KOMMISSIONENS BESLUTNING af 16 . januar 1991 om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 ( IV/32.732 - IJsselcentrale m.fl .) ( Kun den nederlandske udgave er autentisk ) ( 91/50/EOEF )

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr . 17 af 6 . februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 ( 1 ), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 3,

under henvisning til begaering af 26 . maj 1988 fremsendt til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr . 17, hvori NV IGMO, Meppel, Centraal Overijsselse Nutsbedrijven NV, Almelo, NV Regionaalenergiebedrijf Salland, Deventer, og Hoogeveen kommune anmodede Kommissionen om at konstatere, at NV Samenwerkende Elektriciteitsproduktiebedrijven ( SEP ) og elvaerkerne i Nederlandene har overtraadt artikel 85,

efter at have givet SEP og elvaerkerne lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter i henhold til forordning nr . 17, artikel 19, stk . 1, sammenholdt med Kommissionens forordning nr . 99/63/EOEF af 25 . juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk . 1 og 2, i Raadets forordning nr . 17 ( 2 ),

efter at have hoert Det Raadgivende Udvalg for Kartel - og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger :

I . SAGSFREMSTILLING

1 . Klagen

( 1 ) Der fremsattes den 26 . maj 1988 begaering i henhold til artikel 3 i forordning nr . 17 af NV IGMO ( Intercommunaal Gasbedrijf Meppel en Omstreken ), Meppel, Hoogeveens kommunale distributionsvirksomhed ( disse to selskaber er siden sluttet sammen i selskabet Rendo NV ), NV Regionaal Energiebedrijf Salland, Deventer, og Centraal Overijsselse Nutsbedrijven NV, Almelo .

Klagen er rettet mod IJsselcentrale; den er fremsat under en civil retssag vedroerende et import - og eksportforbud, IJsselcentrale har indfoert sammen med en eksklusiv koebsforpligtelse og et omkostningsudligningsgebyr .

Klagen vedroerer foelgende punkter :

1 ) Det udtrykkelige eksportforbud i saavel artikel 2 i den almindelige SEP-aftale fra 1971 og i artikel 21 i samarbejdsaftalen fra 1986 .

2 ) Den koebsforpligtelse, der foelger af aftalerne mellem klagerne og IJsselcentrale, saerlig artikel 2, stk . 2, i de almindelige betingelser . I henhold til klagerne er denne koebsforpligtelse, der i praksis ogsaa er en importbarriere, paa sin side en foelge af de relevante bestemmelser i samarbejdsaftalen .

3 ) IJsselcentrales befoejelser til ensidigt at fastsaette priser og udligningsgebyret, som ensidigt er paalagt klagerne af IJsselcentrale i henhold til en beslutning truffet af bestyrelsen ( Raad van Commissarissen ) den 26 . oktober 1984 .

Udligningsgebyret blev indfoert af IJsselcentrale for at udligne forskellene mellem distributionsomkostningerne til smaa og store kunder, der afholdes af dels IJsselcentrale og dels de kommunale og regionale distributoerer, og skyldes, at IJsselcentrale hovedsagelig forsyner landdistrikter, medens de kommunale og regionale distributoerer hovedsagelig forsyner byomraader .

For oejeblikket ligger det ekstra omkostningsudligningsgebyr udenfor procedurens rammer; ifoelge klagerne er det imidlertid importforbuddet, der goer ekstragebyret muligt .

Klagerne er lokale distributoerer, der faar leverancer fra en regional distributoer, nemlig IJsselcentrale .

2 . Elselskaberne

( 2 ) Der er for oejeblikket fire elvaerker i Nederlandene, nemlig NV Electriciteitsbedrijf Zuid-Holland (» EZH «), Voorburg, NV Energieproduktiebedrijf UNA, Utrecht, NV Elektriciteits-Productiemaatschappij Zuid-Nederland (» EPZ «), Eindhoven, og NV Elektriciteits-Produktiemaatschappij Oost - en Noord-Nederland (» EPON «), Zwolle; Der er for oejeblikket 38 distributionsselskaber .

Produktionsselskabernes aktiekapital ejes af de lokale myndigheder, dvs . af provinser og kommuner, enten direkte ( dette gaelder EZH og UNA ) eller indirekte gennem de store distributoerer, der daekker det paagaeldende omraade ( dette gaelder EPZ og EPON ).

Distributionsvirksomhedernes aktier ejes ligeledes direkte og indirekte af provinser og kommuner i de tilfaelde, hvor distributoeren ikke selv er en del af den offentlige forvaltning .

( 3 ) Disse elvaerker, respektive deres forgaengere, oprettede den 3 . juni 1949 NV Samenwerkende Elektriciteitsproduktiebedrijven (» SEP «).

SEP er et aktieselskab, der skal tjene som instrument for samarbejdet mellem elvaerkerne . Oprindelig var dets formaal at yde gensidig bistand i tilfaelde af sammenbrud ved at udnytte de nationale og internationale sammenkoblinger .

For oejeblikket er der i alt fire staerkstroemssammenkoblinger mellem Nederlandene og Vesttyskland og tre mellem Nederlandene og Belgien . Bortset fra Musselkanaal-Lathen-sammenkoblingen, der ejes af Elektriciteitsbedrijf voor Groningen en Drenthe (» EGD «), ejes de alle af SEP . SEP kan ogsaa anvende den sammenkobling, den ikke er ejer af .

I henhold til SEP's vedtaegter skal aktionaererne vaere offentligretlige organer eller privatretlige organer, der er juridiske personer, og som enten driver et offentligt elvaerk i Nederlandene eller varetager samarbejdet mellem en gruppe offentlige elvaerker . SEP's formaal er som foelger i henhold til selskabets vedtaegter :

- at udarbejde en faelles elforsyningsplan

- at drive 380/220-kV-nettet, hovedsageligt i egenskab af ejer

- at indgaa aftaler med udenlandske elvaerker om import og eksport og om brugen af internationale sammenkoblinger

- at foretage faellesindkoeb af braendsel til brug ved elfremstillingen

- at laegge energi - og produktionsomkostninger i en faelles pulje

- at udnytte den indenlandske energiproduktion bedst muligt .

Ved ikrafttraedelsen af elektricitetsloven af 1989 ( 3 ) fik disse opgaver et generelt retsgrundlag .

3 . Aftalerne

( 4 ) Samarbejdsaftalen af 22 . maj 1986 mellem de nuvaerende fire el-vaerkers forgaengere paa den ene side og SEP paa den anden traadte i stedet for den almindelige SEP-aftale af 1 . februar 1971 og har en loebetid paa 25 aar . I samarbejdsaftalens artikel 2, stk . 1, bestemmes det bl . a ., at aftaleparterne skal vaere aktionaerer i selskabet ( dvs . SEP ). Parterne skal ogsaa vaere indehavere af en gyldig tilladelse fra det ministerium, der er ansvarligt for elforsyningen, til at opfoere og/eller drive et eller flere elvaerker med henblik paa offentlig elforsyning .

( 5 ) Samarbejdsaftalens artikel 21 indeholder foelgende naermere bestemmelser om import og eksport :

»1 . Der kan kun stilles elkapacitet og elektricitet til raadighed for eller af udenlandske elselskaber gennem selskabet .

2 . I leveringsaftalerne med eldistributionsvirksomheder bestemmes det, at virksomhederne ikke tilvejebringer eller leverer elektricitet - med eller uden tilhoerende elkapacitet - fra eller til elselskaber, der er etableret uden for Nederlandene .

3 . Stk . 1 og 2 gaelder ikke for leverancer op til maksimumsgraensen i de gennemfoerelses-bestemmelser, der fastsaettes i henhold til aftalens artikel 32, og som udelukkende gaelder for den lokale eldistribution .«

( I de i stk . 3 naevnte gennemfoerelsesbestemmelser, som vedroerer leverancen af elektricitet til virksomheder, der er beliggende i naerheden af graensen, undtages leverancer paa hoejst 5000 kW og med en spaending paa 15 kV )

Endvidere hedder det i artikel 10, stk . 4, i samarbejdsaftalen :

»Deltagerne skal - og er ansvarlige for, at denne forpligtelse efterkommes - i leveringsaftalerne med eldistributoererne indfoeje en bestemmelse om, at al elkraft, der af distributoererne fremstilles i anlaeg med en nominel kapacitet, som er lig med eller ligger over den i artikel 12, stk . 3, omhandlede taerskelvaerdi, skal leveres til selskabet gennem den deltager, i hvis leveringsomraade det paagaeldende anlaeg er beliggende .«

Den tidligere almindelige SEP-aftale af 1 . februar 1971, der blev erstattet af samarbejdsaftalen, indeholdt bestemmelser i lighed med bestemmelserne i samarbejdsaftalen om saadanne spoergsmaal som elforsyningsplanen, sammenkoblinger, leverancer og betaling og implicit om import og eksport .

( 6 ) De almindelige betingelser for kraftleverancer til kommuner med egne distributoerer i IJsselcentrales koncessionsomraade, der blev tillagt selskabet den 1 . april 1965, indeholder i artikel 2, stk . 2, en bestemmelse, hvori kommunen forpligter sig til »udelukkende at tilvejebringe elektrisk kraft til forsyning af dens omraade fra IJsselcentrale og kun at anvende den paagaeldende kraft til eget forbrug eller til leverancer til tredjemand til forbrug paa kommunens omraade .« I denne klausul paalaegges kommunen en eksklusiv koebsforpligtelse, og det forbydes den at forsyne tredjemand uden for dens omraade . I artikel 13, stk . 1, forpligter IJsselcentrale sig med faa undtagelser til ikke at levere elektrisk kraft til tredjemand paa kommunens omraade uden dennes tilladelse .

Klagerne i denne procedure har ogsaa i deres egenskab af distributoerer for og aftagere fra IJsselcentrale - IJsselcentrale er kun hoveddistributoer - indfoert en eksklusiv koebsforpligtelse . Artikel 1 i Deventer kommunes kontrakt med store kunder om levering af elektricitet indeholder saaledes foelgende klausul : »Forbrugeren forpligter sig til at aftage den for hans virksomhed i Deventer noedvendige elektriske kraft fra kommunen .«

Artikel 19, stk . 2, i distributoerernes almindelige betingelser for levering af elektricitet til store kunder ( 1984 ), der er opstillet og offentliggjort af Vereniging van Exploitanten van Elektriciteitsbedrijven in Nederland ( sammenslutningen af elselskaber i Nederlandene-»VEEN «) indeholder foel-gende klausul :

»Forbrugeren kan ikke uden distributoerens skriftlige samtykke :

a ) skaffe sig leverancer af elektrisk kraft hos tredjemand

b ) drive eller lade sin egen generator drive jaevnsides med det offentlige net

c ) anvende den leverede kraft andre steder end i sin egen virksomhed «.

Der paalaegges paa denne maade forbrugerne saavel en eksklusiv koebsforpligtelse som et forbud mod at levere kraft til tredjemand .

( 7 ) Inden elektricitetsloven af 1989 traadte i kraft, blev elselskaberne som oftest drevet i henhold til koncessioner fra det offentlige . Produktion og distribution var da ofte paa samme haender . Dette gjaldt IJsselcentrale, der fik sin koncession ved kongelig anordning nr . 54 af 13 . juni 1918 . Saadanne koncessioner, herunder IJsselcentrales, vedroerte opfoerelse og drift af anlaeg til fremstilling, transport, transformering, distribution og levering af elektricitet, undtagen elektricitet til brug for telefon og telegraf; i hvert fald i IJsselcentrales tilfaelde tillagdes der ikke selskabet nogen eneret i koncessionsomraadet . Koncessionen indeholder en leveringsforpligtelse . Opfyldes denne ikke, kan koncessionen tilbagekaldes .

( 8 ) Den 5 . juni 1975, dvs . medens den almindelige SEP-aftale af 1 . februar 1971 var i kraft, blev der indgaaet en aftale mellem den nederlandske stat, SEP, og de davaerende elleve elvaerker, der ligesom SEP selv alle var parter i den almindelige SEP-aftale . Denne nye aftale betegnes normalt »overenskomsten af 1975 «. Hovedformaalet med over-enskomsten var at forpligte SEP til at forelaegge den elforsyningsplan, der var udarbejdet, for oekonomiministeren til godkendelse . Overenskomsten traadte i kraft den 3 . juli 1975, og det er hensigten, at den skal gaelde i hele samarbejdsaftalens loebetid .

4 . Lovgivningen

( 9 ) Indtil for ganske nylig var de lovmaessige rammer for elektricitetsmarkedet i Nederlandene meget snaevre . Det var kun en del af eletricitetsloven af 22 . oktober 1938 ( offentliggjort i Staatsblad 1938, 523 ), der var traadt i kraft . De koncessioner, det offentlige havde givet elselskaberne, var ikke baseret paa den paagaeldende lov . Loven, der gjaldt indtil den 8 . december 1989, indeholdt intet forbud mod, at andre end elselskaberne selv importerede elektricitet . I loven af 10 . december 1936 ( Staatsblad 524 ) bestemtes det imidlertid, at der kraevedes tilladelse til saadan import . Principielt kunne alle opnaa en saadan tilladelse .

De priser, der blev forlangt af de endelige forbrugere ( maksimumspriserne ), skulle i henhold til aftalen mellem distributoererne og staten under den tidligere lovgivning godkendes af oekonomiministeren . De priser, der paalagdes store forbrugere, var resultatet af forhandlinger mellem organisationer, der repraesenterede de store forbrugere, og el-selskaberne .

Paa det nederlandske marked kan der observeres en udvikling dels i retning af en koncentration paa fremstillingssiden med det resultat, at der kun resterer fire elvaerker, dels henimod en mere formel regulering af markedet gennem lovgivningen . Med undtagelse af nogle enkelte bestemmelser, for hvilke der gaelder en overgangsperiode, traadte den nye elektricitetslov af 1989 i kraft den 8 . december 1989 . Med denne lov er der taget et vigtigt skridt henimod et mere aabent elmarked i Nederlandene .

I store traek underbygges samarbejdsaftalen som ovenfor beskrevet af lovgivningen; paa en raekke omraader giver loven imidlertid stoerre frihed end samarbejdsaftalen .

De vigtigste bestemmelser i loven er foelgende :

- For saa vidt angaar den nationale elforsyning bestemmes det i artikel 2, at indehaverne af tilladelser ( dvs . de elselskaber, der driver elvaerker og fremstiller el til forsyning af offentligheden ) og det udpegede selskab ( 4 ) i faellesskab er ansvarlige for en paalidelig og effektiv drift af landets offentlige elforsyning til de lavest mulige omkostninger og paa en samfundsmaessigt forsvarlig maade under overholdelse af lovens bestemmelser og eventuelle andre regler, der vedtages i henhold til loven .

- Det udpegede selskab skal hvert andet aar udarbejde en elforsyningsplan for Nederlandene ( artikel 15, stk . 1 ).

- Den, der driver et eller flere elvaerker med henblik paa elforsyning af offentligheden, maa - naar kapaciteten overstiger en angiven taerskelvaerdi - kun levere elektricitet fremstillet af de paagaeldende elvaerker til det udpegede selsekab og maa kun levere den elektricitet, der leveres af sidstnaevnte selskab, til distributoerer ( artikel 11, stk . 1 ).

- Uanset eventuelle bestemmelser om det modsatte har ejeren af en distributoervirksomhed krav paa at faa leveret elektricitet og stillet elektrisk kapacitet til raadighed af indehavern af en tilladelse ( artikel 12, stk . 1 ). Elvaerkerne er saaledes forpligtet til at levere til distributoererne . I henhold til artikel 12, stk . 3, har alle, uanset eventuelle bestemmelser om det modsatte, krav paa at blive forsynet med elektricitet og faa elektrisk kapacitet stillet til raadighed af den, der forsyner offentligheden med elektricitet i det omraade, hvori de anmoder om at blive forsynet med elektricitet eller at faa stillet elektrisk kapacitet til raadighed .

Distributoererne er saaledes forpligtet til at levere til de endelige forbrugere .

- SEP har som saakaldt »udpeget selskab« eneret paa at importere elektricitet med henblik paa forsyning af offentligheden ( artikel 34 ), medmindre der er tale om elektricitet med en spaending paa under 500 V . Det er saaledes distributoererne forbudt at importere elektricitet med henblik paa at forsyne offentligheden . Endelige forbrugere kan derimod importere elektrisk kraft til eget forbrug ( dette foelger af artikel 35 ) ( 5 ).

- Store forbrugere er ikke laengere bundet til deres lokale eller regionale distributoer af en eksklusiv koebsforpligtelse ( artikel 13, stk . 2 ) ( 2 ).

- Distributoerer og storforbrugere, der finder deres elvaerks eller distributoers priser for hoeje, kan overgaa til en anden leverandoer i Nederlandene ( som normalt vil drive virksomhed uden for deres omraade ); dette betegnes som »cross-shopping« ( 6 ).

- Forbrugerne kan selv fremstille stroem og kan levere eventuelle overskud af stroem til distributoererne ( artikel 41 ).

- Den, der raader over ledninger til transport af elektrisk kraft med de dertil hoerende transformatorer, understationer og andet tilbehoer, skal efter skriftlig begaering fremsaette tilbud om transport for ansoegeren af elektricitet til forsyning af offentligheden, af elektricitet til store forbrugere og af importeret elektricitet ( artikel 47, stk . 1 ) ( 7 ).

- Ejere af distributionsselskaber skal acceptere tilbud om levering af elektricitet fra :

a ) en fysisk eller juridisk person, der fremstiller elektricitet i det omraade, hvor forbrugerne forsynes med elektricitet af den paagaeldende distributionsvirksomhed eller af en distributionsvirksomhed, som den paagaeldende distributionsvirksomhed leverer elektricitet til

b ) en distributionsvirksomhed, som den paagaeldende distributionsvirksomhed leverer elektricitet til .

Denne forpligtelse gaelder ikke, naar elektriciteten

a ) fremstilles af et elvaerk

b ) fremstilles af en fysisk eller juridisk person, der samtidig kan anvende importeret elektricitet i det paagaeldende etablissement ( artikel 41 ).

- Det udpegede selskab maa ikke uden ministeriets godkendelse indgaa en aftale om at stille elektrisk kapacitet til raadighed for det paagaeldende selskab uden for Nederlandene . Ministeriet kan kun afvise at godkende en aftale, hvis det sker af hensyn til en rimelig elektricitetsforsyning ( artikel 35 ).

- Loven oeger mulighederne for, at distributoererne kan fremstille elektricitet lokalt : De kan under alle omstaendigheder drive et elvaerk til egenproduktion med en maksimumskapacitet paa indtil 25 MW, og godkendelse af opfoerelse eller drift af elvaerker til egenproduktion med hoejere kapacitet kan kun afvises, saafremt visse tekniske krav ikke er opfyldt ( artikel 40 ).

- Da loven ikke indeholder bestemmelser om eksport, maa der gaas ud fra, at saavel endelige forbrugere som distributoerer frit kan eksportere .

Ifoelge loven er der imidlertid i modsaetning til forpligtelsen til at transportere importeret elektricitet ingen lignende forpligtelse til at transportere elektricitet til eksport .

Elektricitetsloven af 1989 traadte i kraft den 8 . december 1989 . Samtidig bestemmes det i lovens artikel 61, at nogle artikler, hvoraf navnlig artikel 11 og 34 er vigtige i denne forbindelse, foerst skulle traede i kraft den 1 . juli 1990; i artikel 58 og 59 bestemmes det, at artikel 2 til 11 i elektricitetsloven af 1938 ( Staatsblad 1938, 523 ) ophaeves, og at loven af 10 . december 1936 ( Staatsblad 524 ) ophaeves .

5 . Forbrug, import og eksport af elektricitet og egenproduktion af elektricitet i Nederlandene

( 10 ) Den elektricitet, der forbruges i Nederlandene, kan vaere fremstillet af de elselskaber, der varetager forsyningen af offentligheden, den kan vaere importeret eller fremstillet af brugerne selv.

1984 1985 1986 1987 1988 Forbrug i Nederlandene, GWh 54 970 56 370 57 320 60 400 62 410 Netfremstilling under SEP, TWh 53 52,8 56,4 56,8 56,6 Egenproduktion 7 486 8 190 8 555 9 967 10 800 = % af produktionen ( 12 %) ( 13 %) ( 12,7 %) ( 14,6 %) ( 15,6 %) Leveret til det offentlige net 888 1 072 1 320 1 680 1 940 = % af det nederlandske forbrug ( 1,6 %) ( 2 %) ( 2,3 %) ( 2,8 %) ( 3,1 %) = % af egenproduktionen ( 11,9 %) ( 13 %) ( 15,5 %) ( 16,8 %) ( 18 %) Import uoplyst 5 240 2 370 3 645 5 840 = % af forbruget ( 9,5 %) ( 4,2 %) ( 6,4 %) ( 9 %) Inkl . ESD's import ( jf . 14, betragtning ) uoplyst 294 222 46 0

Kilder : - Oplysninger fra SEP til Kommissionen .

- Elektriciteit in Nederland 1988, publikation bestilt af SEP og VEEN

- Oplysninger hidroerende fra VEEN .

NB : De tal, der er opgivet i brochuren Elektriciteit in Nederland adskiller sig noget fra tallene i SEP's aarsberetning . Det har imidlertid kun ringe indflydelse paa procentandelene .

Forbruget i loebende priser i Nederlandene androg i 1988 ca . 8,3 mia . hlf . paa grundlag af de endelige forbrugerpriser ( 8 ).

Ligesom importen er egenproduktionen af energi betydelig; den er steget i de seneste aar og androg i 1988 ca . 15,6 % af den samlede produktion ( 9 ).

En betydelig del af denne egenproduktion leveres tilbage til det offentlige net; i 1988 var der tale om ca . 3 % af det nederlandske forbrug og 18 % af den elektriske energi, der var fremstillet uden for elvaerkerne .

For saa vidt angaar balancen med udlandet var Nederlandene nettoimportoer i perioden 1984 til 1988 . Indtil 1985 skete import og eksport gennem fire internationale sammenkoblinger; for oejeblikket findes der syv saadanne sammenkoblinger . Naermere enkeltheder fremgaar af tabellen .

( 11 ) Organiseringen af de internationale sammenkoblede net sker gennem Union for the Coordination of the Production and Transport of Electric Power ( UCPTE ), hvor foruden Nederlandene, Belgien, Frankrig og Tyskland ogsaa OEstrig og Schweiz er medlemmer . Handelen er i over 30 aar blevet styret af denne privatretlige sammenslutning af nationale elorganisationer, der selv indgaar kommercielle aftaler om udveksling af elektrisk kraft paa grundlag af tre former for samarbejde :

- udveksling fra time til time paa grundlag af omkostningerne

- kontrakter, hovedsagelig med kort loebetid, om nettooverfoersler

- mere faste aftaler, f.eks . hvor et elvaerk i et naboland ejes i faellesskab .

Ca . 8 % af det samlede forbrug i de tilsluttede lande udveksles via disse sammenkoblinger ( 10 ).

Ordningen hviler saaledes paa et frivilligt samarbejde mellem de nationale monopolselskaber og er ikke af bindende karakter .

6 . Den fremtidige elimport i Nederlandene

( 12 ) Det nederlandske elnet er sammenkoblet med net i de oevrige medlemsstater gennem ledninger, der ejes eller kontrolleres og administreres af SEP . Afhaengigt af det betragtede aar er forholdet mellem import og eksport saaledes, at Nederlandene netto importerer mellem 4 % og 9 % af det nederlandske forbrug .

Inden for rammerne af SEP udarbejdes der regelmaessigt en elforsyningsplan, der ogsaa omfatter den forventede import og eksport af elektrisk kraft samt et skoen over industriens egenproduktion . Samarbejdsaftalen indeholder naermere regler herom .

( 13 ) I elforsyningsplanen for 1989 til 1998 droefter SEP den forventede import . Paa side 8 i planen hedder det :

»Der er indgaaet aftaler med udenlandske elselskaber med henblik paa importkontrakter, der garanterer en kapacitet paa 1050 MW . Der er tale om 300 MW i perioden fra 1996 til 2006 og om 750 MW i perioden fra 1997 til 2008 (. . .). Sammen med den import, der allerede er sikret gennem aftaler med VEW, udnyttes importmulighederne saaledes fuldt ud «.

Og paa side 39 i samme plan hedder det :

»Elimport

En god mulighed for at opfylde en del af de nye kapacitetskrav bestaar i at indgaa kontrakter for en naermere angiven periode om at faa stillet en garanteret kapacitet til raadighed . Der er allerede indgaaet aftale - skoent af andre grunde - med VEW for perioden 1990 til 2000 . Der er her tale om en kapacitet paa 800 MW i perioden efter 1993 .

Efter faerdiggoerelse af det cirkulaere net paa 380 kV, der er under opbygning, og efter at Meeden-Dielesammenkoblingen med det nordtyske elnet er forbundet med 380 kV-nettet som besluttet i denne plan, vil det principielt vaere muligt at imoedekomme et kapacitetskrav paa ca . 2 000 MW gennem import med kapacitetsgaranti . Sammenkoblingerne med udenlandske net vil endvidere fortsat kunne anvendes til gensidig assistance og udveksling paa spotmarkedsbasis .

(. . .)«

7 . Elektro-Schmelzwerk Delfzijl BV's indkoeb af udenlandsk elektricitet

( 14 ) Elektro-Schmelzwerk Delfzijl BV (» ESD «), der er beliggende i Delfzijl, er et datterselskab i Wacker-Chemie koncernen, der har hovedsaede i Muenchen . Fra 1982 til 1987 indkoebte ESD kraft i Tyskland via den internationale sammenkobling Musselkanaal-Lathen . Kraften blev importeret efter oenske fra ESD, men i praksis var det SEP, der optraadte som importoer . I midten af 1987 loeb denne operation ind i vanskeligheder, der ifoelge SEP var af teknisk art . Dette medfoerte, at ESD udtrykte oenske om at importere kraft direkte og ikke laengere gennem SEP . Da det fremgik, at dette i henhold til loven fra 1936 kraevede tilladelse, ansoegte ESD oekonomiministeriet om tilladelse og opnaaede en saadan den 23 . januar 1987 . I en skivelse af 23 . januar 1987 til parlamentets andetkammer meddelte ministeren, at SEP ikke oenskede fortsat at importere for ESD i 1987, selv om dette havde vaeret teknisk muligt ( f.eks . via Meeden-Diel sammenkoblingen ). I samme skrivelse meddelte ministeren, at ESD var afhaengig af SEP's velvilje for saa vidt angik yderligere import, men at SEP havde »betydelige forbehold« i denne henseende .

( 15 ) I en skrivelse af 17 . februar 1987 fra SEP til oekonomiministeriet goeres det klart, at SEP var meget utilfreds med, at der var givet tilladelse, og at SEP selv kun var gaaet ind paa at foretage midlertidig import »for« ESD . SEP gik ud fra, at denne import var »specielt oeremaerket« til en bestemt aftager .

Udgangspunktet var fortsat, at kraften importeredes for og ikke af aftageren. I samme skrivelse bemaerkede SEP, at der var mulighed for, at saerligt store forbrugere kunne opnaa »saertakster«, saaledes at import ikke laengere ville vaere et alternativ ( 11 ).

( 16 ) I en skrivelse af 5 . marts 1987 erklaerede ministeriet, at import foretaget af individuelle koebere var blevet droeftet gentagne gange, men at SEP hver gang havde afvist at tillade denne mulighed, og ministeriet opfordrede endnu engang SEP til at importere for ESD . I skrivelsen omtaltes ogsaa anvendelsen af »speciel oeremaerkning«, og det anfoertes, at brugen af denne terminologi antydede kernen i SEP's politik, idet det bemaerkedes, at SEP som eneste importoer og som monopolist beslutter, om en individuel forbruger faar tildelt en andel af den importerede elektricitet . I sit svar af 17 . marts 1987 anfoerte SEP bl.a ., at anvendelsen af artikel 27 i samarbejdsaftalen ( saertakster for saerligt store kunder ) ville goere »import foretaget af tredjemand« unoedvendig, naar foerst interessen som forventet af SEP var vakt hos kategorien af store kunder .

Ved skrivelse af 13 . oktober 1987 tilboed SEP ESD, at selskabet ville importere kraft fremstillet af det tyske selskab PREAG til ESD via Meeden-Dieleforbindelsen . SEP ville importere og levere til EPON, og den importerede kraft ville kun kunne anvendes af ESD . SEP ville opkraeve transportomkostninger og andre omkostninger .

SEP sagde envidere, at efter den 1 . januar 1988 ville selskabet kunne tilbyde store forbrugere saertakster og raadede derfor ESD til kun at indgaa importaftaler for perioden indtil dette tidspunkt .

I skrivelse af 14 . oktober 1987 meddelte ESD SEP, at selskabet i betragtning af tidspresset ville modtage dette tilbud for perioden indtil 1 . april 1988 med option indtil 1 . januar 1989 . ESD udnyttede saaledes ikke sin tilladelse til direkte import, men fortsatte med at aftage elektricitet gennem SEP .

Dette fremgaar ogsaa af en skrivelse af 30 . december 1987 fra ESD, hvori ESD gik ind paa at aftage elektricitet fra EGD ( Elektriciteitsbedrijf voor Groningen en Drenthe ) i foerste kvartal i 1988 . Af skrivelsen fremgik, at ESD fortsat var interesseret i at importere og som direkte interesseret part gerne ville overvaere importforhandlingerne, hvis disse blev genoptaget .

SEP's ovenfor beskrevne praksis stemmer med selskabets syn paa dets »planlaegningsfunktion« som beskrevet i dets skrivelse af 22 . september 1988 til Kommissionen og er forbundet med dets leveringsforpligtelse over for dets endelige aftagere . Ifoelge SEP er importmonopolet en logisk foelge heraf, hvorfor import og eksport maa integreres i den kapacitetsplanlaegning som er noedvendig paa grund af selskabets leveringsforpligtelse .

8 . »Importfordele«

( 17 ) Ifoelge aarsrapporterne har SEP i hvert fald siden 1984 opbygget en finansiel reserve ved hjaelp af saakaldte »importfordele «. Der er aabenbart tale om en reserve, der er opbygget gennem forskellen mellem omkostningerne til den kraft, der importeres af SEP, og til den, der fremstilles i Nederlandene . Dette betyder, at den lavere pris, der er betalt af SEP for den importerede kraft, ikke, eller i hvert fald ikke i fuld udstraekning, er kommet forbrugerne til gode . Endvidere betyder det, at private forbrugere kan opnaa fordele ved at importere .

Paa side 37 i aarsberetningen for 1985 var det anfoert, at denne ordning sigtede mod i videst muligt omfang at begraense fremtidige takstforhoejelser . I 1985 voksede reserven med 73 mio . hfl . hidroerende fra importfordele .

Reserven androg i 1985 ca . 277 mio . hfl ., og det oplystes i aarsberetningen, at et beloeb paa 193 mio . hfl . skulle anvendes til et af oekonomiministeriet valgt formaal .

I loebet af det betragtede aar importeredes der hovedsagelig fra Frankrig ( EDF ) og Vesttyskland ( RWE ) og i mindre omfang fra Belgien og Schweiz .

I aarsberetningen fra 1986 hed det, at af takstudligningsreserven, der dengang androg ca . 341 mio . hfl . skulle der for fremtiden anvendes et beloeb paa ca. 235 mio . hfl . til et af oekonomiministeriet fastsat formaal . Fordelene ved elimporten var ifoelge rapporten hastigt faldende og ville efterhaanden forsvinde helt, idet priserne i Nederlandene og i udlandet laa paa samme niveau .

( 18 ) I aarsberetningerne for 1987 og 1988 henvises der ikke laengere udtrykkeligt til importfordelene som kilden til takstudligningsreserven . I 1988 androg reserven ca . 381 mio . hfl ., hvoraf ca . 350 mio . hfl . ogsaa denne gang skulle fordeles af oekonoministeriet .

Paa side 30 i aarsberetningen for 1988 staar der foelgende om produktion og import :

»Forbrugsstigningen daekkes naesten udelukkende gennem en stigning i importen . Kraftimporten androg i alt 5 840 GWh, dvs . ca . 9 % af det indenlandske forbrug . Det er foerste gang, at importsaldoen er kommet op paa dette hoeje niveau .«

( 19 ) Kommissionen er ikke bekendt med tilfaelde, hvor andre end SEP har eksporteret elektricitet, og hvor SEP har lagt eksporten hindringer i vejen . Der er tvaertimod et tilfaelde af eksport, idet distributoeren NV Provinciale Limburgse Elektriciteits-Maatschappij faktisk i den seneste tid har leveret til VEGLA ( Vereinigte Glaswerke GmbH ), Aachen, Vesttyskland . SEP finder intet at indvende herimod, idet VEGLA forsynes via sin egen ledning, der er beliggende paa nederlandsk omraade . Heraf kan konkluderes, at SEP ikke betragter forsyninger som eksport, naar blot forbrugerens »stikkontakt« befinder sig paa nederlandsk omraade .

9 . Samarbejdsaftalen sammenholdt med ikrafttraedelsen af elektricitetsloven af 1989

( 20 ) Elektricitetsloven af 1989 traadte i kraft den 8 . december 1989, men importbestemmelserne i artikel 34 traadte foerst i kraft den 1 . juli 1990 .

Ved skrivelse af 15 . december 1989 meddelte SEP Kommissionen, at samarbejdsaftalens artikel 21 fortsat ville gaelde . Ifoelge SEP ville artiklen end ikke blive tilpasset med henblik paa den nye lov efter den 1 . juli 1990 . Saavidt Kommissionen bekendt er denne artikel endnu ikke blevet aendret. Det samme gaelder de almindelige betingelser for kraftleverancer til VEEN'S storkunder . Denne beslutning vedroerer derfor saavel perioden, inden elektricitetsloven af 1989 traadte i kraft, som tiden derefter .

Denne beslutning sigter direkte paa samarbejdsaftalens artikel 21 i det omfang, denne vedroerer private forbrugeres import eller af SEP anvendes paa saadan import og sammen med SEP's kontrol med sammenkoblingerne bevirker, at saadanne forbrugere hindres i at importere og eksportere og distributoerer i at eksportere .

II . RETLIG VURDERING

A . Artikel 85, stk . 1

1 . Aftaler mellem virksomheder

( 21 ) Samarbejdsaftalen er en aftale mellem virksomheder som omhandlet i artikel 85, stk . 1 . Den skal betragtes paa baggrund af, at de fire elvaerker er aktionaerer i SEP, et faellesejet datterselskab, der er instrument for deres indbyrdes samarbejde .

Samarbejdsaftalen er kun privatretlig . Trods de nederlandske myndigheders indflydelse paa planlaegning og produktion af elektricitet med henblik paa forsyning af offentligheden er der intet, der tyder paa, at aftalen er indgaaet under pres fra myndighedernes side . Heller ikke den omtalte overenskomst mellem staten og elvaekerne er til hinder for, at disse selv kan baere ansvaret . Under alle omstaendigheder er den almindelige SEP-aftale, samarbejdsaftalens forloeber, indgaaet inden over-enskomsten .

( 22 ) SEP har haevdet, at de deltagende elvaerker udgoer en samlet oekonomisk helhed, idet de udgoer »et helt og udeleligt system for offentlig elektricitetsforsyning «. Det egentlige formaal med samarbejdsaftalens artikel 21 er ifoelge SEP at fordele opgaverne mellem elvaerkerne og herunder at centralisere visse opgaver og paalaegge dette selskab dem . SEP henviser i denne forbindelse til Domstolens dom i sagen Hydrotherm v . Compact, sag 170/83 ( 12 ). SEP goer gaeldende, at der saaledes ikke kan vaere tale om konkurrence mellem parterne, og at artikel 85 derfor ikke gaelder .

( 23 ) Denne argumentation kan ikke godtages . Ganske vist omhandler artikel 85 ikke aftaler mellem virksomheder, der i egenskab af moderselskab og datterselskab tilhoerer samme koncern, hvis virksomhederne udgoer en oekonomisk enhed, inden for hvilken datterselskabet ikke har nogen reel selvstaendighed ved fastlaeggelsen af sin markedspolitiske linje, og hvis aftalerne som formaal har en intern fordeling af opgaverne mellem virksomhederne ( jf . sag 30/87, Bodson ( 13 )), men det er imidlertid ikke tilfaeldet her .

( 24 ) For det foerste tilhoerer de fire deltagere ikke en enkelt koncern . De er saerskilte juridiske personer, der ikke kontrolleres af en og samme fysiske eller juridiske person . De enkelte elvaerker fastsaetter selv deres markedspolitik . Det er vanskeligt at se, hvordan der ellers kan vaere takstforskelle fra selskab til selskab, hvilket goer det fordelagtigt for forbrugerne at soege leverancer i et andet selskabs omraade ( saakaldt »cross-shopping «). Dette gaelder forholdene efter indfoerelsen af elektricitetsloven af 1989 . I denne lov tillades cross-shopping udtrykkeligt .

At elvaerkerne alle indgaar i et udeleligt offentligt forsyningssystem, aendrer ikke dette forhold . Ogsaa distributionsselskaberne indgaar i dette system, men der er ingen grund til at antage, at de derfor danner en oekonomisk helhed sammen med elvaerkerne .

Endelig kan det ikke haevdes, at SEP selv udgoer en oekonomisk enhed med et eller flere af elvaerkerne . SEP er et faellesforetagende, der kontrolleres af moderselskaberne i faellesskab .

2 . Konkurrencebegraensning

(25 ) Samarbejdaftalens artikel 21, der er emnet for denne beslutning, forbyder andre end SEP at importere og eksportere elektricitet

- horisontalt ved at forbyde elvaerkerne at eksportere og importere ( stk . 1 )

- vertikalt ved at kraeve, at elvaerkerne paalaegger distributoererne samme forbud i deres leveringsaftaler ( stk . 2 ).

Disse forbud virker konkurrencebegraensende .

( 26 ) Endvidere har parterne i aftalens artikel 10, stk . 4, forpligtet sig til at indfoeje en bestemmelse i deres leveringskontrakter om, at al kraft fremstillet af distributoererne ( med en minimumskapacitet pr . etablissement paa 5 MW eller derover ) skal leveres til SEP gennem den part, i hvis leveringsomraade det paagaeldende anlaeg er beliggende . Distributoererne hindres saaledes i at eksportere lokalt fremstillet energi og i at levere denne direkte til aftagerne . En saadan lokal elfremstilling er ikke et alternativ til importforbuddet i artikel 21 .

Som foelge deraf styrkes konkurrencebegraensningen i artikel 21 af artikel 10, stk . 4 .

( 27 ) Under den administrative procedure har SEP understreget, at artikel 21 ikke forbyder andre end distributoererne at importere og eksportere . Kommissionen er efter en undersoegelse imidlertid kommet til den konklusion, at saaledes som artikel 21 i praksis anvendes af SEP, kan selskabet udoeve total kontrol med import og eksport .

( 28 ) I denne forbindelse skal der foerst og fremmest peges paa, at distributoererne i deres almindelige betingelser paalaegger deres kunder ( normalt lokale elselskaber ) en eksklusiv koebsforpligtelse, og at disse goer det samme over for deres kunder ( store forbrugere ), hvilket umuliggoer import . Distributoererne, der paalaegger deres kunder denne eksklusive koebsforpligtelse, er selv bundet af en eksklusiv koebsforpligtelse over for elselskaberne, der er sammensluttet i SEP . Den koebsforpligtelse, elvaerkerne paalaegger distributoererne, spredes saaledes nedad gennem distributionsleddene med det resultat, at store forbrugere, der bliver forsynet over det offentlige net, ikke samtidig kan importere . Dette fremgaar ogsaa af, at de samme koebsforpligtelser indgaar i de almindelige betingelser fra 1984 for levering af elektricitet til store forbrugere, der er udarbejdet af VEEN, og anvendes generelt af distributoererne . Kaeden af eksklusive koebsforpligtelser foejer sig logisk til samarbejdsaftalens artikel 21 som anvendt af SEP og elvaerkerne, saaledes at disse bestemmelser i de almindelige betingelser sammen med artikel 21 udgoer et integreret hele, der er afgoerende for forholdet mellem elvaerkerne indbyrdes og i sidste instans mellem dem og deres industrikunder .

( 29 ) For det andet driver og/eller ejer SEP de internationale sammenkoblinger, hvorigennem al import og eksport skal finde sted, uanset om der er tale om offenligt eller privat forbrug . Ledninger, der ejes privat af forbrugerne, er ikke noget reelt alternativ .

SEP importerer selv betydelige maengder elektricitet, bl.a . fra andre medlemsstater ( jf . betragtning 10 ). Principielt er det teknisk muligt at stille ledninger til raadighed for private firmaers import mod rimeligt vederlag, og - ifoelge de nugaeldende bestemmelser i elektricitetsloven af 1989 - for saa vidt SEP har tilstraekkelig kapacitet . Imidlertid synes SEP ikke at have vaeret rede til at goere dette . Sagen vedroerende ESD ( betragtning 14, 15 og 16 ) kan tjene til belysning heraf : det var i sidste instans ikke ESD, men SEP, der foretog importen fra Tyskland . Af ovennaevnte brevveksling mellem SEP og oekonomiministeriet fremgaar, at SEP modsatte sig, at ESD importerede direkte, og at endog den import, SEP selv foretog for ESD, blev betragtet som en midlertidig foranstaltning . Af ESD's skrivelse af 30 . december 1987 til SEPO fremgaar, at SEP soergede for, at ESD ikke kom i kontakt med den tyske leverandoer . Under alle omstaendigheder er det klart, at SEP oenskede at forbeholde sig selv al import, endog import efter midlertidige ordninger, og ogsaa agter at goere det i fremtiden . Som sidste udvej tilboed SEP en saertakst, der under alle omstaendigheder var saa gunstig, at ESD opgav at importere og dermed indvilligede i at modtage leverancer fra EGD .

SEP har saaledes anvendt samarbejdsaftalens artikel 21 paa en saadan maade, at private industrikunder i praksis hindres i selv at importere elektricitet . SEP opretholder saaledes et faktisk importmonopol . Det skal i oevrigt naevnes, at SEP's totale afvisning af at stille ledninger til raadighed for andre kan opfattes som en aftale eller en form for samordnet praksis mellem de elvaerker, der er medlemmer af SEP, hvilket i sig selv er en overtraedelse af artikel 85 .

( 30 ) For det tredje har SEP selv gjort gaeldende, at elektricitet, der importeres til daekning af importoerens eget elforbrug, og elektricitet til forsyning af offentligheden ikke kan betragtes saerskilt . SEP maa nemlig tage hensyn til importen under sin planlaegning . I praksis maa endelige forbrugere, der selv vil importere, i god tid underrette den leverandoer, med hvem de har en leveringskontrakt . SEP underrettes, fordi dette selskabs medvirken er absolut noedvendig ved transporten over de internationale sammenkoblinger og hoejspaendingsnettet . De endelige forbrugere kan ikke levere overskud af impor-teret kraft tilbage til det offentlige net .

( 31 ) Kommissionen konkluderer, at samarbejdsaftalens artikel 21 saetter SEP i stand til at kontrollere import og eksport til fordel for sine aktionaerer . Den mulighed, de endelige forbrugere teoretisk har for selv at importere, bliver saaledes i praksis illusorisk med det resultat, at de ikke har adgang til andre forsyningskilder .

3 . Virkning paa samhandelen mellem medlemsstaterne

( 32 ) Det i artikel 21 fastsatte import - og eksportforbud kan have en betydelig negativ indflydelse paa samhandelen mellem medlemsstaterne . Dette gaelder saa meget desto mere, som samarbejdsaftalen er indgaaet for en periode paa 25 aar og gaelder for hele det nederlandske omraade . Endvidere vanskeliggoeres som paavist ovenfor industrikunders import paa en maade, der strider mod gennemfoerelsen af et enhedsmarked for energi .

B . Samarbejdsaftalen under elektricitetsloven af 1989

( 33 ) Ifoelge SEP gaelder samarbejdsaftalens artikel 21 fortsat efter ikrafttraedelsen af elektricitetsloven af 1989, saerlig lovens artikel 34 . SEP indtager aabenbart det standpunkt, at den nye lov ikke aendrer noget i artikel 21 i samarbejdsaftalen . Kommissionen har foelgende bemaerkninger hertil .

1 . Import

( 34 ) I artikel 34 i elektricitetsloven af 1989 forbydes det andre end SEP at importere elektricitet til offentligt forbrug . Derimod er import, der ikke skal anvendes til forsyning af offentligheden, ikke laengere undergivet et krav om forudgaaende tilladelse . Import foretaget af endelige forbrugere, navnlig industrikunder, kan saaledes frit finde sted, naar den sker til daekning af eget forbrug : importeret kraft kan ikke leveres til tredjemand ( artikel 37, stk . 1, i den nye lov ) og kan heller ikke leveres til det offentlige net ( artikel 41, stk . 2, litra b )).

Ifoelge artikel 47, stk . 1, litra c), paahviler der nu SEP en transportforpligtelse ved import : selskabet skal paa rimelige betingelser give den paagaeldende importoer adgang til nettet, naar der er tilstraekkelig kapacitet til raadighed .

Efter den nye ordning kan en industrikunde saaledes ganske vist importere, men er i teknisk henseende stadig afhaengig af SEP, der gennem sin kontrol med hoejspaendingsnettet stadig kan vanskeliggoere importen . Dette kan navnlig forekomme, hvor nettet er fuldt optaget af SEP's egen import .

( 35 ) I modsaetning til det af SEP haevdede er artikel 21 saaledes ikke uden videre inkorporeret i loven . I saa fald ville artikel 21 ikke laengere have noget formaal . At SEP har villet haandhaeve naevnte artikel, tyder ogsaa paa, at artiklen stadig har selvstaendig betydning ved siden af loven . Dette bekraefter Kommissionens opfattelse af, at artikel 21 anvendes paa en maade, der ligger ud over loven .

2 . Eksport

( 36 ) Elektricitetsloven af 1989 indeholder ingen bestemmelser om eksport af kraft, bortset fra elvaerkernes forpligtelse til kun at levere elektricitet til SEP ( artikel 11 ). Den nederlandske regering har foranlediget af en forespoergsel fra Kommissionen oplyst, at der ikke findes nogen begraensninger for eksporten fra Nederlandene . Ud over SEP kan saaledes ifoelge regeringens oplysninger saavel distributoerer som private forbrugere eksportere . Dette gaelder saavel elektricitet, der hidroerer fra det offentlige net, som elektricitet, der hidroerer fra en egenproduktion .

( 37 ) Ligesom importoererne er eksportoererne imidlertid fortsat afhaengige af SEP i transportmaessig henseende . Elektricitetsloven af 1989 indeholder ingen transportforpligtelse i forbindelse med eksport . En potentiel eksportoer maa derfor indgaa en overenskomst med SEP og med ejerne af de udenlandske net . SEP spiller saaledes fortsat en afgoerende rolle . Den maade, hvorpaa selskabet spiller sin rolle, afhaenger af, hvordan samarbejdsaftalens artikel 21 anvendes .

3 . Konklusion

( 38 ) Det maa konkluderes, at anvendelsen af samarbejdsaftalens artikel 21 jaevnsides med den nye lov fortsat er en overtraedelse af Traktatens artikel 85 .

C . Artikel 90, stk . 2 : ikke-offentlig forsyning

( 39 ) I henhold til Traktatens artikel 90, stk . 2, er virksomheder, der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse, underkastet Traktatens bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de saerlige opgaver, som er betroet dem . Udviklingen af samhandelen maa ikke paavirkes i et saadant omfang, at det strider mod Faellesskabets interesse .

SEP paaberaaber sig den i artikel 90, stk . 2, omhandlede undtagelse . Selskabet goer gaeldende, at elektricitetssektoren har en raekke saertraek : paa den ene side forpligtelsen til at garantere levering og paa den anden side som en noedvendig foelge heraf kontrollen med produktion, import og eksport .

1 . Virksomhederne har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse

( 40 ) SEP's hovedopgave er at sikre en paalidelig og effektiv drift af den indenlandske offentlige elforsyning med saa lave omkostninger som muligt og paa en samfundsmaessigt forsvarlig maade ( artikel 2 i elektricitetsloven af 1989 ). Denne opfattelse af SEP's opgaver suppleres af elvaerkernes leveringsforpligtelse over for distributoererne ( lovens artikel 12, stk . 1 ). Ordningen hviler uden tvivl paa de koncessioner, der tidligere er meddelt af oekonomiministeriet . Elvaerkernes leveringsforpligtelse indgik ogsaa heri ( jf . IJsselcentrales koncession, betragtning 7 ).

Under disse omstaendigheder kan det accepteres, at saavel SEP som de deltagende elvaerker udfoerer »tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse «.

( 41) Driften af disse tjenester har nu faaet det retsgrundlag, der savnedes inden ikrafttraedelsen af den nye lov . Imidlertid var disse opgaver tillagt elvaerkerne i den paagaeldende periode i kraft af en offentligretlig akt, nemlig de koncessioner, der var givet af oekonomiministeriet . Det skal derfor konkluderes, at saavel foer som efter ikrafttraedelsen af elektricitetsloven af 1989 havde SEP og elvaerkerne faaet »overdraget« at udfoere disse tjenesteydelser .

( 42 ) Den foerste betingelse i artikel 90, stk . 2, er dermed opfyldt .

2 . Anvendelsen af konkurrencereglerne hindrer ikke opfyldelsen af de saerlige opgaver

( 43 ) Efter Kommissionens opfattelse hindrer anvendelsen af konkurrencereglerne ikke SEP i at udfoere de opgaver, selskabet har faaet paalagt, da dette ikke forudsaetter absolut kontrol med import og eksport, herunder import og eksport, der udfoeres af private endelige forbrugere, navnlig industrikunder, hvilket er foelgen af samarbejdsaftalens artikel 21 .

( 44 ) For saa vidt angaar importen fremgaar det af foelgende forhold :

a ) I 1988 hidroerte 15,6 % af den samlede nederlandske elproduktion fra virksomheder, der fremstillede kraft til daekning af deres eget behov ( jf . betragtning 10 ). Disse leverer deres overskudsproduktion til det offentlige net . Denne individuelle elproduktion er tydeligvis ikke til hinder for udfoerelsen af SEP's opgaver . Der er ingen grund til at antage, at sagen skulle stille sig anderledes for saa vidt angaar import .

SEP har i denne forbindelse anfoert, at import kun vil vaere ad hoc, medens virksomhedernes egenproduktion vil vaere mere struktureret og dermed af mere varig karakter . SEP antyder her en forskel, der ikke findes i virkeligheden . Ogsaa import er nemlig afhaengig af planlaegning . Blandt SEP's opgaver er stadig at tilpasse selskabets egen produktion til importen og den lokale produktion . Ogsaa import ( jf . betragtning 30 ) skal anmeldes i god tid til SEP . Endvidere tages der hensyn til importen i elforsyningsplanen . Der er derfor i denne henseende intet, der adskiller importen fra kundernes egen produktion af el .

Dertil kommer, at distributoerernes leveringsforpligtelse bortfalder i tilfaelde af egenproduktion saavel som i tilfaelde af import : en forbruger, der har meddelt, at han vil daekke en del eller hele sit behov gennem import eller egenproduktion, kan ikke i en noedsituation blot falde tilbage paa den offentlige forsyning . Han kan indgaa en reservekontrakt med distributoerer, i henhold til hvilken der mod vederlag forbeholdes ham en vis kapacitet . I den nye lov er der ingen forpligtelse til at indgaa en saadan kontrakt.

b ) De nederlandske myndigheder finder heller ikke, at SEP foerer absolut kontrol med importen for at kunne udfoere de opgaver, selskabet har faaet overdraget . Ellers vil det vaere vanskeligt at godtgoere, hvorfor det i den nye lov udtrykkeligt tillades frit at importere til eget forbrug . Under parlamentsdebatten om elektricitetsloven af 1989 henviste oekonomiministeren til de ovenfor omtalte ligheder mellem egenproduktion og import ( jf . Kamerstukken nr . 19591 Verslag van een schriftelijk overleg, nr . 15, s . 8, 17 og 18 ). I begge tilfaelde bortfalder den »absolutte leveringsforpligtelse «. Under disse omstaendigheder er der heller ikke behov for »en absolut kontrol med produktion og import «.

Den absolutte importkontrol, der tillaegges SEP i samarbejdsaftalens artikel 21, betragtes saaledes heller ikke af de nederlandske myndigheder som absolut noedvendig med henblik paa udfoerelsen af ovennaevnte tjenesteydelser af almen interesse .

c ) Endelig berettiges den totale importkontrol ikke af SEP's ejendomsret til de internationale sammenkoblinger . Allerede inden SEP's transportforpligtelse blev knaesat ( artikel 47, stk . 1, litra c ), i den nye lov ), kunne ledningerne paa rimelige betingelser stilles til raadighed for tredjemand for transport af importeret elektricitet . De oevrige betingelser, SEP kunne stille for en saadan transport, kunne vaere, at der ikke maatte vaere nogen risiko for nettets driftssikkerhed, at der var tale om oekonomisk forsvarlige og nogenlunde regelmaessige transaktioner ( ingen spot-transaktioner ) af en vis kontinuitet, der gennemfoeres over en rimelig periode til rimelige, ikke diskriminerende takster . Disse krav vil almindeligvis kun kunne opfyldes af private forbrugere med et vist behov, f . eks . store forbrugere eller grupper bestaaende af flere industrikunder . Der er saaledes ingen grund til at udoeve importkontrol gennem driften af ledningerne .

( 45 ) For saa vidt angaar private industrielle forbrugeres eleksport gaelder i princippet samme grunde til, at SEP's kontrol er uberettiget efter Traktatens artikel 90, stk . 2 :

a ) Som SEP ogsaa selv har anfoert, gaelder det for elektricitet fra det offentlige net, at de nederlandske elselskaber »ikke ser bagved maaleren «: de leverer stroem til kunden og beskaeftiger sig ikke med anvendelsen heraf - om den forbruges paa stedet, eksporteres eller leveres videre . Der er ingen grund til, at egenproduceret stroem ikke ogsaa skulle kunne eksporteres paa samme maade . En saadan eksport paavirker ikke den offentlige forsyning, hvilket er aarsagen til, at den ikke reguleres i den nye lov .

b ) Ogsaa her stiller den nederlandske lovgiver de industrielle forbrugere, herunder dem, der har en egenproduktion af stroem, frit med hensyn til eksport .

c ) Ejendomsretten over nettet er heller ikke tilstraekkelig begrundelse for den absolutte eksportkontrol .

( 46 ) Det kan konkluderes, at den anden betingelse i artikel 90, stk . 2, ikke er opfyldt .

3 . Udviklingen af samhandelen

( 47 ) I betragtning af ovenstaaende er der ikke behov for at behandle sidste punktum i artikel 90, stk . 2 . Det er imidlertid klart, at import - og eksportrestriktioner som dem, der foelger af samarbejdsaftalens artikel 21, paavirker samhandelen i et omfang, der strider mod Faellesskabets interesser . Paa baggrund af bestraebelserne for at etablere et indre marked for energi kan saadanne import - og eksportrestriktioner, der tilmed har en loebetid paa 25 aar, ikke accepteres .

( 48 ) Denne betingelse i artikel 90, stk . 2, er saaledes heller ikke opfyldt .

D . Artikel 90, stk . 2 : offentlig forsyning

( 49 ) I det omfang artikel 21 anvendes paa import til offentlig forsyning paa elvaerkers og distributoeres eksport, gaelder foelgende bemaerkninger .

1 . Import

( 50 ) Forbuddet mod, at elvaerker og distributoerer importerer elektricitet til offentligt forbrug paa anden maade end gennem SEP, er nu nedfaeldet i artikel 34 i elektricitetsloven af 1989 . Under denne procedure i henhold til forordning nr . 17 skal Kommissionen ikke fastslaa, om en saadan importbegraensning er berettiget ifoelge Traktatens artikel 90, stk . 2 . Dette ville vaere ensbetydende med at foregribe spoergsmaalet om, hvorvidt den nye lov som saadan er forenelig med EOEF-Traktaten, hvilket ikke falder ind under sigtet med denne procedure .

2 . Eksport

( 51 ) Et forbud mod, at elvaerker eksporter til offentligt forbrug, kan udledes af leveringsforpligtelsen i artikel 11 i elektricitetsloven af 1989 . De forpligtes deri til udelukkende at levere kraft til SEP og til kun at levere den af SEP leverede elektricitet til distributoererne . Under denne procedure tages der heller ikke stilling til dette eksportforbud .

Forbuddet i samarbejdsaftalens artikel 21 mod, at distributoerer eksporterer, herunder ogsaa til andre formaal end offentligt forbrug, strider mod ordningen i den nye lov, der ikke paalaegger deres eksport nogen begraensninger . Selv om Kommissionen naerer tvivl om, hvorvidt parterne i samarbejdsaftalen kan fastsaette og gennemfoere et saadant eksportforbud, der saaledes afviger fra loven, synes SEP i sin skrivelse af 15 . december 1989 at gaa ud fra, at det er muligt .

Gaas der saaledes ud fra, at det i samarbejdsaftalens artikel 21 fastsatte forbud mod eksport foretaget af distributoerer fortsat gaelder, er det Kommissionens standpunkt, at dette forbud ikke er berettiget i henhold til artikel 90, stk . 2 . Det fremgaar ikke klart, hvordan distributoerernes eksport vil kunne true den offentlige forsyning . Naar blot de kan opfylde deres indenlandske leveringsforpligtelser, er der ingen grund til at forbyde dem at udnytte eventuelle overskud ved at eksportere dem .

( 52 ) Det skal konkluderes, at eksportforbuddet i samarbejdsaftalens artikel 21, der ogsaa efter ikrafttraedelsen af artikel 34 i elektricitetsloven af 1989 paalaegges distributoerer, ikke er berettiget efter artikel 90, stk . 2 .

E . Artikel 85, stk . 3

( 53 ) Samarbejdsaftalen er ikke anmeldt til Kommissionen i henhold til artikel 4 i forordning nr . 17 . Tidligere aftaler mellem SEP-parterne er heller aldrig blevet anmeldt . Selv om samarbejdsaftalen imidlertid havde vaeret anmeldt, ville den ikke have kunnet falde ind under undtagelsesbestemmelserne i artikel 85, stk . 3 . Det foelger af ovenstaaende at SEP's absolutte haandhaevelse af import - og eksportforbuddet i samarbejdsaftalens artikel 21 ikke er noedvendigt for at naa maalene i samarbejdsaftalen . Under alle omstaendigheder er den tredje betingelse i artikel 85, stk . 3, saaledes ikke opfyldt .

F . Konklusion

( 54 ) Kommissionen konkluderer af ovenstaaende, at artikel 21 i samarbejdsaftalen mellem SEP og de nederlandske elvaerker som anvendt i forbindelse med den faktiske kontrol med indflydelse paa de internationale leverancer af elektricitet er en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk . 1, idet dens formaal eller virkning er

a ) at hindre private industrielle forbrugere i at importere

og

b ) at hindre elvaerker, distributoerer og industrielle forbrugere, herunder forbrugere, der har en egenproduktion af elektricitet, i at eksportere

og at den ikke opfylder betingelserne i Traktatens artikel 90, stk . 2 .

G . Artikel 3 i forordning nr . 17

( 55 ) I henhold til artikel 3 i forordning nr . 17 kan Kommissionen for at afklare de juridiske forhold konstatere, at der foreligger en overtraedelse, og rette henstilling til de deltagende virksomheder med henblik paa at bringe overtraedelsen til ophoer i det omfang, den stadig finder sted . Da SEP har tilkendegivet, at samarbejdsaftalens artikel 21 fortsat vil blive anvendt, kan selskabet og de deltagende elvaerker ikke siges at have bragt overtraedelsen til ophoer . Det skal derfor paalaegges dem at goere dette . Dette kan ske ved, at SEP meddeler parterne i samarbejdsaftalen og aftagerne, at aftalen skal fortolkes og anvendes saaledes, at saavel eksport af elektricitet, der ikke er bestemt til forsyning af offentligheden, som direkte import foretaget af private industrielle forbrugere frigives og ikke uden god grund vil blive belagt med restriktioner under henvisning til SEP's og aftaleparternes ejendomsret over og kontrol med ledningsnettet .

Kommissionen indroemmer parterne tre maaneder fra meddelelsen af denne beslutning til at fremsaette forslag til, hvordan overtraedelsen kan bringes til ophoer -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING : Artikel 1

Artikel 21 i samarbejdsaftalen af 22 . maj 1986, der er indgaaet mellem forgaengerne for de nuvaerende fire elvaerker paa den ene side og NV Samenwerkende Elektriciteitsproduktiebedrijven paa den anden, er som anvendt i sammenhaeng med den faktiske kontrol med og indflydelse paa de internationale leverancer af elektricitet en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk . 1, for saa vidt formaalet eller virkningen er at hindre private industrielle forbrugere i at importere og distributoerer og private industrielle forbrugere, herunder forbrugere med en egenproduktion af elektricitet, i at eksportere produktion til andre formaal end offentligt forbrug . Artikel 2

De i artikel 3 anfoerte selskaber tager alle noedvendige skridt til at bringe overtraedelsen i artikel 1 til ophoer . Inden tre maaneder efter meddelelsen af denne beslutning forelaegger de Kommissionen forslag til, hvordan overtraedelsen kan bringes til ophoer . Artikel 3

Denne beslutning er rettet til :

- NV Samenwerkende Elektriciteitsproduktiebedrijven

Utrechtseweg 310

NL-6812 AR Arnhem

- NV Electriciteitsbedrijfs Zuid -Holland

Von Geusaustraat 193

NL-2274 RJ Voorburg

- NV Energieproduktiebedrijf UNA

Keulsekade 189

NL-3534 AC Utrecht

- NV Eletriciteits-Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ

Begijnenhof 1

Nl-5611 - EK Eindhoven

- NV Elektriciteits-Produktiemaatschappij OOst - en Noord-Nederland

Dr . Stolteweg 92

NL-8025 AZ Zwolle . Udfaerdiget i Bruxelles, den 16 . januar 1991 . Paa Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Naestformand ( 1) EFT nr . 13 af 21 . 2 . 1962, s . 204/62 . ( 2 ) EFT nr . 127 af 20 . 8 . 1963, s . 2268/63 . ( 3 ) Lovens fulde titel er : Lov af 16 . november 1989 om fremstilling, import, transport og afsaetning af elektricitet ( elektricitetsloven af 1989 ), offentliggjort i Staatsblad 535, den 7 . december 1989 . ( 4 ) Dvs . SEP . Udpegelsen skete i ministeriel bekendtgoerelse af 20 . marts 1990 ( Staatscourant 58 af 22 . marts 1990 ). ( 5 ) Det er et af de incitamenter til foroeget konkurrence, loven indeholder ifoelge et resumé, der er udarbejdet af oekonomiministeriet . ( 6 ) Det er et af de incitamenter til foroeget konkurrence, loven indeholder ifoelge et resumé, der er udarbejdet af oekonomiministeriet . ( 7 ) Om forpligtelsen til at transportere hedder det i lovens forarbejder : »Naar der indgives begaering om transport, skal operatoeren af ledningen eventuelt kunne bevise, at han ikke kan imoedekomme begaeringen paa grund af manglende transportkapacitet . SEP kan her som operatoer af sammenkoblingerne med udlandet henvise til fleraarige kontrakter, selskabet tidligere har indgaaet om import med henblik paa forsyning af offentligheden «. Henvisning : Andetkammeret, 1987 /88-samlingen; 19 591 ( i det foelgende benaevnt »Kamerstukken nr . 19 591 «), nr . 3, side 56 . Endvidere hedder det i memorandummet som svar paa slutrapporten : »Denne forpligtelse gaelder for cross-shopping fra saavel distributoerernes som de saerligt store forbrugeres side . Den gaelder ogsaa for endelige forbrugeres, navnlig saerligt store forbrugeres, indkoeb af stroem i udlandet . Forpligtelsen gaelder kun import i det omfang, der med rimelighed kan siges at vaere tilstraekkelig kapacitet . Ejeren eller ejerne af nettet kan ikke frigoere sig fra deres transportforpligtelse ved at forlange en urimeligt hoej pris . Ifoelge lovforslaget skal transporten gennemfoeres mod erlaeggelse af et i forhold til forbruget rimeligt vederlag til daekning af de omkostninger, der paaloeber ved selve transporten . For at undgaa enhver misforstaaelse goeres der opmaerksom paa, at der naturligvis i praksis naesten altid vil vaere tale om fiktiv transport «. Kamerstukken nr . 19 591, nr . 9, side 8 . ( 8 ) Kilde : Elektriciteit in Nederland 1988 . ( 9 )Kilde : Elektriciteit in Nederland 1988 . ( 10 ) Kilde : UCPTE-brochuren Elektrisch Europa, 1987 . ( 11 ) Om spoergsmaalet om takster for storkunder hedder det som foelger i SEP's aarsberetning for 1987, side 9 : »Enhver koeber i denne kategori kan frit vaelge mellem en kontrakt paa grundlag af LBT (» landelijk basis tarief«, dvs. den nationale grundtakst ), import, egenproduktion af stroem eller den nye takst for store forbrugere; vaelges den nye tarif, skal den anvendes for hele elbehovet, og valget gaelder for hele kontraktens loebetid.«(12 ) Saml . 1984, s . 2999 . ( 13 ) Saml . 1988, s . 2479 .