3. 7. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 156/1 
I 
(Meddelelser) 
RÅD  OG  KOMMISSION 
NITTENDE  BERETNING 
OM DET  MONETÆRE  UDVALGS  VIRKSOMHED 
FORORD 
Formålet  med  denne  beretning  er at give  en kort  redegørelse  for  Det  monetære  Udvalgs 
virksomhed  i 1977. 
Udvalget  afholdt  i årets  løb  elleve  møder,  og  de arbejdsgrupper,  der  er sammensat 
af udvalgsmedlemmerne  eller  oprettet  på udvalgets  initiativ,  er trådt  sammen  ved  adskillige 
lejligheder.  En liste  over  medlemmerne  pr. 31. december  1977  er vedlagt. 
Beretningen  blev  vedtaget  den  31.  december  1977. 
INDLEDNING 
1. 1977  prægedes  af en afmatning  i den  internationale 
økonomiske  aktivitet.  Alle  de vigtigste  industrialiserede 
lande  berørtes,  omend  i forskelligt  omfang,  med  en 
nedgang  i den  internationale  handel  til følge.  Mængde-
mæssigt  faldt  disse  landes  vækstrate  til næsten  det 
halve.  Der  var  fortsat  tale  om  uligevægt  på betalings 
balancerne,  men  ulige  fordelt.  De ikke-olieproducerende 
udviklingslandes  underskud  mindskedes;  det samme  var 
tilfældet  med  OPEC-landenes  overskud,  og  Fælles-
skabets  underskud  mindskedes  også  betydeligt.  Den  nye 
uligevægt,  der  indtrådte  med  en betydelig  forøgelse  af 
det amerikanske  underskud,  mærkedes  imidlertid  sta-
digt stærkere  i årets  løb. 
2. Den  økonomiske  situation  i Fællesskabet  bar  i 1977 
præg  af ret store  modsætninger.  Med  en produktions-vækst  i 1977,  der  næppe  oversteg  halvdelen  af væksten 
året før,  var der  tale  om en særlig  markant  afmatning  i 
den økonomiske  aktivitet.  Som  følge  heraf  forbedredes 
beskæftigelsessituationen  ikke;  i begyndelsen  steg  ar-
bejdsløsheden  fortsat,  indtil  der  i slutningen  af året  ind-
trådte  en vis stabilisering  under  indtryk  af de særlige 
foranstaltninger,  som  iværksattes  i de fleste  lande.  På 
den anden  side  var  der  tale  om betydelige  fremskridt  i 
henseende  til priser  og betalingsbalancer.  1 Fællesskabet 
som helhed  var  inflationstakten  aftagende  og i særlig 
grad  i de lande,  hvor  den  havde  været  højest;  på tilsva-
rende  måde  mindskedes  for  Fællesskabets  vedkom-
mende  underskuddet  på  betalingsbalancens  løbende 
poster,  hvilket  især  skyldtes  en forbedring  af betalings-
balancesituationen  i de lande,  der  havde  de største 
underskud. 
FÆLLESSKABETS  INDSATS  OG UDVALGETS  VIRKSOMHED 
3. Udvalget  anvendte  i 1977,  som  i tidligere  år, en stor 
del af sin tid til at undersøge  den  økonomiske  situation  i medlemsstaterne,  til at undersøge  metoder  til styrkelse 
af det valutariske  og finansielle  samarbejde  i Fællesska-
Nr. C 156/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 7. 78 
bet og til at nå frem  til en fælles  holdning  til internatio-
nale valutaproblemer,  som  hovedsagelig  var taget  op til 
drøftelse  i Den  internationale  Valutafond. 
4. 1 årets  løb  undersøgtes  Fællesskabets  lande  mindst 
én gang  og nogle  af dem  flere  gange  enten  i overens-
stemmelse  med  reglerne  for anvendelse  af Fællesskabets 
kreditarrangementer  eller  som  følge  af udviklingen  i den 
økonomiske  situation  i de pågældende  lande. 
5. De  lande,  hvis  økonomi  i 1977  undersøgtes  ved  flere 
lejligheder,  var  Italien,  Det  forenede  Kongerige  og 
Forbundsrepublikken  Tyskland.  I medfør  af Rådets 
beslutning  om  et fællesskabslån  til Italien  indhentede 
Kommissionen  udtalelse  fra udvalget  om den  økonomi-
ske situation  i Italien  og om  de økonomiskpolitiske 
betingelser,  som  skal  opfyldes  af Italien  i 1977.  Da 
Rådet  udstedte  et direktiv  den  17. maj  1977  om tilpas-
ning  af de betingelser,  der er stillet  for ydelse  af finansiel 
bistand  på mellemlang  sigt  til Italien  i 1974,  blev  der 
taget  hensyn  til udvalgets  udtalelse  baseret  på en rap-
port udarbejdet  af ad hoc-gruppen  under  forsæde  af de 
la Geniere.  Det  samme  var tilfældet  i forbindelse  med  to 
beslutninger,  hvoraf  den  ene  bemyndigede  Kommissio-
nen til at optage  et lån på $ 500  mio  på kapitalmarke-
det for videreudlån  til Italien,  medens  den  anden  fast-
satte  de økonomisk-politiske  betingelser,  som  Italien 
skal opfylde  , med  hensyn  til fællesskabslån,  som  dette 
land  modtog  i 1976  og 1977. 
Udvalget  fulgte  også  nøje  situationen  i Det  forenede 
Kongerige  efterhånden  som  de foranstaltninger,  der blev 
truffet  til imødegåelse  af sterlingkrisen  i efteråret  1976, 
begyndte  at virke.  I begyndelsen  af året  modtog  udval-
get en beretning  fra ad hoc—gruppen  under  forsæde  af 
Svend  Andersen  om  den  økonomiske  situation  i Det 
forenede  Kongerige,  og på baggrund  af denne  beretning 
var der i udvalget  enighed  om,  at det fortsat  var rimeligt 
at fritage  Det  forenede  Kongerige  for at deltage  i til-
vejebringelsen  af den  mellemfristede  finansielle  bistand 
til Italien  på grund  af betalingsbalancesituationen  og 
valutastillingen.  Udvalget  har  fortsat  med  at styre  ud-
viklingen  i den britiske  økonomi  igennem  året,  og paral-
lelt hermed  er der  sket  en fortsat  forbedring  af især 
betalingsbalancen  og på den  finansielle  front. 
Udvalget  drøftede  også  ved  flere  lejligheder  den  mone-
tære  situation  i Tyskland  og den  måde,  hvorpå  de tyske 
myndigheder  kunne  bidrage  til en bedre  ligevægt  på 
betalingsbalancerne  i Fællesskabets  medlemsstater. 
6. Udvalget  godkendte  endvidere  i januar  den  beret-
ning,  der var udarbejdet  af Svend  Andersen-gruppen  om 
den økonomiske  situation  i Irland  og om opfyldelsen  af 
de økonomisk-politiske  betingelser  for 1976,  i overens-stemmelse  med  beslutningen  om  et fællesskabslån  til 
Irland.  Gruppen  trådte  sammen  igen  i december  for at 
drøfte  udviklingen  i 1977  og for at udarbejde  en beret-
ning,  som  vil blive  forelagt  for udvalget  i begyndelsen  af 
1978. 
7. I forbindelse  med  overgangen  til systemet  med  egne 
indtægter  til finansiering  af Fællesskabets  udgifter  i 
1978  anmodedes  udvalget  om at afgive  udtalelse  om de 
valutariske  problemer,  der  knyttede  sig til Kommissio-
nens  forslag  om anvendelse  af den  europæiske  regnings-
enhed  (ERE)  i Fællesskabets  budget.  Det  godkendte 
Kommissionens  forslag  og erkendte,  at den  påtænkte 
regnskabsmetode  ikke  havde  valutamæssige  følger 
(bilag  I). 
8. Udvalget  havde  i november  1976  forelagt  en beret-
ning  for Rådet  og Kommissionen  om en række  valuta-
problemer,  som  Fællesskabet  stod  over  for,  herunder 
bl.a.  Fællesskabets  valutakursordning.  På sin  samling 
den 8. november  1976  tog  Rådet  denne  beretning  til 
efterretning  og anmodede  både  udvalget  og Central-
bankchefkomiteen  om at undersøge  hvorledes  og under 
hvilke  omstændigheder  forslagene  omt  at indføre  en 
sammenhængende  valutakurspolitik  for  Fællesskabet 
som helhed  kunne  gennemføres  (Se  attende  beretning 
om Det  monetære  Udvalgs  virksomhed,  punkt  8 a), 
De Europæiske  Fællesskabers  Tidende  nr.  C 195  af 
15. 8. 1977  s. 2). Efter  indgående  drøftelser  godkendte 
udvalget  ordlyden  af en erklæring,  som  det  anmodede 
formanden  om at fremsætte  på Rådets  samling  den  14. 
marts  (bilag  II). 
9. I denne  erklæring  gav  udvalget  udtryk  for,  at det på 
det pågældende  tidspunkt  var  utilbøjelig  til at foreslå 
Rådet,  at der indførtes  et system  med  målzoner.  På den 
anden  side  foreslog  det,  at en styrkelse  af den  økonomi-
ske og finansielle  samhørighed  i Fællesskabet  kunne 
opnås  umiddelbart  ved  at indlede  »periodiske  konsul-
tationer  om  mål  og virkning  af de af medlemsstaterne 
trufne  foranstaltninger,  for så vidt  disse  påvirker  valu-
takursudviklingen«.  Som  et resultat  heraf  holdt  udvalget 
regelmæssige  konsultationer  om  udviklingen  i valuta-
kurserne,  og ved  tre lejligheder  anvendte  det hovedpar-
ten af mødetiden  til sådanne  konsultationer  som  kunne 
spille  en vigtig  rolle  som  et bidrag  til at skabe  bedre 
forståelse  for  medlemsstaternes  valutakurspolitik  og 
dermed  fremme  en nøjere  koordinering  af politikken  på 
dette  område. 
10. Det  andet  valutaproblem,  som  udvalget  behand-
lede i sin beretning  fra november  1976,  var fastsættelsen 
af kvantitative  pengepolitiske  mål.  Udvalget  tog  også 
dette  spørgsmål  op til drøftelse  med  jævne  mellemrum, 
og ud over  de regelmæssige  undersøgelser  af medlems-
staternes  pengepolitik  gennemførte  udvalget  en gen-
nemgribende  undersøgelse  af medlemsstaternes  erfa-
ringer  med  anvendelsen  af sådanne  kvantitative  penge-
3. 7. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 156/3 
politiske  mål,  af de forskellige  mål,  der  var  opstillet,  og 
af medlemsstaternes  vurdering  af det gavnlige  i at fast-
lægge  sådanne  mål  for  at nå målet  for  den  generelle 
økonomiske  politik. 
11. Efter  Det  forenede  Kongeriges  beslutning  i novem-
ber 1976  om  ikke  at forny  den  3-måneders  bilaterale 
kredit,  det  havde  ydet  Italien,  da dette  land  ydedes  fi-
nansiel  bistand  på mellemlang  sigt,  anmodede  Kommis-
sionen  Rådet  om  tilladelse  til at optage  forhandlinger 
om et lån på $ 500  mio  i henhold  til Fællesskabets  kre-
ditarrangement,  som  oprettedes  i februar  1975.  I hen-
hold  til bestemmelserne  i forordningen  om sådanne  lån 
blev der  indhentet  udtalelse  fra udvalget  om  dette  for-
slag og ligeledes  senere  under  proceduren,  som  resulte-
rede  i udstedelse  af et euroobligationslån  på $ 500  mio  i 
to trancher,  hvoraf  $ 200  mio  over  5 år til 7V2  og $ 300 
mio over  7 år til 73/4  %. Udvalget  blev  igen  hørt  vedrø-
rende  forslag  om  at ændre  den  del  af det  oprindelige 
lån, som  var optaget  til variabel  rente,  til et fastforrentet 
lån. (En  sådan  transaktion  var  allerede  blevet  gennem-
ført i oktober  1976  (se attende  beretning,  pkt.  9). Denne 
konsolidering  blev  endelig  gennemført  i april  ved  en 
bankkredit  på $ 100  mio  til fast  rente  gennem  et neder-
landsk  bankkonsortium  og ved  offentlig  emission  i juli 
af »notes«  på $ 100  mio  på New  York-markedet. 
12. På  Rådets  samling  den  18.  juli  fremsatte  den 
fungerende  belgiske  formand  en række  forslag  til for-
bedring  af Fællesskabets  kreditarrangementer  på kort 
og mellemlang  sigt  for derved  at skabe  grundlag  for en 
indbyrdes  tilnærmelse  af medlemsstaternes  økonomier. 
Rådet  anmodede  derefter  Det  monetære  Udvalg  om 
(sammen  med  Centralbankchefkomiteen)  at gennemgå 
disse  forslag,  som  i det væsentlige  indebar  en forhøjelse 
af kvoterne  i valutastøtteordningen  på kort  sigt  og af 
maksimumsbeløbene  i den  finansielle  støtteordning  på 
mellemlang  sigt,  samt  en skærpelse  af betingelserne  for 
begge.  Udvalget,  som  hovedsagelig  koncentrerede  sig 
om spørgsmålet  om  finansiel  bistand  på mellemlang 
sigt, vedtog  en foreløbig  beregning,  som  blev  forelagt  for 
Rådet  den  17.  oktober  (bilag  III). 
Som  svar  på en yderligere  anmodning  fra Rådet  fort-
satte  udvalget  sine  undersøgelser  og fremlagde  den  21. 
november  en supplerende  beretning  for  Rådet  (bilag 
IV). 1 denne  beretning  fremsattes  der  forslag  om  en 
fordobling  af den  øvre  grænse  for  medlemsstaternes 
forpligtelser  i systemet  til ydelse  af finansiel  bistand  på 
mellemlang  sigt  under  forudsætning  af, at der  gennem-førtes  en tilfredsstillende  tilpasning  af de i systemet 
gældende  regler  om  betingelserne  for  at opnå  lån,  om 
opfyldelsen  af de politiske  betingelser,  der  knyttes  til 
ydelse  af lån,  om  betingelserne  for  eventuel  fritagelse, 
om mobilisering  af fordringer  og om  i hvilken  valuta 
kreditter,  der  er givet  tilsagn  om,  skal  angives.  På 
grundlag  af disse  to beretninger  udarbejdede  Kommis-
sionen  udkast  til et forslag,  og på sin samling  den  19. 
december  vedtog  Rådet  en beslutning  om  ændring  af 
systemet  til ydelse  af finansiel  bistand  på mellemlang 
sigt i overensstemmelse  med  de af udvalget  foreslåede 
retningslinjer. 
13. Sammen  med  Udvalget  for  økonomisk  Politik 
anmodedes  udvalget  om  at gennemgå  det  forslag  om 
»investering  og  låneoptagelse  i Fællesskabet«,  som 
Kommissionen  forelagde  for  Det  europæiske  Råd  den 
29. og 30.  juni.  I denne  meddelelse  foreslås  det,  at 
Kommissionen  bemyndiges  til at optage  lån  på indtil 
1 000  mio  ERE.  På grundlag  af en beretning  udarbejdet 
af stedfortræderne  vedtog  udvalget  på sit møde  den  12. 
oktober  en foreløbig  beretning  til Rådet  og Kommissio-
nen (bilag  V).  På baggrund  af denne  beretning  henstil-
lede Rådet,  at Det  monetære  Udvalg  fortsatte  sine 
undersøgelser,  således  at Rådet  kunne  træffe  afgørelse 
på sin samling  i november.  På sit møde  den  15.  novem-
ber vedtog  udvalget  en supplerende  beretning,  hvori  der 
fremsattes  forslag  til en eventuel  kompromisløsning  af 
de problemer,  der  er redegjort  for i den  første  beretning 
(bilag  VI).  Rådet  godkendte  dette  forslag  og der vil blive 
truffet  formel  afgørelse  i begyndelsen  af 1978. 
14. Udvalget  drøftede  som  sædvanlig  også  internatio-
nale valutaspørgsmål  ved  flere  lejligheder  med  henblik 
på forberedelsen  af interimskomiteens  møde  i april  samt 
Den internationale  Valutafonds  og  Verdensbankens 
årlige  møde  i Washington  i oktober.  De  vigtigste 
spørgsmål,  som  udvalget  anmodedes  om  at behandle 
dette  år,  var  den  internationale  likviditet  inden  for 
rammerne  af den  syvende  revision  af kvoterne,  selve 
fondens  likviditet,  fondens  overvågning  af valutakurs-
politikken  og de særlige  trækningsrettigheders  rolle  i det 
internationale  valutasystem. 
15. Udvalget  undersøgte  også  forskellige  andre 
spørgsmål,  herunder  udtalelser  i henhold  til EØF-trakta-
tens artikel  108  og forslag  om at ændre  omregningskur-
serne  for  national  valuta  til regningsenheder  med  hen-
blik på den  fælles  landbrugspolitik. 
DET  MONETÆRE  UDVALGS  ARBEJDSGRUPPER 
16. Arbejdsgruppen  vedrørende  markederne  for  vær-  sin  undersøgelsen  af udviklingen  på medlemsstaternes 
dipapirer  trådte  sammen  tre gange  i 1977  og fortsatte  kapitalmarkeder  og på de internationale  obligations-
Nr. C 156/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 7. 78 
markeder  og drøftede  endvidere  kapitalmarkedspolitik. 
Den fortsatte  den  undersøgelse,  der var indledt  i 1976, 
af virkningen  af den  øgede  anvendelse  af lån til variabel 
rente  både  på de internationale  markeder  og på de 
nationale  markeder  for fastforrentede  obligationer  som 
et middel  til at rejse  langfristet  kapital. 17. Arbejdsgruppen  vedrørende  harmonisering  af de 
pengepolitiske  Instrumenter,  der er en fælles  gruppe  for 
udvalget  og Centralbankchefkomiteen,  trådte  sammen 
flere  gange  i 1977.  Den  fortsatte  sine  undersøgelser  af 
simulationsøvelser  med  pengepolitiske  instrumenter  og 
analyser  af transmissionsprocessen  for pengepolitik  med 
henblik  på at fremlægges  en ny beretning  for udvalget  i 
1978. 
3. 7. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 156/5 
DET  MONETÆRE  UDVALGS  MEDLEMMER  OGS  STEDFORTRÆDERE 
Formand 
K.-O.  Pohl Vizepråsident  der  Deutschen  Bundesbank  (Frankfurt  am 
Main) 
Næstformænd 
S. Andersen 
J.-Y.  Haberer 
Dott.  S. Palumbo Direktør  — Danmarks  Nationalbank  (København) 
Chef  du service  des affaires  internationales  å la direction  du 
trésor  — ministére  de l'économie  et des finances  (Paris) 
Dirigente  generale  al ministero  del Tesoro  (Rom) 
Medlemmer 
M. J. Balfour 
F. Boyer  de la Giroday 
R. de la Geniére 
A. Dondelinger 
(indtil  25. januar  1977) 
Dr. O. Emminger 
(indtil  1. juni  1977) 
K. Hansen 
M. Horgan 
P.Jaans 
(siden  25. januar  1977) 
G.Janson 
N. Jordan-Moss 
R. Kirsch 
Prof.  G. Magnifico 
Dott.  U. Mosca 
T. O'Grady-Walshe 
Dr. C. J. Oort 
Drs. A. Szasz 
J. van  Ypersele  de Strihou 
Dr. H. H. Weber 
Dr. A. H. E. M. Wcllink Bank  of England  (London) 
Direktør  i generaldirektoratet  for  økonomiske  og finan-
sielle  spørgsmål  — Kommissionen  for De europæiske  Fæl-
lesskaber  (Bruxelles) 
Premier  Sous-gouverneur  de la Banque  de France  (Paris) 
Commissaire  au controle  des banques  (Luxembourg) 
Vizepråsident  der  Deutschen  Bundesbank  (Frankfurt  am 
Main) 
Departementschef  • 
(København) Det økonomiske  Sekretariat 
Department  of Finance  (Dublin) 
Commissaire  au controle  des banques  (Luxembourg) 
Directeur  de la Banque  nationale  de Belgique  (Bruxelles) 
H. M. Treasury  (London) 
Conseiller  de gouvernement  — ministére  des  finances 
(Luxembourg) 
Banca  d'Italia  (Rom) 
Generaldirektør  for  økonomiske  og finansielle  spørgsmål 
— Kommissionen  for De europæiske  Fællesskaber 
(Bruxelles) 
Central  Bank  of Ireland  (Dublin) 
Thesaurier  generaal  bij het Ministerie  van  Financien  (Haag) 
Direkteur  van  de Nederlandsche  Bank  NV  (Amsterdam) 
Conseiller  du ministre  des finances  (Bruxelles) 
Ministerialdirektor  — Bundesministerium  der  Finanzen 
(Bonn) 
Thesaurier-generaal  bij het Ministerie  van  Financien 
(Den  Haag) 
Formand  for  Det  monetære  Udvalgs  stedfortrædere 
J. G. Littler  H.  M. Treasury  (London) 
(indtil  7. juli 1977) 
H. Baquiast  Sous-directeur  å la direction  du trésor,  ministére  de 
(siden  9. september  1977)  l'économie  et des finances  (Paris) 
Nr. C 156/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 7. 78 
Stedfortrædere 
Dott.  V. Barattieri  de san Pietro 
indtil  12. oktober  1977 
Drs. D. H. Boot 
P. J. Bull 
(siden  17. maj  1977) 
H. Dalsgaard 
Dr. W. Flandorffer 
R. H. Gilchrist 
(indtil  17. maj  1977) 
Mrs.  M. Hedley-Miller 
(siden  7. juli 1977) 
P. Jaans 
(indtil  25. januar  1977) 
G. Jennemann 
G. Lefort 
Dott.  S. Masera 
(siden  12.  oktober  1977) 
J. Mertens  de Wilmars 
L. Meulemans 
(indtil  1. maj  1977) 
G. Reynolds 
M. Schmit 
B. Scully 
N. Ussing 
Drs. R. van  Boven 
J. Vanormelingen 
(siden  1. maj  1977) 
Dr. M. Wegner 
P. Zimmer 
(siden  25. januar  1977) 
Dott.  A. Zodda 
Sekretariat 
G. Morelli 
G. Lermen 
A. Chapman Banca  d'Italia  (Rom) 
Onderdirecteur  van  de Nederlandsche  Bank  NV 
(Amsterdam) 
Bank  of England  (London) 
Kontorchef  — Danmarks  Nationalbank  (København) 
Ministerialrat  — Bundesministerium  fur Wirtschaft  (Bonn) 
Bank  of England  (London) 
H. M. Treasury  (London) 
Commissaire  au controle  des banques  (Luxembourg) 
Bankdirektør  —  Deutsche  Bundesbank  (Frankfurt  am 
Main) 
Directeur  général  des  services  étrangers  de la Bait^ue  de 
France  (Paris) 
Banca  d'Italia  (Rom) 
Conseiller  économique  de la Banque  nationale  de Belgique 
Bruxelles 
Inspecteur  général  å l'administration  de la trésorie 
(Bruxelles) 
Central  Bank  of Ireland  (Dublin) 
Inspecteur  des finances  (Luxembourg) 
Department  of Finance  (Dublin) 
Kommiteret  — Det  økonomiske  Sekretariat  (København) 
Ministerie  van  Financien  (Haag) 
Administration  de la Trésorerie  (Bruxelles) 
Direktør  i generaldirektoratet  for  økonomiske  og finan-
sielle  spørgsmål  — Kommissionen  for De europæiske  Fæl-
lesskaber  (Bruxelles) 
Commissariat  au controle  des banques  (Luxembourg) 
Ministero  del Tesoro  (Rom) 
3. 7. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 156/7 
BILAG  I 
UDTALELSE  TIL  RÅDET  OG  KOMMISSIONEN 
1. På  mødet  den  30.  marts  1977  undersøgte  Det  monetære 
Udvalg  de valutariske  problemer  i forbindelse  med  anvendelsen 
af den  europæiske  regningsenhed  (ERE)  i Fællesskabets  budget 
på grundlag  af dokumenter  fremlagt  af Kommissionens  tjene-
stegrene  og på baggrund  af forslag  til Rådets  forordning  om 
anvendelse  af ERE  i budgettet.  Udvalget  drøftede  de øvrige 
mulige  anvendelsesområder  for regningsenheden,  herunder: 
a) Den  europæiske  fond  for monetært  Samarbejde; 
b) EF's  kortfristede  bistandssystem; 
c) EF's  mellemfristede  bistandssystem; 
d) fællesskabslån. 
Udvalget  bemærkede,  at Kommissionen  ikke  foreslog  anven-
delse  af ERE  i Den  europæiske  fond  for monetært  Samarbejde 
og det kortfristede  bistandssystem,  hvor  ERE  anvendes.  Endvi-
dere noteredes  det,  at Kommissionen  havde  udskudt  forslag 
om anvendelse  af ERE  under  det  mellemfristede  bistandssy-
stem,  og at der ikke  blev  fremsat  forslag  om anvendelse  af ERE 
i forbindelse  med  fællesskabslån. 
2. Under  gennemgangen  af problemet  med  anvendelse  af ERE 
i budgettet  var  der i Udvalget  enighed  om,  at det ikke  vil få 
valutariske  følger  at anvende  ERE  i Fællesskabets  regnskaber, 
og det  undersøgte  særskilt  de problemer,  der  kunne  opstå  i 
forbindelse  med  udgifterne,  og de problemer,  der kunne  opstå 
på indtægtssiden. 
3. Udvalget  fandt,  at det kunne  gå ind for princippet  om fast-
læggelse  af budgetudgifter  i ERE.  Det  bemærkede,  at det var 
Kommissionens  hensigt  at indføre  dette  princip  gradvis  og at 
gennemføre  det med  den  nødvendige  fleksibilitet. 
Det erkendtes  imidlertid,  at langt  den  største  del af Fællesska-
bets udgifter  i øjeblikket  udtrykkes  i nationale  valutaer  og i 
den inden  for landbruget  anvendte  regningsenhed  (repræsenta-
tive kurser),  og der  blev  givet  udtryk  for en vis skepsis  med 
hensyn  til sandsynligheden  for,  at den  del af udgifterne,  der 
udtrykkes  i ERE,  ville  nå op på et væsentligt  niveau  i ,den 
nærmeste  fremtid.  Nogle  medlemmer  var  særligt  betænkelige 
ved anvendelsen  af ERE  inden  for Fællesskabets  kontraktfor-
hold.  Der  blev  endvidere  givet  udtryk  for bekymring  over,  at 
fastlæggelsen  af udbetalinger  til tjenestemænd  i regningsenhe-
der kunne  føre  til valutakontrolvanskeligheder.  Det  bemærke-
des i den  forbindelse,  at fastlæggelsen  af udbetalinger  i reg-
ningsenheder  efter  Kommissionens  opfattelse  i alle tilfælde  skal 
være  undergivet  de  nationale  valutakontrolbestemmelser. 
Udvalget  var endelig  af den  opfattelse,  at bestemmelserne  om 
et prisændringsindeks  som  fastsat  i artikel  14 var uantagelige 
ud fra et valutarisk  synspunkt. 
4. De  fleste  af Udvalgets  medlemmer  kunne  ikke  gå ind for en 
udvikling  af ERE  som  betalingsmiddel  eller  en væsentlig  udvi-
delse  af konti  i forretningsbankerne  udtrykt  i ERE  ud over  de 
allerede  foreliggende  til brug  for EKSF.  En sådan  udvidelse  ville 
efter  nogle  medlemmers  opfattelse  have  til følge,  at der opstod en parallel  valuta,  at der fremkaldtes  uønskede  kapitalbevægel-
ser; desuden  ville  den  medføre  omkostninger  for bankerne  til 
dækning  af kursrisikoen  i flere  valutaer. 
5. Udvalget  drøftede  også  det  af Kommissionen  foreslåede 
princip  om,  at værdien  af budgetindtægterne  skulle  oprethol-
des i ERE.  Kommissionens  tjenestegrene  begrundede  dette 
princip  med  følgende:  selv  om kun  en mindre  del af udgifterne 
i begyndelsen  udtrykkes  i ERE,  er den  valuta,  hvori  hovedpar-
ten af udgifterne  skal  afholdes,  ukendt  på tidspunktet  for 
budgettets  vedtagelse.  Udvalget  fandt  derfor,  at det er rigtigst 
at udtrykke  værdien  af indtægterne  ved  en kurv  af nationale 
valutaer,  og at anvendelse  af ERE-sammenvejningen  er den 
mest  neutrale  løsning  ud fra et fællesskabssynspunkt  og den 
løsning,  der mindst  kan  anfægtes.  To metoder  til at sikre  bibe-
holdelse  af værdien  undersøgtes: 
a) egne  indtægter,  der opkræves  i nationale  valutaer,  omreg-
nes til ERE  på betalingsdagen;  dette  kan  enten  gøres  af 
Kommissionen,  som  har ERE-konti  i centralbankerne,  eller 
af medlemsstaterne,  som  yder  en ERE-garanti;  de nationale 
myndigheder  kan  dermed  frit  vælge,  om  de vil sikre  sig 
mod kursrisikoen  ved  at købe  ERE-»kurven«  for et beløb 
svarende  til forpligtelsen,  eller  om  de selv  vil bære  kurs-
risikoen; 
b) de egne  indtægter  føres  i national  valuta  på en konto  opret-
tet i Kommissionens  navn  hos  de nationale  pengepolitiske 
myndigheder;  Kommissionen  administrerer  derefter  disse 
midler  og kan  især  foretage  overførsler  fra én valuta  til en 
anden. 
6. Udvalget  var af den  opfattelse,  at det måske  var muligt  og 
hensigtsmæssigt  at søge  metoder  til afstemning  af udgifter  og 
indtægter  for  hver  valuta  for  sig:  i den  udstrækning  det  er 
muligt  nøjagtigt  at forudberegne  udgifter  og indtægter,  vil der 
opnås  den  fordel,  at nettooverførslerne  af midler  begrænses  til 
det minimum,  der er nødvendigt  til afvikling  af nettostrømmen 
af finansielle  midler  mellem  medlemsstaterne.  Kommissionens 
tjenestegrene  påpegede  imidlertid,  at forudsigelserne  af behovet 
for valuta  både  på kort  og lang  sigt  er usikre,  eftersom  Fælles-
skabets  politik  muligvis  ændres  midt  i året  på grund  af særlige 
forhold  (som  f.eks.  i 1976,  da grundlaget  for betaling  af mone-
tære udligningsbeløb  ændredes),  og at det også  under  systemet 
med egne  indtægter  er meget  vanskeligt  at forudberegne  ind-
tægterne  for hver  valuta  for sig.  I det omfang,  der bliver  tale 
om en stor  fejlmargen,  kan  det  meget  vel tænkes,  at valuta-
overførslerne  bliver  store  og hyppige  og således  giver  anledning 
til vanskeligheder  for de pengepolitiske  myndigheder  i forbin-
delse  med  styringen  af valutamarkederne. 
7. I den  udstrækning  det ikke  er muligt  at foretage  en udlig-
ning  af udgifter  og indtægter  for  hver  valuta  for  sig,  fandt 
Udvalget,  at et alternativt,  temmelig  veldefineret  og administra-  ' 
tivt forsvarligt  kriterium  for  styringen  af overførsler  fra én 
valuta  til en anden  ville  være  dette,  at Kommissionen  tilpassede 
sine valutabeholdninger  efter  ERE-kurven. 
8. Under  anvendelse  af det princip,  at valutabeholdningernes 
sammensætning  afpasses  efter  ERE-sammenvejningen,  var der 
stadig  åbnet  mulighed  for i så vid udstrækning  som  muligt  at 
Nr. C 156/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 7. 78 
udligne  indbetalinger  og udbetalinger  i den  samme  nationale 
valuta,  således  at behovet  for valutaoverførsler  begrænses  til et 
minimum.  Det  påpegedes,  at Kommissionen  agtede  at fortsætte 
sin nuværende  praksis  med  tidsmæssigt  at koncentrere  ind-  og 
udbetalingerne,  hvorved  antallet  af transaktioner,  der  er på-
krævet  til bevarelse  af værdien  af indbetalingerne,  begrænses 
mest  muligt. 
9. Selv  om nogle  af Udvalgets  medlemmer  fandt  den første  af 
Kommissionen  foreslåede  løsning  acceptabel  (punkt  5 a)),  var 
det den  almindelige  opfattelse,  at det  under  punkt  5 b) om-
handlede  system  var mindst  indviklet  og lettest  at administrere, 
gav den  bedste  mulighed  for at udligne  ud- og indbetalinger,  og ikke krævede,  at der åbnedes  bankkonti  i ERE.  Det  erkendtes 
imidlertid,  at Kommissionen  ved  anvendelsen  af en sådan  ord-
ning  fortsat  måtte  foretage  nogle  overførsler.  Disse  overførsler 
bør-finde  sted  i fuld  forståelse  med  de pengepolitiske  myndig-
heder  for  at begrænse  virkningerne  på valutamarkederne  og 
styringen  af reserverne  mest  muligt. 
10. Det  var opfattelsen,  at dette  system  åbnede  vide  mulighe-
der for forsøg;  ligesom  Kommissionen  erkendte  Udvalget,  at 
det var nødvendigt  med  generelle  retningslinjer,  men  den  fandt, 
at bestemmelserne  i det mindste  i den  indledende  fase  bør 
anvendes  på en smidig  og pragmatisk  måde,  der giver  mulighed 
for at tage  systemet  op til fornyet  overvejelse  og tilpasning. 
BILAG  II 
MUNDTLIG  ERKLÆRING  TIL  RÅDET  OM  FÆLLESSKABETS  VALUTASYSTEM 
Efter  opfordring  fra Rådet  (416.  møde  den  8. november  1976) 
har Det  monetære  Udvalg  på ny undersøgt,  hvorledes  og under 
hvilke  omstændigheder  de nederlandske  forslag  om en styr-
kelse  af den  økonomiske  og finansielle  samhørighed  i Fælles-
skabet  kunne  føres  ud i livet.  Udvalget  har  anmodet  sin for-
mand  om at aflægge  en mundtlig  beretning  herom  for Rådet. 
Medlemmerne  af Det  monetære  Udvalg  tilsluttede  sig i deres 
drøftelser  de mål,  der er opstillet  i de nederlandske  forslag.  De 
udtalte  enstemmigt,  at hovedformålet  med  dette  initiativ  er at 
få sat flere  konsultationer  i gang,  ikke  blot  for  at mindske 
faren  for  en indbyrdes  afvigende  valutakursudvikling  i de 
lande,  der er medlemmer  af det europæiske  valutasamarbejde 
på den  ene  side  og andre  af Fællesskabets  medlemmer  på den 
anden,  men  også  for at skabe  en højere  grad  af overensstem-
melse  i den økonomiske  politik  og valutakurserne.  Som  det ved 
flere  lejligheder  blev  understreget  i Udvalget,  bør  man  i disse 
konsultationer  beskæftige  sig med  alle  de økonomisk-  og 
finanspolitiske  områder,  som  er af betydning  for valutakursud-
viklingen.  Der  er selv  nu et tilstrækkeligt  grundlag  for en sådan 
procedure,  især  i en periode,  hvor  det står  klart,  at medlems-
staternes  økonomiske  politik  og deres  valutakurser  ikke  udvi-
ser en tilstrækkelig  høj grad  af overensstemmelse.  Jeg vil gerne 
tilføje,  at de allerede  eksisterende  rådsbeslutninger  indeholder 
krav  om sådanne  konsultationer,  og dette  uden  hensyn  til, om 
der kan  indføres  »målzoner«,  og i givet  fald  hvornår  dette  kan 
ske. 
Som det anførte  i sin beretning  af 4. november  1976  til Rådet 
og Kommissionen,  er Udvalget  af den  opfattelse,  at det ikke 
inden  for en overskuelig  fremtid  vil være  praktisk  muligt  at 
indføre  et sammenhængende  valutakurspolitisk  system,  hvis  et 
sådant  system  skulle  omfatte  mere  end  blot  konsultationer  og 
også  indebære  bindende  forpligtelser,  enten  med  hensyn  til 
udformningen  af den  økonomiske  politik  i almindelighed  eller 
valutapolitikken  i særdeleshed.  Sådanne  forpligtelser  kan  først 
indgås,  når  der  er gjort  mærkbare  fremskridt  med  hensyn  til opnåelse  af en høj grad  af overensstemmelse  i den økonomiske 
politik,  og når udviklingen  på valutamarkederne  i tilstrækkelig 
høj grad  løber  parallelt. 
Det er hovedsagelig  af disse  grunde,  at Kommissionen  er util-
bøjelig  til at foreslå  Rådet,  at der indføres  et målzonesystem  på 
nuværende  tidspunkt.  Man  må  heller  ikke  glemme,  at der  i 
Udvalget  stadig  er forskellige  opfattelser  af enkeltaspekter  af 
målzonebegrebet  (beregningsmetode  og fordelen  ved  effektive 
kurser,  usikkerhed  med  hensyn  til valutamarkedernes  reaktion 
på indførelse  af målzoner).  Drøftelserne  om disse  spørgsmå  bør 
fortsættes  i Det monetære  Udvalg. 
Jeg tror,  det er en korrekt  fortolkning  af udvalgsmedlemmernes 
synspunkter,  når  jeg  siger,  at det  mere  er et spørgsmål  om 
praktisk  handling  og pragmatiske  procedurer  end  om formelle 
beslutninger.  Jeg foreslår  derfor,  at 
— Det  monetære  Udvalg  straks  indleder  periodiske  konsulta-
tioner  om mål  og virkning  af medlemsstaterne  trufne  for-
anstaltninger,  for  så vidt  disse  påvirker  valutakursudvik-
lingen; 
— Kommissionen  opfordres  til at stille  alle  de i denne  forbin-
delse  nødvendige  data  til rådighed  for Udvalget; 
— Det  monetære  Udvalg  aflægger  beretning  for  Rådet  og 
Kommissionen  om resultatet  af dets  konsultationer; 
— Medlemsstaterne  træffer  i Rådet  beslutning  om,  i hvilket 
omfang  Det  monetære  Udvalgs  henstillinger  kan  føres  ud i 
livet. 
Jeg er overbevist  om,  at der med  sådanne  konsultationer  i Det 
monetære  Udvalg  vil være  gjort  et første  realistisk  forsøg  på at 
tilgodese  den  nederlandske  og den  franske  finansministers  for-
slag samt  et af aspekterne  af Tindemans-rapporten. 
3. 7. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 156/9 
BILAG  III 
BERETNING  TIL  RÅDET  OG  KOMMISSIONEN  VEDRØRENDE  DE BELGISKE  FORSLAG 
1. På  Rådets  møde  den  18.  juli  1977  forelagde  den  belgiske 
formand  et økonomisk  og finansielt  aktionsprogram.  Pro-
grammet  indeholder  navnlig  forslag  til justering  og forbedring 
af Fællesskabets  kreditmekanismer  på kort  og mellemlang  sigt. 
Rådet  anmodede  Det  monetære  Udvalg  om at undersøge  disse 
forslag  og meddele  det resultatet  heraf  i tide  for Rådets  møde  i 
oktober.  Som  svar  herpå  fremlægger  Det  monetære  Udvalg 
denne  beretning,  der indeholder  resultaterne  af dets  indledende 
drøftelser  om dette  spørgsmål. 
2. På  møderne  den  9. september  og 12. oktober  drøftede  Det 
monetære  Udvalg  et memorandum  fra de belgiske  medlemmer 
indeholdende  en detaljeret  fremstilling  af deres  opfattelse  af 
Fællesskabets  kreditmekanismer.  I det belgiske  memorandum 
foreslås  kreditmekanismerne  ændret  på følgende  måde: 
a) Det  kortfristede  bistandssystem 
— fordobling  af de nuværende  debitorkvoter  for hver  central-
bank  ved  tilføjelse  af en yderligere  tranche  på samme 
beløb, 
— forøgelse  af kreditorkvoterne  med  50 %, 
— fordobling  af rallongen, 
— bortset  fra særlige  omstændigheder  skal  intet  land  kunne 
modtage  mere  end  halvdelen  af rallongen, 
— træk  på den  anden  tranche  eller  på en del af eller  hele  ral-
longen  skal  kun  tillades  de lande,  som  har erklæret  sig rede 
til at gennemføre  pengepolitiske  delmål. 
b) Finansiel  støtte  på mellemlang  sigt 
— fordobling  af låneloftet, 
— skærpelse  af betingelserne  for at få adgang  til denne  støtte, 
navnlig  på området  for de offentlige  finanser, 
— hvor  det  måtte  være  formålstjenligt,  kan  den  finansielle 
støtte  på mellemlang  sigt  blive  udbetalt  i rater,  idet 
trækning  af hver  enkelt  rate  gøres  afhængig  af særlige 
betingelser. 
3. Udvalget  kan  tilslutte  sig de bevæggrunde,  som  har  foran-
lediget  de belgiske  medlemmer  til at fremsætte  disse  forslag. 
Der var således  enighed  i udvalget  om,  at metoderne  til udvi-
delse  og forbedring  af de eksisterende  kreditmekanismer  skulle 
undersøges  sideløbende  med  og i forbindelse  med  indførelsen 
af strengere  betingelser.  Desuden  er udvalget  af den  opfattelse, 
at den  nuværende  støtteordning  bør  revideres,  således  at den 
kan udnyttes  af mere  end  én medlemsstat,  og således  at den 
ikke næsten  udelukkende  opbruges  af kun  én modtager. 
4. Udvalget  har  ikke  kunnet  nå til enighed  om  problemet 
vedrørende  forøgelse  af de beløb,  som  er til rådighed  i Fælles-
skabets  to kreditordninger.  Der  er almindelig  enighed  om,  at 
der i betragtning  af den  nuværende  udvikling  i betalingsbalan-cen og i valutareserverne  ikke  for tiden  er noget  presserende 
behov  for  økonomisk  bistand  i Fællesskabet.  De fleste  med-
lemmer  understreger,  at der bør  drages  fordel  af relativt  rolige 
perioder,  og finder,  at de belgiske  forslag  om at forøge  belø-
bene  i de to kreditordninger  bør undersøges  nu, således  at de er 
til rådighed  i fremtiden,  når nye  vanskeligheder  måtte  opstå. 
Nogle  medlemmer  finder,  at sagen  bør  udsættes,  da der hver-
ken nu eller  i en overskuelig  fremtid  er noget  presserende 
behov  for sådanne  foranstaltninger.  De mener  heller  ikke,  at 
der er behov  for at forøge  midlerne  til den  kortfristede  bistand 
forud  for forelæggelsen  af den  femårige  revision,  som  omtales  i 
artikel  2 i aftalen  mellem  centralbankerne  af 9. februar  1970. 
5. Midlerne  til den  kortfristede  monetære  støtte  blev  allerede 
væsentligt  forøget  i marts  1974.  På trods  heraf  er de nuvæ-
rende  kortfristede  lånefaciliteter  til de enkelte  lande  ikke  meget 
højere  end  de kreditter,  der er til rådighed  under  den  mellem-
fristede  ordning.  Medlemmerne  var enige  om,  at det i forbin-
delse  med  kortfristet  monetær  bistand  ville  være  vanskeligt  at 
stille  betingelser,  som  ikke  kunne  opfyldes  eller  kontrolleres  på 
kort sigt.  Udvalget  tog  til efterretning,  at de belgiske  forslag 
ikke skulle  fortolkes  på denne  måde,  og fandt,  at forslagene 
burde  udarbejdes  mere  detaljeret. 
I øvrigt  bemærkede  udvalget,  at de belgiske  forslag  vedrørende 
den kortfristede  bistandsordning  for  tiden  undersøges  af 
centralbankchefkomiteen. 
6. Et klart  flertal  af udvalget  erkendte,  at der var flere  grunde 
til at forøge  midlerne  under  den  mellemfristede  finansielle  støt-
teordning:  Disse  midler  er forblevet  uændrede  lige  siden  ord-
ningens  oprettelse  i marts  1971;  næsten  alle  de disponible 
midler  anvendes  for tiden  af en enkelt  låntager;  og endelig  er 
der grund  til at afpasse  de mellemfristede  midler  til de kortfri-
stede,  eftersom  det i praksis  kan  forventes,  at de sidste  ofte  vil 
blive  anvendt  forud  for  de førstnævnte.  Dette  sidstnævnte 
argument  underbygges  endvidere  af den  kendsgerning,  at stør-
stedelen  af udvalget  finder,  at midlerne  til den  kortfristede 
monetære  støtte  bør  forøges.  Der  var i udvalget  visse  menings-
forskelle  med  hensyn  til, hvor  stor  forøgelsen  skulle  være  under 
de nuværende  omstændigheder  samt  med  hensyn  ril det bedste 
tidspunkt  for iværksættelsen  heraf  i betragtning  af de sidelø-
bende  drøftelser  om forøgelsen  af kvoterne  i IMF. 
Alle medlemmerne  var  enige  om,  at en forøgelse  af midlerne 
burde  kombineres  med  en stramning  af betingelserne.  Udbeta-
ling af den  mellemfristede  støtte  i rater  over  en given  periode 
ville være  en egnet  metode  til at opnå  dette  resultat.  Der  var 
imidlertid  tvivl  om muligheden  af at gennemføre  udbetalingen 
af den  mellemfristede  finansielle  bistand  i rater  i de tilfælde, 
hvor  der  forinden  var  blevet  ydet  en omfattende  kortfristet 
bistand. 
Man  var  under  alle  omstændigheder  af den  opfattelse,  at det, 
inden  der  blev  truffet  beslutning  om ændring  og udvidelse  af 
støtteordningen  på mellemlang  sigt,  var  væsentligt  at under-
Nr. C 156/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 7. 78 
søge  så vigtige  aspekter  som  bestemmelserne  om fritagelse  og 
om mobilisering  af tilgodehavender  (henholdsvis  artikel  4, stk. 
1 og 5, stk.  3, i Rådets  beslutning  71/143/EØF  af 22.  marts 
1971).  Nogle  medlemmer  mener  endvidere,  at man,  inden 
denne  beslutning  træffes,  bør undersøge  muligheden  af en side-
løbende  udvidelse  af Fællesskabets  låneordning. 
De påpegede  ligeledes,  at anvendelsen  af ERE  i Fællesskabets 
kreditordninger  skulle  undersøges. 
7. Udvalget  understreger,  at konklusionerne  i den  forelig-
gende  rapport  er af foreløbig  karakter,  og at det ikke  har været 
^muligt  at komme  til enighed  om  alle  punkter.  Det  er næppe 
muligt  for udvalget  at arbejde  videre  med  disse  problemer,  hvis ikke Rådet  støtter  det  standpunkt,  at en overensstemmelse 
mellem  medlemsstaternes  økonomiske  politik  på dette  stadium 
kunne  (og  derfor  burde)  fremmes  gennem  en udvidelse  af Fæl-
lesskabets  kreditordninger  kombineret  med  strammere  regler 
for at sikre  en effektiv  overholdelse  af de betingelser,  som  er 
knyttet  til anvendelsen  af disse  ordninger. 
Hvis  ministrene  imidlertid  kunne  nå til enighed  om princippet  i 
det ovenanførte  synspunkt,  kunne  udvalget  foretage  en mere 
detaljeret  undersøgelse  af de tekniske  problemer,  som  ville 
følge  af en sådan  beslutning;  udvalget  understreger  i denne 
forbindelse,  at det tilfalder  Centralbankchefkomiteen  at træffe 
og gennemføre  beslutningerne  vedrørende  den  kortfristede 
monetære  bistand. 
BILAG  IV 
ANDEN  BERETNING  TIL  RÅDET  OG  KOMMISSIONEN  VEDRORENDE  DE  BELGISKE 
FORSLAG 
1. På  Rådets  møde  den  18.  juli  1977  fremlagde  den  belgiske 
formand  et økonomisk  og finansielt  aktionsprogram  blandt 
andet  omfattende  forslag  til justering  og forbedring  af Fælles-
skabets  nuværende  kreditmekanismer  på kort  og mellemlang 
sigt. Rådet  pålagde  Det  monetære  Udvalg  at undersøge  disse 
forslag.  Udvalget  udarbejdede  en foreløbig  beretning,  som  det 
forelagde  Rådet  den  17.  oktober  1977.  Rådet  gav  udtryk  for 
den anskuelse,  at tilnærmelsen  af medlemsstaternes  økonomi-
ske politik  bør  ledsages  af en justering  af kreditmekanismerne 
sammen  med  en skærpelse  af metoderne  til at sikre,  at de be-
tingelser  af finanspolitisk  art,  som  er knyttet  til disse  mekanis-
mer,  virkelig  opfyldes.  Rådet  opfordrede  udvalget  til at frem-
lægge  sin endelige  beretning  så tidligt,  at det kunne  træffe  be-
slutning  herom  på mødet  den  21. november  1977. 
A — Finansiel  bistand  på mellemlang  sigt 
2. Udvalget  finder  det hensigtsmæssigt,  at den  mellemfristede 
finansielle  støtteordning  forbedres  på grundlag  af forslagene 
fra den  belgiske  delegation.  Fordobling  af medlemsstaternes 
forpligtelsesloft  kan gennemføres,  forudsat  der sker  tilfredsstil-
lende  ændringer  i reglerne  for  den  mellemfristede  finansielle 
bistand  vedrørende  betingelserne  for at modtage  støtte,  kontrol 
med overholdelse  af accepterede  politiske  betingelser,  betingel-
ser for  undtagelser  og mobilisering  af tilgodehavender  samt 
den møntenhed,  hvori  den  ydede  kredit  skal  betales. 
3. Det  er under  alle  omstændigheder  væsentligt,  at en enkelt 
medlemsstats  træk  på den  mellemfristede  finansielle  bistand 
ikke opbruger  ordningens  midler.  Det  antages  derfor,  at ingen 
medlemsstat  i princippet  kan  trække  mere  end  50 % af det 
samlede  låneloft  under  skyldig  hensyntagen  til låntagerlandets 
størrelse. 4. Medlemsstater,  der  ansøger  om  mellemfristet  finansiel  bi-
stand,  skal  godkende  økonomisk-politiske  betingelser,  som 
sigter  mod  at genoprette  landets  indre  og ydre  økonomiske 
ligevægt.  For  at sikre,  at disse  betingelser  opfyldes,  bør  mid-
lerne  i den  mellemfristede  finansielle  støtteordning  så vidt 
mulig  betales  i successive  rater,  idet  frigørelsen  af hver  rate  er 
afhængig  af en undersøgelse  af de økonomiske  resultater,  lan-
det har nået,  i forhold  til på forhånd  fastsatte  mål. 
5. Udvalget  er af den  opfattelse,  at den  nuværende  ordning, 
hvorefter  en medlemsstat  kan  fritages  for at deltage  i finan-
sieringen  af en mellemfristet  finansiel  bistandsoperation  ved blot 
at henvise  til egne  betalingsbalancevanskeligheder,  bør  ændres. 
Det foreslås,  at, hvis  et eller  flere  lande  gør  gældende  at de 
vanskeligt  vil kunne  finansiere  deres  bidrag  helt  eller  delvist, 
kun skal  fritages  i det nødvendige  omfang,  hvis  Rådet  efter 
henstilling  fra Kommissionen  og efter  høring  af Det  monetære 
Udvalg  med  kvalificeret  flertal  træffer  beslutning  om,  at den 
pågældende  fritagelse  er berettiget  samt  om,  hvorledes  det 
manglende  bidrag  i så fald  skal  finansieres. 
6. Medlemsstater,  som  rammes  af betalingsbalancevanskelig-
heder  efter  at have  bidraget  til finansiering  af en mellemfristet 
bistandsoperation,  og som  anmoder  om at få deres  tilgodeha-
vender  gjort  disponible,  skal  behandles  på lige  fod  med  lande, 
som har opnået  fritagelse.  På grundlag  heraf  er udvalget  af den 
^pfatteke,  a^t_ alle nødvendige  skridt  bør  tages  for at sikre  en 
effektiv  gennemførelse  af tilbagebetalingsproceduren.  I denne 
forbindelse  har flere  medlemmer  foreslået,  at en aftale  med  BIS 
(Den  internationale  Betalingsbank)  kunne  tjene  som  en effektiv 
tilbagebetalingsgaranti,  samt  at muligheden  for  at benytte 
Fællesskabets  låneordning  burde  overvejes. 
7. Efter  den  nuværende  ordning  er de fritagne  lande  underka-
stet konsul  tationsforpligtelse  i Det  monetære  Udvalg.  En lig-
3. 7. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 156/11 
nende  bestemmelse  burde  også  gælde  for  de lande,  hvis  til-
godehavender  er gjort  disponible.  Denne  konsultationsforplig-
telse  skulle  ikke  blot  vedrøre  betalingsbalance-  og valutareser-
vesituationen,  men  også  den  generelle  økonomiske  situation. bygger  på Romtraktatens  artikel  108  om  gensidig  bistands-
ydelse  i tilfælde  af betalingsbalancevanskeligheder. 
8. Tilgodehavender  og forpligtelser  i forbindelse  med  den 
mellemfristede  finansielle  støtteordning  bør  udtrykkes  i euro-
pæiske  regningsenheder  efter  endnu  ikke  fastlagte  metoder. 
9. Størstedelen  af udvalgets  medlemmer  støtter  det  stand-
punkt,  at fællesskabslåneordningen  snarest  muligt  bør  justeres 
efter  de samme  retningslinjer  som  for de mellemfristede  finan-
sielle  støtteordningers  vedkommende.  Nogle  medlemmer  finder 
imidlertid,  at fællesskabslåneordningen  ikke  bør  fornyes,  efter-
som den  blev  vedtaget  som  en ekstraordinær  støtteforanstalt-
ning  til afhjælpning  af betalingsbalancevanskeligheder  som 
følge  af olieprisstigningerne.  De pågældende  medlemmer  har 
ligeledes  understreget,  at fællesskabslåneordningen  ikke  — til 
forskel  fra  de mellemfristede  finansielle  støtteordninger  — B — Det  kortfristede  bistandssystem 
10. Det  monetære  Udvalg  tog  til efterretning,  at justering  af 
de kortfristede  monetære  støtteordninger  vil blive  behandlet  i 
centralbankchefkomiteen  og har  derfor  kun  givet  spørgsmålet 
vedrørende  betingelserne  en tilbundsgående  undersøgelse.  Det 
finder,  at den  i artikel  4 i Rådets  beslutning  af 16.  februar 
1970  omtalte  særlige  konsultationsprocedure  i forbindelse  med 
ydelse  af støtte,  som  ikke  er medtaget  i Rådets  beslutning  af 
18. februar  1974,  burde  genindføres.  Sådanne  konsultationer 
kunne  omfatte  modtagerlandets  økonomiske  situation,  dets 
økonomiske  politik  samt  denne  politiks  overensstemmelse  med 
de af Rådet  fastlagte  retningslinjer.  Samtidig  burde  de forskel-
lige undersøgelses-  og koordineringsprocedurer  inden  for Fæl-
lesskabet  overholdes  bedre  og gennemføres  mere  effektivt. 
BILAG  V 
BERETNING  TIL  RÅDET  OG  KOMMISSIONEN  OM  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
1. Efter  Rådets  anmodning  behandlede  Det  monetære  Udvalg 
på møderne  den  21.  september,  7. og 12.  oktober  de forslag, 
som Kommissionen  havde  fremsat  i sin meddelelse  af 1.5.  juni 
1977  til Det  europæiske  Råd  vedrørende  indførelse  af et nyt 
instrument  for  Fællesskabets  lånoptagelse  (KOM  (77)  300 
endel.  udg.  »Investering  og lånoptagelse  i Fællesskabet«), 
2. Udvalget  finder,  at Kommissionens  ideer  må  udarbejdes 
mere  udførligt,  og at virkningerne  af dem  må beskrives  indgå-
ende,  før der  kan  foretages  en endelig  vurdering  af forslaget. 
Det finder  navnlig,  at Kommissionen  bør  give  en mere  detalje-
ret beskrivelse  af, hvilken  virkning  dens  forslag  vil få for de 
nuværende  finansieringsordninger  i Fællesskabet,  herunder 
Den europæiske  Investeringsbank  og Fonden  for  Regional-
udvikling,  og hvorledes  den  vil nå de ønskede  mål. ning  har  derfor  to formål:  den  er rettet  mod  det korte  sigt  og 
mod  strukturerne.  Den  tager  sigte  på at opretholde  den  øko-
nomiske  aktivitet-  og beskæftigelsen  og samtidig  forbedre  de 
økonomiske  strukturer  i Fællesskabet  ved  investeringsfrem-
mende  foranstaltninger  på de væsentligste  områder  såsom 
energi,  regional  infrastruktur  og omstilling.  Det  skal  understre-
ges, at den  planlagte  foranstaltning  kunne  foregå  inden  for 
beskedne  rammer  — låneloftet  kunne  i en første  fase  begræn-
ses til 1 milliard  ERE  — idet  forslaget  tager  sigte  på at skabe 
en positiv  holdning  i offentligheden  og derigennem  fremme  et 
generelt  opsving  i aktiviteten  og navnlig  i investeringerne. 
A — Generelle  betragtninger 
3. Kommissionens  repræsentanter  forklarede,  at den  be-
grebsmæssige  baggrund  for  forslaget  dels  var  det  meget  lave 
aktivitets-  og  beskæftigelsesniveau  i Fællesskabet,  dels  af-
dæmpningen  i de faste  investeringer.  Den  planlagte  foranstalt-4. Skønt  foranstaltningen  ifølge  Kommissionen  skulle  regulere 
den nuværende  tendens,  var  det  hensigten,  at det  planlagte 
instrument  navnlig  skulle  varetage  opgaver  med  strukturelt 
sigte;  det  er på dette  område,  at det  lave  aktivitetsniveau  i 
Fællesskabet  synes  at frembyde  farer  for fremtiden  og derfor 
må afhjælpes.  Med  opmærksomheden  henledt  herpå  forudser 
Kommissionen,  at det vil være  muligt  at udføre  løbende  trans-
aktioner  inden  for et udlånsloft,  således  at beløb,  der er tilba-
gebetalt  af lånerne,  om nødvendigt  kunne  anvendes,  indtil  man 
atter  når  loftet.  Den  planlagte  foranstaltning  bør  gennemføres 
Nr. C 156/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 7. 78 
hurtigt  med  henblik  på at tilfredsstille  dens  konjunkturmæssige 
formål  og fortsætte  et stykke  tid med  henblik  på at tilfredsstille 
dens  strukturmæssige  formål.  Under  alle  omstændigheder  bør 
den fastlæggelse  af prioriterede  sektorer,  som  Rådet  foretager 
på forslag  af Kommissionen,  være  fleksibel,  således  at den  kan 
tilpasses  de skiftende  omstændigheder. 
5. Kommissionen  finder  ikke,  at Fællesskabets  nuværende 
finansielle  instrumenter  er tilpasset  en sådan  ordning.  To af 
dem (EKSF  og EURATOM)  har  et nøjagtigt  formål.  For så vidt 
angår  EIB,  er en udvidelse  af dens  forretninger  betinget  af en 
stigning  i dens  kapital,  hvilket  et ville  tage  tid, og hidtil  har det 
meste  af dens  virksomhed  vedrørt  regionaludvikling. 
6. Kommissionen  mente,  at oprettelsen  af endnu  et instru-
ment  for lånoptagelse,  som  den  skulle  administrere,  ville  gøre 
det muligt  at tilvejebringe  ekstra  midler  uden  skade  for Fælles-
skabets  gode  anseelse.  Kommissionens  erfaring  på kapitalmar-
kederne  fik den  til at antage,  efter  en forsigtig  beregning,  at 
den kunne  forøge  de samlede  midler,  som  stilles  til rådighed  af 
alle Fællesskabets  organer,  med  op til 1,5 milliarder  til 2 milli-
arder  ERE  årligt.  På denne  baggrund  fandt  den,  at dens  forslag 
om et loft  på 1 milliard  ERE  var beskedent  og kunne  gennem-
føres  uden  vanskeligheder. 
7. For  at finde  ud af, om der virkelig  er et behov,  som  Kom-
missionens  forslag  vil opfylde,  fandt  Udvalget  det nødvendigt 
at undersøge  medlemsstaternes  nuværende  midler  til finansie-
ring af investeringer,  både  internt  og eksternt.  Det  viste  sig,  at 
de nuværende  private  og offentlige  ordninger  i de fleste  lande 
og til trods  for forskelle  i deres  finansielle  struktur  i vid ud-
strækning  kunne  opfylde  behovet  for  investeringsmidler.  I 
denne  henseende  understregede  flere  medlemmer  den  funda-
mentale  betydning,  som  kræfternes  frie  spil  på kapitalmarke-
derne  i deres  lands  økonomi,  har  for  tilpasningsprocessen. 
Andre  medlemmer  understregede  desuden,  at der i deres  hjem-
lande  blev  foretaget  indgriben  fra det offentliges  side,  og at der 
fandtes  reguleringsmekanismer,  der skulle  sikre  en tilpasning  af 
behov  og finansieringsmuligheder,  samtidig  med  at den  fun-
damentale  økonomiske  ligevægt  blev  overholdt. 
Det ser dog  ud til at disse  interne  mekanismers  virkemåde  i de 
fleste  medlemsstater  på ingen  måde  udelukker  en inddragelse 
af udenlandsk  finansiering,  selv  til meget  store  beløb.  Men  en 
sådan  finansiering  blev  for  størstedelens  vedkommende  be-
grundet  med,  at det var nødvendigt  at dække  underskuddet  på 
de låntagende  landes  betalingsbalancer.  Skønt  finansiering 
gennem  udenlandsk  investering  i flere  lande  ikke  blot  kan  fore-
tages  til dækning  af underskud  på betalingsbalancen,  men 
hovedsagelig  vil blive  foretaget  ud fra ønsket  om at tilpasse  alle 
lånekilder  til de behov,  der skabes  i økonomien,  navnlig  inden 
for visse  sektorer,  anses  udenlandsk  finansiering  i disse  lande 
for den  bedste  måde,  hvorpå  en række  væsentlige  investerings-
behov  kan  dækkes. 
8. Nogle  medlemmer  understregede,  at det  nuværende  lave 
investeringsniveau  i de fleste  tilfælde  ikke  kan  tilskrives  mange-
len på finansielle  ressourcer.  De var af den  opfattelse,  at inve-
steringerne,  i .hvert  fald  i deres  hjemlande,  bjev  begrænset  ikke 
blot på grund  af manglende  rentabilitet,  men  også  på grund  af 
politiske,  sociologiske  eller  økologiske  begrænsninger.  De 
udtrykte  derfor  tvivl  om,  hvorvidt  en yderligere  finansiel  ord-
ning,  som  på ingen  måde  bidrog  til en løsning  af disse  proble-
mer,  kunne  være  berettiget  eller  effektiv. 9. For  at vurdere,  om der var behov  for en ny fællesskabsord-
ning  til finansiering  af investeringer,  undersøgte  Udvalget  kort 
medlemsstaternes  bedømmelser  af,  hvorledes  de nuværende 
finansieringsinstrumenter  i Fællesskabet  fungerede.  De fandt, 
at de nuværende  låneordninger  i Fællesskabet  i almindelighed 
havde  været  i overensstemmelse  med  målene  herfor  nemlig  at 
komplettere  finansieringen  inden  for  de pågældende  sektorer 
og institutionelle  områder.  De fleste  mente,  at disse  organer  i 
øjeblikket  var tilstrækkelige  i forhold  til behovene.  Men  hvis 
en forøgelse  af fællesskabsfinansieringen  var  nødvendig,  ville 
disse  medlemmer  foretrække  en udbygning  af de nuværende 
organer,  eventuelt  ved  forbedring  af deres  procedurer  i stedet 
for oprettelse  af nye  organer.  De mente,  at navnlig  EIB  kunne 
påtage  sig at dække  de behov,  som  havde  fået  Kommissionen 
til at udarbejde  sine  forslag.  Den  principielle  afgørelse,  der er 
truffet  af EIB's  styrelsesråd,  om  at forhøje  bankens  kapital 
næste  år og således  sætte  banken  i stand  til at forøge  sine  for-
retninger,  var  allerede  et skridt  i denne  retning.  De fandt,  at 
bankens  forretninger,  navnlig  som  bestemt  i Rom-traktatens 
artikel  130,  fuldt  ud kunne  dække  de projekter,  som  Kommis-
sionen  har  til hensigt  at finansiere  gennem  det nye  organ. 
Disse  medlemmer  gjorde  også  opmærksom  på, at Fællesskabet 
for nylig  havde  oprettet  en ny låneordning  under  Euratom, 
hvor  en vurdering  af erfaringerne  var  nødvendig  for  at be-
dømme,  om  denne  handling  ville  være  tilstrækkelig  på ener-
giområdet,  som  man  mente  tidligere. 
Nogle  medlemmer  fandt,  at Kommissionens  målsætninger  også 
kunne  opfyldes  gennem  øget  anvendelse  af andre  instrumenter 
i Fællesskabets  budget,  som  f. eks.  Fonden  for Regionaludvik-
ling,  men  virkningerne  af dette  forslag  kunne  ikke  behandles 
på den  tid,  der var til rådighed. 
10. Nogle  medlemmer  fandt.  M de nuværende  ordninger  var 
nyttige  og effektive,  men  at deres  beføjelser  var urimeligt  ind-
skrænkede  med  hensyn  til den  sektor,  hvori  de kan  intervenere, 
eller med  hensyn  til kriterierne  for  udvælgelse  af projekter: 
ifølge  disse  kunne  EIB  ikke  behandle  projekter  med  lav rentabi-
litet eller  projekter,  som  først  giver  rentabilitet  senere.  Desuden 
behandlede  den  hvert  enkelt  tilfælde  for sig ved  anvendelse  af 
bankkriterier  og uden  et samlet  handlingsprogram,  der  er 
samordnet  med  de enkelte  landes  plane  - r udviklingen. 
Kndelig  behandler  den  ikke  sociale  projekter  på tilfredsstillende 
vis og begunstiger  ikke  den  produktive  sektor.  For  disse  med-
lemmer  ville  en ny ordr.ing  kun  være  noget  positivt,  såfremt 
den gjorde  det muligt  n fjerne  disse  indskrænkninger  ved  fi-
nansiering  af sociale  projekter,  projekter  med  ringe  eller  uvis 
rentabilitet,  projekter,  som  først  giver  rentabilitet  senere,  eller 
projekter,  der  i høj  grad  er arbejdskraftintensive.  Desuden 
understregede  nogle  medlemmer,  at EIB's  finansiering  var 
begrænset  på to områder,  nemlig  indførelse  af kursrisiko  for 
låntageren  og kravet  om  en markedsrente.  En ordning  skulle 
ikke berøre  disse  to aspekter.  Det  ville  navnlig  være  nødvendigt 
at knytte  det  til en rentetilskudsordning  inden  for  Fællesska-
bets budget:  principielt  kan  sådanne  rentetilskud  allerede  ydes 
af Fonden  for  Regionaludvikling  til lån  fra  EIB.  De  fleste 
medlemmer  trindt,  u problemet  med  rentetilskud  er et andet 
spørgsmål  og ikke  ' rører  de nuværende  forslag. 
3. 7. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 156/13 
11. Udvalget  understregede,  at formålet  med  den  foreslåede 
ordning  ikke  var at finansiere  underskud  på betalingsbalancen. 
Flere  medlemmer  gav  udtryk  for,  at en fælles  regional-,  sektor-
og strukturpolitik,  som  kunne  virke  for integrationen  i Fælles-
skabet,  ville  danne  en særlig  nyttig  ramme  om oprettelsen  af en 
ordning. 
12. Med  forbehold  af det endelige  svar  vedrørende  behovet  for 
et nyt organ,  hvilket  er et væsentligt  punkt,  og på baggrund  af 
ovennævnte  forbehold,  begyndte  Udvalget  derefter  at behandle 
de vigtigste  tekniske  aspekter  i forbindelse  med  den  foreslåede 
ordning.  Det  forsøgte  ikke  at nå til enighed  om de forskellige 
aspekter,  men  udarbejdede  blot  en foreløbig  oversigt  over  reak-
tionerne  og de fremsatte  forslag.  Det  understregede,  at dette 
kun var en indledende  kortfattet  oversigt,  som  ikke  kunne  være 
et fyldestgørende  svar  på Rådets  anmodning  og kun  tog  sigte 
på aflæggelsen  af en foreløbig  beretning  for  Rådet  den  17. 
oktober. 
B — Bemærkninger  af teknisk  art 
13. Beløb ter skal  forestå  gennemførelsen.  Kommissionen  vil derfor  af-
gøre,  om projekterne  er låneberettigede,  dvs.  om de er forene-
lige med  Fællesskabets  samlede  politik,  mens  EIB  skal  under-
søge  de tekniske  aspekter.  I henhold  til den  anden  procedure 
skal de grundlæggende  afgørelser  også  træffes  af Rådet  på for-
slag af Kommissionen,  men  afgørelser  om  projekter  samt 
undersøgelser  henhører  under  EIB.  De fleste  medlemmer  fandt, 
at det  positive  ved  den  anden  procedure  var,  at der  kunne 
drages  fordel  af EIB's  tekniske  ekspertise  og erfaring,  uden  at 
der skulle  foretages  en institutionel  ændring,  som  ligger  uden 
for udvalgets  kompetence.  EIB  vil naturligvis  ikke,  hverken  helt 
eller delvis,  finansiere  projekter,  som  ikke  godkendes  af den 
medlemsstat,  på hvis  område  det skal  gennemføres. 
16. Nogle  medlemmer  fandt,  at en direkte  udvidelse  af EIB's 
virksomhed  ville  føre  til samme  mål  som  den  foreslåede  aktion, 
men uden  ændring  af de nuværende  procedurer,  således  at der 
hurtigere  kunne  træffes  mere  effektive  foranstaltninger.  Andre 
følte,  at denne  løsning  ville  bringe  aktionens  origninale  og 
specielle  karakter  i fare,  mens  den  af Kommissionen  foreslåede 
løsning  ville  muliggøre  en bedre  samordning  af projekterne 
under  Kommissionens  ledelse. 
Det beløb  på 1 milliard  ERE,  som  Kommissionen  havde  fore-
slået,  var  ikke  udregnet  på grundlag  af særlige  tekniske  for-
hold;  det  var  baseret  både  på Kommissionens  overslag  over, 
hvor  store  beløb  der  kunne  formodes  at være  til rådighed  på 
kapitalmarkederne,  og det omtrentlige  beløb,  der  er nødven-
digt for  at opnå  den  psykologiske  igangsættende  indvirkning 
på investeringerne,  som  man  ønsker.  Flere  medlemmer  fandt, 
at de virkelige  behov  burde  undersøges:  nogle  udtrykte  tvivl 
om, at rentable  projekter,  der krævede  sådanne  summer,  øje-
blikkeligt  ville,  være  til rådighed.  Mange  medlemmer  følte,  at 
ordningens  omfang  tillige  var  afhængigt  af reaktionerne  på 
markedet. 
14. Varighed 17. Garanti 
Kommissionen  fandt  det ikke  nødvendigt,  at medlemsstaterne 
skulle  stille  en særlig  garanti  for Fællesskabet  i lighed  med  den 
garanti,  der  stilles  i forbindelse  med  fællesskabslån.  De mente 
ikke,  at det  ville  blive  vanskeligt  at optage  lån  udelukkende 
med sikkerhed  i Fællesskabets  budget.  Denne  løsning  indebar 
betydelige  fordele,  fordi  den  var  enkel  og ikke  indebar  nogen 
hensyntagen  til  medlemsstaternes  kreditværdighed.  Nogle 
medlemsstater  udtrykte  dog  tvivl  om,  hvorvidt  Kommissionen 
ville kunne  optage  lån på yderligere  1 milliard  ERE  på marke-
det uden  særlige  garantier  fra  medlemsstaterne.  Udvalget 
behandlede  ikke  på dette  stadium  spørgsmålet  om redegørelse 
for transaktioner  i forbindelse  med  denne  ordning. 
Kommissionens  forslag  til en ordning  uden  tidsbegrænsning 
blev begrundet  med,  at fremme  af investering  var en langsigtet 
opgave.  Mange  medlemmer  følte,  at dette  aspekt  var  uforene-
ligt med  en konjunkturmodgående  indsats,  og fandt,  at en 
foranstaltning  med  tidsbegrænsning  og uden  den  automatiske 
opfyldning  til loftet  ville  være  mere  berettiget.  De understre-
gede,  at et forslag,  der først  og fremmest  var rettet  mod  struk-
turpolitiske  mål  af ubegrænset  varighed  ville  forværre  de nuvæ-
rende  problemer  og skabe  nye,  som  ville  nødvendiggøre  yderli-
gere dybtgående  undersøgelser. 
15. Undersøgelse  af projekter,  finansieringsafgørelser  og  sty-
ring 
Der er to mulige  procedurer.  I henhold  til den  første  procedure, 
som Kommissionen  foretrækker,  vil Kommissionen  anbefale, 
at Rådet  træffer  den  grundlæggende  afgørelse  og vedtager 
generelle  retningslinjer  på forslag  af Kommissionen,  som  deref-18. Langivningsvilkar 
Kommissionen  udtrykte  håb  om,  at den  så vidt  muligt  kunne 
gennemføre  »blank  transactions«  med  absolut  overensstem-
melse  mellem  vilkårene  for Fællesskabets  lånoptagelse  og vil-
kårene  for  de ydede  lån.  Disse  långivningsvilkår  ville  være 
afhængige  af vilkårene  for lånoptagelsen,  således  at ordninger 
for tilvejebringelse  og anvendelse  af midler  ville  være  de 
samme,  og således  at Fællesskabets  budget  ikke  ville  blive 
berørt.  Nogle  medlemmer  var  dog  af den  opfattelse,  at en 
ufleksibel  opretholdelse  af princippet  om  »blank  transactions« 
kunne  skade  Fællesskabet,  idet  det i så fald  ville  afskæres  fra at 
udnytte  gunstige  situationer  på lånemarkedet,  hvilket  ville  være 
ensbetydende  med,  at den  foreslåede  ordning  ikke  fungerede 
tilfredsstillende.  Disse  medlemmer  understreger,  at optagelse  af 
alt for mange  små  lån vil skade  Fællesskabets  omdømme. 
Nr. C 156/14 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 3. 7. 78 
19. Reaktionerne  på  markedet 
Såfremt  der indføres  en ny betegnelse  på markedet,  kan  dette 
anses  for en måde  at forøge  den  samlede  låntagning  på, uden 
at investorernes  ønske  om en spredning  tilsidesættes.  Men  det 
kunne  også  indebære  fare  for en forringelse  af Fællesskabets 
kreditværdighed  og medføre  strengere  vilkår  ikke  blot  for 
Fællesskabets  institutioner,  men  også  for medlemsstater,  der vil 
optage  lån på det internationale  marked.  Under  alle  omstæn-
digheder  skal  tidsplanerne  for  emission  samordnes  mellem 
Fællesskabets  emittenter  indbyrdes.  Nogle  medlemmer  ønskede 
også  samordning  mellem  Fællesskabets  emittenter  og emitten-
ter fra medlemsstaterne,  med  henblik  på at undgå  varskelighe-
der for de sidstnævnte.  Som  løsning  på dette  problem  blev  det 
anført,  at Det  monetære  Udvalg  var det organ,  der bedst  kunne 
spille  en samordnende  rolle.  Andre  medlemmer  fandt  — sam-
tidig  med  at de understregede  risikoen  for konkurrence  — at 
en sådan  samordning  ikke  ville  praktiseres  under  de nuværende 
omstændigheder. 
20. Fællesskabets  lån udbydes  normalt  uden  for Fællesskabet 
men kan  under  visse  omstændigheder  udbydes  på medlemssta-
ternes  nationale  markeder,  såfremt  myndighederene  i de på-
gældende  lande  tillader  det.  De mange  problemer  i forbindelse med kursrisici,  som  berører  både  Fællesskabet  og lånemodta-
gerne,  skal  undersøges  mere  indgående. 
21. Videreudlån 
Det så ud til, at videreudlån  af midler  tilvejebragt  ved  hjælp  af 
det nye  finansielle  instrument  faktisk  ikke  kunne  følge  noget 
forudfastsat  kriterium;  enhver  form  for  kontingenter  for  de 
enkelte  lande  eller  andre  ordninger  for  geografisk  fordeling 
skulle  ophæves.  Rådet  skulle  på baggrund  af forholdene  og 
behovene  inden  for  Fællesskabet  med  mellemrum  afgøre, 
hvilke  sektorer  der skulle  ydes  lån. 
22. For  mange  medlemmer  viser  ovenstående  betragtninger, 
at en række  aspekter  ved  den  foreslåede  ordning  må betragtes 
ud fra et bankmæssigt  synspunkt,  og det anføres,  at en bank-
lignende  fremgangsmåde  vil være  den  bedste  løsning,  både  med 
hensyn  til tilvejebringelse  af midler  på markedet  og med  hen-
syn til videreudlån.  På denne  baggrund  finder  de, at EIB  bør 
foreslå  gennemførelsen  af den  foreslåede  aktion.  Under  alle 
omstændigheder  kunne  der  til dette  formål  oprettes  en særlig 
lånefacilitet  inden  for EIB. 
BILAG  VI 
UDKAST 
ANDEN  BERETNING  TIL  RÅDET  OG  KOMMISSIONEN  OM  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
1. Kommissionen  forelagde  for  nylig  Rådet  en meddelelse 
vedrørende  investering  og  lånoptagelse  i Fællesskabet.  Få 
Rådets  anmodning  udarbejdede  Det  monetære  Udvalg  en be-
retning,  som  blev  fremlagt  på Rådets  møde  den  17.  oktober 
1977.  Rådet  opfordrede  Det  monetære  Udvalg  til at fortsætte 
dets undersøgelser,  således  at det på mødet  den  21.  november 
1977  kunne  træffe  en afgørelse  herom. 
2. Udvalget  finder  det  ikke  hensigtsmæssigt  at uddybe  de 
generelle  betragtninger  og den  skitsering  af de divergerende 
holdninger,  som  findes  i afsnit  A i dets  beretning  af 12.  okto-
ber. Desuden  er de forskellige  tekniske  aspekter  i Kommissio-
nens  forslag  blevet  undersøgt  i beretningens  afsnit  B, og der er 
ikke siden  fremkommet  nye  elementer,  der  kan  belyse  den 
vedvarende  usikkerhed. 
3. Udvalget  mener  derfor,  at Rådet  må  afgøre  et grundlæg-
gende  politisk  spørgsmål:  er det  nødvendigt  og ønskeligt  — 
under  forudsætning  af, at der opnås  enighed  om en forøgelse  af 
investeringerne  gennem  en aktion  fra Fællesskabets  side  — at 
anvende  et nyt instrument  i stedet  for at gøre  brug  af EIB,  hvis 
kapital  i henhold  til styrelsesrådets  afgørelse  skal  forøges  bety-
deligt  i 1978?  Under  antagelse  af, at Rådets  svar  på dette 
spørgsmål  er positivt,  har  Udvalget  drøftet  de generelle  ret-
ningslinjer  for et eventuelt  kompromis,  som  tager  sit udgangs-punkt  i Kommissionens  forslag,  men  ligger  midt  imellem  med-
lemsstaternes  holdninger  til forslaget. 
4. Denne  kompromisløsning  kunne  baseres  på følgende  ord-
ninger: 
a) Kommissionen  skal  optage  lån  på højst  1 milliard  ERE, 
helst  på udenlandske  kapitalmarkeder; 
b) lånoptagelsen  skal  foregå  på en sådan  måde,  at følgende 
målsætninger  opfyldes: 
— emissionstidspunkterne  og emissionernes  størrelse  skal 
fastsættes  således,  at der opnås  de bedste  betingelser  på 
markedet; 
— anden  emission  fra Fællesskabets  og medlemsstaternes 
side må ikke  afbrydes; 
— der  vil kun  finde  emissioner  sted  for projekter,  der  er 
blevet  tilstrækkeligt  undersøgt; 
c) der  vil blive  stillet  sikkerhed  i Fællesskabets  budget(x); 
d) midlerne  vil blive  overdraget  EIB  og om nødvendigt  midler-
tidigt  investeret; 
(1) Nogle  medlemmer  udtrykte  tvivl  om,  hvorvidt  en sikkerhed  i budgettet  under 
alle omstændigheder  ville  blive  anset  for  tilstrækkelig  på markederne. 
3. 7. 78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 156/15 
e) EIB  behandler  ansøgninger  om lån til sektorer  og for trans-
aktioner  som  Rådet  har  fastlagt  på forslag  af Kommissio-
nen (f. eks.  energi,  infrastruktur  og omstilling);  EIB  anven-
der sine  sædvanlige  kriterier  på sådanne  transaktioner^); 
f) projekterne  forelægges  i henhold  til de i EIB's  vedtægter 
fastsatte  procedurer,  og lån anerkendes  af EIB's  bestyrelse 
efter  udtalelse  fra Kommissionen(2)(3),  opmærksomheden 
må særlig  henledes  på projekter,  der  kan  medvirke  til at 
nedbringe  arbejdsløsheden; 
g) låntageren  bør  selv  bære  kursrisikoen,  der ydes  ingen  rente-
tilskud(4); 
h) lånevilkårene  fastsættes  til kostpris  på grundlag  af de låne-
vilkår,  som  Kommissionen  har opnået,  samtidig  med  at det sikres,  at alle  omkostninger  dækkes;  vilkårene  er ikke 
nødvendigvis  de samme  for alle  godkendte  projekter; 
i) de  midler,  der betales  tilbage  til EIB  (hovedstol  og renter), 
gør det muligt  for Kommissionen  at tilbagebetale  lånene. 
5. Selv  om  en række  medlemmer  anerkender  ovennævnte 
kompromisløsning,  finder  de, at indførelsen  af et nyt  instru-
ment  for  Fællesskabets  lånoptagelse  ville  være  endnu  mere 
hensigtsmæssig,  såfremt  den  indgik  i en større  helhed  baseret 
på regional-,  sektor-  og strukturpolitik  udarbejdet  på fælles-
skabsplan  med  henblik  på at fremme  integrationen  mellem 
medlemsstaternes  økonomi. 
(') Nogle  medlemmer  finder,  at Rådet  for  sådanne  transaktioner  bør  vedtage  nye 
kriterier,  som  er tilpasset  den  strukturmæssige  og økonomiske  situation  i Fælles-
skabet. 
(2) Nogle  medlemmer  finder,  at Rådets  godkendelse  af projekter  bør  være  enstem-
mig.  Andre  medlemmer  mener,  at Kommissionen  bør  godkende  projekterne. 
( M Nogle  medlemmer  er af den  opfattelse,  at de midler,  der  stilles  til rådighed  i 
form  af lån,  bør  udbetales  til regeringer,  der skal  optræde  som  formidlere. 
(4j Nogle  medlemmer  kan  ikke  på forhånd  udelukke  princippet  om  rentetilskud 
eller  kurssikring.