KOMMISSIONENS BESLUTNING af 9. januar 1997 om en anmodning fra Frankrig om undtagelse i henhold til artikel 14 i direktiv 92/51/EØF (Kun den franske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (97/42/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF (1), særlig artikel 14,

efter den 19. juni 1996 at have modtaget en note fra Frankrig med anmodning om en undtagelse i henhold til artikel 14 i direktiv 92/51/EØF for så vidt angår instruktørfunktionen inden for visse sportsgrene,

efter den 8. juli 1996 at have hørt de nationale koordinatorer for direktiv 92/51/EØF,

efter den 12. september 1996 at have sendt et brev til Frankrig med anmodning om supplerende oplysninger,

efter den 17. oktober 1996 at have modtaget svar fra Frankrig på denne anmodning om supplerende oplysninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I. DEN GENERELLE RAMME

(1) Ved direktiv 92/51/EØF indførtes anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF (2). Ved sidstnævnte direktiv indførtes en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed. Direktiv 92/51/EØF tager sigte på eksamensbeviser på et andet niveau end de eksamensbeviser, der omfattes af direktiv 89/48/EØF.

(2) Direktiv 92/51/EØF hviler på princippet om gensidig tillid. Dette betyder bl.a., at når der i værtslandet kræves et eksamensbevis, et certifikat eller en dokumentation for kvalifikationer for at optage eller udøve et bestemt lovreguleret erhverv, kan denne medlemsstats kompetente myndighed ikke under henvisning til manglende kvalifikationer nægte en statsborger fra en anden medlemsstat adgang til at optage eller udøve et sådant erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere, såfremt ansøgeren er i besiddelse af et eksamensbevis, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og som er opnået i denne medlemsstat.

(3) Denne regel er imidlertid ikke til hinder for, at værtsmedlemsstaten i visse tilfælde, der er fastsat i direktiv 92/51/EØF, af ansøgeren kræver, at han gennemgår en prøvetid eller går op til en egnethedsprøve. Betingelserne fastsættes i artikel 4, 5 og 7 i direktiv 92/51/EØF. Hvis værtsmedlemsstaten anvender denne mulighed skal den give ansøgeren mulighed for at vælge mellem prøvetiden eller egnethedsprøven.

II. ARTIKEL 14 I DIREKTIV 92/51/EØF

Artikel 14 i direktiv 92/51/EØF fastsætter følgende:

»1. Har en medlemsstat i medfør af artikel 4, stk. 1, litra b), andet afsnit andet punktum eller artikel 5, stk. 3, eller artikel 7, litra a), andet afsnit, andet punktum, til hensigt ikke at lade ansøgere vælge mellem prøvetid og egnethedsprøve, skal den straks sende et udkast til den pågældende forskrift til Kommissionen. Samtidig skal den meddele Kommissionen grundene til, at det er nødvendigt at indføre en sådan forskrift.

Kommissionen underretter straks de øvrige medlemsstater om udkastet; den kan desuden høre den i artikel 13, stk. 2, omhandlede koordinationsgruppe om dette udkast.

2. Ud over Kommissionens og de øvrige medlemsstaters mulighed for at indgive bemærkninger til udkastet kan medlemsstaten kun vedtage forskriften, hvis Kommissionen ikke inden for en frist på tre måneder har rejst indsigelse mod den ved en beslutning.

3. Efter anmodning fra en medlemsstat eller Kommissionen skal medlemsstaterne straks fremsende den endelige ordlyd af en forskrift, der følger af anvendelsen af denne artikel.«

III. FRANKRIGS ANMODNING

(1) Ved en note, som Kommissionen modtog den 19. juni 1996, anmodede Frankrig om en undtagelse efter artikel 14 i direktiv 92/51/EØF for instruktørfunktionen inden for visse sportsgrene. Denne note blev ledsaget af et udkast til dekret og en begrundelse. Denne anmodning vedrører sportslærererhvervet og tager sigte på for visse sportsdiscipliner at kunne fravige princippet om ansøgerens frie valg.

(2) Denne anmodning vedrører udelukkende etablering. Tjenesteydelser leveret af sportslærere falder nemlig fremover i Frankrig ind under et andet regelsæt (dekret nr. 96-1011 af 25. november 1996 om sportslærerydelser, der leveres af statsborgere i en medlemsstat i Den Europæiske Union eller i en EØS-stat).

(3) Det udkast til dekret, som Frankrig har fremlagt, indfører en anerkendelsesprocedure, der respekterer den pågældendes valg mellem egnethedsprøve og prøvetid. Det fastsættes imidlertid for de fem erhverv, der nævnes i bilaget til udkastet til dekret, at »ministeren for sport kan pålægge egnethedsprøve«. Ifølge det udkast, der er forelagt Kommissionen, kan denne egnethedsprøve pålægges inden for følgende fem sportsgrene: skilærere, bjergførere, dykkerinstruktører, instruktører i faldskærmsudspring og instruktører i speleologi.

(4) De franske myndigheder lagde vægt på at præcisere, at denne anmodning, der er fremsat inden for rammerne af artikel 14, ikke anfægter princippet om gensidig tillid, men »skal tværtimod understøtte princippet på aktivitetsområder, hvor mål af generel interesse, såsom fastholdelse af sikkerheden, er på spil.«

(5) Anmodningen er efter de franske myndigheders opfattelse berettiget som følge af de pågældende sportsgrenes farlige karakter. De franske myndigheder mener, at den mest hensigtsmæssige udligningsforanstaltning i disse tilfælde er egnethedsprøven. Den mulighed, som ansøgerne har til at vælge mellem to typer udligningsforanstaltninger, giver ikke tilstrækkelige garantier og kunne resultere i at skjule tekniske lakuner, som er uforenelige med udøvelsen af erhvervet.

(6) De franske myndigheder mener også, at egnethedsprøven er den mest effektive måde, hvorpå det kan sikres, at ansøgeren har de nødvendige tekniske færdigheder og besidder evnen til at styre og tilrettelægge en redningsaktion.

(7) Endelig tilføjer de franske myndigheder, at farligheden ved de fem nævnte aktiviteter ifølge sagens natur øges af elementerne i det miljø, hvor aktiviteten udøves.

IV. DISKUSSIONEN I KOORDINATIONSGRUPPEN

I overensstemmelse med artikel 14 i direktiv 92/51/EØF blev den franske anmodning om undtagelse forelagt medlemsstaterne. Den blev sendt til alle koordinatorer for den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser. Desuden blev den som fastsat i samme artikel 14 diskuteret på det møde i koordinationsgruppen, der blev holdt den 8. juli 1996. De franske repræsentanter kunne på dette møde redegøre for deres anmodning og svare på spørgsmål fra Kommissionen og de forskellige delegationer.

V. ANMODNING OM SUPPLERENDE OPLYSNINGER

Efter en første gennemgang af den franske anmodning og i fortsættelse af mødet i koordinationsgruppen den 8. juli 1996 fandt Kommissionen det nødvendigt at stille Frankrig fem yderligere spørgsmål. Dette skete ved brev af 12. september 1996. Frankrig svarede udtømmende på disse fem spørgsmål ved en note af 14. september 1996, som Kommissionen modtog den 17. oktober 1996.

VI. GENERELLE BETRAGTNINGER

(1) Den frie bevægelighed for personer er en fundamental frihed med hjemmel i traktaten. Domstolens konstante retspraksis har på dette grundlag ikke blot forbudt forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, men også foranstaltninger, der, selv om de anvendes forskelsløst på nationale statsborgere og statsborgere fra andre medlemsstater, faktisk fører til samme resultat. Nationale foranstaltninger, der kan genere eller gøre udøvelsen af de fundamentale rettigheder i traktaten mindre tiltrækkende, kan dog være tilladte, hvis de opfylder fire betingelser: at de anvendes på en ikke-diskriminerende måde, at de retfærdiggøres af tvingende grunde af generel interesse, at de kan garantere realiseringen af de mål, de forfølger, og at de ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå målet. I det omfang, den frie etableringsret er en fundamental frihed, skal der i analysen af Frankrigs anmodning tages hensyn til disse fire kriterier.

(2) De franske myndigheder præciserer i deres anmodning om undtagelse, at de eneste aktiviteter, der er omfattet af anmodningen er »aktiviteter, hvor mål af generel interesse, såsom opretholdelse af sikkerheden, er på spil«. De fremhæver de særlige forhold, der gør sig gældende for de fem omhandlede sportsgrene: usikkert miljø, objektiv fare, hverken afgrænset eller afmærket miljø, nødvendigt at have kendskab til tilrettelæggelse af redningsaktioner osv. Kommissionen erkender, at de fem pågældende aktiviteter frembyder en særlig fare, og at opretholdelse af sikkerheden derfor i den foreliggende sag kan påberåbes som »tvingende grund af generel interesse«. I forbindelse med disse fem aktiviteter erkender Kommissionen ligeledes, at forpligtelsen for ansøgeren til at underkaste sig en egnethedsprøve, når hans uddannelse vedrører områder, der er væsentligt forskellige fra dem, der figurerer i det uddannelsesprogram, der gælder i Frankrig, kan være en forholdsregel, som kan garantere virkeliggørelsen af det forfulgte mål, nemlig opretholdelse af sikkerheden. På lignende måde erkender Kommissionen, at egnethedsprøven, i modsætningen til prøvetiden, i forbindelse med de fem discipliner kan vise sig at være bedre til at kontrollere, hvordan ansøgeren reagerer i en virkelig situation, når det sikres, at ansøgeren har de nødvendige tekniske færdigheder og besidder evnen til at styre og tilrettelægge redningsaktioner. Denne foranstaltning synes ligeledes at være proportional med det mål, der skal nås. Endelig synes der ikke at være elementer af diskriminerende karakter i Frankrigs anmodning. De sportslærercertifikater, den franske stat udsteder inden for de pågældende fem sportsdiscipliner, udstedes faktisk efter selektive prøver, der giver mulighed for at sikre, at ansøgeren har de nødvendige tekniske færdigheder og pædagogiske kvaliteter samt er i stand til at opretholde sikkerheden og iværksætte de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger.

For så vidt angår det principielle, kan manglen på valgfrihed mellem en prøvetid og en egnethedsprøve altså være berettiget i den foreliggende sag. Det er imidlertid vigtigt, at de kriterier, der er opregnet, overholdes fuldstændigt i forbindelse med den praktiske gennemførelse af de franske myndigheders påtænkte foranstaltninger.

(3) I det omfang, etableringsretten er en fundamental frihed, ønsker Kommissionen imidlertid at give en tidsbegrænset godkendelse, således at den ved prøveperiodens udløb med sikkerhed kan vurdere de praktiske vanskeligheder, som anvendelsen af denne undtagelse kan medføre.

Kommissionen kan derfor godkende Frankrigs anmodning for en begrænset periode, der udløber den 31. juli 1999.

(4) Denne periode skal give de franske myndigheder mulighed for at vurdere, om de foranstaltninger, der nævnes i anmodningen om undtagelse, virkelig er de mest hensigtsmæssige for at nå det forfulgte mål. Den skal ligeledes give alle interesserede parter mulighed for at notere de praktiske gennemførelsesvanskeligheder og at give Kommissionen underretning herom.

(5) Ved udgangen af denne periode skal Frankrig udarbejde en evalueringsrapport om »gennemførelsen af artikel 14-undtagelsen«. Denne rapport skal give Kommissionen alle kvantitative og kvalitative oplysninger om anvendelsen af egnethedsprøver. Ved udgangen af denne periode skal Kommissionen også modtage bemærkninger fra interesserede medlemsstater og alle andre berørte parter (fagforeninger, rejseorganisationer, skiskoler, sammenslutninger og enhver anden interesseret organisation). Frankrigs evalueringsrapport og alle bemærkninger fra de forskellige parter skal være Kommissionen i hænde inden den 30. april 1999. Hvis Frankrig fortsat ønsker at få en undtagelse, skal de franske myndigheder vedlægge evalueringsrapporten en ansøgning herom.

(6) Hvis Kommissionen ved udgangen af prøveperioden vil afvise Frankrigs anmodning, skal der træffes en negativ beslutning inden for tre måneder efter Frankrigs anmodning og senest den 31. juli 1999 i den form, der er fastsat i artikel 14 i direktiv 92/51/EØF. Hvis Kommissionen ikke inden for denne frist har truffet en negativ beslutning, vil undtagelsen i overensstemmelse med denne artikel automatisk blive videreført uden tidsbegrænsning -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Uanset bestemmelserne i artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 92/51/EØF bemyndiges Frankrig til for en begrænset periode, der udløber den 31. juli 1999, at stille krav om en egnethedsprøve for ansøgere, der ønsker at opnå anerkendelse af deres sportsinstruktør- eller sportslærercertifikat for at etablere sig i Frankrig, og hvis uddannelse er væsentligt forskellig fra den, der kræves i Frankrig. Denne undtagelse gælder kun for følgende fem erhverv: skilærere, bjergførere, dykkerinstruktører, instruktører i faldskærmsudspring og instruktører i speleologi.

Artikel 2

Frankrig skal inden den 30. april 1999 forelægge Kommissionen en evalueringsrapport om »gennemførelsen af artikel 14-undtagelsen«.

Artikel 3

Medlemsstaterne og alle interesserede parter opfordres til at sende deres bemærkninger til Kommissionen inden den 30. april 1999.

Artikel 4

Hvis Frankrig ønsker at få en bekræftelse uden tidsbegrænsning ud over den 31. juli 1999 af undtagelsen i artikel 1, skal de franske myndigheder inden den 30. april 1999 fremsende en ny anmodning til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 14 i direktiv 92/51/EØF. Inden for en frist på tre måneder efter Frankrigs anmodning træffer Kommissionen en beslutning som fastsat i artikel 14 i direktiv 92/51/EØF.

Artikel 5

Denne beslutning træder i kraft på datoen for meddelelsen.

Artikel 6

Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 9. januar 1997.

På Kommissionens vegne

Mario MONTI

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 209 af 24. 7. 1992, s. 25.

(2) EFT nr. L 19 af 24. 1. 1989, s. 16.