*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 29. juli 1986

om den tyske delstat Rheinland-Pfalz' paataenkte stoette til en virksomhed i den metalforarbejdende industri i Betzdorf

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(87/98/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter i overensstemmelse med ovennaevnte artikel at have indhentet bemaerkninger fra de interesserede parter, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Ved skrivelse af 11. april 1985 anmodede Forbundsrepublikken Tysklands regering Kommissionen om at godkende, at der ydes investeringsstoette paa 7,5 % svarende til 1, 176 750 mio DM, til udvidelsesinvesteringer paa i alt 15,69 DM i en metalforarbejdende virksomhed. Som svar paa Kommissionens anmodning af 14. maj 1985 meddelte den tyske forbundsregering yderligere oplysninger herom ved skrivelse af 21. august 1985. Der er tale om investeringer i anlaeg til produktion af KEG-oelfade af metal, metalskabe og radiatorer, i forbedring af distributionen samt udvidelse af edb-anlaeg. Heraf tegner bygge- og anslaegsinvesteringer sig for 5,72 mio DM, medens investeringerne i maskiner og inventar udgoer 9,97 mio DM. Disse investeringer vil skabe over 50 permanente arbejdspladser.

Selv om disse investeringer gennemfoeres i et omraade, der ikke er klassificeret som stoetteomraade, hverken under forbundsregeringens og delstaternes faelles regionaludviklingsprogram (»Gemeinschaftsaufgabe«) eller under delstaten Rheinland-Pfalz' regionale stoetteordning, oenskede delstaten at yde stoette til den paagaeldende virksomhed under henvisning til, at arbejdsloeshedsprocenten i arbejdsmarkedsdistriktet Betzdorf i 1984 laa 8 % over gennemsnittet for Forbundsrepublikken Tyskland, at arbejdsloesheden i nabodistrikterne i Rheinland-Pfalz i 1983/84 laa 25 % over gennemsnittet i Forbundsrepublikken, og at der var risiko for tab af arbejdspladser i staalindustrien i den nordlige del af Altenkirchen-kredsen og i Siegerland. I betragtning af, at virksomhedens gennemsnitlige eksportkvote kun laa paa 10 %, fandt den tyske forbundsregering det ikke sandsynligt, at stoetten ville faa virkninger for faellesmarkedet.

Efter den foerste gennemgang var Kommissionen af den opfattelse, at den planlagte stoette var omfattet af artikel 92, stk. 1. Derefter undersoegte Kommissionen, om undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra c), kunne bringes i anvendelse. Efter Kommissionens opfattelse var den socio-oekonomiske situation i Betzdorf-distriktet dog ikke saa ugunstigt, at stoette som omhandlet i denne artikels forstand var noedvendig for distriktets udvikling. Dette fremgik af en vurdering af omraadet paa basis af de oplysninger, Kommissionen raadede over, om den gennemsnitlige arbejdsloeshed i aarene 1980/1984 i Betzdorf-distriktet, udviklingen heri i denne periode, antallet af pendlere beskaeftiget i den paagaeldende virksomhed og de generelle pendler-moenstre i distriktet samt den gennemsnitlige bruttovaerditilvaekst i faktorpriser pr. indbygger i aarene 1980 og 1982 i arbejdsmarkedsregionen Siegen, hvori Betzdorf er beliggende, og som derfor er relevant i denne forbindelse. Da Kommissionen fandt, at den paataenkte stoette ikke opfyldte betingelserne for at bringe undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra c) i anvendelse, indledte den proceduren efter artikel 93, stk. 2. Ved skrivelse af 4. oktober 1985 opfordrede den den tyske forbundsregering til at fremsaette sine bemaerkninger hertil, ligesom den ved skrivelse af 13. december 1985 gav de oevrige medlemsstater en frist til at fremsaette deres bemaerkninger.

Meddelelsen om indledningen af denne procedure blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den 31. december 1985 (1).

II

I de bemaerkninger, som den tyske forbundsregering fremsatte ved skrivelse af 5. november 1985, og som efter anmodning fra Kommissionen blev suppleret med yderligere oplysninger ved skrivelse af 7. januar 1986, henviste den til, at arbejdsloeshedsprocenten i Betzdorf-distriktet stadig var meget hoej. Den understregede, at noedvendigheden af at tilvejebringe yderligere arbejdspladser i dette distrikt hovedsageligt skyldtes, at der var risiko for tab af over 400 arbejdspladser i staalindustrien i kommunen Mudersbach, der kun laa ca. 7 km borte. Der var grund til at frygte, at tabet af arbejdspladser i staalindustrien ville foere til, at arbejdsloeshedsprocenten ogsaa i Betzdorf-distriktet i de kommende aar ville komme til at ligge mere end 20 % over landsgennemsnittet.

Desuden pegede forbundsregeringen paa, at Betzdorf kun laa faa km fra et omraade, der er klassificeret som regionaludviklingsomraade under »Gemeinschaftsaufgabe«, og at en stor del af arbejdstagerne kom herfra (Altenkirchen-storkommune).

III

Inden for rammerne af denne procedure modtog Kommissionen bemaerkninger fra to andre medlemsstater, tre brancheorganisationer og to virksomheder, der alle delte Kommissionens opfattelse.

IV

(1) Den stoette, delstaten Rheinland-Pfalz paataenker at yde en virksomhed i metalindustrien i Betzdorf, begunstiger denne virksomhed ved at reducere dens investeringsomkostninger.

Paastanden om, at regionalstoetten udelukkende ydes med det formaal at kompensere for ulemperne ved en bestemt beliggenhed, aendrer intet ved denne konstatering. For det foerste maa det fastslaas, at selv en kompensation for geografiske ulemper principielt maa betragtes som en begunstigelse af virksomheden, da dens omkostninger i det paagaeldende omraade reduceres af stoetten. Desuden er det i langt de fleste tilfaelde vanskeligt at maale disse ulemper med den noejagtighed, der er noedvendig for at fastsaette stoettens stoerrelse saaledes, at den netop kompenserer for de paagaeldende ulemper. I saerdeleshed fastsaetter medlemsstaterne normalt regionalstoettens stoerrelse paa et saa hoejt niveau, at den giver virksomhederne en finansiel tilskyndelse til at investere i bestemte omraader. I oevrigt fremgaar det allerede af selve artikel 92's formulering, at ydelse af stoette indebaerer en begunstigelse af bestemte virksomheder. Hvad angaar stoette til fremme af udviklingen i bestemte omraader, fastsaettes det i artikel 92, stk. 3, at denne stoette paa visse betingelser kan anses at vaere forenelig med faellesmarkedet. Heraf foelger, at en saadan stoette er omfattet af artikel 92, stk. 1, og at paastanden om, at der ikke er tale om en begunstigelse af bestemte virksomheder, fordi stoetten udelukkende har til formaal at kompensere for en bestemt beliggenhed, derfor ikke er korrekt.

Den her omhandlede stoette fordrejer konkurrencen, fordi den foerer til en maerkbar forbedring af forrentningen af den paagaeldende virksomheds investeringer, og dermed udvider dens spillerum i forhold til konkurrenterne, der ikke modtager saadan stoette. Da der er tale om en nettosubventionsaekvivalent paa 5,09 %, vil disse konkurrencefordrejninger ogsaa vaere maerkbare. En saa betydelig reduktion af virksomhedens investeringsomkostninger efter skat giver den en fordel i forhold til de konkurrenter, der ikke modtager stoette.

I det omfang, hvor stoetten tilskynder virksomheden til at forblive paa dette sted, maa dette i oevrigt ogsaa betragtes som en fordrejning af konkurrencen efter artikel 92, stk. 1, eftersom gennemfoerelsen af en ordning, der sikrer, at konkurrencen inden for faellesmarkedet ikke fordrejes (EOEF-traktatens artikel 3, litra f)), ogsaa indebaerer, at virksomhederne selvstaendigt traeffer beslutningen om deres placering, saaledes at dette valg altsaa ikke paavirkes eller ledes af stoette.

Den her omhandlede stoette paavirker ogsaa samhandelen mellem medlemsstater, da i hvert fald de produkter, som investeringerne i produktionsanlaeggene vedroerer, er genstand for samhandel mellem medlemsstater. Desuden deltager den stoettemodtagende virksomhed ogsaa i denne samhandel.

Hvad angaar fade og lignende beholdere af staalplader med et rumindhold af 50 liter og derover (NIMEXE-nummer 73.23-10), udgjorde samhandelen inden for Faellesskabet i 1984 116 720 tons, svarende til 88,436 mio ECU. Forbundsrepublikken Tyskland tegner sig for 39 % heraf.

Ogsaa i 1984 udgjorde samhandelen med metalskabe, med doer eller jalousi, og metalskabe, med skuffer og en hoejde paa over 80 cm (NIMEXE-nummer 94.03-33 og 94.03-35) mellem medlemsstaterne henholdvis 5 145 tons og 4 949 tons. Beloebsmaessigt svarede dette til i alt 28,484 mio ECU. Forbundsrepublikkens andel heraf var paa 34 % for skabe med doer eller jalousi og 21 % for skabe med skuffer.

Samhandelen med jern- og staalradiatorer (NIMEXE-nummer 73.37-59) udgjorde i 1984 139 485 tons, svarende til 188,956 mio ECU. Samhandelen udgjorde dermed 31 % af EF's samlede produktion.

Den tyske regering har endvidere oplyst, at virksomheden i 1984 eksporterede 5 % af sin samlede produktion til andre medlemsstater og yderligere 5 % til tredjelande. Eftersom selv en eksport til andre medlemsstater af 5 % af virksomhedens produktion ikke kan anses for at vaere ubetydelig, maa forbundsregeringens paastand om, at stoetten ikke vil faa virkninger for faellesmarkedet, dermed anses for at vaere modbevist.

I oevrigt har en del af de investeringer, hvortil stoetten ydes, til formaal at forbedre distributionen, bl.a. paa det europaeiske marked, og imoedekomme de fremtidige behov paa det europaeiske marked, bl.a. gennem en udbygning af edb-anlaegget. Virksomheden har allerede show-rooms i fem medlemsstater ud over Forbundsrepublikken Tyskland.

Endelig skal spoergsmaalet om, hvorvidt stoetten paavirker samhandelen mellem medlemsstater, ikke blot afgoeres paa grundlag af stoettens virkninger for en virksomheds eksportkvote, men ogsaa ud fra dens virkninger for virksomhedens indenlandske afsaetning. Naar det paagaeldende produkt er genstand for samhandel mellem den paagaeldende medlemsstat og andre medlemsstater, paavirkes disse ogsaa af konkurrencefordrejningerne.

Den her omhandlede stoette fra delstaten Rheinland-Pfalz er som foelge heraf omfattet af artikel 92, stk. 1.

(2) Da det i det foreliggende tilfaelde drejer sig om regionalstoette, maa det undersoeges, om den opfylder de i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), fastsatte betingelser for fritagelse for forbudet. I saerdeleshed maa der kun indroemmes undtagelser, naar Kommissionen kan fastslaa, at markedskraefterne alene ikke ville kunne tilskynde stoettemodtagerne til at bidrage til virkeliggoerelsen af et af de maal, der er naevnt i undtagelsesbestemmelserne.

At indroemme undtagelser, uden at en saadan kausalforbindelse foreligger, ville vaere ensbetydende med at godkende en begraensning af samhandelen mellem medlemsstater og konkurrencefordrejninger, uden at dette blev opvejet af hensynet til virkeliggoerelsen af en faelles interesse.

Ved anvendelsen af ovennaevnte principper i undersoegelsen af regionalstoetteordninger maa Kommissionen kunne forvisse sig om, at der i de paagaeldende omraader set i relation til Faellesskabet som helhed findes problemer, der er af tilstraekkelig alvorlig karakter til at retfaerdiggoere stoetten og dennes intensitet. Det maa af denne undersoegelse fremgaa, at stoetten er noedvendig for at virkeliggoere de i artikel 92, stk. 3, litra a) eller c), naevnte maal. Kan dette ikke fastslaas, maa det antages at stoetten ikke bidrager til virkeliggoerelsen af de i undtagelsesbestemmelserne fastsatte maal, men hovedsagelig har til formaal at begunstige de paagaelgende virksomheder.

(3) I henhold til artikel 92, stk. 3, litra a), kan stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i omraader, hvor levestandarden er usaedvanlig lav eller hvor der hersker en alvorlig underbeskaeftigelse, anses for forenelig med faellesmarkedet.

Da Kommissionen indledte proceduren mod statsstoette ydet i henhold til 10. rammeplan for »Gemeinschaftsaufgabe« var den af den opfattelse at den oekonomiske og sociale situation hverken i Forbundsrepublikken Tyskland som helhed eller i dele deraf gjorde det berettiget at bringe stk. 3, litra a), i anvendelse. Dette blev meddelt den tyske forbundsregering i et bilag til skrivelsen af 6. november 1981. Denne konklusion blev draget efter en fornyet undersoegelse i forbindelse med indledningen af proceduren mod regionalstoette ydet af delstaterne Baden-Wuerttemberg, Bayern, Hesse, Niedersachen, Rheinland-Pfalz og Schleswig-Holstein, og den tyske forbundsregering fik meddelelse herom i bilag til skrivelsen af 10. august 1984. Der henvises her til begge disse skrivelser.

Ogsaa efter en fornyet undersoegelse er Kommissionen af den opfattelse, at hverken Forbundsrepublikken Tyskland som helhed eller de delomraader, denne beslutning omhandler, er praeget af en usaedvanlig lav levestandard eller en alvorlig underbeskaeftigelse. Den stoette, der er genstanden for denne procedure, skulle ydes i delstaten Rheinland-Pfalz. Bruttonationalproduktet pr. indbygger laa i denne delsat i 1983 7 % over EF-gennemsnittet. Arbejdsloesheden laa i 1985 endog 39 % under EF-gennemsnittet. (4) I henhold til artikel 92 stk. 3, litra c), kan stoette til fremme af udviklingen af visse oekonomiske regioner tillades, naar den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse.

Den aendring af samhandelsvilkaarene, der foelger af en regionalstoette, kan kun anses for ikke at vaere i strid med den faelles interesse efter artikel 92, stk. 3, litra c), naar det kan fastslaas, at der i det paagaeldende omraade findes problemer, der baade overstiger landsgennemsnittet og i relation til Faellesskabet som helhed maa betragtes som alvorlige, at disse problemer ikke ville kunne loeses ved hjaelp af markedskraefterne alene uden stoette, at stoettens stoerrelse er noeje tilpasset til disse problemers karakter, samt at ydelsen af stoette til bestemte erhvervsgrene ikke foerer til for store konkurrencefordrejninger paa faellesmarkedet.

For at sikre en systematisk og objektiv undersoegelse af stoetten i relation til Faellesskabet som helhed har Kommissionen udviklet en metode, hvorved der for regionerne i hver enkelt medlemsstat kan fastsaettes taerskelvaerdier for strukturarbejdsloeshed og bruttonationalprodukt pr. indbygger og som danner basis for vurderingen af, om stoette kan tillades.

Disse taerskelvaerdier revideres med jaevne mellemrum ved hjaelp af de nyeste data. For oejeblikket anses omraader i Forbundsrepublikken Tyskland at vaere stoetteberettigede, naar bruttonationalproduktet eller bruttovaerditilvaeksten i faktorpriser pr. indbygger ligger paa under 76 % af landsgennemsnittet, eller naar den gennemsnitlige arbejdsloeshedsprocent over fem aar udgoer mere end 145 % af landsgennemsnittet. Disse taerskelvaerdier er blevet meddelt dem tyske forbundsregering ved en skrivelse af 31. juli 1985 rettet til forbundsoekonomiministeren, og forbundsregeringen noterede sig disse taerskelvaerdier i en skrivelse af 22. januar 1986. I forbindelse med denne procedure har Kommissionen lagt bruttovaerditilvaeksten i faktorpriser pr. indbygger - nemlig 95 % af landsgennemsnittet - for arbejdsmarkedsregionen Siegen, hvori arbejdsmarkedsdistriktet Betzdorf er beliggende, til grund. Den tyske forbundsregering har ikke gjort indsigelse herimod. I aarene 1981-1985 laa den gennemsnitlige arbejdsloeshedsprocent i arbejdsmarkedsdistriktet Betzdorf paa kun 108 % af landsgennemsnittet.

Af Kommissionens vurdering paa basis af disse taerskelvaerdier fremgaar saaledes, at regionalstoette i arbejdsmarkedsdistriktet Betzdorf ikke ville vaere forenelig med faellesmarkedet. Denne vurdering er imidlertid kun at betragte som en foreloebig bedoemmelse, der kan korrigeres i anden vuderingsfase, hvis andre indikatorer for den oejeblikkelige situation eller den fremtidige udvikling i det paagaeldende omraade tyder paa det modsatte.

(5) I anden vurderingsfase efterproevede Kommissionen den socio-oekonomiske analyse, den foretog ved indledningen af denne procedure, og som der udtrykkeligt henvises til her, paa basis af den seneste udvikling i arbejdsloesheden samt i relation til de argumenter, der blev fremsat af forbundsregeringen. Heraf fremgaar foelgendende for arbejdsmarkedsdistriktet Betzdorf:

- Arbejdsloeshedsprocenten er absolut ikke saerlig hoej i arbejdsmarkedsdistriktet Betzdorf, men laa i aarene 1981 til 1985 kun paa gennemsnitligt 108 (Forbundsrepublikken Tyskland = 100). Desuden er situationen siden 1983 blevet forbedret med 16 points, hvilket har mere end opvejet stigningen paa 8 points fra 1981 til 1983. I maj 1986 var arbejdsloesheden faldet til 89.

- Den tyske forbundsregering har anfoert, at der er risiko for tab af over 400 arbejdspladser i staalvaerket Niederschelden i kommunen Mudersbach. Skulle dette rent faktisk blive tilfaeldet, maa det antages, at det regionale arbejdsmarked vil kunne absorbere dette tab af arbejdspladser, saaledes som det allerede var tilfaeldet med 364 arbejdspladser i samme staalvaerk i 1981 til 1985, uden at dette giver anledning til alvorlige problemer. I realiteten vil arbejdsloesheden kun stige til 17 % over landsgennemsnittet i det mest ugunstige tilfaelde, hvor der oejeblikkeligt afskediges 400 arbejdstagere, der registreres som fuldtidsledige, der ikke kan tilbydes alternativ beskaeftigelse. Dette viser klart, at der ikke kan forventes alvorlige regionale problemer.

- Heller ikke det argument, at en stor del af arbejdstagerne i den paagaeldende virksomhed kommer fra det naerliggende regionalstoetteomraade, kan tillaegges stoerre betydning, da virksomheden ifoelge den tyske forbundsregerings oplysninger kun beskaeftiger to arbejdstagere fra Altenkirchen, og kun 6 % af arbejdsstyrken kommer fra Gemeinschaftsaufgabe-omraadet.

Resultatet af den anden vurderingsfase er saaledes, at den socio-oekonomiske situationen i arbejdsmarkedsdistriktet Betzdorf i relation til Faellesskabet som helhed ikke kan anses for at vaere praeget af alvorlige problemer. Den aendring af samhandelsvilkaarene, der foelger af den paataenkte stoette, er derfor i strid med den faelles interesse - VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den af delstaten Rheinland-Pfalz paataenkte stoette paa 1 176 750 DM til en virksomhed i den metalforarbejdende industri i Betzdorf, som Forbundsrepublikken Tysklands regering anmeldte til Kommissionen ved skrivelse af 11. april 1985, er uforenelig med det faelles marked efter EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, og maa derfor ikke ydes.

Artikel 2

Forbundsrepublikken Tyskland underretter senest to maaneder efter meddelelsen af denne belutning Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme denne beslutning.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 29. juli 1986.

Paa Kommissionens vegne

Peter SUTHERLAND

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. C 338 af 31. 12. 1985, s. 5.