DA Den Europæiske Unions Tidende L 113/148

KOMMISSIONENS AFGØRELSE (EU) 2016/634

af 21. januar 2016

om statsstøtte SA.25338 (2014/C) (ex E 3/2008 og ex CP 115/2004), som Nederlandene har gennemført — Fritagelse af offentlige virksomheder for selskabsskat

(meddelt under nummer C(2016) 167)

(Kun den nederlandske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret de interesserede parter til at indsende deres bemærkninger i henhold til ovenstående bestemmelser (1), under henvisning til deres bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) I 1997 indledte Kommissionens tjenestegrene en undersøgelse af særlige skatteregler for offentlige virksomheder i medlemsstaterne. Som svar på Kommissionens spørgeskema fremlagde de nederlandske myndigheder oplysninger om den nederlandske lov om selskabsbeskatning (»Wet Vennootschapsbelasting 1969« — »Wet Vpb 1969«) i et brev af 23. januar 1998.

(2) Den 2. juli 2004 indledte Kommissionens tjenestegrene af egen drift en procedure, som blev registeret under nummer CP 115/2004, vedrørende fritagelsen af nederlandske offentlige virksomheder for selskabsbeskatning i henhold til Wet Vpb 1969. De fremsendte anmodninger om oplysninger den 9. juli 2004, 22. november 2004, 29. juni 2006 og 2. juli 2007, som de nederlandske myndigheder besvarede den 3. september 2004, 4. april 2005, 26. september 2006, 13. december 2006, 22. januar 2007 og 27. juli 2007.

(3) Ved brev af 9. juli 2008 (»artikel 17-brevet«) iværksatte Kommissionens tjenestegrene samarbejdsproceduren, jf. artikel 17, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (2) (»procedureforordningen«). De meddelte de nederlandske myndigheder, at deres foreløbige konklusion var, at fritagelsen af offentlige virksomheder for selskabsskat i Wet Vpb 1969 tilsyneladende udgjorde uforenelig statsstøtte i betydningen i artikel 107, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«). De bad de nederlandske myndigheder fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med artikel 17, stk. 2, i procedureforordningen.

(4) Efter at have sendt artikel 17-brevet modtog Kommissionen i september 2010 en klage vedrørende fritagelsen af offentlige virksomheder for selskabsskat i henhold til Wet Vpb 1969. Klagen vedrørte en provinslufthavn oprettet i form af et aktieselskab (NV), der angiveligt ikke var underlagt selskabsskat. Klageren anførte, at eftersom den retlige og faktuelle situation kunne sammenlignes med Schiphol-sagen (3), burde lufthavnen have været medtaget på listen over skattepligtige indirekte offentlige virksomheder i artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969. Kommissionens tjenestegrene medtog denne klage i den samarbejdsprocedure, der var indledt i sagen.

FORSLAG TIL PASSENDE FORANSTALTNINGER

(5) Den 2. maj 2013 vedtog Kommissionen en afgørelse med forslag om passende foranstaltninger i henhold til artikel 18 i procedureforordningen med henblik på afskaffelse af selskabsskattefritagelsen af offentlige virksomheder i henhold til artikel 2, stk. 1, litra g), artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969, med henblik på at sikre, at selskabsskatteordningen for offentlige virksomheder, der er involveret i økonomiske aktiviteter i EU-retlig forstand, var den samme som for private virksomheder.

(6) De nederlandske myndigheder blev bedt om at give Kommissionen deres ubetingede og utvetydige accept af forslaget til passende foranstaltninger skriftligt inden for en måned, jf. artikel 19 i procedureforordningen.

(7) I et brev af den 24. maj 2013 meddelte de nederlandske myndigheder Kommissionen, at »med forbehold af parlamentets godkendelse har den nederlandske regering til hensigt inden for 18 måneder at vedtage lovgivning for at sikre, at offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, vil være selskabsskattepligtige på samme måde som private virksomheder. Denne lovgivning træder i kraft senest i det efterfølgende skatteår. Dette betyder i praksis, at lovgivningen vil træde i kraft den 1. januar 2015 og gælde fra den 1. januar 2016.«

(8) Kommissionen fandt, at erklæringen i brevet ikke var nogen ubetinget accept, eftersom den kun udtrykte en betinget hensigt om at vedtage lovgivningen.

(9) I et brev af 11. marts 2014 henledte Kommissionen opmærksomheden på acceptens betingede karakter og bad de nederlandske myndigheder om inden tre uger fra modtagelsen af brevet at underrette Kommissionens tjenestegrene om, hvorvidt Nederlandene ubetinget og utvetydigt accepterede de passende foranstaltninger. Nederlandene besvarede ikke brevet.

INDLEDNING AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE

(10) Ved brev af 9. juli 2014 informerede Kommissionen Nederlandene om, at den havde truffet afgørelse om at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i TEUF med hensyn til støtten (»åbningsafgørelsen«).

(11) Åbningsafgørelsen blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningen.

(12) Efter den 27. juli 2014 at have indrømmet en forlængelse af den oprindelige frist modtog Kommissionen bemærkninger fra Nederlandene i et brev af 10. september 2014. Kommissionen modtog ligeledes fælles bemærkninger fra interesserede parter i brev af 19. september 2014 og videresendte dem til Nederlandene med henblik på at indhente deres bemærkninger i brev dateret den 3. oktober 2014. Kommissionen modtog bemærkningerne fra Nederlandene i brev af 3. november 2014.

LOV OM MODERNISERING AF OFFENTLIGE VIRKSOMHEDERS SELSKABSSKATTEPLIGT

(13) Den 14. april 2014 indledte de nederlandske myndigheder en offentlig høring om et lovforslag om ændring af Wet Vpb 1969. Formålet med forslaget var at modernisere offentlige virksomheders selskabsskattepligt med henblik på at indføre ensartede vilkår for offentlige og private virksomheder inden for selskabsskattelovgivningen.

(14) Den 16. september 2014 blev lovforslaget fremsat i det nederlandske parlament. Førstekammeret vedtog forslaget den 26. maj 2015 og den nye lov ved navn »Wet Modernisering Vpb-plicht overheidsondernemingen« (»Wet Vpb 2015«) blev ophøjet til lov den 4. juni 2015. Formålet med den nye lov er at underlægge offentlige virksomheder selskabsskat på samme måde som private virksomheder og gælder for første gang i finansåret, der indledes den 1. januar 2016, og efterfølgende. De nederlandske myndigheder anmeldte ikke den nye lov til Kommissionen i henhold til artikel 108 i TEUF.

(15) Wet Vpb 2015 indeholder imidlertid visse undtagelsesbestemmelser: a) Den opretholder udtrykkeligt fritagelsen af visse offentlige virksomheder for selskabsskat, navnlig seks virksomheder, der driver offentlige havne i Nederlandene, dvs. Groningen Seaports NV, Havenbedrijf Amsterdam NV, Havenbedrijf Rotterdam NV, Havenschap Moerdijk, NV Port of Den Helder og Zeeland Seaports NV. Enheder, hvis primære aktiviteter består af forvaltning, udvikling eller drift af havne, er ligeledes undtaget. For disse nederlandske havne gælder fritagelsen for selskabsskat indtil en dato, som fastsættes af de nederlandske myndigheder ved kongeligt dekret (5). b) Den fritager ligeledes enheder, der udfører undervisning eller forskning, hvis visse betingelser er opfyldt (6).

(16) Kommissionens tjenestegrene holdt et møde med de nederlandske myndigheder den 27. august 2015. I et brev af den 10. september 2015 forklarede de nederlandske myndigheder årsagerne, der efter deres mening kunne begrunde en overgangsperiode, indtil offentlige havne i Nederlandene skal gøres selskabsskattepligtige.

(17) Denne afgørelse omhandler ikke kun den selskabsskattefritagelse for offentlige virksomheder, der gælder på tidspunktet for afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure, dvs. den 9. juli 2014, men tager også hensyn til ændringerne i Wet Vpb 2015 vedrørende fritagelsen af nederlandske offentlige virksomheder for selskabsskat, jf. artikel 2, stk. 1, litra g), artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969. Denne afgørelse gælder med forbehold af vurderingen af eventuelle mulige ændringer af Wet Vpb 1969, som ligger uden for rammerne af denne undersøgelse. I denne afgørelse vurderes navnlig ikke undtagelserne i artikel 5 og 6 i Wet Vpb 1969 eller eventuelle ændringer heraf. Denne afgørelse vedrører udelukkende fritagelsen af offentlige virksomheder for selskabsskat i artikel 2, stk. 1, artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969 (7).

2. BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN

2.1. Den nederlandske selskabsskattelov

(18) Ifølge Wet Vpb 1969 er selskaber i Nederlandene underlagt selskabsskat.

(19) Inden ændringen af artikel 2, stk. 1, litra g), artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, med den nye lov indebærer Wet Vpb 1969, at der anvendes forskellige beskatningsordninger for private og offentlige virksomheder. Private virksomheder er selskabsskattepligtige i henhold til den almindelige ordning. For privatretlige juridiske personer, der er oprettet med henblik på at drive virksomhed, såsom aktieselskaber (NV) og anpartsselskaber (BV), gælder selskabsskattepligten deres samlede indtægter. Fonde (stichtingen) og foreninger (verenigingen) er selskabsskattepligtige i det omfang, de driver virksomhed (artikel 2, stk. 1, litra e), i Wet Vpb 1969). Virksomhedsdrift (het drijven van een onderneming) defineres i artikel 4 i Wet Vpb 1969 som enhver aktivitet, der udøves i konkurrence med andre virksomheder.

(20) Formålet med Wet Vpb 2015 er at fjerne fritagelsen af de fleste offentlige virksomheder for selskabsskat på visse betingelser. Med henblik herpå ændres artikel 2, stk. 1, litra g), artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969, således at offentlige virksomheder gøres skattepligtige. Men med de nye bestemmelser videreføres fritagelsen for selskabsskat for havne samt for undervisnings- og forskningsinstitutioner, der opfylder visse betingelser (se betragtning 15).

2.2. Undtagelsen for offentlige virksomheder i henhold til Wet Vpb 1969

(21) Offentlige virksomheder er omfattet af særlige selskabsskatteregler i henhold til artikel 2, stk. 1, artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969 (8).

(22) I Wet Vpb 1969 sondres der mellem direkte og indirekte offentlige virksomheder. En direkte offentlig virksomhed (direct overheidsbedrijf) udgør en del af en offentligretlig juridisk person (publiekrechtelijke rechtspersoon). Eksempler på direkte offentlige virksomheder er et kommunalt ejendomsudviklingsagentur eller en kommunal afdeling for affaldsindsamling.

(23) En indirekte offentlig virksomhed er en organisation (normalt et aktie- eller anpartsselskab eller en fond), der er privatretlig, men som styres af en offentlig institution. Dette er tilfældet, når a) de eneste aktionærer i virksomheden er nederlandske offentlige institutioner, eller b) når der er tale om andre privatretlige enheder, hvis kapital ikke er fordelt på aktier (fonde og foreninger), hvor direktørerne kun kan udnævnes og afskediges af offentlige institutioner, og aktiverne i tilfælde af likvidation udelukkende overgår til offentlige institutioner.

(24) I henhold til artikel 2, stk. 1, litra g), i Wet Vpb 1969, er virksomheder tilhørende offentligretlige juridiske personer (ondernemingen van publiekrechtelijke rechtspersonen) kun selskabsskattepligtige, hvis de står opført i artikel 2, stk. 3. Denne udtømmende liste omfatter: a) landbrugsbedrifter (landbouwbedrijven) b) industrivirksomheder (nijverheidsbedrijven), medmindre de udelukkende eller næsten udelukkende leverer vand (9) c) minevirksomheder d) handelsvirksomheder (handelsbedrijven), der ikke udelukkende eller næsten udelukkende handler med fast ejendom eller rettigheder vedrørende fast ejendom (10) e) transportvirksomheder med undtagelse af virksomheder, der udelukkende eller næsten udelukkende beskæftiger sig med passagertransport inden for en kommune f) byggesparekasser (bouwkassen).

(25) Listen over virksomheder i artikel 2, stk. 3, har i det store og hele været uændret siden indføjelsen i Wet Vpb i 1969, som overtog selskabsskatteregler, der blev indført i 1956. Den omfatter navnlig ikke nogen offentlige virksomheder, der leverer tjenesteydelser. Offentlige virksomheder, der er aktive inden for affaldsforvaltning eller catering, kommunale kreditinstitutter, havne, lufthavne og Holland Casino, fonden, der driver casinoer, er f.eks. fritaget for selskabsskat i henhold til artikel 2, stk. 1, litra g) (11).

(26) Direkte og indirekte offentlige virksomheder er kun selskabsskattepligtige, hvis de opfylder kriterierne i artikel 2, stk. 1, litra g) samtidig med artikel 2, stk. 3, i Wet Vpb 1969. Med andre ord er både direkte og indirekte offentlige virksomheder kun selskabsskattepligtige, hvis de står opført i artikel 2, stk. 3, i Wet Vpb 1969.

(27) Bortset fra de indirekte offentlige virksomheder, der står opført i artikel 2, stk. 3, har en række indirekte offentlige virksomheder været selskabsskattepligtige i enkelte tilfælde. Artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969 indeholder en udtømmende liste over disse, som omfatter: a) het Nederlands Meetinstituut NV b) de NV Nederlands Inkoopcentrum (NIC) c) de Stichting Exploitatie Nederlandse Staatsloterij d) de Koninklijke Nederlandse Munt NV e) enheder, hvor en juridisk person, der ejer en distributionsvirksomhed, der ligger inden for anvendelsesområdet for loven om energidistribution (Wet energiedistributie), er aktionær, og enheder, der sammen med en sådan juridisk person udgør en gruppe i betydningen i artikel 24b i Bind 2 i civillovgivningen (Burgerlijk Wetboek), i det omfang denne enhed udøver aktiviteter, som den juridiske person, som er aktionær, er udelukket fra selv at udøve, jf. artikel 12, stk. 1, i lov om energidistribution, medmindre enheden udelukkende eller næsten udelukkende leverer vand f) enheder, der udøver en industriel aktivitet i betydningen i artikel 2, stk. 3, andet led, i Wet Vpb 1969, med undtagelse af enheder, der udelukkende eller næsten udelukkende leverer vand g) NOB Holding NV h) de NV Luchthaven Schiphol i) de NV KLIQ j) de NV Bank Nederlandse Gemeenten k) de Nederlandse Waterschapsbank NV l) Fortis Bank (Nederland) NV m) ASR Nederland NV n) ABN AMRO Group NV o) de Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV p) Ultra Centrifuge Nederland NV q) SNS REAAL NV og alle enheder, hvor ovennævnte virksomheder er aktionærer, og alle enheder, hvis direktører udnævnes og afskediges af ovennævnte virksomheder, med undtagelse af enheder, der udelukkende eller næsten udelukkende leverer vand.

(28) Denne liste er blevet ændret løbende, og visse indirekte offentlige virksomheder er blevet tilføjet. Ellers ville disse indirekte offentlige virksomheder ikke have været selskabsskattepligtige, eftersom de ikke står opført på listen i artikel 2, stk. 3, i Wet Vpb 1969. Følgende virksomheder er f.eks. blevet tilføjet: a) NOB Holding NV (1999) b) Weerbureau HWS BV (2002) c) Luchthaven Schiphol NV (2002) — som reaktion på Kommissionens afgørelse af den 3. juli 2001 med forslag om passende foranstaltninger i sag E45/2000 d) KLIQ NV (2002) e) Bank Nederlands Gemeenten (2005) f) Nederlandse Waterschapsbank NV (2005) g) ABN AMRO Group NV og SNS REAAL NV, efter deres nationalisering.

(29) Indirekte offentlige virksomheder, der ikke står opført i artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969, og som ikke falder inden for artikel 2, stk. 3, er ikke selskabsskattepligtige. Følgende er eksempler på sådanne virksomheder: De Nederlandse Bank NV, Havenbedrijf Rotterdam NV, NV Luchthaven Maastricht, Twinning Holding BV, NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij, NV Industriebank LIOF, NV Brabantse Ontwikkelingsmaatschappij, Ontwikkelingsmaatschappij Oost Nederland NV og Holland Casino (12).

2.3. Undtagelse for offentlige virksomheder i henhold til Wet Vpb 2015

(30) Formålet med Wet Vpb 2015 er i princippet at gøre offentlige virksomheder selskabsskattepligtige på samme måde som private virksomheder. Den ændrer navnlig artikel 2 i Wet Vpb 1969 for at gøre offentligretlige juridiske personer, der driver virksomhed, og virksomheder drevet af staten, selskabsskattepligtige.

(31) Men som forklaret i betragtning 15 ovenfor indeholder Wet Vpb 2015 visse undtagelser: a) Med Wet Vpb 2015 indsættes en ny artikel 6c i Wet Vpb 1969. I denne bestemmelse hedder det udtrykkeligt, at fritagelsen for selskabsskat opretholdes for en række offentlige nederlandske havne og for enheder, hvis aktiviteter hovedsagelig består af forvaltning, udvikling eller drift af en havn, på betingelse af, at visse betingelser er opfyldt (13). b) Med Wet Vpb 2015 indsættes også en ny artikel 6b i Wet Vpb 1969. Med denne bestemmelse fritages undervisningsinstitutioner eller enheder, der bedriver forskning, hvis udgifterne til undervisning eller forskning dækkes med offentlige midler, med lovbestemte undervisningsafgifter eller med de i kapitel 7, afsnit 3, punkt 2, i lov om videregående uddannelser og forskning anførte universitetsuddannelsesafgifter, med undervisningsafgifter i henhold til artikel 3 i lov om undervisnings- og kursusafgifter, med udenlandske betalinger, der som følge af deres art og formål er sidestillet med universitetsuddannelsesafgifter eller undervisningsafgifter, eller med betalinger fra almennyttige institutioner, hvor der ikke er tale om aftaleforhold.

3. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

(32) Kommissionen modtog fælles bemærkninger fra seks interesserede parter, nemlig følgende seks nederlandske havneoperatører: Groningen Seaports NV, Havenbedrijf Amsterdam NV, Havenbedrijf Rotterdam NV, Havenschap Moerdijk, Port of Den Helder NV og Zeeland Seaports NV (»de interesserede havne«).

(33) De interesserede havne hævder, at afgørelsen om at indlede proceduren er ulovlig, eftersom Nederlandene accepterede de passende foranstaltninger uden forbehold og forpligtede sig til inden 18 måneder at vedtage lovgivning med henblik på at sikre, at offentlige virksomheder gøres selskabsskattepligtige på samme måde som private virksomheder. Eftersom manglende accept af Kommissionens forslag til passende foranstaltninger er en forudsætning for at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, burde afgørelsen om at indlede proceduren ikke være truffet. De interesserede havne hævder ligeledes, at Kommissionen ved at undlade at begrunde sine afgørelser har overtrådt et grundlæggende princip i EU-retten, som er kodificeret i artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(34) Ifølge de interesserede havne konkurrerer de nederlandske havne direkte med andre europæiske havne, navnlig i området mellem Hamburg og Le Havre, der nyder godt af forskellige former for offentlig støtte. Det forhold, at Kommissionens undersøgelser af beskatningen af Europas havne er foregået i forskelligt tempo og er indledt på forskellige tidspunkter, indebærer en risiko for at give havnene i de medlemsstater, der befinder sig i en tidligere fase af undersøgelsen, en konkurrencefordel. Dette strider imod princippet om ligebehandling og forbuddet imod forskelsbehandling på grund af nationalitet. De interesserede nederlandske havne hævder, at de er villige til at overholde statsstøttereglerne, men kun på den udtrykkelige betingelse, at der gælder ensartede regler for alle havne i alle europæiske lande.

(35) De interesserede havne hævder, at alle havne i Nederlandene er omfattet af den gældende nederlandske selskabsbeskatningslovgivning på lige vilkår. Derfor medfører fritagelsen af havnene for selskabsskattepligt ikke en selektiv fordel, den er ikke diskriminerende, og den fordrejer ikke konkurrencen på nationalt niveau.

(36) Ifølge de interesserede havne er der betydelige forskelle med hensyn til omfanget af offentlig støtte til de forskellige havne i området fra Hamburg til Le Havre. Skattefritagelsen fører ikke til præferencebehandling af de nederlandske havne, men højst til, at de nederlandske havne står lidt mindre ugunstigt i forhold til andre europæiske havne. Derfor er der heller ikke tale om nogen fordrejning af konkurrencen på europæisk plan som følge af den selskabsskatteordning, der er emnet for denne afgørelse, eller i henhold til den nye lovgivning.

4. BEMÆRKNINGER FRA NEDERLANDENE

(37) Nederlandene fremsatte bemærkninger ved brev af 10. september 2014. De nederlandske myndigheder fremførte udelukkende proceduremæssige argumenter og ingen bemærkninger til indholdet af statsstøttevurderingen i afgørelsen om at indlede proceduren. Nederlandene anfægter, at de nederlandske myndigheder har accepteret de passende foranstaltninger i henhold til artikel 19, stk. 1, i procedureforordningen.

(38) Ifølge Nederlandene kræves det ikke udtrykkeligt i procedureforordningen, at de passende foranstaltninger skal accepteres »ubetinget« og »utvetydigt«, og i forordningen udelukker man ikke brugen af en betingelse om, at parlamentets godkendelse skal sikres. Uanset om en sådan betingelse nævnes i brevet med accepten eller ej, skal parlamentet vedtage et forslag fra regeringen om de passende foranstaltninger. De nederlandske myndigheder henviser til artikel 4, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union, hvori det hedder, at Den Europæiske Union skal respektere medlemsstaternes grundlæggende strukturer.

(39) Ifølge de nederlandske myndigheder kunne Kommissionen først drage konklusionen om, at de passende foranstaltninger (de facto) ikke var accepteret, efter at regeringen har fremsat et lovforslag i parlamentet, eller når parlamentet forkaster lovforslaget. Først da kan der være grundlag for at indlede den formelle undersøgelsesprocedure. De nederlandske myndigheder hævder, at dette ikke var tilfældet den 9. juli 2014.

(40) Efter de nederlandske myndigheders mening anførte Kommissionen ikke formelt, at den ikke betragtede Nederlandenes svar som en accept af de passende foranstaltninger. De nederlandske myndigheder mener ikke, at Kommissionens brev af 11. marts 2014 er et formelt brev i forbindelse med den aktuelle procedure. Det var underskrevet af vicegeneraldirektøren og stilet til vicegeneraldirektøren for beskatning i det nederlandske finansministerium. Det blev ikke sendt via den officielle kanal til den permanente repræsentation, men pr. e-mail.

(41) For så vidt angår indholdet bemærker de nederlandske myndigheder, at efter deres mening var der ikke tale om ensartede regler i Europa på daværende tidspunkt. De nederlandske myndigheder fastslår ligeledes, at de nederlandske havnes position i forhold til havnene i nabolandene er af største betydning.

(42) De nederlandske myndigheder fandt, at de har accepteret de passende foranstaltninger fra den 2. maj 2013, og at de er i færd med at tage de nødvendige skridt. Derfor ser de nederlandske myndigheder ingen grund til at reagere yderligere på Kommissionens vurdering i afgørelsen om at indlede proceduren.

(43) Bemærkningerne fra de interesserede parter blev sendt til Nederlandene den 3. oktober 2014. De nederlandske myndigheder svarede ved brev af 3. november 2014. De nederlandske myndigheder deler de interesserede havnes synspunkt om, at Nederlandene har accepteret de passende foranstaltninger. De nederlandske myndigheder støtter også de interesserede havnes synspunkt om, at det er vigtigt med ensartede vilkår for europæiske havne. Ifølge de nederlandske myndigheder er der i øjeblikket ikke tale om ensartede vilkår for europæiske havne. De nederlandske myndigheder kommenterede ikke de interesserede parters indholdsmæssige bemærkninger til vurderingen af, hvorvidt der er tale om statsstøtte.

(44) Ved brev dateret den 10. september 2015 anførte Nederlandene, at hvis den fortsatte fritagelse af de interesserede havne for selskabsskat blev anset for uforenelig statsstøtte, ville der være grundlag for en overgangsperiode til afskaffelse af foranstaltningen. De anførte, at det ikke var muligt at gøre de offentlige havne i Nederlandene selskabsskattepligtige pr. 1. januar 2016. De fremlagde tre argumenter som begrundelse for en overgangsperiode.

(45) For det første ville det være en meget kompleks og langvarig operation at udarbejde en primobalance for de interesserede havne til beskatningsformål. På balancen til regnskabsformål blev aktiver og passiver værdiansat til historiske omkostninger, men til beskatningsformål blev de værdiansat til fair markedsværdi. Bestemmelsen af aktivers og passivers fair markedsværdi var en vanskelig og tidskrævende øvelse. Dette skyldes, at de fleste af havnenes aktiver var ikkesalgbare aktiver, der var underlagt et komplekst system af ejerforhold og brugsrettigheder mellem forskellige juridiske enheder. Problemerne med værdiansættelse kunne f.eks. vedrøre aktiver som kajer, veje, vandveje, jernbaner, havnebassiner, bygninger med særlige funktioner eller fortøjningsfaciliteter. Havne, der i øjeblikket er selskabsskattepligtige — mindre marinaer eller fiskerihavne — kan ikke anvendes som målestok, eftersom deres aktiviteter adskilte sig betydeligt fra de større havnes, der hovedsagelig beskæftigede sig med aktiviteter som omladning af gods eller forvaltning af infrastruktur.

(46) For det andet anførte Nederlandene, at der ikke fandtes nogen klar sondring mellem havnenes økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter, og at Kommissionen skulle yde yderligere vejledning om dette. Det var en vanskelig opgave for de nederlandske myndigheder og havnene at bestemme, hvilke havneaktiviteter der skulle klassificeres som økonomiske aktiviteter eller ikke-økonomiske aktiviteter. Desuden var Kommissionens linje ikke konsekvent, og der var ingen sikkerhed på europæisk plan om, hvilke havneaktiviteter der skulle betragtes som økonomiske aktiviteter, og hvilke der skulle betragtes som offentlige opgaver.

(47) For det tredje fandt de nederlandske myndigheder, at det var vigtigt, at Kommissionen sikrer ensartede vilkår for konkurrerende havne. Der var ikke rimelig konkurrence mellem europæiske havne: De bad Kommissionen sikre, at alle havne i Europa var selskabsskattepligtige eller i det mindste de havne, der konkurrerede med nederlandske havne.

(48) Endelig foreslog de nederlandske myndigheder, at datoen, hvor fritagelsen af nederlandske havne for selskabsbeskatning skulle ophøre ved kongeligt dekret, skulle være den 1. januar 2017. Havnene ville blive selskabsskattepligtige på den første dag i skatteåret, der indledtes efter den 1. januar 2017. I praksis ville dette betyde, at nederlandske havne ville blive selskabsskattepligtige pr. 1. januar 2018.

5. BEGRUNDELSE FOR AT INDLEDE DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE

(49) Både de nederlandske myndigheder og de interesserede tredjeparter anfører, at Kommissionen ikke havde ret til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. Kommissionen var fuldt berettiget og måske endda forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, fordi Nederlandene ikke havde accepteret de passende foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, i procedureforordningen, og fordi konkurrenceproblemerne, der blev nævnt i afgørelsen om de passende foranstaltninger, ikke var fjernet fuldt ud.

(50) Eftersom de nederlandske myndigheder gjorde deres accept betinget af parlamentets godkendelse, og brevet fra de nederlandske myndigheder af 24. maj 2013 var udtryk for en hensigt og ikke et løfte, udgjorde dette brev ikke en ubetinget og utvetydig accept i henhold til artikel 19, stk. 1, i procedureforordningen.

(51) I artikel 19, stk. 2, i procedureforordningen hedder det, at hvis den pågældende medlemsstat ikke accepterer de foreslåede foranstaltninger, og Kommissionen under hensyntagen til den pågældende medlemsstats argumenter stadig er af den opfattelse, at de passende foranstaltninger er nødvendige, indleder Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure.

(52) Det fremgik desuden af lovforslaget, at Nederlandene ikke havde til hensigt at afskaffe fritagelsen for selskabsskat for alle offentlige virksomheder. Derfor havde Kommissionen stærke indicier for, at Nederlandene ikke ville bringe lovgivningen i fuld overensstemmelse med statsstøttereglerne.

(53) Med hensyn til Nederlandenes argument om, at Kommissionen ikke informerede Nederlandene korrekt om, at den ikke anså svaret for at være en accept i betydningen i artikel 19, stk. 1, i procedureforordningen, påpeger Kommissionen, at dens brev af 11. marts 2014 blev sendt til den kompetente nationale myndighed, blev modtaget af denne myndighed og blev drøftet af Kommissionen og de nederlandske myndigheder. Nederlandene er udmærket klar over Kommissionens vurdering og kan ikke påberåbe sig rent formelle argumenter vedrørende modtageren af brevet.

(54) Kommissionen indledte den formelle undersøgelse, fordi den var bekymret over, at selskabsskattefritagelsen af offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, kunne give dem en fordel i forhold til andre virksomheder, der var selskabsskattepligtige i Nederlandene. Offentlige virksomheder og private virksomheder befinder sig i en tilsvarende faktuel og retlig situation med hensyn til formålet med den nederlandske selskabsskattelovgivning, som er, at selskabers overskud er skattepligtige.

6. EKSISTENSEN AF STATSSTØTTE EFTER ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF

(55) I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er enhver form for støtte, som ydes af en medlemsstat eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

6.1. Virksomheder

(56) I henhold til gældende retspraksis »omfatter begrebet virksomhed enhver enhed, der udøver en økonomisk aktivitet, uanset enhedens juridiske status og måden, hvorpå den finansieres« (14). Med henblik på at fastslå, hvorvidt en enhed er en virksomhed, er det ikke afgørende, hvorvidt den søger at opnå et overskud (15). En økonomisk aktivitet er en aktivitet, der består i at udbyde varer og/eller tjenesteydelser på markedet. Ikke-udbyttegivende enheder kan ligeledes udbyde varer og tjenesteydelser på et marked (16).

(57) De nederlandske myndigheder har ikke anfægtet, at offentlige virksomheder, herunder offentlige havne, ud over deres sædvanlige opgaver som offentlige myndigheder også kan udbyde varer og tjenesteydelser på markedet. De nederlandske myndigheder har erkendt, at offentlige virksomheder i stigende grad udøver økonomiske aktiviteter. Desuden har de interesserede tredjeparter udtrykkeligt erkendt, at havneaktiviteter i de senere år har udviklet sig til fuldgyldige økonomiske aktiviteter. Derfor kan offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, klassificeres som virksomheder i betydningen i artikel 107, stk. 1, i TEUF.

(58) For så vidt angår undtagelsen for uddannelsesinstitutioner eller institutioner, der driver forskning, jf. artikel 6(b) i Wet Vpb, ændret ved Wet Vpb 2015, hedder det i punkt 26-28 i meddelelsen om levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (17), at i henhold til gældende retspraksis kan »offentlig uddannelse, der organiseres inden for rammerne af det nationale uddannelsessystem, og som finansieres og overvåges af staten, (…) betragtes som en ikke-økonomisk aktivitet«. Det forhold, at der skal betales undervisnings- eller indskrivningsgebyrer, påvirker ikke tjenestens ikke-økonomiske karakter. I artikel 6b i Wet Vpb kræves det klart, at udgifterne til undervisning eller forskning skal finansieres med offentlige midler eller lovbestemte undervisningsgebyrer. Som følge af undervisnings- eller forskningstjenesternes ikke-økonomiske karakter skal uddannelsesinstitutioner derfor ikke klassificeres som virksomheder i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.

(59) For så vidt angår forskningsinstitutioner hedder det i punkt 29 i meddelelsen om levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, at forskning, der udøves af universiteter og forskningsinstitutioner, falder uden for statsstøttereglernes anvendelsesområde.

6.2. Brug af statsmidler

(60) Ifølge artikel 107, stk. 1, i TEUF skal støtten være ydet af en medlemsstat eller med statsmidler under enhver tænkelig form. Manglende skatteindtægter svarer til forbrug af statsmidler i form af skatteudgifter.

(61) Som EU-Domstolen fastslog i Banco Exterior de España, er en foranstaltning, hvorved offentlige myndigheder indrømmer visse virksomheder en afgiftsfritagelse, der, selv om den ikke indebærer en overførsel af statslige midler, giver de fritagne virksomheder en gunstigere økonomisk stilling end andre afgiftspligtige, ydet »med statsmidler« i betydningen i artikel 107, stk. 1, i TEUF (18).

(62) De nederlandske myndigheder går glip af indtægter, der udgør statsmidler, ved at fritage offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, herunder offentlige havne, for selskabsskat. Derfor har Kommissionen den holdning, at fritagelsen af nederlandske offentlige virksomheder for selskabsskat i henhold til Wet Vpb 1969 indebærer et tab af statsmidler og dermed ydes af staten med statsmidler. Tilsvarende indebærer fritagelsen af visse nederlandske havne for selskabsskat i henhold til Wet Vpb 2015 et tab af statsmidler og ydes dermed af staten med statsmidler. Dette er hverken blevet anfægtet af de nederlandske myndigheder eller af de interesserede tredjeparter.

6.3. Tilstedeværelsen af en fordel

(63) Foranstaltningen skal desuden give støttemodtageren en fordel. Begrebet fordel dækker ikke kun positive fordele, men ligeledes indgreb, som på forskellig vis indebærer en lempelse af de udgifter, der normalt indgår i en virksomheds budget (19).

(64) De nederlandske myndigheder har ikke anfægtet, at en fortsat fritagelse af visse offentlige virksomheder for selskabsskat giver disse virksomheder en økonomisk fordel.

(65) I henhold til Wet Vpb 1969 er offentlige virksomheder i princippet fritaget for selskabsskat, mens private virksomheder i princippet er selskabsskattepligtige. Derfor nyder offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, godt af en klar skattefordel. Kommissionen påpeger, at den nye (Wet Vpb 2015) udtrykkeligt viderefører fritagelsen for selskabsskat for visse nederlandske offentlige havne, som dermed fortsat vil nyde godt af skattefordelen. Skattefritagelsen mindsker de byrder, som normalt udgør en del af driftsomkostningerne for en virksomhed, der udøver en økonomisk aktivitet. Dermed giver den disse offentlige virksomheder en økonomisk fordel sammenlignet med virksomheder, der er underlagt nederlandsk selskabsskat, og som ikke nyder godt af denne skattefordel.

6.4. Konkurrencefordrejning og påvirkning af samhandelen

(66) I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, skal en foranstaltning for at blive betragtet som statsstøtte påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene. I det foreliggende tilfælde kan offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, og som er omfattet af skattefritagelsen, være involveret i samhandel inden for EU. Offentlige havne, der fortsat er fritaget for skat i henhold til Wet Vpb 1969 — selv efter ændringen i form af Wet Vpb 2015 — er tydeligvis offentlige virksomheder, der er involveret i samhandel mellem medlemsstaterne. Dermed vil Wet Vpb 1969, der giver mulighed for at fritage offentlige virksomheder for skat, nødvendigvis påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene. Tilsvarende påvirker fritagelsen for selskabsskat, som videreføres med Wet Vpb 2015 for de interesserede havnes vedkommende, samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene.

(67) Ifølge de interesserede havne er der ikke tale om nogen fordrejning af konkurrencen på europæisk plan som følge af den selskabsskatteordning, der er genstand for denne afgørelse, eller i henhold til den nye lovgivning. De interesserede havne anfører, at havne i Hamburg-Le Havre-området modtager forskellige former for offentlig støtte. Derfor anfører de, at skattefritagelsen ikke fører til særbehandling af de nederlandske havne, men højst til, at de nederlandske havne stilles lidt mindre ugunstigt i forhold til andre europæiske havne.

(68) Kommissionen er ikke enig i de interesserede tredjeparters argument. Statsstøtte anses for at fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene, når det er sandsynligt, at den vil forbedre modtagerens stilling i konkurrencen i forhold til andre konkurrerende virksomheder (20). Derfor er det tilstrækkeligt, at støtten giver modtageren mulighed for at fastholde en stærkere konkurrenceposition, end hvis støtten ikke var blevet ydet. Derfor betyder det forhold, at nogle europæiske havne muligvis modtager statsstøtte, ikke, at konkurrencen ikke fordrejes, når offentlige virksomheder i almindelighed og offentlige havne i særdeleshed fritages for at betale selskabsskat.

6.5. Selektivitet

(69) For at blive betragtet som statsstøtte skal en foranstaltning være selektiv (21), forstået således, at den begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner. Ifølge retspraksis (22) skal en foranstaltnings materielle selektivitet vurderes i tre etaper: Først skal man identificere den almindelige eller »normale« ordning (»referencesystem«), der er gældende i den pågældende medlemsstat. For det andet skal man i forhold til denne almindelige eller »normale« skatteordning fastslå, hvorvidt fordele som følge af den pågældende skatteforanstaltning kan være selektive. Dette skal ske ved at påvise, at foranstaltningen afviger fra den almindelige ordning ved at differentiere mellem erhvervsdrivende, som i lyset af formålet med ordningen befinder sig i en sammenlignelig faktuel og retlig situation. Hvis der for det tredje er tale om en sådan afvigelse, skal man undersøge, hvorvidt den skyldes afgiftssystemets karakter eller generelle opbygning, og hvorvidt den er berettiget af afgiftssystemets karakter eller generelle opbygning. I denne forbindelse er det op til medlemsstaterne at påvise, at den differentierede skattemæssige behandling udspringer direkte af det pågældende systems grundlæggende eller vejledende principper (23).

Referencesystem

(70) I den foreliggende sag skal referencesystemet defineres som det nederlandske selskabsbeskatningssystem som fastsat i Wet Vpb 1969. Det følger af denne lov, at i henhold til de normale regler er overskuddet af virksomheder etableret i Nederlandene selskabsskattepligtigt.

(71) For så vidt angår fritagelsen for selskabsskat for de interesserede havne i henhold til Wet Vpb 2015 skal referencesystemet også defineres som det nederlandske system for selskabsbeskatning som fastsat i Wet Vpb 2015. Det følger ligeledes af denne lov, at i henhold til de normale regler er overskuddet af virksomheder etableret i Nederlandene selskabsskattepligtigt.

Afvigelse fra referencesystemet

(72) I henhold til Wet Vpb 1969 er offentlige virksomheder i modsætning til private virksomheder i princippet fritaget for selskabsbeskatning. Offentlige virksomheder er kun skattepligtige, hvis de står opført i artikel 2, stk. 3, eller artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969.

(73) Listen over virksomheder i artikel 2, stk. 3, i Wet Vpb 1969 har ikke ændret sig siden 1956. Listen tager ikke hensyn til det forhold, at siden 1956 har offentlige virksomheder, direkte og indirekte, i stigende grad udbudt varer og tjenesteydelser på markedet i konkurrence med private virksomheder, der er selskabsskattepligtige. Der er navnlig tale om en diskrepans mellem de virksomheder, der står opført i artikel 2, stk. 3, i Wet Vpb 1969, og som er skattepligtige, og begrebet »økonomisk aktivitet« i EU-lovgivningen. Den nuværende nederlandske lov giver mulighed for at fritage et betydeligt antal offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, for beskatning, mens de i forhold til loven om selskabsskat befinder sig i den samme faktuelle og retlige situation som privatejede virksomheder.

(74) Det forhold, at de nederlandske myndigheder i enkelte tilfælde har besluttet at gøre et begrænset antal indirekte offentlige virksomheder selskabsskattepligtige, fjerner ikke de nuværende skatteordningers selektive karakter. De nederlandske myndigheder erkender, at denne fremgangsmåde fra sag til sag ikke sikrer, at alle offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, også vil være selskabsskattepligtige. Den nuværende lov favoriserer helt klart offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter, og som ikke er med på listen.

(75) Dermed er en lang række offentlige virksomheder, der udøver en økonomisk aktivitet, fritaget for selskabsskat. Kommissionen bemærker, at denne skattefritagelse vil fortsætte også under den nye lov, navnlig for de interesserede havne. Dette er en afvigelse i forhold til det almindelige selskabsbeskatningssystem i Nederlandene og giver en selektiv fordel til offentlige virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter.

(76) I henhold til Wet Vpb 2015 er offentlige virksomheder i princippet selskabsskattepligtige. Men loven fritager visse offentlige havne for selskabsskat. Wet Vpb 2015 giver de interesserede havne mulighed for fritagelse for beskatning, selvom de befinder sig i den samme faktuelle og retlige situation som andre privatejede og offentligt ejede virksomheder i henhold til målsætningen for selskabsbeskatningsloven, som er, at selskabers overskud er skattepligtigt.

(77) De nederlandske myndigheder har ikke anfægtet, at fritagelsen for selskabsskat giver offentlige virksomheder en selektiv fordel. Men de interesserede havne, der nyder godt af den fortsatte fritagelse for selskabsskat, anfægter, at der er tale om en selektiv fordel. De hævder, at den nuværende nederlandske lovgivning om selskabsskat gælder ensartet for alle havne i Nederlandene. Derfor medfører havnenes fritagelse for selskabsskat ikke nogen selektiv fordel.

(78) Kommissionen er ikke enig i dette argument. I relation til EU's statsstøtteregler skal selektivitet vurderes på grundlag af en intern sammenligning inden for en medlemsstat mellem virksomheder, der faktuelt og retligt befinder sig i en tilsvarende situation i lyset af målsætningerne for den pågældende skattelovgivning. Virksomheder med selskabsindkomst, der er omfattet en fritagelse for selskabsskat, som de interesserede havne, nyder klart godt af en selektiv fordel sammenlignet med virksomheder, der er aktive inden for den samme sektor og inden for andre sektorer. I lyset af målsætningen for selskabsskattelovgivningen befinder de to grupper sig i en tilsvarende faktuel og retlig situation.

(79) Som følge af den manglende harmonisering af den direkte beskatning vil skattesituationen for havne i forskellige medlemsstater altid være mere eller mindre forskellig. Der gælder f.eks. forskellige selskabsskattesatser i de forskellige medlemsstater. Det er fastlagt i retspraksis, at en medlemsstat ikke kan retfærdiggøre opretholdelsen af skattefritagelser, der udgør statsstøtte, ved at henvise til andre medlemsstater, der måtte have tilsvarende foranstaltninger (24).

Begrundelse for systemets indretning

(80) Eftersom Kommissionen som udgangspunkt anser skattefritagelsen for at være selektiv, vil den i henhold til retspraksis ved de europæiske domstole skulle fastslå, hvorvidt denne fritagelse kan begrundes i karakteren eller den generelle opbygning af det afgiftssystem, som den er en del af. En foranstaltning, der udgør en undtagelse fra anvendelsen af det generelle skattesystem, kan være begrundet, hvis medlemsstaten kan påvise, at foranstaltningen udspringer direkte af skattesystemets grundlæggende eller vejledende principper.

(81) Eksistensen af lignende undtagelser for offentlige virksomheder i andre medlemsstater eller manglen på ensartede vilkår på europæisk plan kan ikke begrunde manglende gennemførelse af Kommissionens afgørelse om passende foranstaltninger vedrørende offentlige havne. I henhold til EU's statsstøtteregler skal virksomheder, der er retligt og faktuelt sammenlignelige i henhold til målsætningerne for skattesystemet i en medlemsstat, behandles ens i den pågældende medlemsstat. Selektivitetsvurderingen i henhold til EU's statsstøtteregler er således baseret på en intern sammenligning inden for en enkelt medlemsstat (25). Som følge af den manglende harmonisering af den direkte beskatning vil skattesituationen for havne i forskellige medlemsstater altid være mere eller mindre forskellig.

(82) De nederlandske myndigheder har ikke fremført argumenter, det kan begrunde fritagelsen med henvisning til indretningen af det nederlandske selskabsbeskatningssystem. Kommissionen har heller ikke kunnet identificere en sådan begrundelse. Formålet med selskabsskattesystemet er at beskatte overskud. En gunstigere behandling af offentlige virksomheder, herunder offentlige havne, der udøver økonomiske aktiviteter, end private virksomheder, passer ikke med dette formål.

6.6. Konklusion

(83) Derfor konkluderer Kommissionen, at fritagelsen af offentlige virksomheder for selskabsskat i Wet Vpb 1969 medfører en forskellig skattemæssig behandling af offentlige og private virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter. Denne forskelsbehandling kan tilregnes staten og ydes ved hjælp af statsmidler. Den giver disse offentlige virksomheder en selektiv fordel, som ikke kan begrundes med karakteren og den generelle opbygning af det nederlandske selskabsskattesystem. Desuden fordrejer den gunstigere behandling konkurrencen og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Derfor udgør skattefritagelsen af offentlige virksomheder statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF (26).

(84) Kommissionen erkender, at ændringerne som følge af Wet Vpb 2015 afskaffer fritagelsen for selskabsskat for de fleste nederlandske offentlige virksomheder, som oprindeligt ikke blev beskattet i henhold til artikel 2, stk. 1, litra g), artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969, med virkning fra den 1. januar 2016. Men i Wet Vpb 2015 bevares fritagelsen for selskabsskat for visse offentlige havne, der udøver økonomiske aktiviteter. Denne forskelsbehandling kan tilregnes staten og ydes ved hjælp af statsmidler. Den giver disse offentlige virksomheder en selektiv fordel, som ikke kan begrundes med karakteren og den generelle opbygning af det nederlandske selskabsskattesystem. Desuden fordrejer den gunstigere behandling konkurrencen og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Derfor udgør skattefritagelsen af de interesserede havne statsstøtte i betydningen i artikel 107, stk. 1, i TEUF.

7. FORENELIGHED

7.1. Artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF

(85) Eftersom den undersøgte ordning udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF, skal det undersøges, hvorvidt den er forenelig med det indre marked i henhold til undtagelserne i artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF.

(86) De nederlandske myndigheder har ikke fremført nogen argumenter vedrørende anvendelsen af undtagelsesbestemmelserne i artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF på den almindelige fritagelse af offentlige virksomheder for selskabsskat.

(87) Kommissionen mener ikke, at nogen af undtagelserne i artikel 107, stk. 2, i TEUF, finder anvendelse, eftersom den undersøgte foranstaltning ikke er rettet mod nogen af de formål, der står opført i denne bestemmelse. Mere specifikt gælder det, at den undersøgte foranstaltning tilsyneladende ikke vedrører støtte af social karakter til enkelte forbrugere eller støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, eller støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder.

(88) Det hedder videre i artikel 107, stk. 3, i TEUF, at følgende betragtes som forenelige med det indre marked: a) støtte til fremme af udviklingen af visse områder, b) støtte til visse vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse, c) støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, d) støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven og e) støtte, der specificeres i Rådets afgørelse.

(89) For så vidt angår den mulige anvendelse af undtagelserne i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a)-e), i TEUF bemærker Kommissionen, at skattefritagelsen for nederlandske offentlige virksomheder udgør driftsstøtte og ydes uden skelnen til de mål, som de pågældende virksomheder forfølger. Derfor mener Kommissionen, at undtagelserne i artikel 107, stk. 3, i TEUF generelt ikke finder anvendelse. Desuden har de nederlandske myndigheder ikke fremlagt oplysninger, der godtgør, at disse undtagelser finder anvendelse i visse specifikke tilfælde. På grundlag af det ovenstående er Kommissionen nået til den konklusion, at ingen af grundene i artikel 107, stk. 3, i TEUF finder anvendelse.

7.2. Artikel 106, stk. 2, i TEUF

(90) Ud over grundene i artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF kan støtten også være forenelig i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF, når staten har overdraget virksomheder at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.

(91) De nederlandske myndigheder har ikke fremlagt nogen oplysninger, som giver anledning til at konkludere, at (visse) offentlige virksomheders fritagelse for selskabsskat kan være begrundet i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF. Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at fritagelsen af nederlandske offentlige virksomheder for selskabsskat i denne sag under alle omstændigheder er indrømmet uden sondring mellem de mål, som de pågældende virksomheder forfølger. De nederlandske myndigheder har heller ikke fremlagt oplysninger, der ville gøre det muligt at anvende artikel 106, stk. 2, i TEUF i specifikke tilfælde. Derfor er Kommissionen nået til den konklusion, at artikel 106, stk. 2, i TEUF ikke finder anvendelse.

8. OVERGANGSPERIODE FOR DE INTERESSEREDE HAVNE

(92) Når Kommissionen træffer en endelig afgørelse om eksisterende statsstøtte og konkluderer, at støtteforanstaltningen ikke er forenelig med det indre marked, skal foranstaltningen ophæves eller ændres så hurtigt som muligt. På dette stadium i proceduren skal medlemsstaten i princippet ikke have nogen overgangsperiode. Under alle omstændigheder er der ingen ekstraordinære omstændigheder i den undersøgte sag, der kan begrunde en sådan overgangsperiode. Nederlandenes argumenter kan ikke betragtes som ekstraordinære omstændigheder.

(93) Med hensyn til argumentet om, at sondringen mellem økonomiske og ikke-økonomiske aktiviteter ikke er tilstrækkeligt tydelig for havne, bemærker Kommissionen, at andre offentlige virksomheder end havne også skal afgøre, hvad der udgør en økonomisk aktivitet, og hvad der er en offentlig opgave, og at der ikke er indrømmet nogen overgangsperiode i denne forbindelse. Desuden har Kommissionen allerede vedtaget mere end 20 afgørelser om havne, der udgør tilstrækkelig vejledning om de omstændigheder, hvor havneaktiviteter udgør økonomiske aktiviteter (27).

(94) På samme måde kan argumentet om at sikre ensartede vilkår i EU ikke begrunde en overgangsperiode. Som forklaret i betragtning 82 ovenfor kan en skattefritagelse for offentlige havne, set ud fra et statsstøtteperspektiv, ikke begrundes med, at der findes lignende foranstaltninger i visse andre medlemsstater, eller at der ikke er tale om ensartede vilkår på europæisk plan. I mangel af EU-harmonisering inden for direkte beskatning kan beskatningssituationen for offentlige havne indebære visse forskelle medlemsstaterne imellem. Derfor må indførelsen af passende foranstaltninger i henhold til Kommissionens afgørelse af 2. maj 2013 ikke være betinget af beskatningen af offentlige havne i andre medlemsstater.

(95) Med hensyn til Nederlandenes argument om, at det kan være en kompleks og langvarig proces at gøre havne selskabsskattepligtige, bemærker Kommissionen, at de særlige kendetegn ved havne ikke kan antages at være grundlæggende anderledes end for lufthavne, og at Schiphol-lufthavnen blev gjort selskabsskattepligtig seks måneder efter vedtagelsen af Kommissionens afgørelse med forslag til passende foranstaltninger (28). Under alle omstændigheder gælder det, at i det omfang, de særlige kendetegn for aktiver ejet af havne og ejerstrukturen for disse aktiver gør det kompliceret at udarbejde en primobalance til beskatningsformål, kan disse problemer drøftes med skattemyndighederne, også efter at enhederne er gjort skattepligtige. Eftersom det næste skatteår for de berørte havne i Nederlandene indledes den 1. januar 2017, vil havnene desuden have tid til at forberede sig på den nye situation. Derfor mener Kommissionen, at argumenterne vedrørende den administrative håndterbarhed, som Nederlandene anfører, ikke kan begrunde en overgangsperiode for de interesserede havne.

9. EKSISTERENDE STØTTE

(96) Efter at have fastslået, at fritagelsen af offentlige virksomheder for selskabsbeskatning udgør uforenelig statsstøtte, skal Kommissionen afgøre, hvorvidt foranstaltningerne udgør ny eller eksisterende støtte.

(97) En eksisterende støtteforanstaltning som defineret i artikel 1, litra b), i procedureforordningen vil være en foranstaltning, der er indført, inden EF-traktaten trådte i kraft i Nederlandene, eller en foranstaltning, som tidligere er godkendt, eller en foranstaltning, som anses for eksisterende støtte i henhold til artikel 15 i procedureforordningen, eller en foranstaltning, som ikke udgjorde støtte, da den blev indført, men som blev til støtte på grund af udviklingen på det indre marked. Enhver støtte, som ikke falder ind under definitionen af eksisterende støtte, skal anses for ny støtte i henhold til artikel 1, litra c), i procedureforordningen.

(98) De nederlandske myndigheder har anført, at hvis skattefritagelsen for selskaber i Wet Vpb 1969 udgør støtte, er der tale om eksisterende støtte.

(99) Kommissionen deler dette synspunkt. Det fremgår af oplysningerne fra de nederlandske myndigheder, at hovedtrækkene i skattefritagelsen for offentlige virksomheder i Wet Vpb 1969 som fastlagt i artikel 2, stk. 1, litra g), og artikel 2, stk. 3, i Wet Vpb 1969, eksisterede, inden EF-traktaten trådte i kraft i Nederlandene. Wet Vpb 1969, der blev indført i 1969, overtog allerede eksisterende bestemmelser fra skattelovbogen fra 1956 (før EF-traktaten trådte i kraft), og der er ikke indført nye undtagelser efterfølgende.

(100) Wet Vpb 2015 har fjernet fritagelsen af offentlige virksomheder for selskabsskat, som findes i artikel 2, stk. 1, litra g), artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969 med virkning fra den 1. januar 2016, men har udtrykkeligt fastholdt fritagelsen af visse nederlandske offentlige havne for selskabsskat. Kommissionen bemærker, at for disse offentlige virksomheder har den nye lov ikke ændret grundlæggende ved den eksisterende fritagelse for selskabsskat. Den har ikke indført nye støttekomponenter og har ikke øget antallet af modtagere. Derfor konkluderer Kommissionen, at den fortsatte fritagelse af de interesserede havne for selskabsskat har bevaret sin karakter af eksisterende støtte.

10. KONKLUSION

(101) Fritagelsen af visse nederlandske offentlige havne for selskabsskat udgør uforenelig statsstøtte.

(102) Kommissionen bemærker, at den nye lov, Wet Vpb 2015, som ændrede Wet Vpb 1969, afskaffede fritagelsen for selskabsskat for offentlige virksomheder med virkning fra den 1. januar 2016.

(103) Fritagelsen for selskabsskat opretholdes i Wet Vpb 2015 for visse nederlandske offentlige havne. Nederlandene skal ophæve denne undtagelse senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse, og den således ændrede selskabsskatteordning skal træde i kraft senest med virkning fra skatteåret efter vedtagelsen af denne afgørelse —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Den fritagelse for selskabsskat, der er indrømmet Groningen Seaports NV, Havenbedrijf Amsterdam NV, Havenbedrijf Rotterdam NV, Havenschap Moerdijk, NV Port of Den Helder og Zeeland Seaports NV for så vidt angår disse havnes økonomiske aktiviteter, udgør statsstøtte og er uforenelig med det indre marked.

Artikel 2

Nederlandene ophæver fritagelsen af de i artikel 1 nævnte havne for selskabsskat senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse, og den således ændrede selskabsskatteordning træder i kraft senest med virkning fra skatteåret efter vedtagelsen af denne afgørelse.

Artikel 3

Nederlandene underretter senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme afgørelsen.

Artikel 4

Denne afgørelse er rettet til Kongeriget Nederlandene.

Udfærdiget i Bruxelles, den 21. januar 2016. På Kommissionens vegne Margrethe VESTAGER Medlem af Kommissionen

(1) EUT C 280 af 22.8.2014, s. 68.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1). Med virkning fra den 14. oktober 2015 blev forordning (EF) nr. 659/1999 ophævet ved Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT L 248 af 24.9.2015, s. 9). Alle de proceduremæssige skridt i denne sag blev taget i henhold til forordning (EF) nr. 659/1999.

(3) Se Kommissionens beslutning af 3. juli 2001 i sag SA.16035 (ex E 45/2000) (EUT C 37 af 11.2.2004, s. 13). Kommissionen afgjorde, at fritagelsen af den offentligt ejede Schiphol Group for selskabsskat var eksisterende støtte.

(4) Se fodnote 1.

(5) Artikel I D (indsættelse af en ny artikel 6c), artikel II og artikel VIII(2) i Wet Vpb 2015.

(6) Artikel I D (indsættelse af en ny artikel 6b) i Wet Vpb 2015. Den nye artikel 6b indeholder ligeledes en fritagelse for universitetshospitaler, der udøver aktiviteter i henhold til artikel 1.4, stk. 1, i loven om videregående uddannelse og videnskabelig forskning. Formålet med denne undtagelse er at skabe lige vilkår for offentlige og private hospitaler. Den hænger sammen med undtagelsen i artikel 5 i Wet Vpb 1969, som ligger uden for rammerne af denne procedure, og denne undtagelse behandles derfor ikke i denne afgørelse. Denne afgørelse gælder med forbehold af vurderingen af undtagelsen for universitetshospitaler i Wet Vpb 2015.

(7) Se fodnote 6 til afgørelsen om passende foranstaltninger og fodnote 2 til afgørelsen om at indlede proceduren.

(8) I artikel 5 og 6 i Wet Vpb 1969 kombineret med gennemførelsesbestemmelsen Uitvoeringsbesluit Vennootschapsbelasting 1971 fritages visse enheder, der forfølger et socialt formål eller er ikke-udbyttegivende eller har et begrænset udbyttegivende formål for selskabsskat. Disse omfatter hospitaler, ældrepleje, bedemandstjenester og biblioteker. Som Kommissionen bemærkede i artikel 17-brevet, er spørgsmålet om, hvorvidt en enhed er udbyttegivende, ikke et kriterium, man skal tage hensyn til, når det skal fastslås, hvorvidt en enhed er en virksomhed, og undtagelserne i artikel 5 og 6 i Wet Vpb 1969 kan i visse tilfælde også udgøre statsstøtte. Disse bestemmelser behandles imidlertid ikke nærmere i denne afgørelse, som udelukkende vedrører fritagelsen af offentlige virksomheder for selskabsskat i artikel 2, stk. 1, artikel 2, stk. 3, og artikel 2, stk. 7, i Wet Vpb 1969.

(9) Ifølge Wet Vpb 1969 omfatter betegnelsen »industrivirksomheder« (nijverheidsbedrijven) virksomheder, der fremstiller, transporterer eller leverer gas, elektricitet eller varme, og virksomheder, der anlægger eller forvalter netværk til transport af gas, elektricitet eller varme.

(10) Dette henviser til virksomheder, der køber og sælger varer, snarere end generelt til virksomheder, der udøver økonomiske aktiviteter i betydningen i EU-reglerne. De nederlandske myndigheder har bekræftet, at artikel 2, stk. 1, litra g), i Wet Vpb 1969 ikke finder anvendelse på levering af tjenesteydelser.

(11) I et memo til OECD fra 2002 næves ligeledes videregående uddannelser (udlejning af auditorier og mødelokaler og urimelige kombinationer af uddannelse og forskning og kommercielle aktiviteter, f.eks. inden for markedsundersøgelser), udlicitering af bygge- og anlægs- og montagearbejde, provins- og byplanlægningskontorer, udlejning af konference- og mødelokaler, halvkommercielle aktiviteter i kommunale bygninger, børnepasning med tilskud, kommerciel drift af lystbådehavne, brandvæsener samt rekreative aktiviteter og boligforeninger. Se OECD, DAFFE/COMP/WD(2002)54, 19. september 2002, punkt 7.

(12) Se parlamentsdokument Belastingplicht overheidsbedrijven — Inventarisatie van de gevolgen van de ondernemingsvariant, 11 mei 2012, Kamerstukken II 31213, nr. 7, s. 26 og 46.

(13) Der er tale om følgende betingelser: 1) Deres direktører udnævnes og afskediges, direkte eller indirekte, udelukkende af de nævnte havneoperatører, og hvis de går konkurs, skal deres aktiver udelukkende stilles til rådighed for disse operatører, 2) udelukkende de nævnte havneoperatører er direkte eller indirekte aktionærer, partnere, deltagere eller medlemmer i disse havne.

(14) Domstolens dom i Höfner og Elser mod Macroton, C-41/90, EU:C:1991:161, præmis 21.

(15) Domstolens dom i MOTOE mod Elliniko Dimosio, C-49/07, EU:C:2008:376, præmis 27 og 28.

(16) Domstolens dom i Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, 209/78-215/78 og 218/78, EU:C:1980:248, præmis 21; FFSA m.fl. mod Ministère de l'Agriculture et de la Pêche, sag C-244/94, EU:C:1995:392; og MOTOE, nævnt ovenfor, EU:C:2008:376, præmis 27 og 28.

(17) Meddelelse fra Kommissionen om anvendelsen af Den Europæiske Unions statsstøtteregler på kompensation for levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (EUT C 8 af 11.1.2012, s. 4).

(18) Domstolens dom i Banco de Crédito Industrial SA, nu Exterior de España SA mod Ayuntamiento de Valencia, C-387/92, EU:C:1994:100, præmis 14.

(19) Domstolens dom i De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mod Den Høje Myndighed for Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, 30/59, EU:C:1961:2, og Adria-Wien Pipeline og Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke mod Finanzlandesdirektion für Kärnten, C-143/99, EU:C:2001:598, præmis 38.

(20) Domstolens dom i Phillip Morris Holland mod Kommissionen, 730/79, EU:C:1980:209, præmis 11.

(21) Domstolens dom i Italien mod Kommissionen, C-66/02, EU:C:2005:768, præmis 94.

(22) Se bl.a. Domstolens domme i Portugal mod Kommissionen, C-88/03, EU:C:2006:511, præmis 56, og Ministero dell'Economia e delle Finanze og Agenzia delle Entrate mod Paint Graphos m.fl., C-78/08 til C-80/08, EU:C:2011:550, præmis 49.

(23) Dom i Adria-Wien Pipeline, nævnt ovenfor, EU:C:2001:598, præmis 42.

(24) Rettens dom af 1. juli 2004 i Salzgitter mod Kommissionen, T-308/00, EU:T:2004:199, præmis 81.

(25) Dom i Salzgitter, nævnt ovenfor, EU:T:2004:199, præmis 81.

(26) I 2002 vedtog Kommissionen en negativ beslutning med tilbagesøgningspåbud i en tilsvarende sag vedrørende en treårig fritagelse for selskabsskat for visse italienske offentlige virksomheder, som var oprettet af lokale myndigheder (Kommissionens beslutning 2003/193/EF af 5. juni 2002 om skattefritagelser og lån på lempelige vilkår, som Italien har indrømmet til fordel for offentlige forsyningsværker med offentlig aktiemajoritet (EUT L 77 af 24.3.2003, s. 21)). Beslutningen blev stadfæstet ved Domstolens dom i A2A tidligere ASM Brescia mod Kommissionen, C-318/09 P, EU:C:2011:856.

(27) Se f.eks. Kommissionens beslutning af 15. december 2009 i statsstøttesag C 39/2009 (ex N 385/2009) — Letland — Offentlig finansiering af havneinfrastrukturen i Ventspils havn (EUT C 62 af 13.3.2010, s. 7), Kommissionens afgørelse af 15. juni 2011 i statsstøttesag SA.30381 (N 44/2010) — Letland — Offentlig finansiering af havneinfrastruktur i Krievu Sala (EUT C 215 af 21.7.2011, s. 2), Kommissionens afgørelse af 22. februar 2012 i statsstøttesag SA.30742 (N 137/2010) — Litauen — Anlæg af infrastruktur til færgeterminalen i Klaipeda (EUT C 121 af 26.4.2012, s. 1), Kommissionens afgørelse af 2. juli 2013 i statsstøttesag SA.35418 (2012/N) — Grækenland — Udvidelse af havnen i Piræus (EUT C 256 af 5.9.2013, s. 2), Kommissionens afgørelse af 18. september 2013 i statsstøttesag SA.36953 (2013/N) — Spanien — Havnemyndigheden i Bahía de Cádiz (EUT C 335 af 5.9.2013, s. 5), Kommissionens afgørelse af 18. december 2013 i statsstøttesag SA.37402 — Ungarn — Intermodal udvikling af frihavnen i Budapest (EUT C 141 af 9.5.2014, s. 5), Kommissionens afgørelse af 17. oktober 2012 i statsstøttesag SA.34501 — Tyskland — Udvidelse af indlandshavnen Königs Wusterhausen/Wildau (EUT C 176 af 21.6.2013, s. 1), Kommissionens afgørelse af 1. oktober 2014 i statsstøttesag SA.38478 — Ungarn — Udvikling af den offentlige havn i Győr-Gőnyű (EUT C 418 af 21.11.2014, s. 9). Se også Kommissionens beslutning af 20. oktober 2004 i statsstøttesag N 520/2003 — Belgien — Finansiel støtte til infrastrukturarbejder i flamske havne (EUT C 176 af 16.7.2005, s. 12).

(28) Kommissionens beslutning af 3. juli 2001 i statsstøttesag SA.16035 (ex E 45/2000).