RAADETS FORORDNING (EOEF) Nr. 613/91 af 4. marts 1991 om overfoersel af skibe fra et register til et andet inden for Faellesskabet

RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 84, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),

under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og

ud fra foelgende betragtninger:

Det indre markeds oprettelse og funktion kraever fjernelse af tekniske hindringer for overfoersel af skibe mellem medlemsstaternes nationale registre; det er ogsaa noedvendigt at traeffe foranstaltninger for at lette overfoerslen af skibe i Faellesskabet med henblik paa at fritage de europaeiske skibsredere for omkostninger og administrative procedurer i forbindelse med overfoersel fra et register til et andet inden for Faellesskabet og saaledes forbedre driftsforholdene for Faellesskabets rederivirksomheder samt disses konkurrenceevne;

der boer samtidig opretholdes et hoejt sikkerhedsniveau for skibe og et hoejt miljoebeskyttelsesniveau i overensstemmelse med internationale konventioner;

overfoersel af skibe mellem medlemsstaternes skibsregistre boer derfor ikke hindres paa grund af tekniske forhold, forudsat at skibet foerer en medlemsstats flag og er anerkendt som vaerende i overensstemmelse med bestemmelserne i disse internationale konventioner;

det er staterne, der har ansvaret for udstedelsen af internationale certifikater vedroerende sikkerhed og forureningsforebyggelse som fastsat i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv paa soeen af 1974 (SOLAS 1974), den internationale konvention om lastlinjer af 1966 (LL66) og den internationale konvention om forebyggelse af forurening fra skibe af 1973, aendret ved protokol af 1978 (MARPOL 73/78), og de dertil knyttede resolutioner med bindende status, som Den Internationale Soefartsorganisation (IMO) har vedtaget; private organisationers udstedelse af certifikater paa en medlemsstats vegne i overensstemmelse med konventionerne sker ligeledes paa medlemsstaternes ansvar som defineret i disse konventioner;

de internationale konventioner overlader en raekke vigtige fortolkningsspoergsmaal til de enkelte kontraherende staters skoen; paa grundlag af deres respektive fortolkninger af konventionerne udsteder medlemsstaternes regeringer til alle skibe, der foerer deres flag, og som er omfattet af de naevnte konventioners bestemmelser, internationale certifikater, der godtgoer, at de er i overensstemmelse med disse bestemmelser; medlemsstaterne anvender nationale tekniske bestemmelser, hvoraf nogle indeholder andre krav end dem, der findes i de internationale konventioner og hertil knyttede tekniske standarder; der boer indfoeres en passende fremgangsmaade, som skal anvendes i tilfaelde af eventuelle forskelle i fortolkningen af de eksisterende krav, der kan opstaa ved anmodning om overfoersel af skibe, og ved indfoerelse af nye bestemmelser i konventionerne;

denne forordning foregriber ikke paa nogen maade udarbejdelsen og fortolkningen af Den Internationale Soefartsorganisations (IMO) konventioner;

for at vaere omfattet af forordningens bestemmelser skal et skib have vaeret registreret og vaeret i aktiv drift under en medlemsstats flag i mindst seks maaneder for at give denne stat tilstraekkelig tid til at kontrollere skibets tilstand;

der boer nedsaettes et udvalg til at bistaa Kommissionen med at anvende og fortolke denne forordning med henblik paa at opfylde maalsaetningen om at lette overfoerslen af skibe inden for Faellesskabet, uden at saenke soesikkerheds- og miljoebeskyttelsesnormerne -

UDSTEDT FOELGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I denne forordning forstaas ved:

a) »konventioner«: den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv paa soeen af 1974 (SOLAS 1974), den internationale konvention om lastlinjer af 1966 (LL66) og den internationale konvention om forebyggelse af forurening fra skibe (MARPOL 73/78) og de aendringer hertil, der er traadt i kraft paa den dato, hvor denne forordning vedtages, samt de til konventionerne knyttede bindende resolutioner, der er vedtaget af Den Internationale Soefartsorganisation (IMO).

Uden at procedurerne for aendring af disse konventioner i oevrigt anfaegtes, traeffes der afgoerelse efter fremgangsmaaden i artikel 7, naar senere aendringer, der er foretaget i konventionerne, og som er traadt i kraft, skal gennemfoeres i relation til denne forordning

b) »krav«: de krav til sikkerhed og forureningsforebyggelse, der er fastsat i konventionerne

c) »certifikater«: de certifikater, der udstedes af eller paa vegne af en medlemsstat i overensstemmelse med konventionerne, samt certifikater udstedt for kemikalietankskibe og gastransportskibe bygget foer den 1. juli 1986, i overensstemmelse med Bulk Chemical Code (IMO-resolution A.212 (VII)) eller Bulk Gas Code (IMO-resolution A.328 (IX)).

Artikel 2

Denne forordning finder anvendelse paa fragtskibe paa 500 BRT og derover,

a) der er bygget fra og med den 25. maj 1980 eller

foer denne dato,

- men som er attesteret som vaerende i overensstemmelse med reglerne for nye skibe som defineret i SOLAS-konventionen af 1974, og som desuden

- for kemikalietankskibe og gastransportskibes vedkommende er attesteret som vaerende i overensstemmelse med reglerne i de i artikel 1, litra c), naevnte kodekser for skibe, der er bygget fra og med den 25. maj 1980,

af eller paa vegne af en medlemsstat, og

b) som foerer en medlemsstats flag, er registreret i denne og har vaeret i aktiv drift under dette flag i mindst seks maaneder, og

c) er forsynet med gyldige certifikater.

Artikel 3

1. Medlemsstaterne afslaar ikke af tekniske grunde, der foelger af konventionerne, registrering af et fragtskib, der er registreret i en anden medlemsstat, opfylder kravene, er forsynet med gyldige certifikater og raader over udstyr, der er godkendt eller typegodkendt i skibets oprindelsesland.

Medlemsstaterne kan, saafremt de paa denne forordnings ikrafttraedelsesdato er bundet af regionale aftaler om beskyttelse af havmiljoeet, paalaegge yderligere krav, der er i overensstemmelse med forskrifterne i de fakultative bilag til konventionerne.

2. Ved overfoerslen af skibet udsteder den modtagende medlemsstat certifikater paa samme betingelser som under det foregaaende flag.

3. Hvis et organ udsteder certifikaterne paa en medlemsstats vegne, skal medlemsstaten paase, at det paagaeldende organ har de kvalifikationer, den tekniske erfaring og det personale, som kraeves, for at det i henhold til konventionerne kan udstede certifikater, som sikrer et hoejt beskyttelsesniveau.

Organet skal kunne udvikle og ajourfoere regler og forskrifter, der har vaerdi som anerkendte tekniske standarder, og skal arbejde med kvalificerede og erfarne inspektoerer, saaledes at det kan vurdere et skibs tilstand paa fyldestgoerende maade.

4. Et skib kan dog ved overfoersel underkastes inspektion i den modtagende medlemsstat med henblik paa bekraeftelse af, at skibets faktiske tilstand og udstyr er i overensstemmelse med dets certifikater og de overensstemmelseserklaeringer, der er omhandlet i artikel 2, litra a).

Artikel 4

For saa vidt kravene er uaendrede for eksisterende skibe paa tidspunktet for fornyelse, forlaengelse eller revision af de certifikater, der er udstedt i medfoer af artikel 3, stiller de modtagende medlemsstater ikke andre krav end dem, der oprindelig var foreskrevet i forbindelse med foerste udstedelse af certifikater med fuld loebetid.

Artikel 5

1. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om ethvert afslag paa at udstede nye certifikater, der er begrundet i forskelle i fortolkningen af kravene samt de bestemmelser, som konventionerne overlader til parternes eget skoen.

Har Kommissionen ikke inden udloebet af en maaned faaet meddelelse om, at der er indgaaet en aftale mellem de paagaeldende medlemsstater, ivaerksaetter den de noedvendige initiativer til, at der kan traeffes en afgoerelse efter fremgangsmaaden i artikel 7.

2. Hvis en medlemsstat finder, at et skib ikke kan registreres i henhold til artikel 3, med den begrundelse, at der er alvorlig fare for sikkerhed eller miljoe, som falder uden for certifikaternes rammer, kan registreringen suspenderes i en periode paa hoejst tre maaneder, og medlemsstaten indbringer straks sagen for Kommissionen med angivelse af grundene hertil. Suspensionen bekraeftes eller tilbagekaldes efter fremgangsmaaden i artikel 7.

Artikel 6

Kommissionen bistaas af et udvalg, der bestaar af repraesentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repraesentant som formand.

Artikel 7

Naar der henvises til fremgangsmaaden i denne artikel, forelaegger Kommissionens repraesentant udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal traeffes. Udvalget afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsaette under hensyn til det paagaeldende spoergsmaals hastende karakter. Det udtaler sig med det flertal, som er fastsat i Traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af afgoerelser, som Raadet skal traeffe paa forslag af Kommissionen. Under afstemningen i udvalget tillaegges de stemmer, der afgives af repraesentanterne for medlemsstaterne, den vaegt, der er fastlagt i naevnte artikel. Formand deltager ikke i afstemningen.

Kommissionen vedtager de paataenkte foranstaltninger, naar de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.

Hvis de paataenkte foranstaltninger ikke er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller hvis der ikke er afgivet nogen udtalelse, forelaegger Kommissionen straks Raadet et forslag til de foranstaltninger, der skal traeffes. Raadet traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal.

Har Raadet efter udloebet af en frist paa otte uger regnet fra forslagets forelaeggelse for Raadet ikke truffet nogen afgoerelse, vedtages de foreslaaede foranstaltninger af Kommissionen.

Artikel 8

Udvalget kan i oevrigt hoeres af Kommissionen om ethvert spoergsmaal vedroerende gennemfoerelsen og fortolkningen af denne forordning og isaer for at sikre, at soesikkerheds- og miljoebeskyttelsesnormerne ikke saenkes.

Udvalget fastsaetter selv sin forretningsorden.

Artikel 9

Denne forordning traeder i kraft den 1. januar 1992. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 4. marts 1991.

Paa Raadets vegne

J. F. POOS

Formand

(1) EFT nr. C 153 af 22. 6. 1990, s. 14. (2) EFT nr. C 19 af 28. 1. 1991. (3) EFT nr. C 60 af 8. 3. 1991.