KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 17. marts 1999

om foranstaltninger, som delstaten Bremen, Tyskland, har gennemført eller påtænker til fordel for Lürssen Maritime Beteiligungen GmbH & Co. KG

(meddelt under nummer K(1999) 756)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(1999/763/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse bestemmelser(1), og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGENS HIDTIDIGE FORLØB

På grund af en artikel i Handelsblatt af 9. september 1997 blev Kommissionen opmærksom på, at delstaten Bremen har gennemført de finansielle foranstaltninger, som er genstand for denne beslutning, til fordel for Lürssen Maritime Beteiligungen GmbH & Co. KG. Ved brev af 15. september 1997 bad Kommissionen om oplysninger om de pågældende foranstaltninger, og disse oplysninger modtog Kommissionen ved Tysklands brev af 24. oktober 1997.

Ved brev af 30. marts 1998 meddelte Kommissionen Tyskland sin beslutning om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til disse foranstaltninger. Tyskland fremsatte sine bemærkninger ved brev af 19. maj 1998.

Kommissionens beslutning om at indlede procedure blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2). Kommissionen har opfordret alle interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til de pågældende foranstaltninger.

De bemærkninger, som Kommissionen har modtaget fra andre interesserede parter, er blevet meddelt Tyskland, som har taget stilling hertil ved brev af 21. oktober 1998.

II. UDFØRLIG BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGERNE

Bremer Vulkan Verbund AG (i det følgende: BVV), der er et holdingselskab med hovedsæde i Bremen, som har specialiseret sig i marineteknologi og primært har interesser i skibsbygningsindustrien, men også inden for anlægssektoren og elektronisk udstyr, kom i slutningen af 1995 i alvorlige finansielle vanskeligheder. 1. maj 1996 indledte den kompetente domstol konkursbehandlingen. BVV ejede 100 % BVM Beteiligungs GmbH, der var eneejer af Bremer Vulkan Marine Schiffbau GmbH (i det følgende: BVM), en mindre virksomhed, som var beskæftiget med indhentning af ordrer på marineskibe. Dette selskab var blevet oprettet i samarbejde med Preussag und Thyssen, hovedsagelig med henblik på deltagelse i licitationen omkring det tyske fregatprogram (F 124) til en værdi på op til 3 mia. DEM. Der er ikke indledt konkurs over for dette selskab i forbindelse med koncernens sammenbrud.

På grund af BVM's udsigter til at deltage i bygningen af de nye fregatter besluttede Lürssen Maritime Beteiligungen GmbH & Co. KG (i det følgende: LMB) at erhverve interesserne i dette selskab. LMB er et holdingselskab under Friedrich Lürssen Werft GmbH (i det følgende: Lürssen), et skibsværft i den nordlige del af Bremen. Lürssen er et mellemstort værft, der frem for alt er beskæftiget med bygning af marineskibe, og især er specialiseret i bygning af mindre marineskibe (minestrygere, minelæggere og "multiflex"-skibe) og lejlighedsvis også i bygning af store yachter og passagerskibe. I perioden 1988/1998 stammede [...](3) af Lürssens omsætning fra bygning af marineskibe.

Under forhandlingerne med deltagelse af Bremens myndigheder har LMB accepteret at overtage 100 tidligere arbejdstagere og 10 lærlinge. Det drejer sig både om arbejdstagere fra BVM og om arbejdstagere, der havde været beskæftiget med bygning af marineskibe i det tidligere Bremer Vulkanwerft GmbH (i det følgende: BVW). LMB gjorde gældende, at der egentlig kun var brug for disse arbejdstagere til arbejdet i forbindelse med F 124-projektet, som imidlertid var udsat til år 2000. Bremen erklærede sig derefter parat til at bidrage med 4,6 mio. DEM (2,3 mio. EUR) til finansiering af omkostningerne i forbindelse med beskæftigelsen af disse arbejdstagere.

Desuden gav Hanseatische Industrie Beteiligungen GmbH (i det følgende: HIBEG), der er et offentligt selskab, som udelukkende kontrolleres af delstaten Bremen, afkald på en fordring på 5 mio. DEM (2,5 mio. EUR) plus renter, hvis størrelse ikke kendes, hidrørende fra lån, der er ydet BVM. Dette beløb blev anvendt til at forhøje BVM's egenkapital og dermed mindske insolvensen.

Desuden erklærede delstaten Bremen sig rede til at yde 900000 DEM (450000 EUR) i støtte svarende til 15 % af de samlede investeringer på 6 mio. DEM.

Kommissionen nåede til den konklusion, at ovennævnte finansielle foranstaltninger fra delstaten Bremens side udgør støtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og artikel 1, litra d), i Rådets direktiv 90/684/EØF af 21. december 1990 om støtte til skibsbygningsindustrien(4) (i det følgende benævnt det syvende direktiv). Kommissionen var af den opfattelse, at delstaten Bremens deltagelse i udgifterne til LMB's beskæftigelse af arbejdstagere fra BVM's og BVW's tidligere arbejdstagere samt gældseftergivelsen fra HIBEG's side må betragtes som driftsstøtte, mens det tilsigtede bidrag til de planlagte investeringsudgifter må betragtes som investeringsstøtte. Støtten ville være til fordel for Lürssen, der med erhvervelsen af interesserne i BVM havde udvidet sin skibsbygningskapacitet og desuden havde udsigt til at deltage i byggeriet af marineskibe til den tyske marine.

I henhold til artikel 5 i det syvende direktiv kan driftsstøtte kun betragtes som forenelig med fællesmarkedet, hvis den ikke overstiger maksimumsgrænsen for ordrebetinget støtte i forhold til værftets omsætning, og hvis medlemsstaten kan dokumentere, at støtten er nødvendig for at holde et værft i gang. Tyskland har imidlertid ikke fremlagt en sådan dokumentation og heller ikke gjort gældende, at driftsstøtten skulle anvendes til at sikre videreførelsen af Lürssen.

Ifølge artikel 6 i det syvende direktiv kan der kun ydes investeringsstøtte i forbindelse med en omstruktureringsplan, som ikke medfører en kapacitetsforøgelse, eller hvis støtten er kædet umiddelbart sammen med en definitiv kapacitetsnedbringelse på andre værfter i den samme medlemsstat. De planlagte investeringer indgår imidlertid ikke i en omstrukturering af Lürssen, og der var ingen planer om en kapacitetsnedbringelse, men tværtimod en forøgelse af kapaciteten, som falder ind under anvendelsesområdet for det syvende direktiv eventuelt kunne anvendes til bygning af handelsskibe.

Kommissionen nærede derfor tvivl om, hvorvidt støtteforanstaltningerne efter EF-traktaten og det syvende direktiv kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet.

III. BEMÆRKNINGER FRA ANDRE INTERESSEREDE PARTER

LMB og BVM har i fællesskab meddelt Kommissionen deres bemærkninger. De deler den opfattelse, Tyskland har gjort rede for i brev af 19. maj 1998, og erklærer, at de finansielle foranstaltninger må betragtes som foranstaltninger, som Tyskland i henhold til artikel 223, stk. 1, litra b) i EF-traktaten kan træffe til beskyttelse af sine væsentlige sikkerhedsinteresser. Bygningen af marineskibe falder ind under Tysklands væsentlige sikkerhedsinteresser, og i forbindelse med EF-traktatens artikel 223 finder hverken EF-traktatens artikel 92 eller det syvende direktiv om støtte til skibsbygningsindustrien anvendelse.

IV. TYSKLANDS BEMÆRKNINGER

Med hensyn til delstaten Bremens deltagelse på 4,6 mio. DEM (2,3 mio. EUR) i beskæftigelsesudgifterne anfører Tyskland, at BVM er en virksomhed, der udelukkende beskæftiger sig med bygning af marineskibe og også vil gøre det i fremtiden. De 100 yderligere arbejdstagere er kun blevet ansat med henblik på den fremtidige deltagelse i bygning af tre fregatter til den tyske marine som led i F-124-programmet, og de er nødvendige for at udføre fregatordren. Disse arbejdstagere blev overtaget i oktober 1997.

Men da fregatterne først skulle bygges i år 2000, ville disse arbejdstagere være underbeskæftiget i et vis tidsrum. Til beskæftigelse af disse arbejdstagere og til dækning af udgifterne som følge af underbeskæftigelsen har Bremen betalt 4,6 mio. DEM (2,3 mio. EUR). Dette beløb dækker imidlertid ikke alle de udgifter, som værftet må afholde i hele den tid, hvor disse arbejdstagere endnu ikke eller kun delvis arbejder for fregatordren.

For at nedbringe tabet på grund af den manglende beskæftigelse eller den ufuldstændige udnyttelse af de yderligere arbejdstagere i bygningen af marineskibe og især til fregatordren, blev disse arbejdstagere i 1997-1998 delvis beskæftiget med bygning af særlig hurtige færger til Indonesien. Hvis de ikke havde stået til rådighed hertil, havde Lürssen i spidsbelastningsperioder, som andre fastansatte ikke havde kunnet klaret, måttet leje arbejdskraft, der ville koste halvdelen af de af værftet overtagne arbejdstagere.

Med hensyn til gældseftergivelsen på 5 mio. DEM (2,5 mio. EUR) anfører Tyskland, at BVM i slutningen af 1997 fik et lån på 5 mio. DEM (2,5 mio. EUR) af HIBEG for at forøge sin egenkapital, så virksomheden fortsat kunne deltage i F-124-programmet. Dette beløb blev udbetalt til BVM. Det var fastsat i låneaftalen, at lånet inklusive renter anses for eftergivet, såfremt det ikke er tilbagebetalt og salgsprovenuet ved salg af BVM-andelene til tredjemand ikke rækker til en tilbagebetaling. Denne situation var opstået, da MLB havde erhvervet andelene fra BVM, fordi lånet på dette tidspunkt ikke var tilbagebetalt og salgsprovenuet ej heller havde været tilstrækkeligt til at dække tilbagebetalingen, og man som følge deraf i henhold til låneaftalen havde givet afkald på tilbagebetalingen.

Hvad angår investeringsstøtten, henviser Tyskland til, at LMB havde købt et komplet anlæg med dok, havnemoler og udstyr fra kurator i det tidligere BVW-værft i Bremer-Vegesack. Dette anlæg skulle af BVM kun anvendes til bygning af marineskibe, og de planlagte investeringer til anlægget skulle ligeledes udelukkende tjene det samme formål. Ifølge oplysningerne fra Tyskland havde LMV udtrykkeligt forpligtet sig til hverken at anvende den på denne måde erhvervede dok og det omliggende område til bygning, reparation eller ombygning af handelsskibe. Desuden havde LMB forpligtet sig til at fortsætte med bygningen af marineskibe i Bremer-Vegesack i det mindste til 31. december 2002. Derfor blev det tidligere BVW's samlede kapacitet til bygning, reparationer og ombygning af handelsskibe lukket ned.

Tyskland henviser til Kommissionens beslutning 97/616/EF af 21. maj 1997 om støtte til lukning af Bremer Vulkanwerft GmbH(5), hvori det hedder "Kuratoren er i øjeblikket i færd med at sælge anparterne i Bremer Vulkan Marineschiffbau GmbH, der er et datterselskab af Bremer Vulkan Verbund AG, samt en af værftets dokker til Friedrich Lürssen Werft GmbH. Tyskland har på kuratorens vegne sikret sig, at denne dok kun vil blive anvendt til aktiviteter, der ikke falder ind under skibsværftsvirksomhed i henhold til direktiv 90/684/EØF. Friedrich Lürssen Werft GmbH vil anvende dokken til bygning af marineskibe og yachter, hvilket ikke falder ind under direktivet" ... "Uanset det forventede salg af en dok til Friedrich Lürssen Werft GmbH er der tale om en reel og definitiv kapacitetsnedskæring. I realiteten anvendes dokken udelukkende til bygning af marineskibe og yachter, og disse aktiviteter falder ikke ind under direktiv 90/684/EØF".

Tyskland understreger, at BVM kun beskæftiger sig med bygning af marineskibe. Desuden bestrider Tyskland, at støtteforanstaltningerne begunstiger Lürssen, således som Kommissionen hævder. Ifølge Tysklands opfattelse begunstiger de finansielle foranstaltninger kun BVM som en specialiseret virksomhed inden for bygning af marineskibe. Disse foranstaltninger skulle nemlig udelukkende gøre det muligt at fortsætte aktiviteterne inden for bygning af marineskibe, især deltagelsen i fregatprogrammet F-124. Af disse årsager gør Tyskland gældende, at de finansielle foranstaltninger er foranstaltninger, som Tyskland kan træffe i henhold til EF-traktatens artikel 223, stk. 1, litra b) til beskyttelsen af sine væsentlige sikkerhedsinteresser.

Tyskland erklærer, at beskyttelsen af Forbundsrepublikken Tysklands væsentlige sikkerhedsinteresser består i, at der er en garanti for, at der er en industriel mindstekapacitet til stede for at opretholde landets centrale militærtekniske præstationsevne inden for marineskibsbygning, herunder overfladeskibe. Denne mindstekapacitet blev opnået i 1994, hvor Lürssen blev inddraget i den. Tyskland henviser til forsvarsministeriets brev af 26. maj 1998 til Freie Hansestadt Bremen, hvori det hedder: "Der er en sikkerheds- og forsvarspolitisk interesse i at opretholde den eksisterende centrale præstationsevne inden for marineskibsbygning som grundlag for en selvbestemt og formålstjenlig udrustning af den tyske marine. Denne præstationsevne inden for bygning af marineskibe er desuden medbestemmende for evnen til samarbejde med andre NATO- og EU-lande, men også med øvrige venligtsindede og økonomisk tilknyttede stater".

Det er således Tysklands opfattelse, at bygningen af marineskibe henhører under Tysklands væsentlige sikkerhedsinteresser, og at hverken EF-traktatens artikel 92 eller det syvende direktiv om skibsbygning finder anvendelse i forbindelse med EF-traktatens artikel 223.

V. VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE

Delstaten Bremens finansielle foranstaltninger er foranstaltninger, der gennemføres med statslige midler og begunstiger en bestemt virksomhed, som er beskæftiget inden for et område, hvor der findes samhandel mellem medlemsstaterne. På grund af de pågældende foranstaltninger befries virksomheden delvis for sine drifts- og investeringsudgifter, således at den i forhold til de virksomheder, der ikke modtager finansiel støtte, får en økonomisk fordel. Foranstaltningerne udgør derfor statsstøtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Kommissionen konstaterer, at den ikke er blevet underrettet om foranstaltningerne som fastsat i EF-traktatens artikel 93, stk. 2.

Kommissionen konstaterer, at både Tyskland og de involverede parter BVM og LMB i deres bemærkninger til de pågældende finansielle foranstaltninger har påberåbt sig EF-traktatens artikel 223, stk. 1, litra b), hvori det hedder: "1. Denne traktats bestemmelser er ikke til hinder for følgende regler:...

b) hver medlemsstat kan træffe de foranstaltninger, som den anser for nødvendige til beskyttelse af sine væsentlige sikkerhedsinteresser, og som vedrører fabrikation af eller handel med våben, ammunition og krigsmateriel; disse foranstaltninger må ikke forringe konkurrencevilkårene inden for fællesmarkedet for varer, som ikke er bestemt specielt til militære formål."

På grundlag af Tysklands oplysninger konstaterer Kommissionen, at Lürssen næsten udelukkende er beskæftiget med bygning af marineskibe. Bygning af marineskibe udgjorde [...] * af Lürssens omsætning i perioden 1988-1998. BVM, der er et datterselskab under Lürssen, efter at BVM er overtaget af LMB, er udelukkende beskæftiget med bygning af marineskibe og deltager nu i fregatprogrammet for den tyske marine. De af LMB overtagne yderligere 100 arbejdstagere er tidligere arbejdstagere i BVM og arbejdstagere, der tidligere var beskæftiget med bygningen af marineskibe for BVW. De har altså den nødvendige erfaring og de nødvendige kvalifikationer inden for det pågældende område. Ifølge oplysninger fra Tyskland og de interesserede parter var disse arbejdstagere nødvendige til gennemførelsen af fregatordren. Det lån, som HIBEG havde ydet BVM, skulle gøre det muligt for BVM at fortsætte med at være med i fregatprogrammet. Den planlagte investeringsstøtte til LMB skal udelukkende anvendes til udbygning af den dok, som LMB har overtaget fra det tidligere BVW, således at denne dok kan anvendes til bygning af marineskibe til mindst 31. december 2002. Samtlige foranstaltninger vedrører altså bygning af marineskibe, især den tyske marines fregatprogram.

Ifølge Tysklands opfattelse hører bevarelsen af en mindstekapacitet inden for bygning af marineskibe til beskyttelsen af Tysklands væsentlige sikkerhedsinteresser. Denne opfattelse blev bekræftet af forsvarsministeriets brev til Freihe Hansestadt Bremen. Kommissionen kan acceptere dette argument, såfremt de pågældende finansielle foranstaltninger ikke forringer konkurrencevilkårene inden for fællesmarkedet for varer, som ikke er bestemt specielt til militære formål.

På grundlag af den tyske regerings oplysninger konstaterer Kommissionen, at de arbejdstagere, der specielt var ansat til gennemførelse af fregatordren, kun var/vil være beskæftiget uden for sektoren bygning af marineskibe, for så vidt som de i 1997-1998 var beskæftiget med bygning af tre hurtige færger til Indonesien. Det drejer sig her om et udviklingsbistandsprojekt, som Kommissionen godkendte den 27. marts 1996(6). Hvis disse arbejdstagere ikke havde været til rådighed til den pågældende ordre, havde Lürssen måttet leje arbejdskraft, som ville have kostet halvt så meget som de arbejdstagere, der var overtaget fra BVM og BVW. Den pågældende støtte dækker mindre end udgiftsforskellen. For Lürssen var det altså ikke en økonomisk fordel at anvende disse arbejdstagere. Følgelig forringer de pågældende foranstaltninger ikke konkurrencevilkårene inden for fællesmarkedet for varer, som ikke er bestemt specielt til militære formål.

Hvad angår HIBEG's gældseftergivelse, konstaterer Kommissionen, at lånet til BVM, der udelukkende er beskæftiget med bygning af marineskibe, blev bevilget for at virksomheden fortsat kunne deltage i fregatprogrammet for den tyske marine. Heller ikke denne foranstaltning forringer konkurrencevilkårene inden for fællesmarkedet for varer, som ikke er bestemt specielt til militære formål.

Med hensyn til investeringsstøtten til udvidelsen af dokken og det tilhørende område, som er erhvervet fra det tidligere BVW, er der i Kommissionens beslutning 97/616/EF af 21. maj 1997 om støtte til lukning af Bremer Vulkanwerft GmbH(7) udtrykkeligt gjort rede for, at dokken og det tilhørende område kun kan anvendes til bygning af marineskibe og bygning af skibe, der ikke falder ind under det syvende direktiv. Den planlagte støtte vedrører udelukkende disse sektorer. I det omfang, investeringen således vedrører anvendelsen af dokken til bygning af marineskibe, forringer denne foranstaltning ikke konkurrencevilkårene inden for fællesmarkedet for varer, som ikke er bestemt specielt til militære formål.

Hvis investeringen imidlertid vedrører anvendelsen af dokken og det tilhørende område til bygning af andre skibe, påvirker denne foranstaltning konkurrencen med hensyn til de pågældende skibe.

Ifølge Tysklands oplysninger anvendes dokken udelukkende til bygning, ombygning og reparation af marineskibe og store yachter. En ved notar bevidnet kontrakt sikrer, at der mindst indtil 31. december 2003 ikke bygges handelsskibe i Bremen-Vegesack. Påbegyndelse efter denne dato af en sådan virksomhed på dette område skal godkendes af Kommissionen. På denne måde er det sikret, at lukningen af det tidligere Bremer Vulkan Werft inden for bygning af handelsskibe er definitiv, i overensstemmelse med beslutning 97/616/EF.

Kommissionen konstaterer, at dokken efter Tysklands tilsagn udelukkende skal anvendes til bygning, ombygning og reparation af marineskibe og store yachter, som ikke falder ind under anvendelsesområdet for det syvende direktiv. I det omfang dokken således anvendes til yachter, skal investeringsstøtten vurderes på grundlag af EF-traktatens artikel 92.

Endvidere konstaterer Kommissionen, at den planlagte investeringsstøtte på 900000 DEM (450000 EUR) indgår i den af Kommissionen godkendte "Gemeinschaftsaufgabe Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur" (GRW) (Forbundsstatens og delstaternes fælles støtteordning til forbedring af den regionale økonomiske struktur)(8) og udgør 15 % af den samlede planlagte investering på 6000000 DEM. For så vidt som investeringsstøtten vedrører yachter, er den således forenelig med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

Kommissionen konkluderer derfor, at delstaten Bremens foranstaltninger til fordel for bygning af marineskibe og LMB falder ind under anvendelsesområdet for EF-traktatens artikel 223, stk. 1, litra b). EF-traktatens artikel 92, stk. 1, finder derfor ikke anvendelse på disse foranstaltninger.

I denne sammenhæng ønsker Kommissionen at henlede Tysklands opmærksomhed på artikel 11, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1540/98 af 29. juni 1998 om nye regler for støtte til skibsbygningsindustrien(9). Når der er tale om værfter, der både er involveret i nybygning, reparation eller ombygning af handelsskibe og orlogsfartøjer, skal de regelmæssige rapporter i henhold til denne bestemmelse ledsages af en attest fra den lovpligtige revisor om fordelingen af de indirekte omkostninger på disse to områder. Desuden skal der gives særskilte oplysninger om omsætningen for handelsskibe og orlogsfartøjer.

VI. KONKLUSION

Det er Kommissionens opfattelse, at delstaten Bremens finansielle foranstaltninger til fordel for bygning af marineskibe udgør foranstaltninger, der er nødvendige til beskyttelse af Tysklands væsentlige sikkerhedsinteresser i henhold til EF-traktatens artikel 223, stk. 1, litra b), hvorfor EF-traktatens artikel 223, stk. 1, litra b) finder anvendelse på disse foranstaltninger. Da anvendelsen af EF-traktatens artikel 223 udelukker anvendelsen af andre bestemmelser, finder EF-traktatens artikel 92 og 93 ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.

For så vidt som investeringsstøtten på 900000 DEM (450000 EUR) vedrører nybygning, ombygning eller reparation af yachter, er den i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), forenelig med fællesmarkedet -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

De foranstaltninger, som Tyskland allerede har truffet eller vil træffe til fordel for bygning af marineskibe og Lürssen Maritime Beteiligungen GmbH & Co. KG på i alt 10,5 mio. DEM (5,25 mio. EUR) er nødvendige til beskyttelse af Tysklands væsentlige sikkerhedsinteresser i henhold til EF-traktatens artikel 223, stk. 1, litra b). EF-traktatens artikel 92 og 93 finder derfor ikke anvendelse på disse foranstaltninger.

For så vidt som investeringsstøtten på 900000 DEM (450000 EUR) vedrører nybygning, ombygning eller reparation af yachter, er den forenelig med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 17. marts 1999.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 252 af 11.8.1998, s. 4.

(2) Se fodnote 1.

(3) Visse dele af denne beslutning er redigeret for at undgå, at fortrolige oplysninger afsløres. Disse dele er omgivet af skarpe parenteser og angivet med asterisk.

(4) EFT L 380 af 31.12.1990, s. 27, senest ændret ved direktiv 94/731/EF, EFT L 351 af 31.12.1994, s. 10.

(5) EFT L 250 af 13.9.1997, s. 10.

(6) Sag N 87/96, EFT C 215 af 25.7.1996.

(7) Se fodnote 4.

(8) EFT C 341 af 11.11.1997, s. 4.

(9) EFT L 202 af 18.7.1998, s. 1.