsstøtte.

5.1. De vederlag, som BvS accepterede under managementkontrakten

(31) Kommissionen anførte med hensyn til aflønningen af GMH for dets management service, at vederlagene synes at være ti gange højere end de tidligere vederlag under privatiseringskontrakten. Det var derfor tvivlsomt, om de var i overensstemmelse med markedsvilkårene.

(32) Kommissionens tvivl vedrørte ikke udgifterne til udstationeringen af de tre ledere (§12 stk. 1, i managementkontrakten). Denne del af vederlaget synes at være passende under hensyn til selskabets størrelse og ledernes ydelser. Det bekræftedes af de oplysninger, der blev fremsendt i forbindelse med undersøgelsesproceduren, at dette vederlag var i overensstemmelse med markedsvilkårene. Dette bekræftede Gröditzers kurator også ved i april 2000 at indgå en ny managementkontrakt med GMH med samme vederlag for udstationeringen af tre ledere.

(33) Kommissionen noterer, at vederlaget for udstationeringen af tre ledere synes at være i overensstemmelse med markedsvilkårene.

(34) Af informationerne fra Tyskland under undersøgelsesproceduren fremgår det, at et fast vederlag på 1 % af omsætningen svarer til det vederlag, som et selskab ville betale en salgsagent inden for samme sektor. § 6 i managementkontrakten bestemmer, at GMH blandt andre managementopgaver skulle åbne sit indkøbs-, distributions- og salgsnet for Gröditzer. Dvs. at GMH blev salgsagent for Gröditzer.

(35) Det fremgår af oplysningerne, at med hensyn til det resultatrelaterede vederlag i overensstemmelse med § 12 stk. 3, i managementkontrakten, er indtil 30 % af den årlige stigning i resultatet i overensstemmelse med markedsvilkårene. Den samlede sats, som Gröditzer betalte for juli 1999 til december 1999 androg 445000 DEM, hvilket svarer til 28 % af resultatstigningen i denne periode.

(36) Kommissionen noterer, at et resultatrelateret vederlag normalt skulle baseres på EBITDA (overskud før renter, afskrivninger, hensættelser og skat) eller cashflow og ikke - som i dette tilfælde - udelukkende på en resultatforbedring. Ellers kunne vederlaget betales udelukkende på grundlag af omsætningsstigningen.

(37) Kommissionen noterer ligeledes, at det resultatrelaterede vederlag ikke beløbsmæssigt overstiger det vederlag, der er udbetalt alternative midlertidige managements. Selskabets vanskeligheder på det tidspunkt, da kontrakten blev indgået, og forbedringerne af cashflow og EBITDA under GMH's management skal også tages i betragtning.

(38) Kommissionen noterer endvidere, at situationen under privatiseringskontrakten før managementkontrakten var forskellig. Under privatiseringskontrakten skulle GMH opnå ejendomsret til Gröditzer. Vederlaget for den ydede management omfattede ikke udgifterne til udstationeringen af ledere fra GMH til Gröditzer. Koncernvederlaget synes derfor ikke baseret på de samlede omkostninger. Derimod var Gröditzers insolvens overhængende, da managementkontrakten blev indgået. GMH kunne ikke forudse, om det overhovedet kunne erhverve Gröditzer på et senere stadium. Det kunne ikke forvente en yderligere aflønning ved at opnå ejendomsretten til Gröditzer under managementkontrakten. Det tidligere vederlag kan derfor ikke anvendes som vejledende for de vederlag, som Gröditzer betalte under managementkontrakten.

(39) Med henblik på at vurdere, om den samlede aflønning af GMH er i overensstemmelse med markedsvilkårene, sammenligner Kommissionen GMH's samlede aflønning med aflønningen af andre midlertidige managements i et tilsvarende selskab i den samme situation.

(40) Kommissionen noterer, at midlertidige managements i overensstemmelse med det forelagte responsum typisk aflønnes enten med et dagligt vederlag, med et samlet fast vederlag (svarende til en kurators aflønning) eller - som i dette tilfælde - med en kombination af et omsætnings- og resultatrelateret vederlag.

(41) Eksperterne fastslog, at GMH's aflønning på grundlag af et dagligt vederlag ville have ført til et årligt vederlag på ca. 2,8 mio. DEM. Aflønning på grundlag af et fast vederlag ville have ført til et årligt vederlag på mindst 3,6 mio. DEM. GMH's aflønning på grundlag af den indgåede managementkontrakt androg for perioden 1. juli 1999 - 31. december 1999 1,7 mio. DEM, hvilket svarer til et årligt vederlag på 3,4 mio. DEM.

(42) Kommissionen noterer, at et vederlag, der udelukkende er baseret på et dagligt vederlag, beløbsmæssigt ville have været mindre kostbart for Gröditzer. Den noterer ligeledes, at et fast vederlag ikke ville have involveret en bonus for forbedringer af resultatet eller omsætningen.

(43) Kommissionen forstår, at GMH påtog sig yderligere ansvarsområder ved at lede Gröditzer. Det skulle yde Gröditzer managementopgaver som planlægning, budgettering og kontrol. Det skulle også stille knowhow til rådighed, give adgang til sit salgsnet (med bedre betingelser for Gröditzer) og yde markedsføringshjælp. Det skulle yderligere være salgsagent for Gröditzer.

(44) Under hensyn til de præsterede managementydelser, Gröditzers overhængende insolvens og resultatforbedringerne er det Kommissionens opfattelse, at GMH's samlede aflønning under managementkontrakten er i overensstemmelse med markedsvilkårene.

5.2. Yderligere forpligtelser, som BvS accepterede under managementkontrakten

(45) Kommissionen gav ved sin indledning af proceduren også udtryk for tvivl med hensyn til de yderligere forpligtelser, BvS havde indgået, idet privatiseringskontrakten ikke indebar, at BvS skulle garantere vederlag som koncernvederlaget. Kommissionen tvivlede på, at en så dyr yderligere forpligtelse var ydet på markedsvilkår. Samme ræsonnement gjaldt for BvS's forpligtelser under artikel 18 i managementkontrakten (til at betale vederlaget tre måneder efter, at kurator opsagde aftalen, jf. § 103 i den tyske lov om insolvens) og for tredje yderligere BvS-forpligtelse under § 19 i managementkontrakten (tilbud om et insolvenslån til kurator for at finansiere kontraktens videreførelse, hvis denne skulle beslutte at opsige kontrakten af finansielle grunde).

(46) BvS's individuelle hæftelse: Kommissionen noterer, at GMH giver afkald på hele sit krav under den individuelle BvS-hæftelse. Som anført af GMH vil GMH ikke holde BvS ansvarlig for ubetalte beløb som følge af managementkontrakten. Kommissionen noterer derfor på grundlag af den foreliggende information, at der ikke vil blive foretaget betalinger på grundlag af BvS's individuelle hæftelse.

(47) Ifølge Tyskland krævede GMH garanti fra BvS for at sikre sig, at det i sidste ende blev aflønnet for sine ydelser under managementkontrakten. Garantien påvirkede kun GMH's afgørelse af, om det skulle acceptere managementkontrakten eller ikke.

(48) Kommissionen noterer på grundlag af den fremsendte information, at GMH's fordringer ifølge managementkontrakten skulle sikres. Ellers ville risikoen for manglende betaling som følge af Gröditzers umiddelbart forestående insolvens på det tidspunkt, hvor managementkontrakten blev indgået, være meget høj. En virksomhed, der ikke sikrer sine fordringer i samme situation, ville løbe risikoen for at yde management uden betaling.

(49) Kommissionen noterer yderligere, at BvS's yderligere forpligtelser sluttelig ikke blev opfyldt til fordel for GMH.

(50) Kommissionen konkluderer også under hensyn til den samlede aflønning og de særlige omstændigheder i forbindelse med kontrakten, at BvS's yderligere forpligtelser ikke begunstigede GMH.

6. KONKLUSION

(51) Kommissionen finder, at den ovenfor vurderede foranstaltning ikke kan betragtes som statsstøtte i betydningen i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, eller EKSF-traktatens artikel 4, litra c) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den foranstaltning, som Tyskland har truffet for GMH, Georgsmarienhütte Holding GmbH, i forbindelse med managementkontrakten med Gröditzer Stahlwerke GmbH og datterselskaber, er ikke støtte i betydningen i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, eller EKSF-traktatens artikel 4, litra c).

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 28. november 2001.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 338 af 28.12.1996, s. 42.

(2) EFT C 3 af 6.1.2001, s. 31.

(3) Se fodnote 2.

(4) Den 20. april 1999 solgte Gröditzer Stahlwerke GmbH sine aktiver og passiver - og dermed sin økonomiske aktivitet - til de nyoprettede Edelstahl Gröditz GmbH og Stahlwerk Gröditz GmbH, der er datterselskaber til Stahl Gröditz Holding GmbH. BvS er Stahl Gröditz Holding GmbH's eneste aktionær. I mellemtiden solgte Stahl Gröditz GmbH aktierne i disse to datterselskaber til Gröditzer Stahlwerke GmbH.

(5) Retsligt er aftalens parter Georgsmarienhütte GmbH og Georgsmarienhütte Verwaltungsgesellschaft mbH i Georgsmarienhütte, og Bladenhorster Grundstückverwaltungsgesellschaft mbH i Castrop-Rauxel. GMH Holding GmbH blev oprettet i 1998 som et holdingselskab efter en intern omstrukturering af Georgsmarienhütte-gruppen. Det overtog den almindelige koordinering af Georgsmarienhütte-gruppen. I managementkontrakten forstås ved GMH: Georgsmarienhütte Holding GmbH.

(6) EFT L 292 af 13.11.1999, s. 27.

(7) Ifølge Tyskland ville insolvensvederlaget ellers have forbedret resultatet og derved uretmæssigt have begunstiget GMH.

(8) Dette støttedes af et responsum udarbejdet for kurator, der skulle beslutte, om han ville sælge selskabet som en "going concern" eller opsplittet. Aktivernes værdi blev ansat til 17 mio. DEM, hvorimod deres værdi ved salg som "going concern" ville være 103 mio. DEM.

(9) McKinsey & Company; 1. august 2001.

(10) Skønt nogle af vederlagene ikke blev udbetalt til GMH, før insolvensbehandlingen af Gröditzer indledtes. GMH registrerede disse vederlag som fordringer under insolvensbehandlingen.