KOMMISSIONENS BESLUTNING af 4. december 1996 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 og EØS-aftalens artikel 53 (IV/35.679 - Novalliance/Systemform GmbH) (Kun den tyske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (97/123/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (1), senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, særlig artikel 15, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 16. august 1996 om at indlede en procedure i denne sag,

under henvisning til klage i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17,

efter at have givet det berørte selskab lejlighed til at udtale sig om de forhold, som Kommissionen rejste indsigelse mod, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17, sammenholdt med Kommissionens forordning nr. 99/63/EØF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Rådets forordning nr. 17 (2),

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

A. Indledning og baggrund

(1) Den 4. august 1995 modtog Europa-Kommissionen en klage fra et fransk selskab, Novalliance, over den adfærd, som et tysk selskab, Systemform GmbH (i det følgende benævnt Systemform), udviste. Anmodninger om oplysninger blev sendt til såvel Novalliance som Systemform. Begge anmodninger blev imødekommet, og Systemform kommenterede også den oprindelige klage og afgav oplysninger, som dette selskab fandt relevante for Kommissionens vurdering af de problemer, som den klagende part havde peget på. De sidste oplysninger fra Systemform blev modtaget den 12. april 1996. Den 12. august 1996 blev der sendt en klagepunktsmeddelelse til Systemform. Systemform svarede ved skrivelse af 2. oktober 1996, hvori selskabet fremsatte visse kommentarer og bemærkninger og frasagde sig retten til en mundtlig høring.

(2) I sin klage hævdede Novalliance, at visse bestemmelser i aftaler indgået mellem Systemform og Systemforms forhandlere og bestemte foranstaltninger truffet af Systemform med henblik på at sikre, at disse bestemmelser blev overholdt af Novapost - et græsk selskab, der forsynede Novalliance med Systemform-produkter - var i strid med EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. I klagen blev det også hævdet, at andre foranstaltninger truffet af Systemform vis-à-vis andre forhandlere og andre former for adfærd fra Systemforms side kunne betegnes som misbrug af dominerende stilling, jf. EF-traktatens artikel 86 og EØS-aftalens artikel 54.

(3) Efter at have gennemgået klagen og de efterfølgende oplysninger har Kommissionen besluttet at indlede procedure mod Systemform for overtrædelse af EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved indgåelse af forhandleraftaler. Denne beslutning vedrører derfor overtrædelse af disse artikler i forbindelse med forhandleraftaler indgået mellem Systemform og Systemforms forhandlere.

(4) Kommissionens procedure mod Systemform vedrører ikke påstanden om, at Systemform skulle have handlet ulovligt for at håndhæve et eksportforbud for sin græske forhandler, Novapost. Novalliance og Novapost danner en enkelt enhed, idet aktiemajoriteten i begge selskaber ejes af Eurinvest, og Novapost har udpeget Novalliance til sin forhandler. Derfor er ethvert forsøg fra Systemforms side på at hindre sin eneforhandler i aktivt at sælge aftaleprodukter uden for aftaleområdet via et andet selskab tilhørende samme gruppe eller via udvalgte forhandlere berettiget.

B. Parterne

Novalliance

(5) Novalliance, den klagende part, er en fransk forhandler af kontorudstyr, der er specialiseret i edb-udprintning og efterbehandlingssystemer. Ifølge selskabets »Præsentation og program« (3) blev det stiftet den 17. juni 1994. Selskabet indledte sin drift i september 1994. Ifølge samme dokument ejes 68,44 % af dets aktiekapital af et selskab kaldet Eurinvest. Eurinvest er i Novalliances bestyrelse repræsenteret ved Bruno Vitali. Samme Bruno Vitali er også administrerende direktør og bestyrelsesformand i Novalliance. Ifølge oplysninger modtaget fra Eurinvest (4) ejer Eurinvest nu 76 % af aktierne i Novalliance.

Systemform GmbH

(6) Systemform er et tysk selskab, der beskæftiger sig med trykning af standardformularer og fremstilling af udstyr til behandling af edb-udskrifter og til lotterier. Ifølge den klagende part beskæftiger Systemform ca. 400 personer og var en del af PWA-gruppen. Ifølge oplysninger fra Systemform (5) blev selskabet solgt til ECV Edition Cantor Verlag i september 1995.

I sit svar på Kommissionens klagepunktsmeddelelse forklarede Systemform, at dets ejer nu er en eneforhandler, Mr. Rene Enderle. Ifølge selskabets regnskaber for 1994 (6) udgjorde Systemforms samlede salg [. . .] DM (7). Heraf tegnede »Data-Technik«-divisionen, som denne sag vedrører, sig for [. . .] DM.

Novapost

(7) Novapost er et græsk selskab, der har indgået en forhandleraftale med Systemform. Ifølge oplysninger fra Eurinvest (8) ejer Eurinvest 99 % af aktierne i Novapost, og Eurinvest besidder 50 % af stemmerettighederne i Novapost. Ifølge en »Business Information Report«, som Systemform er kommet i besiddelse af og har afleveret til Kommissionen (9), er den eneste anden aktionær i Novapost Nöelle Gaigne. I henhold til Eurinvests skrivelse af 5. februar 1996 er Nöelle Gaigne enedirektør i Eurinvest. Ifølge klagen har Novapost udpeget Novalliance til sin forhandler i Frankrig, og klagen er vedlagt en kopi af aftalen indgået mellem de to selskaber (10).

C. De relevante markeder

Produktmarked

(8) De produkter, som denne klage vedrører, er udstyr til behandling af store edb-udskrifter. Store edb-udskrifter - såsom lønsedler eller detaljerede ledelsesrapporter - trykkes ofte i endeløse baner. Udskriftet er med andre ord ét langt stykke papir, der er perforeret med faste mellemrum, således at papiret kan adskilles i sider. De endeløse baner består ofte af flere lag selvkopierende papir, således at der automatisk kan trykkes flere kopier af en rapport. De endeløse papirbaner er også i begge sider forsynet med en smal strimmel, hvori der er huller til traktorfremføring. Det udstyr, som denne sag vedrører, konverterer automatisk udskriftet til et mere håndterligt format. Det opfylder således alle eller nogle af følgende funktioner: opdeling af de endeløse papirbaner i særskilte ark, afrivning af de smalle, hullede strimler langs papirets sider og adskillelse og sortering af gennemslagskopierne fremstillet af printeren.

(9) Brugerne af denne type udstyr har meget varierende behov. En stor virksomhed, f.eks. et elselskab, kan have behov for at håndtere meget store mængder af edb-udskrifter, f.eks. lønsedler til de ansatte. Andre brugere kan have behov for langt færre udskrifter, de har måske ikke behov for at fjerne de hullede strimler, og de har måske kun behov for en enkelt kopi af en udskrift, hvorfor de ikke behøver udstyr til adskillelse og sortering. Sidstnævnte brugere kan benytte forholdsvis simpelt udstyr med en enkelt funktion til fremstilling af små mængder udskrifter. Systemform markedsfører en bred vifte af udstyr, der ligger mellem disse to ekstremer. Selskabets »V-serie« (V4000, V5000, V8000 og V9000) består af transportable kombinationsmaskiner, der afriver sidestrimlerne, adskiller udskrifter på endeløse baner i særskilte sider, adskiller udskriftskopierne og sorterer dem. Disse maskiner kan fremstille mellem 2 500 og 8 200 ark i timen (størrelse: 12 inches eller 30 cm).

(10) De maskiner, som Systemform sælger, er ikke nogen erstatning for de store maskiner, der anvendes til store trykopgaver, og de tilhører derfor et særskilt produktmarked i forhold til disse maskiner (11). Selv til små og mellemstore trykopgaver konkurrerer kombinationsmaskiner af den type, som Systemform sælger, ikke med de mere enkle monofunktionsmaskiner og danner således et særskilt marked. De mere enkle monofunktionsmaskiner er nyttige for virksomheder, der ikke har behov for alle de funktioner, som en kombinationsmaskine kan tilbyde, f.eks. fordi de kun trykker en enkelt kopi af deres udskrifter eller ikke har behov for at få fjernet sidestrimlerne. Producenterne af disse nye kombinationsmaskiner til små og mellemstore trykopgaver har skabt et nyt marked for sig selv, da de er den eneste praktiske valgmulighed for brugere, der har behov for små til mellemstore trykopgaver, og som har brug for alle de forskellige muligheder for efterbehandling af edb-udskrifter.

Geografisk marked

(11) Systemform fremstiller sine maskiner i Tyskland og sælger dem i Tyskland via et net af forhandlere. Som beskrevet nærmere nedenfor sælger Systemform sine maskiner uden for Tyskland via eneforhandlere i de forskellige medlemsstater. Visse dele af markedsføring og distribution af dem synes at finde sted på national basis. Imidlertid vidner de hændelser, der har ført til denne klage om, at prissammenligninger og handel finder sted på tværs af nationale grænser i EØS. Det geografiske marked for maskinerne lader derfor til at være EØS-dækkende. Imidlertid kan dette spørgsmål holdes åbent, fordi fastsættelsen af restriktionerne ikke er påvirket af, om der er tale om et europæisk marked eller om et sæt af nationale markeder.

Markedsstruktur

(12) Ifølge Systemform findes der ingen uafhængige undersøgelser af dette marked. Systemform har imidlertid forelagt Kommissionen sit eget skøn over markedets størrelse og markedsandele.

(13) Systemform gav Kommissionen et skøn over det totale salg i Europa af kontorudstyr til edb-udprintningssystemer. De vurderede, at udstyr for en værdi af [. . .] DM var solgt i Europa. Som nævnt ovenfor finder Kommissionen, at det relevante produktmarked er markedet for udstyr, der er i stand til at klare små og mellemstore trykopgaver og adskillige efterbehandlinger af edb-udskrifterne. Klageren skaffede skøn over den andel, som sådant udstyr udgjorde af det totale salg af udstyr til edb-udprintning. Ved at sammenholde denne andel med den information Systemform havde bidraget med, vurderede Kommissionen, at Systemform havde en markedsandel på mere end [. . .] på det relevante produktmarked. Dette skøn blev fremlagt i Kommissionens klagepunktsmeddelelse og blev ikke bestridt af Systemform.

D. Forhandleraftalerne

Indledning

(14) Indtil begyndelsen af 1994 havde Systemform i Tyskland sin egen stab af sælgere til markedsføring af maskinerne. Fra 1986 til 1993 havde selskabet også aftaler af OEM-typen med Digital-Kienzle, Mannesmann og Siemens-Nixdorf om salg af dem i Tyskland. Siden begyndelsen af 1994 har seks af de tidligere sælgere været selvstændige som forhandlere af Systemforms maskiner, og de har alle indgået en forhandleraftale med Systemform. Uden for Tyskland råder Systemform over dels et net af eneforhandlere, med hvem det har indgået formelle, skriftlige forhandleraftaler, dels en række videreforhandlere, med hvem det har indgået mundtlige aftaler. Som svar på en forespørgsel fra Kommissionen har Systemform afleveret kopier af alle nugældende aftaler og alle tidligere gældende aftaler mellem Systemform og selvstændige forhandlere. Der er i disse aftaler blevet identificeret følgende begrænsninger foruden de ovenfor nævnte vedrørende eksklusivitet:

Territoriale begrænsninger

(15) Der gælder følgende territoriale begrænsninger for de eneforhandlere, der i dag opererer uden for Tyskland:

(16) a) SECAP Frankrig (aftale undertegnet 4. april 1984)

Paragraf 4: »Alle ordrer, tilbud eller bestillinger, som SECAP modtager fra kunder uden for aftaleområdet eller fra kunder, hvorom det vides, at de vil levere til købere uden for aftaleområdet, sendes øjeblikkeligt videre til Systemform, som tager behørigt stilling til dem. Under alle omstændigheder, og for så vidt som denne forpligtelse ikke er forbudt i henhold til nationale eller overstatslige regler gældende i aftaleområdet, undlader SECAP såvel direkte som indirekte at imødekomme sådanne ordrer, tilbud eller bestillinger uden først at have indhentet en udtrykkelig og skriftligt tilladelse fra Systemform.«

(17) b) NV Geha SA, Luxembourg (aftale undertegnet 28. januar 1987): identisk med litra a).

(18) c) Kondator AB, Sverige (aftale undertegnet 29. december 1989)

Paragraf 3: ». . . Forhandleren må ikke sælge de i paragraf 1 nævnte aftaleprodukter til kunder med hovedsæde uden for aftaleområdet. Ordrer fra virksomheder uden for aftaleområdet sendes af forhandleren videre til Systemform. Desuden forpligter forhandleren sig til ikke at sælge de pågældende produkter til kunder, hvorom det vides, at de vil levere produkterne videre til områder uden for aftaleområdet. I berettigede særtilfælde skal forhandleren først indhente Systemforms tilladelse.«

(19) d) Scani A/S, Danmark (aftale undertegnet før 31. december 1991): identisk med litra c).

(20) e) Linetex SA, Spanien (aftale undertegnet før 31. december 1991): identisk med litra c).

(21) f) Moore Gesellschaft mbH, Østrig (aftale undertegnet 29. april 1991)

Paragraf 3: ». . . Forhandleren må kun sælge aftaleprodukterne til kunder med hovedsæde inden for aftaleområdet. Ordrer fra kunder med hovedsæde uden for aftaleområdet sendes af forhandleren videre til Systemform. Når en forhandler er bekendt med, at en kunde har til hensigt at levere aftaleprodukterne videre til områder uden for aftaleområdet, skal forhandleren oplyse, at hverken forhandleren, Systemform eller andre firmaer, der arbejder for Systemform, påtager sig garanti- og serviceforpligtelserne knyttet til aftaleprodukterne.«

(22) g) Novapost, Grækenland (aftale undertegnet 22. juni 1994)

Paragraf 3. ». . . Forhandleren må ikke sælge de i paragraf 1 nævnte aftaleprodukter til kunder med hovedsæde uden for aftaleområdet. Ordrer fra virksomheder uden for aftaleområdet sendes af forhandleren videre til Systemform.«

(23) h) Speciaaldrukkerij Lijnco Groningen BV, Nederlandene (aftale undertegnet 16. januar 1995)

Paragraf 3: ». . . Forhandleren må kun sælge aftaleprodukterne til kunder med hovedsæde inden for aftaleområdet. Ordrer fra kunder med hovedsæde uden for aftaleområdet sendes af forhandleren videre til Systemform.«

(24) De seks forhandlere i Tyskland har alle et eneforhandlerforhold med Systemform og er bundet af følgende klausul: »Eneforhandleren må kun sælge eller formidle aftaleprodukterne til kunder med hovedsæde inden for aftaleområdet. Ordrer fra kunder i Tyskland, der har hovedsæde uden for aftaleområdet, sendes af eneforhandleren videre til eneforhandleren i det område, hvor kunden hører hjemme. Ordrer fra udenlandske kunder sendes videre til Systemform.«

(25) Systemform indføjede også territoriale begrænsninger i andre eneforhandlingsaftaler, som ikke længere er gældende. De lød således:

(26) i) Computermail, Det Forenede Kongerige (aftale undertegnet 2. april 1984)

Paragraf 3: ». . . Eneforhandleren forpligter sig til ikke sælge de i paragraf 1 nævnte aftaleprodukter til kunder med hovedsæde uden for aftaleområdet. Ordrer fra virksomheder uden for aftaleområdet sendes af forhandleren videre til Systemform. Desuden forpligter forhandleren sig til ikke at levere de pågældende produkter til kunder, hvorom det vides, at de vil levere produkterne videre til områder uden for aftaleområdet. I berettigede særtilfælde skal forhandleren først træffe aftale med Systemform.«

(27) j) Schleicher & Co., Det Forenede Kongerige (aftale undertegnet før 31. december 1991): identisk med litra c).

(28) k) Børge Andersen, Danmark (aftale undertegnet 15. juni 1984): identisk med litra i).

(29) l) Berthom Groep BV, Nederlandene (aftale undertegnet 9. november 1993): identisk med litra h).

Prisrestriktioner

(30) Følgende prisklausuler indgår i aftalerne med eneforhandlere, der i dag opererer uden for Tyskland:

(31) a) Kondator AB, Sverige (aftale undertegnet 29. december 1989)

Paragraf 14: »Priserne fastsættes i løbende priser. Priserne opgøres som fob fabrikken i Prien am Chiemsee, eksklusive pakning. Forhandleren underrettes om prisændringer senest tre måneder i forvejen . . . De i aftaleområdet gældende salgspriser fastsættes af Systemform sammen med forhandleren under iagttagelse af lokale markedsvilkår. Forhandleren skal sikre, at de således fastsatte priser er konkurrencedygtige. Det forventes, at forhandleren underretter sine kunder om Systemforms leveringsfrister og garantibetingelser.« De omtalte priser fremgår af DM-denominerede prislister, som Systemform benytter ved salg til alle sine forhandlere. Ved »salgspriser« forstås forhandlerens videresalgspris.

(32) b) Scani A/S, Danmark (aftale undertegnet før 31. december 1991): identisk med litra a).

(33) c) Linetex SA, Spanien (aftale undertegnet før 31. december 1991): identisk med litra a).

(34) d) Moore Gesellschaft mbH, Østrig (aftale undertegnet 29. april 1991)

Paragraf 14: ». . . De i aftaleområdet gældende salgspriser fastsættes af Systemform sammen med forhandleren under iagttagelse af lokale markedsvilkår. Forhandleren skal sikre, at de således fastsatte priser er konkurrencedygtige.«

(35) e) Novapost, Grækenland (aftale undertegnet 22. juni 1994)

Paragraf 15: ». . . Salgspriserne i aftaleområdet fastsættes af forhandleren under iagttagelse af konkurrenternes vilkår. Modtager han en forespørgsel herom, skal forhandleren underrette Systemform om de fastsatte priser/rabatter.«

(36) f) Speciaaldrukkerij Lijnco Groningen BV, Nederlandene (aftale undertegnet 16. januar 1995): identisk med litra d).

(37) De seks forhandlere, der opererer i Tyskland, er alle bundet af følgende klausul:

Paragraf 12: ». . . De vejledende priser for den endelige aftager fastsættes sammen med eneforhandleren. De indeholder en bruttoavance på 35 % for eneforhandleren (undtagelser kan dog aftales). Opstillingen af maskinerne udføres uden betaling.«

(38) Systemform indføjede også prisrestriktioner i andre eneforhandlingsaftaler, som ikke længere er gældende. De lød således:

(39) g) Computermail, Det Forenede Kongerige (aftale undertegnet 2. april 1984)

Paragraf 14: ». . . De i aftaleområdet gældende salgspriser fastsættes af Systemform sammen med eneforhandleren under iagttagelse af lokale markedsvilkår. Eneforhandleren skal sikre, at salgspriserne er konkurrencedygtige. Det forventes, at eneforhandleren underretter sine kunder om Systemforms leveringsfrister og garantibetingelser.«

(40) h) Schleicher & Co., Det Forenede Kongerige (aftale undertegnet før 31. december 1991): identisk med litra a).

(41) i) Børge Andersen, Danmark (aftale undertegnet 15. juni 1984): identisk med litra g).

(42) j) Berthom Groep BV, Nederlandene (aftale undertegnet 9. november 1993): identisk med litra d).

(43) I deres svar på Kommissionens klagepunktsmeddelelse har Systemforms advokater indikeret, at disse klausuler ikke blev gennemtvunget, og at meningen med dem var at sikre, at Systemform blev informeret om markedsbetingelser i forskellige lande.

E. Novalliances klage

(44) Efter seks måneders korrespondance pr. fax og et enkelt møde blev Novapost den 22. juni 1994 udpeget til eneforhandler for Systemform. Af korrespondancen mellem Systemform og Novapost fremgår det, at da Novapost endnu ikke havde stillet en tilfredsstillende bankgaranti, skulle selskabet forudbetale alle bestilte produkter, og det forventedes, at ansatte i Novapost ville deltage i kommercielle og tekniske kurser vedrørende Systemforms produkter.

(45) Den 19. maj 1995 kontaktede Novalliance, der er den klagende part i denne sag, for første gang Systemform. Novalliance beskrev sig selv som en af Novaposts »forhandlere« i Frankrig. Novalliance klagede over, at forsinkelserne i produktleverancerne fra Systemform til Novapost betød, at selskabet ikke fik leveret de pågældende produkter fra Novapost. Novalliance karakteriserede dette som et eksportforbud pålagt Novapost af Systemform, og Novalliance beskyldte Systemform for at overtræde EF's konkurrenceregler.

(46) Den 11. juli 1995 blev der afholdt et møde - arrangeret af Novalliance - i Paris mellem Novalliance, Systemform og Eurinvest. Novalliance præsenterede Systemform for et udkast til selskabets klage til Kommissionen. Novalliance tilkendegav, at Systemform ville blive pålagt en bøde på 10 % af selskabets omsætning [. . .] DM, hvis klagen blev fremsat.

(47) Den 20. juli 1995 udsendte Systemform et cirkulære til alle sine forhandlere, herunder Novapost. I cirkulæret hed det, at et selskab, Novalliance, havde gjort Systemform opmærksom på, at selskabets forhandleraftaler indeholdt »klausuler, der kunne fortolkes som eksportforbud«. Systemform påpegede, at det aldrig havde forsøgt at gennemtvinge et forbud af den art, og at et sådant forbud ville være i strid med EF's konkurrenceregler. Systemform afsluttede cirkulæret med en udtalelse om, at det forventede, at alle dets forhandlere ville behandle alle ordrer fra kunder uden for deres aftaleområde på helt normale vilkår, og det gjaldt også ordrer fra Novalliance.

(48) Den 4. august 1995 indsendte Novalliance sin klage til Kommissionen. I klagen betegnede Novalliance sig selv som en af Novaposts forhandlere, og det vedlagde en forhandleraftale mellem Novalliance og Novapost.

(49) I kølvandet på denne klage har Systemform revideret den standardaftale, som selskabet benytter ved udpegning af forhandlere. Selskabet har nu indgået en af de nye aftaler med en portugisisk forhandler. Den nye aftale falder ind under Kommissionens forordning (EØF) nr. 1983/83 af 22. juni 1983 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af eneforhandlingsaftaler (12). Den 2. april 1996 skrev Systemform desuden til sine forhandlere, at det som følge af Kommissionens undersøgelse var i færd med at ændre alle eksisterende aftaler. Ændringen, der var underskrevet af Systemform og vedlagt den udsendte skrivelse, erstattede tidligere begrænsninger med en begrænsning omfattet af gruppefritagelsen.

(50) Den 28. juni 1996 skrev Kommissionen til Novalliance for at fortælle, at Kommissionen var i færd med gennemgå Systemforms forhandleraftaler. Ved samme lejlighed tilkendegav Kommissionen, at skønt aftalerne indeholdt ulovlige klausuler, havde Novalliance ingen grund til at klage over, at disse klausuler var blevet anvendt mod netop Novalliance. Dette standpunkt byggede på følgende foreløbige konstateringer:

i) Systemform havde ikke udtrykkeligt nægtet at levere produkter eller truffet andre foranstaltninger for at håndhæve forbuddet mod Novaposts eksportsalg.

ii) Der fandtes en forhandleraftale mellem Novapost og Novalliance, så Novaposts salg til Novalliance skulle betragtes som aktivt salg uden for et aftalt område.

iii) Klagen fra Novalliance var baseret på den påstand, at firmaet havde bestilt varer fra Novapost, Systemforms eneforhandler i Grækenland, uden at det var Novapost, der tog initiativet. Det er fastslået, at selv om Systemform kunne forhindre Novapost i at sælge Systemform-produkter aktivt uden for dets tildelte område, er Novapost berettiget til at efterkomme uopfordrede ordrer uden for dets område. Imidlertid syntes Novapost og Novalliance at være under fælles kontrol af et tredje selskab, Eurinvest. En sådan gruppe af selskaber udgør en økonomisk enhed, og ethvert forsøg fra denne økonomiske enheds side på, gennem en hvilken som helst af dets deltagere, at sætte varer til salg uden for dets tildelte område ville være et aktivt forsøg på at eksportere. Hvis Systemform havde nægtet at levere til Novapost, ville det blot have forhindret den enhed, hvoraf Novapost er part, fra aktivt at eksportere varerne til uden for enhedens tildelte område. Ethvert salg fra Novalliance i Frankrig ville være et aktivt salg uden for dets tildelte område for denne gruppe af virksomheder.

II. RETLIG VURDERING

A. EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1

(51) Ifølge EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater eller kontraherende parter, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet eller området omfattet af EØS-aftalen forbudt.

(52) Systemform og Systemforms forhandlere er virksomheder som omhandlet i ovennævnte artikler, og forhandleraftalerne mellem dem er aftaler som omhandlet i samme artikler. Som der vil blive redegjort for nedenfor, har disse aftaler til formål eller til følge at begrænse konkurrencen mærkbart og at påvirke handelen mellem medlemsstater eller kontraherende parter, og de er derfor i strid med EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(53) Systemform realiserer ikke over 33 % af sin omsætning i EØS i EFTA-staterne. Ifølge EØS-aftalens artikel 56 falder det derfor ind under Kommissionens kompetenceområde at træffe beslutning om forhandleraftalerne mellem Systemform og dets forhandlere.

Begrænsningerne i Systemforms aftaler

a) Eksklusivitet

(54) Systemforms aftaler med SECAP, NV Geha SA, Kondator AB, Scani A/S, Linetex SA, Moore Gesellschaft mbH, Novapost og Speciaaldrukkerij Groningen BV er alle eneforhandlingsaftaler. Forhandleren tildeles et område, inden for hvilket der ikke vil blive udpeget andre forhandlere, og inden for hvilket Systemform ikke selv vil optræde som sælger. Til gengæld forpligter forhandleren sig til kun at købe aftaleprodukterne eller produkter, der kan erstatte disse, hos Systemform. Medens sådanne restriktioner ofte kan blive automatisk fritaget via forordning (EØF) nr. 1983/83, flytter tilstedeværelsen af andre restriktioner i disse kontrakter dem væk fra anvendelsesområdet for denne gruppefritagelse, som beskrevet nedenfor.

(55) De forhandlingsaftaler, der ikke længere er gældende, dvs. dem mellem Systemform og Computermail Ltd, Schleicher & Co., Børge Andersen og Berthom Groep BV, var alle eneforhandlingsaftaler.

b) Eksportforbud

(56) De nugældende aftaler mellem Systemform og Kondator AB, Scani A/S, Linetex SA, Moore Gesellschaft mbH, Novapost og Speciaaldrukkerij Groningen BV indeholdt oprindeligt alle en begrænsning formuleret på følgende eller tilsvarende vis: ». . . Forhandleren må ikke sælge de i paragraf 1 nævnte aftaleprodukter til kunder med hovedsæde uden for aftaleområdet. Ordrer fra virksomheder uden for aftaleområdet sendes af forhandleren videre til Systemform.« Dette eksempel er hentet fra Novaposts forhandleraftale. De fleste af de nugældende aftaler indeholder også et forbud mod at sælge til kunder inden for aftaleområdet, som agter at eksportere produkterne. Disse begrænsninger var i hvert fald gældende, indtil Systemform udsendte sine ændringer i april 1996.

(57) Aftalerne med SECAP og NV Geha SA indeholdt oprindeligt et tilsvarende forbud, dog med det forbehold, at forbuddet ikke gjaldt, hvis det var forbudt ved lov. Således indeholder aftalen med SECAP følgende passus: »Under alle omstændigheder, og for så vidt som denne forpligtelse ikke er forbudt i henhold til nationale eller overstatslige regler gældende i aftaleområdet, undlader SECAP såvel direkte som indirekte at imødekomme sådanne ordrer, tilbud eller bestillinger uden først at have indhentet en udtrykkelig og skriftligt tilladelse fra Systemform.« Dette tydelige forbehold ændrer ikke hensigten med eller virkningen af begrænsningen, da det blot angiver den retlige situation, der følger af EF-traktatens artikel 85, stk. 2, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 2, nemlig at begrænsninger af den her omhandlede art er ugyldige. Hensigten med denne passus er tydeligvis at hindre eksport. Den er del af et adfærdsmønster, som genfindes i de øvrige aftaler, og hvis det ikke var hensigten at påtvinge forhandleren et eksportforbud, burde aftalen ganske enkelt ikke have henvist til noget eksportforbud overhovedet eller have indeholdt noget forbehold desangående. Desuden er det usandsynligt, at »forbeholdet« vil have ændret noget ved begrænsningens virkninger for forhandleren, medmindre forhandleren var usædvanligt fortrolig med EF- og EØS-lovgivningen i forhold til, hvad små forhandlere af kontorudstyr normalt er. Også disse begrænsninger var gældende indtil i hvert fald april 1996.

(58) De eneforhandlingsaftaler, der var gældende tidligere, men som nu er ophævet, dvs. aftalerne med Computermail Ltd, Schleicher & Co., Børge Andersen og Berthom Groep BV, indeholdt også et forbud mod salg til kunder uden for aftaleområdet, og de fleste af dem indeholdt endvidere en forpligtelse for forhandleren til ikke at sælge til kunder, som med sikkerhed agtede at eksportere produkterne.

(59) Aftalerne med de tyske forhandlere indeholder også et forbud mod salg til kunder uden for Tyskland eller til kunder, som vides at ville eksportere produkterne til udlandet.

(60) Alle de aftaler, der er beskrevet ovenfor, indeholder begrænsninger for så vidt angår Systemform-forhandlernes ret til selv at vælge, hvilke kunder de vil handle med. Forhandlerne må kun handle med kunder inden for aftaleområdet, som efter alt at dømme ikke vil udføre produkterne fra aftaleområdet. Forbuddet mod salg til virksomheder uden for aftaleområdet hindrer såvel aktivt eksportsalg, hvor forhandleren kunne engagere sig i aktivt salg af Systemforms produkter uden for aftaleområdet, som passivt salg, hvor forhandleren kunne ønske at efterkomme en uopfordret ordre fra en kunde uden for aftaleområdet. Disse klausuler har tydeligvis til formål at begrænse konkurrencen inden for salg af Systemform-produkter. Uanset om Systemform har håndhævet disse klausuler eller ej, vil disse klausuler desuden have haft til følge, at konkurrencen om salg af Systemform-produkter er blevet begrænset. De individuelle forhandlere, der har indgået disse aftaler, vil have været tilbageholdende med at effektuere salg i strid med aftalen, uanset om Systemform aktivt kontrollerer, om forhandlerne overholder klausulen eller ej.

c) Begrænsning af forhandlernes frihed til at fastsætte deres egne salgspriser

(61) De nugældende eneforhandlingsaftaler mellem Systemform og Systemforms europæiske forhandlere begrænser alle i større eller mindre grad forhandlernes frihed til at fastsætte deres egne salgspriser. Aftalerne mellem Systemform og Kondator AB, Scani A/S, Linetex SA, Moore Gesellschaft mbH og Speciaaldrukkerij Lijnco Groningen BV indeholder alle en bestemmelse om, at de i aftaleområdet gældende salgspriser fastsættes i fællesskab af Systemform og den pågældende forhandler. Ifølge aftalen med Novapost skal Novapost efter opfordring underrette Systemform om sine priser og rabatter. Alle de gamle aftaler indeholdt bestemmelser om fælles fastsættelse af priser. Lige meget hvor lidt Systemform forsøgte at gennemtvinge klausulerne, kan de have haft en effekt på dets distributørers handlemåde. Selv om Systemform for eksempel ikke udøvede kontrol af den fælles prisfastsættelse og aldrig anmodede om prisoplysninger, kan tilstedeværelsen af klausulerne i kontrakter have presset Systemforms distributører til at opstille deres prispolitik i overensstemmelse med de ønsker, man kunne formode Systemform havde.

d) Foranstaltninger, som Systemform påstås at have truffet for at håndhæve disse eksportforbud

(62) I klagen fra Novalliance, som har givet anledning til denne sag, hævdes det, at Systemform har gennemtvunget disse eksportbegrænsninger for så vidt angår Novapost, og at Systemform derved har berøvet Novalliance sin forsyningskilde til Systemform-produkter. Sagens kendsgerninger tyder ikke på, at Systemforms adfærd vis-à-vis Novapost og Novalliance er i strid med konkurrencelovgivningen. Forbindelserne mellem Novalliance og Novapost er af en sådan art, at Novalliance ikke har de rettigheder, som selskabet påberåber sig, og under alle omstændigheder har Systemform ikke udtrykkeligt nægtet at levere.

Virkning for samhandelen mellem medlemsstater og/eller kontraherende parter

(63) De identificerede restriktioner taget i betragtning (deling af EØS-markedet og indflydelse på salgspriser) samt Systemforms markedsandel og tilstedeværelsen af restriktioner i adskillige kontrakter, der dækker meget af EØS-området, så er restriktionerne mærkbare.

(64) Disse aftaler kan/kunne påvirke handelen mellem medlemsstater og/eller kontraherende parter i mærkbart omfang, når henses til Systemforms markedsandel og det faktum, at der handles med de pågældende produkter overalt i EØS.

(65) Antallet af forhandleraftaler viser, at Systemforms produkter sælges overalt i EØS. Eftersom Systemform har tildelt forhandlere en række eneforhandlingsområder i EØS, vil hovedparten af de potentielle aftagere af disse maskiner i EØS erhverve dem hos de forhandlere, der er udpeget i henhold til disse aftaler. Desuden begrænser aftalevilkårene udtrykkeligt forhandlernes mulighed for at sælge aftaleprodukterne uden for deres respektive aftaleområder.

B. Kommissionens gruppefritagelsesforordning og den tilsvarende EØS-retsakt

(66) Disse forhandleraftaler er ikke omfattet af forordning (EØF) nr. 1983/83 (gruppefritagelsesforordningen) eller af EØS-retsakt nr. 383 R 1983, da de indeholder begrænsninger, som udtrykkeligt ikke er fritaget i henhold til denne forordning og denne retsakt.

(67) Artikel 2 i forordningen og i EØS-retsakten indeholder en udtømmende liste over de begrænsninger, der er fritaget i henhold til disse gruppefritagelser. Listen omfatter ikke en begrænsning af forhandlerens ret til at imødekomme uopfordrede ordrer fra kunder uden for aftaleområdet eller ordrer fra kunder, der er hjemmehørende i aftaleområdet, men som senere måtte sælge produkterne videre uden for aftaleområdet. Listen omfatter heller ikke en ret for fabrikanten til at kontrollere eller føre tilsyn med forhandlerens salgspriser på aftaleprodukterne. Denne form for kontrol er imidlertid nævnt i de ovenfor beskrevne aftaler.

C. EF-traktatens artikel 85, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3

(68) Aftalerne i denne sag er ikke blevet anmeldt og falder ikke ind under undtagelserne i artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 4, stk. 2, i EØS-aftalens protokol 21. Ifølge artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 17 og artikel 4, stk. 1, i EØS-aftalens protokol 21 er en anmeldelse en af forudsætningerne for, at der kan træffes beslutning om fritagelse i henhold til EF-traktatens artikel 85, stk. 3, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 3.

(69) Selv hvis disse aftaler var blevet anmeldt, ville det ikke have været muligt at undtage dem fra anvendelse af EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, eftersom ikke alle betingelserne i disse artikler for en fritagelse er opfyldt.

Mulige fordele af eneforhandlingsaftalerne

(70) Det er almindeligt anerkendt, at eneforhandlingsaftaler kan bidrage til at fremme den tekniske og økonomiske udvikling ved at forbedre fordelingen af varer. F.eks. hedder det i den femte betragtning i gruppefritagelsesforordningen vedrørende sådanne aftaler, at »eneforhandlingsaftaler bidrager som regel til at forbedre varedistributionen, fordi den erhvervsdrivende kan koncentrere sin salgsvirksomhed, ikke behøver at opretholde en hel række forretningsforbindelser med et større antal handlende, og ved kun at have forbindelse med én handlende lettere kan overvinde afsætningsvanskeligheder, som han på grund af sproglige, retlige og andre forskelle møder i den internationale handel«. Det er sandsynligt, at de her omhandlede forhandleraftaler rent faktisk har samme fordele som de eneforhandlingsaftaler, der er fritaget i henhold til gruppefritagelsesforordningen, men de indeholder nogle ekstra begrænsninger, der fordrejer konkurrencen og opdeler EØS-markedet. Som forklaret nedenfor, er de øvrige betingelser for en fritagelse desuden ikke opfyldt.

Aftalerne sikrer kunderne en rimelig andel af de mulige fordele ved aftalerne

(71) Systemforms markedsandel taget i betragtning, samt den konkurrence det møder, ville de effektivitetsgevinster og andre fordele, der måtte følge af disse aftaler, også komme forbrugerne til gode som følge af konkurrencen på markedet.

Nødvendigheden af begrænsningerne

(72) Ovennævnte begrænsninger (dvs. det absolutte forbud mod salg uden for eneforhandlernes og de tyske forhandleres respektive aftaleområder, forbuddet mod at sælge til kunder, som med sikkerhed agter at eksportere produkterne, samt kontrollen med forhandlernes salgspriser) er ikke nødvendige for at opnå de fordele, der er beskrevet ovenfor.

a) Eksportforbud

(73) Mange af ovennævnte fordele tilvejebringes, når en producent udpeger en forhandler af sine produkter i et andet område af EØS end det, hvor producenten befinder sig. Tilskyndelsen for forhandleren til at investere i markedsføring og distribution af produktet inden for sit eget område af EØS forøges, hvis producenten indrømmer forhandleren eneforhandlingsret i området. Denne beskyttelse forstærkes yderligere ved at hindre andre forhandlere i at krænke eneforhandlingsretten gennem aktiv markedsføring af producentens produkter inden for områder, som de ikke har fået tildelt.

(74) Det er imidlertid velkendt, at en udvidelse af denne beskyttelse af eneforhandlingsområderne via et totalforbud mod, at forhandlerne sælger aftaleprodukterne uden for deres aftaleområde eller endda sælger dem til kunder, der med sikkerhed agter at eksportere produkterne, ikke er nødvendig for at realisere de potentielle fordele ved et eneforhandlingssystem. Den ekstra kontrol gør ikke forhandlingsaftalen mere fordelagtig, og den opdeler EØS-markedet for de berørte produkter til skade for forbrugerne. Det er blevet fastslået i en lang række sager, hvoraf den første var Grundig/Consten-sagen (13). Denne tankegang er også afspejlet i lovgivningen om gruppefritagelse af eneforhandlingsaftaler, ifølge hvilken sådanne begrænsninger ikke kan fritages.

b) Priskontrol

(75) Kontrollen med forhandlerens priser har ingen sammenhæng overhovedet med de mulige fordele ved en eneforhandlingsaftale, så spørgsmålet om, hvorvidt disse begrænsninger på nogen måde er nødvendige, er ikke aktuelt.

Ingen udelukkelse af konkurrencen inden for den berørte sektor

(76) Grundet Systemforms markedsandel forekommer det utænkeligt, at disse aftaler skulle kunne udelukke konkurrencen inden for den berørte sektor.

D. Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17

(77) Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 bestemmer, at såfremt Kommissionen konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af traktatens artikel 85, kan den ved beslutning pålægge de berørte virksomheder at bringe overtrædelsen til ophør. Så vidt Kommissionen er orienteret, har Systemform nu taget visse skridt til at bringe de i denne sag konstaterede overtrædelser af artikel 85 til ophør.

(78) Som nævnt under betragtning 48 tog Systemform den 2. april 1996 skridt til at ændre de territoriale begrænsninger i sine forhandleraftaler.

(79) Med hensyn til prisrestriktionerne har Systemform i sit svar på Kommissionens klagepunktsmeddelelse angivet dets vilje til at bringe overtrædelsen til ende.

E. Bøder

(80) Ifølge artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 3, stk. 3, i EØS-aftalens protokol 21 kan Kommissionen ved beslutning pålægge virksomheder bøder på mellem 1 000 og 1 mio. ECU, idet sidstnævnte beløb dog kan forhøjes til 10 % af omsætningen i det forudgående regnskabsår i hver af de virksomheder, som har medvirket ved overtrædelsen, såfremt de forsætligt eller uagtsomt overtræder bestemmelserne i EF-traktatens artikel 85, stk. 1, eller i EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. Ved fastsættelsen af bødens størrelse skal der tages hensyn til både overtrædelsens grovhed og dens varighed.

(81) Kommissionen mener, at Systemform bør pålægges bøde af følgende årsager:

1) De territoriale begrænsninger har tydeligvis til formål og til følge at opdele EØS-markedet.

2) De territoriale begrænsninger og prisrestriktionerne er af en art, som Kommissionen tidligere ved mange lejligheder har fordømt, første gang i førnævnte Grundig/Consten-sag.

3) I hvert fald nogle af de pågældende begrænsninger er blevet fundet i samtlige forhandleraftaler indgået af Systemform, hvilket tyder på, at de har været del af en konsekvent politik fra Systemforms side, lige siden selskabet begyndte at udpege forhandlere.

4) Overtrædelserne af EF-traktatens artikel 85 og EØS-aftalens artikel 53 har stået på i lang tid. Den tidligste af aftalerne i denne sag blev indgået i november 1983 (med Berthom Groep BV), og der blev indgået aftaler indeholdende de pågældende restriktioner med alle nye forhandlere, indtil Systemform begyndte at bruge en revideret aftale i november 1995 (i forbindelse med udpegningen af Copidata-Ind. Grafica e Equipamentos, SA til sin forhandler i Portugal). Aftalerne med forhandlerne i Sverige og i Østrig har været omfattet af artikel 85 eller artikel 53 siden den 1. januar 1994. Den territoriale begrænsning gjaldt indtil den 2. april 1996, jf. betragtning 48. Prisrestriktionerne er blevet opretholdt, selv om Systemform i sit svar på Kommissionens klagepunktsmeddelelse har tilkendegivet at ville ændre dem i overensstemmelse med EU-lovgivningen.

5) Selv om Systemform har hævdet over for Kommissionen, at de relevante kontrakter blev skrevet i uvidenhed om den relevante EU-lovgivning, og at det omfang, i hvilket de ikke overholder EU-lovgivningen, derfor repræsenterer uagtsomhed snarere end et forsætligt forsøg på at begrænse konkurrencen, var det klart, at intentionen var at opdele det europæiske marked og i det mindste at føre tilsyn med videresalgspriser.

(82) Ved fastsættelsen af bødens størrelse har Kommissionen taget hensyn til følgende:

1) Den eneste påståede håndhævelse af forbuddet mod eksportsalg vedrørte Novaposts salg til Novalliance. Det er ikke fastslået, at en sådan håndhævelse fandt sted, og selvom det skulle være sket, ville der have været tale om et tilfælde, hvor en producent forsøgte at hindre aktivt eksportsalg. En aftale indeholdende et sådant forbud mod aktivt eksportsalg kan henføres under gruppefritagelsen af eneforhandlingsaftaler.

2) Systemform har ikke bestridt Kommissionens fremlæggelser i denne sag. I særdeleshed erkendte man i sit svar på Kommissionens klagepunktsmeddelelse, at brud på EU-konkurrencelovgivningen havde fundet sted.

3) Aftalerne er nu blevet ændret, og de tilbageværende territoriale begrænsninger falder ind under gruppefritagelsen af eneforhandlingsaftaler. Især kan det nævnes, at Systemform begyndte at ændre sine aftaler, inden selskabet havde modtaget en klagepunktsmeddelelse.

4) Efter at have modtaget Kommissionens klagepunktsmeddelelse udtrykte Systemform vilje til at ændre prisbegrænsningerne i sine kontrakter. Desuden fandt Kommissionen faktisk ikke noget bevis på, at Systemform havde grebet ind for at gennemtvinge disse klausuler, eller for at pålægge nogen anden kontrol over deres distributørers videresalgspriser.

5) Systemforms omsætning i regnskabsåret til og med den 31. december 1994 var på [. . .] DM. Salget af maskiner til behandling af edb-udskrifter beløb sig samme år til [. . .] DM -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Systemform GmbH har overtrådt EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, ved i sine forhandleraftaler at have indføjet eksportforbud og restriktioner med hensyn til fastsættelsen af salgspriser.

Artikel 2

Systemform GmbH pålægges en bøde på 100 000 ECU for den i artikel 1 omhandlede overtrædelse.

Bøden indbetales i ecu til Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, konto nr. 310-0933000-43, Banque Bruxelles Lambert, Agence Européenne, Rond Point Schuman 5, B-1040 Bruxelles senest tre måneder efter meddelelsen af denne beslutning.

Efter disse tre måneder påløber der automatisk renter efter den sats, som Den Europæiske Fond for Monetært Samarbejde anvendte for sine ecu-transaktioner den første arbejdsdag i den måned, hvor denne beslutning blev vedtaget, plus 3,5 procentpoint.

Artikel 3

Systemform GmbH skal ophæve de i artikel 1 omhandlede overtrædelser, hvis dette ikke allerede er sket.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til:

Systemform GmbH

Geithstraße 18

D-83209 Prien.

Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til EF-traktatens artikel 192.

Udfærdiget i Bruxelles, den 4. december 1996.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(3) Bilag 14 til skrivelse af 30. november 1995 fra Cleary, Gottlieb, Steen & Hamilton på vegne af Systemform GmbH.

(4) Skrivelse fra Eurinvest til Kommissionen af 5. februar 1996.

(5) Skrivelse af 3. oktober 1995 fra Cleary, Gottlieb, Steen & Hamilton på vegne af Systemform GmbH.

(6) Bilag 4 til skrivelse af 30. november 1995 fra Cleary, Gottlieb, Steen & Hamilton på vegne af Systemform GmbH.

(7) Fortrolige oplysninger, som ikke offentliggøres, jf. artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 17.

(8) Skrivelse fra Eurinvest til Kommissionen af 5. februar 1996.

(9) Bilag 1 til skrivelse af 10. april 1996 fra Cleary, Gottlieb, Steen & Hamilton på vegne af Systemform GmbH.

(10) Bilag 6 til klagen.

(11) At maskiner til trykning af små og store mængder udskrifter tilhører særskilte produktmarkeder blev påpeget i den oprindelige klage og senere bekræftet af Systemform i selskabets skrivelse af 30. november 1995 til Kommissionen. Den resterende analyse er baseret på produktinformation fra både Novalliance og Systemform.

(12) EFT nr. L 173 af 30. 6. 1983, s. 1.

(13) Domstolens dom af 13. juli 1966, Sml. 1965-1968, s. 245.