RAADETS DIREKTIV 93/13/EOEF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkaar i forbrugeraftaler

RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomske Faellesskab, saerlig artikel 100 A,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),

i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),

under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og

ud fra foelgende betragtninger:

Det er noedvendigt at vedtage foranstaltninger med henblik paa gradvis oprettelse af det indre marked i loebet af perioden indtil den 31. december 1992; det indre marked indebaerer et omraade uden indre graenser med fri bevaegelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital;

medlemsstaternes love om vilkaarene i aftaler mellem saelgere af varer eller leverandoerer af tjenesteydelser paa den ene side og forbrugere paa den anden side er meget forskellige, hvilket bevirker, at de nationale markeder for varer og tjenesteydelser frembyder forskelle for forbrugerne, og at der kan opstaa fordrejning af konkurrencevilkaarene blandt saelgere og leverandoererne af tjenesteydelser, navnlig naar de saelger og leverer i andre medlemsstater;

navnlig medlemsstaterne lovgivning om urimelige kontraktvilkaar i forbrugeraftaler afviger staerkt fra hinanden;

det paahviler medlemsstaterne at soerge for, at der ikke fastsaettes urimelige kontraktvilkaar i forbrugeraftaler;

forbrugerne kender normalt ikke de andre medlemsstaters lovgivning om aftaler om salg af varer eller levering af tjenesteydelser; dette manglende kendskab kan afholde dem fra at erhverve varer eller tjenesteydelser direkte i en anden medlemsstat;

for at lette etableringen af det indre marked og beskytte borgerne i deres egenskab af forbrugere ved erhvervelse af varer og tjenesteydelser gennem aftaler, der er omfattet af andre medlemsstaters love, er det vigtigt at fjerne urimelige kontraktvilkaar fra disse aftaler;

dette vil lette arbejdet for saelgere af varer og leverandoerer af tjenesteydelser, baade i deres hjemland og paa hele det indre marked; konkurrencen bliver dermed stimuleret, hvilket vil give EF-borgerne stoerre valgmuligheder som forbrugere;

det blev i Faellesskabets to programmer for en politik vedroerende forbrugerbeskyttelse og -oplysning (4) understreget, at det er vigtigt at beskytte forbrugerne mod urimelige kontraktvilkaar; denne beskyttelse skal sikres ved love og andre forskrifter, der enten skal harmoniseres paa faellesskabsplan eller vedtages direkte paa dette plan;

i overensstemmelse med princippet under afsnittet om »beskyttelse af forbrugernes oekonomiske interesser« i de to programmer skal forbrugere, der erhverver varer eller tjenesteydelser, beskyttes mod misbrug af saelgers staerkere stilling herunder isaer mod standardkontrakter og udelukkelse af vaesentlige rettigheder i kontrakterne;

forbrugeren kan sikres en bedre beskyttelse gennem vedtagelse af ensartede bestemmelser vedroerende urimelige vilkaar; disse bestemmelser skal finde anvendelse paa alle aftaler, som indgaas mellem erhvervsdrivende og forbrugere; dette direktiv finder derfor ikke anvendelse paa bl.a. arbejdskontrakter, aftaler vedroerende arveret og familieret samt aftaler om oprettelse af selskaber og om disses vedtaegter;

forbrugeren skal nyde samme beskyttelse ved en mundtlig aftale som ved en skriftlig, og i sidstnaevnte tilfaelde uafhaengigt af, om vilkaarene er indeholdt i et eller flere dokumenter;

de nationale lovgivninger giver imidlertid paa nuvaerende tidspunkt kun mulighed for en delvis harmonisering; kun kontraktvilkaar, der ikke er blevet individuelt forhandlet, er omfattet af dette direktiv; det er vigtigt at give medlemsstaterne mulighed for under overholdelse af Traktaten at sikre forbrugeren et hoejere beskyttelsesniveau ved at fastsaette strengere nationale bestemmelser end bestemmelserne i dette direktiv;

det antages, at de love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne, som direkte eller indirekte fastsaetter vilkaarene for forbrugeraftaler, ikke indeholder urimelige kontraktvilkaar; det forekommer derfor ikke noedvendigt at lade kontraktvilkaar, der afspejler love eller bindende administrative bestemmelser samt bestemmelser i internationale konventioner, som medlemsstaterne eller Faellesskabet er part i, vaere underlagt bestemmelserne i dette direktiv; udtrykket »love og bindende administrative bestemmelser« omfatter ligeledes de regler, som ifoelge lovgivningen gaelder mellem de kontraherende parter, naar der ikke er aftalt anden ordning;

medlemsstaterne boer dog soerge for, at der ikke forekommer urimelige kontraktvilkaar deri, isaer fordi dette direktiv ligeledes omfatter erhvervsvirksomhed af offentlig karakter;

det er noedvendigt at fastsaette generelle kriterier til vurdering af, om kontraktvilkaar er urimelige;

vurderingen efter faste generelle kriterier af, om vilkaar er urimelige, navnlig i forbindelse med erhvervsvirksomhed af offentlig karakter i form af levering af kollektive tjenesteydelser baseret paa solidaritet mellem brugerne, skal suppleres med en samlet vurdering af de forskellige beroerte interesser; heri ligger hensynet til, at der er handlet i god tro; ved vurderingen af begrebet god tro skal der isaer tages hensyn til styrkeforholdet i parternes forhandlingspositioner, til, om forbrugeren paa den ene eller den anden maade er blevet tilskyndet til at give sin tilslutning til kontraktvilkaaret, og til, om varerne eller tjenestydelserne er solgt eller leveret paa forbrugerens saerlige bestilling; den erhvervsdrivende kan opfylde kravet om god tro ved at handle loyalt og rimeligt med den anden part, hvis legitime interesser han skal tage hensyn til;

listen over kontraktvilkaar i bilaget kan kun betragtes som vejledende, og, da der i oevrigt er tale om et minimumsdirektiv, kan medlemsstaterne gennem deres lovgivning foretage tilfoejelser eller udforme mere restriktive bestemmelser, navnlig hvad angaar kontraktvilkaarenes raekkevidde;

varernes eller tjenesteydelsernes karakter boer have indflydelse paa vurderingen af, om kontraktvilkaarene er urimelige;

ved anvendelsen af dette direktiv boer vurderingen af, om et vilkaar er urimeligt, ikke omfatte vilkaar, der omhandler aftalens hovedgenstand eller forholdet mellem leverancens eller ydelsens kvalitet og pris; der kan imidlertid tages hensyn til aftalens hovedgenstand og forholdet mellem kvalitet og pris ved vurderingen af, om andre kontraktvilkaar er urimelige, bl.a. i forbindelse med forsikringsaftaler indgaar de bestemmelser, hvori den forsikrede risiko og forsikrernes forpligtelse er defineret eller klart afgraenset, saaledes ikke i en saadan vurdering, naar der tages hensyn til disse afgraensninger ved beregningen af den praemie, som forbrugeren betaler;

kontrakterne skal vaere formuleret paa en klar og forstaaelig maade, og forbrugeren skal have en reel mulighed for at goere sig bekendt med alle vilkaarene, og i tvivlstilfaelde gaelder den fortolkning, der er mest fordelagtig for forbrugeren;

medlemsstaterne skal traeffe de noedvendige foranstaltninger til at hindre, at der fastsaettes urimelige kontraktvilkaar i aftaler, der indgaas mellem en forbruger og en erhvervsdrivende, og til at sikre, at de, hvis de alligevel findes, ikke binder forbrugeren, og at aftalen fortsat er bindende for parterne paa samme vilkaar, hvis den kan viderefoeres uden de urimelige vilkaar;

i visse tilfaelde er der risiko for, at forbrugeren beroeves den beskyttelse, der gives i medfoer af dette direktiv, ved at kontrakten undergives et tredjelands ret; der boer derfor i dette direktiv fastsaettes regler, der tager sigte paa at hindre denne risiko;

personer eller organisationer, der i henhold til en medlemsstats lovgivning anses for at have en legitim interesse i forbrugerbeskyttelse, skal have mulighed for at indbringe sager vedroerende kontraktvilkaar, der er udarbejdet med henblik paa en generel anvendelse i forbrugeraftaler, isaer urimelige kontraktvilkaar, enten for en retsmyndighed eller et administrativt organ, der er kompetent til at traeffe afgoerelse om klager eller indlede retsprocedurer; denne mulighed indebaerer dog ikke en forudgaaende kontrol af de generelle betingelser inden for en given oekonomisk sektor;

medlemsstaternes retsmyndigheder og administrative organer skal raade over tilstraekkelige og effektive midler til at bringe anvendelsen af urimelige vilkaar i forbrugeraftaler til ophoer -

UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

1. Formaalet med dette direktiv er indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om urimelige kontraktvilkaar i aftaler, der indgaas mellem erhvervsdrivende og forbrugere.

2. Kontraktvilkaar, som afspejler love eller bindende administrative bestemmelser samt bestemmelser eller principper i internationale konventioner, som medlemsstaterne eller Faellesskabet er part i, bl.a. paa transportomraadet, er ikke underlagt dette direktivs bestemmelser.

Artikel 2

I dette direktiv forstaas ved

a) »urimelige vilkaar«: kontraktvilkaar som defineret i artikel 3

b) »forbruger«: en fysisk person, der i forbindelse med de af dette direktiv omfattede aftaler ikke handler som led i sit erhverv

c) »erhvervsdrivende«: en fysisk eller juridisk person, der i forbindelse med de af dette direktiv omfattede aftaler handler som led i sit erhverv, hvad enten det er offentligt eller privat.

Artikel 3

1. Et kontraktvilkaar, der ikke har vaeret genstand for individuel forhandling, anses for urimeligt, hvis det til trods for kravene om god tro bevirker en betydelig skaevhed i parternes rettigheder og forpligtelser ifoelge aftalen til skade for forbrugeren.

2. Et kontraktvilkaar anses altid for ikke at have vaeret genstand for individuel forhandling, naar det er udarbejdet paa forhaand, og forbrugeren derved ikke har haft nogen indflydelse paa indholdet, navnlig i forbindelse med en standardkontrakt.

Den omstaendighed, at visse elementer i et kontraktvilkaar eller et enkelt kontraktvilkaar har vaeret genstand for individuel forhandling, udelukker ikke anvendelse af denne artikel paa resten af en aftale, hvis en samlet vurdering foerer til den konklusion, at der alligevel er tale om en standardkontrakt.

Hvis en erhvervsdrivende haevder, at et standardiseret kontraktvilkaar har vaeret genstand for individuel forhandling, har han bevisbyrden.

3. Bilaget indeholder en vejledende og ikke-udtoemmende liste over de kontraktvilkaar, der kan betegnes som urimelige.

Artikel 4

1. Det vurderes, om et kontraktvilkaar er urimeligt, under hensyn til hvilken type varer eller tjenesteydelser aftalen omfatter, og ved paa tidspunktet for aftalens indgaaelse at tage hensyn til alle omstaendighederne i forbindelse med dens indgaaelse samt til alle andre vilkaar i aftalen eller i en anden aftale, som haenger sammen med denne, jf. dog artikel 7.

2. Vurderingen af, om kontraktvilkaarene er urimelige, omfatter hverken definitionen af aftalens hovedgenstand eller overensstemmelsen mellem pris og varer eller mellem tjenesteydelser og betalingen herfor, for saa vidt disse vilkaar er affattet klart og forstaaeligt.

Artikel 5

I de aftaler, hvor alle eller nogle af de vilkaar, der tilbydes forbrugeren, er i skriftlig form, skal disse vilkaar altid vaere udarbejdet paa en klar og forstaaelig maade. Hvis der opstaar tvivl om et kontaktvilkaars betydning, gaelder den fortolkning, som er mest gunstig for forbrugeren. Denne fortolkningsregel gaelder ikke i forbindelse med de procedurer, der er fastsat i artikel 7, stk. 2.

Artikel 6

1. Medlemsstaterne fastsaetter, at urimelige kontraktvilkaar i en aftale, som en erhvervsdrivende har indgaaet med en forbruger, i henhold til deres nationale lovgivning ikke binder forbrugeren, og at aftalen forbliver bindende for parterne paa i oevrigt samme vilkaar, hvis den kan opretholdes uden de urimelige kontraktvilkaar.

2. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til at sikre, at forbrugeren ikke beroeves den beskyttelse, som dette direktiv giver, saafremt et tredjelands lovgivning vaelges som gaeldende lov for aftalen, naar denne aftale har naer tilknytning til EF-medlemsstaternes omraade.

Artikel 7

1. Medlemsstaterne sikrer, at der i forbrugernes og konkurrenternes interesse findes egnede og effektive midler til at bringe anvendelsen af urimelige kontraktvilkaar i aftaler, der indgaas mellem forbrugere og en erhvervsdrivende, til ophoer.

2. De i stk. 1 naevnte midler skal omfatte bestemmelser, i henhold til hvilke personer eller organisationer, der ifoelge national lov har en legitim interesse i at beskytte forbrugerne, efter national ret kan indbringe en sag for retsmyndighederne eller de kompetente administrative myndigheder, for at disse kan afgoere, om kontraktvilkaar, der er udarbejdet med henblik paa generel anvendelse, er af urimelig karakter, og anvende egnede og effektive midler til at bringe anvendelsen af saadanne kontraktvilkaar til ophoer.

3. Sager som omhandlet i stk. 2 kan under overholdelse af den nationale lovgivning indbringes mod hver enkelt erhvervsdrivende eller samlet mod flere erhvervsdrivende inden for samme erhvervssektor eller sammenslutninger heraf, der anvender eller opfordrer til anvendelse af de samme generelle kontraktvilkaar eller lignende vilkaar.

Artikel 8

Medlemsstaterne kan inden for det omraade, der omfattes af dette direktiv, vedtage eller bevare strengere bestemmelser, der er forenelige med Traktaten, for at sikre en mere omfattende beskyttelse af forbrugerne.

Artikel 9

Senest fem aar efter den i artikel 10, stk. 1, naevnte dato forelaegger Kommissionen Europa-Parlamentet og Raadet en rapport om dette direktivs anvendelse.

Artikel 10

1. Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1994. De underretter straks Kommissionen herom.

Disse bestemmelser finder anvendelse paa alle aftaler, der indgaas efter den 31. december 1994.

2. Naar medlemsstaterne vedtager disse love og bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne.

3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 11

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfaerdiget i Luxembourg, den 5. april 1993.

Paa Raadets vegne

N. HELVEG PETERSEN

Formand

(1) EFT nr. C 73 af 24. 3. 1992, s. 7.

(2) EFT nr. C 326 af 16. 12. 1991, s. 108, og EFT nr. C 21 af 25. 1. 1993.

(3) EFT nr. C 159 af 17. 6. 1991, s. 34.

(4) EFT nr. C 92 af 25. 4. 1975, s. 1, og EFT nr. C 133 af 3. 6. 1981, s. 1.

EFT nr. C 133 af 3. 6. 1981, s. 1.

BILAG

KONTRAKTVILKAAR SOM OMHANDLET I ARTIKEL 3, STK. 3 1. Kontraktvilkaar, hvis formaal eller virkning er foelgende:

a) at udelukke eller begraense den erhvervsdrivendes lovbestemte ansvar i tilfaelde af, at forbrugeren doer eller beskadiges legemligt som foelge af en handling eller en udeladelse fra den erhvervsdrivendes side

b) at udelukke eller paa uhensigtsmaessig vis at begraense forbrugerens lovbestemte rettigheder over for den erhvervsdrivende eller en anden part i tilfaelde af, at den erhvervsdrivende ikke har opfyldt forpligtelserne efter aftalen, eller kun har opfyldt dem delvis eller mangelfuldt, herunder muligheden for at udligne en gaeld til den erhvervsdrivende med et tilgodehavende hos denne

c) at skabe en bindende forpligtelse for forbrugeren, mens den erhvervsdrivendes ydelser er underlagt en betingelse, hvis opfyldelse alene afhaenger af hans vilje

d) at tillade den erhvervsdrivende at beholde et af forbrugeren indbetalt beloeb, naar denne ikke oensker at indgaa eller gennemfoere aftale, uden at forbrugeren har ret til en godtgoerelse af tilsvarende stoerrelse fra den erhvervsdrivende, hvis det er den erhvervsdrivende selv, der opgiver aftalen

e) at paalaegge en forbruger, som ikke opfylder sine forpligtelser, en uforholdsmaessigt stor godtgoerelse

f) at tillade den erhvervsdrivende at opsige aftalen efter forgodtbefindende, medmindre der gives forbrugeren samme mulighed, som at tillade den erhvervsdrivende at beholde et af forbrugeren indbetalt beloeb for tjenesteydelser, som den erhvervsdrivende endnu ikke har leveret, hvis det er den erhvervsdrivende selv, der opsiger aftalen

g) at tillade den erhvervsdrivende uden rimeligt varsel at bringe en aftale indgaaet paa bestemt tid til ophoer, medmindre der er alvorlige grunde hertil

h) automatisk at forlaenge en aftale med begraenset varighed, hvis forbrugeren ikke har givet udtryk for oenske om det modsatte, naar den dato, der er fastsat som sidste frist for forbrugeren til at give udtryk for sit oenske om, at aftalen ikke skal forlaenges, ligger urimeligt langt fra datoen for aftalens udloeb

i) bindende for forbrugeren at fastslaa, at denne har accepteret vilkaar, som han rent faktisk ikke har haft mulighed for at stifte bekendtskab med inden aftalens indgaaelse

j) at tillade den erhvervsdrivende ensidigt at aendre kontraktvilkaarene uden gyldig og i aftalen anfoert grund

k) at tillade den erhvervsdrivende ensidigt uden gyldig grund at aendre egenskaberne ved det produkt eller den tjenesteydelse, der skal leveres

l) at bestemme, at vareprisen skal afgoeres paa leveringstidspunktet, eller at tillade saelgeren af en vare eller leverandoeren af tjenesteydelser at saette prisen op, uden at forbrugeren i begge tilfaelde har en tilsvarende ret til at annullere kontrakten, hvis den endelige pris er for hoej i forhold til den pris, der blev aftalt ved kontraktens indgaaelse

m) at give den erhvervsdrivende ret til at afgoere, om den leverede vare eller tjenesteydelse opfylder kontraktvilkaarene, eller at give denne en ensidig ret til at fortolke det enkelte kontraktvilkaar

n) at begraense den erhvervsdrivendes pligt til at respektere de forpligtelser, som dennes befuldmaegtigede har indgaaet, eller at goere den erhvervsdrivendes forpligtelser betinget af, at en saerlig formalitet overholdes

o) at paalaegge forbrugeren pligt til at opfylde sine forpligtelser, selv om den erhvervsdrivende ikke opfylder sine

p) at give den erhvervsdrivende mulighed for uden forbrugerens samtykke at overdrage aftalen, naar dette kan foere til en forringelse af forbrugerens garanti

q) at ophaeve eller indskraenke forbrugerens adgang til at rejse soegsmaal eller benytte andre retsmidler, navnlig ved at paalaegge forbrugeren et krav om udelukkende at lade evt. tvister afgoere ved voldgift, der ikke er omfattet af retlige bestemmelser, ved uretmaessigt at begraense de bevismuligheder, som forbrugeren har til raadighed, eller ved at paalaegge denne en bevisbyrde, der ifoelge gaeldende ret ligger hos en anden aftalepart.

2. Raekkevidden af litra g), j) og l)

a) Litra g) forhindrer ikke, at en leverandoer af finansielle tjenesteydelser ensidigt og, hvis der foreligger gyldig grund, uden varsel kan bringe en aftale, der er indgaaet paa ubestemt tid, til ophoer, forudsat at den erhvervsdrivende forpligtes til omgaaende at give den anden eller de andre aftaleparter meddelelse herom.

b) Litra j) forhindrer ikke, at en leverandoer af finansielle tjenesteydelser kan forbeholde sig ret til, hvis der foreligger gyldig grund, uden varsel at aendre den rentesats, som forbrugeren skal betale, eller beloebet for andre udgifter i forbindelse med finansielle tjenesteydelser, forudsat at den erhvervsdrivende forpligtes til snarest muligt at give den anden eller de andre aftaleparter meddelelse herom, og at den anden eller de andre aftaleparter omgaaende kan opsige aftalen.

Litra j) forhindrer heller ikke, at en erhvervsdrivende kan forbeholde sig ret til ensidigt at aendre vilkaarene i en aftale, der er indgaaet paa ubestemt tid, forudsat at han forpligtes til at underrette forbrugeren med et rimeligt varsel, og at denne kan opsige aftalen.

c) Litra g), j) og l) gaelder ikke for:

- forretninger i forbindelse med vaerdipapirer, finansielle instrumenter og andre varer eller tjenesteydelser, hvis pris er bundet til svingninger i en kurs, et boersindeks eller en finansmarkedsrente, som den erhvervsdrivende ikke har indflydelse paa

- aftaler om koeb eller salg af fremmed valuta, rejsechecks eller internationale postanvisninger, der lyder paa en fremmed valuta.

d) Litra l) er ikke til hinder for lovformelige prisreguleringsklausuler, saafremt retningslinjerne for prissvingningerne er udfoerligt beskrevet i kontraken.