Kommissionens beslutning

af 22. august 2002

om Spaniens støtteordning til fordel for koordinationscentre i provinsen Vizcaya Statsstøtte C 48/2001 (ex NN 43/2000)

(meddelt under nummer K(2002) 3141)

(Kun den spanske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2003/81/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler(1), under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFORLØB

(1) I 1997 vedtog Rådet (Økofin) en adfærdskodeks for erhvervsbeskatning med henblik på bekæmpelse af skadelig skattekonkurrence(2). Med udgangspunkt i det politiske tilsagn, som kodeksen indebar, offentliggjorde Kommissionen i 1998 en meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne(3) (i det følgende benævnt "meddelelsen"). Heri forpligtede Kommissionen sig til at påse, at statsstøttereglerne anvendes strengt, og sikre lige behandling af medlemsstaterne. På grundlag af denne meddelelse gik Kommissionen i gang med at vurdere eller revurdere hver enkelt af de gældende skatteordninger i medlemsstaterne.

(2) I denne sammenhæng anmodede Kommissionen ved brev af 12. februar 1999 de spanske myndigheder om oplysninger om forskellige foranstaltninger, herunder de skatteordninger, der gælder for koordinationscentre i Baskerlandet og Navarra. Ingen af disse foranstaltninger var anmeldt til Kommissionen. Kommissionen modtog de ønskede oplysninger ved brev af 21. april 1999.

(3) Ved brev af 22. juni 2000 meddelte de spanske myndigheder, at de skatteordninger, der var indført for koordinationscentrene i Álava og Guipúzcoa, var blevet ophævet.

(4) Ved brev af 8. maj 2001 meddelte Spanien, at skatteordningen for koordinationscentre i Navarra var blevet ophævet, og at ordningen i Vizcaya stadig var i kraft, men ikke var blevet anvendt. Da der ifølge de disponible oplysninger ikke var ydet nogen form for støtte i medfør af skatteordningerne i Álava, Guipúzcoa og Navarra, var en nærmere undersøgelse ikke nødvendig, og Kommissionen begrænsede derfor sin undersøgelse til den stadig gældende skatteordning for koordinationscentre i Vizcaya.

(5) Ved brev af 11. juli 2001 underrettede Kommissionen Spanien om sin beslutning om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende koordinationscentrene i Vizcaya.

(6) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende(4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.

(7) Ved brev af 20. november 2001 meddelte de spanske myndigheder Kommissionen, at Diputación Foral de Vizcaya havde vedtaget et lovforslag om ophævelse af skatteordningen for koordinationscentrene.

(8) Ved brev af henholdsvis 18. marts og 8. april 2002 anmodede Kommissionen Spanien om yderligere oplysninger om ophævelsen af skatteordningen for koordinationscentre og om de virksomheder, der var omfattet af ordningen. Ved brev af 25. april 2002 meddelte Spanien, at den endelige afvikling af skatteordningen for koordinationscentrene var fastsat til den 30. april 2002, og at den eneste virksomhed, der var omfattet af ordningen, allerede havde givet afkald på sin status som koordinationscenter. Ved brev af 3. juni 2002 bekræftede Spanien, at skatteordningen for koordinationscentrene var blevet annulleret.

II. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN

(9) I Vizcaya er der blevet etableret en særlig skatteordning for såkaldte centre for ledelse, koordinering og finansiel virksomhed. Bestemmelserne vedrørende denne ordning findes i artikel 53 og 54 i Norma Foral (territoriallov) nr. 3/1996 af 26. juni 1996 om selskabsskatter og Decreto Foral (territorialdekret) nr. 81/1997 af 10. juni 1997 om godkendelse af forordningen om selskabsskatter.

(10) Et center for ledelse, koordinering og finansiel virksomhed (i det følgende benævnt "koordinationscenter") er en skattepligtig juridisk person, hvis hovedformål er at lede, styre, overvåge og centralisere transaktioner og tjenesteydelser inden for en international koncern, som den indgår i.

(11) For at kunne anvende de skatteregler, der gælder for koordinationscentrene i provinsen Vizcaya, skal en koncern opfylde følgende betingelser:

a) Koncernen skal disponere over en egenkapital på mindst 1250 mio. ESP (7,51 mio. EUR).

b) Koncernen skal omfatte enheder med hjemsted i mindst to andre lande end Spanien.

c) Mindst 25 % af koncernens egenkapital skal tilhøre ikke-bosiddende enheder.

d) Årsomsætningen skal være på mindst 8 mia. ESP (48,1 mio. EUR), hvoraf mindst 25 % skal svare til transaktioner, der udføres i to andre lande end Spanien.

(12) Endvidere skal et koordinationscenter:

a) beskæftige mindst otte fuldtidspersoner

b) opfylde en af de følgende betingelser:

i) selskabskapitalen skal være på mindst 250 mio. ESP (1,5 mio. EUR), eller egenkapitalen skal være på mindst 600 mio. ESP (3,61 mio. EUR), eller

ii) årsomsætningen skal være på mindst 1 mia. ESP (6,01 mio. EUR). Hvis centret alene udfører ledelses- og koordinationsaktiviteter, skal værdien af disse transaktioner være mindst 150 mio. ESP (0,902 mio. EUR).

(13) I henhold til artikel 54 i Norma Foral nr. 3/1996 har koordinationscentrene mulighed for at vælge mellem to metoder til beregning af beskatningsgrundlaget. Dette kan enten beregnes ifølge den traditionelle metode, dvs. på grundlag af forskellen mellem skattepligtig indkomst og fradragsberettigede omkostninger, eller ifølge en alternativ metode. Ved anvendelse af sidstnævnte metode fastsættes skattegrundlaget som en fast procent - 25 % - af centrets omkostninger efter fradrag af finansielle omkostninger. Det fremkomne beløb beskattes med samme procent som ved normal selskabsbeskatning. Der er således tale om den såkaldte cost plus-metode, hvor beregningen foretages på baggrund af kostprisen plus fortjeneste.

(14) For at blive omfattet af beskatningsordningen for koordinationscentre skal virksomhederne have en forhåndsgodkendelse fra skattemyndighederne, som gælder i indtil fem år. Hvis de fastsatte betingelser er opfyldt, er godkendelsen automatisk, og den kan fornys på virksomhedens anmodning.

III. GRUNDE TIL, AT KOMMISSIONEN HAR BESLUTTET AT INDLEDE PROCEDUREN

(15) Ud fra de oplysninger, Spanien havde fremsendt i forbindelse med Kommissionens foreløbige vurdering, nåede Kommissionen til den konklusion, at fradraget af finansielle omkostninger ved beregningen af overskuddet ifølge cost plus-metoden kunne give koordinationscentrene en fordel. Den fandt endvidere, at denne fordel blev opnået ved hjælp af statsmidler, at den påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne og var selektiv. Endelig syntes ingen af de undtagelser fra de generelle forbud mod statsstøtte, der er fastsat i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, at kunne finde anvendelse. Af disse grunde var Kommissionen i tvivl om foranstaltningens forenelighed med fællesmarkedet og besluttede derfor at indlede den formelle undersøgelsesprocedure.

IV. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

(16) Kommissionen har modtaget bemærkninger fra Diputación Foral de Vizcaya, som gengives i betragtning 17 til 23 nedenfor.

(17) Ordningen for koordinationscentrene i Vizcaya er under afvikling.

(18) De skatteforanstaltninger, der blev indført i Vizcaya, var baseret på erfaringer fra andre medlemsstater. Lovgivningen om koordinationscentrene i Vizcaya byggede grundlæggende på den på daværende tidspunkt gældende belgiske ordning for koordinationscentre. Kommissionen havde ikke gjort indsigelse over for den belgiske lovgivning, som mere end 300 koordinationscentre var omfattet af. Heller ikke de ændringer, der efterfølgende blev indført i den belgiske ordning, gav anledning til bemærkninger fra Kommissionen vedrørende dens kvalificering som statsstøtte efter EF-traktatens artikel 92 (nu artikel 87). Derfor var Diputación Foral de Vizcaya overbevist om, at den lovgivning, den agtede at indføre, var i overensstemmelse med fællesskabsretten.

(19) Hvis der før 1996 havde været tvivl om den belgiske ordnings støttekarakter eller dens forenelighed med fællesmarkedet, kunne det med rimelighed antages, at Kommissionen ville have truffet foranstaltninger i medfør af EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 88). Det forekommer ikke urimeligt at slutte, at Kommissionen med sin tavshed havde taget stilling hertil, jf. retspraksis i Lorenz-sagen(5), og godkendt den belgiske ordning, enten fordi den ikke indebar statsstøtte, eller fordi der var tale om en skatteforanstaltning, der var åbenbart forenelig med fællesmarkedet. Kommissionen fastslog først på et senere tidspunkt, at den i første omgang fandt, at den belgiske ordning ikke kunne betragtes som statsstøtte.

(20) Det forhold, at Kommissionen ikke havde ytret forbehold over for den almindeligt kendte belgiske ordning, godtgør, at der forelå en berettiget forventning. I forbindelse med vedtagelsen af den anfægtede lovgivning kunne Diputación Foral de Vizcaya ikke forudse, at denne kunne betragtes som statsstøtte, og i endnu mindre grad, at der efter en foreløbig vurdering skulle blive rejst tvivl om dens forenelighed med fællesmarkedet.

(21) Hvis det fastslås, at ordningen for koordinationscentre i Vizcaya udgør en statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, vil den berettigede forventning være til hinder for, at Kommissionen kan kræve tilbagebetaling af den støtte, der er udbetalt i henhold til ordningen. Det må ligeledes gøres gældende, at støttemodtageren havde en berettiget forventning med hensyn til lovligheden af Diputación Foral de Vizcayas handling, i betragtning af at den pågældende virksomhed i mange år havde været bekendt med den belgiske ordnings eksistens, og Kommissionen ikke havde gjort indsigelse.

(22) Ligesom princippet om berettigede forventninger skal også princippet om lige behandling anvendes i det foreliggende tilfælde. Samtidig med indledningen af denne procedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, foreslog Kommissionen, at Belgien skulle træffe passende foranstaltninger i henhold til traktatens artikel 88, stk. 1, vedrørende den belgiske ordning for koordinationscentre. Dette indebærer, at Kommissionen fandt, at den belgiske ordning udgjorde en eksisterende støtteforanstaltning.

(23) Da den belgiske ordning ikke udviser særlige kendetegn i forhold til ordningen i Vizcaya, som objektivt kan begrunde, at den førstnævnte betragtes som en eksisterende støtteforanstaltning og den sidstnævnte som en ny støtteforanstaltning, bør de to ordninger gøres til genstand for samme behandling fra Kommissionens side. Når en ordning betragtes som en eksisterende støtteforanstaltning, kan Kommissionen ikke kræve tilbagebetaling af støtten, selv om den erklæres uforenelig med fællesmarkedet. Det er vanskeligt at se begrundelsen for et påbud om tilbagesøgning af støtten i forbindelse med ordningen i Vizcaya, eftersom der grundlæggende er tale om den samme ordning som den belgiske.

V. KOMMENTARER FRA DE SPANSKE MYNDIGHEDER

(24) I deres skriftlige kommentarer, hvori oplysningerne fra Diputación Foral de Vizcaya blev videregivet, underrettede de spanske myndigheder Kommissionen om vedtagelsen af lovgivningen om ophævelse af ordningen for koordinationscentre i Vizcaya. De spanske myndigheder fremsendte desuden en kopi af de ovenfor gengivne bemærkninger fra Diputación Foral. Endvidere oplyste Spanien, at en virksomhed i modstrid med oplysningerne i Spaniens brev af 8. maj 2001 før denne dato var blevet godkendt som koordinationscenter i henhold til den nævnte ordning, men at den pågældende virksomhed havde givet afkald på denne status den 27. november 2001.

VI. VURDERING AF STØTTEN

(25) Efter at have gennemgået de argumenter, som de spanske myndigheder og Diputación Foral de Vizcaya har fremført, bekræfter Kommissionen sin opfattelse som udtrykt i brevet af 11. juli 2001, hvori den underrettede de spanske myndigheder om indledningen af proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2(6), at den omhandlede ordning udgør ulovlig driftsstøtte, som falder inden for anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk.1.

Statsstøtte

(26) Hverken de spanske myndigheder eller Diputación Foral de Vizcaya har bestridt Kommissionens foreløbige vurdering, at ordningen for koordinationscentrene udgør statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, som anført i Kommissionens brev af 11. juli 2001(7). Kommissionen har godtgjort, at ordningen syntes at opfylde de fire kumulative kriterier for, at en foranstaltning kan betragtes som statsstøtte. Kommissionens vurdering kan sammenfattes og præciseres således:

(27) I henhold til ordningen for koordinationscentre kan de godkendte virksomheder vælge en alternativ metode til beregning af deres skattepligtige indkomst. I forbindelse med koncerninterne afregningspriser(8) kan skattemyndighederne anvende sådanne alternative metoder for at sikre sig, at transaktioner mellem økonomisk forbundne virksomheder udføres på betingelser, der svarer til normale markedsvilkår. I henhold til dette princip skal skattepligtigt overskud fra transaktioner mellem økonomisk forbundne virksomheder beskattes på samme måde, som hvis der havde været tale om transaktioner mellem uafhængige parter på normale markedsvilkår. For så vidt angår koncerninterne afregningspriser er den internationale regel - princippet om overholdelse af normale markedsvilkår - fastsat i artikel 9 i OECD's skattekonvention vedrørende indkomst og kapital, som er gennemført i OECD's retningslinjer for koncerninterne afregningspriser fra 1995. Da en sådan undersøgelse kræver, at der tages hensyn til de til enhver tid specifikke forhold og omstændigheder, anbefaler OECD's retningslinjer ikke anvendelse af faste overskudssatser.

(28) Som anført i punkt 9 i meddelelsen(9) kan en fordel bestå i en reduktion af virksomhedens skattebyrde, navnlig gennem nedbringelse af beskatningsgrundlaget. Ifølge ordningen for koordinationscentrene i Vizcaya kan virksomhederne vælge at anvende cost plus-metoden ved beregningen af beskatningsgrundlaget. Denne metode kan medføre reduktion af skatten, hvis den ikke afspejler transaktionernes økonomiske realitet. Alt efter karakteren af virksomhedens aktiviteter kan anvendelsen af cost plus-metoden og faste satser føre til en undervurdering af den økonomiske realitet og i sidste instans til betaling af mindre skat end ved anvendelse af den traditionelle metode med urelaterede sammenlignelige priser (comparable unrelated price, "CUP"). Denne risiko er særlig stor, når virksomheden udfører transaktioner med stor værditilvækst. Derfor skal skattemyndighederne sikre sig, at anvendelsen af cost plus-metoden er hensigtsmæssig for den pågældende virksomhed eller i givet fald for den pågældende sektor, således at den betalte skat svarer til den, der fremkommer ved anvendelse af den traditionelle metode (CUP).

(29) Ifølge ordningen for koordinationscentrene i Vizcaya kan finansielle omkostninger fraregnes ved beregningen af beskatningsgrundlaget. Dette gør det endnu mere sandsynligt, at den skat, virksomhederne betaler, er lavere end ved anvendelse af den traditionelle metode (CUP). Forskellen vil være endnu større, hvis koordinationscentrets hovedformål er at udføre finansielle transaktioner. Hverken de spanske myndigheder eller Diputación Foral de Vizcaya har fremlagt bevis for, at skatteniveauet ved anvendelse af cost plus-metoden i henhold til den anfægtede ordning svarer til det, der fremkommer ved anvendelse af den traditionelle metode. Kommissionen når derfor til den konklusion, at ordningen indebærer en fordel for koordinationscentrene og de koncerner, som disse indgår i.

(30) Denne nedbringelse af beskatningsgrundlaget fører til et mindre skatteprovenu for Vizcaya, hvilket er ensbetydende med anvendelse af statsmidler.

(31) Ordningen påvirker konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne i det omfang, den koncern, et koordinationscenter indgår i, skal have mindst 25 % af sin omsætning i to andre lande end Spanien. Det er således sandsynligt, at de virksomheder, der er omfattet af ordningen, findes i sektorer med intens handel inden for Fællesskabet. Ved at styrke sådanne koncerners finansielle stilling kan foranstaltningen fordreje eller true med at fordreje samhandelen inden for Fællesskabet.

(32) Ordningen er desuden selektiv. Kun virksomheder, som opfylder kriterierne i Norma Foral nr. 3/1996, kan omfattes af reglerne for koordinationscentrene.

(33) Hverken de spanske myndigheder eller Diputación Foral de Vizcaya har givet en begrundelse for, at de anfægtede skatteforanstaltninger er nødvendige eller funktionelle i forhold til skattesystemets effektivitet og derfor ikke kan betragtes som statsstøtte (punkt 23 i meddelelsen(10)).

Forenelighed

(34) Hverken de spanske myndigheder eller Diputación Foral de Vizcaya har bestridt Kommissionens vurdering - jf. brev af 11. juli 2001(11) - at ingen af undtagelserne i artikel 87, stk. 2 og 3, hvorefter en statsstøtte kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet, finder anvendelse. Kommissionen har derfor ingen grund til at ændre sin vurdering, som sammenfattes i betragtning 35 til 39 nedenfor.

(35) I det omfang, ordningen for koordinationscentrene udgør statsstøtte efter traktatens artikel 87, stk. 1, skal dens forenelighed vurderes i lyset af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2 og 3.

(36) Undtagelserne i artikel 87, stk. 2, som omhandler støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, og støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, kan ikke anvendes i det foreliggende tilfælde.

(37) Det samme gælder for undtagelsen i artikel 87, stk. 3, som omhandler støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse.

(38) Ordningen for koordinationscentrene kan heller ikke anses for et projekt af fælleseuropæisk interesse eller for at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i Spaniens økonomi som fastsat i artikel 87, stk. 3, litra b). Endelig kan den heller ikke betragtes som støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven som omhandlet i artikel 87, stk. 3, litra d).

(39) Ordningen for koordinationscentrene skal undersøges i lyset af artikel 87, stk. 3, litra c), der giver mulighed for at godkende støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. De skattefordele, ordningen for koordinationscentrene indebærer, er ikke knyttet til investeringer, jobskabelse eller specifikke projekter. De letter blot de byrder, som virksomheder normalt må bære i forbindelse med deres drift, og de må derfor betragtes som driftsstøtte, hvis fordele ophører, når støtten ophører. Ifølge Kommissionens faste praksis kan denne type støtte ikke anses for at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner.

Den berettigede forventning

(40) Når en ulovligt ydet statsstøtte erklæres for uforenelig med fællesmarkedet, skal den pågældende medlemsstat normalt kræve støtten tilbagebetalt af støttemodtageren. Med tilbagebetalingen af støtten genoprettes så vidt muligt den eksisterende konkurrencesituation, før støtten blev ydet. Artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93(12), (nu artikel 88) bestemmer, at "Kommissionen kræver ikke tilbagebetaling af støtten, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen". I henhold til Domstolens retspraksis og Kommissionens beslutningspraksis er det i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen, hvis en handling fra Kommissionens side har skabt en berettiget forventning hos støttemodtageren om, at en given støtteforanstaltning er blevet iværksat i overensstemmelse med fællesskabsretten.

(41) I dommen i sagen Van den Bergh & Jurgens(13) fastslog Domstolen følgende:

"Det fremgår af Domstolens faste praksis, at adgangen til at påberåbe sig princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning står åben for enhver erhvervsdrivende i forbindelse med begrundede forventninger, som en institution har givet anledning til. Når forudseende og påpasselige erhvervsdrivende kan påregne gennemførelsen af en fællesskabsforanstaltning, der kan påvirke deres interesser, kan de imidlertid ikke påberåbe sig et sådant princip, når foranstaltningen gennemføres."

(42) I sin beslutning 2001/168/EKSF af 31. oktober 2000 om de spanske love om selskabsbeskatning(14) påpegede Kommissionen lighederne mellem den pågældende spanske ordning og en fransk ordning, som den havde godkendt med den begrundelse, at den ikke udgjorde støtte efter EØF-traktatens artikel 92, stk.1 (nu artikel 87, stk. 1).

(43) I det foreliggende tilfælde konstaterer Kommissionen, at ordningen for koordinationscentrene i Vizcaya har mange ligheder med den ordning, der blev indført i Belgien ved Arrêté royal nr. 187 af 30. december 1982 om en skatteordning for koordinationscentrene. Begge ordninger omhandler aktiviteter, der gennemføres inden for samme koncern, og begge anvender cost plus-metoden til at beregne beskatningsgrundlaget. I sin beslutning af 2. maj 1984 nåede Kommissionen til den konklusion, at den belgiske ordning ikke udgjorde statsstøtte efter EØF-traktatens artikel 92, stk. 1 (nu artikel 87, stk. 1). Selv om denne beslutning ikke blev offentliggjort, stod det fast, at Kommissionen ikke havde gjort indsigelse mod den belgiske ordning for koordinationscentre, hvilket fremgik af såvel 14. Beretning om konkurrencepolitikken som af svaret på en parlamentarisk forespørgsel(15).

(44) I den forbindelse bemærker Kommissionen, at dens beslutning om den belgiske ordning for koordinationscentre ligger før ikrafttrædelsen af ordningen for koordinationscentrene i Vizcaya. Kommissionen bemærker ligeledes, at den eneste støttemodtager i henhold til ordningen fik bevilget status som koordinationscenter før Kommissionens beslutning af 11. juli 2001 om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure(16). Denne støttemodtager gav afkald på de rettigheder, der var forbundet med ordningen, inden afslutningen af nærværende formelle undersøgelsesprocedure. Diputación Foral de Vizcayas argument om, at både den og støttemodtageren havde en berettiget forventning, som, hvis ordningen for koordinationscentre i Vizcaya blev erklæret uforenelig med fællesmarkedet, ville være til hinder for, at Kommissionen krævede tilbagebetaling af den ydede støtte, forekommer derfor overbevisende. Princippet om den berettigede forventning beskytter i dette tilfælde de virksomheder, der blev godkendt som koordinationscenter inden indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, for så vidt angår den støtte, der er ydet inden procedurens afslutning.

Lige behandling

(45) Diputación Foral de Vizcaya har gjort gældende, at Kommissionen for så vidt angår ordningen for koordinationscentre i Vizcaya burde have foreslået passende foranstaltninger i henhold til traktatens artikel 88, stk. 1, hvorved den ville have sikret lige behandling med den belgiske ordning for koordinationscentre. Dette argument forudsætter imidlertid, at Kommissionen råder over en skønsbeføjelse, som den i realiteten ikke har. I Piaggio-sagen(17) fastslog Domstolen, at Kommissionen ikke kunne betragte den pågældende ordning som en eksisterende støtte, fordi den ikke var blevet anmeldt i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3.

(46) I det foreliggende tilfælde blev lovgivningen om indførelse af ordningen for koordinationscentre i Vizcaya ikke anmeldt til Kommissionen, før den trådte i kraft. Kommissionen kan derfor ikke anse den for en eksisterende støtteordning.

VII. KONKLUSIONER

(47) Kommissionen konkluderer, at ordningen for koordinationscentre i Vizcaya udgør statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og at ingen af undtagelserne i samme artikel, stk. 2, finder anvendelse. Kommissionen konstaterer endvidere, at Spanien ulovligt har iværksat den ovennævnte ordning i strid med EF-traktatens artikel 88, stk. 3. Kommissionen bemærker imidlertid, at den nødvendige lovgivning med henblik på at ophæve ordningen blev vedtaget den 30. april 2002, og at bestemmelserne trådte i kraft den 9. maj 2002(18). Kommissionen bemærker endvidere, at den eneste virksomhed, der var blevet godkendt i henhold til ordningen, gav afkald på sine rettigheder den 27. november 2001. Såvel de spanske myndigheder som denne støttemodtager havde en berettiget forventning om, at ordningen ikke udgjorde statsstøtte. Kommissionen kræver derfor ikke tilbagebetaling af støtten -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den statsstøtte, som Spanien ulovligt har ydet i form af den støtteordning, der er indført i henhold til artikel 53 og 54 i Norma Foral de Vizcaya nr. 3/1996 af 26. juni 1996 om selskabsskatter og gennemført ved Decreto Foral de Vizcaya nr. 81/1997 af 10. juni 1997, er uforenelig med fællesmarkedet.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien.

Udfærdiget i Bruxelles, den 22. august 2002.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 304 af 30.10.2001, s. 6.

(2) EFT C 2 af 6.1.1998, s. 1.

(3) EFT C 384 af 10.12.1998, s. 3.

(4) Se fodnote 1.

(5) Sag 120/73, Lorenz mod Tyskland, Sml. 1973, s. 1471.

(6) Se fodnote 1.

(7) Se fodnote 1.

(8) Koncerninterne afregningspriser betegner de priser, en virksomhed beregner for levering af varer eller tjenesteydelser til associerede virksomheder.

(9) Se fodnote 3.

(10) Se fodnote 3.

(11) Se fodnote 1.

(12) EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1.

(13) Sag 265/85, Van den Bergh en Jurgens BV mod Kommissionen, Sml. 1987, s. 1155, præmis 44.

(14) EFT L 60 af 1.3.2001, s. 57.

(15) Skriftlig forespørgsel nr. 1735/90 (EFT C 63 af 11.3.1991).

(16) Se fodnote 1.

(17) Sag C-295/97, Piaggio mod Ifitalia m.fl., Sml. 1999 I, s. 3735.

(18) Se Norma Foral nr. 42/2002 af 30.4.2002 (Boletín Oficial de Vizcaya nr. 87 af 9.5.2002).