DA Den Europæiske Unions Tidende L 79/2

KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) 2016/451

af 16. december 2015

om overordnede principper og kriterier for Den Fælles Afviklingsfonds investeringsstrategi og regler for fondens forvaltning

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juli 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (1), særlig artikel 75, stk. 4, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Ved forordning (EU) nr. 806/2014 oprettes Den Fælles Afviklingsfond (i det følgende benævnt »Afviklingsfonden«), som ejes af Den Fælles Afviklingsinstans (i det følgende benævnt »Afviklingsinstansen«).

(2) Med de overordnede principper og kriterier for Afviklingsfondens investeringsstrategi bør det defineres, hvilke væsentlige og grundlæggende elementer Afviklingsinstansen skal basere sig på i investeringsstrategien. Investeringsmålsætningerne bør være et af disse elementer. I overensstemmelse med kravet om, at Afviklingsinstansen skal have en sikker og forsigtig investeringsstrategi, bør det overordnede mål være at beskytte Afviklingsfondens værdi og opfylde likviditetskravene til den. På grund af investeringers ganske særlige karakter samt skiftende markedsforhold og rentesatser vil selv de sikreste og mest likvide aktiver imidlertid kunne give negative afkast. På denne baggrund bør et tab på porteføljen ikke betragtes som en tilsidesættelse af investeringsmålsætningerne.

(3) I henhold til forordning (EU) nr. 806/2014 skal Afviklingsfondens midler investeres i obligationer udstedt af medlemsstater eller mellemstatslige organer eller i højlikvide aktiver af høj kreditkvalitet, under hensyntagen til Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/61 (2), hvori det defineres, hvad der forstås ved aktiver med stor likviditet og høj kreditkvalitet, og hvori der fastsættes krav til sammensætningen af sådanne aktiver. Det bør derfor fastsættes, hvilke aktiver Afviklingsfonden kan investere i, ligesom der bør fastsættes kriterier for porteføljens sammensætning under henvisning til delegeret forordning (EU) 2015/61. Afviklingsinstansen bør ikke pr. automatik træffe afgørelse om at investere et aktiv, blot fordi aktivet er investeringsegnet. Afviklingsinstansen bør derimod altid foretage en vurdering af investeringsegnede aktiver. Der bør ved fastlæggelsen af forsigtighedsgraden for en bestemt investering tages hensyn til interaktionen med den samlede investeringsportefølje. F.eks. kunne et volatilt aktiv med en negativ korrelation til porteføljen isoleret set vurderes at være for risikobehæftet, men have en positiv diversificeringseffekt for den samlede portefølje. Afviklingsinstansen bør i forbindelse med denne vurdering vælge mellem de forskellige niveauer (udsteder, aktivklasse, sikkerhed) og informationskilder, der gør det muligt at evaluere likviditet, kreditkvalitet/-værdighed og forenelighed med investeringsmålsætningerne.

(4) Der bør fastsættes kriterier for en yderligere præcisering af sektordiversificering. For at sektordiversificering skal kunne anvendes i praksis, er det nødvendigt at definere, hvad der forstås ved en »sektor«. Af praktiske grunde bør der anvendes høje sektorklassificeringsniveauer. Ved Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 (3) defineres institutionelle sektorer, som kan bruges til at diversificere Afviklingsfondens investeringer efter type økonomisk enhed. Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1893/2006 (4) er der desuden fastlagt en statistisk nomenklatur for økonomiske aktiviteter, hvis højeste inddelingsniveau (hovedafdelinger) er et passende grundlag for opstilling af kriterier for Afviklingsinstansens diversificering. Endelig bør Afviklingsfondens eksponeringer mod den finansielle sektor — i lyset af Afviklingsfondens rolle — begrænses, ikke kun direkte, men også indirekte.

(5) Der bør fastsættes kriterier for en yderligere præcisering af geografisk diversificering. For at sikre en tilstrækkelig geografisk diversificering bør Afviklingsinstansen gøre brug af let tilgængelige kriterier, nemlig principperne i artikel 77 i forordning (EU) nr. 806/2014, som indebærer beregning af de respektive andele for bidragene fra institutter etableret i de enkelte deltagende medlemsstater. Da disse andele er baseret på de deltagende kreditinstitutters og investeringsselskabers størrelse og er justeret efter deres risikoprofil, vil de være positivt korreleret med størrelsen og dybden af de respektive finansielle markeder. Eftersom andre hensyn kan begrunde yderligere investeringer i en given deltagende medlemsstat, bør der indføres en buffer for at give Afviklingsinstansen en yderligere skønsmargin, samtidig med at der sikres en vis minimumsdiversificering på tværs af et tilstrækkeligt antal deltagende medlemsstater. Dertil kommer, at da disse andele ikke kan beregnes for investeringer i ikkedeltagende medlemsstater eller tredjelande, bør de være underlagt begrænsninger fastsat af Afviklingsinstansen i proportionelt forhold til dem, der gælder for deltagende medlemsstater, på grundlag af ligheder landene imellem.

(6) Der bør fastsættes kriterier for en yderligere præcisering af proportionel diversificering. Afviklingsinstansen bør af forsigtighedshensyn begrænse eksponeringen mod individuelle udstedelser eller udstedere og gøre brug af forskellige løbetider med henblik på at opfylde sine investeringsmålsætninger. For så vidt angår individuelle udstedelser udstedes et commercial paper (CP) med et International Securities Identification-nummer (ISIN) svarende til investorens specifikke investering (hvad angår løbetid, beløb og andre karakteristika), således at investoren ejer 100 % af værdipapiret, selv hvis han ikke ejer 100 % af det samlede CP-program. Dette bør tages i betragtning ved fastlæggelsen af grænser for eksponeringen mod en bestemt udstedelse. Eftersom uigenkaldelige betalingsforpligtelser kan udgøre en betydelig andel af de samlede bidrag til Afviklingsfonden, bør Afviklingsinstansen i forbindelse med overvågningen af dens samlede koncentrationsrisiko tillige tage hensyn til den sikkerhed, der stilles til dækning af uigenkaldelige betalingsforpligtelser.

(7) I betragtning af behovet for at fastlægge en forsigtig og sikker investeringsstrategi bør Afviklingsinstansen begrænse sin brug af derivater. Med henblik på at minimere modpartskreditrisikoen bør Afviklingsinstansen kun bruge derivater, der er clearet af en central modpart, som er meddelt tilladelse eller er anerkendt hertil i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 (5). Transaktioner med visse centralbanker vil også kunne være i overensstemmelse med målsætningen om at minimere modpartsrisikoen, forudsat at andre risici, såsom kreditrisici, kontrolleres behørigt. Da derivater normalt udstedes af kreditinstitutter og andre enheder nævnt i artikel 7, stk. 4, i delegeret forordning (EU) 2015/61, bør det generelle forbud i samme bestemmelse mod at investere i aktiver, der er udstedt af disse enheder, ikke gælde for brug af derivater.

(8) Afviklingsinstansen bør bestræbe sig på at afdække valutarisici i en blanding af valutaerne i de medlemsstater, der deltager i Afviklingsfonden, på grundlag af Afviklingsfondens finansieringskapacitet og de forventede udbetalinger, som fastlagt på grundlag af aktuelle oplysninger, antagelser og stressscenarier. Omfanget af risikoafdækningen, og dermed af den tilbageværende åbne valutaeksponering, bør kalibreres med henblik på at begrænse valutarisikoen for Afviklingsfonden, i det omfang det er hensigtsmæssigt og foreneligt med Afviklingsfondens investeringsmålsætninger.

(9) Med hensyn til risikostyring bør Afviklingsinstansen følge bedste praksis og etablere intern kapacitet og interne funktioner til gennemførelse heraf. Behørig risikomåling bør indgå som et centralt element i denne løbende proces.

(10) Afviklingsinstansen har beføjelser til at træffe afgørelser om gennemførelse af investeringer — og dermed til at outsource en del af sine samlede investeringsopgaver — men det bør undgås, at den forsigtige og sikre fremgangsmåde, som Afviklingsinstansen er forpligtet til altid at følge, eller dens overordnede investeringsmålsætninger potentielt bringes i fare, under hensyntagen til samfundets interesse i, at Afviklingsfonden til enhver tid er i stand til at varetage sine opgaver. Afviklingsinstansen bør derfor kun outsource investeringsopgaver til tjenesteydere, der ikke er profitorienterede virksomheder. Dette bør ikke være til hinder for, at tjenesteydere og Afviklingsinstansen kontraherer med andre tredjeparter om nødvendige tjenesteydelser vedrørende effektuering. Det bør i øvrigt altid være Afviklingsinstansen, der har ansvaret og fører tilsyn, uanset hvilke opgaver der måtte blive outsourcet. For så vidt angår bedste forretningspraksis for outsourcing i den finansielle sektor bør Afviklingsinstansen så vidt muligt tage hensyn til eksisterende retningslinjer for bedste praksis, herunder Det Europæiske Banktilsynsudvalgs »Guidelines on Outsourcing« af 14. december 2006.

(11) Afviklingsinstansen bør, indtil den har vedtaget sin første investeringsstrategi, have mulighed for at efterleve artikel 75, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014 ved at placere midler i centralbanker som indskud. Afviklingsinstansen bør ligeledes have mulighed for at fastlægge de procentvise grænser for geografisk koncentration i overensstemmelse med denne forordning på grundlag af estimater, indtil de faktiske data, der skal benyttes til at beregne disse grænser, foreligger.

(12) På grund af Afviklingsfondens unikke karakter vil det kunne blive nødvendigt at revurdere de overordnede principper og kriterier for Afviklingsfondens investeringsstrategi og reglerne for dens forvaltning, som fastlagt ved denne forordning, relativt hurtigt efter deres ikrafttræden, når Afviklingsinstansen er begyndt at anvende dem. Afviklingsinstansen bør i dette øjemed forelægge Kommissionen fyldestgørende oplysninger om anvendelsen i praksis af de nye regler, et år efter at Afviklingsfondens er etableret, jf. dog artikel 99 i forordning (EU) nr. 806/2014.

(13) Denne forordning bør anvendes fra den 1. januar 2016, hvor fonden bliver operationel i henhold til forordning (EU) nr. 806/2014 —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Artikel 1

Anvendelsesområde

1. Ved denne forordning fastsættes der regler for, hvordan Den Fælles Afviklingsinstans (i det følgende benævnt »Afviklingsinstansen«) investerer de midler, som Den Fælles Afviklingsfond (i det følgende benævnt »Afviklingsfonden«) er i besiddelse af, jf. artikel 75, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014.

2. Denne forordning finder ikke anvendelse på sikkerhedsstillelse med lavrisikoaktiver, der ikke er behæftet med tredjepartsrettigheder, og som er til rådighed for og er øremærket til udelukkende at blive anvendt af Afviklingsinstansen, jf. artikel 70, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1. »institutionelle sektorer«: institutionelle sektorer efter betydningen i punkt 1.28 i bilag A til Rådets forordning (EF) nr. 2223/96

2. »erhvervssektorer«: de i bilag I til forordning (EF) nr. 1893/2006 angivne hovedafdelinger

3. »offentligretlige organer«: offentligretlige organer som defineret i artikel 1, stk. 9, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF (6)

4. »ESCB-centralbanker«: ESCB-centralbanker som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 45), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (7).

Artikel 3

Investeringsmålsætninger

1. Afviklingsinstansen følger en forsigtig og sikker investeringsstrategi med det formål at beskytte værdien af Afviklingsfondens midler og opfylde likviditetskravene til Afviklingsfonden. Afviklingsinstansen tager hensyn både til Afviklingsfondens finansieringskapacitet og til dens forventede udbetalinger i overensstemmelse med Afviklingsfondens rolle som fastlagt i artikel 76 i forordning (EU) nr. 806/2014. Den tager hensyn til alle tilgængelige oplysninger og realistiske antagelser og stressscenarier.

2. Investeringsstrategien skal omfatte nærmere angivelse af risikovilligheden, med kvantificering af de maksimale tålelige potentielle tab inden for en defineret tidshorisont og med en defineret sandsynlighed.

3. Uanset den i artikel 77 i forordning (EU) nr. 806/2014 omhandlede opdeling af Afviklingsfonden i nationale afdelinger investeres de i nærværende forordnings artikel 1, stk. 1, omhandlede midler alle samlet som én enkelt pool af ressourcer.

Artikel 4

Investeringsegnede aktiver

1. Afviklingsinstansen afgør, hvorvidt et aktiv er investeringsegnet, på grundlag af de generelle krav til kreditinstitutters likvide aktiver som fastsat i artikel 7, stk. 2, 4, 5 og 6, samt artikel 7, stk. 7, litra a) og b), i delegeret forordning (EU) 2015/61.

2. Afviklingsinstansen investerer udelukkende de i artikel 1, stk. 1, omhandlede midler i aktiver, der opfylder kravene i artikel 10, stk. 1, artikel 11, stk. 1, artikel 12, stk. 1, litra a)-e), og artikel 15, stk. 1, i delegeret forordning (EU) 2015/61.

3. Kravene til kreditinstitutter i artikel 10, stk. 1, litra d), andet punktum, artikel 10, stk. 1, litra f), nr. iii), artikel 11, stk. 1, litra c), nr. iii), artikel 11, stk. 1, litra d), nr. v), og artikel 12, stk. 1, litra e), nr. ii), i delegeret forordning (EU) 2015/61 gælder ikke for Afviklingsinstansen.

4. Afviklingsinstansen foretager en passende vurdering af et investeringsegnet aktiv, inden den investerer i det, herunder en evaluering af aktivets likviditet og kreditkvalitet og dets forenelighed med investeringsmålsætningerne som fastsat i artikel 3. Der tages ved fastlæggelsen af forsigtighedsgraden for en bestemt investering hensyn til interaktionen med den samlede investeringsportefølje.

5. Såfremt et aktiv ophører med at være investeringsegnet, reducerer Afviklingsinstansen gradvis Afviklingsfondens eksponering mod det pågældende aktiv. Uanset artikel 3 gør Afviklingsinstansen dette inden for en frist og på en måde, der minimerer en eventuel påvirkning af markedspriserne.

Artikel 5

Porteføljens sammensætning

1. Afviklingsinstansen skal opfylde følgende krav vedrørende sammensætningen af Afviklingsfondens portefølje:

a) Mindst 60 % af porteføljen skal bestå af aktiver, der opfylder kravene i artikel 10, stk. 1, i delegeret forordning (EU) 2015/61.

b) Mindst 30 % af porteføljen skal bestå af aktiver, der opfylder kravene i artikel 10, stk. 1, litra a)-e) og litra g), i delegeret forordning (EU) 2015/61.

c) Højst 15 % af porteføljen må bestå af aktiver, der opfylder kravene i artikel 12, stk. 1, litra a)-e), i delegeret forordning (EU) 2015/61.

2. Ved anvendelsen af stk. 1 behandles aktiver, der opfylder kravene i artikel 15, stk. 1, i delegeret forordning (EU) 2015/61, ækvivalent med de underliggende aktiver i det pågældende selskab.

Artikel 6

Sektordiversificering

1. Investering af Afviklingsfondens midler skal være tilstrækkeligt diversificeret på tværs af sektorer.

2. Afviklingsinstansen begrænser eksponeringer mod individuelle institutionelle sektorer og individuelle erhvervssektorer.

3. Afviklingsinstansen tager hensyn til, at korrelationer mellem erhvervssektorer kan reducere den faktiske diversificering, der opnås ved anvendelse af stk. 2.

4. Ud over at opfylde kravene i denne forordnings artikel 4, stk. 1, skal Afviklingsinstansen også begrænse indirekte eksponeringer mod udstedere som nævnt i artikel 7, stk. 4, i delegeret forordning (EU) 2015/61.

Artikel 7

Geografisk diversificering

1. Investering af Afviklingsfondens midler skal være geografisk diversificeret, under hensyntagen til strukturen i og sammensætningen af udgifter for Afviklingsfonden, der måtte være anslået i del II i Afviklingsinstansens budget, jf. artikel 60 i forordning (EU) nr. 806/2014.

2. Eksponeringer mod investeringsegnede aktiver som omhandlet i artikel 4 fra udstedere, der er etableret i en deltagende medlemsstat, udtrykt som en andel af Afviklingsfondens samlede eksponeringer, må ikke udgøre mere end 1,2 gange andelen af de ex ante-bidrag, der er opkrævet i overensstemmelse med artikel 70 i forordning (EU) nr. 806/2014 fra de institutter, der er meddelt tilladelse i den pågældende medlemsstat.

3. Eksponeringer mod investeringsegnede aktiver som omhandlet i artikel 4 fra udstedere, der er etableret i en ikkedeltagende medlemsstat eller i et tredjeland, udtrykt som en andel af Afviklingsfondens samlede eksponeringer, skal være tilstrækkeligt geografisk diversificeret, under hensyntagen til kriterier som størrelsen af landets økonomi, det finansielle markeds dybde og likviditet og yderligere investeringsmuligheder, herunder med hensyn til risikospredning.

Den pågældende eksponering må under ingen omstændigheder overstige den i stk. 2 fastsatte maksimumsgrænse.

Artikel 8

Diversificering efter udsteder og udstedelse

1. Afviklingsinstansen fastsætter et loft på op til 30 % for enhver udstedelse, som Afviklingsfondens midler kan investeres i. Dette loft må kun overskrides, hvis købet af en hvilken som helst mængde af et værdipapir i den pågældende investering på grund af investeringens art resulterer i 100 % ejerskab af det tilsvarende International Securities Identification-nummer (ISIN).

2. Afviklingsinstansen fastsætter et loft på op til 30 % for enhver udsteders samlede udstedelser, som Afviklingsfondens midler kan investeres i.

Artikel 9

Yderligere diversificeringskriterier

1. Uden at det berører artikel 3, bestræber Afviklingsinstansen sig på at diversificere investeringer på tværs af løbetider.

2. Når Afviklingsinstansen træffer afgørelser om diversificering, tager den hensyn til de i nærværende forordnings artikel 3, stk. 1, omhandlede elementer og, i det omfang det er relevant, likviditeten og andre karakteristika ved sikkerhedsstillelsen som omhandlet i artikel 70, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014.

Artikel 10

Derivater

1. Derivater må af Afviklingsinstansen kun anvendes til risikostyringsformål, herunder styring af markedsrisici og likviditetsrisici. Afviklingsinstansen kan vedtage retningslinjer for brugen af derivater.

2. Afviklingsinstansen må kun bruge derivater, der er clearet af:

a) en central modpart, der er meddelt tilladelse i henhold til artikel 14 eller 15 i forordning (EU) nr. 648/2012 eller er anerkendt i henhold til samme forordnings artikel 25, eller

b) en centralbank, forudsat at eksponeringer mod den pågældende centralbank eller dens centralregering er tildelt en kreditvurdering af et udpeget eksternt kreditvurderingsinstitut (ECAI), som er mindst kreditkvalitetstrin 1, i overensstemmelse med artikel 114, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013.

3. Kravet i artikel 7, stk. 4, i delegeret forordning (EU) 2015/61 gælder ikke for Afviklingsinstansens brug af derivater i henhold til nærværende artikel.

Artikel 11

Valuta

1. Afviklingsinstansen afdækker valutarisici i euro eller i valutaer i deltagende medlemsstater, der ikke har euroen som valuta, med henblik på at sikre, at den tilbageværende valutakursrisiko for Afviklingsfonden er begrænset.

2. Afviklingsinstansen tager, i det omfang det er relevant for at styre valutarisikoen mellem de forskellige valutaer omhandlet i stk. 1, hensyn til de i artikel 3, stk. 1, omhandlede elementer.

Artikel 12

Yderligere overordnede principper

1. Afviklingsinstansen tager altid, når den træffer afgørelser om investeringer, hensyn til de mulige følger for Afviklingsfondens kreditværdighed, med henblik på at beskytte Afviklingsinstansens beføjelser både med hensyn til alternative finansieringsmidler, jf. artikel 73 i forordning (EU) nr. 806/2014, og for så vidt angår adgang til finansieringsordninger for umiddelbar adgang til yderligere finansielle midler, jf. samme forordnings artikel 74.

2. Uden at det berører artikel 3, gennemfører Afviklingsinstansen alle transaktioner i forbindelse med Afviklingsfondens investeringer på en måde, der begrænser enhver påvirkning af markedspriserne, selv i situationer med markedsstress.

3. Eftersom øjeblikkelig investering i eller frasalg af de i artikel 1, stk. 1, omhandlede midler vil kunne påvirke markedet, kan Afviklingsinstansen vælge at tolerere visse midlertidige afvigelser fra de overordnede principper og kriterier for Afviklingsfondens investeringsstrategi.

Artikel 13

Revurdering af strategien

Afviklingsinstansen revurderer hvert år investeringsstrategien.

Artikel 14

Forvaltning

1. Afviklingsinstansen vedtager en forvaltningsramme, som blandt andet angiver fordelingen af opgaver og ansvarsområder og nødvendige delegeringer, med det formål at sikre en effektiv gennemførelse af investeringsstrategien.

2. Afviklingsinstansen vedtager standarder for intern kontrol med henblik på at verificere, at der er overensstemmelse mellem gennemførelsen af investeringsstrategien, investeringsstrategien og denne forordning.

3. Afviklingsinstansen holder i eksekutivsammensætningen Afviklingsinstansen i plenarsammensætningen informeret om resultaterne af gennemførelsen af investeringsstrategien.

4. Afviklingsinstansen vedtager de interne regler og procedurer, der er nødvendige for at anvende denne forordning.

5. Afviklingsinstansen kan nedsætte et udvalg sammensat af medlemmer af plenarforsamlingen med mandat til at bistå Afviklingsinstansen ved anvendelsen af denne forordning.

Artikel 15

Risikostyring

1. Afviklingsinstansen overholder principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning og risikostyring.

2. Afviklingsinstansen kvantificerer alle risici og anvender passende foranstaltninger til styring af og kontrol med de forskellige typer af risici.

3. Afviklingsinstansen anvender flere forskellige risikoforanstaltninger for hver enkelt risikotype, kalkulerer med såvel nuværende som fremtidige aspekter og anvender både kvantitative og kvalitative oplysninger for at undgå overdrevent fokus på én enkelt risikoforanstaltning.

4. Afviklingsinstansen supplerer regelmæssig risikomåling med stresstest og scenarieanalyser med henblik på at identificere højrisikoområder og for at vurdere de kombinerede virkninger af finansielle chok.

Artikel 16

Outsourcing

1. Afviklingsinstansen kan i eksekutivsammensætningen beslutte helt eller delvist at outsource aktiviteter, som den er pålagt at varetage ved artikel 75, stk. 3, i forordning (EU) nr. 806/2014.

2. Afviklingsinstansen kan outsource aktiviteter som omhandlet i stk. 1 til et eller flere offentligretlige organer, ESCB-centralbanker, internationale institutter etableret i henhold til international ret eller institutter etableret i henhold til EU-retten, forudsat at de forvalter lignende investeringer som fast praksis, og uden at det er til hinder for, at tjenesteyderen kontraherer med tredjeparter om levering af tjenesteydelser.

3. Investeringsmandatet fra Afviklingsinstansen til tjenesteyderen skal klart angive som minimum varighed, løbetid, universet med hensyn til egnede aktiver og benchmarking-krav samt fastlægge en ramme for regelmæssig rapportering fra tjenesteyderen til Afviklingsinstansen.

4. Enhver kontrakt mellem Afviklingsinstansen og en tjenesteyder om varetagelse af aktiviteter som omhandlet i stk. 1 skal indeholde klausuler om Afviklingsinstansens annulleringsrettigheder, outsourcing og videreoutsourcing samt misligholdelse fra tjenesteyderens side.

5. Afviklingsinstansen holder i eksekutivsammensætningen Afviklingsinstansen i plenarsammensætningen informeret om forestående beslutninger om outsourcing.

6. Afviklingsinstansen forbliver, hvis den helt eller delvist outsourcer aktiviteterne omhandlet i stk. 1, fuldt ansvarlig for opfyldelsen af sine forpligtelser i henhold til forordning (EU) nr. 806/2014 og nærværende forordning.

7. Afviklingsinstansen følger, hvis den beslutter at outsource en aktivitet som omhandlet i stk. 1, bedste forretningspraksis for outsourcing i den finansielle sektor.

8. Hvis Afviklingsinstansen helt eller delvist outsourcer aktiviteterne omhandlet i stk. 1, påser den til enhver tid, at:

a) outsourcingen ikke medfører overdragelse af Afviklingsinstansens ansvar

b) outsourcingen ikke indebærer, at Afviklingsinstansen frigøres for sit ansvar i henhold til artikel 45 og artikel 46, stk. 1, i forordning (EU) nr. 806/2014 eller for sin uafhængighed i henhold til samme forordnings artikel 47

c) outsourcingen ikke medfører, at Afviklingsinstansen ikke længere har adgang til de nødvendige systemer og kontrolforanstaltninger til styring af de risici, den er udsat for

d) tjenesteyderen implementerer forretningskontinuitetsordninger svarende til dem, der anvendes af Afviklingsinstansen

e) Afviklingsinstansen bevarer den nødvendige ekspertise og de nødvendige ressourcer til at vurdere kvaliteten af de tjenesteydelser, der leveres, og tjenesteyderens organisatoriske og kapitalmæssige egnethed og til på effektiv vis at føre tilsyn med de outsourcede funktioner og at styre de risici, der er forbundet med outsourcingen, idet den fører tilsyn med disse funktioner og styrer de pågældende risici som fast praksis

f) Afviklingsinstansen har direkte adgang til de relevante oplysninger om de outsourcede aktiviteter

g) tjenesteyderen beskytter alle fortrolige oplysninger vedrørende Afviklingsinstansen.

Artikel 17

Overgangsbestemmelser

1. Afviklingsinstansen kan, indtil den vedtager sin første investeringsstrategi, placere alle de i artikel 1, stk. 1, omhandlede midler som indskud i centralbanker i en eller flere medlemsstater.

2. Inden den første gang foretager de beregninger, der er nødvendige for at fastlægge de i artikel 7, stk. 2, omhandlede andele, kan Afviklingsinstansen gøre brug af estimater til efterlevelse af artikel 7, stk. 2 og 3.

Artikel 18

Rapportering

Afviklingsinstansen forelægger senest den 31. december 2016 Kommissionen en rapport om anvendelsen af denne forordning.

Artikel 19

Ikrafttræden og anvendelse

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Den anvendes fra den 1. januar 2016.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i Bruxelles, den 16. december 2015. På Kommissionens vegne Jean-Claude JUNCKER Formand

(1) EUT L 225 af 30.7.2014, s. 1.

(2) Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/61 af 10. oktober 2014 om supplerende regler til forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår likviditetsdækningskrav for kreditinstitutter (EUT L 11 af 17.1.2015, s. 1).

(3) Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 af 25. juni 1996 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Det Europæiske Fællesskab (EFT L 310 af 30.11.1996, s. 1).

(4) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1893/2006 af 20. december 2006 om oprettelse af den statistiske nomenklatur for økonomiske aktiviteter NACE rev. 2 og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3037/90 og visse EF-forordninger om bestemte statistiske områder (EUT L 393 af 30.12.2006, s. 1).

(5) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (EUT L 201 af 27.7.2012, s. 1).

(6) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134 af 30.4.2004, s. 114).

(7) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 1).