INDHOLD "" ID="1">Almindelig indledning> ID="2">0.1 - 0.12"> ID="1">1. kapitel - Den interne administrative forvaltning af programmet> ID="2">1.1 - 1.96"> ID="1"> Etaperne i forvaltningen> ID="2">1.1 - 1.33"> ID="1"> Udarbejdelsen af programmerne og indkaldelsen af forslag> ID="2">1.1 - 1.6 "> ID="1"> Udvaelgelse af projekter og forhandling af kontrakter> ID="2">1.7 - 1.16"> ID="1"> Tilsynet med arbejdet> ID="2">1.17 - 1.23"> ID="1"> Opgaver, der overlades til stoettemodtagerne> ID="2">1.24 - 1.33"> ID="1"> Svaert haandterlige stoerrelser og forsinkelser> ID="2">1.34 - 1.96"> ID="1"> Indledning: et hurtigt tempo, en absolut noedvendighed> ID="2">1.34"> ID="1"> Realiteterne: forsinkelser> ID="2">1.35 - 1.60"> ID="1"> AArsagerne: svaert haandterlige stoerrelser, kompleksitet> ID="2">1.61 - 1.96"> ID="1">2. kapitel - ESPRIT-programmet som strategisk redskab> ID="2">2.1 - 2.81"> ID="1"> Indledning> ID="2">2.1 "> ID="1"> Maalsaetningen om graenseoverskridende samarbejde> ID="2">2.2 - 2.8 "> ID="1"> Et godt internt samarbejde: en af betingelserne for succes> ID="2">2.2 - 2.3 "> ID="1"> Gensidig tilraadighedsstillelse af viden: et uklart resultat> ID="2">2.4 - 2.8 "> ID="1"> Maalsaetningen om samarbejde mellem industrivirksomheder, universiteter og forskningscentre > ID="2">2.9 - 2.12"> ID="1"> Universiteternes og forskningscentrenes deltagelse> ID="2">2.9 - 2.10"> ID="1"> Universiteternes rolle i teknologioverfoerslen> ID="2">2.11"> ID="1"> Kontraktforskningsselskabernes tilsvarende rolle> ID="2">2.12"> ID="1"> Maalsaetningen om deltagelse af SMV> ID="2">2.13 - 2.17"> ID="1"> Dens betydning> ID="2">2.13"> ID="1"> Stadig stigende deltagelse af SMV> ID="2">2.14 - 2.16"> ID="1"> Problemer forbundet ved SMV's deltagelse> ID="2">2.17"> ID="1"> Maalet om oekonomisk og social samhoerighed> ID="2">2.18 - 2.21"> ID="1"> Dens betydning> ID="2">2.18 - 2.19"> ID="1"> Styrkelsen af den sociale og oekonomiske samhoerighed> ID="2">2.20"> ID="1"> Problemer ved at deltage for lande, der er omfattet af indsatsen for oekonomisk og social samhoerighed> ID="2">2.21"> ID="1"> Faellesskabets bestraebelser for at forbedre SMV's deltagelse og den oekonomiske og sociale samhoerighed> ID="2">2.22 - 2.26"> ID="1"> De forskellige maader, der saettes ind paa> ID="2">2.22 - 2.23"> ID="1"> Foreslaaede partnere> ID="2">2.24 - 2.25"> ID="1"> OEnskelige forbedringer> ID="2">2.26"> ID="1"> ESPRIT og de europaeiske elektronik- og edb-industrivirksomheders internationale konkurrenceevne> ID="2">2.27 - 2.74"> ID="1"> En endnu utilstraekkelig udnyttelse af resultaterne> ID="2">2.29 - 2.45"> ID="1"> IT-industrien mellem forskningspolitikken og de oevrige faelles politikker> ID="2">2.46 - 2.74"> ID="1"> Additionalitet> ID="2">2.75 - 2.81"> ID="1"> ESPRIT-programets nettobidrag> ID="2">2.75"> ID="1"> Substitutionseffekt> ID="2">2.76 - 2.77"> ID="1"> Additionalitetseffektens omkostninger> ID="2">2.78 - 2.79"> ID="1"> ESPRITs kvalitative bidrag> ID="2">2.80"> ID="1"> Alternativ forfoelgelse af de forskellige maal> ID="2">2.81"> ID="1"> Samlet konklusion> ID="2">3.1 - 3.10" ID="2">Side" ID="1">Kommissionens svar> ID="2">36">

SAERBERETNING nr. 6/93 om de europaeiske forsknings- udviklingsprogrammer inden for informationsteknologi (ESPRIT-programmerne) med Kommissionens svar (94/C 45/01)

ALMINDELIG INDLEDNING

ESPRIT-programmets betydning

0.1. ESPRIT-programmerne er en raekke forskningssaerprogrammer med omkostningsdeling, som indgaar i paa hinanden foelgende rammeprogrammer (ESPRIT er et akronym for den engelske benaevnelse »European Strategic Programme for Research in Information Technologies«). Programmerne vedroerer »informationsteknologi« (IT), dvs. de metoder og teknikker, der benyttes inden for:

- mikroelektronik (fremstilling af halvlederkomponenter),

- fremstilling af edb-udstyr (datamater, periferiudstyr saasom printere, skaerme osv.),

- konstruktion af programmel og informationsbehandlingssystemer.

0.2. Tabel 1 er en oversigt over Faellesskabets forsknings- og udviklingsprogrammer inden for informationsteknologi(1) ()(2) ()(3) ()(4) (). Kun programmerne for 1984-88 og 1987-92 har formelt faaet navnet »ESPRIT«. I denne beretning benaevnes programmet for 1990-94 af praktiske grunde »ESPRIT III«. Da programmerne er kontinuerligt sammenhaengende, vil der i beretningen blive henvist ESPRIT-programmet generelt, naar en naermere praecisering er unoedvendig. ESPRIT-programmet er blevet forvaltet af Generaldirektorat (GD) XIII (Telekommunikation, Informationsindustri og Innovation, Direktion A). Ved en kommissionsbeslutning, er Esprit-direktionen pr. 12. maj 1993 blevet overfoert til GD III (Industri). Hovedparten af beretningen omhandler forholdene foer denne dato.

0.3. Det fremgaar endvidere af tabel 1, at der afsaettes betydelige beloeb til programmerne. Med 1 600 mio. ECU tegnede ESPRIT II sig alene for naesten 30 % af midlerne under 2. rammeprogram. Af de finansielle midler, der totalt anvendes til forskning og udvikling (F & U) inden for IT-sektoren i Europa, tegner ESPRIT-programmet sig dog kun for omkring 5 %. Den private og paa nationalt plan ogsaa den offentlige finansiering dominerer. Tabel 2 angiver i oversigtsform for de tre paa hinanden foelgende programmer den forventede fordeling af de finansielle midler paa de overordnede forskningsomraader.

0.4. De grundlaeggende maal for ESPRIT-programmerne, som defineret i EOEF-traktaten, rammeprogrammerne og saerprogrammerne, er foelgende:

a) »at styrke det videnskabelige og teknologiske grundlag for den europaeiske industri« inden for informationsteknologisektoren(5) (),

b) at fremme en egentlig europaeisk forskning gennem graenseoverskridende samarbejde inden for forskningskonsortier med omkostningsdeling, saaledes at der i hvert konsortium deltager mindst to erhvervsvirksomheder, der ikke er etableret i samme medlemsstat(6) (),

c) at sikre, at der inden for konsortierne foregaar et samarbejde mellem virksomheder, universiteter og forskningscentre(7) (),

d) at sikre, at smaa og mellemstore virksomheder (SMV) deltager i programmet i vaesentligt omfang(8) (),

e) at styrke den oekonomiske og sociale samhoerighed i Faellesskabet og i dette oejemed at styrke de videnskabelige og teknologiske infrastrukturer og potentieller i alle dele af Faellesskabet og sikre, at der i programmet deltager partnere, som er etableret i de mindst begunstigede omraader(9) (),

f) »at styrke den europaeiske industris internationale konkurrenceevne« inden for IT-sektoren(10) ().

Kortfattet beskrivelse af systemet

0.5. Naar ESPRIT-programmerne ivaerksaettes, udformes der foerst et saerprogram med angivelse af, hvilke tekniske omraader der skal daekkes, og hvor store finansielle midler der skoennes noedvendige for at gennemfoere de dertil svarende aktiviteter. Med de naevnte omraader som udgangspunkt udarbejdes der derefter programetaper eller »arbejdsprogrammer«, som hver isaer danner grundlag for en indkaldelse af forslag, som offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.

0.6. Ansoegerne danner indbyrdes konsortier bestaaende af erhvervsvirksomheder, forskningscentre og universiteter. Kommissionen lader forslagene vurdere af uafhaengige eksperter og forelaegger programmets forvaltningsudvalg (jf. punkt 0.10) sine egne bemaerkninger til udtalelse. Naar listen over godkendte forslag ligger fast, forhandler og undertegner Kommissionen de dertil svarende kontrakter med konsortierne.

0.7. Partnerne fordeler opgaverne mellem sig og stiller de opnaaede fremskridt til raadighed for hinanden gennem en raekke moeder af forskellig art og hyppighed. Kommissionen foerer tilsyn med de loebende projekter, dels ved at gennemgaa de mange rapporter, konsortierne skal indsende, dels gennem tekniske kontroleftersyn, hvorunder uafhaengige bedoemmere evaluerer de resultater, konsortiet har naaet, og fremsaetter bindende henstillinger.

0.8. Kontrahenterne har pligt til at udnytte resultaterne af deres forskning, og Kommissionen kraever, at forslagsstillerne goer rede for deres planer i saa henseende. De finansielle tilskud til ESPRIT-projekterne omfatter dog ikke udnyttelse af resultaterne, da EF-forskning principielt er praekonkurrencemaessig.

0.9. Kommissionen soerger for, at der foretages finansiel revision hos nogle af deltagerne, og at programmerne evalueres i loebet af gennemfoerelsesperioden eller efterfoelgende.

0.10. Kommissionen bistaas af en raekke udvalg, som fra begyndelsen boer holdes ude fra hinanden:

- Kommissionen skal forelaegge et udkast til de foranstaltninger, den oensker at vedtage, for et udvalg, der bestaar af repraesentanter for medlemsstaterne. Udvalget, som har vaeret benaevnt henholdsvis »forvaltningsudvalget« (ESPRIT I og II) og »udvalget for informationsteknologi« (ESPRIT III), benaevnes i denne beretning forvaltningsudvalget.

- Til programmet er knyttet et raadgivende udvalg sammensat af videnskabelige eksperter og fremtraedende erhvervsledere fra IT-sektoren. Det hoeres om programmets videnskabelige aspekter og deltager navnlig i forbindelse med udvaelgelsen af projekterne.

- Et evalueringsudvalg foretager evaluering undervejs i programmet og ved dets udloeb.

Man skal endvidere ikke undervurdere forretningsudvalgets rolle. Udvalget er sammensat af repraesentanter fra den europaeiske edb- og mikroelektroniske industris 12 store grupper, som har udformet og ledet ESPRIT-programmet. Det er et udvalg, der er oprettet paa privat basis, og som ikke har hjemmel i afgoerelsen om vedtagelse af programmet. Det har fungeret som en arbejdsgruppe.

Fremgangsmaaden for Rettens undersoegelse

0.11. Rettens undersoegelse er foretaget hos Kommissionens kompetente tjenestegrene og paa stedet i fire medlemsstater, nemlig Tyskland, Spanien, Frankrig og Irland, hvorunder der er aflagt besoeg hos en lang raekke kontrahenter og de nationale myndigheders ansvarlige repraesentanter.

0.12. Retten har ikke kun villet undersoege kvaliteten af den administrative forvaltning af ESPRIT-programmerne, men ogsaa vurdere, om programmerne reelt udgoer det »strategiske« instrument, der skal goere det muligt at naa de maal, som er fastsat for dem i traktaten, rammeprogrammerne og Raadets beslutninger om vedtagelse af de enkelte saerprogrammer. Retten har dog ikke haft til hensigt selv at bedoemme de rent videnskabelige og tekniske resultater(11) ().

Tabel 1 - Faellesskabets F & U-programmer inden for informationsteknologi "" ID="1">Den forberedende fase vedroerende et forsknings- og udviklingsprogram inden for informationsteknologier (1) > ID="2"> 1.1.1983 31.12.1984> ID="3">11,5"> ID="1">Et europaeisk forsknings- og udviklingsprogram inden for informationsteknologi (ESPRIT) (ESPRIT I) (2) (1. rammeprogram)> ID="2"> 1.1.1984 31.12.1988> ID="3">750"> ID="1">Et europaeisk strategisk forsknings- og udviklings-program inden for informationsteknologi (ESPRIT) (ESPRIT II) (3) (2. rammeprogram)> ID="2"> 1.12.1987 30.11.1992> ID="3">1 600"> ID="1">Et saerprogram for forskning og teknologisk udvikling inden for informationsteknologi (1990-1994) (4) (3. rammeprogram)> ID="2"> 8.7.1991 31.12.1994> ID="3">1 532 (5)"">

Tabel 2 - Forventet fordeling af ESPRIT-programmidlerne (1) mellem forskningsomraader inden for IT "(pct.)">Forskningsomraade"> ID="1">23> ACCV="2.1.2" ASSV="2" ID="2">32> ID="3">29"> ACCV="2.2.3" ASSV="2" ID="3">17"> ID="1">20> ACCV="3.1.2" ASSV="3" ID="2">36"> ID="1"> "> ID="1">13> ACCV="2.2.3" ASSV="2" ID="3">19"> ID="1"> "> ID="1">20> ACCV="2.2.3" ASSV="2" ID="3">25"> ID="1">24> ID="2">32"> ID="3">10"> ID="1">100> ID="2">100> ID="3">100"">

1. KAPITEL Den interne administrative forvaltning af programmet

ETAPERNE I FORVALTNINGEN

Udarbejdelsen af programmerne og indkaldelsen af forslag

Konsultationsprocessen

1.1. Et program udarbejdet af dem, der skal deltage i det, saadan er den nye formel, der er skabt til ESPRIT, og som siden ogsaa er kommet til at gaelde for andre hoejteknologiprogrammer. Det er nemlig repraesentanter for erhvervslivet, universiteter og forskningscentre, der udarbejder programmet. Konsultationerne finder sted i to faser. Foerst sammensaetter et mindre antal »industrielle arbejdsgrupper«, inddelt i omraader, et programudkast. Derefter indkalder Kommissionen til en raekke seminarer, som kun varer et par dage, men som samler flere hundrede eksperter med en langt mere forskelligartet baggrund end i de industrielle arbejdsgrupper. Paa seminarerne droeftes »arbejdsgruppernes« udkast. Kun de industrielle arbejdsgrupper har direkte indflydelse paa programmets indhold. Paa seminarerne er det stort set kun muligt at aendre detaljer i de forelagte planer.

Forslagsindkaldelsernes hyppighed

1.2. For ESPRIT I (artikel 3, stk. 1) og ESPRIT II (artikel 6, stk. 3) gjaldt det, at der skulle udarbejdes et aarligt arbejdsprogram. I ESPRIT II-beslutningen hed det, at indkaldelsen af forslag skulle ske »paa grundlag af de aarlige arbejdsprogrammer«. Ogsaa indkaldelserne skulle saaledes foretages aarligt. I realiteten blev der hverken udarbejdet arbejdsprogrammer eller gennemfoert almindelige forslagsindkaldelser for aarene 1987 og 1988 under ESPRIT I og for aarene 1988, 1990 og 1991 under ESPRIT II.

1.3. I ESPRIT III har man bevaret forbindelsen mellem arbejdsprogrammet og forslagsindkaldelsen, men ladet kravet om etaarighed udgaa (artikel 5, stk. 3). Denne lempelse, som har bragt bestemmelserne i overensstemmelse med de faktiske forhold, er realitetsbetonet, idet de disponible budgetmidler og fordelene ved at opdele programmet i etaper af forskellig betydning ikke berettiger til en saadan hyppighed og regelmaessighed.

Informationen om programmerne og forslagsindkaldelserne

1.4. Alle forslagsstillere modtager eller kan faa en detaljeret skriftlig dokumentation om de tekniske omraader, der indgaar i naeste forslagindkaldelse - det er »arbejdsprogrammet« - og om maaden, hvorpaa et forslag skal forelaegges - det er »informationspakken«. Kommissionen har desuden udfoldet store bestraebelser for at oege antallet af informationskanaler. Ud over de informationsdage, den selv afholder, har den anmodet de enkelte medlemsstater om at give en national organisation til opgave at videreformidle EF-informationen til de organisationer, som har interesse i ESPRIT. Kommissionen har oprettet elektroniske kontaktmidler. EUROCONTACT er en elektronisk database over faktiske og potentielle forslagsstillere, som letter soegningen efter partnere. EUROKOM er et system, hvorover der kan udveksles elektronisk skrevne meddelelser (elektronisk post). Alligevel er flere organisationer (bl.a. i Spanien og Tyskland) daarligt informerede eller haevder at vaere det.

1.5. Man mener saaledes ikke, at man faar informationen tidligt nok. Organisationerne modtager ad forskellige kanaler en regn af brochurer, tidsskrifter, tryksager og skemaer. I stedet for at oege informationen foerer denne overflod til forvirring, og det bliver et problem for mange, at faa »information om informationen«. Kommissionens rettesnor burde vaere »mange kanaler, ensartet dokumentation«; den burde ikke lade hvert enkelt direktorat, undertiden endda hver enkelt afdeling, udsende egne publikationer. EUROKOM og EUROCONTACT kunne anvendes bedre og mere. EUROCONTACT oplyser ikke meget andet end navne og adresser paa de registrerede organisationer. De burde ogsaa give oplysninger om deres menneskelige og tekniske ressourcer og om deres deltagelse i ESPRIT-projekter.

1.6. Men fremfor alt er der i praksis ikke lige adgang til informationen. Nye forslagsstillere og smaa og mellemstore virksomheder (SMV)(12) () har svaert ved at finde ud af systemet. De, som Kommissionen kender, og som staar paa dens adresselister, og de, som tidligere har deltaget i programforberedende grupper og seminarer, har en fortrinsstilling.

Udvaelgelse af projekter og forhandling af kontrakter

Forvaltningen af finansieringsrammen

1.7. Ved foerste almindelige indkaldelse af forslag under ESPRIT II (1987-88) var forholdet mellem tildelte og ansoegte finansielle tilskud 1 til 5,4. Ved foerste almindelige indkaldelse under ESPRIT III (1991) var forholdet 1 til 4,8(13) (). Ved saerlige indkaldelser kan forholdet vaere meget anderledes; det var kun 1 til 2,8 ved indkaldelsen vedroerende mikroelektronik i 1989. Men i samtlige tilfaelde har de registrerede forslags samlede vaerdi altid langt oversteget de disponible ressourcer. Det er i sig selv normalt, ja, positivt; det er et vidnesbyrd om programmets succes. Spoergsmaalet er imidlertid, om de fremgangsmaader, Kommissionen benytter til at holde de finansielle tilskud inden for finansieringsrammens loft, er de bedste.

1.8. Kommissionen deler ofte meget store projekter op i paa hinanden foelgende faser. Indledningsvis finansierer man kun den foerste, etaarige, fase, den saakaldte »definitionsfase«. I forslaget om ITHACA-projektet opereredes der eksempelvis med en varighed paa fem aar, og der blev anmodet om et finansielt tilskud paa 42,7 mio. ECU, men den foerste kontrakt blev indgaaet for 12 maaneder med et finansielt tilskud paa kun 5,5 mio. ECU. Denne opdeling af tilskuddene goer det i oevrigt muligt hurtigt at indstille et projekt, der er doemt til at blive en fiasko.

1.9. I beslutningerne om programmerne opereres der med en projektfinansieringssats paa 50 % (eventuelt 100 % af de supplerende omkostninger for universiteter og forskningscentre). Kommissionen overholder de 50 %, men ansaetter undertiden de omkostninger, der danner grundlag for satsen, for lavt. For CIM-ALIVE-projektet ville Kommissionen saaledes kun acceptere et budget paa 4 mio. ECU for den etaarige definitionsfase. I realiteten undgik parterne ikke at tilfoere projektet betydelige yderligere finansielle midler.

1.10. Det sker, at Kommissionen »henstiller«, at to eller flere forslag slaas sammen. Formaalet hermed er dobbelt: baade teknisk integration og ressourcebesparelse, idet det kombinerede budget bliver mindre end de saerskilte budgetter tilsammen. Saadanne »tvungne aegteskaber« resulterer ofte i usammenhaengende konsortier, hvor hver enkelt partner uofficielt straeber efter at gennemfoere sit eget oprindelige projekt. ITHACA-projektet var resultatet af en sammenlaegning af to projekter, der hver isaer blev ledet af en af den europaeiske edb-sektors giganter. I det foerste arbejdsaar var sammenlaegningen mere teoretisk end reel.

1.11. De to vigtigste maader, hvorpaa finansieringsansoegningerne bringes paa niveau med de disponible bevillinger, er dog afvisning af forslag og nedskaering af budgettet i de godkendte forslag.

1.12. Ved de almindelige forslagsindkaldelser er den, i oevrigt meget stabile, andel af godkendte forslag ét forslag af fire. Dette indebaerer, at de samlede omkostninger ved at udarbejde forslagene er fire gange saa store. Det er en udgift, som stoerre selskaber nok kan baere, men som kan goere det praktisk umuligt for SMV at soege. Ydermere er andelen af godkendte forslag fra SMV mindre end andelen for stoerre virksomheders forslag, som kan vaere op til ét forslag af to eller tre.

1.13. I saerdeles mange tilfaelde reduceres budgettet i kontrakten ofte drastisk i forhold til det foreslaaede budget. Af syv godkendte forslag, som Retten undersoegte paa dette punkt, var budgettet i samtlige tilfaelde blevet skaaret ned, og det med fra 12 til 46 %. ATMOSPHÈRE-projektet blev nedskaaret til en tredjedel af, hvad forslagsstillerne havde oensket. BASE-projektet blev reduceret med 75 %. Som foelge heraf har mange forslagsstillere i forventning om en nedskaering faaet den beklagelige vane at puste omkostningsoverslaget op. Kommissionen kan hverken undgaa at give afslag eller at foretage nedskaeringer. Ved at stoette sig til tabel 3, som giver en oversigt over, hvordan den hidtil har kombineret de to metoder, vil den med henblik paa fremtiden kunne soege den bedst mulige balance mellem dem.

Vurderingen af forslagene

1.14. Bedoemmernes rolle er i for hoej grad af rent teknisk art. Udvaelgelseskriterierne har at goere med forslagets tilskudsberettigelse, dets tekniske vaerdi, det foreslaaede forloeb og den paataenkte arbejdsmetode og organisation. Kun paa et enkelt punkt gaar man ud over det strengt tekniske plan: udsigterne til industriel udnyttelse. Bedoemmerne skal saaledes ikke tage hensyn til hverken forslagsstillerens finansielle og tekniske soliditet eller rimeligheden af de anslaaede omkostninger ved de paataenkte aktiviteter.

1.15. Men bedoemmerne er kun det foerste filter. Der er flere. Bedoemmerne inddeler forslagene i tre grupper. Der udarbejdes en begraenset liste over udmaerkede forslag, som skal godkendes under alle omstaendigheder. De oevrige fordeles naesten ligeligt mellem en liste over forslag, der »skal afvises« og en liste over forslag, der »skal overvejes«. Bedoemmerne opstiller imidlertid sidstnaevnte liste uden klassificering(14) (), og, til forskel fra RACE-programmet, forelaegger de den ikke selv for forvaltningsudvalget. Men halvdelen af de forslag, der »skal overvejes«, dvs. en fjerdedel af samtlige forslag, afvises senere under gennemgangen i det raadgivende udvalg, i forvaltningsudvalget og, endelig, ved Kommissionens afgoerelse. Den uklassificerede liste giver paa dette stadium Kommissionen mulighed for ikke kun at basere udvaelgelsen paa de tekniske kvaliteter, men ogsaa sikre SMV og hver enkelt land, navnlig de lande, der er omfattet af Faellesskabets indsats for oekonomisk og social samhoerighed, deltagelse i tilstraekkeligt omfang (jf. dog bemaerkningen i punkt 2.19).

Proceduren for underskrivelse af kontrakter

1.16. Underskrivelsen af kontrakter, som stadig tager for lang tid, kan fremskyndes gennem en mindre aendring af proceduren. Hvis Kommissionen i foelgebrevet, der ledsager de kontrakter, der skal underskrives, undlod instruksen om at afvente telexen med det officielle tilbud, som foelger paa et lidt senere tidspunkt, kunne kontrahenterne underskrive og sende kontrakterne med det samme. Det ville give en maerkbar tidsbesparelse og navnlig give Kommissionen mulighed for hurtigere at udbetale det forskud, som i dag ofte udbetales paa et sent tidspunkt.

Tilsynet med arbejdet

Ordningen

1.17. Kontrahenterne er saa godt som enige om at anerkende det udmaerkede i den ordning for tilsyn med udfoerelsen af projekterne, som Kommissionen har udformet og benytter. Ud over de periodiske aktivitetsrapporter, som konsortierne har pligt til at fremsende til den videnskabeligt ansvarlige i GD XIII, hvis opgave det er at foelge projektet, og de forskellige arbejdsmoeder, hvori Kommissionen ofte deltager, afholdes der hver sjette eller hver tolvte maaned et moede, hvor de tekniske aspekter gennemgaas. Under hver gennemgang goer konsortiet mundtligt rede for det hidtidige arbejde og de videre perspektiver over for den videnskabeligt ansvarlige og to eller tre uafhaengige bedoemmere, som Kommissionen har valgt. Hver bedoemmer udarbejder derefter en rapport med en problemanalyse og en raekke henstillinger. Ved naeste gennemgang undersoeger den videnskabeligt ansvarlige og bedoemmerne, om henstillingerne er blevet fulgt. I benaegtende fald ivaerksaettes sanktioner, der undertiden kan gaa saa vidt som til en indstilling af projektet.

De administrerende tjenesters rolle

1.18. GD XIII's tjenester spiller en vigtig rolle, naar det gaelder om at sikre, at projekterne forloeber tilfredsstillende. I de travleste perioder, under gennemfoerelsen af forslagsindkaldelserne, er tjenesterne overbebyrdede med arbejde, og det gaar ud over tilsynet med projekterne. Hver videnskabeligt ansvarlig skal foelge op til tyve projekter. Med to moeder pr. projekt pr. maaned er det vanskeligt at klare.

Valg af bedoemmere

1.19. Kommissionen er ganske klar over det absolut noedvendige i, at bedoemmerne er uafhaengige af partnernes kommercielle interesser. Kontrahenterne har i oevrigt mulighed for at anmode om, at en bedoemmer udskiftes, hvilket skete i forbindelse med LSVI-projektet.

1.20. Proceduren for udvaelgelse af saavel de bedoemmere, der skal vurdere forslagene og deltage i den tekniske kontrol, som de eksperter, der skal anmodes om at deltage i de grupper og seminarer, hvor programmerne og forslagsindkaldelserne udarbejdes, er ikke tilstraekkeligt gennemskuelig. Anmodningen til de paagaeldende eksperter er strengt personlig og foretages uden deres arbejdsgivers vidende.

Tilsynsordningens resultater

1.21. Paa trods af ovenstaaende giver tilsynsordningen generelt gode resultater. Undertiden, naar et projekt er i vanskeligheder, foretager man yderligere kontroleftersyn, som f.eks. i forbindelse med DMPC- og EWS-projekterne. Udvikler projektet sig i en forkert retning, advares konsortiet om, at det kan blive indstillet, hvis der ikke rettes op paa den konstaterede mangel. Efter to aars arbejde med fireaarsprojektet CSIC gjorde et kontroleftersyn i december 1987, hvorunder man drog laere af den tekniske udvikling og markedsudviklingen, det klart, at de forhaabninger, som konsortiet og Kommissionen havde naeret til en ny fabrikationsmetode for integrerede kredsloeb, ikke ville kunne indfris. Projektet blev afkortet med et aar og indstillet den 31. december 1988. Paa samme maade foerte kontroleftersynene til standsning af DASIQ-projektet efter tre aar i stedet for fire. En af partnerne var traadt i likvidation, en anden var ikke i stand til at yde den maengde arbejdstid, han havde forpligtet sig til, paa to andre arbejdsomraader var der ikke gjort effektive fremskridt, og bedoemmernes henstillinger var ikke blevet fulgt i tilstraekkeligt omfang.

1.22. Kontrollen falder normalt mere positivt ud. I MINSTREL-projektet trak hovedkontrahenten sig ud efter et aar, men Kommissionen hjalp konsortiet med en rekonstruktion og reddede dermed projektet. Bedoemmerne udstedte en advarsel i forbindelse med LSVI-projektet, og der blev i juli 1990 afholdt et saerligt moede for at hoere partnerne om, hvordan der kunne tages hensyn til markedets krav og de endelige brugeres behov, som indtil da i for hoej grad var blevet ladt upaaagtet. Som foelge af dette moede blev manglen afhjulpet.

1.23. De faa tilfaelde af mangelfuld teknisk tilsyn, som Retten har konstateret, er ofte blevet straffet ved, at projektet, endeligt eller i det mindste foreloebigt, er slaaet fejl. Til BWN-projektet var der knyttet omkring ti paa hinanden foelgende videnskabeligt ansvarlige i loebet af gennemfoerelsestiden paa 68 maaneder. Projektet blev afbrudt i naesten to aar; i 20 maaneder, fra marts 1987 til november 1988, blev der ikke foretaget kontrol. Der gik yderligere et aar, helt frem til november 1989, inden det foelgende kontroleftersyn fandt sted. AArsagen til den midlertidige lammelse var uenighed om, hvordan det tekniske bilag skulle aendres. Projektet slog dog ikke fejl. Det foerste kontroleftersyn af KIWIS-projektet, der blev paabegyndt den 1. januar 1989, fandt foerst sted efter 14 maaneder i stedet for som forudsat efter seks maaneder. Kontrollen viste, at én af partnerne ikke bidrog tilfredsstillende, og det gjorde det noedvendigt at udstede en advarsel i april 1990, som blev efterkommet: projektet blev afsluttet med gode resultater. Med hensyn til projektet TOWARDS 3D INTEGRATION var der for langt mellem eftersynene: det foerste fandt sted i februar 1986, 14 maaneder efter projektets start, det andet 15 maaneder senere og det sidste efter yderligere ti maaneder. Forvaltningsudvalget havde godkendt projektet for fem aar, og der var blevet indgaaet en treaarskontrakt om det, som ikke blev forlaenget paa grund af de lidet lovende tekniske resultater. Mellem seks og ni maaneder mellem kontroleftersynene synes at vaere en passende rytme.

Opgaver, der overlades til stoettemodtagerne

Erhvervslivets deltagelse paa samtlige stadier i proceduren

1.24. De samme organisationskategorier - industrivirksomheder, universiteter, forskningscentre - som deltager i projekterne, bliver ogsaa opfordret til at bidrage til de forskellige faser i programudarbejdelsen: udviklingen af programmerne i arbejdsgrupperne og paa seminarerne, arbejdet i de grupper, der vurderer forslagene, i det raadgivende udvalg - der navnlig skal udtale sig, naar forslagene udvaelges - og i evalueringsudvalget.

1.25. Denne aabning mod erhvervslivet, som er en af ESPRIT-programmets store nyskabelser, er afgjort positiv. Den har dog haft nogle utilsigtede virkninger. Den officielle fremgangsmaade gaar ud paa, at de industrielle arbejdsgrupper stiller forslag om arbejdsomraader, og at Kommissionen senere, paa grundlag af de udvalgte omraader, soeger idéer til projekter gennem indkaldelser af forslag. I realiteten moeder mange eksperter op i arbejdsgrupperne med praecise projektidéer fra deres virksomheder og proever at faa de dertil svarende omraader optaget i programmet. Derudover har eksperter, der tidligere har deltaget i projekter eller arbejdsgrupper, bedre muligheder for at blive udpeget som medlemmer af nye arbejdsgrupper og for at oeve indflydelse paa arbejdsomraaderne for senere programmer. Det er en af forklaringerne paa, at det lykkes de store virksomheder at faa finansieret ét forslag af to eller tre i stedet for som gennemsnitligt ét af fire (jf. punkt 1.12).

»De 12 store«s rolle

1.26. »De 12 store« er de 12 store europaeiske grupper inden for IT-sektoren, som Kommissionen straks ved begyndelsen lod udgoere grundlaget for ESPRIT-programmet(15) (). Da ESPRIT blev startet, tegnede »de 12 store« sig for omkring 85 % af den europaeiske elektroniske industris produktion.

1.27. Det vaesentligste, meget forstaaelige, formaal var at opnaa et serioest tilsagn fra sektorens betydeligste virksomheder om, at de ville samarbejde om og deltage i programmet. »De 12 store« har derfor laenge haft en afgoerende indflydelse paa planlaegningen af de overordnede etaper af ESPRIT-programmet. »De 12 store« oprettede deres eget »forretningsudvalg«, som skulle tilrettelaegge deres samarbejde med programmet. De industrielle arbejdsgrupper, som udarbejdede saerprogrammerne og de aarlige programmer, bestod udelukkende af repraesentanter for disse »12 store«. Det var ogsaa tilfaeldet med de fire industripaneler, der udarbejdede ESPRIT II.

1.28. Ogsaa paa det stadium, hvor forslagene vurderes og udvaelges, er »de 12 store«s deltagelse meget betydelig. Ved indkaldelsen af forslag vedroerende mikroelektronik i 1989 kom 42 % af bedoemmerne fra »de 12 store«. Af det raadgivende udvalgs 19 medlemmer repraesenterer seks flere af disse 12 grupper.

1.29. »De 12 store« er de vigtigste hardwareproducenter. En raekke meget store projekter i ESPRIT II med gode kommercielle udsigter og praeget af en hoej grad af teknologisk integration (paa engelsk Technology Integration Projects eller »TIP«) blev identificeret og skitseret af »de 12 store« som et led i udarbejdelsen af programmet. Det var projekter, som alle »de 12 store« oenskede at deltage i. I materialet fra udarbejdelsen af programmet er der et arbejdsdokument af 18. februar 1986, hvor det for hvert TIP-projekt angives, hvilken del af arbejdet, hver af »de store« oensker at faa. Af et samlet antal mandaar paa 15 200 meldte »de 12 store« sig paa det stadium som aftagere af 13 300 mandaar, svarende til 87,5 % af arbejdet og dermed af det finansielle tilskud fra EF.

1.30. Databasen EPIC, som indeholder oplysninger om samtlige ESPRIT-projekter, kunne den 16. november 1990 oplyse, at »de 12 store« paa naevnte tidspunkt havde opnaaet 44,2 % af de finansielle tilskud, som forvaltningsudvalget havde godkendt. Partnerne i »JESSI«-projekterne, som indgaar i baade ESPRIT og EUREKA(16) (), er foerst og fremmest medlemmer af »12-gruppen«. I projektet TIP ITHACA II's foerste aar gik 63,5 % af det finansielle tilskud til medlemmer af gruppen. I projekterne BICMOS I og II, som i virkeligheden er to faser af samme projekt, opnaaede to »store« af de i alt syv partnere 98 % af det finansielle tilskud (stillingen pr. 16. november 1990). Det skal tilfoejes, at ingen anden europaeisk virksomhed paa det tidspunkt beherskede den teknologi, projektet drejede sig om. I TIP BASE-projektet hoerte saavel hovedpartneren som de oevrige partnere til 12-gruppen og fik 100 % af tilskuddet, svarende til 28 675 mio. ECU.

1.31. Det betydelige omfang, de store virksomheders deltagelse har, giver sig ikke altid udtryk i stoerre kreativitet og en mere udtalt samarbejdsaand end hos de oevrige partnere. ARTIFACTS-projektet maatte indstilles den 15. maj 1990, efter at have vaeret i gang i 15 maaneder, paa grund af utilstraekkeligt samarbejde mellem de store deltagende selskaber. TIP TROPICS-projektet blev standset den 30. juni 1990, efter 18 maaneders arbejde, fordi det skred for langsomt frem, og fordi nogle af partnerne var mindre engagerede. Fire af konsortiets fem partnere var medlemmer af 12-gruppen og havde modtaget 91 % af det finansielle tilskud.

Brugervirksomhedernes deltagelse

1.32. Hardwareproducenterne er overrepraesenteret i forhold til softwareproducenterne. Brugerne deltager kun i begraenset omfang, og det har laenge har vaeret en af manglerne ved ESPRIT-programmet. Brugernes deltagelse er imidlertid i hoej grad oenskelig. Hvor forbindelsen mellem flere konkurrerende producenter i et projekt kan foere til, at disse naegter at samarbejde eller stille resultater, der kan udnyttes, til raadighed, foerer forbindelsen mellem producent og bruger til, at man supplerer hinanden, og det fremmer resultaternes overgang til det industrielle og kommercielle stadium. Det har LITE-projektet om oprettelse af et elektronisk katalog over informationsstroemmene i forbindelse med fremstillingen af skarpe redskaber vist. I konsortiet er der foruden en fabrikant et selskab, der har specialiseret sig i organisation af virksomheder, der fremstiller skarpe redskaber, og et SMV-orienteret kontor for datamatstoettet produktionsteknik: man har dermed taget hensyn til kunde/leverandoerforholdet.

Gradvis bedre balance

1.33. Lidt efter lidt rettes der imidlertid op paa »de 12 store«s dominans og foeromtalte utilstraekkelige brugerdeltagelse. Fra ESPRIT I til ESPRIT III er »de 12 store«s andel af de finansielle tilskud gaaet betydeligt ned. Brugerne er ogsaa i hoejere grad blev inddraget i udarbejdelsen af ESPRIT III-programmet.

SVAERT HAANDTERLIGE STOERRELSER OG FORSINKELSER

Indledning: et hurtigt tempo, en absolut noedvendighed

1.34. Ifoelge eksperterne varer en produktgeneration paa det elektroniske omraade to et halvt aar. I de sidste ca. 20 aar har processen hen mod stadig mindre integrerede kredsloeb udviklet sig eksponentielt med faktoren 4 hvert tredje aar, og det vil den sandsynligvis fortsaette med i de kommende 15 aar. Hvor man i 1970 kunne anbringe hvad der svarer til 1 000 transistorer eller »bits«(17) () paa et integreret kredsloeb, kan man i 1993 anbringe 16 millioner, og man regner med at naa milliarden omkring aar 2000. Foelgen er, at produkterne foraeldes meget hurtigt. Om en producent, der sender et nyt produkt paa markedet, faar gevinst eller tab kan vaere et spoergsmaal om, om det lanceres seks maaneder foer eller senere. Paa det elektroniske omraade og edb-omraadet giver forskningen kun udbytte, hvis den haenger sammen med en markedserobringsstrategi. Under saadanne betingelser er forsinkelser i planlaegningen, gennemfoerelsen og udnyttelsen af ESPRIT-programmet af afgoerende betydning.

Realiteterne: forsinkelser

Ivaerksaettelsen af programmerne

1.35. Der er en kontrast mellem dette behov for et hurtigt tempo, og de forsinkelser, der er kendetegnende for ESPRIT-programmet saavel i beslutningsprocessen som paa det administrative plan, og paa saavel planlaegnings- som ivaerksaettelsesstadiet.

Rammeprogrammerne

1.36. 2. rammeprogram skulle have vaeret vedtaget ved slutningen af 1986. Det blev vedtaget ni maaneder senere. Tredje rammeprogram blev foerst vedtaget af Raadet den 23. april 1990 efter et forslag fra Kommissionen, der blev fremsat den 28. august 1989.

Saerprogrammerne

1.37. Godkendelsen af ESPRIT I tog omkring halvandet aar. Fra man paabegyndte udarbejdelsen af ESPRIT II, og til programmet blev vedtaget, var der en administrativ fase paa to aar og en politisk fase paa ni maaneder, fra juli 1985 til april 1988. Med vedtagelsen af beslutningen ivaerksattes, fiktivt ganske vist, programmet den 1. december 1987, men det forhindrede ikke, at starten paa de foerste projekter blev forsinket med over et aar. Beslutningen om ESPRIT III blev foerst truffet den 8. juli 1991, 14½ maaned efter vedtagelsen af 3. rammeprogram og 18 maaneder for sent i forhold til den periode, beslutningen gjaldt, der skulle have vaeret den samme som rammeprogrammets, dvs. 1990-1994. Som foelge heraf er gennemfoerelsesperioden for ESPRIT III blevet afkortet: tre et halvt aar i stedet for fem. Det er sket, selv om Kommissionen havde truffet den forholdsregel at udarbejde forslaget til saerprogram samtidig med rammeprogrammet. Men paa grund af en saerlig tidkraevende interinstitutionel dialog kunne programmet foerst vedtages 13 maaneder efter, at Kommissionen havde forelagt sit forslag.

1.38. Den samarbejdsprocedure mellem Parlamentet og Raadet, der blev indfoert ved faellesakten, forsinkede allerede vedtagelsen af ESPRIT II med tre en halv maaned. Intet tyder paa, at den interinstitutionelle dialog vil kunne fremskyndes i den naermeste fremtid. Paa et omraade som informationsteknologiens skader saadanne forsinkelser mulighederne for at naa den for programmet opstillede maalsaetning om at fremme EF-industriens internationale konkurrenceevne.

1.39. Forsinkelser i vedtagelsen af et saerprogram medfoerer, at kontinuiteten i forskningsarbejdet brydes. Da ESPRIT I sluttede, faldt antallet af forskere, som programmet havde mobiliseret, og som indtil midten af 1987 havde ligget stabilt paa et niveau paa mellem 2 900 og 3 000, efter Kommissionens skoen med omkring 60 forskere om maaneden(18) (). Den afloesning, som arbejdet under ESPRIT II skulle have bragt omkring dette tidspunkt, lod vente mere end et aar paa sig, og i den mellemliggende periode udviklede der sig uundgaaeligt en demobiliserende effekt, der foerte til oploesning af forskerteams og endog afskedigelser.

Beslutningerne om finansiering og forhandlingen af kontrakter

1.40. Selvom bedoemmelsen af forslagene sker hurtigt (knap en maaned), tager beslutningen om at yde finansielt tilskud og forhandlingen og underskrivelsen af kontrakterne meget laengere tid. Forhandlingen om, hvor stort et beloeb der skal ydes finansiering til, og om projektets varighed samt den omarbejdning af det tekniske bilag, der ofte stilles krav om, tager adskillige maaneder. Nedskaeringer i budgettet medfoerer vanskelige droeftelser mellem partnerne om, hvordan reduktionen skal fordeles mellem dem. For BICMOS II-projektets vedkommende gik der seks en halv maaned, fra det tekniske bilag blev udarbejdet, til kontrakten blev underskrevet. Fra forslaget til PROMPT-projektet blev forelagt den 10. juni 1988, til kontrakten efter en vanskelig forhandling blev underskrevet den 26. juni 1989, gik der et aar.

1.41. For at undgaa en for stor udsaettelse af begyndelsestidspunktet for arbejdet, naar forhandlingerne har varet laengere, end konsortiet og Kommissionen har forudsat, er det ofte Kommissionens praksis at give kontrakten en vis tilbagevirkende gyldighed for at bevare den forventede ikrafttraedelsesdato paa trods af, at underskrivelsen er sket paa et langt senere tidspunkt.

1.42. For BWN-projektet var kontraktens tilbagevirkende gyldighed paa seks en halv maaned og for TAO-projektet paa naesten tre maaneder, mens den tilbagevirkende gyldighed for ATMOSPHÈRE-projektet var paa syv maaneder, fra den 1. marts til den 4. oktober 1989. I sidstnaevnte tilfaelde var der mange aarsager til forsinkelserne: forslaget skulle vurderes to gange, forvaltningsudvalgets udtalelse blev afgivet sent, sammensaetningen af konsortiet var i lang tid uafklaret, der var tvivl om, hvordan to EUREKA-projekter skulle forbindes med ESPRIT-konsortiet, det officielle tilbud blev fremsendt sent, partnerne var laenge om at underskrive, og proceduren for indgaaelse af udgiftsforpligtelser tog usaedvanlig lang tid. Det er sjaeldent, man traeffer alle disse aarsager paa én gang inden for det samme projekt. Mindre sjaeldent er det, at de optraeder hver for sig. Kontrakten om projektet VLSI DESIGN ACTION blev underskrevet den 11. januar 1990 med virkning fra den 1. oktober 1989, men konsortiet havde faktisk indledt arbejdet allerede den 4. april 1989 eller ni maaneder forud, som kun delvis var daekket af kontraktens tilbagevirkende gyldighed.

1.43. Forlaengelse af projekter giver ofte anledning til, at der paa et sent tidspunkt indgaas en tillaegskontrakt med tilbagevirkende gyldighed. Tillaegget af 13. februar 1991 til kontrakten om BICMOS II-projektet havde en tilbagevirkende kraft paa fire en halv maaned. ATMOSPHÈRE-projektets foerste fase sluttede den 28. februar 1990. Tillaegskontrakten om forlaengelse blev underskrevet den 21. februar 1991 med en forsinkelse paa naesten et aar, men saaledes at den kontraktmaessige kontinuitet med foerste fase blev sikret. I alle saadanne perioder, der senere bliver daekket af kontrakternes tilbagevirkende gyldighed, arbejder konsortierne naturligvis for egen regning og risiko.

1.44. Efter at proceduren er blevet aendret, er der opstaaet en ny kilde til forsinkelser. Det var i meget lang tid generaldirektoeren for GD XIII (eller, alt efter programmet, GD XII), der traf beslutning om finansiering af de udvalgte forskningsprojekter. Siden begyndelsen af 1992 har det vaeret kommissaerkollegiet, der har truffet beslutningerne ved skriftlig procedure; det foerte midlertidigt til, at saerprogrammerne blev ivaerksat med en yderligere forsinkelse paa fra adskillige uger til flere maaneder. AEndringen i proceduren var ganske vist retligt velbegrundet (beslutninger om at yde finansielt tilskud kan normalt ikke delegeres til en tjenestemand), men Kommissionen boer bestraebe sig paa at finde loesninger, der forener formel rigtighed og hurtighed.

Gennemfoerelsen af projekterne

1.45. Projekternes varighed er meget ofte fire aar. Det er laenge, naar de angiveligt vedroerer anvendt forskning. EUREKA-projekterne er generelt kortere. Et system til rengoering af fly har under ESPRIT givet anledning til et fireaarigt projekt og under EUREKA til et toaarigt. Mange virksomheder, der har projekter med kommercielt sigte, kan ikke vente saa laenge.

1.46. Dertil kommer, at et stort antal projekter er laengere om at blive fuldfoert end forudset. Forsinkes gennemfoerelsen, faar det de videnskabeligt ansvarlige til at give »henstand«, noget der ikke er alvorligt, hvis det er for en kort periode, men som er et tegn paa betydelige vanskeligheder i projektet, hvis perioden er lang. BICMOS II-projektet blev godkendt med en varighed paa 34 maaneder, fra den 15. november 1988 til den 14. september 1991. Der blev indgaaet kontrakt om en foerste fase paa 18 maaneder, der saaledes skulle afsluttes den 14. maj 1990. Paa grund af forsinkelser inden for konsortiet forlaengede Kommissionen denne foerste fase frem til den 30. september 1990. Projektets anden fase blev derefter finansieret frem til den 30. september 1992 ved hjaelp af en tillaegskontrakt, som ogsaa blev underskrevet med stor forsinkelse den 13. februar 1991. Projektet blev saaledes i sidste ende afsluttet med mere end et aars forsinkelse.

Udnyttelsen af resultaterne

1.47. Til alle de ovenfor omtalte forsinkelser, som Faellesskabet teoretisk set har kontrol med, skal laegges, for til slut at komme ind paa markedsvirkningerne, perioden med industriel udvikling (overgangen fra prototype til produkt). Denne periode sorterer udelukkende under partnerne og kan tage flere aar, forudsat at en saadan industriel udnyttelse i oevrigt finder sted.

Udbetalingsfrister

1.48. Forsinkelser i udbetalingerne er alvorlige. De giver, navnlig hos universiteterne og SMV, anledning til likviditetsproblemer. Saadanne kan vaere afgoerende for, om SMV overlever oekonomisk. Likviditetsmangel giver anledning til finansieringsomkostninger. Et konsortium maatte laane 1 mio. ECU som foelge af en udbetaling, der skulle have fundet sted den 1. oktober 1990, men som endnu ikke var effektueret, da Retten aflagde besoeg i april 1991. Forsinkelser i udbetalingerne oeger kursrisikoen: et universitet anfoerte, at det havde tabt 4 000 ECU af denne aarsag.

1.49. I 1985 udtrykte Kommissionen tillid til, at betalingsfristerne vedroerende ESPRIT-aktiviteterne kunne nedbringes fra tre til én maaned(19) (). Imidlertid naevner de partnere, der er blevet adspurgt nogle aar senere i medlemsstaterne, eksempler paa meget laengere tidsrum, der kan vaere paa op til 15 maaneder.

1.50. En gennemgang af Kommissionens dokumenter foerer til de samme konklusioner. Frister paa fire maaneder (TAO-projektet), otte maaneder (ATMOSPHÈRE-projektet), 13 maaneder (samme projekt), 15 maaneder (TAO-projektet). Fristen for de endelige udbetalinger er meget laengere: et aar for projekterne EPSILON og HECTOR, to aar og tre maaneder for DASIQ-projektet, tre et halvt aar for TAO-projektet. Uanset de konstaterede forsinkelser i udbetalingerne er der en tilfredsstillende rytme i gennemfoerelsen af budgettet (jf. punkt 1.80). De forsinkede udbetalinger paavirker saaledes ikke den takt, hvori forpligtelserne indgaas. Men frem for alt tages der i overslaget over behovet for betalingsbevillinger, naar det er realistisk, hensyn til den tid, det saedvanligvis tager at effektuere udbetalingerne.

Statistisk opgoerelse over fristerne

1.51. Resultaterne af to undersoegelser, den ene foretaget af Kommissionen i 1990 og den anden af Retten i 1991, stemmer overens. Den, Retten har gennemfoert, viser, at der for en mellemliggende udbetaling i gennemsnit gaar 239 dage fra forfaldsdagen til udbetalingen (valoerdatoen paa Kommissionens bankkontoudtog) og for en endelig udbetaling 510 dage. For forskudsudbetalinger gaar der fra kontraktens underskrivelse til bankvaloerdatoen gennemsnitligt 37 dage.

1.52. Som det fremgaar af tabel 4, der er udarbejdet paa grundlag af Rettens undersoegelse, er den del af forsinkelserne, der kan henfoeres til Kommissionen, stoerre end den, der kan henfoeres til kontrahenterne. Punkt 1.53 til 1.60 herunder er et forsoeg paa at klarlaegge aarsagerne til og ansvaret for de store forsinkelser. Ifoelge Kommissionens undersoegelse er der fra ESPRIT I til ESPRIT II kun sket en begraenset fremskyndelse af processen. For en mellemliggende udbetaling er det samlede forloeb nedbragt fra 283 til 240 dage.

Forskud

1.53. Standardkontrakten giver i bilag II, artikel 21, stk. 2, litra a), mulighed for en for lang frist ved at fastsaette, at forskuddet skal udbetales senest to maaneder efter underskrivelsen af kontrakten. Normalt overholdes fristen, men i betragtning af det store antal kontrakter med tilbagevirkende gyldighed (jf. punkt 1.41 - 1.43) er fristen set i forhold til det faktiske begyndelsestidspunkt for arbejdet ofte meget laengere.

Udgiftsopgoerelser

1.54. Der skal som en betingelse for, at en udbetaling kan finde sted, vaere fremsendt aktivitetsrapporter og udgiftsopgoerelser i maaneden efter den paagaeldende kontraktperiodes afslutning. Det fremgaar af tabel 4, at kontrahenterne i vid udstraekning overskrider denne frist. Hovedkontrahenten i HECTOR-projektet indsendte foerst opgoerelserne for perioden fra den 1. maj til den 31. oktober 1989 til Kommissionen den 3. april 1990, fem maaneder efter fristens udloeb. Ydermere var opgoerelsen ikke komplet, idet der den 25. oktober 1990 stadig manglede opgoerelser fra nogle af partnerne. Halvaarsrapporterne for BWN-projektet blev fremsendt med enorme forsinkelser: den 24. november 1989, hvor fristen var henholdsvis den 31. august 1988 og den 28. februar 1989, og den 15. november 1989, hvor fristen var den 31. august 1988.

Frister internt i Kommissionen

1.55. Ifoelge kontraktens artikel 4, stk. 2, skal udbetalingerne foretages inden for en frist paa to maaneder, men regnet fra det tidspunkt, hvor aktivitetsrapporterne og udgiftsopgoerelserne er blevet godkendt. Der er imidlertid ikke fastsat nogen frist for godkendelsen. En saadan frist burde fastsaettes i kontrakten.

Tabel 3 - Eliminering af forskellen mellem ansoegte tilskud og disponible midler. (Andelen af afviste forslag og tilskudsreduktionernes andel af de godkendte forslag) "(mio. ECU)""" ID="1">9 171> ID="2">(100 %)> ID="3">560> ID="4">(100 %)> ID="5">6 830> ID="6">(100 %)> ID="7">1 092> ID="8">(100 %)"> ID="1">7 093> ID="2">(77 %)> ID="3">376> ID="4">(67 %)> ID="5">5 482> ID="6">(80 %)> ID="7">879> ID="8">(80 %)"> ID="1">1 232> ID="2">(14 %)> ID="3">80> ID="4">(14 %)> ID="5">602> ID="6">(9 %)> ID="7">115> ID="8">(11 %)"> ID="1">846 (1)> ID="2">(9 %)> ID="3">104 (1)> ID="4">(19 %)> ID="5">746 (2)> ID="6">(11 %)> ID="7">98 (2)> ID="8">(9 %)"> ID="2">(59 %)> ID="4">(43 %)> ID="6">(45 %)> ID="8">(54 %)"">

Tabel 4 - Kilder til forsinkelser i udbetalingerne "(dage)""" ID="1">103> ID="2">192"> ID="1">136> ID="2">318"> ID="1">239> ID="2">510"> ID="1">(110)> ID="2">(290)"> ID="1">((77))> ID="2">((261))""Kilde: Rettens undersoegelse>

1.56. Naar udgiftsopgoerelserne er blevet godkendt, gaar der endnu otte uger i Kommissionen, heraf over halvdelen i GD XIII, plus den tid, bankoverfoerslen tager. Ifoelge Rettens undersoegelse er det snarere ventetiden mellem de forskellige etaper i proceduren og dokumenternes langsomme cirkulation end varigheden af den administrative sagsbehandling i sig selv, der er problemet. GD XX (Finanskontrol), som har indfoert fremskyndede procedurer, bruger kun seks dage (paategningen sendes elektronisk, foer den sendes paa papir, paategninger efter stikproever i GD XIII's tjenester). Behandlingen i GD XIX (budgetmaessig kontering) varer laengere tid. Endelig tager bankoverfoerslen, navnlig til de mest perifere lande, usaedvanlig lang tid.

Endelige udbetalinger

1.57. Udkastet til endelig udbetaling tilsendes partnerne til godkendelse. Indgaaelsen af aftalen herom eller ivaerksaettelsen af den forsinkes ofte af forskellige haendelser. Undertiden kan forsinkelsen henfoeres til kontrahenterne alene. Én af partnerne i et projekt (TOWARDS 3D INTEGRATION) skyldte Kommissionen penge, og det blokerede for udbetalingerne til alle de oevrige. Hovedkontrahenten i et andet projekt (TAO) var traadt i likvidation, og Kommissionen blev derfor beroevet sin saedvanlige samtalepartner paa et tidspunkt, hvor der var en lang raekke uafklarede tvister. Undertiden er Kommissionen selv aarsag til problemet. Der opstod tvistigheder mellem den og nogle partnere (i BWN- og DASIQ-projekterne). Den igangvaerende revision hos en kontrahent (HECTOR-projektet), der skyldte Kommissionen penge i forbindelse med andre projekter, forsinkede den endelige udbetaling. En tjenestegren rejste indvendinger imod den endelige afregning (for ITHACA I-projektet), efter at samtlige deltagere havde godkendt den. Det boer undgaas, at to faser af samme projekt (ITHACA I og II) behandles som to paa hinanden foelgende projekter, for den sidste udbetaling under foerste fase rammes af de samme forsinkelser som en egentlig endelig udbetaling. Denne ulempe ville dog forsvinde, hvis Kommissionen gennemfoerte nogle af de forenklinger af udbetalingsprocedurerne, som der er mulighed for (jf. f.eks. punkt 1.95).

Solidarisk behandling af partnerne

1.58. Det er den langsomste partner, der bestemmer tidsplanen for alle de oevrige. Mangler en del af bevillingerne, kan en samlet udbetaling ikke finde sted. Kommissionen betaler nemlig som princip samtlige partnere paa én gang for en bestemt periode. PCTE-projektet blev afsluttet den 30. juni 1988, men en strid om tildelingen af 30 000 ECU til en partner og 10 616 ECU til en anden tillige med den omstaendighed, at der i alt var udbetalt 457 953 ECU for meget til to partnere, blokerede udbetalingen af de 1 330 700 ECU, der skyldtes de oevrige partnere.

1.59. Naar der er strid om bestemte beloeb, behoevede Kommissionen ikke at vente med at udbetale de beloeb, der ikke er strid om, og den kunne godt betale resten af konsortiet, selv om én partner er for laenge om at indsende sin opgoerelse. Kommissionen indfoerte den 2. oktober 1989 en procedure paa linje hermed for tilfaelde, hvor én eller flere partnere paa tidspunktet for den endelige udbetaling skylder Kommissionen penge. Siden da har den i stedet for at vente paa, at inddrivelsen skulle blive gennemfoert, inden den foretog den endelige udbetaling, med det samme betalt de oevrige fordringshavende partnere, dog efter at de skyldige partneres gaeld er blevet modregnet. Naar de udestaaende fordringer er inddrevet, har Kommissionen saa foretaget en supplerende udbetaling.

1.60. EPSILON-projektet kan tjene som eksempel paa bemaerkningerne i saavel punkt 1.58 (mulige deludbetalinger blokeres af princippet om én samlet udbetaling) som punkt 1.57 (forsinkelser i de endelige udbetalinger). Den sidste udbetaling i projektets foerste fase skulle vaere paa 508 239 ECU. Men mens man ventede paa at tillaegskontrakten om forlaengelse blev underskrevet, hvilket skete paa et sent tidspunkt, maatte man ydermere midlertidigt betragte den udsatte betaling som en endelig betaling, hvoraf der skulle tilbageholdes et garantibeloeb paa 20 % af det samlede finansielle tilskud, nemlig 400 000 ECU. Hertil kom, at var de 508 239 ECU blevet udbetalt, ville det have bragt den samlede udgift til projektet op paa 2 036 113 ECU, mens der var indgaaet forpligelse for 2 000 000 ECU, svarende til en mindre overskridelse paa 36 113 ECU. Kommissionen afventede underskriften paa tillaegskontrakten og den supplerende forpligtelse, der var forbundet hermed, inden den foretog en samlet udbetaling af det udestaaende beloeb, som dermed blev foretaget syv maaneder efter afslutningen af foerste fase.

AArsagerne: svaert haandterlige stoerrelser, kompleksitet

Den tekniske forvaltning

Den vanskelige udarbejdelse af forslag

1.61. At udarbejde forslag er en kostbar investering i tid og penge. Det materiale, der stilles forslagsstilleren til raadighed, er yderst veludfoert, men ogsaa meget komplekst. Nogle virksomheder sammenholder omkostningerne med chancerne for udvaelgelse og opgiver. Indsendelsesfristerne varierer meget. Siden ESPRIT I har den korteste vaeret paa 47 dage og den laengste paa 126 med et gennemsnit paa 80. Men stoersteparten af forslagsstillerne oplyser, at det mindst tager seks maaneder, og undertiden meget laengere tid, at udarbejde et forslag.

Nogle projekter er tunge at haandtere

1.62. Den mest udbredte opfattelse i EF-kredse gaar ud paa, at antallet af partnere i et konsortium boer nedskaeres, og at de finansielle tilskud boer koncentreres paa et mere begraenset antal stoerre projekter. Det var navnlig disse to forslag, evalueringsudvalget fremsatte i sin rapport i maj 1989(20) ()(21) (). Raadet henstillede allerede i en resolution af 8. april 1986, at man »i hoejere grad gennem mere ambitioese projekter« soegte at skabe en »stoerre koncentration af indsats og ressourcer«(22) (). Der maa skelnes mellem de to henstillinger.

a) Antallet af partnere

1.63. Kontrahenterne er enige om at mene, at antallet af partnere generelt er for stort, og at det optimale antal er mellem tre og fem (standardiseringsprojekter er den eneste undtagelse; det er nemlig tvaertimod hensigtsmaessigt at faa et stort antal partnere fra mange lande til at deltage i saadanne projekter). ESPRIT-projekterne ligger normalt over dette oenskelige antal med gennemsnitligt 5,8 partnere i ESPRIT I-programmet og ikke faerre end 9,5 i foerste almindelige forslagsindkaldelse under ESPRIT II (1). I foerste indkaldelse under ESPRIT III er det gennemsnitlige antal gaaet maerkbart ned. Men disse gennemsnitstal daekker over store forskelle. Der er projekter med ni deltagere (KIWIS), med 12 (GENESIS), med 14 (CNMA) og med 21 partnere (EOC). Det er meget vanskeligt at koordinere saadanne projekter. Derfor er antallet af partnere i nogle projekter blevet reduceret under gennemfoerelsen: i FCPN-projektet fra ti til syv og i ATMOSPHÈRE-projektet fra syv partnere og 31 associerede kontrahenter og underkontrahenter(23) () i foerste fase til henholdsvis fem og 14 i anden fase.

b)Budgettets stoerrelse

1.64. Maalsaetningen om at koncentrere tilskuddene har dels givet sig udtryk i indfoerelsen af TIP-projekterne (jf. punkt 1.29), dels i en begraensning af de finansielle tilskud til projekter, hvor omkostningerne er paa under 5 mio. ECU (under ESPRIT I maatte saadanne projekter hoejst modtage 25 % og under ESPRIT III hoejst 30 % af de samlede aarlige finansielle tilskud). Foelgelig skete der en foroegelse af projekternes gennemsnitlige omfang under ESPRIT II. De relativt faa store projekter laegger beslag paa en vaesentlig del af de finansielle tilskud. Pr. 2. august 1991 var, ifoelge Kommissionen, knap halvdelen af de finansielle tilskud til 648 projekter under ESPRIT I og II(24) () gaaet til ca. 100 projekter, der hver havde faaet 6 mio. ECU eller derover. De omkring 15 TIP-projekter havde pr. 16. november 1990 faaet 215,2 mio. ECU af de i alt 1 455 mio. ECU, der var tildelt under ESPRIT II, hvilket svarede til 14,8 %.

1.65. Med det forbehold, at en vis mindste dimensionering er af afgoerende betydning for nogle teknikkers levedygtighed, er det finansielle tilskuds omfang imidlertid ikke i sig selv et kriterium for et projekts stoerre vaerdi. Visse TIP-projekter slog fejl eller blev saagar indstillet, saasom CIM-ALIVE- og TROPICS-projekterne. De store projekter CSIC (med et budget paa 20,4 mio. ECU) og ARTIFACTS (11,6 mio. ECU) blev afkortet. ATMOSPHÈRE-projektets tekniske ambitioner blev reduceret. Selv hvor TIP-projekterne ikke slog fejl, blev stoersteparten heraf undervejs delt op i en raekke mindre projekter, som f.eks. GENESIS-projektet, fordi partnernes faelles interesse i dem var tvivlsom.

1.66. Principielt er TIP-projekterne ikke omfattet af ESPRIT III-programmet; de er udgaaet til fordel for det langt mere lovende begreb »maalrettede projekter« (jf. punkt 2.65). Man kan imidlertid godt faa mistanke om, at de er ved at dukke op igen under benaevnelsen »Teknologisk prioriterede projekter« (TPP), en nyhed, der blev praesenteret paa ESPRIT-konferencen i 1992 (fra den 23. til den 27. november). Projekterne, hvis antal er begraenset (22 forslag, hvoraf 3 har modtaget finansielt tilskud), og som er af stort omfang, fastlaegges direkte af de store industrigrupper, som bliver de vaesentligste deltagere; TIP-projekterne havde de samme karakteristika. De eneste korrekte kriterier maa vaere betydningen af den teknologi, der skal udforskes, og udsigterne for forholdet mellem omkostningerne og resultaterne og mellem omkostningerne og udnyttelsen af resultaterne.

Antal kraevede rapporter

1.67. Det er naturligt, at Kommissionen forlanger, at konsortiet indsender en aktivitetsrapport hver sjette eller hver tolvte maaned samt en endelig rapport, men det er et spoergsmaal, om det ikke sjaeldent fremsatte krav om en maanedlig forvaltningsrapport ikke rent ud er overdrevent. Alle disse rapporter er for arbejdskraevende for konsortierne, og man undrer sig over, hvordan de videnskabeligt ansvarlige faar tid til at laese dem. F.eks. skulle der i forbindelse med anden fase af TIP ATMOSPHÈRE-projektet over to aar indsendes i alt 106 rapporter af samtlige typer, svarende til én om ugen. Hvad forvaltningsrapporterne angaar, virker kravet om kvartalsvis indsendelse, der gaelder for andre projekter, mere rimeligt.

Personaleforvaltningen

1.68. ESPRIT-aktionen blev oprindelig udformet, og senere ivaerksat, inden for rammerne af en »task force«, der voksede med programmet og til sidst blev til GD XIII's Direktorat A, som nu er Generaldirektoratets stoerste med hensyn til personale.

Svingende behov, lidet mobile ressourcer

1.69. I dag staar personaleforvaltningen i GD XIII over for et naesten uloeseligt dilemma. Den skal imoedekomme krav, der svinger staerkt med hensyn til kvalifikationer og antal, fordi forskningsaktiviteten beror paa ivaerksaettelsen af saerprogrammer, som er opdelt i saerskilte forslagsindkaldelser og har begraenset varighed. For at kunne klare disse svingende behov raader personaleforvaltningen over en lang raekke medarbejdere fordelt paa ikke faerre end 15 forskellige ordninger, som for stoerstepartens vedkommende er adskilte, hvilket betyder, at det er usikkert, om en medarbejder kan overgaa fra én ordning til en anden, hvis det ikke er rent ud umuligt. Man har loenmodtagere og tjenesteydere; man har kontraktansatte (midlertidigt ansatte eller hjaelpeansatte) og tjenestemaend; for visse medarbejderes vedkommende afholdes personaleudgifterne over budgettets del A (driftsbevillinger), for andres over del B (aktionsbevillinger). Tjenestemaend og midlertidigt ansatte under del B hoerer enten ind under det administrative eller det videnskabelige personale. Der findes endvidere underkategorier som foelge af underopdeling eller blanding af foernaevnte kategorier.

Opsplitningens aarsager

1.70. Denne opsplitning er resultatet af en raekke forskrifts- og budgetmaessige »aflejringer«, som hver isaer haenger sammen med et forstaaeligt overordnet princip.

1.71. Det foerste princip gaar ud paa, at eftersom der for forskningen gaelder en maalorienteret forvaltningsordning, dvs. en programmetode, boer det personale, der arbejder for forskningen, finansieres over aktionsbevillingerne.

1.72. Det andet princip gaar ud paa, at eftersom forskningsaktiviteten gennemfoeres ved hjaelp af saerprogrammer af forudbestemt varighed, boer det videnskabelige personale antages for den samme varighed eller kunne afskediges ved programmets slutning.

1.73. Det tredje princip understreger noedvendigheden af meget specielle ordninger for ansaettelse, tjenesteperiode og afloenning for at kunne faa praesteret visse specifikke ydelser (begraensede eller enkeltstaaende evaluerings-, undersoegelses- og raadgivningsydelser, ordningen med videnskabelige gaesteforskere).

Systemets stilling

1.74. Det foerstnaevnte princip efterleves kun delvis. GD XIII raader saaledes ud over de stillinger, der finansieres over budgettets del B, og som er anfoert i anmaerkningerne til de forskellige poster, over stillinger, der er opfoert i budgettets del A (323 stillinger i december 1991, heraf 213 stillinger i kategori A og B). Denne loesning har ganske vist sin berettigelse for saa vidt angaar de administrative stillinger (eller de stillinger, der vedroerer andre end aktiviteter end forskning); dog burde den i saa fald udvides til at omfatte samtlige stillinger af denne art. Men blandt de stillinger, der finansieres over budgettets del B, finder man netop baade de videnskabelige og tekniske stillinger og de administrative stillinger (279 stillinger i december 1991).

1.75. Det andet princip overholdes ikke i hoejere grad, eftersom visse tjenestemandsstillinger er besat med personer, der arbejder i de videnskabelige tjenester. I oevrigt anvendes et stort antal stillinger besat med midlertidigt ansatte, der delvis er opfoert i budgettets del A og isaer i del B, til administrative opgaver (naesten 300 i regnskabsaaret 1991). Stillingerne i del B blev ganske vist faste stillinger i 1991, men det aendrer ikke meget ved ovennaevnte betragtning, eftersom stillingerne for stoerstepartens vedkommende stadig er besat med midlertidigt ansatte. Kommissionen har imidlertid af socialpolitiske grunde oensket at give videnskabeligt eller ikke-videnskabeligt midlertidigt ansatte mulighed for at blive udnaevnt til tjenestemaend efter en vis arbejdsperiode som kontraktansatte. Men de paagaeldende ansatte kan ikke udnaevnes i deres stillinger og overfoeres almindeligvis til andre generaldirektorater, samtidig med at tjenestemaend fra andre generaldirektorater ved en bevaegelse i modsat retning overtager nogle af de stillinger, der saaledes er blevet ledige. For saa vidt Faellesskabet accepterer, at midlertidigt ansatte udnaevnes til tjenestemaend, boer Kommissionen kunne udnaevne dem, uden at den, der udnaevnes til tjenestemand, skal skifte stilling.

1.76. GD XIII respekterer ikke altid for de stillingers vedkommende, der er opfoert i del B, de ansaettelsesomraader, der er anfoert i budgetanmaerkningerne. Saaledes indroemmedes det i en en intern note af 10. april 1989 om »den administrative og finansielle forvaltning af FTU-programmerne« aabenhjertigt, at nogle midlertidige forskningsstillinger (budgettets del B) paa grund af mangel paa tjenestemandsstillinger inden for andre aktivitetsomraader end forskning var blevet taget fra forskningen og overfoert til disse andre omraader. 21 af de paagaeldende stillinger var eksempelvis blevet overfoert til Direktorat XIII-D (telekommunikationspolitik).

1.77. Ogsaa det i punkt 1.73 ovenfor beskrevne tredje princip har udviklet sig i en uheldig retning. Det er nemlig saadan, at den anvendelse af forskellige ordninger, der omtales i punktet, ikke begraenser sig til de saerlige typer ydelser, der har begrundet dem. I realiteten benytter GD XIII visse former for tjenesteydelser til at omgaa de budget- og forskriftsmaessigt fastsatte begraensninger med hensyn til antal ansatte og personaleudgifter inden for forskningsomraadet.

1.78. Udgifter til tjenesteydelser afholdes over budgettets del B, og det medfoerer, at beloeb, der i programmet og paa budgettet er afsat til forskningsarbejde, i stedet anvendes til administrative opgaver. Denne praksis afspejler den langt mere udbredte tendens, der er til at Kommissionen i stigende grad benytter aktionsbevillingerne til finansiering af driftsudgifter (mini-budgetter). Saaledes gik det til, at Kommissionen ved hjaelp af en forslagsindkaldelse i august 1991 soegte at overdrage hele forvaltningen af »det europaeiske software- og systeminitiativ« (ESSI)(25) (), et af de store »maalrettede projekter« under ESPRIT III-programmet, til en underleverandoer. Men det er paa den anden side fordi de forskrifts- og budgetmaessige begraensninger ikke er realistiske, at GD XIII griber til saadanne udveje. Nok er GD XIII's personale vokset, men omfanget af bevillinger, der skal forvaltes, og antallet af projekter, der skal foelges, er vokset endnu hurtigere.

1.79. For at fremme et mere fornuftigt, og frem for alt mere smidigt, personaleforvaltningssystem maa man vende tilbage til de i punkt 1.71 til 1.73 anfoerte principper og ad den vej nedbringe antallet af personaleforvaltningsordninger. I overensstemmelse hermed boer de stillinger, der er bevilget i budgettets del B og knyttet til de enkelte programmer, og som kan varetages af midlertidigt ansatte, kun vedroere videnskabeligt og teknisk personale. Alle oevrige ansatte, dvs. paa den ene side alle ansatte i kategori A, der bestrider administrative og horisontale ikke-videnskabelige funktioner, og paa den anden side, eftersom deres arbejde ikke kraever saerlige videnskabelige kvalifikationer, alle ansatte i kategori B, C og D, boer hoere ind under budgettets del A. De boer endvidere kunne besaette tjenestemandsstillinger paa samme vilkaar som i hvilket som helst andet generaldirektorat (der findes i dag omkring 120 »forsknings«-stillinger i kategori C, der normalt ville skulle varetages af midlertidigt ansatte, og som for stoerstepartens vedkommende ogsaa er besat med saadanne ansatte).

Den oekonomiske forvaltning

Forsvarligt tilsyn med bevillingsforbruget

1.80. Udnyttelsesgraden for de endelige forpligtelsesbevillinger har altid vaeret paa mere end 90 %, bortset fra i 1984, 1985 og 1987. Udnyttelsesgraden for de endelige betalingsbevillinger har altid vaeret stoerre end den ovennaevnte, bortset fra i 1984 og 1985; den har endog ligget paa 98 %, hvis man til foernaevnte undtagelser foejer aarene 1986 og 1987. Disse resultater er tilfredsstillende.

1.81. I de seneste budgetter afviger de endelige gennemfoerelsestal i bilag 1 til budgettet imidlertid fra hinanden paa visse punkter. Saaledes udgjorde de samlede betalinger indtil 1989 663 887 035 ECU ifoelge 1991-budgettet og 659 577 403 ECU ifoelge 1992-budgettet. De samlede betalinger for ESPRIT II indtil 1990 androg 711 456 814 ECU ifoelge 1992-budgettet og 711 499 712 ECU ifoelge 1993-budgettet. Man kan ikke, for at faa kendskab til det korrekte beloeb, henholde sig til forvaltningsregnskabet, for heri skelnes der ikke altid mellem de paa hinanden foelgende programmer, som undertiden foeres under den samme budgetpost.

Bestemmelsen af de tilskudsberettigede omkostninger

a)Overfloedige beregninger

1.82. Med hensyn til enhver mellemliggende udbetaling beregnes eller efterregnes beloebet i fire omgange. Én gang af vedkommende videnskabelige enhed og én gang af den finansielle enhed XIII-E-1. Senere efterregner de naevnte enheder efter hinanden samtlige udbetalinger siden projektets start som led i en samlet gennemgang i forbindelse med den endelige udbetaling. Foretages der ekstern revision, betyder det, at de samme udgifter kontrolleres fem gange. Rekonstruktionen af udgifterne tilbage til deres oprindelse udgoer naturligvis et betydeligt stykke arbejde for baade kontrahenterne og Kommissionen.

b)Faktiske og anslaaede omkostninger

1.83. Det nugaeldende system er baseret paa de faktiske omkostninger, og Kommissionen ofrer derfor ikke de anslaaede omkostninger i forslagene megen opmaerksomhed. Den anmoder foerst forslagsstillerne om et overslag over personaleomkostningerne og om generalomkostningernes struktur, naar udvaelgelsen er sket, og den tager foerst stilling til dem, naar kontrakten er underskrevet. Saaledes gik det til, at Kommissionen for EPSILON-projektets vedkommende foerst blev betaenkelig over den overdrevent hoeje sats for generalomkostninger, som en partner havde angivet, efter at kontrakten var blevet underskrevet.

1.84. I nogle tilfaelde kender kontrahenterne endnu ikke deres faktiske omkostninger, naar udgiftsopgoerelsen fremsendes, fordi aarsregnskabet endnu ikke er opstillet. De baserer midlertidig deres angivelse paa de anslaaede omkostninger, hvilket goer det noedvendigt senere at foretage en berigtigelse (konstateret ved ekstern revision hos en partner i COSMOS-projektet).

c)Personaleudgifter

1.85. Kontrahenterne finder reglerne for, hvordan de skal beregne personaleomkostningerne, uklare og kraever forenklinger. Misforstaaelser giver anledning til langvarige skriverier mellem Kommissionen og kontrahenten.

1.86. Den minutioese kontrol resulterer i en illusorisk noejagtighed, idet der fra den ene partner til den anden er stor forskel paa de angivne timesatser. Udsving paa over 50 % fra land til land afspejler sikkert objektive oekonomiske forskelle. Men der kan konstateres vaesentlige forskelle mellem kontrahenter fra samme land. Det er sket, at en kontrahent angav forskellige personaleomkostninger ved sin deltagelsen i tre forskningsprojekter, hvilket fik Kommissionen til at foranstalte en revision (ATMOSPHÈRE-projektet). For universiteters og nogle forskningscentres vedkommende medregner Kommissionen omkostninger, der betegnes som »faktiske«, men som kontrahenten i realiteten har beregnet ud fra en fast sats for mandmaaneder, der er blevet meddelt ham af universitetets eller forskningscentrets centralforvaltning.

d)Generalomkostninger

1.87. Det er ikke mindre illusorisk, at generalomkostningerne, der skal refunderes, beregnes praecist. Bortset fra de - meget faa - tilfaelde, hvor der ydes tilskud til 100 % af marginalomkostningerne, giver kontrakten mulighed for at opgive en forholdsmaessig del af generalomkostningerne, der udtrykkes som et procentvis tillaeg til loenomkostningerne. OEnsker man at beregne denne andel praecist, maa man foretage en dybtgaaende undersoegelse af kontrahentens analytiske bogfoering, men det er et omraade, som GD XIII's videnskabeligt ansvarlige ikke giver sig i kast med. Kommissionen accepterer den af kontrahenten angivne procentsats, hvis den skoenner, at den er rimelig, og tager den op til droeftelse i modsat fald. Uanset princippet om, at det er de faktiske omkostninger, der skal medregnes, anvendes der med hensyn til generalomkostningerne snarere en ordning med en forhandlet fast sats. Men den sats, man godkender for generalomkostningerne, kan vaere paa op til 80 eller 100 % af personaleomkostningerne. Det er med andre ord meget betydelige beloeb, der ikke beregnes praecist.

Forslag til forbedringer og forenklinger

a)Udbetalingernes periodicitet

1.88. Udbetalingerne foretages hver sjette maaned eller en gang om aaret. For projekter af kortere varighed (ét til to aar), og navnlig for definitionsfaserne, som ofte er afgoerende for projektets videre forloeb, er det for at sikre et noeje tilsyn berettiget, at der aflaegges rapport og sker udbetaling hvert halve aar. Det er da ogsaa, hvad der gennemgaaende fastsaettes i kontrakterne. Men mange langvarige projekter opdeles ogsaa i halvaarsperioder, selv om perioder paa et aar ville vaere tilstraekkeligt efter definitionsfasen.

b)Indirekte betalinger

1.89. Hvor Kommissionen for kontrakternes vedkommende er gaaet fra et system, hvor den ene underskrift foelger den anden, til et system, hvor alle partnerne skriver under parallelt og paa samme tid, er den gaaet den modsatte vej, naar det gaelder udbetalinger. Under ESPRIT I betalte den partnerne separat. Fra og med ESPRIT II har den betalt hele konsortiet paa én gang via hovedpartneren og overladt det til denne at foretage fordelingen mellem partnerne.

1.90. Den nye procedure letter Kommissionens hverv, men vanskeliggoer i nogle tilfaelde hovedpartnerens. Kommissionen lader saaledes ikke altid overfoerslerne til hovedpartneren ledsage af referencer, der goer det muligt at fastslaa, hvilket projekt og betalingsformaal udbetalingen drejer sig om, og hvordan beloebet skal fordeles mellem partnerne. Dette medfoerer et spild af tid hos hovedpartneren og gaar ogsaa ud over de oevrige partnere.

1.91. Kommissionen kunne nemt raade bod paa dette. Uden at bryde det indirekte i forholdet mellem partnerne og GD XIII, dvs. med hensyn til indsamling af rapporter og udgiftsopgoerelser, kunne den betale hver partner direkte, da den under alle omstaendigheder beregner, hvad den skylder hver enkelt af dem. Ved at fremskynde udbetalingerne til de ordinaere partnere ville en saadan aendring ogsaa gavne de associerede partnere og underkontrahenterne, som faar betaling i anden omgang efter de ordinaere partnere og derfor er dem, forsinkelserne gaar mest ud over.

1.92. Systemet kan i visse tilfaelde vaere til hinder for, at partnerne betales paa en retfaerdig maade. I kraft af sin rolle som stedfortraedende betaler var hovedkontrahenten i TAO-projektet baade dommer og part i tvister med flere af underkontrahenterne. Naar en hovedkontrahent (som i forbindelse med TAO- og SUPERDOC-projekterne) traeder i likvidation eller traekker sig ud, bringes de partnere, der ikke har faaet betaling, i vanskeligheder. Saadanne tilfaelde er ikke saa sjaeldne.

c)Forudfastsatte satser

1.93. Forudfastsaettelse kan antage meget forskellige former, men de har det til faelles, at én eller flere omkostningsfaktorer (pris, kvantitet eller begge) ved kontrakt fastsaettes paa et niveau, der paa forhaand er fundet »rimeligt«, og som bruges til at afgoere, hvor store beloeb der skal udbetales. Ved at benytte forudfastsatte satser giver man afkald paa at betale paa grundlag af de faktiske omkostninger. Forudfastsatte satser er blevet fremhaevet som det universalmiddel, hvormed man omsider kan opnaa en virkelig forenkling af udbetalingsprocedurerne. En af Kommissionens konsulenter anbefalede denne metode i en rapport fra 1990(26) (). Retten henstillede selv i aarsberetningen for 1990(27) (), at man fulgte en saadan kurs. Kommissionen gik derefter i gang med at undersoege, hvordan det kunne gribes an, men dens bestraebelser har hidtil ikke baaret frugt.

d)Andre forenklinger

1.94. Kommissionen boer dog fortsaette sine overvejelser med henblik paa at forenkle det nugaeldende system. Man kan navnlig forestille sig to alternative fremgangsmaader. Den foerste bestaar i at udsaette den vanskelige omkostningsberegning til projektets slutning, den anden i tvaertimod at lette den i dag saa besvaerlige slutfase.

1.95. Vaelges foerstnaevnte fremgangsmaade, gaelder det om at drage samtlige konsekvenser af, at de periodiske betalinger kun er acontobeloeb, og undgaa enhver praecis beregning af de stoetteberettigede omkostninger paa disse mellemstadier. Der vil saa foerst paa det afsluttende stadium skulle foretages noejagtige og fuldstaendige beregninger. Den anden fremgangsmaade indebaerer, at Kommissionen periodisk (f.ekS. hvert aar) meddeler kontrahenterne en decharge, som aldrig tages op til fornyet vurdering. Den endelige udbetaling vil da blot vaere den sidste periodiske udbetaling, som ikke vil vaere vanskeligere at beregne end de oevrige. For ikke at forlaenge usikkerheden omkring de tilskudsberettigede projektomkostninger, foretraekker Retten denne anden fremgangsmaade. Man boer ogsaa rationalisere den kontrol, der foerst foretages af den videnskabelige enhed og derefter af den finansielle enhed XIII-E-1.

1.96. At et projekt gennemfoeres betyder ikke meget for generalomkostningernes omfang. Tilskuddet til dem har derfor karakter af et ikke-formaalsbestemt, skoensmaessigt driftstilskud, der kommer oven i tilskuddet til de egentlige projektomkostninger. Man kunne derfor overveje at afskaffe tilskuddet til generalomkostningerne, eller i det mindste begraense det til en mindre, fast procentsats af de godkendte, direkte omkostninger.

2. KAPITEL ESPRIT-programmet som strategisk redskab

INDLEDNING

2.1. ESPRIT-programmet er et godt strategisk redskab, hvis det goer det muligt at naa de grundlaeggende maalsaetninger, der er fastsat for det. Maalsaetningerne er omtalt i punkt 0.4. Retten har som anfoert i punkt 0.12 ikke oensket selv at vurdere ESPRITs videnskabelige og tekniske resultater (punkt 0.4, litra a)). Men efter eksperternes mening har det givet mange, nyttige resultater. I dette kapitel fremsaettes der bemaerkninger om, hvordan man har soegt at opfylde de oevrige maalsaetninger, der er anfoert i punkt 0.4, og kapitlet indeholder desuden en udredning om det forhold, at ESPRIT skal have en additionalitetseffekt - en selvfoelgelig maalsaetning, om end den ikke er udtrykt i de tilgrundliggende retsakter.

MAALSAETNINGEN OM GRAENSEOVERSKRIDENDE SAMARBEJDE

Et godt internt samarbejde: en af betingelserne for succes

2.2. Princippet om graenseoverskridende samarbejde er obligatorisk, og Kommissionen har altid overholdt det. Dets raekkevidde er i oevrigt ikke begraenset til ESPRIT, men omfatter al EF-forskning med omkostningsdeling. De kontrahenter og oevrige personer, som Retten har interviewet, er enige om det fordelagtige i graenseoverskridende samarbejde under den form, der praktiseres under ESPRIT. Mange eksempler har vist, at den maade, et konsortium ledes paa, og et godt samarbejde mellem partnerne spiller en meget afgoerende rolle for projektresultaternes vaerdi. De egenskaber, den af hovedkontrahenten udpegede koordinator besidder, er af vaesentlig betydning. Projekterne BASE, DMPC, BICMOS II, PROMPT og BASIC GOODS udviklede sig tilfredsstillende med udsigt til lovende resultater. Der var i samtlige tilfaelde en god ledelse og et godt samarbejde mellem partnerne. Koordineringen af ATMOSPHÈRE-projektet var i begyndelsen ringe, men blev senere klart bedre, isaer fordi hovedkontrahenten blev skiftet ud, og projektet mundede ud i stadig mere maalrettede og nyttige aktiviteter.

2.3. Har et projekt derimod en svag ledelse, er der tendens til, at konsortiet deler sig i undergrupper, og at det faelles maal glemmes. BWN-projektets maal maatte reduceres efter en midtvejskrise, bl.a. fordi den, i oevrigt teknisk set fremragende projektleder viste sig at vaere meget daarlig til at planlaegge arbejdet. Samarbejdet mellem partnerne forvaerredes, rapporterne blev indsendt for sent eller slet ikke, én partner trak sig ud, og projektet blev i praksis opdelt i to daarligt sammenhaengende delprojekter. Paa samme maade skyldtes den delvise fiasko og bratte standsning af DASIQ-projektet, at en af partnerne traadte i likvidation; situationen forvaerredes af moderselskabets holdning, idet det broed sit tilsagn om at traede i stedet for filialen, hvis denne ikke kunne opfylde sine forpligtelser. I TAO-projektet overlod hovedkontrahenten sin koordinatorfunktion til en anden kontrahent. Valget af denne viste sig at vaere lidet heldigt. Der opstod en raekke tvister, som endnu ikke er afgjort, mellem underkontrahenterne og den nye koordinator, hvis virksomhed traadte i likvidation. En anden partner overtog alle dennes opgaver. Projektet skred derfor alt for langsomt frem; alligevel opfyldte det naesten sine maalsaetninger, men det var noedvendigt at forlaenge det med 14 maaneder.

Gensidig tilraadighedsstillelse af viden: et uklart resultat

Gensidig tilraadighedsstillelse inden for konsortiet

2.4. Partnerne er ifoelge kontrakten forpligtet til at stille viden til raadighed for hinanden, ikke blot den, de opnaar i kraft af arbejdet, men ogsaa enhver anden viden, hvis denne er noedvendig for udfoerelsen af arbejdet (artikel 16, stk. 1, nr. 1, og stk. 2, nr. 1, i standardkontraktens bilag II). Viden skal stilles til raadighed vederlagsfrit, naar den er udviklet inden for rammerne af projektet. Behovet for en saadan gensidig meddelelse af oplysninger, som er noedvendige for projektet, er indlysende.

2.5. Standardkontrakten indebaerer risiko for uberettiget forskelsbehandling af de forskellige kategorier af partnere(28) (). Underkontrahenten, som blot udfoerer et stykke arbejde for en partner for et honorar, og som ikke bidrager til finansieringen af projektet, har naturligt nok ingen rettigheder med hensyn til projektets resultater. Kommissionen har oensket at aabne mulighed for en overgangsform med en hoejere grad af deltagelse, nemlig associerede partnere. Ogsaa disse arbejder for en ordreafgivende kontrahent og er derfor heller ikke medunderskrivere af kontrakten. Imidlertid bidrager de i modsaetning til underkontrahenterne til finansieringen af projektet, og det er derfor naturligt, at de opnaar visse rettigheder med hensyn til resultaterne. Men standardkontraktens bestemmelser om deres rettigheder vedroerende adgang til viden og deres forpligtelser med hensyn til udnyttelse af resultaterne er ret vage. Standardkontrakten boer indeholde en mere praecis beskrivelse af disse rettigheder og forpligtelser.

2.6. I den henseende kan den protokol, Kommissionen undertegnede den 17. oktober 1989, ikke anses for at give en tilstraekkelig afklaring af spoergsmaalet. Protokollen tydeliggoer ganske vist de associerede kontrahenters rettigheder i forhold til omfanget af deres bidrag til finansieringen af projektet og det dermed forbundne arbejde. Men det er mere principper end praecise rettigheder, der udtrykkes i protokollen. Ydermere har den kun haft kontraktlig karakter over for ITHACA-konsortiet, idet der var opstaaet en utilladelig situation i forbindelse med dette projekt, som Kommissionen ville reagere imod. For de oevrige konsortier er protokollen kun en beskrivelse af Kommissionens interne regler. Associeringskontrakter skal forhaandsgodkendes af Kommissionen, som principielt i hvert enkelt tilfaelde kontrollerer, at de paataenkte bestemmelser er retfaerdige set i forhold til protokollen. Men reglerne heri boer praeciseres og goeres til egentlige kontraktbestemmelser.

Samarbejde ud over konsortiets graenser

2.7. Standardkontrakten forpligter ikke kun kontrahenterne til at stille deres viden til raadighed for deres partnere, men ogsaa for de oevrige kontrahenter i programmet og i Faellesskabets andre F & U-programmer (artikel 16, stk. 1, nr. 2, og stk. 2, nr. 2, i bilag II). Bortset fra faren for, at denne forpligtelse kun vil have en teoretisk betydning, isaer naar der er tale om store organisationer, finder mange kontrahenter den for vidtgaaende, og det er forstaaeligt. De mener tvaertimod, at de opfindelser, projektet resulterer i, boer beskyttes over for tredjemand, idet en kontrahent fra et andet projekt eller program i den forbindelse maa betragtes som »tredjemand«. Standardkonsortiumsaftalen, saadan som de store elektronikvirksomheder har udformet den for de projekter, de deltager i, indeholder, med Kommissionens godkendelse, en udtrykkelig bestemmelse om, at partnerne nyder en praeferencestilling over for tredjemand med hensyn til udnyttelse af viden udsprunget af projektet (artikel 8, stk. 1). Standardkontrakten er saa indviklet, naar det gaelder intellektuel ejendomsret, at det paradoksalt nok tilskynder til vedtagelse af mere eller mindre vidtgaaende undtagelsesbestemmelser til fordel for konsortiumsaftalerne.

2.8. I nogle tilfaelde henstiller Kommissionen til et ESPRIT-projektkonsortium, at det samarbejder med et af ESPRIT-programmets oevrige beslaegtede projekter, med et andet EF-program eller med EUREKA-programmet. Ikke sjaeldent undlader konsortiet i praksis at optage et saadant samarbejde. Kommissionen ansaa det for meget oenskeligt, at der var samarbejde mellem EPSILON-projektet og LOKI-projektet og andre projekter inden for omraadet »lagring af viden og oplysninger«. Intet i projektdossieret tyder paa, at et saadant samarbejde kom i stand. TAO-projektkonsortiet sad Kommissionens gentagne henstillinger om at se naermere paa ONCOCIN-projektet ved Stanford-universitetet (USA) overhoerig. Det var ogsaa meningen, at samme TAO-projekt skulle kombineres med EUREKA-projekt nr. 150, da de to projekter paa mange omraader overlappede hinanden. Det fremgaar ikke af dokumenterne, at der er foert tilsyn med dette forhold.

MAALSAETNINGEN OM SAMARBEJDE MELLEM INDUSTRIVIRKSOMHEDER, UNIVERSITETER OG FORSKNINGSCENTRE

Universiteternes og forskningscentrenes deltagelse

2.9. Selv om universiteterne og forskningscentrene klart er i mindretal blandt deltagerne i ESPRIT-projekterne, fremgik det af en soegning i EPIC-databasen pr. 1. april 1992, at de dog deltager i vaesentligt og stadig stigende omfang. Universiteterne tegnede sig for 30 % af det samlede antal projektandele og 13,6 % af de finansielle tilskud under ESPRIT II mod henholdsvis 19,4 % af projektandelene og 9,1 % af tilskuddene under ESPRIT I. Forskningscentrene tegnede sig for 16,0 % af det samlede antal projektandele og 11,5 % af de finansielle tilskud under ESPRIT II mod henholdsvis 12 og 8,3 % under ESPRIT I (virksomhederne tegnede sig for de resterende projektandele).

2.10. Universiteterne optraeder ofte som centre for indsamling og spredning af oplysninger om programmer og forslagsindkaldelser. Nogle store forskningscentre har en tilsvarende rolle. Undertiden noejes de ikke med at informere, men hjaelper mindre virksomheder med at udarbejde forslag. Et irsk universitetsforskningscenter har afholdt kurser for sine partnere i ESPRIT-projekter og bidraget til at foroege antallet af elektronikuddannede. Projektet VLSI DESIGN ACTION er i sig selv én stor foranstaltning til mangfoldiggoerelse af den mest avancerede viden inden for mikroelektronikken gennem ca. 120 universiteter og hoejere laereanstalter; det er et vaerdifuldt projekt i betragtning af manglen paa elektroningenioerer i Europa.

Universiteternes rolle i teknologioverfoerslen

2.11. Mange universiteter har udviklet en kommerciel forskningsaktivitet paa grundlag af kontrakter med industrivirksomheder, hvilket er et bevis paa, at den knowhow, de bl.a. har erhvervet gennem ESPRIT-projekterne, bliver taget alvorligt. En lang raekke af universiterne har med henblik herpaa oprettet et uafhaengigt institut eller ligefrem et kommercielt selskab. I Irland har et universitet oprettet et »statsligt center for software-engineering«, og et universitetsinstitut har skabt et system af satellitselskaber, der skal udvikle og markedsfoere den nye knowhow. Praktisk taget samtlige spanske universiteter har et center for teknologioverfoersel. Det samme faenomen kan iagttages i Tyskland og Frankrig. Mange forskningscentre har udviklet lignende aktiviteter for at valorisere forskningsresultaterne.

Kontraktforskningsselskabernes tilsvarende rolle

2.12. Det har stor betydning, at der i ESPRIT-programmet deltager selskaber, der driver kontraktforskning. De er placeret mellem industriens behov og det teknologiske udbuds sidste skrig, som de konstant holder sig underrettet om, bl.a. inden for rammerne af ESPRIT-projekter. De bidrager gennem kommercielle kontrakter indgaaet uden for EF-forskningens rammer til at fremme samarbejdet mellem producenter og brugere og retter dermed op paa en svaghed, der traditionelt har vaeret kendetegnende for ESPRIT. At de er kompetente inden for flere sektorer paa én gang oeger mulighederne for at forskellige teknologier moedes, hvilket giver frugtbare resultater. Deres saerlige bidrag indebaerer, at man naar ud over det praekonkurrencemaessige stade, noget der teoretisk set ikke er muligt inden for ESPRIT-programmet. Selskaberne er derfor naturlige enheder, der bidrager til udnyttelsen af EF-forskningens resultater, uden at det paa det stadium medfoerer udgifter for Faellesskabets budget. Det er under hensyn til naerhedsprincippet afgjort en fordel sammenlignet med en EF-finansieret valorisering inden for rammerne af f.eks. VALUE-programmet. Af alle disse grunde boer Kommissionen undersoege, hvordan de omtalte selskaber kan inddrages yderligere, foerst i ESPRIT-projekterne og dernaest i udnyttelsen af deres resultater.

MAALSAETNINGEN OM DELTAGELSE AF SMV

Dens betydning

2.13. De smaa og mellemstore virksomheders dynamik goer det berettiget, at man satser paa dem. Da de kun har begraensede ressourcer, er det noedvendigt for dem, at forskningsaktionerne hurtigt foerer til kommercielle resultater, og det goer dem til paalidelige enheder med hensyn til udnyttelse af resultaterne. To projekter, der begge drejede sig om samme emne, arbejdsstationer, blev igangsat samtidig: SPIRIT-projektet, hvor konsortiet bestod af smaa virksomheder, og ESW-projektet, hvor det bestod af store virksomheder. De smaa virksomheder var langt mere dynamiske, og deres projekt blev fortsat. EWS-projektet slog ikke fejl, men blev ikke forlaenget. Og naar udsigterne til en valorisering nu omsider virker mere konkrete, er det takket vaere en raekke SMV'er, som er ved at danne et industrikonsortium, der skal gaa videre med de resultater, som de store virksomheder ikke har interesseret sig for. Det skal endelig bemaerkes, at det er en forudsaetning for stoerre virksomheders vaekst, at der etableres en sammenhaengende struktur af teknologisk avancerede smaa og mellemstore virksomheder.

Stadig stigende deltagelse af SMV

2.14. SMV's deltagelse i projekterne er vaesentlig, og den er vokset med tiden. En forespoergsel i EPIC-databasen den 1. april 1992 viste, at SMV deltager i 653 projekter (ESPRIT I og II). Det fremgik, at der i 68,1 % af tilfaeldene deltog mindst én SMV. I 22,8 % af tilfaeldene var hovedkontrahenten en SMV. Fra ESPRIT I til ESPRIT II steg SMV's projektandele fra 18,2 til 23,1 % af samtlige kontrahenters andele af samtlige projekter, og SMV's andel af de udbetalte finansielle tilskud steg fra 15,2 til 20,1 %. Denne procentdel er overskredet i forbindelse med de seneste forslagsindkaldelser.

2.15. Stigningen er dog et isaer et udslag af, at antallet af SMV i den europaeiske IT-sektor er i staerk vaekst, men andelen af SMV i denne sektor, der deltager i programmet, er fortsat meget beskeden (ca. én af ti).

2.16. Dette tal giver ikke et helt korrekt billede af de faktiske forhold, for mange virksomheder kan reelt ikke anses for at vaere SMV. De kan saaledes vaere filialer af stoerre selskaber, maaske endda af en af »de 12 store«, eller udspringe af store organisationer af meget forskellig art: universiteter, hoejere laereanstalter og forskningscentre. Nogle SMV er etableret paa initiativ af et ministerium, som undertiden er den stoerste kunde. Saadanne faenomener indebaerer, at der gives et forkert billede af, hvor stor SMV's deltagelse reelt er. I betragtning af dette er det klart, at der maa en yderligere indsats til for at opfylde maalsaetningen om en vaesentlig SMV-deltagelse i ESPRIT-programmet.

Problemer forbundet med SMV's deltagelse

2.17. SMV stoeder paa praktiske vanskeligheder, naar de skal arbejde paa internationalt plan, for de opererer ofte kun paa regionalt plan. Projekternes stoerrelse, det overdrevent store antal partnere og den vaegt, nogle af disse har, overstiger deres kapacitet. Til moeder, hvor én partner sender fem repraesentanter, kan de kun sende en enkelt, og har derfor en ugunstig position. Den tid og de penge, der skal bruges til udarbejdelsen af forslag og til rejser, ventetiden mens kontrakterne forhandles, projekternes varighed og vaegten af de administrative og koordinerende opgaver overstiger ofte deres ressourcer. Frem for alt repraesenterer et projekt for dem paa én gang en stor forretning og en stor risiko. Der er kun begraensede muligheder for, at forslagene ender i succes. Det belaster deres likviditet, naar det ofte er noedvendigt at paabegynde arbejdet, inden kontrakten er underskrevet, og naar udbetalingerne er forsinkede. Selv om resultaterne kan virke lovende, kan omkostningerne ved at udnytte dem tvinge en SMV til at dele udnyttelsen med stoerre virksomheder. Alle saadanne risici afholder SMV fra at deltage.

MAALET OM OEKONOMISK OG SOCIAL SAMHOERIGHED

Dens betydning

2.18. Det hedder i EOEF-traktatens artikel 130 B, at maalet om oekonomisk og social samhoerighed ikke kun skal soeges virkeliggjort gennem strukturfondene, men ogsaa gennem »andre eksisterende finansielle instrumenter«. ESPRIT-programmet skal derfor yde sit bidrag til virkeliggoerelsen af dette maal. Det ville da ogsaa vaere farligt at fremme den avancerede teknologi uden at inddrage de mindre udviklede lande og regioner, som dermed risikerede at blive sejlet definitivt agterud paa dette omraade, hvor konkurrencen er meget haard.

2.19. De lande, Kommissionen paa denne maade tager hensyn til i ESPRIT-sammenhaeng, er Spanien, Graekenland, Irland, Italien og Portugal. Saadan er listen, uden yderligere nuancer (af praktiske grunde benaevnes de paagaeldende lande i resten af dette kapitel »ESPRIT-samhoerighedslandene«). Kommissionens foranstaltninger paa den oekonomiske og sociale samhoerigheds omraade er reelt udelukkende rettet mod hele medlemsstater, selv om der i de grundlaeggende retsakter opfordres til specielt at fremme de udviklingsmaessigt tilbagestaaende regioners deltagelse. Kommissionen benytter ikke de kort, der afgraenser de tilbagestaaende regioner (strukturfondenes maal nr. 1) og regionerne i industriel tilbagegang (maal nr. 2), eller andre lignende kort. Men i »ESPRIT-samhoerighedslandene« er aktiviteter og udgifter vedroerende F & U i hoej grad koncentreret i hovedstaederne og i regioner, der ikke er omfattet af maal nr. 1. At finansiere forskning i f.eks. Barcelona eller Milano, fordi Spanien paa grund af Andalusien eller Italien paa grund af Mezzogiorno skal nyde godt af indsatsen for oekonomisk og social samhoerighed, er at ramme ved siden af det tilstraebte maal. Samhoerighedsindsatsen boer maalrettes bedre.

Styrkelsen af den sociale og oekonomiske samhoerighed

2.20. En forespoergsel i EPIC-databasen den 1. april 1992 gav foelgende resultat: Fra ESPRIT I til ESPRIT II steg »ESPRIT-samhoerighedslandene«s projektandele fra 21,5 til 28,2 % af samtlige kontrahenter i samtlige projekter, og de paagaeldende landes andel af de samlede tildelte finansielle tilskud steg fra 17,5 til 19,7 %. I 16,3 % af tilfaeldene kom hovedkontrahenten fra et af landene. Selv om tallene er stadig stigende, ligger de langt under landenes andel af Faellesskabets samlede befolkning (37,0 %) og bruttonationalprodukt (31,4 %).

Problemer ved at deltage for lande, der er omfattet af indsatsen for oekonomisk og social samhoerighed

2.21. De fleste edb- og mikroelektronikvirksomheder i »ESPRIT-samhoerighedslandene« er smaa eller mellemstore. Alle de vanskeligheder, der kendetegner SMV's deltagere i ESPRIT, genfindes derfor ogsaa i disse lande. De eksisterende virksomheders teknologiske niveau lever ikke altid op til de krav, der stilles i forbindelse med projekterne. Paa grund af deres begraensede stoerrelse kan de ikke deltage i meget store projekter. Spanien har kun deltaget i ét TIP. Emneudbuddet i programmet er meget stort for en industri, der ikke daekker alle omraader. Generelt har de paagaeldende lande mulighed for at deltage i programmelorienterede emner, men de kan ikke eller kun i begraenset omfang deltage i emner vedroerende mikroelektronik. For kandidater fra de sydlige lande er det langt lettere at deltage i ESPRIT ved at acceptere at indgaa i et samarbejde om projekter udformet af de nordlige lande end at faa deres egne idéer udvalgt.

FAELLESSKABETS BESTRAEBELSER FOR AT FORBEDRE SMV'S DELTAGELSE OG DEN OEKONOMISKE OG SOCIALE SAMHOERIGHED

De forskellige maader, der saettes ind paa

2.22. Kommissionen har udformet EPIC-databasen, saaledes at man saerskilt kan foelge SMV's og »ESPRIT-samhoerighedslandene«s deltagelse. For de fleste andre EF-forskningsprogrammers vedkommende er det ikke muligt at foretage lignende undersoegelser. Til gengaeld er der ikke sat tal paa maalene om oekonomisk og social samhoerighed og SMV-deltagelse, og der foeres ikke specielt tilsyn hermed under gennemfoerelsen af programmerne.

2.23. Kommissionen soerger for, at der er en vis geografisk balance i sammensaetningen af de industrielle arbejdsgrupper. Valget af emner tilpasses i nogen grad for at undgaa, at visse lande udelukkes. Da ESPRIT II blev udarbejdet, samarbejdede GD XIII med Kommissionens SMV-task force om at sikre bedre information om programmet til brug for SMV og om at goere det lettere for dem at etablere nyttige kontakter, naar der skulle dannes konsortier. De varmeste fortalere for hvert enkelt »samhoerighedsland«s deltagelse i projekterne finder man blandt de paagaeldendes landes repraesentanter i programmets forvaltningsudvalg. Kommissionen soegte at fremme graesk deltagelse i underprogrammet vedroerende avanceret informationsbehandling. Da konsortiet besluttede at foretage en drastisk nedskaering af antallet af deltagere i ATMOSPHÈRE-projektet, greb Kommissionen ind for at beskytte de spanske, graeske og irske SMV's interesser og deltagelse. Den udnyttede foerst og fremmest overfoerslen paa 62 mio. ECU til ESPRIT i 1990 til at saette de beloeb op, der blev ydet SMV og universiteterne.

Foreslaaede partnere

2.24. For at oege SMV's og »ESPRIT-samhoerighedslandene«s deltagelse laegger Kommissionen pres paa konsortierne for at faa dem til at optage yderligere én eller flere partnere. Snart formuleres saadanne henstillinger i generelle vendinger, snart angives den virksomhed, man oensker optaget i konsortiet, ved navn. Kommissionen fik optaget et spansk forskningscenter i projektet LIGHTING APPLICATIONS og i projektet FLEXPLAN to partnere, den ene angivet med navns naevnelse. Kommissionen blev udsat for, og oevede selv med vekslende succes, pres for i ITHACA I-projektet at faa optaget irske, graeske og endog en britisk partner. I EWS-projektet fik den optaget en partner, der baade var en SMV og hjemmehoerende i et »ESPRIT-samhoerighedsland«; det fik i begyndelsen skadelige foelger for projektets udvikling, men der blev heldigvis senere rettet op paa skaderne.

2.25. Foreslaas en partner ved navns naevnelse, og er konsortiet modvilligt, benyttes en fremgangsmaade, som er lidet tilfredsstillende. Den goer de i forvejen langvarige forhandlinger om kontrakten endnu laengere. Den oeger antallet af deltagere, som i gennemsnit i forvejen er for hoejt. Den nedsaetter tilskuddet til de oprindelige partnere, eftersom »tilkoblingen« af de nye partnere som regel sker, uden at det samlede tilskud forhoejes.

OEnskelige forbedringer

2.26. Man kunne for at stoette de tilbagestaaende regioner overveje at tilrettelaegge aktioner, som, samtidig med at have teknologisk interesse for Faellesskabet, var tilpasset de paagaeldende regioners behov, og som paa visse punkter kunne sammenlignes med egentlige pilotprojekter. »Speciala