++++

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 2 . januar 1973

om anvendelse af bestemmelserne i artikel 85 og 86 i EOEF-traktaten ( IV/26.918 - Den europaeiske sukkerindustri )

( 73/109/EOEF )

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , saerlig artikel 85 og 86 ,

under henvisning til Raadets forordning nr . 17 af 6 . februar 1962 ( 1 ) , saerlig artikel 3 og 15 ,

under henvisning til Raadets forordning nr . 26 af 4 . april 1962 ( 2 ) , saerlig artikel 1 og 2 ,

under henvisning til Raadets forordning nr . 1009/67/EOEF af 18 . december 1967 ( 3 ) og dettes udfoerelsesbestemmelser ,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 31 . maj 1972 , om paa eget initiativ at bringe forordning nr . 17 , artikel 3 i anvendelse , efter i overensstemmelse med forordning nr . 17 , artikel 19 , stk . 1 og med bestemmelserne i forordning nr . 99/63/EOEF ( 4 ) at have hoert de interesserede virksomheder ,

under henvisning til den af det raadgivende Udvalg for kartel - og monopolspoergsmaal i henhold til forordning nr . 17 , artikel 10 den 5 . december 1972 afgivne udtalelse ,

ud fra foelgende betragtninger :

I

A

1 . Den foreliggende beslutning vedroerer foelgende virksomheder , som er de vigtigste fabrikanter henholdsvis saelgere af sukker i Faellesskabet :

- Raffinerie Tirlemontoise S.A . , Bruxelles ,

- Centrale Suiker Maatschappij N.V . , Amsterdam ,

- Cooperatieve Vereniging Suiker Unie U.A . , Rotterdam ,

- Westdeutsche Zuckervertriebsgesellschaft mbH und Co KG , Koeln , samt det dette selskab tilsluttede medlem Pfeifer und Langen , Koeln ,

- Suedzucker Verkaufs-GmbH , Oberursel , samt de dette selskab tilsluttede medlemmer Sueddeutsche Zucker AG , Mannheim , og Zuckerfabrik Franken , Ochsenfurt ,

- Sucre-Union S.A . , Paris ,

- Société des Raffineries et Sucreries Say , Paris ,

- Société F . Béghin SA , Thumeries ,

- Générale Sucrière SA , Paris ,

- Société Nouvelle de Raffinerie Lebaudy-Sommier SA , Neuilly s/Seine og Groupement d'Interêt Economique Lebaudy-SUC , Paris ,

- Sucres et Denrées SA , Paris ,

- Eridania Zuccherifici Nazionali SpA , Genua ,

- Società Generale di Zuccherifici ( Société Générale de Sucreries ) , Bruxelles ,

- Cavarzere-Produzioni Industriali , Padua ,

- Società Italiana per l'Industria degli Zuccheri SpA , Rom ,

- Romana Zucchero SpA , Genua ,

- Zuccherificio del Volano SpA , Genua ,

- Agricola Industriale Emiliana ( AIE ) SpA , Bologna ,

- Zuccherificio di Sermide SpA , Genua ,

- SADAM SpA , Bologna .

2 . Det i denne beslutning omhandlede sukker er raasukker og hvidt sukker under position 17.01 i den faelles toldtarif . Raasukker er et mellemprodukt og er som saadant ikke egnet til menneskelig foede . Hvidt sukker er derimod en faerdigvare , der inddeles i fire kategorier ( I til IV ) alt efter sin renhedsgrad . Kategori IV er imidlertid aldrig blevet fremstillet i EF og kategori III er kun fremstillet i Frankrig . For tiden fremstilles naesten udelukkende kategorierne I og II i faellesskabslandene , og tendensen til kun at fremstille sukker af kategori I er tiltagende .

3 . Produktionen af hvidt sukker er i Faellesskabet steget fra 6,8 millioner tons i produktionsaaret 1968/1969 til ca . 8,1 millioner tons i produktionsaaret 1971/1972 , mens forbruget i samme tidsrum er steget fra 5,9 til 6,5 millioner tons ( 5 ) . Produktionen udviste i disse fire regnskabsaar derfor altid et overskud , der svingede mellem 11 og 24 % af sukkerforbruget i Faellesskabet .

4 . Frankrig er det medlemsland , der har den stoerste sukkerproduktion inden for Faellesskabet . Den franske sukkerproduktion ( inkl . de oversoeiske omraader ) steg fra 2 620 000 tons i aaret 1968/1969 til 3 230 000 tons i 1971/1972 . Omkring 75 % af denne produktion stammer fra foelgende virksomheder : Sucre-Union ( 26 % ) , Béghin ( 14 % ) , Say ( 14 % ) , Générale Sucrière ( 10 % ) , Lebaudy-SUC ( 9 % ) , mens resten er fremstillet af ca . ti mindre foretagender . Overskudsproduktionen i forhold til det franske forbrug var i 1968/1969 paa 885 000 tons og i 1971/1972 paa 1 440 000 tons .

Société Anonyme Sucre-Union ( i det foelgende " Sucre Union " ) grundlagdes i 1966 af 23 franske sukkerfabrikker , der overdrog markedsfoeringen af deres produktion til dette selskab . Ni af disse 23 virksomheder er andelsselskaber , der besidder 50 % af Sucre-Union's selskabskapital .

Société des Raffineries et Sucreries Say ( i det foelgende " Say " ) , indgaar i et oekonomisk interessefaellesskab , GISEC . Selv om dette stadig eksisterer , synes det ikke mere at optraede som en enhed .

Société F . Béghin S.A . ( i det foelgende " Béghin " ) , er efter sin omsaetning den vigtigste sukkerfabrikant , selv om sukkerproduktionen kun udgoer 46 % af dets omsaetning ( hovedvaegten ligger paa papirfremstilling ) . En virksomhed under GISEC . Sucrerie Centrale de Cambrai , er overtaget af Béghin . Selskaberne Say og Béghin har truffet beslutning om fusion pr . 1 . januar 1973 .

Société Nouvelle de Raffinerie Lebaudy-Sommier SA kontrolleres af holding-selskabet Lebaudy-Frères , i hvilket Générale Sucrière siden januar 1972 ejer aktiemajoriteten . Siden d . 1 . januar 1969 markedsfoerer selskabet Lebaudy-Sommier sin produktion gennem Groupement d'Interêt Economique Lebaudy-SUC ( i det foelgende " Lebaudy-SUC " ) . Denne gruppe markedsfoerer ogsaa produktionen fra andre fabrikanter , f.eks . Union Sucrière de l'Aisne , der ejer 11 % af kapitalen i Lebaudy-Sommier .

Hvad engros-handelen angaar , er der isaer to virksomheder , Bauche og Sucres et Denrées , der indtager en fremtraedende plads paa det franske marked . Sucres et Denrées afvikler for stoerstedelen sine forretninger som uafhaengig forhandler .

5 . Ogsaa Belgien har sammenlignet med sit forbrug et stort produktionsoverskud . Mens det belgiske sukkerforbrug fra 1968/1969 til 1971/1972 gennemsnitligt laa paa 350 000 tons , steg produktionen fra 530 000 tons i 1968/1969 til 770 000 tons i 1971/1972 . Det belgiske produktionsoverskud , der i 1968/1969 beloeb sig til ca . 200 000 tons , naaede derfor i loebet af sukkerproduktionsaaret 1971/1972 op paa 400 000 tons .

Belgiens betydeligste sukkerfabrikant er Raffinaderiet Tirlemontoise ( i det foelgende " RT " ) , der ved egne anlaeg og ved forpagtning af andre sukkerfabrikkers anlaeg ( Grand-Pont , Quévy , Péronnes ) alene tegner sig for mere end 50 % af den belgiske sukkerproduktion . Gennem aktiemajoritet ( Warneton , Oreye og Moerbeke-Waas ) , eller gennem markedsfoeringsaftaler ( Liers , Embresin , Naveau ) har den endvidere kontrol eller mulighed for kontrol over flere andre belgiske sukkerfabrikker . Paa denne maade har RT en afgoerende indflydelse eller mulighed for at udoeve en afgoerende indflydelse paa ca . 85 % af den belgiske sukkerproduktion . Da hvidt sukker kun importeres i ganske ringe maengder til Belgien , kan man derfor gaa ud fra , at RT's andel af det belgiske marked andrager ca . 85 % .

To belgiske virksomheder Société pour l'Exportation de Sucre S.A . , Antwerpen ( i det foelgende " Export " ) og S.A . Hottlet et Cie . , Edegem ( i det foelgende " Hottlet " , markedsfoerer i udlandet belgisk produceret sukker . RT eksporterer undertiden sukker direkte til de udenlandske markeder , isaer hvor det drejer sig om leverancer fra fabrikant til fabrikant .

6 . I Storhertugdoemmet Luxembourg er der ingen sukkerfabrikanter . Efterspoergslen i Luxembourg daekkes af de belgiske fabrikanter og i saerdeleshed af RT .

7 . Italien er det medlemsland , hvor sukkerunderskuddet er stoerst . Den italienske sukkerproduktion androg alt efter produktionsaar henholdsvis 1,1 eller 1,3 millioner tons , mens forbruget laa paa mellem 1,4 millioner i aaret 1968/1969 og 1,55 millioner i aaret 1971/1972 . Italiens sukkerunderskud ligger saaledes paa mellem 12 % og 25 % af forbruget .

Strukturen af den italienske sukkerindustri , der i aarenes loeb er undergaaet talrige aendringer henimod en stigende koncentration , kan nu beskrives som foelger :

Den stoerste gruppe , der kontrollerer mere end en tredjedel af det italienske marked , er opstaaet omkring selskabet Eridania , hvis aktivitet saavel paa det kommercielle som paa det finansielle omraade er betydelig . Efter at denne gruppe havde overtaget " Saccarifera sarda " og " Saccarifera lombarda " overtog den senest " Società Fondiaria Agricola Industriale " ( SEAI ) og erhvervede aktiemajoriteten i selskabet " SPICA-Lauis " . Den har desuden en andel paa 15 % i " Zuccherificio d'Avezzano " .

Den naeststoerste gruppe er for oejeblikket " Gruppo Padano " , hvis virksomhed koordineres af " Société Générale de Sucreries " i Bruxelles . " Gruppo Padano " har fornylig overtaget selskabet " Zuccherificio e Raffineria di Pontelongo " . Ved den for kort tid siden stedfundne overtagelse af kontrollen med " Società Italiana per l'Industria degli Zuccheri " ( naeststoerste italienske fabrikant efter Eridania ) kontrollerer denne gruppe ca . en trediedel af det italienske marked og indtager praktisk talt samme stilling som " Eridania " -gruppen . Det andet selskab , der tilhoerer den naevnte gruppe er " Cavarzere-Produzioni Industriali " der i 1967 overtog " Società Veneta per l'Industria degli Zuccheri " .

Den sidst stedfundne koncentration vedroerer AIE ( Agricola Industriale Emiliana ) . Dette selskab , der allerede kontrollerer " SFIR " ( Società Fondiaria Industriale Romagnola ) og Zuccherificio e Raffineria di Mizzana , har erhvervet en andel i " Romana Zucchero " , der paa sin side er forbundet med " Zuccherificio del Volano " . Man kan derfor nu gaa ud fra , at der til de to allerede eksisterende grupper er kommet en ny temmelig indflydelsesrig gruppe .

Den oevrige italienske produktion fordeler sig paa et dusin smaavirksomheder , der for det meste overlader markedsfoeringen af deres sukker til de selskaber , der udgoer de tre foernaevnte storgrupper .

I Italien fandtes der intet selvstaendigt arbejdende arbejdsnet for distribution af sukker , idet de store sukkerfabrikker selv markedsfoerte deres produktion . Foerst i senere tid er nogle handelsvirksomheder begyndt at beskaeftige sig med distribution af sukker i Italien .

8 . Nederlandene udviser et vist produktionsunderskud af sukker . Dette underskud androg , naar det sammenlignes med forbruget i de sidste produktionsaar mellem 50 000 og 100 000 tons .

Den vigtigste nederlandske sukkerfabrikant er : " Cooperatieve Vereniging Suiker Unie UA " , Rotterdam ( i det foelgende " SU " ) , som blev dannet i 1966 ved en fusion af fire andelsselskaber .

Den naeststoerste sukkerfabrikant i Nederlandene er : " Centrale Suiker Maatschappij NV " , Amsterdam ( i det foelgende " CSM " ) .

De nederlandske sukkerfabrikanter indgik i 1953 en aftale om kontingentering af sukkerroe-leverancer ifoelge hvilken CSM fik tildelt 37,48 % og de i dag i SU sammensluttede andelsselskaber fik tildelt 62,52 % af den nederlandske sukkerproduktion . De to nederlandske sukkerfabrikanter har desuden et naert samarbejde paa et stort omraade af deres virkefelt ( faelles indkoeb af sukkerroer , samarbejde ved anvendelsen af mellemprodukter , faelles videnskabelig forskning , samarbejde om markedsundersoegelser , om reklame , om salgsfremmende foranstaltninger og ved tilvejebringelsen af ensartede ab-fabrik priser samt salgsbetingelser ) ( 6 ) .

Sukkerimporten til Nederlandene taget i betragtning andrager SU og CSM's andel af det nederlandske marked i alt mindst 85 % .

Det er isaer tre importoerer , nemlig NV Internatio Produkten , Leonard Jacobsen en Zonen og Handelsmaatschappij Dudok de Wit en Co ( i det foelgende henholdsvis " Internatio " , " Jacobson " og " Dudok de Wit " ) , der til det nederlandske marked foretager import af sukker til den videreforarbejdende industri .

9 . Tyksland har som helhed ligevaegt paa sin sukkerbalance . Dog er der regionale saerpraeg . Sukkerfabrikanterne har siden 1 . juli 1968 sammensluttet sig i salgsorganisationer ( 7 ) , hvis afsaetningsomraader er klart afgraensede .

Sukkerfabrikanterne i Schleswig-Holstein og en del af Niedersachsen er sammensluttede i Norddeutsche Zucker GmbH und Co . KG , Uelzen ( i det foelgende " NZV " ) . Deres produktion andrager ca . 600 000 tons ( ca . 27 % af den tyske produktion ) og overstiger dermed det i deres afsaetningsomraade eksisterende behov . Overskuddet af hvidt sukker eksporteres for stoerstedelens vedkommende til tredjelande .

Sukkerfabrikanterne i Nordrhein-Westfalen og visse fabrikanter i Niedersachsen ( 11 virksomheder ) er sammensluttet i Westdeutsche Zuckervertriebsgesellschaft mbH und Co . KG , Koeln ( i det foelgende " WZV " ) . Deres produktion andrager ca . 750 000 tons ( ca . 35 % af den tyske produktion ) . Stoerrelsen af denne produktion ligger under behovet i WZV's afsaetningsomraade , hvortil hoerer Nordrhein-Westfalen , Rheinland-Pfalz og en del af Niedersachsen og Hessen ( i de med mellemforhandlere - regionalkommissaerer indgaaede aftaler betegnes dette omraade som WZV's " saerlige interesseomraade " ) . Sukkerunderskuddet i dette omraade daekkes i foerste raekke af leverancer nordfra , isaer i form af raasukker , der raffineres af fabrikanter i den vestlige del af Tyskland , dels ogsaa ved import fra Belgien og Frankrig , hvor der findes et betydeligt overskud .

Det vigtigste medlem af WZV er Pfeifer og Langen , der tegner sig foer ca . halvdelen af produktionen i dette omraade . Pfeifer og Langen's andel i WZV er paa 21 % .

Markedsfoeringen af varemaerkesukker i husholdningspakninger sker gennem Nord-Westdeutsche Markenzuckervertriebs-GmbH und Co . KG , Bielefeld/Koeln ( i det foelgende " NWZV " ) , i hvilket deltager saavel medlemmer af WZV som ogsaa medlemmer af NWZV . Stoerstedelen af produktionen finder afsaetning gennem WZV og NWZV , loevrigt markedsfoerer medlemmerne deres produkter individuelt , dels over samme mellemforhandlere som salgsorganisationen , dels direkte til den forarbejdende industri . Der finder kun ringe eksport sted .

I den sydlige del af Tykland er sukkerfabrikanterne sammensluttet i Suedzucker Verkaufsgesellschaft mbH und Co . KG , Oberursel ( i det foelgende " SZV " ) . Produktionen andrager ca . 800 000 tons ( ca . 38 % af den tyske produktion ) . Blandt de fem medlemmer af SZV er Sueddeutsche Zucker AG , Mannheim ( i det foelgende " SZ AG " ) langt det vigtigste foretagende . Det kan regnes blandt de foerende sukkerfabrikanter i medlemsstaterne . Denne virksomhed tegner sig for 70 % af sukkerproduktionen fra medlemmerne i SZV-gruppen , hvilket svarer til 29 % af den tyske sukkerproduktion og til 8 % af faellesskabsproduktionen . Den deltager med 25 % i den naeststoerste sydtyske sukkerfabrikationsvirksomhed Zuckerfabrik Franken ; de resterende 75 % ejes af Sueddeutsche Zuckerrueben-Verwertungsgesellschaft . SZ AG har en andel paa 51,5 % i SZV . Til beslutninger kraeves der ifoelge vedtaegterne mindst 80 % af stemmerne .

SZV-medlemmernes produktion bliver for stoerstedelen solgt gennem SZV , der frit tilrettelaegger sin salgspolitik . Desuden saelger SZV-medlemmerne det af dem producerede sukker individuelt , enten til de * turering , til eksport eller til menneskeligt forbrug i Tyskland . I dette sidste tilfaelde benytter de samme mellemhandlere som SZV .

SZV opretholder i sit afsaetningsomraade , der ligger op til NZV og WZV's afsaetningsomraader , et net af regionale repraesentanter , der saelger sukker i eget navn og for egen regning , SZV hverken importerer eller eksporterer selv .

Det er ikke muligt at knytte noejagtige tal til sukkerforbruget i dette omraade , da de statistiske oplysninger daekker de enkelte forbundslande , mens SZV's afsaetningsomraade og ligeledes WZV og NZV's afsaetningsomraader ikke falder sammen med forbundslandegraenserne . Den kan skoensmaessigt saettes til ca . 800 000 tons . En del af produktionen ( svingende mellem 10 000 og 20 000 tons ) eksporteres af SZ AG til andre EF-medlemslande , isaer til Italien . En anden del eksporteres til tredjelande .

For Berlin og Saarlandet bestaar der et saerligt forhold . Berlin forsynes med sukker , der importeres fra DDR . Saarlandet hoerer hverken til WZV eller SZV's afsaetningsomraader , men bliver for stoerstedelen forsynet med sukker af fransk oprindelse .

10 . Mellem en raekke sukkerfabrikanter findes der finansielle baand . RT staar gennem to holding-selskaber , European Sugar og European Sugar France i forbindelse med firmaet Tate and Lyle , London , der behersker en vaesentlig del af det britiske marked . European Sugar France , i hvilken RT deltager med 56,7 % , kontrollerer med 50,9 % et andet holdingselskab Compagnie Européenne de l'Industrie Sucrière , i hvilket ogsaa Beghin ( 33,4 % ) , Eridania ( 15,1 % ) og SZ AG ( 0,5 % ) er repraesenterede . Compagnie Européenne de l'Industrie Sucrière er oprettet med det formaal at opnaa kontrol over det franske foretagende Say , af hvis aktier det i oejeblikket ejer 50,13 % . Dette forhold aendres muligvis efter fusionen mellem Say og Béghin , der er planlagt til januar 1973 . RT , Eridania , SZ AG og Tate and Lyle vil da tilsammen kun vaere i besiddelse af ca . 10 % af aktierne i Say . RT har paa sin side en andel i raffinaderiet Erstein , som er en vigtig sukkerfabrikant i det oestlige Frankrig .

B

11 . Til den 30 . juni 1968 var fremstillingen og markedsfoeringen af sukker i de enkelte EF-medlemsstater underkastet nationale markedsordninger . Fra den 1 . juli 1968 er produktion og markedsfoering af sukker i Faellesskabet underkastet Raadets forordning nr . 1009/67/EOEF og dets anvendelsesbestemmelser .

Formalet med denne ordning er isaer at sikre beskaeftigelse og levestandard for sukkerroe - og sukkerroersdyrkere i Faellesskabet , og samtidig at undgaa saavel en overproduktion som en mangelsituation . Ordningen med henblik herpaa er hovedsgeligt baseret paa fastsaettelsen af interventionspriser og produktionskvoter . For hvert sukkerproduktionsaar fastsaettes en interventionspris for det hvide , sukker , der produceres i Faellesskabet . Faellesskabets interventionsorganer har pligt til , til interventionsprisen at aftage alt sukker , som de faar tilbudt . For imidlertid at undgaa faren ved en overproduktion gaelder denne forpligtelse kun inden for rammerne af visse kvoter . Til dette formaal tildeles der enhver sukkerfabrikant en grundkvote og en hoejstkvote .

Hoejstkvoten er i Tyskland , Frankrig og Italien paa 135 % af grundkvoten . I Belgien og i Nederlandene er den i betragtning af det saerlige system , disse to lande har valgt , paa 116 % af grundkvoten . Fabrikanterne har derfor garanti for at kunne afsaette deres sukker til interventionsprisen indtil stoerrelsen af deres hoejstkvoter . Hvis produktionen ligger mellem basiskvoten og hoejstkvoten , skal de dog svare en produktionsafgift for den del , hvormed produktionen overstiger grundkvoten . Overstiger produktionen derimod hoejstkvoten , er der ingen afsaetningsgaranti . De maengder , der produceres ud over hoejstkvoten , kan afsaettes paa verdensmarkedet , uden at der kan goeres krav gaeldende om eksportrestitution .

Over for verdensmarkedet , paa hvilket sukker normalt udbydes til en lavere pris , er EF-markedet beskyttet ved fastsaettelsen af en taerskelpris , der ligger 16 % over interventionsprisen .

Den faelles ordning indeholder flere bistandsforanstaltninger til fordel for sukkerfabrikanterne for at goere det muligt for disse at finde afsaetning for deres produktionsoverskud . Hertil hoerer hovedsageligt restitution for eksport til verdensmarkedet og for levering af sukker til den kemiske industri . Endvidere kan der bevilges en praemie for denaturering af sukker til foderstofformaal .

Hvad lagrene angaar , er fabrikanterne forpligtet til at svare en afgift for hver produceret maengde inden for deres hoejstkvote . Til daekning af lageromkostningerne vil der derefter blive ydet dem et forud fastsat beloeb svarende til lagerperiodens varighed .

Paa det italienske marked bestaar der et saerligt forhold , der skyldes saavel faellesskabsordningen som saerforholdsregler fra de nationale myndigheder . Der eksisterer i Italien en regionaliseret interventionspris , der ligger ca . 5 % over den i de oevrige faellesmarkedslande gaeldende interventionspris . Siden ikrafttraeden af faellesskabsordningen er prisen paa det i Italien solgte sukker blevet belagt med en afgift kaldet " sovrapprezzo " paa 23 lire pr . kilo . Saaval det i Italien producerede sukker som importeret sukker er underkastet denne afgift . Hvis det i Italien indfoerte sukker fuldtud var belagt med denne " sovrapprezzo " , ville prisen ligge over den af de italienske myndigheder fastsatte maksimale salgspris . De italienske myndigheder har derfor inden for rammerne af " Cassa Conguaglio Zucchero " indfoert et licitationssystem , efter hvilket en del af denne afgift udbydes i licitation . Disse licitationer er aabne for alle saavel italienske som ikke-italienske virksomheder , der fremstiller , saelger eller anvender sukker . Den tilbudte maengde skal vaere paa mindst 1 000 tons . Ved de sidste licitationer var det bestemt , at indtil 25 % af den samlede udliciterede maengde kunne importeres af virksomheder , der ikke havde faaet deres tilbud antaget ved licitation , men havde indsendt tilbud . I det tilfaelde vil disse virksomheder faa et afslag paa " sovrapprezzo " , der svarer til den gennemsnitlige vaerdi af de ved licitationen tildelte reduktioner . Licitationssystemet anvendes kun ved import af hvidt sukker . For import af raasukker gaelder , at der ydes en reduktion i " sovrapprezzo " paa omkring halvdelen , uden at man derfor behoever deltage i nogen licitation .

I Italien har myndighederne paa basis af den regionaliserede interventionspris fastlagt en hoejstepris til forbrugerne . Herved er alle andre prisfaktorer , i saerdeleshed handelsmarginalerne blevet fastsat .

Faellesskabsreguleringen beroerer ikke de faktiske prisdannelser paa de forskellige medlemslandes markeder . Muligheden for til interventionspris at saelge sukker til interventionsorganerne inden for de af hoejstkvoterne fastsatte graenser hindrer kun , at salgsprisen inden for Faellesskabet for laengere tid og paa maerkbar maade synker ned under interventionsprisen . Den uventede produktions - og overskudsstigning har foert til , at salgspriserne i de fleste medlemslande ligger under indikativprisen . I de fleste medlemslande og i de fleste produktionsaar har priserne ligget i naerheden af interventionsprisen , mens de i Nederlandene og i Tyskland laa hoejere og til tider naermede sig indikativprisen .

Der kan dog kun foretages en tilnaermelsesvis sammenligning af priserne i de enkelte medlemslande , da det er vanskeligt at vurdere , hvorledes fragtomkostningerne beregnes af de enkelte virksomheder ( som effektive omkostninger eller som et fast beloeb ) , hvorledes emballage og markedsfoeringsomkostningerne beregnes , samt hvilke betalings - og leveringsfrister de har aftalt , og om eventuelle kvalitetsforskelle giver sig udslag i prisen .

Faellesskabsordningen paafoerer ikke handelen mellem medlemslandene nogen form for restriktioner . Kort efter at faellesskabsordningen var traadt i kraft , fremkom der imidlertid klager fra forhandlere og forarbejdningsindustri over handelen mellem faellesskabslandene . Kommissionen blev underrettet om flere tilfaelde , hvor belgiske og franske leverandoerer paa trods af betydelige overskud i deres egne omraader havde meddelt koebere i andre medlemslande , at de ikke var i stand til at levere , fordi de disponible maengder var forbeholdt det nationale marked .

Denne aabenlyst kunstigt frembragte indskraenkning af udbuddet i forbindelse med visse restriktive forholdsregler paa de nationale markeder foranledigede Kommissionen til at foretage undersoegelser og indhente oplysninger paa medlemslandenes markeder . Resultatet af disse undersoegelser foerte til indledning af den foreliggende procedure . I loebet af denne procedure er der konstateret en raekke kendsgerninger , for hvilke der redegoeres i det foelgende .

C

12 . Faellesskabets sukkerfabrikanter har siden sukkermarkedsordningens ikrafttraeden tilstraebt opnaaelsen af en almindelig aftale om salg af sukker til menneskeligt forbrug paa de forskellige nationale markeder , samt isaer om salg til tredjelande af betydelige overskudsmaengder .

Det var isaer det , man tilstraebte under moedet den 30 . maj 1968 i Muenchen , der var organiseret af Comité Européen des Fabricants de Sucre ( CEFS ) , i hvilket deltog repraesentanter for de vigtigste sukkerfabrikanter og sukkerorganisationer i Faellesmarkedet . Moedet havde til formaal at behandle fordelingen af de disponible maengder paa overskudsmarkedet og paa markedet for menneskeligt forbrug .

I tilslutning til dette moede blev der i juli 1968 af de franske sukkerfabrikanter , der saa sig stillet over for vanskeligheder ved afsaetningen af overskudsmaengderne , gjort forsoeg paa at loese disse problemer gennem " Association syndicale de défense des intérêts économiques , agricoles et sucriers " . Denne organisation havde til formaal at soerge for en ensartet fordeling af saavel de producerede maengder paa de to naevnte markeder som af den heraf opnaaede indtaegt . Denne aftale , som i henhold til forordning nr . 17 blev anmeldt til Kommissionen , blev kun bragt til anvendelse i produktionsaaret 1968/1969 ( 8 ) . I dette produktionsaar solgte de franske fabrikanter kun eksportsukker til tredielande til denatureringsformaal eller med henblik paa anvendelse i den kemiske industri paa betingelse af , at det leverede sukker virkelig blev anvendt til de aftalte formaal . I nogle tilfaelde var det i salgskontrakten fastsat , at det sukker , der i foerste raekke var leveret til et af de naevnte formaal , ogsaa kunne afsaettes paa andre markeder , dog kun under forudsaetning af et vist pristillaeg .

I produktionsaaret 1969/1970 blev salgsprincipperne for sukker mere generelt formuleret . Der var ikke alene tale om forholdet mellem visse medlemslande , men i almindelighed om samarbejde mellem sukkerfabrikanterne isaer med henblik paa leverancer fra fabrikant til fabrikant . Ifoelge referat af samtaler om den af RT fulgte handelspolitik har repraesentanten for denne sidste virksomhed karakteriseret denne salgspolitik paa foelgende maade : " pas de mouvements de marchandises de pays à pays , si ce n'est en concertation de producteur à producteur " ( 9 ) . RT har ogsaa selv flere gange henvist til noedvendigheden af en rationalisering , der skulle foere til et stadigt snaevrere samarbejde mellem de store grupper af sukkerfabrikanter og sukkerraffinaderier , ligesom til forskellige aftaler , der er indgaaet med visse andre sukkerfabrikanter .

I en fjernskrivermeddelelse til RT karakteriserede " Export " endvidere denne salgspolitik med ordene : " chacun chez soi " ( 10 ) , og i en anden fjernskrivermeddelelse til Sucre-Union gav det udtryk for foelgende : " ... respecter ainsi la même règle du " chacun chez soi " que celle que les fabricants de sucre européens ont adoptée dans leur ensemble du moins , les plus grands groupes de fabricants-raffineurs ... " ( 11 ) .

Dette princip " chacun chez soi " er blevet anvendt paa forskellig maade afhaengigt af det paagaeldende markeds saeregenheder ( markedsstrukturen , sukkerfabrikkernes beliggenhed og de handlendes stilling ) og alt efter de forhold , der har gjort sig gaeldende i loebet af de forskellige regnskabsaar ( forsyningssituation og hoestresultat ) .

For at opfylde ovennaevnte princip , har sukkerfabrikanter truffet foelgende faelles forholdsregler :

- at saelge sukker direkte eller indirekte til de i et andet salgsomraade etablerede konkurrenter ,

- at saelge sukker i andre salgsomraader udelukkende efter samtykke fra de der etablerede konkurrenter ,

- at saelge sukker i andre salgsomraader til en pris , der er tilpasset konkurrenternes ,

- at binde forhandlerne til at foelge denne politik .

Disse forskellige forholdsregler er hver for sig eller samlet blevet bragt til anvendelse alt efter den oekonomiske situation paa de forskellige markeder .

Det er derfor paa sin plads i enkeltheder at undersoege de enkelte virksomheders optraeden paa de forskellige markeder og i de forskellige produktionsaar .

13 . Isaer hvad Italien angaar , har dette land altid vaeret henvist til import fra andre lande for at kunne daekke sit eget behov . I produktionsaaret 1968/1969 var den italienske import dog relativ ringe , blandt andet fordi den italienske produktion i det foregaaende aar havde vaeret ualmindelig god , og der fandtes betydelige lagre , der nedsatte importbehovet . Visse italienske forarbejdningsindustrier fandt imidlertid ikke deres forsyningssituation var tilfredsstillende og beklagede sig over mangelen paa interessante tilbud fra leverandoerer i de andre medlemslande . Ikke desto mindre raadede disse , og det gaelder isaer de franske og belgiske fabrikanter , over betydelige maengder sukker , som de delvist afsatte til denatureringsformaal eller til eksport il tredjelande .

Det fremgaar allerede af visse dokumenter fra produktionsaaret 1968/1969 , at de franske og belgiske fabrikanter havde delt deres salg til Italien mellem sig ved at goere deres salgsbetingelser ensartede , samt at de havde forsikret deres italienske aftagere , at de kun til en hoejere pris ville aftale andre salg til det italienske marked .

I begyndelsen af produktionsaaret 1969/1970 og i anledning af indgaaelsen af nye kontrakter om salg af meget betydelige maengder mellem paa den ene side de franske og belgiske leverandoerer og paa den anden selskabet Eridania , der optraadte paa de italienske koeberes vegne , blev det under et moede den 29 . juli 1969 i Paris droefter , hvorledes man kunne imoedegaa lave outsider-tilbud paa det italienske marked . For generelt at faa en ordning paa spoergsmaal i forbindelse med sukkerleverancer til det italienske marked moedtes repraesentanter for de implicerede virksomheder dem 11 . september 1969 i Genua . Som det fremgaar af den efterfoelgende brevveksling mellem de virksomheder , der importerer eller eksporterer sukker paa det italienske marked , blev man paa dette moede enig om grundlaget for eksport af sukker til det italienske marked .

Den naevnte korrespondance lader klart erkende , at der findes to grupper , der har til opgave at centralisere sukkerleverancerne til det italienske marked . Det drejer sig paa den ene side om den gruppe , der udgoeres af de franske og belgiske sukkerraffinaderier og sukkerfabrikanter , og hvad produktionsaaret 1969/1970 angaar ogsaa af de tyske ( i det foelgende : " leverandoergruppen " ) og paa den anden side om gruppen af italienske aftagere ( i det foelgende " importoergruppen " ) . Leverandoergruppen omfatter hovedsagelig de franske virksomheder Béghin , Say , Générale Sucrière , Lebaudy-SUC og til tider ogsaa Sucre-Union , det belgiske foretagende RT , det tyske foretagende SZ AG ( kun for produktionsaaret 1969/1970 ) og det franske selskab Sucres et Denrées . Denne sidste virksomhed beskaeftiger sig hovedsageligt med sukker-engroshandel og har faaet til opgave at samle alle tilbud samt organisere leverancer fra hele gruppen med undtagelse af leverancer fra SZ AG . Importoergruppen omfattede oprindeligt de italienske sukkerfabrikanter , der deltog i moedet den 11 . september 1969 i Genua . Det drejede sig om selskaberne Eridania , der koordinerede gruppens aktiviteter , Italiana per l'Industria degli Zuccheri , Romana Zucchero e Zuccherificio del Volano , Zuccherificio e Raffineria di Pontelongo og Cavarzere-Produzioni industriali , Agricola Industriale Emiliana ( AIE ) , Zuccherificio di Sermide , SADAM , Società Fondiaria Agricola Industriale ( SFAI ) og SPICA-Lauis . Herefter overtoges SFAI og SPICA-Lauis af selskabet Eridania . Zuccherificio e Raffineria di Pontelongo blev til Société Générale de Sucreries og dette overtog sammen med Cavarzere-Produzioni Industriali kontrollen med l'Italiana per l'Industria degli Zuccheri . AIE erhvervede paa sin side kontrollen over Romana Zucchero og Zuccherificio del Volano .

Som det fremgaar af de salgsbekraeftelser , som de italienske fabrikanter har meddelt deres aftagere , blev det af importoergruppen importerede sukker derefter leveret til forbrug og til den italienske forarbejdningsindustri til samme priser og paa samme salgsbetingelser som det nationalt producerede sukker . Ifoelge de forhaandenvaerende statistiker har importoergruppen praktisk talt daekket ca . 75 % af den til import i licitation udbudte totalmaengde . De sukkermaengder , som blev tilkendt Eridania eller andre medlemmer af gruppen er i sin helhed blevet leveret af leverandoergruppen . I produktionsaaret 1969/1970 var 15 % af den maengde , som gruppen skulle levere til Italien forbeholdt SZ AG , der faktisk ogsaa leverede dette sukker ( dog uden medvirken fra Sucres et Denrées ) . Udover samarbejdet mellem de franske og belgiske producenter fortsatte SZ AG med at indgaa aftaler med de italienske producenter , saaledes at stoerstedelen af SZ AG's eksport til Italien umiddelbart blev leveret til de italienske fabrikanter med videresalg af det importerede sukker for oeje til de samme priser og paa de samme betingelser , som gaelder for deres selvproducerede sukker .

Herudover forpligtede de foernaevnte udenlandske sukkerfabrikanter sig til ikke at saelge til mulige andre italienske aftagere og isaer ikke til forarbejdningsindustrien , medmindere dette skete til forhoejede priser ( et tillaeg paa 1,25 FF/100 kg for produktionsaaret 1968/1969 , paa 1,65 FF for 1969/1970 og paa 1,75 FF for 1970/1971 ) . De leverancer af sukker til Italien , der foretages af outsidere , der ikke tilhoerer leverandoergruppen , er derfor beskedne . Under et moede i Genua den 22 . september 1970 mellem medlemmer af begge gruppe blev de allerede indgaaede og ivaerksatte gensidige forpligtelser paany bekraeftet , for paa den maade at overvinde visse vanskeligheder , der fra tid til anden var opstaaet mellem leverandoerer og aftagere . Ogsaa i produktionsaarene 1970/1971 og 1971/1972 blev stoerstedelen af det italienske importbehov daekket af direkte leverancer fra udenlandske fabrikanter til italienske fabrikanter .

14 . Med hensyn til Nederlandene har de dervaerende fabrikanter siden 1968/1969 i stigende grad koebt hvidt sukker hos deres konkurrenter isaer i Belgien og Tyskland .

I de tre foerste sukkerproduktionsaar var koebene af foelgende stoerrelse :

* S.U . * C.S.M . *

1968/1969 * 251 tons * 5 150 tons *

1969/1970 * 72 tons * 5 660 tons *

1970/1971 * 24 600 tons * 10 353 tons *

De konkurrenter , der har leveret dette sukker , er RT og Pfeifer und Langen . I produktionsaaret 1971/1972 tiltog disse * ndkoeb yderligere . Saaledes aftog SU alene hos Pfeifer und Langen 10 400 tons hvidt sukker i loebet af dette produktionsaar . Ingen af disse leverancer omfattede raasukker . Ser man bort fra de i produktionsaaret 1968/1969 til SU foretagne leverancer til denatureringsformaal , saa markedsfoertes dette hvide sukker i Nederlandene over de nederlandske fabrikanters salgsnet og paa samme betingelser og til samme priser , som gjaldt for det nationalt producerede sukker . For en stor dels vedkommende solgtes det ligeledes i den emballage og med det varemaerke , der anvendtes af de nederlandske fabrikanter . Generelt har RT og Pfeifer und Langen ikke foretaget andre leverancer til det nederlandske marked .

Efter ikrafttraeden af faellesskabsordningen har RT og de nederlandske fabrikanter SU og CSM vaegret sig ved at levere sukker til kunder i deres konkurrenters lande . Fabrikanterne begrundede samstemmende deres vaegring med , at de disponible maengder skulle reserveres for det nationale marked , og at der derfor ikke bestod nogen eksportmuligked trods tilstedvaerelsen af store overkudsmaengder , isaer i Belgien .

I produktionsaarene 1968/1969 og 1969/1970 leverede RT kun nogle hundrede tons til Nederlandene paa betingelse af , at dette sukker blev anvendt til denaturering . I de naevnte produktionsaar gjorde RT gentagne gange de belgiske eksportoerer opmaerksom paa , at de ikke oenskede , at der frit blev eksporteret sukker til Nederlandene . En saadan eksport maatte kun finde sted gennem og paa opfordring af de nederlandske fabrikanter CSM og SU for at give disse mulighed for at kontrollere det nederlandske marked .

Efter at der i de foerste to produktionsaar paa det nederlandske marked havde vaeret et ret staerkt konkurrencemaessigt pres , der hovedsageligt stammede fra det fra Frankrig men delvist ogsaa fra Belgien importerede sukker , som indfoertes fra smaa uafhaengige sukkerfabrikker eller ved mellemkomst af uafhaengige tyske forhandlere , besluttede RT og de nederlandske fabrikanter at indlemme de belgiske og nederlandske forhandlere i deres afsaetningssystem . Med undtagelse af deres direkte leverance til de nederlandske fabrikanter indroemmede RT fra produktionsaaret 1970/1971 til dette formaal selskaberne Export og Hottlet enerettigheden paa salg i Nederlandene paa betingelse af , at disse virksomheder kun leverede til aftagere eller forbrugere , der var godkendt af de nederlandske sukkerfabrikanter CSM og SU . Dette blev fra fabrikanternes side begrundet med oensket om ikke at aendre strukturen paa det nederlandske marked . RT gjorde sin indroemmelse af eneforhandlingsretten til de belgiske forhandlere afhaengig af , at disse til Nederlandene ogsaa undlod at eksportere sukker , der hidroerte fra fabrikanter , der ikke til * orte RT-gruppen .

I realiteten har de nederlandske fabrikanter kun indvilget i leverancer af belgisk sukker til Nederlandene paa betingelse af , at dette sukker blev leveret til maelkeindustrien . Til dette formaal har de * nederlandske forhandlere , der normalt forsyner maelkeindustrien , i deres koebstilbud paa belgisk sukker henvist til , at sukkeret var bestemt for aftagere , der var godkendt af de nederlandske fabrikanter , og at salgskontrakterne indeholdt en klausul , ifoelge hvilken sukkeret var bestemt for maelkeindustrien .

Den nederlandske maelkeindustris sukkerforbrug er temmelig stort og andrager ca . 50 000 - 70 000 tons pr . produktionsaar . Dette sukker anvendes ved fremstillingen af daasemaelk , der hovedsageligt er bestemt for eksport fra Nederlandene .

I produktionsaaret 1970/1971 blev der leveret meget smaa maengder af belgisk sukker til den nederlandske kemiske industri . For salg til den kemiske industri gjaldt samme salgsordning som for salg til maelkeindustrien .

Samme fremgangsmaade blev ogsaa anvendt i produktionsaaret 1971/1972 . Salget til maelkeindustrien steg endda vaesentligt . RT har erklaeret , at stoerstedelen af de 70 000 tons sukker , som denne virksomhed i dette produktionsaar har eksporteret til Nederlandene , er leveret til maelkeindustrien .

De to nederlandske sukkerfabrikanter SU og CSM fremstiller Nederlandenes samlede sukkerproduktion . Indfoerslen af sukker til Nederlandene andrager ca . 10 - 15 % af den nationale produktion . Desuden har disse fabrikanter haft kontrol med naesten hele sukkerimporten med undtagelse af en del fortrinsvis franske leverancer i loebet af produktionsaaret 1968/1969 .

I produktionsaaret 1968/1969 har de nederlandske forhandlere indkoebt betydelige sukkermaengder i Frankrig . Det drejer sig om ca . 90 000 tons , hvis levering blev fordelt paa flere aar . Stoerstedelen af dette sukker ( ca . 70 000 tons ) blev leveret af Sucre-Union og en mindre del af selskabet Lafosse-Baudesson , der solgte sukker for Lebaudy-SUC's regning .

I tilslutning til denne import blev det mellem de nederlandske fabrikanter og forhandlere aftalt , at sidstnaevnte skulle saelge det af dem importerede sukker til en pris , der sammenlignet med prisen paa sukker af nederlandsk oprindelse ikke var for konkurrencedygtig . Desuden skulle de sidst importerede sukkermaengder emballeres i saekke paa 50 kg og i pakker paa 1 kg , der alle skulle baere SU's maerke . Det saaledes faerdigpakkede sukker skulle derefter videresaelges til fabrikanterne for at disse selv kunne markedsfoere det . I produktionsaarene 1969/1970 og 1970/1971 opkoebte de nederlandske fabrikanter paa denne maade over 14 000 tons sukker af fransk oprindelse . De nederlandske fabrikanters indkoebspris laa ganske lidt under den pris , de derefter solgte dette sukker til . Prisen , til hvilken dette sukker blev solgt , var den samme som den for sukker af nederlandsk oprindelse gaeldende pris .

De nederlandske forhandlere maatte acceptere denne aftales bestemmelser , da de nederlandske fabrikanter , isaer SU , ellers truede med * ville hindre forhandlernes saedvanlige midlertidigt toldfri sukkerimport til maelkeindustrien ved selv paa de paa verdensmarkedet gaeldende betingelser at overtage leverancerne til forarbejdni * irksomhederne .

Fra det foelgende produktionsaar ( 1970/1971 ) har de nederlandske fabrikanter inddraget de nederlandske forhandlere i deres aftale med RT . Leverancer af belgisk sukker finder siden da sted gennem de belgiske og de nederlandske forhandlere i forstaaeise med de nederlandske fabrikanter CSM og SU . Denne fremgangsmaade fortsaettes ogsaa i produktionsaaret 1971/1972 .

15 . Med hensyn til eksport af sukker til den vestlige del af Forbundsrepublikken og markedsfoeringen af importeret sukker i dette omraade kan der konstateres foelgende : Pfeifer og Langen har siden 1968/1969 indkoebt sukker i stigende maengde fra belgiske og franske konkurrenter . Maengderne af indkoebt sukker fordeler sig som foelger paa de forskellige produktionsaar :

* hvidt sukker * raasukker *

1968/1969 * 1 000 tons * - *

1969/1970 * 881 tons * 8 361 tons *

1970/1971 * 22 900 tons * 24 853 tons *

Overenskomstpartner i de til levering af dette sukker indgaaede aftaler var RT .

I produktionsaaret 1971/1972 vedvarede denne tendens til at indkoebe sukker hos udenlandske konkurrenter selv under hensyntagen til , at Forbundsrepublikkens egen produktion var stoerre , og at tilskudsbehovet derfor var mindre end i det foregaaende aar . Pfeifer og Langens import af hvidt sukker var mindre ( 3 574 tons ) , men de fortsatte med at indkoebe betydelige maengder af raasukker ( 23 419 tons ) hos RT . Endnu stoerre er de raasukkermaengder , som Pfeifer og Langen koeber hos virksomheder i Nordtyskland , der ikke er tilsluttet WZV ( det drejer sig om ca . 125 000 tons pr . produktionsaar ) . Paa den anden side har Pfeifer og Langen i produktionsaaret 1971/1972 solgt ikke ubetydelige maengder til konkurrenter i andre medlemslande , saaledes isaer 10 400 tons til SU ( i det foregaaende produktionsaar 1970/1971 : 4 600 tons ) .

Det hos udenlandske konkurrenter koebte sukker blev , i paakommende tilfaelde efter forarbejdning , markedsfoert af henholdsvis Pfeifer og Langen eller WZV til samme priser , paa samme salgsbetingelser og under samme maerke som det nationalt fremstillede . Det af Pfeifer og Langen til konkurrenter paa det nederlandske marked solgte sukker blev videresolgt paa samme betingelser som det nederlandske sukker .

De forhaandenvaerende statistikker vise , at der ved siden af disse leverancer fra fabrikant til fabrikant fandt yderligere import til den vestlige del af Forbundsrepublikken sted . Disse leverancer var i produktionsaarene 1968/1969 og 1969/1970 ringe . I produktionsaarene 1970/1971 og 1971/1972 var de lidt stoerre uden dog paa nogen maade at naa op paa omfanget af fabrikanternes import . Denne import udgoer mindre end 3 % af det samlede salg af sukker til menneskeligt forbrug i dette omraade ( ved importen er der taget hensyn til saavel hvidt sukker som raasukker fordi det , efter at raasukkeret er forarbejdet af den nationale industri , saelges paa samme marked ) . De nordfra kommende leverancer , der figurerer i disse statistikker , skyldes i foerste raekke salg af sukker , der er produceret af medlemmer af WZV i Niedersachsen , salg foretaget gennem den faelles salgsorganisation NWZV saavel som salg af raasukker til Pfeifer og Langen .

Hvad angaar andre leverancer fra udenlandske leverandoerer til WZV's afsaetningsomraade har undersoegelserne vist foelgende : I det omfang , hvor sukker blev leveret til denatureringsformaal eller med eskport til tredielande for oeje , var der som regel paalagt de involverede forhandlere en forpligtelse om ikke at saelge det til disse formaal leverede sukker til menneskeligt forbrug i Faellesskabet . Dette viser talrige eksempler paa leverancer fra franske og belgiske fabrikanter i produktionsaarene 1968/1969 , men ogsaa hvad de belgiske fabrikanter angaar i produktionsaarene 1970/1971 og 1971/1972 . Forklaringen herpaa er hovedsagelig , at isaer sukker til denatureringsformaal eller beregnet for eskport til tredielande i princippet er solgt til interventionspris , det vil sige billigere end sukker beregnet for menneskeligt forbrug i Faellesskabet . Det blev ogsaa noeje overvaaget , at denne forpligtelse blev overholdt .

Der blev kun paa anmodning og efter et pristilaeg givet tilladelse til frit videresalg . Da sukker , der oprindeligt var bestemt for denaturering , efter bortfald af denatureringspraemien i 1969 i Tyskland blev videresolgt til priser , der laa under de almindelige indenlandske priser , gav leveranderen RT paa foranledning af protester fra de tyske sukkerfabrikanter sin eksportrorhandler Export den 24 . juli 1969 anvisning paa for fremtiden ikke at indgaa saadanne handler hverken med Tyskland eller med Nederlandene . Nogle forhandlere , der uden tilladelse havde videresolgt denatueringssukker til lavere priser , blev afkraevet skadeserstatning . Siden da er der ikke i Faellesskabet konstateret videresalg af til denaturering leveret sukker paa markedet for menneskeligt forbrug .

I produktionsaaret 1968/1969 er der konstateret tilfaelde af leveringsnaegtelser , hvor uderlandsk sukker skulle leveres i Tyskland til menneskeligt forbrug . En forhandler i Saarlandet , der havde koebt fransk sukker , angav som grund for ikke at levere til en tysk aftager , at den tyske sukkerindustri havde givet instrukser til hans franske leverandoer om at afholde sig fra ethvert salg paa det tyske marked .

I produktionsaaret 1969/1970 fandt der salg af belgisk sukker sted gennem forhandlere , med hvilke det var aftalt , at der i tilfaelde af videresalg til menneskeligt forbrug i Tyskland skulle indhentes tilladelse fra firmaet Pfeifer og Langen eller , at der skulle beregnes et pristillaeg paa 10 BFR .

I begyndelsen af produktionsaaret 1970/1971 tiltog efterspoergslen paa importeret sukker , idet der i Tyskland gjorde sig en sukkerknaphed gaeldende , mens der i Belgien fortsat var overskud , og fordi salg inden for Faellesskabet maatte synes mere loennende efter bortfaldet af denatureringspraemien og nedsaettelsen af eksportrestitutionerne . I realiteten blev der importeret betydeligt stoerre maengder end i det foregaaende produktionsaar . 3/4 af disse leverancer var imidlertid leverancer fra fabrikant til fabrikant . Forespoergsler fra tyske importoerer til den belgiske eksportoer Export blev i en raekke tilfaelde efter samraad med RT afvist . Som det fremgàr af korrespondancen mellen de paagaeldende leverandoerer og aftagere , blev det meddelt , at RT ikke for oejeblikket var interesseret en saadan leverance , eller man forlangte efter en naer kontakt mellen RT og Pfeifer og Langen en pris , der ikke var tilstraekl * tillokkende . Denne pris blev beregnet efter tilpasning til den nationale pris , der var meddelt af Pfeifer og Langen . Som udgangspunkt valgtes den tyske ab fabrik-pris til aftagere i Aix-la-Chapelle , ( der laa 1 til 2 % over den i andre dele af WZV's afsaetningsomraade gaeldende pris ) . Fra denne pris blev for belgisk sukker trukket transport og toldberigtigelse , gevinstmarginer sam * er beloeb , der ydedes de tyske koebere , som en " lille prisfordel " ( 0,5 % ) i forhold til de indenlandske tilbud . Formaalet hermed var at undgaa at forstyrre Pfeifer og Langens kunder paa det tyske indenlandsmarked . RT forlangte af sin eksportoer Export , at denne pris ogsaa anvendtes paa eventuel eksport of sukker af anden belgisk oprindelse .

I oktober 1970 lykkedes det WZV og Pfeifer og Langen at gennemfoere en forhoejelse af indenlandsprisen paa 1,50 DM pr . 100 kg ( naesten 2 % ) , som i december 1970 efterfulgtes af en ny stigning paa 2 DM . I november 1970 meddelte de oprindeligt interesserede tyske forhandlere Export , at de i mellemtiden havde afsluttet aarsaftaler med den indenlandske industri om deres samlede behov .

De tyske forhandlere , der koeber sukker hos WZV eller Pfeifer og Langen , faar forbud mod at saelge sukker af anden oprindelse uden disse sidstes tilladelse .

WZV's afsaetningsomraade er inddelt i forskellige underomraader . I visse omraader saelger WZV kun gennem 4 regional-kommissionaerer . I de med disse ingaaede kontrakter fastslaas bl.a . , at disse kommissionaerer i deres eget omraade saelger i eget navn og for WZV's regning samt paa leverings - og betalingsbetingelser , der er fastlagt af WZV . Der maa endvidere kun ske salg til grossister , til forarbejdningsindustrien og lignende virksomheder .

Kommissionaeren modtager en grundkommission , en delkredere godtgoerelse og en regionalkommission . Denne sidste er en saerlig ydelse " for alle leverancer , der ifoeige faelles aftale sker direkte uden regionalkommissionaerens medlemkomst " , men inden for hans omraade . Hvis prisen ab fabrik med et bestemt beloeb overstiger interventionsprisen i kategori II , modtager kommissionaeren en tillaegskommission , der beregnes paa basis af dette beloeb . Dat er kommissionaeren forbudt under nogen som helst form at overdrage sin kommission til kunderne .

I det omraade , der graenser op til NZV's salgsomraade , har WZV forbeholdt sig forsalgsretten ( " first hand " ) , Kommissionaeren skal til WZV anmelde alle indledte forhandlinger og afvente , om denne vil goere brug af sin forsalgsret , Kommissionaeren forpligter sig selv og de af ham afhaengige virksomheder til i det saerlige interesseomraade ikke at saelge sukker for eller gennem andre indenlandske eller udenlandske fabrikanter eller forhandlere , ej heller i eget navn og for egen regning , med mindre det sker med WZV's udtrykkelige samtykke . I tilfaelde af salg af sukker af anden herkomst uden forudgaaende bemyndigelse eller gennem en ikke aftalt salgskanal , er der fastsat kontraktmaesige boeder .

Pfeifer og Langen har med WZV's mellemhandlere indgaaet kontrakter om handelsrepraesentation , som bl.a . indeholder forbud om salg af sukker af anden herkomst , det vaere sig som handelsrepraesentant eller for egen regning , uden samtykke fra Pfeifer og Langen .

Andre forhandlere far l'un direkte leverancer af sukker fra WZV og Pfeifer og Langen , hvis de underskriver en af de ovenfor beskrevne kontrakter eller erklaerer , at de er indforstaet med de principper , der ligger til grund for disse kontrakter . Dette er tilfaeldet med negle forhandlere , der allerede foer produktionsaaret 1968/1969 leverede til vigtige kunder i Nordrhein-Westfalen . Saafremt de ikke erklaerede sig indforstaaet med principperne i WZV's kontrakter , blev de henvist til de respektive regionalkommisaerer .

WZV har efter Kommissionens kontateringer kontrolleret overholdelsen af konkurrence-forbuddet ved gennem de af dem betjente formandlere at lade sig forsyne med oplysninger onmalt eventuelt salg af sukker af anden oprindelse . De forhandlere , der saelger for WZV's og Pfeifer og Langen's regning , har mulighed for at markedsfoere sukker , der er bestemt for denaturering samt at eksportere til tredielande . Denne virksomhed udgoer en betydelig del af deres omsaetning .

16 . Om eksporten af sukker til den svdlige del af Forbundsrepublikken og markedsfoeringen af importeret sukker i dette omrade kan det kon tateres , at SZ AG og Franken fra produktionsaaret 1970/1971 har koebt stigende maengder sukker hos deres franske konkurrenter . Det drejer sig om foelgende maengder :

SZ AG

* hvidt sukker * raasukker *

1970/1971 * 286 tons * 11 200 tons *

1971/1972 * 4 500 tons * 13 900 tons *

Franken

* hvidt sukker * raasukker *

1970/1971 * - * - *

1971/1972 * 4 000 tons * 9 200 tons *

Raasukkeret er koebt hos Beghin og det hvide sukker er koebt hos Beghin og Sucre-Union . Det saaledes koebte sukker blev i giver fald efter forarbejdning markedsfort til de samme priser , paa de samme betingelser og under samme varemaerke som det tyske sukker .

SZ AG har paa sin side solgt stoerstedelen af de sukkermaengder , den har eksporteret ( gennemsnitligt 75 % ) direkte til sine konkurrenter , nemlig til italienske fabrikanter ( tallene er for de sidste 4 produktionsaar henholdsvis 1 500 , 17 100 , 8 400 og 17 000 tons ) .

Sideloebende med disse leverancer fra fabrikant til fabrikant udviser de forhaandenvaerende statistikker yderligere leverancer , hovedsagelig fra Frankrig til SZV's afstaeningsomraade . Denne import var i produktionsaarene 1968/1969 og 1969/1970 meget ringe og udgjorde ca . 1 % af den samlede afsaetning i dette omraade heri er ikke medregnet leverancer til Saarland fra franske fabrikanter . I produktionsaarene 1970/1971 og 1971/1972 var deres andel ikke ret meget stoerre . Maengdemaessigt bliver deres betydning mindre og mindre i sammenligning med den import , der foretages af de sydryske fabrikanter selv .

Statistikkerne viser endvidere , at der til SZV's afsaetningsomraade har fundet leveringer sted fra andre omraader i Forbundsrepublikken . Der ma tages hensyn til , at statistikkerne , der er opdelt efter landsdele , ikke giver et helt klart billede af disse leverancer . Det staar ikke desto mindre klart , at en stor del af leverancerne fra Nordrhein-Westfalen til Rheinland-Pfalz er sket i de omraader , der endu tilhoerer WZV's afsaetningsomraadet , ligesom omvendt leverancerne til Hessen for en stor del skyldes salg af sukker fra virksomheden Friedlberg , der er medlem af SZV og ligger i den del af Hessen , der tilhoerer SZV's salgsomraade . Tager man disse forhold i betragtning , kan den del at SZV og dets medlemmers salg i salgsomraadet i det sydlige Tyskland , der * er adskilt fra WZV og NZV's salgsomraader , vurderes til mindst 90-95 % . Salget af SZV-medlemmernes produktion sker med undtagelse af de maengder , der er bestemt til de naturering og til eskport , overvejende genaem SZV , der selvstaendigt fastsaetter priser og bestemmer salgspolitik .

Om markedsfoeringen af sukker i SZV's salgsomraade tillader de af Kommissionen under undersoegelsen indhentede oplysninger at konstatere foelgende :

SZV benytter til sit salg af sukker paa det indenlandske marked 17 regionalrepraesentanter , med hvilke der er indgaaet kontrakter , der benaevnes handelsrepraesentantkontrakter , som forpligter disse repaesentanter til kun at saelge i SZV's navn og for SZV's regning , at underkaste sig deres instrukser regelmaessigt at aflaegge kundebesoeg ( med hjaelp fra SZV ) , at soerge for regelmaessig afvikling af salgene , at agte meget noeje paa kundernes soliditet , uden yderligere godtgoerelse at passe de af dem selv i deres eget omraade oprettede og opretholdte lagre , og isaer ikke at acceptere repraesentation for andre fabrikanter eller forhandlere af sukker , eller af konkurrerende produkter eller for egen regning at give sig af med handel med sukker uden forudgaaende billigelse fra SZV ( i modsat fald er der fastsat oejeblikkelig ophaevelse af kontrakten .

Medlemmerne af SZV kan markedsfoere sukker af egen produktion gennem de samme regionalrepraesentanter , da man i dette tilfaelde maa anse den forudgaaende billigelse fra SZV for givet .

Fabrikanter , der ikke er medlem af SZV , maa kun markedsfoere deres sukker gennem regionalpraesentanterne , hvis der forinden er indhentet udtrykkelig tilladelse hertil fra SZV .

Distributionsvirksomhederne i det sydlige Tyskland er mellemhandlere , der ved siden af sukker ogsaa fordeler andre produkter for egen regning . I sukkersektoren arbejder de ogsaa i et vist omfang for et eller flere medlemmer af SZV , idet det fra SZV-medlemmer hidroerende sukker ikke udelukkende markedsfoeres gennem SZV .

I det omfang de for andre virksomheder oensker at markedsfoere sukker af anden herkomst bestemt til foraedling eller specialsukker , har de efter forudgaaende aftale mellem de forskellige kommittenter , hvor det drejede sig om operationer for flere medlemmer SZV , faaet tilladelse hertil . Dette gaelder saavel for sukker af udenlandsk oprindelse som for sukker , der er produceret i andre omraader af Tyskland .

SZV saelger ogsaa lejlighedsvis gennem forhandlere , der optraeder for egen regning . SZV er ikke repraesenteret i andre omraader af Tyskland . Import og eskport saavel som levering af sukker til denatureringsformaal sker umiddelbart gennem SZV-medlemmer .

SZV-medlemmer , isaer Franken , bruger for de af dem selv foretagne salg af sukker til menneskeligt forbrug samme mellemhandlere som SZV . De af dem indgaaede kontrakter har i hovedsagen samme indhold som SZV's handelsrepraesentantkontrakter , der er beskrevet i det foranstaaende .

Siden oprettelsen af SZV anvender dets medlemmer og i saerdeleshed SZV selv et system af aarsmaengderabatter eller bonusbeloeb . En raekke regninger eller salgskontrakter fra SZV baerer foelgende paategning : " Bei ausschliesslicher Deckung Ihres Jahresbedarfs bei unseren Gesellschafterfabriken vergueten wir auf den Kontraktpreis am Ende des Zuckerwirtschaftsjahres ( 30 . Juni ) einen Jahresmengenrabatt in Hoehe von 0,30 DM je 100 kg " ( 12 ) . For en del af kunderne , isaer i den vestlige del af SZV's afsaetningsomraade , bliver denne aarsmaengderabat paa 0,30 DM pr . 100 kg straks fratrukket paa regningen .

Denne rabat ydes ifoelge erklaering fra de beroerte parter ogsaa , naar aftagerne i et vist omfang koeber sukker andetsteds fra . Kommissionen har imidlertid konstateret , at bonusbeloebet i det mindste i nogle tilfaelde er blevet ophaevet eller , at der er blevet givet meddelelse om dens ophaelvelse , naar den paagaeldende aftager fortsat har importeret sukker . Dette har foert til , at disse aftagere har indstillet deres import .

17 . Om RT's optraeden over for de belgiske forhandlere , Export og Hottlet , der saedvanligvis eksporterer belgisk sukker , har denne virksomhed i sine salgskontrakter med disse forhandlere dikteret klausuler , der begraenser sukkerets destination , og ifoelge hvilke forhandlerne forpligter sig til :

- kun at videresaelge RT's sukker til konkurrerende fabrikanter , samt at paalaegge eventuelle andre mellemhandlere ved disse salg samme forplig * se ;

- ikke at videresaelge sukker fra RT i konkurrerende fabrikanters lande , medmindre der foreligger tilladelse hertil fra disse samt at paalaegge eventuelle andre mellemhandlere samme forpligtelse ;

- kun at videresaelge sukker fra RT paa overskudsmarkedet ( denaturering , kemisk industri , eksport til verdensmarkedet ) paa betingelse af , at dette sukker anvendes til et af disse formaal , samt at paalaegge eventuelle andre mellemhandlere samme forpligtelse .

Saadanne klausuler er systematisk indfoejet i alle salgskontrakter , som RT har afsluttet med de to belgiske forhandlere . RT vaegrer sig ved at levere dem sukker uden kontrakter , der indeholder saadanne klausuler . RT paatvang begge forhandlere disse klausuler ved at meddele dem , at RT i modsat fald ikke ville levere dem sukker , og navnlig ikke til eksport til tredjelande , som for begge forhandleres vedkommende udgoer en stor del af deres omsaetning . I mangel af andre forsyningskilder af betydning maatte de to forhandlere give efter for RT's pres .

Paa det belgiske marked har de to forhandlere , ligesom andre mellemhandlere , kun mulighed for at udoeve maeglervirksomhed . Det er dem derfor umuligt at eksportere det af RT til det belgiske marked leverede sukker

D

18 . Om tilkendelse af eksportrestitutioner fastsaetter Faellesskabsordningen betaling af en periodisk restitution for eksport til tredjelande af sukker , der er fremstillet inden for hoejstkvoten , for at give sukkerfabrikanterne i Faellesmarkedet mulighed for at afsaette en del af deres produktion paa verdensmarkedet , hvor sukkerprisen i almindelighed er meget lavere end den , inden for EF fastsatte . Siden produktionsaaret 1969/1970 er der indfoert et refusionssystem , hvorefter der kan tilkendes yderligere eksportrestitutioner , hvis stoerrelse varierer med de af leverandoererne fremlagte tilbud .

I begyndelsen af 1970 traf de vigtigste franske og belgiske fabrikanter , nemlig virksomhederne Say , Béghin , Lebaudy-SUC , Générale Sucrière , Sucre-Union , RT og Sucres et Denrées aftale om disse refusioner . Dette fremgaar bl.a . af foelgende fjernskrivermeddelelese fra RT til Export " ... suppression de la concurrence aux restitutions , de manière à ce que tout producteur soit assuré au minimum du prix d'intervention . En conséquence , suppression de la lutte pour placer des quantités sur le marché intérieur où l'on est sûr du prix plutôt que de devoir exporter ( ceci s'applique essentiellement à la France ) ... " ( 13 ) .

De naevnte virksomheder omfatter alle store sukkerfabrikanter i Faellesskabets to overskudslande samt den vigtigste franske forhandler Sucres et Denrées . Mange fabrikanter har indroemmet at have indgaaet en aftale om tilbud ved disse refusioner . Disse aftaler omfattede saavel det til eksport tilbudte antal tons som ogsaa stoerrelsen af restitutionerne .

De eksportlicenser til verdensmarkedet , der er udstedt til deltagende virksomheder , giver disse en vis frist til udfoerelsen af leverancen . Fra produktionsaaret 1970/1971 blev disse licenser gjort overdragelige . De tyske forhandlere har opnaaet en meget betydelig del af de tilkendte maengder . Det er ikke bevist , at denne aftale er fortsat i produktionsaaret 1971/1972 .

II

De vigtigste sukkerfabrikanter og sukkersaelgere inden for Faellesmarkedet har siden sukkerproduktionsaaret 1968/1969 anvendt samordnet praksis med det formaal at kontrollere sukkerleverancerne mellem medlemsstaterne for at beskytte deres respektive markedet og derved betydeligt at begraense konkurrencen mellem bestemte grupper af sukkerfabrikanter og saelgere . Denne samordnede praksis er hovedsagelig foert ud i livet ved anvendelsen af foelgende forholdsregler :

- leverancer mellem konkurrerende fabrikanter ,

- forholdsregler , der tager sigte paa leverancer inden for Faellesmarkedet , til andre aftagere end de konkurrerende fabrikanter ( samtykke fra destinationsmarkedets fabrikanter , anvendelsen af hoejere priser eller tilpasning til destinationslandets priser ) ,

- forholdsregler over for fordelervirksomheder med det formaal at indskraenke eller udelukke muligheden for fri import og eksport inden for Faellesmarkedet og saaledes tvinge dem til at respektere fabrikanternes aftale ,

- aftaler om tilbud ved refusioner for eksportrestitution til tredielande .

A

1 . For leverancer til det italienske marked bestaar der en samordnet praksis mellem foelgende virksomheder :

- Eridania , Società Generale di Zuccherifici , Cavarzere-Produzioni Industriali , Società Italiana per l'Industria degli Zuccheri , Romana Zucchero , Zuccherificio del Volano , Agricola Industriale Emiliana ( AIE ) , SADAM , Zuccherificio de Sermide , paa den ene side og

- Sucres et Denrées , Béghin , Sucre-Union , Say , Générale Sucrière , Lebaudy-SUC , RT og SZ AG paa den anden .

Den samordnede praksis bestaar i foelgende :

De naevnte italienske fabrikanter har efter faelles aftale koebt sukker direkte hos de naevnte franske , belgiske og tyske fabrikanter for derefter at videresaelge det til samme pris og paa samme salgsbetingelser , som gaelder for nationalt fremstillet sukker . Disse leverancer var fordelt blandt leverandoererne paa basis af kvoter og er med undtagelse af SZ AG alle blevet afviklet gennem Sucres et Denrées . Individuelle leverancer til Italien fra disse leverandoerer til andre koebere er kun sket mod en prisforhoejelse . Man havde truffet beslutning om denne samordnede praksis paa moeder , i hvilke deltog de interesserede parter , og den fremgaar af deres indbyrdes handelskorrespondance om de paagaeldende leverancer . SZ AG har efter , hvad Kommissionen har kunnet konstatere , kun deltaget i leverandoergruppen i produktionsaaret 1969/1970 . Denne virksomhed har imidlertid i de foelgende produktionsaar fortsat leveret stoerstedelen af det af SZ AG til Italien eksporterede sukker direkte til de konkurrerende italienske fabrikanter .

Denne indbyrdes aftalte fremgangsmaade har som formaal og som foelge at hindre , begraense og fordreje konkurrencen inden for Faellesmarkedet .

2 . Paa det italienske marked har enhver konkurrence mellem de naevnte franske , belgiske og tyske leverandoerer og gruppen af italienske importoerer vaeret udelukket . Indskraenkningerne er saerlig tydelige fordi leverandoererne har delt de leverede maengder mellem sig i overensstemmelse med kvoter , ( dette var ifoelge de for Kommissionen foreliggende oplysninger kun tilfaeldet for SZ AG i produktionsaaret 1969/1970 ) , og fordi paa den anden side de franske og belgiske leverandoerer har samlet deres tilbud gennem Sucres et Denrées , medens de italienske fabrikanter var repraesenteret ved firmaet Eridania .

Uden disse leverancer mellem fabrikanter , som androg betydelige maengder , ville sukkerfabrikanterne i overskudslandene isaer Frankrig og Belgien have solgt deres sukker individuelt paa det italienske marked og selv have bestemt maengderne , priserne og markedsfoeringsmaaden . For de sukkermaengders vedkommende , der er solgt til konkurrenter , har fabrikanterne saaledes givet afkald paa en selvstaendig handelsmaessig aktivitet paa det italienske marked .

Disse leverancer mellem fabrikanter har gjort det muligt for de som koebere optraedende fabrikanter at disponere over , og da det drejer sig om et meget homogent produkt , derefter at videresaelge dette til samme pris og paa samme betingelser som sukker af egen produktion . Denne mulighed opstod som foelge af oprettelse af en importoergruppe .

De implicerede parter har ved flere lejligheder haevdet , at en gruppering af efterspoergsel ( importoerer ) og gruppering af tilbud ( leverandoerer ) var blevet noedvendig paa grund af det licitationssystem , de italienske myndigheder havde indfoert , saerlig paa baggrund af de meget store maengder , der paa en gang blev udliciteret . Paa grund af denne store efterspoergsel ville de udenlandske leverandoerer have foelt sig foranlediget til indbyrdes og alt efter deres leveringskapacitet , at opdele de tildelte sukkermaengder . Det er kun de store italienske sukkervirksomheder , der raader over en fordelingsorganisation , der er i stand til at paatage sig salget af de store maengder importeret sukker . Grupperingen af sukkerleverancerne til det italienske marked har desuden foert til en betydelig rationalisering af fragtomkostningerne , ( der blev opnaaet yderst gunstige fragttariffer hos SNCF ) . Endelig skete sukkerleverancerne til Italien ikke altid udelukkende gennem de to grupper , nemlig importoerer og leverandoerer . Der har ogsaa fundet visse direkte leverancer sted til andre italienske aftagere , isaer fra Sucre Union og Générale Sucrière .

Disse forhold er dog ikke af en saadan art , at de udelukker eksistensen af konkurrencemaessige restriktioner . Det i Italien eksisterende licitationssystem goer det ikke noedvendigt at foretage en saadan gruppering af efterspoergsel og udbud . Stoerstedelen af de paa det italienske marked importerede sukkerleverancer har vaeret genstand for importlicitationstildelinger . Disse leverancer har imidlertid fundet sted gennem det efter faelles aftale mellem de implicerede fabrikanter i de forskellige lande oprettede markedsfoeringssystem . Hvad disse betydelige sukkermaengder angaar , har enhver konkurrence paa det italienske marked vaeret absolut udelukket .

Normalt er en fabrikant ikke interesseret i at saelge store maengder af sin produktion til en eller flere konkurrenter . Han kan opnaa en stoerre fortjeneste ved leverancer direkte til interesserede forhandlere og forbrugere . Leverancerne fra fabrikant til fabrikant kan derfor forklares ved , at de har udgjort et virksomt middel til at begraense konkurrencen blandt de implicerede og hindret de italienske forbrugere i frit at daekke deres sukkerbehov hos udenlandske leverandoerer . Den konkurrencebegraensning , der var en foelge af leverancer mellem fabrikanter , er i saerdeleshed alvorlig , fori den har omfattet en meget betydelig del af de mellem de beroerte lande omsatte sukkermaengder .

3 . Leverandoergruppen har desuden forpligtet sig til , overfor importoergruppen , kun at foretage leverancer til andre italienske aftagere til en hoejere pris . Som det fremgaar af den mellem deltagerne udvekslede handelskorrespondance omfatter denne prisforhoejelse paa den ene side en fordelingsmargin og paa den anden en flere gange forhoejet sikkerhedsmargin til fordel for de italienske fabrikanter .

Den omstaendighed , at medlemmerne af leverandoergruppen har forpligtet sig til over for enhver aftager , der ikke var medlem af importoergruppen , at anvende forhoejede priser , har gjort ethvert frit salg af sukker i Italien meget vanskeligt , om ikke umuligt naar der henses til de oevrige vanskeligheder ved ordrernes udfoerelse , ( isaer usikkerheden ved licitation og noedvendigheden af betydelige maengder og hoejere transportomkostninger ) . Efter visse ( ofte * resultatloese ) forsoeg paa , i loebet af de foerste produktionsaar , at opnaa faellesskabssukker paa grunstigere betingelser , affandt de uafhaengige italienske aftagere sig med at afgive ordrer til deres saedvanlige leverandoerer , de italienske fabrikanter .

De til Italien foretagne leverancer , ud over leverancer mellem leverandoergruppen og importoergruppen , har saerlig paa grund af de af markedsfoeringssystemet paalagte restriktioner vaeret meget ringe .

Dertil kommer , at de vigtigste italienske aftagere , isaer inden for industrien , var tvunget til at indgaa aarlige forsyningskontrakter med de italienske fabrikanter , der var tilsluttet importoergruppen , fordi det ikke var muligt at faa faste og fordelagtige tilbud fra de udenlandske saelgere .

Den omstaendighed , at man anvender dette pristillaeg , foerte til , at andre italienske sukkerkoebere maatte afslutte koebekontrakter paa ulige betingelser for samme praestationer . Pristillaegget kan ikke forsvares ud fra transportomkostningstillaegget og i endnu mindre grad ud fra sikkerhedsmarginen .

4 . Den samordnede praksis der tilsigtede at hindre , at fransk , belgisk og sydtysk sukker frit og i konkurrence med de italienske fabrikanter blev leveret til det italienske marked , udgoer en begraensning i konkurrencen , der beroerer handelen mellem medlemslandene og kan vaere skadelig for gennemfoerelsen af et faellesmarked landene imellem . Den er som foelge heraf omfattet af det i artikel 85 stk . 1 indeholdte forbud . Den saaledes aftalte fremgangsmaade kan ikke goeres til genstand for en erklaering om undtagelse i medfoer af artikel 85 stk . 3 , alene af den grund , at den ikke er blevet meddelt Kommissionen i medfoer af Forordning nr . 17 , artikel 4 , stk . 1 .

B

1 . Med hensyn til leverancerne paa det nederlandske marked har virksomhederne SU og CMS paa den ene side og RT samt Pfeifer und Langen paa den anden side handlet efter en samordnet praksis .

Denne praksis gik ud paa , at nederlandske fabrikanter har aftaget sukker direkte fra belgiske og tyske fabrikanter , for derefter at saelge dette sukker til samme pris og paa samme forretningsbetingelser som indenlandsk sukker . Aftalen fremgaar for de belgiske leverancers vedkommende af handelskorrespondancen , hvori udtrykkeligt er naevnt , at RT ikke maa levere til Nederlandene uden at der foreligger samtykke fra de nederlandske fabrikanter og endvidere af den maade , hvorpaa RT har paalagt sine eksportoerer hverken at eksportere sukker af egen produktion eller af anden belgisk oprindelse til Nederlandene uden samtykke fra de nederlandske fabrikanter eller til bestemte destinationer . Andre leverancer af belgisk sukker til Nederlandene finder kun sted til bestemte aftagere ( den nederlandske maelkeindustri ) efter aftale fabrikanterne imellem .

Med hensyn til leverancer af tysk sukker fremgaar den samordnede praksis af Pfeifer und Langens systematiske og stigende leverancer til de nederlandske fabrikanter , uden at andre leverancer af naevnevaerdigt omfang har fundet sted .

Grundprincippet i den samordnede praksis mellem RT og de to nederlandske fabrikanter SU og CSM , hvorefter RT - med undtagelse af leverancerne til sine konkurrenter - ikke har villet stille sukker til raadighed for eksport til Nederlandene i produktionsaarene 1968/1969 og 1969/1970 , er blevet bekraeftet flere gange . Det fremgaar bl.a . af et brev fra RT til Export , hvori det hedder : " En ce qui concerne la Hollande , le principe de base est que nous souhaitons ne rien faire qui puisse heurter Suiker Unie ou CSM , de même qu'eux ne désirent rien faire qui nous dérangerait " ( 14 ) .

Denne samordnede praksis har til formaal og til foelge at hindre , begraense eller fordreje konkurrencen inden for Faellesmarkedet .

2 . Enhver konkurrence paa det nederlandske marked mellem de belgiske og tyske leverandoerer og de foernaevnte nederlandske fabrikanter har faktisk vaeret udelukket . Vedkommende belgiske og tyske virksomheder , som geografisk set er bedst placerede , ville uden dette salg blandt fabrikanterne , have haft lejlighed til at saelge deres sukker individuelt paa det nederlandske marked og selv have kunnet fastsaette pris og forretningsbetingelser samt kunnet anvende egne maerker . Fabrikanterne har saaledes set bort fra enhver individuel handelsaktivitet for de sukkermaengder , de saelger til deres konkurrenter .

Desuden har disse salg fabrikanterne imellem givet de nederlandske fabrikanter mulighed for at disponere over stoerre sukkermaengder , og , da det drejer sig om et meget homogent produkt , for at videresaelge disse til de samme priser og forretningsbetingelser som sukkeret af egen produktion .

Med hensyn til isaer leverancer af belgisk sukker har de paagaeldende fremfoert , at en del af RT's leverancer til CSM har fundet sted til opfyldelse af en aftale , ifoelge hvilken RT har fremstillet let oploeseligt hugget sukker for CSM , fordi dette firma ikke har de noedvendige tekniske anlaeg til fabrikationen . RT's yderligere salg har til formaal at supplere CSM's sukkersortiment . Imidlertid afstaar RT fra at saelge dette sukkersortiment i Nederlandene , hvorfor de nederlandske forbrugere ikke har noget valg blandt forskellige tilbud , fordi de ikke modtager tilbud direkte fra RT . Desuden leverer RT , foruden disse leverancer af specielle sukkerkvaliteter , ogsaa anselige maengder hvidt sukker til CSM , som saelger dette paa de samme forretningsbetingelser som sukkeret af egen produktion .

Endvidere har RT med hensyn til sukkerleverancerne til SU fremfoert , at en del af disse leverancer bestaar af sukker , som denatureres . Men selv om anvendelsen af dette sukker er begraenset til delmarkedet for foderstoffer , har forbrugerne af denatureret sukker ved denne fremgangsmaade faaet begraenset antallet af tilbud og har derfor et begraenset eller overhovedet intet udvalg . Kun en meget ringe del af RT's salg til SU drejer sig om sukker , som skal denatureres , stoersteparten af sukkeret , som af RT saelges til SU er hvidt sukker , som leveres i saekke , som sidstnaevnte i forvejen har forsynet RT med .

Da en fabrikant normalt ikke har interesse i at saelge stoerre maengder af sine produkter til én eller flere konkurrenter og han kan faa stoerre udbytte ved at saelge direkte til forhandlere og forbrugere , kan paagaeldende leverancer fra fabrikant til fabrikant kun forklares ved , at man hermed har et effektivt middel til at begraense konkurrencen mellem de paagaeldende og saaledes hindre de nederlandske forbrugere i frit at aftage det noedvendige sukker fra udenlandske leverandoerer . Denne konkurrencebegraensning ved hjaelp af leverancer fabrikanterne imellem er saa meget mere graverende , fordi det drejer sig om en anselig del af det mellem medlemsstaterne omsatte sukker .

3 . Desuden er konkurrencen paa det nederlandske marked begraenset , fordi RT ikke leverer sukker til Nederlandene uden billigelse af konkurrenterne SU og CSM . De nederlandske konkurrenter har fortrinsvis givet deres samtykke til leverancer til maelkeindustrien , da denne industri anvender sukkeret til forarbejdelse i maelkeprodukter og ikke har nogen konkurrerende indflydelse paa de nederlandske fabrikanters sukkersalg .

Denne samordnede praksis har vaeret anvendt i produktionsaarene 1970/1971 og 1971/1972 ved inddragelse af belgiske og nederlandske forhandlere i de indbyrdes aftalte leverancer . Dette fremgaar af de aftaler , som er truffet med paagaeldende forhandlere og af den maade , disse er foert ud i livet . Fra produktionsaaret 1970/1971 har forsyningsmulighederne for disse nederlandske forhandlere og forbrugere vaeret endnu mere begraenset , fordi RT har forhindret de belgiske forhandlere i at levere Nederlandene sukker fra andre belgiske fabrikanter .

4 . Denne samordnede praksis , som forhindrer frit at levere belgisk og tysk sukker paa det nederlandske marked i konkurrence med sukker fra nederlandske fabrikanter udgoer en konkurrencebegraensning , som kan have skadelig indflydelse paa samhandlen mellem medlemsstaterne . Denne praksis falder derfor ind under de i traktaten , artikel 85 , stk . 1 trufne bestemmelser og kan ikke - fordi den ikke i henhold til Forordning nr . 17 , artikel 4 , stk . 1 er anmeldt for Kommissionen - komme i betragtning ved anvendelse af undtagelsesbestemmelserne i artikel 85 , stk . 3 .

C

1 . Med hensyn til den vestlige del af Den tyske Forbundsrepublik eksisterer der siden produktionsaaret 1968/1969 en samordnet praksis mellem Pfeifer und Langen og RT , hvorefter belgisk sukker , isaer af RT's produktion er blevet leveret til Pfeifer und Langen eller dennes salgsorganisations afsaetningsomraader paa en saadan maade , at konkurrencemomentet , der burde vaere resultatet af den frie omsaetning af dette sukker , er betydeligt reduceret og at det er blevet muligt at beskytte dette marked .

Efter at RT i produktionsaaret 1968/1969 naesten fuldstaendig havde holdt sig tilbage fra det tyske marked , undtagen for 2 800 tons , er leverancerne i de efterfoelgende produktionsaar og isaer i 1970/1971 foroeget . I det vaesentlige drejer det sig om hvidt sukker og raasukker , som er leveret til Pfeifer und Langen ( og i mindre maengder ligeledes til WZV ) . Endvidere er det konstateret , at leverancerne af belgisk sukker til aftagere i den vestlige del af Den tyske Forbundsrepublik har vaeret afhaengig af Pfeifer und Langens billigelse eller underkastet Pfeifer und Langens prispolitik .

De paagaeldende har fremfoert , at der her skulle vaere tale om en selvstaendig praksis fra RT's side og en uafhaengig fastlagt salgspolitik over for dets konkurrenter . RT skal have forsoegt gennem telex - og handelskorrespondancen med Export at forklare sine aftagere denne salgspolitik og vinde deres tilslutning , uden at RT skulle have udoevet noget pres . Export's erklaeringer , ifoelge hvilke RT skal have harmoniseret sin salgspolitik med konkurrenternes , skulle bero paa en raekke misforstaaelser , der maa tilskrives meningsforskelle og personlige spaendingsforhold . Pfeifer und Langen paastaar , at bevismaterialet er tredjehaands-oplysninger , og at det ikke kan laegges dem til last . Pfeifer und Langen har aldrig selv straebt efter importbegraensning til Tyskland eller prisaftaler . I oevrigt har der fundet en betragtelig import sted uden om leverancerne fra fabrikant til fabrikant .

Kommissionen mener , at det indsamlede materiale tydeligt viser , at der bestaar en samordnet praksis mellem RT og Pfeifer und Langen og at Exports udtalelser ikke kan forklares med misforstaaelser eller personlig uenighed . Paa den ene side stemmer disse udtalelser overens med RT's egne , paa den anden side fremgaar noedvendigheden af Pfeifer und Langens billigelse tydeligt af en salgsoverenskomst med Moerbeke-Maas , en virksomhed , som tilhoerer RT-gruppen , og den kan ikke fortolkes som en erklaering af ensidig vilje . Det samme gaelder for anvendelsen af et , de interne tyske priser tillempet prisniveau ved eksport til Tyskland . Beregningen af denne pris viser , at som udgangspunkt er taget salgsprisen i Aachen , som Pfeifer und Langen har meddelt RT . Netop i produktionsaaret 1970/1971 - det tidsrum , som de fleste af disse oplysninger stammer fra - havde en gunstig eksport til Tyskland vaeret mulig . Ved uaendret interventionspris forhoejedes salgsprisen med 2 % i oktober og i december , ialt med 4 % , mens der paa grund af en daarlig hoest var stoerre behov for import . Kommissionen mener , at det er paa grund af den samordnede praksis , at RT's leverancer til andre tyske koebere under disse omstaendigheder har vaeret meget ringe , mens leverancerne til Pfeifer und Langen pludseligt er foroeget .

Den udtrykkelige henvisning til Pfeifer und Langens billigelse i forbindelse med de oevrige kendsgerninger og oplysninger om samarbejde mellem den belgiske og vesttyske sukkerindustri kan kun fortolkes i retning af en eksisterende samordnet praksis vedroerende RT's leverancer til Pfeifer und Langens salgsomraade . De gentagne henvisninger til " chacun chez soi " -princippet er tegn paa en saadan praksis ; ligeledes den maade , hvorpaa hovedleverandoeren RT har paalagt Export , ikke alene at eksportere sukker af egen produktion , men ogsaa sukker af anden belgisk oprindelse til priser tillempet priserne i destinationslandet samt omstaendigheden , at destinationslandets sukkerindustri har paatvunget de vigtigste forhandlere paa det interne marked et forbud mod at saelge udenlandsk sukker uden dens billigelse . Derved er salget gennem udenlandske " outsiders " i WZV's afsaetningsomraade blevet vanskeliggjort , og i alt fald umuliggjort gennem de til WZV knyttede forhandlere .

Alle disse forholdsregler ville vaere uforstaaelige , hvis ikke de beroede paa en gensidig aftale mellem de vigtigste sukkerfabrikanter i de paagaeldende lande . Pfeifer und Langen har utvivlsomt haft mulighed for at konkurrere effektivt med RT i dettes eget omraade - isaer i de belgiske graenseomraader - hvor de kunne have opnaaet hoejere priser end ved eksport til tredielande . Paa den anden side burde RT's normale praksis have vaeret at saelge sit overskudssukker i det naerliggende WZV's omraade , isaer i produktionsaaret 1970/1971 efter WZM og Pfeifer und Langens gentagne prisforoegelser . Transportomkostninger - det viser leverancerne fabrikanterne imellem - spiller ikke nogen afgoerende rolle . Rent faktisk har RT kun haft meget smaa leverancer til ganske bestemte aftagere i WZV's salgsomraade . Resten af den i statistikken anfoerte import er sket ved smaa fabrikanter til endelige forbrugere eller , i stedse ringere grad , til uafhaengige forhandlere . Af vedkommendes erklaeringer fremgaar det , at Pfeifer und Langen har soegt at bekaempe enhver indtraengen i dens kundekreds , ikke alene ved anvendelse af saerdeles gunstige priser i graenseomraaderne , men ogsaa ved at tvinge forhandlerne i WZV's afsaetningsomraade til udelukkende at forsyne sig hos WZV og dennes medlemmer .

Denne samordnede praksis har til formaal og til foelge at forhindre , begraense eller fordreje konkurrencen inden for Faellesmarkedet .

2 . Leverancerne fabrikanterne imellem har givet aftagerne mulighed for at disponere over stoerre sukkermaengder , som , da det er et meget homogent produkt , har kunnet videresaelges af aftageren - d.v.s . fabrikanten eller dennes salgsorganisation - til samme pris og salgsbetingelser som det af disse aftagere producerede sukker .

Uden disse salg fabrikanterne imellem havde RT selv kunnet saelge sukkeret paa de omliggende markeder og selv kunnet bestemme maengder , priser , distributionskanaler og emballage . Nu har RT givet afkald paa at foere sin egen salgspolitik . Normalt er det ikke i en fabrikants interesse at saelge sine produkter til en konkurrent , i stedet for selv at markedsfoere dem . RT har afgjort vaeret i stand til at goere dette , dets gunstige geografiske beliggenhed taget i betragtning og de i import interesserede kunder ( forarbejdende industri og forhandlere ) . Naar imidlertid RT leverer regelmaessigt og systematisk til Pfeifer und Langen paa mindre favorable vilkaar end det ville vaere i stand til at goere til mellemhandlere , kan det kun forklares ved eksistensen af en samordnet praksis , der har til formaal og foelge at begraense konkurrencen blandt de paagaeldende fabrikanter .

De interesserede fabrikanter har fremfoert , at leverancerne dem imellem har vaeret oekonomisk forsvarlige baade for leverandoererne og for aftagerne , at fordelene ved leverancerne af raasukker var indlysende , da aftagerne herved var i stand til fuldt ud at udnytte deres overskydende kapacitet ved at henvende sig til de i naerheden af graensen liggende raasukkerfabrikker . Disse fabrikker laa betydeligt naermere end den naermest liggende raasukkerfabrik i Nordtyskland , mens ogsaa arten af transportmidlerne , som anvendes til transport af raasukker gjorde besparelser mulige . Leverandoererne ville blive fritaget for skabelsen af en salgsorganisation med alle tilhoerende lager - og serviceproblemer i destinationslandet . Konkurrencen virkede ikke begraensende , da leverancerne ikke skete udelukkende fra fabrikant til fabrikant , men anselige maengder importeredes ved fri handel .

Hertil skal bemaerkes , at det kun er i tilfaelde , hvor en fabrikant , der ikke raader over et raffineringsanlaeg , saelger raasukker til et raffinaderi , at der ikke er konkurrencebegraensede virkninger , denne virkning udebliver . Saadanne raasukkerfabrikanter er ikke i konkurrence med fabrikanter af hvidt sukker .

I den aktuelle situation er dette ikke tilfaeldet . RT , som selv raader over en anselig raffineringskapacitet og som i foerste produktionsaar har forarbejdet alt raasukker selv , er part i leverancer af raasukker og hvad angaar evt . supplerende koeb af raasukker samt hvidt sukker , maa anses for at vaere konkurrent til de fabrikanter til hvem RT har afstaaet en del raasukker til videre forarbejdning ( Pfeifer und Langen ) .

Disse bemaerkninger gaelder saa meget mere for leverancer af raffineret sukker , som saelgere individuelt ville kunne saelge i den konkurrerende fabrikants afsaetningsomraade . Den kendsgerning , at disse leverancer ikke er eksklusive , er i denne sammenhaeng uden interesse .

Taget som helhed er leverancer fabrikanterne imellem et effektivt middel til at forhindre aftagerne i at forsyne sig frit med det sukker , de skal bruge og til at begraense konkurrencen mellem RT og Pfeifer und Langen . De derved opstaaede konkurrencebegraensninger er saa meget mere graverende , fordi disse sukkerleverancer udgoer en betydelig del af det mellem disse to medlemsstater omsatte sukker . Desuden goer den kendsgerning , at RT regelmaessigt og i store maengder leverer sukker til sin konkurrent i Vesttyskland det lidet sandsynligt , at det udfoerer leverancer til andre aftagere i dette omraade , som derved kunne udoeve et konkurrencepres og skade dets samarbejde med Pfeifer und Langen . Undtagen leverancerne fra fabrikant til fabrikant har RT i virkeligheden kun edsporteret meget smaa maengder sukker til den vestlige del af Tyskland .

3 . RT's muligheder for at levere sukker i Pfeifer und Langes afsaetningsomraade har , med undtagelse af leverancerne fabrikanterne imellem , vaeret yderligere begraenset , fordi denne eksport var gjort afhaengig af Pfeifer und Langens billigelse eller kun tilladt , naar prisen var bragt i overensstemmelse med Pfeifer und Langens eller WZV's pris .

Selvom disse leverancer skulle finde sted , ville de ikke have nogen konkurrerende indflydelse og forsyningen af forhandlere og forbrugere i disse lande bliver saaledes begraenset .

I denne sammenhaeng er det vigtigt at konstatere , at de to paagaeldende fabrikanter har taget skridt baade til at forhindre forhandlerne i at importere sukker fra andre medlemsstater og til i vaesentlig grad at begraense disse forhandleres frie eksportmuligheder . Disse forhold vil blive mere detaljeret behandlet i det efterfoelgende under punkt E .

4 . Da denne handlemaade frembyder en konkurrencebegraensning indenfor Faellesmarkedet , som har til formaal at beskytte det belgiske marked og den vestlige del af det tyske marked og derved kan have en ugunstig indflydelse paa samhandlen mellem medlemsstaterne , falder den ind under forbudet i artikel 85 , stk . 1 , og fordi den ikke i henhold til Forordning nr . 17 , artikel 4 , stk . 1 er tilmeldt Kommissionen , kan undtagelseserklaering ifoelge artikel 85 , stk . 3 , ikke komme i anvendelse .

D

Med hensyn til afsaetningsomraadet i den sydlige del af Tyskland har der , i alt fald siden produktionsaaret 1970/1971 , eksisteret en samordnet praksis mellem SZ AG og Franken paa den ene side og Béghin og Sucre Union paa den anden side , i kraft af hvilken aftale SZ AG og Franken i tiltagende maengder har koebt sukker direkte hos disse franske fabrikanter , for derefter at saelge det til de samme priser og paa samme forretningsbetingelser som sukker af egen produktion . Denne samordnede praksis fremgaar af den kendsgerning , at salget fabrikanterne imellem har fundet sted for at undgaa tab af kunder og markedsandele , mens SZV's skabelse af et system af bonusbeloeb ( rabatter ) har vanskeliggjort salget af importeret sukker endnu mere .

1 . De franske fabrikanter havde med fordel kunnet saelge sukker i den sydlige del af Tyskland efter ikrafttraedelse af Faellesskabets sukkerordning , som aabnede graenserne , da de havde store overskudslagre og priserne i Sydtyskland laa hoejere ( altid i naerheden af indikativprisen og derfor afgjort hoejere end de i Frankrig gaeldende priser ) . Man kan dog ikke paavise nogen eksport af betydning fra Frankrig til Tyskland i produktionsaarene 1968/1969 og 1969/1970 , med undtagelse af Saarlandet , som saavel foer som efter ikrafttraedelse af faellesskabsordningen naesten udelukkende er belvet forsynet med fransk sukker . Opretholdelsen af et system af regionale repraesentanter , der havde opdelt det sydlige Tyskland i noeje afgraensede og kontrollerede afsaetningszoner , hvilket muliggjorde kontrollen med forhandlingen af udenlandsk sukker og bevillingen af bonusbeloeb til aftagere , som udelukkende eller naesten udelukkende koebte sukker fra SZV's fabrikker , har bidraget til , at import kun har fundet sted i ganske faa tilfaelde og i begraenset omfang .

Importforoelgelsen i produktionsaarene 1970/1971 og 1971/1972 indtraf samtidig med en kendelig foroegelse af leverancerne fabrikanterne imellem , som det allerede var foregaaet i de foregaaende produktionsaar , da SZ AG foroegede sin eksport til Italien .

De interesserede parter har gjort gaeldende , at leverancerne fabrikanterne imellem skulle vaere oekonomisk forsvarlige , da de kompenserer produktionssvingninger paa grund af uensartet hoest og udnytter den disponible kapacitet . De supplerende indkoeb af raasukker og hvidt sukker af mindre god kvalitet til fremstilling af sirup skulle vaere saerdeles gunstige paa grund af lave transportomkostninger . Leverandoeren er saaledes fritaget for at oprette en salgsorganisation i koeberens land med alle tilhoerende lager - og serviceproblemer . For aftageren skulle fordelen ligge i at undgaa tab af kunder og markedsandele , mens disse leverancer fabrikanterne imellem ikke skulle betyde noget for andre sukkerleverancer mellem medlemsstaterne . Man har konstateret en foroegelse af en saadan handel i Sydtyskland og hverken systemet med regionale repraesentanter eller bonusordningen skulle vaere til hindring for denne foroegelse . Naar denne import er ringe , skyldes det de hoeje transportomkostninger , der ofte fratager salg i andre lande enhver interesse .

Hertil skal bemaerkes , at den ringe import ikke kan skyldes transportomkostningerne . Dette fremgaar for det foerste af den kendsgerning , at Saarlandet over lange afstande forsynes med fransk sukker , mens de tyske fabrikanters fabrikker ligger betydeligt naermere . For det andet viser de indkomne oplysninger vedroerende transportomkostningerne , at selv over lange afstande ( leverancer fra en fransk fabrik til Sydtyskland ) overstiger transportomkostningerne ikke differencen mellem den i Frankrig anvendte interventionspris og den i Sydtyskland anvendte indikativpris . For det tredie viser de mangfoldige ( oftest forgaeves ) bestillinger fra aftagere i Sydtyskland , at der er oekonomisk interesse forbundet med import af sukker fra andre medlemslande .

De franske fabrikanter kunne , paa grund af deres anseelige overskudslagre og der opnaaelige gunstige priser , meget vel individuelt have solgt deres sukker i SZV's afsaetningsomraade . Naar Béghin og Sucre Union siden produktionsaaret 1970/1971 regelmaessigt og i tiltagende maengder har solgt sukker til deres vigtigste konkurrenter i dette omraade , og saaledes givet dem lejlighed til at saelge det som et indenlandsk produkt , hviler dette paa en samordnet praksis , som ifoelge SZ AG's forklaringer tilsigter at undgaa det tab af aftagere og markedsandele , som kunne befrygtes ved individuel forhandling .

Aftalen mellem de franske og tyske fabrikanter understreges endvidere af den kendsgerning , at de paagaeldende franske fabrikanter , udover leverancerne fabrikanterne imellem , ikke har haft sukkerleverancer af nogen betydning til andre aftagere i det sydtyske afsaetningsomraade Saarlandet undtaget , som kunne afstedkomme et konkurrencemoment . Virkningen forstaerkes af de forholdsregler , som SZV overfor sine kunder , har taget som salgsorganisation , der har faaet overdraget forhandlingen paa det indenlandske marked . Mellemforhandlernes forpligtelse til ikke at forhandle sukker fra konkurrenter og systemet med bonusbeloeb viser tydeligt , at det tilsigtes at forhindre eller vanskeliggoere det frie indkoeb af sukker , indfoert fra udlandet til Sydtyskland . Indkoebene , som de vigtigste medlemmer af SZV , SZ AG og Franken har gjort hos deres franske konkurrenter har det samme formaal , fordi en direkte indtraengen paa det sydtyske marked af de franske fabrikanter forhindres for de indkoebte sukkermaengder . At medlemmerne af SZV og ikke SVZ selv optraeder som aftagere af det franske sukker kan forklares ved , at medlemmerne , i henhold til SZV's vedtaegter , har forbeholdt sig retten til selv at importere og eksportere og ved at de raader ove * ventuelt noedvendige forarbejdningsanlaeg .

2 . Denne samordnede praksis begraenser konkurrencen inden for Faellesmarkedet og giver SZ AG og Franken mulighed for at videresaelge de hos konkurrenter indkoebte sukkermaengder til priser og paa forretningsbetingelser , som de selv eller deres salgsorganisation SZV har fastsat , og derfor at saelge det som indenlandsk sukker . Paa grund af den samordnede praksis er saaledes den stoerste del af de sukkermaengder , som af de to franske fabrikanter var bestemt til salg paa det sydtyske marked , blevet aftaget og ledet til det indenlandske markeds vanlige salgskanaler , hvorfor det ikke har resulteret i et konkurrencepres og derved er de nationale fabrikanters stilling paa deres marked endda blevet styrket .

Selvom det af de franske fabrikanter leverede sukker for stoerstedelen bestod af raasukker og sukker af lavere kvalitet , som skulle forarbejdes , har dette ikke haft indflydelse paa konkurrencebegraensningen da leverandoererne udmaerket har vaeret i stand til selv at raffinere disse maengder raasukker og at fremstille sirup af sukker af lavere kvalitet , hvilket de da ogsaa gjorde i de to foerste produktionsaar .

Det er under disse omstaendigheder vaerd at laegge maerke til , at det er forhandlere i den sydlige del af Tyskland forbudt at importere sukker fra andre medlemslande , og at forbrugere i denne del af Tyskland er knyttet til SZV ved en bonusordning , hvorved der er opnaaet en naesten fuldstaendig beskyttelse af det sydtyske marked . Disse kendsgerninger er mere detaljeret behandlet i det herefter foelgende punkt E .

3 . Da denne samordnede praksis mellem SZ AG og Franken paa den ene side og Béghin og Sucre Union paa den anden side frembyder en konkurrencebegraensning inden for Faellesmarkedet , som har til formaal at unddrage den sydlige del af Tyskland konkurrence fra andre bydende , har den derved en ugunstig indflydelse paa samhandlen mellem medlemsstaterne og falder ind under forbudet i artikel 85 , stk . 1 . Undtagelseserklaeringen , naevnt i artikel 85 , stk . 3 kan ikke komme i anvendelse , da den ikke er anmeldt for Kommissionen i henhold til Forordning nr . 17 , artikel 4 , stk . 1 .

E

De forskellige forholdsregler , som de paagaeldende har taget over for deres aftagere og forhandlere , og som er naevnt i sammenhaeng med den samordnede praksis ( se punkterne A - D ) er i sig selv en kraenkelse af traktatens konkurrenceregler .

1 . RT's handlemaade over for de to belgiske forhandlere Export og Hottlet , der traditionelt beskaeftiger sig med eksport af belgisk sukker paa grund af deres firmastoerrelse og markedskendskab , boer bedoemmes ud fra bestemmelserne i artikel 86 af EOEF-traktaten .

RT indtager en dominerende stilling paa det belgiske og luxembourgske sukkermarked , som udgoer en betydelig del af Faellesmarkedet . I virkeligheden kontrollerer RT stoerstedelen af sukkerproduktionen i Belgien og Luxembourg . Det har betydelige overskudslagre og ejer mindst 50 % af kapitalen i NV Suikerfabrieken van Vlaanderen i Moerbeke-Maas og SA Raffinerie Notre Dame i Oreye , hvilket giver RT mulighed for at kontrollere disse virksomheder , saaledes at , skoent disse virksomheder ikke er noeje knyttet til RT's afsaetningsaktiviteter , disse kun lejlighedsvis afviger fra den af RT fastlagte salgspolitik og i deres tilbud og salgskontrakter altid har anvendt samme betingelser .

Denne dominerende stilling er en foelge af den store markedsandel ( 85 % ) , som RT har paa det belgiske og luxembourgske sukkermarked , og den mulighed , som det har for at foelge en uafhaengig retningslinie , som saetter firmaet i stand til at handle uden at vaere noedt til at regne i vaesentlig grad med konkurrenternes aktiviteter . Takket vaere denne staerke stilling har RT ligeledes indflydelse paa visse andre belgiske virksomheder ( Naveau , Couplet , Donstiennes ) , saaledes at disse i princippet ogsaa foelger RT's salgspolitik over for belgiske forhandlere .

Denne dominerende stilling bliver yderligere styrket , fordi RT har en vis indflydelse paa sukkermarkeder i andre medlemsstater , isaer i Frankrig , paa grund af dets interesser i virksomhederne Say og Raffinerie d'Erstein , og dets finansielle forbindelser med visse store europaeiske sukkerfabrikanter , samt dets avancerede teknologiske viden og kunnen .

RT har misbrugt denne dominerende stilling ved at udoeve et oekonomisk pres paa virksomhederne Export og Hottlet for at paatvinge dem kun at videresaelge det af RT leverede sukker til bestemte aftagere eller destinationer , og at anvende de samme begraensninger inden for deres kundekreds . Som oekonomisk pres har RT brugt den praksis , at salg af sukker til eksport til tredjelande - en virksomhed , som repraesenterede en betydelig del af disse forhandleres omsaetning - blev naegtet disse virksomheder , naar det videresolgtes til destinationer , som ikke var godkendt af RT . Da andre forsyningskilder af et tilstraekkeligt stort omfang ikke fandtes , har disse to forhandlere maattet boeje sig for RT's pres .

Formaalet med disse m