<(BLK0)LA ORG="CCF">DA</(BLK0)LA>

SAERBERETNING

om den faelles markedsordning for fiskerivarer

(Bemaerkninger, EOEF-traktatens artikel 206a, stk. 4)

(85/C 339/01)

Vedtaget af Revisionsretten paa moedet den 28. november 1985. Udkastet til beretningen blev den 18. september 1985 sendt til Kommissionen, hvis svar er vedlagt.

>TABELPOSITION>

1. INDLEDNING

1.1. Afsnit 4 i Faellesskabets budget omfatter den faelles fiskeri- og havpolitik. I 1984 androg bevillingerne til forpligtelser 154,1 Mio ECU. Bevillingerne fordelte sig som foelger :

- 17,9 Mio ECU til den faelles markedsordning for fiskerivarer til daekning af obligatoriske udgifter (kapitel 40);

- 118,5 Mio ECU til foranstaltninger til strukturforbedring inden for fiskeriet (kapitlerne 45 og 46);

- 17,7 Mio ECU til en raekke saerlige foranstaltninger af oekonomisk og social karakter inden for fiskeriet (kapitlerne 41-44).

1.2. I 1984 foretog Retten en undersoegelse af, hvorledes den faelles markedsording for fiskerivarer var gennemfoert i de medlemsstater, der beroeres af markedsordingen. Formaalet med undersoegelsen var at efterproeve, om man ved hjaelp af de indfoerte systemer kunne sikre en tilfredsstillende gennemfoerelse af interventionsordningerne, hvis hovedformaal er at garantere producenterne en tilstraekkelig indkomst. Strukturforanstaltningerne, som ikke omtales i denne beretning, falder ind under »udvikling«-foranstaltningerne inden for den faelles fiskeripolitik.

1.3. Udgifterne til at stoette markederne i 1984 har vaeret temmelig smaa i forhold til de samlede udgifter, men det boer bemaerkes, at en udvikling i retning af stoerre stoettebeloeb i det vaesentlige afhaenger af stoerrelsen af de fangster, som bevirker, at garantiordningen traeder i funktion. Garantien bestaar nemlig i, at der sker en tilbagetagelse fra markedet af alle de fiskepartier, som udbydes af medlemmer af producentorganisationer, og som ikke kan saelges til en pris mindst svarende til en paa forhaand fastsat »tilbagetagelsespris« for hver enkelt art.

2. BESKRIVELSE AF HOVEDPUNKTERNE I DEN FAELLES MARKEDSORDNING

Retsgrundlaget

2.1. I henhold til EOEF-traktatens artikel 38 betragtes fiskeriprodukter som »landbrugsvarer«, og de er som saadanne undergivet den faelles landbrugspolitiks principper og bestemmelser.

2.2. I overensstemmelse hermed har der siden 1971 bestaaet en faelles markedsordning for fiskeriprodukter. Markedsordningen blev indfoert i 1970 (1), og bestemmelserne har fra den 1. januar 1983 vaeret at finde i Raadets grundforordning (EOEF) nr. 3796/81 af 29. december 1981 (2). Markedsordningen omfatter for oejeblikket de varer, der er anfoert i tabel 1.

>TABELPOSITION>

Reguleringen af markederne

2.3. I henhold til grundforordningen reguleres markedet ved hjaelp af en raekke virkemidler, som i visse tilfaelde ledsages af finansielle foranstaltninger, der finansieres af EUGFL. Der er tale om foelgende:

(a) faelles markedsnormer,

(b) en prisordning,

(c) en ordning for samhandelen med tredjelande.

2.4. For en raekke fiskerivarer kan der fastsaettes faelles markedsnormer (3), som kan omfatte inddeling efter kvalitetskategori, stoerrelses- eller vaegtklasse, emballage, behandlingsgrad samt maerkning.

For tiden gaelder der faelles markedsnormer for de ferske varer, der er omfattet af prisordningen, dvs. 14 fiskearter og én krebsdyrart; inddelingen af varerne efter stoerrelsesklasser fremgaar af tabel 2.

>TABELPOSITION>

2.5. I det omfang, der gaelder faelles markedsnormer, maa varer, der ikke er i overensstemmelse med normerne, ikke afsaettes til konsum inden for Faellesskabet. Det er medlemsstaterne, der har ansvaret for kontrollen med, at varerne er i overensstemmelse med normerne.

2.6. De to grundlaeggende led i prisordningen er orienteringsprisen, der fastsaettes af Raadet hvert aar forud for fangstsaesonens begyndelse, og EF-tilbagetagelsesprisen, som fastsaettes af Kommissionen som en funktion af orienteringsprisen. EF-tilbagetagelsesprisen spiller en betydelig rolle i forbindelse med gennemfoerelsen af de fleste af de finansielle foranstaltninger, der kan traeffes i medfoer af den faelles markedsordning for fiskerivarer.

2.7. De vigtigste traek ved ordningen for samhandelen med tredjelande er - for saa vidt angaar indfoerslerne - at tolden paa visse varer, der har betydning for EF's forarbejdningsindustri, suspenderes eller fuldstaendig falder bort, og at indfoerslerne kontrolleres ved hjaelp af en referencepris, som fastsaettes en gang om aaret for hver varekategori paa et niveau, der svarer til EF-tilbagetagelsesprisen. For eksporten kan der - hvis det oekonomisk set er noedvendigt, og hvis det findes hensigtsmaessigt - ydes restitutioner, som skal udligne forskellen mellem verdensmarkedspriserne og priserne inden for Faellesskabet. I paakommende tilfaelde fastsaettes restitutionerne af Kommissionen inden for rammerne af generelle bestemmelser, som udstedes af Raadet.

Producentorganisationerne

2.8. I bestemmelserne om den faelles markedsordning for fiskerivarer forstaas ved »producentorganisation« enhver organisation, som er anerkendt af den medlemsstat, hvor organisationen har hjemsted, og som er oprettet paa initiativ af producenterne med det formaal at traeffe foranstaltninger, der er egnede til at sikre en rationel udoevelse af fiskeriet og en forbedring af salgsvilkaarene for deres varer.

2.9. Foranstaltningerne skal saerlig omfatte:

(a) gennemfoerelse af fangstplaner, som giver mulighed for i fangstsaesonens loeb at tilpasse produktionsmidlerne og fangsten til efterspoergslen,

(b) en forpligtelse for medlemmerne til at afsaette deres fangst gennem producentorganisationen eller efter faelles regler, som producentorganisationen har fastsat.

2.10. De vigtigste bestemmelser om producentorganisationernes retsstilling findes i grundforordningens afsnit II (artiklerne 5-8), som der er udstedt gennemfoerelsesbestemmelser til (4).

Finansielle foranstaltninger der finansieres af EUGFL, garantisektionen

De for tiden anvendte foranstaltninger

2.11. I henhold til grundforordningen traeffes der en raekke finansielle foranstaltninger, som finansieres af EUGFL, garantisektionen. Foranstaltningerne skal lette gennemfoerelsen af den faelles markedsordning og realiseringen af formaalene med markedsordningen. De foranstaltninger, der anvendes for tiden, er foelgende:

(a) interventioner:

(i) finansiel udligning,

(ii) prolongationspraemie,

(iii) saerlig prolongationspraemie,

(b) eksportrestitutioner.

Af de samlede interventionsudgifter paa 14,746 Mio ECU for 1984 tegnede den finansielle udligning sig for 94 % og prolongationspraemien og den saerlige prolongationspraemie for hhv. 0,5 % og 5,5 %. Med hensyn til eksportrestitutionerne skal det naevnes, at restitutionsbeloebene fra den 1. november 1983, blev fastsat til nul (5) paa grund af den ringe forskel mellem priserne paa verdensmarkedet og Faellesskabets interne marked.

2.12. Tabel 3 indeholder en oversigt over fordelingen pr. medlemsstat af de udgifter, der i 1982-1984 er afholdt af EUGFL, garantisektionen, i forbindelse med den faelles markedsordning for fiskerivarer.

>TABELPOSITION>

Finansiel udligning

2.13. Bestemmelserne om finansiel udligning findes i grundforordningens artikel 13 og i en raekke gennemfoerelsesbestemmelser (6). Den finansielle udligning ydes til producentorganisationer, som paa offentlig auktion tilbagetager de produkter fra markedet, der ikke kan saelges til en pris mindst svarende til EF-tilbagetagelsesprisen. Udligningen ydes inden for visse graenser, dels med hensyn til de maengder, der ydes finansiel udligning for, dels med hensyn til beloebene, der beregnes efter faldende procentsatser. Udligningen ydes inden for en graense paa hoejst 20 % af den aarlige maengde af vedkommende vare, som producentorganisationen udbyder til salg. Disse 20 % opdeles i trancher paa hver 5 %. For foerste, anden, tredje og fjerde tranche udgoer den finansielle udligning henholdsvis 85, 70, 55 og 40 % af tilbagetagelsesprisen. Den finansielle udligning udbetales af medlemsstaten til producentorganisationen - efter sidstnaevntes anmodning - efter fangstsaesonens ophoer. Der udbetales dog maanedlige forskud til de producentorganisationer, der anmoder herom, hvis de stiller sikkerhed for 105 % af forskudsbeloebet.

2.14. Den godtgoerelse, producentorganisationerne yder medlemmerne, maa paa den anden side ikke overstige tilbagetagelsesprisen, men skal vaere mindst 2,5 procentpoints hoejere end den procentdel af tilbagetagelsesprisen, som laegges til grund for beregningen af den finansielle udligning. Paa denne maade er medlemmerne tvunget til at baere et finansielt medansvar, og begrundelsen herfor er, at man derved - inden for selve producentorganisationen - supplerer de foranstaltninger, som tager sigte paa at nedbringe og begraense de overskydende varer, som skal indgaa i interventionsordningen.

2.15. For udbetalingen af den finansielle udligning gaelder der en raekke betingelser, hvoraf de vigtigste er:

(a) at ydelsen af den finansielle udligning er betinget af, at producentorganisationen har anvendt EF-tilbagetagelsesprisen som mindstepris i hele fangstsaesonen (7), idet hele den finansielle udligning i modsat fald afslaas,

(b) at de tilbagetagne varer skal

(i) vaere fanget af et medlem af producentorganisationen,

(ii) foer de udbydes til salg vaere inddelt efter varekategori i overensstemmelse med de faelles markedsnormer, og de skal vaere i overensstemmelse med inddelingen paa tilbagetagelsestidspunktet,

(iii) vaere udbudt til salg til alle branchens interesserede, uden at det har vaeret muligt at saelge dem til en pris, der mindst svarer til tilbagetagelsesprisen,

(iv) vaere gjort uegnet til konsum straks efter tilbagetagelsen og vaere afsat til andre formaal end konsum, idet der dog er mulighed for at uddele de tilbagetagne varer til velgoerende institutioner eller - hvis der ikke findes anden godkendt anvendelse - for at genudsaette fisken.

2.16. Tabel 4 indeholder en oversigt pr. medlemsstat over de samlede maengder, der er taget tilbage fra markedet i 1982-1984.

>TABELPOSITION>

Prolongationspraemie

2.17. Prolongationspraemien er en ny foranstaltning, som blev indfoert ved forordning (EOEF) nr. 3796/81 for »saa vidt muligt at (undgaa) at destruere fisk af hoej handelsvaerdi, der er taget tilbage fra markedet« (18. betragtning). Der er tale om en stoette til de producentorganisationer, der beslutter at forarbejde naermere bestemte varer, som er taget tilbage fra markedet, for derefter at markedsfoere dem efter en bestemt oplagringsperiode.

2.18. Bestemmelserne om prolongationspraemien findes i grundforordningens artikel 14 og i to gennemfoerelsesforordninger (8), hvori de arter og varekategorier, der kan ansoeges om prolongationspraemie for, er anfoert (jf. tabel 5). Praemiens stoerrelse kan ikke overstige de tekniske omkostninger ved forarbejdning og oplagring eller overstige 50 % af EF-tilbagetagelsesprisen for den ferske vare. Praemien fastsaettes af Kommissionen efter forvaltningskomitéproceduren foer hver fangstsaesons begyndelse.

>TABELPOSITION>

2.19. Ogsaa for prolongationspraemien er der fastsat en maengdebegraensning, idet praemien kun ydes for maengder paa indtil 15 % af den aarlige maengde af den paagaeldende vare, der udbydes af producentorganisationen. Der kan kun ydes prolongationspraemie for varer, som efter deres tilbagetagelse fra markedet opbevares under forhold, der giver sikkerhed for, at varens kvalitet ikke forringes, og som senest den paafoelgende dag underkastes en eller flere former for forarbejdning (frysning, saltning eller toerring). Derefter skal varerne oplagres i et tidsrum, der varierer efter forarbejdningsformen, og endelig skal de paa ny bringes paa markedet.

2.20. De producentorganisationer, der oensker at modtage prolongationspraemie, skal foere et lagerregnskab efter de naermere regler i forordning (EOEF) nr. 3321/82, artikel 5 (9). Hvis forarbejdningen foretages af en virksomhed for producentorganisationens regning, skal kontrakten mellem de to parter indeholde en bestemmelse om, at virksomheden skal foere et lagerregnskab.

2.21. Praemien udbetales af vedkommende medlemsstat efter afslutningen af hver fangstsaeson. Der kan dog ydes maanedlige forskud, hvis producentorganisationen stiller en sikkerhed paa 105 % af forskudsbeloebet.

Saerlig prolongationspraemie

2.22. Den saerlige prolongationspraemie for sardiner og ansjoser fra Middelhavsomraadet er en ny foranstaltning. Bestemmelserne om denne praemie findes i grundforordningens artikel 14, stk. 3, og foranstaltningen fastlaegges naermere i to gennemfoerelsesforordninger (10). Praemiebeloebene, der er fastsat ved forordning (EOEF) nr. 2204/82 (11), kan aendres af Kommissionen efter forvaltningskomitéproceduren, idet der bl. a. skal tages hensyn til:

(a) hvorledes forskellen mellem forsyningsomkostningerne for henholdsvis Faellesskabets egne virksomheder og for virksomhederne i dets vigtigste leverandoerlande udvikler sig,

(b) hvorledes forarbejdningsomkostningerne i Faellesskabet udvikler sig.

2.23. Den saerlige prolongationspraemie skal vaere gaeldende i fire aar fra ikrafttraedelsen af Raadets gennemfoerelsesforordning den 1. januar 1983 (12). Praemien blev indfoert »paa grund af dels de saerlige vanskeligheder for saa vidt angaar ansjoser og sardiner fra Middelhavsomraadet, dels det ringe antal producentorganisationer i Middelhavsomraaderne« (grundforordningens 18. betragtning).

2.24. Den saerlige prolongationspraemie har visse lighedspunkter med prolongationspraemien, idet formaalet med begge praemieordningerne er at fremme forarbejdning af varer, som det er vanskeligt at afsaette i fersk tilstand. I modsaetning til, hvad der gaelder for prolongationspraemien, udbetales den saerlige prolongationspraemie ikke for varer, der er taget tilbage fra markedet, der gaelder ingen maengdebegraensning, og praemien udbetales ikke udelukkende til producentorganisationerne.

2.25. Den saerlige prolongationspraemie tildeles dels de producentsorganisationer, som underkaster varerne en eller flere af de former for forarbejdning, der omtales i EF-bestemmelserne (frysning, saltning, toerring, fremstilling af konserverede sardiner og ansjoser, henhoerende under pos. 16.04 i den faelles toldtarif), dels de forarbejdningsvirksomheder, der med producentorganisationerne har indgaaet en koebekontrakt, hvorefter prisen mindst er lig med 105 % af EF-tilbagetagelsesprisen. For Graekenland gaelder der dog den undtagelse, at praemien indtil udgangen af 1985 kan ydes til forarbejdningsvirksomheder, der indgaar koebekontrakter med producenter, som ikke tilhoerer en producentorganisation, og til enkeltproducenter, der selv forarbejder varerne.

2.26. Koebekontrakterne skal indgaas for tidsrum paa ikke under to maaneder, og de skal indeholde en angivelse af varemaegder og -kategorier tillige med en leveringsplan.

2.27. Forarbejdningsvirksomhederne skal foere et lagerregnskab efter de saerlige regler i artikel 6 i forordning (EOEF) nr. 3138/82 (13).

2.28. Ansoegning om udbetaling af den saerlige prolongationspraemie kan af de beroerte parter indgives til myndighederne i vedkommende medlemsstat, naar forarbejdningen er afsluttet. Hvis forarbejdningen sker paa grundlag af en koebekontrakt, indgives ansoegningen om praemien efter afslutningen af forarbejdningen af alle de koebte maengder og senest tre maaneder efter, at forarbejdningen er afsluttet. Der kan ydes forskud paa praemiebeloebene, saafremt der stilles en sikkerhed svarende til 105 % af forskuddet.

Sammenhaengen med forvaltningen af fiskeressourcerne

2.29. Bevarelsen af fiskeressourcerne er det vigtigste led i den faelles fiskeripolitik. Faellesskabsordningen for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 170/83 af 25. januar 1983 (14). Bestemmelserne omfatter navnlig bevaringsforanstaltninger, regler for udnyttelse og fordeling af ressourcerne, saerlige bestemmelser for kystfiskeriet samt kontrolforanstaltninger.

2.30. Bevaringsforanstaltningerne kan isaer for hver fiskeart eller gruppe af fiskearter bestaa i:

(a) oprettelse af zoner, hvor fiskeri er forbudt eller begraenset til visse tidsrum, fartoejstyper eller fiskeredskaber eller til en bestemt anvendelse af fangsten,

(b) fastsaettelse af normer vedroerende fiskeredskaberne,

(c) fastsaettelse af en mindstestoerrelse eller en mindstevaegt for de enkelte fiskearter,

(d) begraensning af fiskeriindsatsen isaer ved begraensning af fangstmaengderne.

2.31. Naar det viser sig paakraevet at begraense fangsternes stoerrelse, fastsaettes aarligt:

(a) det samlede antal fangster (TAC - samlet tilladt fangstmaengde) af de enkelte bestande eller grupper af bestande,

(b) den andel, der staar til raadighed for Faellesskabet,

(c) de samlede fangster, som er indroemmet tredjelande,

(d) de saerlige betingelser, der skal gaelde for disse fangster.

2.32. Den andel af fangstmaengderne, som staar til raadighed for Faellesskabet, fordeles mellem medlemsstaterne (ved hjaelp af et kvotasystem), saaledes at hver medlemsstat sikres en relativ stabilitet i fiskeriet for hver af de bestande, der er omfattet af bestemmelserne. I tabel 6 gives der en oversigt over fordelingen af fangstkvoterne i 1984 og 1985 for de vigtigste fiskearter.

2.33. I grundforordningen er der etableret en udtrykkelig sammenhaeng mellem de interventioner, der finansieres af EUGFL, garantisektionen, og de fangstbegraensninger, som opstilles inden for rammerne af ressourcepolitikken, idet det i forordningens artikel 26, stk. 2, bestemmes, at finansieringen af interventionsforanstaltningerne kun »indroemmes... for varer hidroerende fra en fiskebestand eller fra en gruppe af fiskebestande inden for de maengder, der eventuelt er tildelt den paagaeldende medlemsstat af de samlede tilladte fangster af den paagaeldende fiskebestand eller gruppe af fiskebestande«.

2.34. Producentorganisationernes forpligtelse til at opstille fangstplaner kan opfattes som et betydningsfuldt led i tilsynet med, at de enkelte kvoter, der tildeles medlemsstaterne, overholdes.

2.35. Ifoelge faellesskabsbestemmelserne skal EF-fiskeriinspektoerer til stadighed kontrollere, at kvoterne overholdes. Inspektoererne er imidlertid ansat og har paabegyndt deres arbejde med saa stor forsinkelse, at det for oejeblikket ikke er muligt at vurdere, hvilke resultater der er opnaaet.

>TABELPOSITION>

3.

RETTENS REVISION I MEDLEMSSTATERNE

Indledning

3.1. I 1984 udfoerte Retten en revision paa stedet i adskillige havne i alle de medlemsstater, hvor der drives fiskeri. Hovedformaalet var at efterproeve paalideligheden og effektiviteten af de systemer, hver enkelt medlemsstat har indfoert, og dermed kontrollere, at de temmelig komplicerede EF-bestemmelser paa omraadet anvendes korrekt. Det var saa meget mere paatraengende at foretage denne revision, som Kommissionen indtil tidspunktet for Rettens undersoegelse ikke havde aflagt kontrolbesoeg af denne art hos de nationale myndigheder. Bemaerkningerne i det foelgende gengiver resultaterne af revisionen, og de angaar de vigtigste punkter, der er naevnt i det foregaaende kapitel.

Overholdelsen af de faelles markedsnormer

3.2. For foelgende landes vedkommende blev der konstateret mangler med hensyn til anvendelsen af de faelles markedsnormer for sardiner, ansjoser, sild og makrel:

(a) I Italien konstateredes det under besoeg paa fire fiskemarkeder, at de sardiner og ansjoser, der blev udbudt til salg, systematisk blev betragtet som hoerende under én og samme friskheds- og stoerrelseskategori (»E 3«), selv om der ifoelge faellesskabsbestemmelserne ud over tre friskhedskategorier gaelder fire stoerrelseskategorier for sardiner og ansjoser. Forholdet er det, at fangsten sorteres paa fiskerfartoejet og derefter losses i kasser, som alle antages at have samme indhold, baade med hensyn til kvalitet og maengde. De partier, der udbydes til salg, er i oevrigt ikke maerket i overensstemmelse med faellesskabsbestemmelserne.

(b) I Graekenland er situationen den, at de faelles markedsnormer i almindelighed overhovedet ikke anvendes paa sardiner og ansjoser.

(c) Paa den franske middelhavskyst saelges sardiner og ansjoser normalt uemballeret, og prisen fastsaettes efter en stikproevevis vurdering af fangstens kvalitet og stoerrelse (den saakaldte »agréage«). En lignende praksis blev konstateret i Irland og Danmark, hvor sild og makrel saelges foer losningen paa grundlag af proever fra fartoejernes lastrum.

3.3. Disse salgsmetoder, som til tider svarer til, hvorledes fisken traditionelt blev solgt foer den faelles markedsordning blev indfoert, er ikke i overensstemmelse med de strenge krav, der stilles i faellesskabsbestemmelserne. Naar der ikke foretages en omhyggelig klassificering, har dette betydning for bestemmelsen af maengden og kvaliteten af den vare, der tages tilbage fra markedet, og for den tilbagetagelsespris, der skal gaelde, idet bestemmelsen af maengde og kvalitet maa tages med de forbehold, der foelger af salgsmetodernes tilnaermelsesvise karakter.

Producentorganisationerne

3.4. Den rolle, producentorganisationerne rent faktisk spiller inden for rammerne af den faelles markedsordning for fiskerivarer, varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. Producentorganisationernes to hovedopgaver er at udarbejde fangstplaner, der giver mulighed for at tilpasse udbuddet til efterspoergslen i fangstsaesonens loeb, samt at koncentrere udbuddet og regulere priserne. Det konstateredes imidlertid, at disse to opgaver ingen steder blev udfoert i fuld overensstemmelse med bestemmelsernes formaal.

3.5. Fangsternes usikre karakter og den hurtige udvikling i markedsforholdene, der bl. a. paavirkes af udefra kommende forhold, som landinger fra tredjelandes fiskerfartoejer, medfoerer ofte, at producentorganisationerne opstiller fangstplaner, som kun indeholder overslag paa grundlag af antallet af fartoejer paa fiskeri og resultaterne fra tidligere aar. Inden for hoejsoefiskeriet kan nogle organisationer i et vist omfang »dirigere« medlemmernes fiskeri ved hjaelp af instruktioner, som hver dag sendes til de fartoejer, der er paa havet. Dette system, som uden tvivl bidrager til at rationalisere fiskeriet, fungerer imidlertid snarere som en fleksibel styring af fiskeriet fra dag til dag end som en egentlig gennemfoerelse af en fangstplan. Kommissionen boer i denne forbindelse over for producentorganisationerne give en mere praecis redegoerelse for, hvad der skal forstaas ved en fangstplan, idet fangstplaner er et betydningsfuldt led i reguleringen af markedet ved hjaelp af en regulering af tilfoerslerne.

3.6. Med hensyn til koncentrationen af udbuddet og reguleringen af priserne begraenses producentorganisationernes rolle som foelge af, at fangsten i de fleste tilfaelde saelges paa offentlige auktioner, hvor de samme regler for salget gaelder samtlige producenter, uanset om de er medlemmer af en organisation. I denne sammenhaeng reduceres producentorganisationens rolle, som det har kunnet konstateres i visse situationer, idet organisationen i praksis kun soerger for, at EF-tilbagetagelsesprisen anvendes. Omvendt kan de producenter, der ikke er tilsluttet en organisation opnaa de samme oekonomiske fordele i forbindelse med den generelle prisstoette.

3.7. I oevrigt indebaerer EF-reglerne om producentorganisationer inden for fiskeriet ikke en forpligtelse til, at fiskerne melder sig ind i en organisation. Ifoelge de oplysninger, der blev indhentet i nogle medlemsstater, skal der stadig findes et betydeligt antal producenter, som driver virksomhed uafhaengigt af organisationerne. Dette forhold bekraeftes af oplysningerne i tabel 7. Disse producenter falder derfor uden for den faelles markedsreguleringspolitik, og det kan - alt efter forholdene i de enkelte lande - bevirke, at den faelles markedspolitik mister sin gennemslagskraft.

>TABELPOSITION>

3.8. Det forholdt sig saaledes, at producenterne til tider ikke betragtede den anerkendte producentorganisation som en sammenslutning, der skulle fremme en faelles optraeden, men frem for alt som et middel til at faa adgang til de interventionsforanstaltninger, som finansieres af EUGFL. Dette konstateredes i Danmark, i visse havne i Skotland og nogle steder paa den italienske Adriaterhavskyst:

(a) I Danmark, hvor fiskeriet har meget stor betydning, fandtes der i 1984 kun én producentorganisation, som repraesenterede ca. 86 % af de danske fiskerfartoejer og 90 % af landingerne. Naar der kun findes én anerkendt organisation, som tilmed er meget stor, kan dette ikke tages som udtryk for, at de danske fiskere helhjertet gaar ind for den organisationsstruktur, som faellesskabsbestemmelserne tager sigte paa. Under et besoeg paa stedet konstateredes det, at den danske producentorganisation ikke spiller en aktiv rolle, hverken med hensyn til at tilrettelaegge fiskeriet eller salget. Producentorganisationen har i det vaesentlige regnskabsmaessige og administrative opgaver, idet den skal forberede sagsbehandlingen med henblik paa opnaaelse af finansiel udligning og udbetaling af udligningsbeloebene.

(b) I visse skotske havne og i nogle havne paa den italienske Adriaterhavskyst var producenterne allerede tidligere sammensluttet i andelsselskaber og foreninger med henblik paa at varetage faelles interesser. De eksisterende sammenslutninger har imidlertid - i stedet for at anmode om at blive anerkendt - foretrukket at oprette nye organisationer paa rent formelt grundlag. De anerkendte organisationer raader praktisk talt ikke over eget personale eller egne midler, og deres hovedvirksomhed bestaar ligesom i Danmark i at administrere de interventionsforanstaltninger, der finansieres af EUGFL.

Finansiel udligning

Denaturering af varer, der er taget tilbage fra markedet

3.9. I henhold til en af de regler, der gaelder om tilbagetagelse fra markedet, skal varerne, naar de er landet, klassificeret, udbudt til salg og taget tilbage fra markedet, goeres uegnet til konsum straks efter tilbagetagelsen (artikel 2, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 1501/83 (15)). Dette sker for at forhindre, at varerne igen gaar ind i den normale omsaetning. Den almindeligt anvendte metode til at goere de varer, der er taget tilbage fra markedet, uegnet til konsum er denaturering ved hjaelp af et farvestof.

3.10. Under revisionen konstateredes foelgende forhold:

(a) I en fransk middelhavshavn blev de varer, der blev taget tilbage fra markedet - specielt sardiner - end ikke bragt i land, og de blev ikke denatureret, men blev genudsat. Genudsaettelsen blev saaledes ikke kontrolleret, hverken af vedkommende producentorganisation eller af de lokale myndigheder, og der var ikke mulighed for at kontrollere dokumenter, hvori forholdene var registreret.

(b) I Italien og Danmark er der fortsat problemer, og der er ikke udstedt udtrykkelige bestemmelser med henblik paa at sikre, at kravet om, at tilbagetagne fiskerivarer goeres uegnet til konsum, overholdes konsekvent.

(c) I Irland i en havn, hvor der blev aflagt besoeg, sendes de tilbagetagne maengder til forarbejdning i fiskemelsfabrikken uden forudgaaende denaturering, eller ogsaa opbevares de uden denaturering i fartoejernes koelerum, indtil de genudsaettes.

(d) I Nederlandene er der i de nationale retsregler gjort undtagelse fra faellesskabsbestemmelserne (16) for saa vidt angaar stoerre tilbagetagne maengder. Undtagelsen skyldes, at denatureringen ikke sker straks paa salgsstedet, men foregaar i frysehusets lokaler.

3.11. De forhold, der er konstateret i de naevnte medlemsstater, udgoer en egentlig overtraedelse af forpligtelsen til at goere de tilbagetagne varer uegnet til konsum straks efter tilbagetagelsen, og de indebaerer, at de vaesentlige sikkerhedsforanstaltninger, som er opstillet i faellesskabsbestemmelserne for at fjerne muligheden for besvigelser, saettes ud af kraft. Hvis ikke bestemmelserne bliver efterfulgt i hoejere grad, boer Kommissionen overveje at indfoere en egentlig kontrol med tilbagetagelserne.

Overholdelsen af EF-tilbagetagelsesprisen

3.12. En gennemgang paa stedet af dokumentationen vedroerende de salg af fiskerivarer, der er foretaget af de italienske producentorganisationer paa de besoegte markeder, viste, at sardiner og ansjoser til tider blev solgt til priser under EF-tilbagetagelsesprisen, selv om de i henhold til bestemmelserne skulle vaere taget tilbage fra markedet.

3.13. Den manglende overholdelse af EF-bestemmelserne boer medfoere, at det for den paagaeldende fangstsaeson ikke er muligt at lade organisationerne opnaa nogen finansiel udligning overhovedet. Efter Rettens opfattelse stemmer den omtalte praksis ikke overens med en af de grundlaeggende betingelser for at yde finansiel udligning, og den er i strid med princippet om, at man ved hjaelp af markedsreguleringen soeger at opretholde producenternes indkomstniveau.

Finansielt medansvar for producentorganisationernes medlemmer

3.14. I Italien konstateredes det, at de fire producentorganisationer, der blev aflagt besoeg hos, blot udbetaler de modtagne finansielle udligningsbeloeb til de medlemmer, der er beroert af tilbagetagelserne, uden at der udredes beloeb af egne midler. Princippet om, at organisationen som helhed har et finansielt medansvar (jf. pkt. 2.14), overholdes saaledes ikke.

Prolongationspraemie

3.15. Anvendelsen af prolongationspraemien indebaerer, at producentorganisationerne kan benytte deres egne eller andre virksomheders forarbejdnings- og oplagringsfaciliteter, og at de kan afsaette de forarbejdede produkter paa et marked, som ofte er et andet end markedet for de ferske varer. Prolongationspraemien synes ikke at vaere et tilstraekkeligt incitament til, at alle de producentorganisationer, der kunne have interesse heri, giver sig i kast med forarbejdning og markedsfoering, hvilket de ofte hidtil ikke har beskaeftiget sig med.

3.16. Reglerne om prolongationspraemien er kun blevet anvendt i Forbundsrepublikken Tyskland og i begraenset omfang paa grund af de smaa maengder, der tages tilbage fra markedet i denne medlemsstat. I de oevrige medlemsstater har reglerne ikke vaeret taget i anvendelse. Retten maa derfor konstatere, at formaalet med faellesskabsbestemmelserne om prolongationspraemien, nemlig at det »undgaas at destruere fisk af hoej handelsvaerdi«, kun i ringe grad er opfyldt.

Saerlig prolongationspraemie

Lagerregnskaber

3.17. De graeske virksomheder, der har karakter af haandvaerksvirksomheder, kan daarligt opfylde kravet om, at der skal foeres lagerregnskab. For nogle franske virksomheders vedkommende fremgik det af lagerregnskaberne, at de enkelte partier ikke identificeres praecist efter forarbejdningen. Partierne under hver enkelt kontrakt blev ikke fulgt fra det tidspunkt, hvor de ferske eller frosne sardiner blev modtaget, og indtil de blev oplagret som konserves. Efter Rettens opfattelse boer der drages omsorg for en noejere overholdelse af reglerne om lagerregnskabet, saaledes at de varer, der er udbetalt praemie for, uden vanskelighed kan kontrolleres, og saaledes at de kan udskilles fra de varer, der ikke er ydet saerlig prolongationspraemie for.

Den kontrolordning medlemsstaterne skal indfoere

3.18. I henhold til artikel 4 i forordning (EOEF) nr. 2204/82 skal de paagaeldende medlemsstater indfoere en kontrolordning, hvorved det sikres, at det er berettiget at yde praemien for de produkter, for hvilke der ansoeges herom.

3.19. Under den stedlige revision i Graekenland konstateredes det, at de regionale instanser, der har ansvaret for denne form for kontrol, ikke var i stand til at redegoere for resultaterne af kontrollen. Dette maa imidlertid anses for at vaere af grundlaeggende betydning for ydelsen af den saerlige prolongationspraemie.

Mellemhandlernes rolle

3.20. Under den stedlige revision i forarbejdningsvirksomheder i Frankrig konstateredes det, at mellemhandlere mellem forarbejdningsvirksomhederne og producentorganisationerne forestod dels faktureringen for de fiskepartier, der var leveret til forarbejdningsvirksomhederne, dels betalingen for de partier, der var opkoebt fra fiskernes organisationer. Mellemhandlerne optraeder saaledes som et indskudt led mellem de to parter, og det er derfor ikke muligt at kontrollere varernes oprindelse, overholdelsen af kontrakterne og den til fiskernes organisationer udbetalte pris, som skal udgoere mindst 105 % af tilbagetagelsesprisen. Det konstateredes i oevrigt, at én mellemhandler ansoegte om og fik udbetalt saerlig prolongationspraemie for nogle forarbejdningsvirksomheders regning, uden at der forelaa en udtrykkelig bemyndigelse fra virksomhederne. Dette forhold er i sidste instans i strid med producenternes interesser, og det er tillige et indgreb i den fundamentale rolle, producentorganisationerne boer spille inden for rammerne af den faelles fiskeripolitik.

Koebsprisen for sardiner hos producentorganisationerne

3.21. Mindstekoebsprisen var i Frankrig 1,97 FF pr. kg i 1983 og 2,10 FF pr. kg i 1984 (105 % af tilbagetagelsesprisen). Under en gennemgang af et antal kontrakter konstateredes det, at den nettopris, der er betalt til producentorganisationerne, kun sjaeldent er anfoert i kontrakterne, idet de anfoerte priser ogsaa omfatter andre omkostningsbeloeb (mellemhandlere, transport etc.).

3.22. Efter Rettens opfattelse boer Kommissionen praecisere, hvilke oplysninger kontrakterne skal indeholde - jf. artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 3138/82 - saaledes at den reelle pris, producentorganisationerne har opnaaet, fremgaar af kontrakterne, idet bestemmelserne som helhed tager sigte paa, at koebsprisen skal ligge paa et tilstraekkeligt hoejt niveau.

Forvaltningen af fiskeressourcerne

3.23. Under den stedlige revision i de paagaeldende lande konstateredes foelgende forhold:

(a) Hverken i Nederlandene eller i Irland var der indfoert et effektivt overvaagningssystem med hensyn til overholdelsen af fangstkvoterne, mens der i de oevrige medlemsstater blev udfoldet ret betydelige bestraebelser i denne retning.

(b) I Frankrig var der paa det tidspunkt, hvor revisionen fandt sted (juli 1984), endnu ikke ivaerksat en plan for fordelingen af landets fangstkvoter paa de enkelte omraader. Dette medfoerte alvorlige vanskeligheder med hensyn til den noejagtige administration af kvoterne paa lokalt plan.

3.24. Naar bortses fra Det forenede Kongerige, giver den omstaendighed, at de enkelte medlemsstaters kontrolsystemer med hensyn til overholdelsen af kvoterne er ufuldstaendige, anledning til at betvivle, om det i overensstemmelse med faellesskabsbestemmelserne kan sikres, at man med EUGFL, garantisektionens interventioner ikke tilgodeser fangstmaengder ud over kvoterne.

4. KONKLUSIONER

4.1. Hovedkonklusionen paa baggrund af de bemaerkninger, der er fremsat i det foregaaende, er, at den faelles markedsordning for fiskerivarer, saaledes som den er indfoert ved faellesskabsbestemmelserne, ikke i realiteten i tilstraekkeligt omfang har foert til en »faelles praksis«, og derfor har bestemmelserne indtil videre ikke fuldt ud kunnet faa den tilsigtede virkning. De traditionelle fremgangsmaader, som producenterne benytter, og som ofte er meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, burde i virkeligheden vaere bragt i overensstemmelse med de grundlaeggende regler for den faelles markedsordning. Dette gaelder bl.a. med hensyn til reglerne om faelles markedsnormer og med hensyn til gennemfoerelsesbestemmelserne for den saerlige prolongationspraemie, hvor Retten har konstateret de stoerste afvigelser. Retten mener ikke, at Kommissionen boer tolerere, at producenterne handler efter eget skoen og kun anvender nogle af reglerne.

4.2. Hele den faelles markedsordning beror i henhold til faellesskabsbestemmelserne paa, at man inden for erhvervet organiserer sig frivilligt, og dermed paa, at producentorganisationerne fungerer bedst muligt. Netop paa dette omraade konstateredes det imidlertid, at meget faa organisationer - og specielt nyoprettede organisationer - fuldt ud synes at udnytte alle de virkemidler, der laegges op til fra Faellesskabets side. Desuden bevirker det forhold, at der i visse situationer findes betydelige uafhaengige producenter, at de forventede virkninger af de »spilleregler«, som i henhold til EF-foranstaltningerne opstilles for markederne, i et vist omfang udebliver. De uafhaengige producenter faar indirekte fordel af prisstoetten som foelge af tilbagetagelsesprisens eksistens, idet konkurrerende producenter, der er tilknyttet en organisation, forpligter sig til ikke at saelge til priser, som ligger under denne graense. Alene dette forhold er tilstraekkeligt til at vise, at markedet under saadanne omstaendigheder ikke er fuldstaendig reguleret. Man kan da ogsaa saette spoergsmaalstegn ved berettigelsen af en saadan mindstesalgspris, som ikke kraeves overholdt af alle i erhvervet, og som derfor kun gaelder for en del af markedet.

Vedtaget af Retten paa moedet den 28. november 1985.

Paa Revisionsrettens vegne

Marcel MART

Formand

KOMMISSIONENS SVAR

2. BESKRIVELSE AF HOVEDPUNKTERNE I DEN FAELLES MARKEDSORDNING

Sammenhaengen med forvaltningen af fiskeressourcerne

2.35. EF's fiskeriinspektoerer har virket siden november 1983, og der er siden 1980 tilgaaet Bruxelles maanedlige fangstoversigter.

Lukningen af det »graa« marked i Nederlandene, den forbedrede registrering af transitlandinger, paavisningen af problemet med »papirkvoter« m.v. viser, at det er muligt at danne sig et, omend kun foreloebigt, skoen over nogle af EF-foranstaltningernes effektivitet.

3. RETTENS REVISION I MEDLEMSSTATERNE

Indledning

3.1. Kommissionen har ligeledes gennemfoert en raekke kontrolbesoeg som led i forberedelsen af beslutninger om regnskabsafslutninger. EUGFL's inspektoerer har saaledes gennemfoert kontrol hos baade de udbetalende organer og producentorganisationerne for regnskabsaarene 1982 og 1983.

Under kontrollen er der opdaget en raekke forsoemmelser, som ogsaa Revisionsretten har bemaerkninger til. Bemaerkningerne findes i EUGFL's interne rapporter og har flere gange foranlediget Kommissionen til at fremsaette forslag om financielle korrektioner.

Kommissionen har ligeledes aflagt besoeg i havnene (og hos de nationale centraladministrationer) i loebet af 1984 med det formaal at kontrollere anvendelsen af den del af den faelles fiskeripolitik, der vedroerer fiskeressourcerne.

Overholdelse af de faelles handelsnormer

3.2. og 3.3. Med nedenstaaende to forbehold deler Kommissionen Revisionsrettens opfattelse af konsekvenserne af de konstaterede lakuner i anvendelsen af de faelles handelsnormer for visse arter.

- For det foerste paahviler kontrollen med overholdelsen af de faelles handelsnormer udelukkende medlemsstaterne. Kommissionen har derfor allerede fundet anledning til at minde flere medlemsstater om deres forpligtelser og har til hensigt at traeffe de noedvendige foranstaltninger, hvis forholdene ikke forbedres.

- For det andet meddeler Kommissionen vedroerende klassificering paa grundlag af stikproever, at den for nylig har fremsat et forordningsforslag for Raadet (1), i henhold til hvilket der paa visse betingelser skal kunne ske klassificering af en raekke pelagiske arter paa grundlag af stikproever. Et andet formaal med forslaget er i oevrigt at stramme anvendelsen af de faelles handelsnormer.

Producentorganisationerne

3.4. Medlemsstaterne skal i henhold til faellesskabsbestemmelserne til stadighed kontrollere producentorganisationernes virke. Myndighederne i den medlemsstat, hvori producentorganisationerne har hjemsted, er bedre end Kommissionen i stand til at kontrollere, om disse overholder faellesskabsreglerne (forordning (EOEF) nr. 105/76).

3.5. Ideen bag fangstplanerne er behandlet i forordning (EOEF) nr. 1995/84. I henhold til artikel 5, stk. 1, i denne forordning skal fangstplanen opstilles paa grundlag af skoen over, hvor stor en maengde der kan fanges af hver fiskeart inden for de kvoter, der eventuelt er tildelt medlemsstaten, og efter en analyse af markedsbehovet. Planen omfatter passende foranstaltninger med henblik paa tilpasning af produktionsmidlerne og fangsten i fangstsaesonen til efterspoergslen. Inden for disse rammer kan producentorganisationerne frit bestemme, hvilke tekniske midler de vil tage i anvendelse.

Fangstplanerne har saaledes et oekonomisk formaal og skal bidrage til at tilpasse udbuddet til den oejeblikkelige markedssituation. Den kortsigtede forvaltning af fangsterne inden for planens rammer paa grundlag af svingninger i dagspriserne er et af de vigtigste formaal med den faelles markedsordning.

3.6. Der er gjort naermere rede for producentorganisationernes placering og rolle i svaret under punkt 4.2.

3.7. Kommissionen minder om, at producentorganisationerne fra starten blev oprettet paa grundlag af en vedtagelse og uden at medlemskab af navnlig offentligretlige grunde i visse medlemsstater og under hensyntagen til de saerlige produktionsvilkaar i denne sektor blev gjort obligatorisk.

For dog at svaekke den negative virkning, det kunne have for ligevaegten paa markedet, at nogle producenter ikke var medlemmer af producentorganisationerne, aabnes der i grundforordningens artikel 7 (2) mulighed for, at medlemsstaterne paa visse betingelser goer en producentorganisations afsaetningsregler ufravigelige for producenter, der ikke er medlemmer af organisationen.

3.8. Kommissionen har noteret sig Retttens bemaerkninger vedroerende enkeltsager. Den vil anmode de ansvarlige medlemsstater om enten at faa de paagaeldende producentorganisationer til at overholde faellesskabsreglerne eller at traekke deres godkendelse af organisationerne tilbage.

Kommissionen naevner endvidere, at der i mellemtiden er oprettet en ny producentorganisation i Danmark.

Finansiel udligning

3.9. - 3.14. Kommissionen deler Rettens opfattelse vedroerende lakunerne i gennemfoerelsen af faellesskabsreglerne for denaturering af varer, der tages tilbage fra markedet, overholdelsen af EF's tilbagetagelsespris og den finansielle solidaritet.

- For saa vidt angaar denatureringen af varer har Kommissionen allerede anmodet de beroerte medlemsstater om at traeffe alle noedvendige foranstaltninger til at sikre strengere gennemfoerelse af faellesskabsreglerne paa omraadet.

- For saa vidt angaar de italienske producentorganisationers manglende overholdelse af faellesskabsreglerne om tilbagetagelsesprisen har Kommissionen efter en undersoegelse paa stedet allerede kraevet, at godkendelsen af en af producentorganisationerne traekkes tilbage.

Kommissionen har ligeledes anmodet de italienske myndigheder om at give alle oplysninger om den igangvaerende retlige undersoegelse af en producentorganisation. Alle EUGFL-betalinger til disse to producentorganisationer er suspenderet.

Prolongationspraemie

3.15. Kommissionen minder om, at anvendelsen af prolongationspraemieordningen blot er en mulighed, der staar producentorganisationerne aaben. De kan selv vaelge, om de vil anvende prolongationspraemien som led i deres markedspolitik. Anvendelsen af denne praemie afhaenger af flere faktorer og navnlig af, om markedet senere kan aftage de forarbejdede varer.

Incitamentet i praemien er knyttet til dens stoerrelse. Den fastsaettes paa grundlag af to hovedelementer, der vanskeligt lader sig forene. Dels skal den vaere stor nok til at tilskynde producentorganisationerne til at foretage forarbejdning og oplagring, dels maa den ikke forstyrre ligevaegten paa markedet for ferske og forarbejdede varer.

For at opfordre producentorganisationerne til oftere at benytte sig af prolongationspraemieordningen har Kommissionen endvidere for nylig tilsendt medlemsstaterne et fortolkningsnotat, hvori den goer naermere rede for de muligheder, som den paagaeldende ordning tilbyder.

Saerlig prolongationspraemie

Medlemsstaternes kontrolordning

3.19. Det er fra de graeske forvaltningsmyndigheder og ikke fra de tjenestegrene, der i dette tilfaelde kontrolleres af Revisionsretten, at Kommissionen regelmaessigt modtager de oplysninger, der skal gives i henhold til faellesskabsreglerne, og som er naermere angivet i artikel 13, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 3138/82.

Mellemhandlernes rolle

3.20. Foranlediget af Revisionsrettens bemaerkninger vil Kommissionen saette sig i forbindelse med de paagaeldende nationale myndigheder.

Producentorganisationernes opkoebspris for sardiner

3.21. Kommissionen minder om, at det er en ufravigelig regel, at producenternes salgspris skal vaere naevnt i kontrakten. Det er i henhold til faellesskabsbestemmelserne (artikel 3, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 3138/82) en udtrykkelig forudsaetning for, at kontrakten er gyldig.

Der kan naevnes andre omkostningselementer i kontrakten, saafremt den nettokoebspris, der betales saelger, klart er angivet og er lig med tilbagetagelsesprisen forhoejet med 5 %. Det paahviler det dertil udpegede organ i medlemsstaten at kontrollere elementerne i kontrakterne.

Kommissionen har endvidere allerede gentagne gange sammen med medlemsstaterne i de rette instanser undersoegt mulighederne for at praecisere betingelsen om, at tilbagetagelsesprisen skal overholdes. Resultatet af denne undersoegelse kunne tale for, at Kommissionen traeffer foranstaltninger med henblik herpaa.

Forvaltning af fiskeressourcerne

3.23. Kommissionen har kunnet konstatere, at alle medlemsstaterne har indfoert en ordning for registrering og kontrol med fangsterne for at sikre, at kvoterne overholdes. Disse ordninger er mere eller mindre udviklet i medlemsstaterne, og de bliver i EF som helhed stadig mere effektive. Det maa navnlig naevnes, at Nederlandene i mellemtiden har gjort sig betydelige anstrengelser for at sikre, at de nederlandske fiskere overholder kvoterne, paa trods af vanskelige betingelser i betragtning af fiskerflaadens stoerrelse i forhold til de fiskeressourcer, de raader over.

For Frankrigs vedkommende maa det noteres, at der er gennemfoert en fordeling for de vigtigste bestandes vedkommende (f.eks. sej og sild) mellem producentorganisationerne. Det paahviler alene de nationale myndigheder at foretage en opdeling paa regioner.

3.24. Loesningen paa det problem, der rejses af Revisionsretten, ligger i en generel forbedring af kontrollen med faellesskabsaktiviteterne.

4. KONKLUSIONER

4.1. Kommissionen fortsaetter sine bestraebelser paa dette omraade under hensyntagen til Revisionsrettens bemaerkninger og kan vedroerende den mangelfulde praksis, der er paavist af Retten, oplyse, at den har opfordret medlemsstaterne til at traeffe alle noedvendige bestemmelser for at sikre en strengere anvendelse af EF-bestemmelserne. Der er i oevrigt for nylig truffet foranstaltninger med dette for oeje, f.eks. tilbagetraekning af godkendelsen af producentorganisationer og udbygning af de nationale gennemfoerelsesbestemmelser.

Der er endvidere den 24. september 1985 (3) fremsat forslag for Raadet til en forordning, der bl.a. skal sikre en strengere overholdelse af handelsnormerne.

4.2. Producentorganisationernes frivillige og selvstaendige forvaltning af markedet er et af de vaesentlige grundlag for den faelless markedsordning og gaar haand i haand med retten til selv at vaelge, om man vil oprette en producentorganisation eller vaere medlem af en saadan. En producentorganisation kan i sine markedsindgreb paa samme maade vaelge mellem at anvende EF-prisordningen og selv at fastsaette priser.

Disse fundamentale principper er fastlagt af Raadet paa grundlag af sektorens behov i praksis og anvendes meget forskelligt i de forskellige regioner, bl.a. afhaengigt af gaeldende forfatningsret i visse medlemsstater.

Det er interessant at iagttage, at over 70 % af Faellesskabets produktion af de varer, der er opfoert i bilag I til grundforordningen, afsaettes af producentorganisationer, som for naesten alle disse maengder anvender EF's tilbagetagelsespriser. Dette antyder producentorganisationernes relative store betydning for markedet som helhed.

(1) Raadets forordning (EOEF) nr. 2142/70 af 20. oktober 1970 (EFT L 236 af 27. 10. 1970, s. 5; specialudgave 1970 (I), s. 632), senere afloest af Raadets forordning (EOEF) nr. 100/76 af 19. januar 1976 (EFT L 20 af 28. 1. 1976, s. 1).

(2) EFT L 379 af 31. 12. 1981, s. 1.

(3) Raadets forordning (EOEF) nr. 103/76 af 19. januar 1976 (EFT L 20 af 28. 1. 1976, s. 29) som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3166/82 af 22. november 1982 (EFT L 332 af 27. 11. 1982, s. 4). For en krebsdyrarts vedkommende Raadets forordning (EOEF) nr. 104/76 af 19. januar 1976 (EFT L 20 af 28. 1. 1976, s. 35) som senest aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3118/85 af 4. november 1985 (EFT L 297 af 9. 11. 1985, s. 3).

(4) Jf.:

(a) Raadets forordning (EOEF) nr. 105/76 af 19. januar 1976 (EFT L 20 af 28. 1. 1976, s. 39) om anerkendelse af fiskeriets producentorganisationer,

(b) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2062/80 af 31. juli 1980 (EFT L 200 af 1. 8. 1980, s. 82) om forudsaetninger for og fremgangsmaade ved anerkendelse og tilbagekaldelse af anerkendelse af producentorganisationer og sammenslutninger af saadanne inden for fiskeriet. Den sidstnaevnte forordning er for kort tid siden blevet aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1995/84 af 12. juli 1984 (EFT L 186 af 13. 7. 1984, s. 23.).

(5) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3090/83 af 31. oktober 1983 (EFT L 301 af 1. 11. 1983, s. 65).

(6) Jf.:

(a) Raadets forordning (EOEF) nr. 2202/82 af 28. juli 1982 (EFT L 235 af 10. 8. 1982, s. 1) om almindelige bestemmelser for ydelse af finansiel udligning for visse fiskerivarer,

(b) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3137/82 af 19. november 1982 (EFT L 335 af 29. 11. 1982, s. 1) om gennemfoerelsesbestemmelser for ydelse af finansiel udligning for visse fiskerivarer,

(c) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1501/83 af 9. juni 1983 (EFT L 152 af 10. 6. 1983, s. 22) om afsaetning af visse fiskerivarer, der har vaeret genstand for markedsregulerende foranstaltninger.

(7) Jf. artikel 2, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2202/82 af 28. juli 1982 (EFT L 235 af 10. 8. 1982, s. 2).

(8) Jf. Raadets forordning (EOEF) nr. 2203/82 af 28. juli 1982 (EFT L 235 af 10. 8. 1982, s. 4) om almindelige bestemmelser for ydelse af prolongationspraemie for visse fiskerivarer, og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3321/82 af 9. december 1982 (EFT L 351 af 11. 12. 1982, s. 20) om de naermere bestemmelser for ydelse af en prolongationspraemie for bestemte fiskerivarer.

(9) Jf.:

(a) Raadets forordning (EOEF) nr. 2204/82 af 28. juli 1982 (EFT L 235 af 10. 8. 1982, s. 7) om de almindelige regler for tildeling af en saerlig prolongationspraemie for sardiner og ansjoser fra Middelhavsomraadet,

(b) Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3138/82 af 19. november 1982 (EFT L 335 af 29. 11. 1982, s. 9) om gennemfoerelsesbestemmelser for tildeling af en saerlig prolongationspraemie for sardiner og ansjoser fra Middelhavsomraadet, som aendret ved Kommissionens forordning nr. 3646/84 af 21. december 1984 (EFT L 335 af 21. 12. 1984, s. 57).

(10) EFT L 24 af 27. 1. 1983, s. 1.

(11) Jf. artikel 8, stk. 2, i den nederlandske bekendtgoerelse af 1973 om denaturering af EF-basisfiskearter. Jf. ogsaa Produktschap voor vis en visprodukten's brevveksling af 15. februar 1984 med landbrugsministeriet.

(1) Dok. KOM(85) 513 endelig udg. af 24. september 1985.

(2) Forordning (EOEF) nr. 3796/81.

(3) Dok. KOM(85) 513 endelig udg.