BILAG 2

Hendes Excellence Věra Jourová, kommissær for retlige anliggender, forbrugere og ligestilling mellem mænd og kvinder i Europa-Kommissionen

Deres Excellence

Jeg glæder mig over de konstruktive drøftelser mellem Japan og Kommissionen, der har til formål at skabe rammerne for gensidig overførsel af personoplysninger mellem Japan og EU.

Efter anmodning fra Kommissionen til Japans regering sender jeg hermed et dokument, der giver et overblik over de retlige rammer for de japanske myndigheders adgang til oplysninger.

Dette dokument vedrører mange ministerier og myndigheder i Japan, og for så vidt angår dokumentets indhold er de relevante ministerier og myndigheder (kabinetssekretariatet, det nationale politiagentur, kommissionen for beskyttelse af personlige oplysninger, ministeriet for interne anliggender og kommunikation, justitsministeriet, efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed, forsvarsministeriet) ansvarlige for de passager, der falder inden for deres respektive kompetenceområder. De relevante ministerier og myndigheder er anført nedenfor.

Kommissionen for beskyttelse af personlige oplysninger modtager alle spørgsmål vedrørende dette dokument og koordinerer eventuelle besvarelser fra de relevante ministerier og myndigheder.

Jeg håber, at dette dokument vil være nyttigt med henblik på Europa-Kommissionens beslutningstagning. ·

Jeg sætter pris på det store bidrag, De har ydet i dette spørgsmål.

Med venlig hilsen

Yoko KAMIKAWA

Justitsminister

Dette dokument er udarbejdet af justitsministeriet og følgende berørte ministerier og myndigheder:

Koichi HAMANO

Rådgiver, kabinetssekretariatet

Schunichi KURYU

Kommissær for det nationale politiagentur

Mari SONODA

Generalsekretær for kommissionen for beskyttelse af personlige oplysninger

Mitsuru YASUDA

Viceminister, ministeriet for interne anliggender og kommunikation

Seimei NAKAGAWA

Efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed

Kenichi TAKAHASHI

Administrativ viceforsvarsminister

14. september 2018

De japanske offentlige myndigheders indsamling og brug af personlige oplysninger med henblik på retshåndhævelse på det strafferetlige område og national sikkerhed

Følgende dokument indeholder et overblik over de retlige rammer for japanske offentlige myndigheders indsamling og anvendelse af personlige (elektroniske) oplysninger med henblik på retshåndhævelse på det strafferetlige område og national sikkerhed (herefter »myndighedsadgang«), navnlig med hensyn til det relevante retsgrundlag, gældende betingelser (begrænsninger) og garantier, herunder uafhængigt tilsyn og prøvelsesmuligheder for den enkelte. Denne fremstilling er rettet til Europa-Kommissionen for at give tilsagn og forsikre om, at myndighedsadgangen til personlige oplysninger overført fra EU til Japan vil være begrænset til, hvad der er nødvendigt og forholdsmæssigt, underlagt uafhængigt tilsyn, og at berørte personer vil kunne klage eller gå til domstolene i tilfælde af eventuelle overtrædelser af deres grundlæggende ret til privatliv og databeskyttelse. I medfør af denne fremstilling oprettes der ligeledes en ny prøvelsesmekanisme under forvaltning af kommissionen for beskyttelse af personlige oplysninger (PPC), og denne skal håndtere klager fra personer fra EU vedrørende myndighedsadgang til deres personoplysninger, som er blevet overført fra EU til Japan.

I. De generelle retsprincipper, der er relevante for myndighedsadgang

Som en udøvelse af offentlig myndighed skal myndighedsadgang finde sted i fuld overensstemmelse med loven (legalitetsprincippet). I Japan er personlige oplysninger beskyttet både i den private og offentlige sektor via en mekanisme med flere niveauer.

A. Forfatningsmæssige rammer og legalitetsprincippet

Forfatningens artikel 13 og retspraksis anerkender retten til privatlivets fred som en forfatningssikret ret. I den forbindelse har højesteret fastslået, at det er naturligt, at enkeltpersoner ikke ønsker, at andre skal kende deres personlige oplysninger uden god grund, og denne forventning skal beskyttes (1). Yderligere beskyttelse findes i forfatningens artikel 21, stk. 2, som sikrer meddelelseshemmeligheden, og artikel 35, som garanterer retten til ikke at blive udsat for ransagning og beslaglæggelse uden retskendelse, således at indsamling af personlige oplysninger, herunder adgang, via tvangsindgreb altid skal finde sted på grundlag af en kendelse. En sådan kendelse kan kun udstedes med henblik på efterforskning af allerede begåede forbrydelser. De retlige rammer i Japan tillader således ikke indsamling af oplysninger ved tvangsindgreb med henblik på national sikkerhed (som ikke er en strafferetlig efterforskning).

I overensstemmelse med legalitetsprincippet skal indsamling af oplysninger ved tvangsindgreb derudover have særlig lovhjemmel. I tilfælde indsamling, der ikke foregår ved tvangsindgreb/er frivillig, skal oplysningerne indhentes fra en kilde, som der er fri adgang til, eller modtages på grundlag af en anmodning om frivillig videregivelse, dvs. en anmodning, der ikke kan håndhæves over for den fysiske eller juridiske person, som har oplysningerne. Dette er imidlertid kun tilladt i det omfang den offentlige myndighed har beføjelse til at foretage undersøgelsen, eftersom hver enkelt offentlig myndighed kun kan handle indenfor sin administrative jurisdiktion i henhold til lovgivningen (uanset om myndighedens handlinger griber inde i den enkeltes rettigheder eller friheder eller ej). Dette princip finder anvendelse på myndighedens evne til at indsamle personlige oplysninger.

B. Særlige regler om beskyttelse af personlige oplysninger

Loven om beskyttelse af personlige oplysninger (APPI) og Loven om beskyttelse af personlige oplysninger i administrative organer (APPIHAO), som bygger på og udbygger bestemmelserne i forfatningen, sikrer retten til personlige oplysninger i både den private og offentlig sektor.

I medfør af artikel i 7 i APPI skal PPC udarbejde den »grundlæggende politik om beskyttelse af personlige oplysninger« (grundlæggende politik). Den grundlæggende politik, der vedtages ved afgørelse truffet af det japanske regeringskabinet som det centrale organ for den japanske regering (statsministeren og ministrene), fastsætter retningen for beskyttelsen af personlige oplysninger i Japan. PPC, der er en uafhængig tilsynsmyndighed, fungerer således som »kommandocentralen« i Japans system for beskyttelse af personlige oplysninger.

Når administrative organer indsamler oplysninger, uanset om dette sker ved tvangsindgreb, skal de i princippet (2) overholdet kravene i APPIHAO. APPIHAO er en generel lov, som finder anvendelse på den behandling af »opbevarede personlige oplysninger« (3) i »administrative organer« (som defineret i artikel 2, stk. 1, i APPIHAO). Den omfatter derfor også behandlingen af oplysninger inden for retshåndhævelsen på det strafferetlige område og området national sikkerhed. Blandt de offentlige myndigheder, der er bemyndiget til at gennemføre offentlig adgang, er alle myndigheder (undtagen præfekturpolitiet) nationale myndigheder, som falder ind under definitionen »administrative organer«. Præfekturpolitiets håndtering af personlige oplysninger finder sted i henhold til præfekturbekendtgørelser (4), hvori der fastlægges principper til beskyttelse af personlige oplysninger og rettigheder og pligter svarende til APPIHAO's.

II. Myndighedsadgang med henblik på retshåndhævelse på det strafferetlige område

A. Retsgrundlag og begrænsninger

1) Indsamling af personlige oplysninger ved tvangsindgreb

a) Retsgrundlag

I henhold til forfatningens artikel 35 er retten til beskyttelse af boligen, dokumenter og ejendele mod adgang, ransagninger og beslaglæggelse ukrænkelig, undtagen ved en retskendelse afsagt på et »tilstrækkeligt grundlag«, som særligt beskriver stedet for ransagningen og de genstande, som skal beslaglægges. Følgelig kan offentlige myndigheders indsamling af oplysninger indhentet ved tvangsindgreb i forbindelse med en strafferetlig efterforskning kun finde sted på grundlag af en retskendelse. Dette gælder både indsamlingen af elektroniske fortegnelser, som indeholder (personlige) oplysninger, og aflytning af kommunikation. Den eneste undtagelse til denne regel (som imidlertid ikke er relevant i forbindelse med en elektronisk overførsel af personlige oplysninger fra udlandet) er strafferetsplejelovbogens artikel 220, stk. 1 (5), ifølge hvilken anklagemyndigheden eller politiet ved anholdelsen af en åbenlys lovovertræder om nødvendigt kan foretage ransagning og beslaglæggelse »på stedet for anholdelsen«.

I henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 197, stk. 1, må tvangsindgreb i efterforskningen »ikke anvendes, medmindre særlige bestemmelser herom er fastsat i denne lovbog«. Med hensyn til offentlige myndigheders indsamling af elektroniske oplysninger ved tvangsindgreb er det relevante retsgrundlag strafferetsplejelovbogens artikel 218, stk. 1, (hvorefter anklagemyndigheden eller politiet, hvis det er nødvendigt for efterforskningen af et strafbart forhold, kan foretage ransagning eller beslaglæggelse på grundlag af en retskendelse) og artikel 222-2 (hvorefter tvangsindgreb med henblik på at opfange elektronisk kommunikation uden samtykke fra nogen af parterne skal gennemføres på grundlag af anden lovgivning). Sidstnævnte bestemmelse henviser til loven om aflytning i forbindelse med strafferetlig efterforskning (»aflytningsloven«), hvori der i artikel 3, stk. 1, fastlægges de betingelser, hvorunder meddelelser vedrørende alvorlige forbrydelser kan aflyttes på grundlag af en aflytningskendelse (6).

For så vidt angår politiet ligger beføjelsen til at efterforske i alle tilfælde hos præfekturpolitet, mens det nationale politiagentur ikke foretager nogen strafferetlige efterforskninger, jf. strafferetsplejelovbogen.

b) Begrænsninger

Indsamlingen af elektroniske oplysninger ved tvangsindgreb begrænses af forfatningen og bemyndigende forskrifter, således som fortolket i retspraksis, som navnlig fastlægger de kriterier, som domstolene skal anvende ved afsigelse af kendelser. Ved APPIHAO pålægges desuden en række begrænsninger med hensyn til både indsamlingen og håndteringen af oplysninger (mens lokale bekendtgørelser mere eller mindre indeholder de samme kriterier for præfekturpolitiet).

1) Begrænsninger som følger af forfatningen og den bemyndigende forskrift

I henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 197, stk. 1, må tvangsindgreb »ikke anvendes, medmindre særlige bestemmelser herom er fastsat i denne lovbog«. I strafferetsplejelovbogens artikel 218, stk. 1, fastslås efterfølgende, at beslaglæggelse mv. kræver en retskendelse og kun må foretages, »hvis det er nødvendigt for efterforskningen af et strafbart forhold«. Selv om kriterierne for bedømmelsen af nødvendigheden ikke præciseres yderligere i den relevante lovgivning, har højesteret (7) fastslået, at retten skal foretage en overordnet vurdering under hensyntagen til navnlig følgende elementer:

a) alvoren af lovovertrædelsen, og hvordan den blev begået

b) værdien og betydningen af de materialer, som skal beslaglægges som bevismateriale

c) sandsynligheden for, at beslaglagte materialer skjules eller destrueres

d) omfanget af ulemperne som følge af beslaglæggelsen

e) andre relaterede betingelser.

Begrænsningerne følger også af kravet i forfatningens artikel 35 om, at der skal være et »tilstrækkeligt grundlag«. I henhold til standarden om »tilstrækkeligt grundlag« kan der afsiges kendelser, såfremt: [1] Der er behov for en strafferetlig efterforskning (jf. ovennævnte højesteretsdom af. marts 18, 1969 (1968 (Shi) nr. 100)), [2] der er en situation, hvor den mistænkte (den tiltalte) anses for at have begået en strafbar handling (strafferetsplejereglernes artikel 156, stk. 1) (8) [3] kendelsen vedrørende efterforskning med hensyn til legeme, genstande, bopæl eller enhver anden person end den anklagedes bopæl, bør kun afsiges, når det er rimeligt at antage, at genstandene, der skal beslaglægges, eksisterer (strafferetsplejelovbogens artikel 102, stk. 2). Når retten finder, at det af efterforskningsmyndighedernes fremlagte bevismateriale ikke udgør et tilstrækkeligt grundlag for en mistanke om en forbrydelse, afslås anmodningen om en kendelse. Det skal i den forbindelse bemærkes, at »forberedelse med henblik på at begå« en planlagt forbrydelse henhold til loven om straf for organiseret kriminalitet og forvaltning af udbytte fra strafbare handlinger (f.eks. fremskaffelse af penge i forbindelse med terrorforbrydelser) i sig selv udgør en forbrydelse og således kan være genstand for efterforskning ved tvangsindgreb på grundlag af en retskendelse.

Endelig gælder, at såfremt kendelsen vedrører efterforskningen med hensyn til legeme, genstande, bopæl eller enhver anden person end den anklagedes bopæl, bør den kun afsiges, når det er rimeligt at antage, at genstandene, der skal beslaglægges, eksisterer (strafferetsplejelovbogens artikel 102, stk. 2, og artikel 222, stk. 1)

Hvad nærmere angår aflytningen af kommunikation med henblik på strafferetlig efterforskning baseret på aflytningsloven, bør en sådan kun foretages, når de strenge krav i dennes artikel 3, stk. 1, er opfyldt. Ifølge denne bestemmelse kræver aflytningen altid på forhånd en retskendelse, og denne må kun afsiges i et begrænset antal situationer (9).

2) Begrænsninger som følger af APPIHAO

For så vidt angår administrative organers indsamling (10) og videre håndtering (herunder navnlig opbevaring, forvaltning og anvendelse) af personlige oplysninger er der i APPIHAO navnlig fastsat følgende begrænsninger:

a) I henhold til artikel 3, stk. 1, i APPIHAO kan administrative organer kun opbevare personlige oplysninger, når opbevaringen er nødvendig for at varetage de opgaver, som hører under deres kompetence i henhold til love og forskrifter. I forbindelse med opbevaringen skal de også (i videst muligt omfang) angive formålet med anvendelsen af personlige oplysninger. I henhold til artikel 3, stk. 2 og 3, i APPIHAO må administrative organer ikke opbevare personlige oplysninger ud over, hvad der er nødvendigt for at opfylde det således angivne formål med anvendelsen, og de må ikke ændre formålet med anvendelsen ud over, hvad der med rimelighed kan betragtes som relevant i forhold til det oprindelige formål.

b) I henhold til artikel 5 i APPIHAO skal chefen for et administrativt organ bestræbe sig på at sikre, at de opbevarede personlige oplysninger er korrekte og ajourførte i det omfang, det er nødvendigt for at opfylde formålet med anvendelsen.

c) I henhold til artikel 6, stk. 1, i APPIHAO skal chefen for et administrativt organ træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at forebygge læk, tab eller skade og for at sikre korrekt forvaltning af de opbevarede personlige oplysninger.

d) I henhold til artikel 7 i APPIHAO må ingen (herunder tidligere) ansatte videregive erhvervede personlige oplysninger til en anden person uden forsvarlig grund eller anvende sådanne oplysninger til et urimeligt formål.

e) Endvidere er det i artikel 8, stk. 1, i APPIHAO fastsat, at chefen for et administrativt organ ikke må anvende opbevarede personlige oplysninger eller videregive sådanne oplysninger til en anden person til andre formål end det angivne anvendelsesformål, medmindre andet er fastsat i love og forskrifter. Selv om artikel 8, stk. 2, indeholder undtagelser fra denne regel i særlige situationer, finder disse kun anvendelse, hvis det er meget lidt sandsynligt, at en sådan ekstraordinær videregivelse vil medføre »uretmæssig« skade for den registreredes eller tredjemands rettigheder og interesser.

f) I henhold til artikel 9 i APPIHAO skal chefen for et administrativt organ om nødvendigt indføre begrænsninger vedrørende anvendelsesformålet eller -metoden eller andre nødvendige begrænsninger, såfremt personlige oplysninger videregives til en anden person; vedkommende kan også anmode modtageren om at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at forebygge læk og sikre korrekt forvaltning af oplysningerne.

g) I henhold til artikel 48 i APPIHAO skal chefen for et administrativt organ bestræbe sig på at behandle klager over håndteringen af personlige oplysninger korrekt og hurtigt.

2) Indsamling af personlige oplysninger gennem anmodninger om frivilligt samarbejde (frivillig undersøgelse)

a) Retsgrundlag

Ud over ved tvangsindgreb indhentes personlige oplysninger enten fra en kilde, som frit kan tilgås, eller på basis af frivillig videregivelse, herunder foretaget af erhvervsdrivende, der er i besiddelse af sådanne oplysninger.

For så vidt angår sidstnævnte bemyndiger strafferetsplejelovbogens artikel 197, stk. 2, anklagemyndigheden og politiet til at foretage »skriftlige undersøgelser i efterforskningsøjemed« (såkaldte »undersøgelsesskemaer«). I henhold til strafferetsplejelovbogen anmodes de adspurgte personer om at rapportere til efterforskningsmyndighederne. Det er imidlertid ikke muligt at tvinge dem til at rapportere, hvis de offentlige kontorer eller de offentlige og/eller private organisationer, der har modtaget forespørgslerne, nægter at gøre det. Hvis de ikke rapporterer i forbindelse med forespørgslerne, kan der ikke pålægges nogen straf eller anden sanktion. Hvis efterforskningsmyndighederne vurderer, at de ønskede oplysninger er uundværlige, er de nødt til at indhente oplysningerne gennem ransagning og beslaglæggelse på grundlag af en retskendelse.

På baggrund af den voksende bevidsthed om den enkeltes rettigheder med hensyn til privatliv og den arbejdsbyrde, som sådanne anmodninger indebærer, er mange erhvervsdrivende mere og mere forsigtige med at imødekomme sådanne anmodninger (11). Når de beslutter, om de ønsker at samarbejde, tager erhvervsdrivende navnlig hensyn til arten af de ønskede oplysninger, deres forhold til den person, hvis oplysninger står på spil, risici for deres omdømme, risici for retstvister osv.

b) Begrænsninger

Ligesom for indsamling af elektroniske oplysninger ved tvangsindgreb er den frivillige undersøgelse begrænset af forfatningen som fortolket i retspraksis og den bemyndigende forskrift. Desuden har erhvervsdrivende ikke lov til at videregive oplysninger i visse situationer. Endelig indeholder APPIHAO en række begrænsninger, der gælder både for indsamling og håndtering af oplysninger (mens lokale bekendtgørelser gengiver stort set de samme kriterier for præfekturpolitiet).

1) Begrænsninger som følger af forfatningen og den bemyndigende forskrift

Ved at tage hensyn til formålet med forfatningens artikel 13 har højesteret i to afgørelser af 24. december 1969 (1965A nr. 1187) og 15. april 2008 (2007A nr. 839) indført begrænsninger for efterforskningsmyndighedernes gennemførelse af frivillige undersøgelser. Selv om disse afgørelser vedrørte tilfælde, hvor personlige oplysninger (i form af billeder) blev indsamlet gennem fotografering/optagelse, er resultaterne relevante for frivillige undersøgelser (dvs. uden tvangsindgreb), der griber ind i privatlivets fred i almindelighed. De finder derfor anvendelse og skal overholdes, for så vidt angår indsamling af personlige oplysninger gennem frivillige undersøgelser, under hensyntagen til de særlige omstændigheder i hvert enkelt tilfælde.

I henhold til disse afgørelser afhænger lovligheden af frivillige undersøgelser af, hvorvidt tre kriterier er opfyldt, nemlig:

— »mistanke om en forbrydelse« (dvs. at det skal vurderes, om der er begået en forbrydelse)

— »undersøgelsens nødvendighed« (dvs. at det skal vurderes, om anmodningen holder sig inden for rammerne af, hvad der er nødvendigt i forbindelse med efterforskningen), samt

— »metodernes hensigtsmæssighed« (dvs. at det skal vurderes, om frivillig undersøgelse er »passende« eller rimelig for at opfylde formålet med efterforskningen) (12).

Generelt vurderes lovligheden af frivillige undersøgelser, under hensyntagen til ovenstående tre kriterier, ud fra hvorvidt de kan anses for rimelige i overensstemmelse med socialt accepterede konventioner.

Kravet om, at undersøgelsen skal være »nødvendig«, følger også direkte af strafferetsplejelovbogens artikel 197 og er blevet bekræftet i de instrukser, der er udstedt af det nationale politiagentur til præfekturpolitiet vedrørende anvendelsen af »undersøgelsesskemaer«. I det nationale politiagenturs meddelelse af 7. december 1999 er der fastsat en række proceduremæssige begrænsninger, herunder kravet om kun at anvende »undersøgelsesskemaer«, hvis det er nødvendigt i forbindelse med efterforskningen. Desuden er strafferetsplejelovbogens artikel 197, stk. 1, begrænset til strafferetlige efterforskninger og kan derfor kun anvendes, hvis der er konkret mistanke om en allerede begået forbrydelse. Omvendt er dette retsgrundlag ikke tilgængeligt i forbindelse med indsamling og anvendelse af personlige oplysninger, hvis en lovovertrædelse endnu ikke har fundet sted.

2) Begrænsninger vedrørende visse erhvervsdrivende

Der gælder yderligere begrænsninger på visse områder på grundlag af den beskyttelse, der er fastsat i andre love.

For det første har efterforskningsmyndigheder og teleselskaber, der er i besiddelse af personlige oplysninger, pligt til at respektere meddelelseshemmeligheden, der er sikret ved forfatningens artikel 21, stk. 2 (13). Desuden har teleselskaberne samme pligt i henhold til teleselskabslovens artikel 4 (14). I henhold til retningslinjerne om beskyttelse af personlige oplysninger i telesektoren, som er udstedt af ministeriet for interne anliggender og kommunikation på grundlag af forfatningen og teleselskabsloven, må teleselskaberne i tilfælde, hvor meddelelseshemmeligheden står på spil, ikke videregive personlige oplysninger om meddelelseshemmeligheden til tredjemand, medmindre de har indhentet den pågældendes samtykke, eller de kan påberåbe sig en af de »berettigede årsager« til manglende overholdelse af straffelovbogen. Sidstnævnte vedrører »berettigede handlinger« (straffelovbogens artikel 35), »selvforsvar« (straffelovbogens artikel 36) og »afværgelse af aktuelle farer« (straffelovbogens artikel 37). »Berettigede handlinger« i henhold til straffelovbogen er kun de handlinger, som et teleselskab foretager med henblik overholdelse af obligatoriske statslige foranstaltninger, hvilket ikke omfatter frivillige undersøgelser. Hvis efterforskningsmyndighederne derfor anmoder om personlige oplysninger på grundlag af et »undersøgelsesskemaer« (strafferetsplejelovbogens artikel 197, stk. 2), er det forbudt for et teleselskab at videregive oplysningerne.

For det andet er erhvervsdrivende forpligtet til at afvise anmodninger om frivilligt samarbejde, hvis loven forbyder dem at videregive personlige oplysninger. Dette omfatter eksempelvis tilfælde, hvor den erhvervsdrivende har pligt til at respektere fortroligheden af oplysninger, f.eks. i henhold til straffelovbogens artikel 134 (15).

3) Begrænsninger på grundlag af APPIHAO

For så vidt angår administrative organers indsamling og videre håndtering af personlige oplysninger er der i APPIHAO fastsat de begrænsninger, der er beskrevet ovenfor i afsnit II.A, punkt 1), litra b), nr. 2). Tilsvarende begrænsninger følger af de præfekturbekendtgørelser, der gælder for præfekturpolitiet.

B. Tilsyn

1) Retligt tilsyn

For så vidt angår indsamling af personlige oplysninger ved tvangsindgreb skal dette ske på grundlag af en kendelse (16) og er derfor betinget af en forudgående retslig undersøgelse. Hvis efterforskningen var ulovlig, kan retten udelukke sådanne beviser i den efterfølgende straffesag. En enkeltperson kan anmode om en sådan udelukkelse i vedkommendes straffesag med påstand om, at efterforskningen var ulovlig.

2) Tilsyn på grundlag af APPIHAO

I Japan har ministeren eller lederen af hvert enkelt ministerium eller hver enkelt myndighed tilsyns- og håndhævelsesbeføjelser baseret på APPIHAO, mens ministeren for interne anliggender og kommunikation kan føre tilsyn med alle andre ministeriers håndhævelse af APPIHAO.

Hvis ministeren for interne anliggender og kommunikation — f.eks. på grundlag af tilsynet med håndhævelsen af APPIHAO (17), med behandlingen af klager eller med forespørgsler rettet til et af ministeriets informationscentre — finder det nødvendigt for at opfylde formålet med APPIHAO, kan vedkommende anmode chefen for et administrativt organ om materiale og forklaringer vedrørende det pågældende administrative organs håndtering af personlige oplysninger i medfør af artikel 50 i APPIHAO. Ministeren kan afgive udtalelser til chefen for det administrative organ vedrørende behandling af personlige oplysninger i det administrative organ, hvis han eller hun finder det nødvendigt for at opfylde lovens formål. Desuden kan ministeren f.eks. anmode om en revision af foranstaltningerne via de i lovens artikel 50 og 51 fastsatte tiltag, hvis der er mistanke om, at loven er blevet overtrådt eller anvendt uhensigtsmæssigt. Dette er med til at sikre en ensartet anvendelse og overholdelse af APPIHAO.

3) Tilsyn med politiet foretaget af kommissionerne for den offentlige sikkerhed

Med hensyn til politiets forvaltning fører den nationale kommission for den offentlige sikkerhed tilsyn med det nationale politiagentur, mens de præfekturkommissioner for den offentlige sikkerhed, der er nedsat i hvert præfektur, fører tilsyn med præfekturpolitiet. Hvert af disse tilsynsorganer sikrer demokratisk forvaltning og politisk neutralitet i politiets administration.

Den nationale kommission for den offentlige sikkerhed er ansvarlig for de anliggender, der hører under dens kompetenceområde i henhold til politiloven og anden lovgivning. Dette omfatter udnævnelser til stillingen som generalkommissær for det nationale politiagentur og lokale overordnede politistillinger såvel som fastlæggelse af omfattende politikker med grundlæggende retningslinjer eller foranstaltninger vedrørende forvaltningen af det nationale politiagentur.

Præfekturkommissionerne for den offentlige sikkerhed består af medlemmer, der repræsenterer befolkningen i det pågældende præfektur i henhold til politiloven, og forvalter præfekturpolitiet som et uafhængigt rådssystem. Medlemmerne udnævnes af præfekturguvernøren med præfekturforsamlingens samtykke i henhold til politilovens artikel 39. Deres embedsperiode er på tre år, og de kan kun afskediges mod deres vilje af specifikke grunde, der er fastsat i lovgivningen (såsom manglende evne til at udføre deres opgaver, tilsidesættelse af pligter, embedsmisbrug osv.), hvilket sikrer deres uafhængighed (jf. politilovens artikel 40 og 41). For at sikre deres politiske neutralitet er det i henhold til politilovens artikel 42 endvidere forbudt for et præfekturkommissionsmedlem samtidig at fungere som medlem af et lovgivende organ, blive ledende medlem af et politisk parti eller andre politiske organer eller deltage aktivt i politiske bevægelser. Hver præfekturkommission hører under den respektive præfekturguvernørs kompetenceområde, men dette giver ikke guvernøren beføjelser til at udstede instrukser for, hvordan dens funktioner udøves.

I henhold til politilovens artikel 38, stk. 3, sammenholdt med artikel 2 og artikel 36, stk. 2, har præfekturkommissionerne for den offentlige sikkerhed til opgave at sørge for »beskyttelsen af den enkeltes rettigheder og frihed«. Til dette formål modtager de rapporter fra præfekturpoliticheferne vedrørende aktiviteterne inden for deres jurisdiktion, herunder på regelmæssige møder, der afholdes tre til fire gange om måneden. Præfekturkommissionerne giver vejledning om disse anliggender ved at fastsætte omfattende politikker.

Desuden kan præfekturkommissionerne for den offentlige sikkerhed som led i deres tilsynsfunktion udstede instrukser til præfekturpolitiet i konkrete sager på særskilt basis, hvis de finder det nødvendigt i forbindelse med kontrol af præfekturpolitiets aktiviteter eller tjenestelige forseelser blandt personalet. Endvidere kan præfekturkommissionerne, når de finder det nødvendigt, pålægge et udpeget medlem at vurdere gennemførelsen af den udstedte instruks (politilovens artikel 43-2).

4) Parlamentets tilsyn

Det japanske parlament kan foretage undersøgelser af offentlige myndigheders aktiviteter og i denne forbindelse anmode om udlevering af dokumenter og vidneforklaringer (forfatningens artikel 62). I denne forbindelse kan det kompetente udvalg i parlamentet undersøge, om politiets aktiviteter med henblik på at indsamle oplysninger har været hensigtsmæssige.

Disse beføjelser er nærmere præciseret i parlamentsloven. I henhold til parlamentslovens artikel 104 kan parlamentet kræve, at kabinettet og de offentlige organer fremlægger de rapporter og fortegnelser, som er nødvendige for at gennemføre undersøgelsen. Endvidere kan parlamentsmedlemmer indgive »skriftlige forespørgsler« i henhold til parlamentslovens artikel 74. Disse forespørgsler skal godkendes af kammerets formand og skal i princippet besvares skriftligt af kabinettet inden for syv dage (hvis det er umuligt at svare inden for denne frist, skal dette begrundes, og der skal fastsættes en ny frist, jf. parlamentslovens artikel 75). Tidligere har det japanske parlaments skriftlige forespørgsler også omhandlet administrationens håndtering af personlige oplysninger (18).

C. Individuel klage- eller prøvelsesadgang

I henhold til artikel 32 i Japans forfatning må ingen nægtes ret til domstolsprøvelse. Desuden garanterer forfatningens artikel 17 enhver person retten til at sagsøge staten eller offentlige enheder med henblik på at opnå erstatning (som fastsat ved lov), hvis den pågældende person har lidt skade på grund af en ulovlig handling fortaget af en embedsmand.

1) Domstolsprøvelse af indsamling af oplysninger ved tvangsindgreb på grundlag af en retskendelse (strafferetsplejelovbogens artikel 430)

I henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 430, stk. 2, kan en person, der er utilfreds med de foranstaltninger, der er truffet af politiet vedrørende beslaglæggelse af genstande (herunder hvis de indeholder personlige oplysninger) på grundlag af en retskendelse, indgive en anmodning til den kompetente domstol om, at sådanne foranstaltninger »annulleres eller ændres«.

Enkeltpersonen behøver ikke afvente sagens afslutning, før en sådan anfægtelse kan indgives. Hvis retten finder, at beslaglæggelsen ikke var nødvendig, eller at der er andre grunde til at betragte beslaglæggelsen som ulovlig, kan den kræve, at disse foranstaltninger annulleres eller ændres.

2) Domstolsprøvelse i henhold til retsplejelovbogen og loven om statens erstatningsansvar

Hvis enkeltpersoner mener, at deres ret til privatlivets fred i henhold til forfatningens artikel 13 er blevet krænket, kan de anlægge civilt søgsmål og anmode om, at personlige oplysninger, der er indsamlet i løbet af en strafferetlig efterforskning, slettes.

Desuden kan en enkeltperson anlægge erstatningssag i henhold til loven om statens erstatningsansvar i kombination med de relevante artikler i den borgerlige lovbog, hvis den pågældende person mener, at dennes ret til privatlivets fred er blevet krænket, og at personen har lidt skade som følge af indsamling af dennes personlige oplysninger eller overvågning (19). Da den »skade«, der er genstand for et krav om erstatning, ikke er begrænset til skader på ejendom (artikel 710 i den borgerlige lovbog), kan dette også omfatte »psykisk overlast«. Erstatningen for en sådan moralsk skade vurderes af retten på grundlag af en »frit skøn under hensyntagen til de forskellige faktorer i hvert enkelt tilfælde« (20).

Artikel 1, stk. 1, i loven om statens erstatningsansvar omfatter retten til erstatning, i tilfælde hvor i) en offentlig embedsmand under udøvelsen af statslig myndighed eller et offentligt organs myndighed ii) i forbindelse med sit hverv iii) forsætligt eller uagtsomt iv) ulovligt v) har forvoldt en anden person skade.

Den pågældende person skal anlægge sagen i overensstemmelse med retsplejelovbogen. I henhold til de gældende regler kan personen anbringe sagen for den domstol, der har kompetence på det sted, hvor den skadevoldende handling blev begået.

3) Individuelle klage- eller prøvelsesmuligheder i forbindelse med ulovlig/uretmæssig efterforskning foretaget af politiet: klage til præfekturkommissionen for den offentlige sikkerhed (politilovens artikel 79)

I henhold til politilovens artikel 79 (21), som blev præciseret yderligere i en instruks fra chefen for det nationale politiagentur til præfekturpolitiet og præfekturkommissionerne for den offentlige sikkerhed (22), kan enkeltpersoner indgive en skriftlig klage (23) til den kompetente præfekturkommission for den offentlige sikkerhed vedrørende enhver form for ulovlig eller uhensigtsmæssig adfærd fra en politiembedsmand i udførelsen af dennes pligter. Dette omfatter forpligtelser med hensyn til indsamling og anvendelse af personlige oplysninger. Kommissionen behandler loyalt sådanne klager i overensstemmelse med lovgivningen og lokale bekendtgørelser, og den skal skriftligt meddele klageren undersøgelsens resultat.

Præfekturkommissionen for den offentlige sikkerhed skal på grundlag af sin funktion som tilsynsmyndighed i henhold til politilovens artikel 38, stk. 3, udstede en instruks til præfekturpolitiet om at undersøge de faktiske omstændigheder, gennemføre de nødvendige foranstaltninger alt efter resultatet af undersøgelsen og meddele præfekturkommissionen resultaterne heraf. Hvis præfekturkommissionen finder det nødvendigt, kan den også udstede instrukser om behandlingen af klagen, f.eks. hvis den finder, at politiets efterforskning er utilstrækkelig. Denne fremgangsmåde er beskrevet i det cirkulære, som det nationale politiagentur har udsendt til præfekturpoliticheferne.

Klageren underrettes også om resultatet af undersøgelsen på grundlag af undersøgelsesrapporterne fra politiet og de foranstaltninger, der er truffet efter anmodning fra præfekturkommissionen.

4) Individuel klage- eller prøvelsesadgang i henhold til APPIHAO og strafferetsplejelovbogen

a) APPIHAO

I henhold til artikel 48 i APPIHAO skal administrative organer bestræbe sig på at behandle klager over håndteringen af personlige oplysninger korrekt og hurtigt. Som et middel til videregivelse af konsoliderede oplysninger til enkeltpersoner (f.eks. om deres rettigheder til indsigt, berigtigelse eller suspension af anvendelsen i medfør af APPIHAO) og som et kontaktpunkt til forespørgsler har ministeriet for interne anliggender og kommunikation i hvert præfektur på grundlag af artikel 47, stk. 2, i APPIHAO etableret informationscentre til indsigt i oplysninger og beskyttelse af personlige oplysninger. Personer uden bopæl i Japan kan også rette forespørgsler dertil. F.eks. besvarede informationscentrene i alt 5186 forespørgsler mv. i regnskabsåret 2017 (april 2017 til marts 2018).

I henhold til artikel 12 og 27 i APPIHAO har enkeltpersoner ret til at anmode om indsigt i og berigtigelse af opbevarede personlige oplysninger. Herudover kan de i henhold til artikel 36 i APPIHAO anmode om suspension af anvendelsen eller sletning af deres opbevarede personlige oplysninger, såfremt det administrative organ har erhvervet de opbevarede personlige oplysninger ulovligt eller opbevarer eller anvender oplysningerne i strid med lovgivningen.

Hvad angår personlige oplysninger, der er blevet indsamlet (enten på grundlag af en kendelse eller via et »undersøgelsesskema«) og opbevaret med henblik på strafferetlig efterforskning (24), falder sådanne oplysninger normalt ind under kategorien »personlige oplysninger registreret i dokumenter vedrørende retssager og beslaglagte genstande«. Disse personlige oplysninger er derfor i henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 53-2 udelukket fra anvendelsesområdet for de individuelle rettigheder i kapitel 4 i APPIHAO (25). Behandlingen af sådanne personlige oplysninger og den enkelte persons ret til adgang og berigtigelse er i stedet underlagt særlige regler i medfør af strafferetsplejelovbogen og loven om endelige sagsakter i straffesager (se nedenfor) (26). Denne udelukkelse begrundes af forskellige faktorer som f.eks. beskyttelsen af de berørte personers privatliv, efterforskningens fortrolighed og den korrekte gennemførelse af straffesagen. Bestemmelserne i kapitel 2 i APPIHAO om principperne for håndtering af sådanne oplysninger finder dog fortsat anvendelse.

b) strafferetsplejelovbogen

I henhold til strafferetsplejelovbogen afhænger mulighederne for at få adgang til personlige oplysninger, der er blevet indsamlet med henblik på en strafferetlig efterforskning, af både tidspunktet under proceduren og personens rolle i efterforskningen (mistænkt, tiltalt, offer osv.).

Som en undtagelse fra reglen i strafferetsplejelovbogens artikel 47 om, at dokumenter, der vedrører retssagen, ikke må offentliggøres forud for indledningen af retssagen (da dette vil kunne udgøre en krænkelse af de berørte personers ære og/eller privatliv og hindre efterforskningen/retssagen), har offeret for en forbrydelse i princippet lov til at få indsigt i sådanne oplysninger, for så vidt det anses for rimeligt under hensyntagen til formålet med bestemmelsen i strafferetsplejelovbogens artikel 47 (27).

Hvad angår mistænkte får de normalt kendskab til, at de er genstand for en strafferetlig efterforskning, når de afhøres af enten politiet eller anklagemyndigheden. Hvis anklagemyndigheden efterfølgende beslutter ikke at indlede retsforfølgning, underrettes den mistænkte straks herom på dennes egen anmodning (strafferetsplejelovbogens artikel 259).

Herudover skal anklagemyndigheden efter indledningen af retsforfølgningen give den tiltalte eller dennes advokat mulighed for på forhånd at få indsigt i beviserne, inden der anmodes om at få dem efterprøvet af retten (strafferetsplejelovbogens artikel 299). Dette giver den tiltalte mulighed for at få indsigt i de af pågældendes personlige oplysninger, der er blevet indsamlet som led i en strafferetlig efterforskning.

Endelig er beskyttelsen af personlige oplysninger, der er blevet indsamlet som led i en strafferetlig efterforskning, hvad enten de tilhører en mistænkt, den tiltalte eller en anden person (f.eks. et offer for en forbrydelse), sikret ved fortrolighedsforpligtelsen (artikel 100 i lov om den nationale offentlige tjeneste) og truslen om straf i tilfælde af offentliggørelse af fortrolige oplysninger i forbindelse med varetagelsen af offentlige opgaver (artikel 109, nr. xii), i lov om den nationale offentlige tjeneste).

5) Individuelle klagemuligheder i forbindelse med ulovlig/uretmæssig efterforskning foretaget af offentlige myndigheder: klager til PPC

I henhold til artikel 6 i APPI skal regeringen træffe de nødvendige foranstaltninger i samarbejde med regeringerne i tredjelande for at konstruere et internationalt konsistent system vedrørende personlige oplysninger ved at fremme samarbejde med internationale organisationer og andre internationale rammer. Med udgangspunkt i denne bestemmelse gives PPC i den grundlæggende politik om beskyttelse af personlige oplysninger (der er vedtaget ved kabinetsafgørelse) som den kompetente myndighed i forbindelse med den overordnede forvaltning af APPI beføjelse til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at slå bro over forskellene mellem systemerne og aktiviteterne mellem Japan og det pågældende tredjeland med henblik på at sikre passende håndtering af personlige oplysninger fra et sådant land.

Desuden er PPC i medfør af artikel 61, nr. i) og ii), i APPI ansvarlig for at udforme og fremme en grundlæggende politik samt for at mægle i forbindelse med klager indgivet mod erhvervsdrivende. Endelig skal de administrative organer kommunikere og samarbejde tæt med hinanden (artikel 80 i APPI).

På grundlag af disse bestemmelser vil PPC behandle klager indgivet af enkeltpersoner på følgende vis:

a) En person, som har mistanke om, at pågældendes oplysninger, der er blevet overført fra EU, er blevet indsamlet eller anvendt af offentlige myndigheder i Japan – herunder de myndigheder, som har ansvaret for de aktiviteter, der er omhandlet i kapitel II og kapitel III i nærværende redegørelse – i strid med gældende regler, herunder de regler, der er omfattet af denne redegørelse, kan indgive en klage til PPC (som enkeltperson eller via pågældendes databeskyttelsesmyndighed).

b) PPC håndterer klagen, bl.a. ved at gøre brug af sine beføjelser i henhold artikel 6, artikel 61, nr. ii), og artikel 80 i APPI, og underretter de kompetente myndigheder, herunder de relevante tilsynsorganer, om klagen. Disse myndigheder har i henhold til artikel 80 i APPI pligt til at samarbejde med PPC, herunder ved at fremsende de nødvendige oplysninger og relevant materiale, således at PPC kan vurdere, om indsamlingen eller den efterfølgende anvendelse af personlige oplysninger har fundet sted i overensstemmelse med gældende regler. I forbindelse med gennemførelsen af denne vurdering vil PPC samarbejde med ministeriet for interne anliggender og kommunikation.

c) Hvis vurderingen viser, at en overtrædelse af gældende regler har fundet sted, omfatter de berørte offentlige myndigheders samarbejde med PPC en forpligtelse til at afhjælpe overtrædelsen. I tilfælde af ulovlig indsamling af personlige oplysninger i henhold til gældende regler skal dette omfatte sletning af de indsamlede personlige oplysninger. I tilfælde af en overtrædelse af gældende regler vil PPC ligeledes inden afslutningen af vurderingen bekræfte, at overtrædelsen er afhjulpet fuldt ud.

d) Når vurderingen er gennemført, skal PPC inden for en rimelig frist meddele den berørte person dennes resultat, herunder eventuelle korrigerende foranstaltninger, såfremt dette er relevant. Via denne meddelelse skal PPC også oplyse den berørte person om mulighederne for at anmode om bekræftelse af resultatet hos den kompetente offentlige myndighed, og om hvilken myndighed sådan en anmodning om bekræftelse skal rettes til. Nærmere oplysninger om evalueringens resultat kan være omfattet af begrænsninger, så længe der er en rimelig formodning for, at en sådan underretning vil udgøre en risiko for den igangværende efterforskning. Hvis klagen vedrører indsamling eller anvendelse af personoplysninger på det strafferetlige område, vil PPC i tilfælde af, at det i forbindelse med vurderingen viser sig, at en sag, som omfatter pågældendes personlige oplysninger, er blevet indledt, og at sagen siden er afsluttet, meddele denne, at der kan gives indsigt i sagsakterne i henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 53 og artikel 4 i loven om endelige sagsakter i straffesager. Hvis vurderingen viser, at en person er mistænkt i en straffesag, vil PPC oplyse pågældende herom og om muligheden for at indgive en anmodning i henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 259.

e) Hvis en person stadig er utilfreds med resultatet af denne procedure, kan denne henvende sig til PPC, som skal oplyse pågældende om de forskellige muligheder og nærmere procedurer for klage- og søgsmål i henhold til japanske love og forskrifter. PPC vil støtte den enkelte, herunder gennem vejledning og bistand i forbindelse med eventuel opfølgning på sagen over for det relevante administrative eller retslige organ.

III. Myndighedsadgang af hensyn til den nationale sikkerhed

A. Retsgrundlag og begrænsninger for indsamling af personlige oplysninger

1) Retsgrundlag for det berørte ministeriums/den berørte myndigheds indsamling af oplysninger

Som angivet ovenfor skal de administrative organers indsamling af personlige oplysninger under henvisning til den nationale sikkerhed være omfattet af deres administrative beføjelser.

I Japan findes der ingen love, der muliggør indsamling af oplysninger ved tvangsindgreb udelukkende af hensyn til den nationale sikkerhed. I henhold til forfatningens artikel 35 er det kun muligt at indsamle personlige oplysninger ved tvangsindgreb, hvis der foreligger en retskendelse til efterforskning af en lovovertrædelse. En sådan kendelse kan derfor kun afsiges med henblik på en strafferetlig efterforskning. Dette betyder, at det i henhold til japansk ret ikke er tilladt at indsamle/tilgå oplysninger ved tvangsindgreb under henvisning til den nationale sikkerhed. I stedet kan de berørte ministerier eller myndigheder, når det drejer sig om den nationale sikkerhed, kun indhente oplysninger fra kilder, som alle har fri adgang til, eller modtage oplysninger fra erhvervsdrivende eller enkeltpersoner gennem frivilligt samarbejde. Erhvervsdrivende, som modtager en anmodning om frivilligt samarbejde, er ikke retligt forpligtet til at videregive disse oplysninger, og det har derfor ingen negative konsekvenser for dem, hvis de nægter at samarbejde.

En række forskellige ministerielle kontorer og agenturer har beføjelser på området national sikkerhed.

1) Kabinetssekretariatet

Kabinetssekretariatet beskæftiger sig med indsamling og undersøgelse af oplysninger om væsentlige kabinetspolitikker (28), jf. kabinetslovens artikel 12-2 (29). Kabinetssekretariatet har imidlertid ikke beføjelse til at indsamle personlige oplysninger direkte fra erhvervsdrivende. Det indsamler, indarbejder, analyserer og vurderer oplysninger fra bl.a. åbne kilder og andre offentlige myndigheder.

2) Det nationale politiagentur/præfekturpolitiet

I hvert præfektur har præfekturpolitiet beføjelse til at indsamle oplysninger inden for sit kompetenceområde i henhold politilovens artikel 2. Det kan ske, at det nationale politiagentur indsamler oplysninger direkte inden for sit kompetenceområde som fastsat i politiloven. Dette vedrører navnlig de aktiviteter, der udføres af det nationale politiagenturs sikkerhedskontor og af afdelingen for udenrigsanliggender og efterretning. I henhold til politilovens artikel 24 er sikkerhedskontoret ansvarligt for sikkerhedspolitiske spørgsmål (30), mens afdelingen for udenrigsanliggender og efterretning er ansvarlig for spørgsmål vedrørende udlændinge og japanske statsborgere, der befinder sig i udlandet.

3) Efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed

Anvendelsen af loven om forhindring af undergravende aktiviteter (SAPA) og loven om kontrol med organisationer, som har begået vilkårlige massemord (ACO), henhører primært under efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed, der sorterer under justitsministeriet. Dette er en myndighed under justitsministeriet.

Ifølge SAPA og ACO kan der inden for rammerne af forfatningen på strenge betingelser vedtages administrative bestemmelser (dvs. foranstaltninger til begrænsning af sådanne organisationers aktiviteter, deres opløsning osv.) mod organisationer, der begår visse alvorlige handlinger (»terroristisk undergravende aktivitet« eller »vilkårlige massemord«) i strid med »den offentlige sikkerhed« eller »det grundlæggende samfundssystem«. »Terroristisk undergravende aktivitet« falder ind under anvendelsesområdet for SAPA (jf. artikel 4 om aktiviteter som f.eks. oprør, tilskyndelse til aggression udefra, politisk motiveret mord osv.), mens ACO omhandler »vilkårlige massemord« (jf. artikel 4 i ACO). Bestemmelserne i SAPA eller ACO finder kun anvendelse på nøje identificerede organisationer, som udgør specifikke interne eller eksterne trusler mod den offentlige sikkerhed.

I den forbindelse udgør SAPA og ACO retsgrundlag for efterforskning. De grundlæggende undersøgelsesbeføjelser, der er tillagt personalet i efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed, er fastsat i artikel 27 i SAPA og artikel 29 i ACO. Efterforskning i efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed i henhold til hertil gennemføres, for så vidt den er nødvendige for overholdelsen af ovennævnte bestemmelser om kontrol med organisationer (radikale grupper på venstrefløjen, Aum Shinrikyo-sekten og visse indenlandske grupper med tætte forbindelser til Nordkorea er eksempler på organisationer, der tidligere har været genstand for efterforskning). Disse efterforskninger kan dog ikke bero på tvangsindgreb, og en organisation, der ligger inde med personlige oplysninger, kan således ikke tvinges til at videregive sådanne oplysninger.

Indsamlingen og anvendelsen af oplysninger, der videregives til efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed på frivillig basis, er underlagt lovbestemte garantier og begrænsninger som bl.a. den forfatningssikrede meddelelseshemmelighed og de i APPIHAO fastsatte regler for håndtering af personlige oplysninger.

4) Forsvarsministeriet

Hvad angår forsvarsministeriets indsamling af oplysninger indsamler det oplysninger på grundlag af artikel 3 og 4 i loven om oprettelse af forsvarsministeriet, for så vidt det er nødvendigt for udførelsen af de administrative opgaver, der er omfattet af dets kompetence, bl.a. med hensyn til forsvar og beskyttelse, foranstaltninger truffet af forsvarsstyrkerne og udsendelsen af land-, sø- og luftforsvarsstyrkerne. Forsvarsministeriet kan kun indsamle oplysninger til disse formål gennem frivilligt samarbejde og fra kilder, som alle har fri adgang til. Det indsamler ikke oplysninger om offentligheden.

2) Begrænsninger og garantier

a) Lovbestemte begrænsninger

1) Generelle begrænsninger på grundlag af APPIHAO

APPIHAO er en almindelig lov, der finder anvendelse på administrative organers indsamling og håndtering af personlige oplysninger inden for et hvilket som helst af disse organers aktivitetsområder. Derfor finder de i afsnit II.A, punkt 1), litra b), nr. 2, beskrevne begrænsninger og garantier ligeledes anvendelse på bl.a. opbevaringen, lagringen og anvendelsen af personlige oplysninger på området national sikkerhed.

2) Særlige begrænsninger, der gælder for politiet (både det nationale politiagentur og præfekturpolitiet)

Som anført ovenfor i afsnittet om indsamling af oplysninger med henblik på retshåndhævelse på det strafferetlige område må politiet kun indsamle oplysninger inden for sit kompetenceområde, og i så fald skal det i henhold til politilovens artikel 2, stk. 2, kun være »strengt begrænset« til, hvad der er nødvendigt for at udføre dets opgaver, og på en »upartisk, fordomsfri og retfærdig« måde. Desuden må det »aldrig misbruge sine beføjelser på en sådan måde, at det griber ind i en persons forfatningssikrede rettigheder og friheder«.

3) Særlige begrænsninger, der gælder for efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed

I henhold til artikel 3 i SAPA såvel som artikel 3 i ACO må de efterforskninger, som gennemføres i medfør af disse love, kun foretages i det mindst mulige omfang for at opnå det tilstræbte formål, og de må ikke gennemføres på en måde, der udgør en urimelig begrænsning af de grundlæggende menneskerettigheder. Dertil kommer, at hvis en medarbejder i efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed misbruger sit embede, udgør dette i henhold til artikel 45 i SAPA og artikel 42 i ACO en forbrydelse, som straffes med højere strafferetlige sanktioner end »generel« embedsmisbrug inden for andre områder af den offentlige sektor.

4) Særlige begrænsninger, der gælder for forsvarsministeriet

Hvad angår forsvarsministeriets indsamling/tilrettelæggelse af oplysninger, jf. artikel 4 i lov om oprettelse af forsvarsministeriet, er ministeriets aktiviteter på dette område begrænset til, hvad der er »nødvendigt« for at udføre dets opgaver vedrørende 1) forsvar og beskyttelse, 2) foranstaltninger truffet af forsvarsstyrkerne og 3) land-, sø- og luftforsvarsstyrkernes organisering, personaleantal, struktur, udrustning og udsendelse.

b) Andre begrænsninger

Som forklaret ovenfor i afsnit II.A, punkt 2), litra b), nr. 1), følger det af højesterets praksis, at der, for at en erhvervsdrivende kan anmodes om frivilligt samarbejde, skal være tale om en nødvendig anmodning med henblik på at efterforske en mistanke om en strafbar handling, og at anmodningen skal være rimelig for at nå formålet med efterforskningen.

Selv om undersøgelser foretaget af efterforskningsmyndigheder på området national sikkerhed er forskellige fra undersøgelser foretaget af efterforskningsmyndigheder på retshåndhævelsesområdet, både hvad angår deres retsgrundlag og formål, finder de centrale principper om »undersøgelsens nødvendighed« og »metodens egnethed« ligeledes anvendelse på området national sikkerhed, og de skal overholdes under behørig hensyntagen til de særlige omstændigheder i hvert enkelt tilfælde.

Kombinationen af ovennævnte begrænsninger sikrer, at indsamling og behandling af oplysninger kun finder sted i det omfang, det er nødvendigt for, at den kompetente offentlige myndighed kan udføre specifikke opgaver, samt på grundlag af specifikke trusler. Dette udelukker massiv og vilkårlig indsamling af eller adgang til personlige oplysninger af hensyn til den nationale sikkerhed.

B. Tilsyn

1) Tilsyn på grundlag af APPIHAO

Som forklaret ovenfor i afsnit II.B, punkt 2), har ministeren eller lederen af hvert enkelt ministerium eller hver enkelt myndighed i den japanske offentlige sektor beføjelse til at føre tilsyn med og sikre overholdelsen af APPIHAO i sit ministerium eller sin myndighed. Desuden kan ministeren for interne anliggender og kommunikation føre tilsyn med håndhævelsen af loven, anmode hver minister om materiale og forklaringer i medfør af lovens artikel 49 og 50 samt afgive udtalelser til hver minister i medfør af lovens artikel 51. For eksempel kan pågældende anmode om en revision af foranstaltningerne via de i lovens artikel 50 og 51 fastsatte tiltag.

2) Tilsyn med politiet foretaget af kommissionerne for den offentlige sikkerhed

Som forklaret ovenfor i afsnit II om indsamling af oplysninger med henblik på retshåndhævelse på det strafferetlige område fører præfekturkommissionerne for den offentlige sikkerhed tilsyn med præfekturpolitiets aktiviteter.

For det nationale politiagenturs vedkommende udøves tilsynet af den nationale kommission for den offentlige sikkerhed. I henhold til politilovens artikel 5 er denne kommission særlig ansvarlig for »beskyttelsen af den enkeltes rettigheder og frihed«. Med henblik herpå skal den navnlig udarbejde omfattende politikker, som fastsætter bestemmelser for forvaltning af de i henhold til hvert punkt i politilovens artikel 5, stk. 4, foreskrevne anliggender, og som udgør grundlæggende retningslinjer eller foranstaltninger, som der bør gøres brug af med henblik udførelsen af nævnte aktiviteter. Den nationale kommission for den offentlige sikkerhed har samme grad af uafhængighed som præfekturkommissionerne for den offentlige sikkerhed.

3) Tilsyn med forsvarsministeriet foretaget af generalinspektørkontoret for overholdelse af lovkrav

Generalinspektørkontoret for overholdelse af lovkrav er et uafhængigt kontor inden for forsvarsministeriet, som er direkte underlagt forsvarsministeren i henhold til artikel 29 i loven om oprettelse af forsvarsministeriet. Generalinspektørkontoret kan ved inspektion undersøge, hvorvidt forsvarsministeriets embedsmænd overholder love og forskrifter. Disse inspektioner kaldes »forsvarsinspektioner«.

Generalinspektørkontoret foretager inspektioner ud fra et uafhængigt kontors synspunkt for at sikre overholdelse af lovkrav i hele ministeriet, herunder forsvarsstyrkerne. Det varetager sine opgaver uafhængigt af forsvarsministeriets operationelle afdelinger. Efter en inspektion rapporterer generalinspektørkontoret straks sine observationer sammen med fornødne afhjælpende foranstaltninger direkte til forsvarsministeren. På grundlag af generalinspektørkontorets rapport kan forsvarsministeren udstede påbud om at gennemføre de foranstaltninger, som er nødvendige for at afhjælpe situationen. Den stedfortrædende viceminister er ansvarlig for at gennemføre disse foranstaltninger og skal aflægge rapport til forsvarsministeren om status for gennemførelsen.

Som en frivillig gennemsigtighedsforanstaltning offentliggøres resultaterne af forsvarsinspektionerne nu på forsvarsministeriets websted (selv om det ikke er et lovkrav).

Der er tre kategorier af forsvarsinspektioner:

i) regelmæssige forsvarsinspektioner, som foretages med jævne mellemrum (31)

ii) forsvarsinspektioner med henblik på kontrol, som foretages for at kontrollere, om der er truffet effektive afhjælpende foranstaltninger, og

iii) særlige forsvarsinspektioner, som foretages i forbindelse med særlige spørgsmål på forsvarsministerens anmodning.

I forbindelse med sådanne inspektioner kan generalinspektøren bl.a. anmode det berørte kontor om rapporter, anmode om at få fremsendt dokumenter, foretage inspektion på stedet og anmode den stedfortrædende viceminister om at afgive forklaringer. I betragtning af arten af generalinspektørkontorets inspektionsopgaver ledes dette kontor af meget højtstående juridiske eksperter (tidligere statsadvokater).

4) Tilsyn i efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed

Efterretningsagenturet for offentlig sikkerhed foretager både regelmæssige og særlige inspektioner af aktiviteterne i sine enkelte afdelinger og kontorer på alle niveauer. I forbindelse med de regelmæssige inspektioner udpeges der en vicegeneraldirektør og/eller en direktør som inspektør(er). Sådanne inspektioner omfatter ligeledes forvaltning af personlige oplysninger.

5) Parlamentets tilsyn

Hvad angår indsamling af oplysninger med henblik retshåndhævelse kan det japanske parlament via sit kompetente udvalg undersøge lovligheden af indsamlingen af oplysninger under henvisning til den nationale sikkerhed. Parlamentets undersøgelsesbeføjelser er baseret på forfatningens artikel 62 og parlamentslovens artikel 74 og 104.

C. Individuel klage- eller prøvelsesadgang

Individuelle klager indgives på samme måde som i forbindelse med retshåndhævelsen på det strafferetlige område. Dette omfatter også de nye klagemekanismer, der forvaltes og overvåges af PPC, til håndtering og bilæggelse af klager indgivet af EU-borgere. I den forbindelse henvises til de relevante underafsnit i afsnit II.C.

Herudover er der specifikke individuelle klagemuligheder på området national sikkerhed.

Personlige oplysninger, der er blevet indsamlet af et administrativt organ af hensyn til den nationale sikkerhed, er underlagt bestemmelserne i kapitel 4 i APPIHAO. Dette omfatter retten til at anmode om indsigt i (artikel 12) og berigtigelse (herunder tilføjelse eller sletning) (artikel 27) af den berørte persons opbevarede personlige oplysninger og retten til at anmode om suspension af anvendelsen af de personlige oplysninger, såfremt det administrative organ har indhentet de pågældende oplysninger på ulovlig vis (artikel 36). Dog er udøvelsen af disse rettigheder underlagt visse begrænsninger af hensyn til den nationale sikkerhed. Anmodninger om indsigt, berigtigelse eller suspension imødekommes ikke, hvis de vedrører »oplysninger, for hvilke lederen af et administrativt organ har rimelig grund til at antage, at denne indsigt sandsynligvis vil være til skade for den nationale sikkerhed, skade tillidsforholdet til et andet land eller en international organisation eller have ugunstig virkning i forhandlinger med et andet land eller en international organisation« (artikel 14, nr. iv)). Det er derfor ikke al frivillig indsamling af oplysninger vedrørende den nationale sikkerhed, der er omfattet af denne undtagelse, eftersom sidstnævnte altid kræver en konkret vurdering af de risici, der er forbundet med videregivelsen af oplysningerne.

Hertil kommer, at hvis anmodningen fra den berørte person afvises med den begrundelse, at de pågældende oplysninger ikke betragtes som egnede til videregivelse, jf. artikel 14, nr. iv), kan den berørte person indgive en administrativ klage om, at de i artikel 14, nr. iv), fastsatte betingelser ikke var opfyldt i den foreliggende sag, for at få taget afgørelsen op til fornyet overvejelse. I dette tilfælde skal lederen af det pågældende administrative organ, inden han eller hun træffer afgørelse, høre klagenævnet for indsigt og beskyttelse af personlige oplysninger. Dette klagenævn vil behandle klagen på et uafhængigt grundlag. Klagenævnet er et yderst specialiseret og uafhængigt organ, hvis medlemmer med samtykke fra begge kamre i parlamentet udpeges af premierministeren blandt personer med den største sagkundskab (32). Klagenævnet har omfattende undersøgelsesbeføjelser, bl.a. mulighed for at anmode om dokumenter og få indsigt i de pågældende personlige oplysninger, forhandle bag lukkede døre og gøre brug af »Vaughn index«-proceduren (33). Derefter udarbejder det en skriftlig rapport, som videreformidles til den berørte person (34). Konklusionerne i rapporten offentliggøres. Selv om rapporten formelt set ikke er retligt bindende, overholdes næsten alle rapporterne af det berørte administrative organ (35).

Endelig kan den berørte person i henhold til artikel 3, stk. 3, i loven om forvaltningsretssager anlægge sag med henblik på at få tilbagekaldt den af det administrative organ trufne afgørelse om ikke at videregive personlige oplysninger.

IV. Regelmæssig revision

Inden for rammerne af den regelmæssige revision af afgørelsen om tilstrækkeligheden af beskyttelsesniveauet vil PPC og Europa-Kommissionen udveksle oplysninger om behandlingen af oplysninger i henhold til betingelserne i konstateringen af et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, herunder dem, der er fastsat i denne redegørelse.

(1) Højesteret, dom af 12. september 2003 (2002 (Ju) nr. 1656).

(2) For undtagelser med hensyn til kapitel 4 i APPIHAO, se side 16 nedenfor.

(3) »Opbevarede personlige oplysninger« forstås ifølge artikel 2, stk. 5, i APPIHAO som personlige oplysninger udarbejdet eller indhentet af en ansat i et administrativt organ i forbindelse med udøvelsen af dennes pligter, der opbevares af dette administrative organ til organisatorisk brug for de ansatte.

(4) Hvert præfektur har sit egen »præfekturbekendtgørelse«, der gælder for præfekturpolitiets beskyttelse af personlige oplysninger. Der findes ingen oversættelse til engelsk for disse præfekturbekendtgørelser.

(5) I henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 220, stk. 1, kan anklagemyndigheden eller politiet ved anholdelsen af en mistænkt om nødvendigt træffe følgende foranstaltninger: a) indtrængen på en anden persons bopæl osv. med henblik på eftersøgning af mistænkte; b) ransagning, beslaglæggelse eller inspektion på stedet for anholdelsen.

(6) Denne bestemmelse forskriver nærmere bestemt at »anklagemyndigheden eller politiet kan aflytte telekommunikation relateret til forbrydelser, såfremt et af følgende forhold gør sig gældende: hvis der er tilstrækkeligt begrundet mistanke om, at telekommunikation finder sted om emner vedrørende begåelsen af en forbrydelse (de forbrydelser, der er fastlagt i ii) og iii)), planlægning med hensyn til forberedelsen af en forbrydelse, handlinger som f.eks. destruktion af bevismateriale efter en begået forbrydelse, eller instruktioner, andre interaktioner eller begåelsen af andre førnævnte forbrydelser (herefter »forbrydelsesrelateret telekommunikation«), og det er særligt vanskeligt at udrede detaljerne eller status for en forbrydelse eller at identificere de kriminelle ved hjælp af andre metoder, hvis telekommunikationsmetoden (herefter »telekommunikationsmetoden«) angives via numre og symboler (herefter »telefonnumre«) til at identificere telefonnumre eller dem, der foretager eller modtager opkald, og mistænkte anvender den på grundlag af kontrakter med teleselskaber (herfra undtaget tilfælde hvor der ikke fastslås nogen mistanke om, at metoden bruges til forbrydelsesrelateret telekommunikation af kriminelle), eller hvis der er tilstrækkeligt grundlag for en mistanke om, at kriminelle anvender telekommunikationsmetoden til forbrydelsesrelateret telekommunikation«.

(7) Dom af 18. marts 1969 (1968 (Shi) nr. 100).

(8) Strafferetsplejereglernes artikel 156, stk. 1, fastsætter: »Ved indgivelse af den anmodning, der er omhandlet i stk. 1, fremlægger den anmodende part materialer, på hvis grundlag den mistænkte eller anklagede må anses at have begået en strafbar handling«.

(9) Se fodnote 6.

(10) Artikel 3, stk. 1 og 2, i APPIHAO begrænser omfanget af opbevaring og dermed også indsamlingen af personlige oplysninger.

(11) Se også meddelelsen fra det nationale politiagentur den 7. december 1999 (side 9, herunder), hvor der gives udtryk for det samme.

(12) Forbrydelsens alvor og sagens uopsættelighed er relevante faktorer til vurdering af »metodernes hensigtsmæssighed«.

(13) I forfatningens artikel 21, stk. 2, står der følgende: »Ingen form for censur må udøves, og meddelelseshemmeligheden må ikke krænkes for nogen form for kommunikationsmiddel.«

(14) I teleselskabslovens artikel 4 står der følgende: »1) Meddelelseshemmeligheden for meddelelser, der håndteres af et teleselskab, må ikke krænkes. 2) Enhver person, der er aktiv inden for telekommunikation, må, så længe denne bestrider et sådant hverv, ikke videregive hemmeligheder, hvortil der er opnået kendskab gennem teleselskabets håndtering af meddelelser. Det samme gælder også, efter at vedkommende har forladt sin stilling.«

(15) I straffelovbogens artikel 134 står der følgende: »1) Hvis en læge, farmaceut, lægemiddeldistributør, jordemor, advokat, forsvarsadvokat, notar eller enhver anden person, der tidligere var aktiv inden for et sådant erhverv, uden begrundelse videregiver en anden persons fortrolige oplysninger, hvortil vedkommende har fået kendskab gennem et sådant erhverv, vil vedkommende blive idømt fængsel med arbejde i højst seks måneder eller en bøde på højst 100 000 yen. 2) Det samme gælder i tilfælde, hvor en person, der bestrider eller har bestredet et religiøst hverv, uden begrundelse videregiver en anden persons fortrolige oplysninger, hvortil vedkommende har fået kendskab gennem udøvelsen af sådanne religiøse aktiviteter.«

(16) For så vidt angår undtagelsen til denne regel henvises til fodnote 5.

(17) For at sikre gennemsigtighed og gøre det lettere for ministeriet for interne anliggender og kommunikation at føre tilsyn er chefen for et administrativt organ i henhold til artikel 11 i APPIHAO forpligtet til at registrere hvert punkt, der er foreskrevet i artikel 10, stk. 1, i APPIHAO, såsom navnet på det administrative organ, der opbevarer sagsmappen, anvendelsesformålet med sagsmappen, metoden til indsamling af de personlige oplysninger osv. (det såkaldte »register over sagsmapper med personlige oplysninger«). Imidlertid er sagsmapper med personlige oplysninger, der er omfattet af artikel 10, stk. 2, i APPIHAO, såsom dem, der er udarbejdet eller indhentet som led i en strafferetlig efterforskning eller vedrørende spørgsmål af relevans for den nationale sikkerhed, undtaget fra forpligtelsen til at underrette ministeriet for interne anliggender og kommunikation samt at inkludere dem i det offentlige register. I henhold til artikel 7 i loven om forvaltning af offentlige registre og arkiver er chefen for et administrativt organ imidlertid altid forpligtet til at registrere klassifikation, titel, opbevaringsperiode og opbevaringssted osv. for administrative dokumenter (»registret over forvaltning af sagsmapper med administrative dokumenter«). Indeksoplysningerne for begge registre offentliggøres på internettet og giver enkeltpersoner mulighed for at kontrollere, hvilken slags personlige oplysninger der er indeholdt i sagsmappen, og hvilket administrativt organ der opbevarer oplysningerne.

(18) Se f.eks. overhusets skriftlige forespørgsel nr. 92 af 27. marts 2009 vedrørende håndtering af oplysninger, der er indhentet i forbindelse med strafferetlig efterforskning, herunder politiets og anklagemyndighedens overtrædelser af tavshedspligten.

(19) Et eksempel på en sådan sag er »sagen om forsvarsagenturets liste« (byretten i Niigata, afgørelse af 11. maj 2006, (2002(Wa) nr. 514)). I denne sag havde en embedsmand i forsvarsagenturet udarbejdet, ajourført og distribueret en liste over de personer, der havde indgivet anmodninger om indsigt i administrative dokumenter til forsvarsagenturet. Listen indeholdt beskrivelser af sagsøgers personlige oplysninger. Sagsøger insisterede på, at hans privatliv, ret til information osv. var blevet krænket, og anmodede sagsøgte om at betale erstatning i henhold til artikel 1, stk. 1, i loven om statens erstatningsansvar. Denne anmodning blev delvist imødekommet af domstolen, der tildelte sagsøger en delvis erstatning.

(20) Højesteret, afgørelse af 5. april 1910 (1910(O) nr. 71).

(21) Politilovens artikel 79 (uddrag):

1. Enhver, der er utilfreds med præfekturpolitiets personales udførelse af deres pligter, kan indgive en skriftlig klage til præfekturkommissionen for den offentlige sikkerhed i henhold til den procedure, der er fastsat i bekendtgørelsen om den nationale kommission for den offentlige sikkerhed.

2. Præfekturkommissioner for den offentlige sikkerhed, der modtager klager i henhold til det foregående stykke, skal behandle dem loyalt i overensstemmelse med lovgivningen og lokale forskrifter og underrette klageren herom skriftligt, undtagen i følgende tilfælde: 1) Hvis klagen opfattes som indgivet med henblik på at hindre præfekturpolitiets lovlige udførelse af deres pligter 2) Hvis klagerens nuværende bopæl er ukendt 3) Hvis klagen opfattes som indgivet i fællesskab med andre klagere, og de andre klagere allerede er blevet underrettet om resultatet af den fælles klage.

(22) Det nationale politiagentur, cirkulære vedrørende korrekt behandling af klager vedrørende politiembedsmænds udførelse af deres pligter, den 13. april 2001, med tillæg 1, »Standarder for fortolkning/gennemførelse af politilovens artikel 79«.

(23) Ifølge cirkulæret fra det nationale politiagentur (jf. foregående fodnote) skal personer, der har vanskeligt ved at indgive klager skriftligt, modtage bistand. Dette omfatter udtrykkeligt udlændinge.

(24) På den anden side vil der være dokumenter, som ikke er klassificeret som »dokumenter vedrørende retssager«, da de i sig selv ikke er oplysninger, der er erhvervet på grundlag af en kendelse eller skriftlige undersøgelser i efterforskningsøjemed, men derimod er oprettet på basis af sådanne dokumenter. Dette ville være tilfældet, hvor private oplysninger ikke er omfattet af artikel 45, stk. 1, i APPIHAO, hvorfor disse oplysninger ikke vil være undtaget fra anvendelsen af kapitel 4 i APPIHAO.

(25) I henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 53-2, stk. 2, finder bestemmelserne i kapitel IV i APPIHAO ikke anvendelse på personlige oplysninger registreret i dokumenter vedrørende retssager og beslaglagte genstande.

(26) Ifølge strafferetsplejelovbogen og loven om endelige sagsakter i straffesager er adgangen til og berigtigelsen af beslaglagte genstande samt dokumenter/personlige oplysninger vedrørende straffesager underlagt et unikt og særligt regelsæt, der har til formål at beskytte de berørte personers privatliv, efterforskningens fortrolighed og den korrekte gennemførelse af straffesagen osv.

(27) Mere specifikt er indsigten i oplysninger vedrørende objektive beviser i princippet tilladt for ofre for forbrydelser med hensyn til fortegnelser vedrørende sager, hvor der ikke er foretaget retsforfølgning, dersom der i henhold til strafferetsplejelovbogens artikel 316-33ff. gives mulighed for deltagelse af ofre, og herved gøres beskyttelsen af ofre for forbrydelser mere tilfredsstillende.

(28) Disse aktiviteter udføres af kabinettets efterretnings- og undersøgelseskontor på grundlag af artikel 4 i bekendtgørelsen om forvaltning af kabinetssekretariatet.

(29) Dette omfatter »indsamling og undersøgelse af efterretningsoplysninger om væsentlige kabinetspolitikker«.

(30) Sikkerhedspolitiet er ansvarligt for kriminalitetsbekæmpende aktiviteter vedrørende den offentlige sikkerhed og nationens interesse. Dette omfatter bekæmpelse af kriminalitet og indsamling af oplysninger om ulovlige handlinger forbundet med grupper på den yderste venstre- og højrefløj og aktiviteter til skade for Japan.

(31) Som et eksempel på en inspektion af relevans for de af denne redegørelse omfattede spørgsmål kan der for så vidt angår oplysning om/forberedelse til overholdelse af lovkrav henvises til den regelmæssige forsvarsinspektion for 2016, idet beskyttelsen af personlige oplysninger var et af inspektionens fokusområder. Mere specifikt vedrørte inspektionen status for bl.a. forvaltningen, opbevaringen osv. af personlige oplysninger. I sin rapport konstaterede generalinspektørkontoret adskillige uhensigtsmæssige aspekter i forvaltningen af personlige oplysninger, som skulle forbedres, f.eks. den manglende beskyttelse af oplysninger ved hjælp af et password. Rapporten er tilgængelig på forsvarsministeriets websted.

(32) Jf. artikel 4 i lov om oprettelse af klagenævnet for indsigt og beskyttelse af personlige oplysninger.

(33) Jf. artikel 9 i lov om oprettelse af klagenævnet for indsigt og beskyttelse af personlige oplysninger.

(34) Jf. artikel 16 i lov om oprettelse af klagenævnet for indsigt og beskyttelse af personlige oplysninger.

(35) I de seneste tre år har der ikke været tilfælde, hvor det berørte administrative organ traf en afgørelse, der afveg fra klagenævnets konklusioner. Der har i årenes løb været meget få tilfælde, hvor dette er sket: kun to ud af i alt 2 000 sager siden 2005 (året for ikrafttrædelsen af APPIHAO). Hvis det administrative organ træffer en afgørelse, der i henhold til artikel 50, stk. 1, nr. 4, i loven om administrativ rekurs, som anvendes til erstatning af artikel 42, stk. 2, i APPIHAO, afviger fra klagenævnets konklusioner, skal det tydeligt angive årsagerne hertil.