DA Den Europæiske Unions Tidende C 447/23

KOMMISSIONENS AFGØRELSE

af 12. december 2014

om underretning af et tredjeland om muligheden for, at det bliver identificeret som et ikkesamarbejdende tredjeland med hensyn til bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri

(2014/C 447/11)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1005/2008 af 29. september 2008 om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1936/2001 og (EF) nr. 601/2004 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1093/94 og (EF) nr. 1447/1999 (1), særlig artikel 32, og

ud fra følgende betragtninger:

1. INDLEDNING

(1) Ved forordning (EF) nr. 1005/2008 (»IUU-forordningen«) fastsættes en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri).

(2) I IUU-forordningens kapitel VI fastsættes den procedure, der skal følges ved identifikation af ikkesamarbejdende tredjelande, det fastsættes, hvilke foranstaltninger der kan træffes over for sådanne lande, der fastsættes bestemmelser om opstilling af en liste over sådanne tredjelande, om fjernelse fra listen og om offentliggørelse af nævnte liste, og der fastsættes bestemmelser om hasteforanstaltninger.

(3) I overensstemmelse med artikel 32 i IUU-forordningen underretter Kommissionen tredjelandene om, at de muligvis kan identificeres som ikkesamarbejdende tredjelande. En sådan underretning er foreløbig. Underretningen skal baseres på kriterierne i IUU-forordningens artikel 31. Kommissionen skal ligeledes træffe alle de foranstaltninger, som er anført i artikel 32 i den pågældende forordning, med hensyn til disse lande. I meddelelsen skal Kommissionen især underrette tredjelandene om de vigtige kendsgerninger og overvejelser, som ligger bag identifikationen, landenes mulighed for at reagere og for at fremsende bevismateriale, der modbeviser en sådan identifikation, eller en eventuel handlingsplan for forbedringer og oplysninger om, hvilke foranstaltninger der er truffet til afhjælpning af situationen. Kommissionen giver det pågældende tredjeland tilstrækkelig tid til at besvare meddelelsen og en rimelig frist til at afhjælpe situationen.

(4) Europa-Kommissionen skal i henhold til IUU-forordningens artikel 31 identificere tredjelande, som den betragter som ikkesamarbejdende lande, for så vidt angår bekæmpelse af IUU-fiskeri. Et tredjeland skal identificeres som ikkesamarbejdende, hvis det ikke opfylder de folkeretlige forpligtelser, det har som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat til at træffe foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri.

(5) Identifikationen af ikkesamarbejdende tredjelande skal baseres på en undersøgelse af alle oplysninger som anført i IUU-forordningens artikel 31, stk. 2.

(6) I henhold til IUU-forordningens artikel 33 skal Rådet opstille en liste over ikkesamarbejdende tredjelande. Over for sådanne lande kan der bl.a. træffes de foranstaltninger, der er fastsat i IUU-forordningens artikel 38.

(7) I henhold til IUU-forordningens artikel 20, stk. 1, skal tredjelandsflagstaten for at få godkendt validerede fangstattester meddele Kommissionen, hvilke ordninger den har iværksat med henblik på at gennemføre, kontrollere og håndhæve de love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som de pågældende tredjelandes fiskerfartøjer skal overholde.

(8) I henhold til IUU-forordningens artikel 20, stk. 4, skal Kommissionen samarbejde administrativt med tredjelande på områder, der vedrører gennemførelsen af forordningen.

2. PROCEDURE VEDRØRENDE TUVALU

(9) Fra den 18. til den 20. februar 2014 gennemførte Kommissionen med støtte fra EU-Fiskerikontrolagenturet (EFCA) et kontrolbesøg i Tuvalu i forbindelse med det administrative samarbejde, der er fastlagt i artikel 20, stk. 4, i IUU-forordningen.

(10) Formålet med besøget var at verificere oplysninger om Tuvalus ordninger for gennemførelse, kontrol og håndhævelse af love, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, som landets fiskerfartøjer skal overholde, og foranstaltninger truffet af Tuvalu med henblik på at opfylde landets forpligtelse til at bekæmpe IUU-fiskeri.

(11) Den endelige rapport om besøget blev sendt til Tuvalu den 18. marts 2014.

(12) Den 16. oktober 2014 sendte Tuvalu sine bemærkninger til den endelige rapport.

(13) Tuvalu er medlem af Fiskerikommissionen for det Vestlige og Centrale Stillehav (WCPFC). Tuvalu har ratificeret De Forenede Nationers havretskonvention (UNCLOS) af 1982 og aftalen af 1995 om gennemførelsen af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskebestande (UNFSA). Tuvalu er part i konventionen om oprettelse af Fiskeriagenturet for det Sydlige Stillehav (2) (FFA) og i Nauru-aftalen (PNA) om samarbejde om forvaltningen af fiskeri af fælles interesse (3).

(14) For at vurdere, om Tuvalu opfylder sine internationale forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat, der er fastsat i de internationale aftaler, jf. betragtning 13, og fastlagt af de relevante RFFO'er, der er nævnt i samme betragtning, søgte og analyserede Kommissionen alle de oplysninger, den anså for at være nødvendige.

(15) Kommissionen benyttede også oplysninger fra tilgængelige data offentliggjort af RFFO'er, i dette tilfælde WCPFC, samt offentligt tilgængelige data.

3. MULIGHEDEN FOR AT TUVALU KAN IDENTIFICERES SOM ET IKKESAMARBEJDENDE TREDJELAND

(16) I overensstemmelse med artikel 31, stk. 3, i IUU-forordningen analyserede Kommissionen Tuvalus forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat. Med henblik på denne undersøgelse tog Kommissionen højde for kriterierne i IUU-forordningens artikel 31, stk. 4-7.

3.1. Gentagne tilfælde af IUU-fiskeri og IUU-handelsstrømme (IUU-forordningens artikel 31, stk. 4)

(17) Med hensyn til fartøjer, der fører Tuvalus flag, bemærkes det, at der på grundlag af oplysningerne fra RFFO'ernes lister over fartøjer ikke er opført sådanne fartøjer på de foreløbige eller endelige lister over IUU-fartøjer, og der findes ingen dokumentation for tidligere tilfælde af IUU-fartøjer, der fører Tuvalus flag, som gør det muligt for Kommissionen at analysere Tuvalus præstation med hensyn til gentagne tilfælde af IUU-fiskeri i henhold til IUU-forordningens artikel 31, stk. 4, litra a).

(18) I mangel af oplysninger og bevismateriale som forklaret i betragtning 17 konkluderes det i henhold til artikel 31, stk. 3 og artikel 31, stk. 4, litra a), at det ikke er nødvendigt at vurdere, om Tuvalus foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri opfylder landets folkeretlige forpligtelser som flagstat med hensyn til IUU-fartøjer og IUU-fiskeri udøvet eller støttet af fiskerfartøjer, der fører dets flag, eller af dets statsborgere.

3.2. Manglende samarbejde og håndhævelse (IUU-forordningens artikel 31, stk. 5)

(19) Kommissionen har undersøgt, om Tuvalu har samarbejdet effektivt med Kommissionen ved at reagere på anmodninger fra Kommissionen om at undersøge forskellige spørgsmål og give feedback og følge op på IUU-fiskeri og dertil knyttede aktiviteter.

(20) I den forbindelse kan det konstateres, at Tuvalu er tilbageholdende med at samarbejde med Kommissionen om at behandle de mangler i landets fiskeriforvaltningssystem, der blev afdækket under Kommissionens besøg. I bemærkningerne til den endelige rapport om besøget, som Tuvalu sendte den 16. oktober 2014, forpligter landet sig ikke kontraktuelt til at tage fat på de mangler, som Kommissionen afdækkede under besøget. Tuvalu anerkendte de spørgsmål og udfordringer, som Kommissionen har konstateret, og anførte, at landet har brug for teknisk bistand og tid til at foretage de fornødne forbedringer, men forpligtede sig ikke til at afhjælpe de konstaterede mangler og forelagde heller ingen konkret handlingsplan for, hvordan dette skulle ske.

(21) Kommissionen har i forbindelse med den overordnede vurdering af, om Tuvalu opfylder sine forpligtelser som flag-, havne- og kyststat, også undersøgt, om Tuvalu samarbejder med andre flagstater om bekæmpelsen af IUU-fiskeri.

(22) Ifølge artikel 63 og 64 i UNCLOS skal kyst- og flagstater samarbejde om fælles og stærkt vandrende fiskebestande. I artikel 7 og 20 i UNFSA udbygges forpligtelsen til at samarbejde om henholdsvis at fastsætte kompatible bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger og sikre overholdelse og håndhævelse af de pågældende foranstaltninger. Desuden anbefaler FAO i artikel 7.1.3 i sin adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri (4), at stater, som udnytter fælles fiskebestande og fiskebestande, der går på tværs af grænser, indgår bilaterale aftaler for at sikre et effektivt samarbejde om bevarelse og forvaltning af ressourcerne. Dette præciseres yderligere i punkt 28 og 51 i den internationale handlingsplan om forebyggelse, afværgelse og standsning af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-handlingsplanen) (5), hvori der fastsættes en udførlig praksis for direkte samarbejde mellem stater, herunder udveksling af data eller oplysninger, der er til rådighed for kyststater.

(23) I denne forbindelse fastsætter artikel 25, stk. 10, i WCPFC-konventionen (6), at hvert medlem skal underrette den berørte flagstat, hvis det har rimelig grund til at formode, at et fiskerfartøj, der fører en anden stats flag, har udøvet aktiviteter, der undergraver effektiviteten af bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, der er vedtaget for konventionsområdet.

(24) Betydningen af effektive samarbejdsmekanismer skal vurderes ud fra den altdominerende tilstedeværelse af fartøjer under fremmed flag i farvande under Tuvalus jurisdiktion. Ifølge oplysninger, som de tuvaluanske myndigheder fremlagde under Kommissionens besøg i februar 2014, gælder der i øjeblikket i alt 18 bilaterale private licensaftaler fra 10 lande. Den flåde, der har tilladelse til at fiske i Tuvalus farvande, består således af 213 notfartøjer, 17 stangfartøjer og 7 langlinefartøjer, hvoraf kun ét notfartøj og to langlinefartøjer fører Tuvalus flag. Tuvalu erkendte dog, at der ikke var oprettet nogen samarbejdskanaler med de berørte flagstater for at sikre, at Tuvalu overholder sine forpligtelser til at samarbejde med stater som beskrevet i betragtning 22 og 23.

(25) Med hensyn til effektive håndhævelsesforanstaltninger skal sanktionerne for overtrædelser ifølge artikel 19, stk. 2, i UNFSA være af en sådan strenghed, at de effektivt sikrer overholdelse, modvirker overtrædelser, uanset hvor de finder sted, og fratager de skyldige de fordele, de har opnået ved deres ulovlige aktiviteter. Som det fremgår af betragtning 26-29 har Tuvalu ikke indført relevante retsregler og kan ikke føre den kontrol med sin flåde og sine farvande, der er nødvendig for at kunne idømme overtrædere tilstrækkeligt strenge sanktioner.

(26) Sanktionssystemet er indeholdt i Tuvalus lov om marine ressourcer fra 2006. Skønt loven blev ændret i 2012, er der ikke taget højde for den seneste udvikling i international ret med hensyn til bekæmpelse af IUU-fiskeri. Det skal i denne forbindelse nævnes, at der i de relevante retsregler ikke findes en eksplicit definition af IUU-fiskeriaktiviteter og alvorlige overtrædelser, og at der heller ikke findes en omfattende liste over alvorlige overtrædelser og strenge sanktioner.

(27) Endvidere indeholder Tuvalus lovgivning ikke på systematisk vis administrative ledsageforanstaltninger. Denne form for supplerende foranstaltninger er begrænset til suspension og inddragelse af licenser og gælder kun i tilfælde af »alvorlige overtrædelser« — et begreb, der ikke er defineret i tuvaluansk lovgivning.

(28) Begrebet »alvorlige overtrædelser« er ikke blevet strømlinet i tuvaluansk lovgivning. De relevante retsregler indeholder ikke sanktioner, der er skadelige for overtræderne og fratager dem den gevinst, de har opnået ved det ulovlige fiskeri.

(29) Derfor er sanktionssystemet i sin nuværende form ikke omfattende og strengt nok til at være afskrækkende. Behandlingen af alvorlige overtrædelser er nemlig ikke tilstrækkelig til at sikre overholdelse, modvirke overtrædelser, uanset hvor de finder sted, og fratage lovovertræderne de fordele, de har opnået ved deres ulovlige aktiviteter, som krævet i artikel 19, stk. 2, i UNFSA og artikel 25, stk. 7, i WCPFC-konventionen.

(30) Med hensyn til det pågældende IUU-fiskeris baggrund, art, omstændigheder, omfang og grovhed er det ligeledes vanskeligt at vurdere disse aspekter som følge af den mangel på klarhed og gennemsigtighed, der er beskrevet i betragtning 39-48. Som følge af sådanne mangler er det ikke muligt på en troværdig måde at fastslå omfanget af de eventuelle IUU-relaterede aktiviteter. Det er imidlertid et anerkendt faktum, at mangel på gennemsigtighed kombineret med den manglende effektive kontrol tilskynder til ulovlig adfærd.

(31) Med hensyn til Tuvalus eksisterende finansielle og administrative kapacitet skal det bemærkes, at Tuvalu ikke er opført i De Forenede Nationers indeks over menneskelig udvikling (7). I bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1905/2006 (8) er Tuvalu opført i kategorien af mindst udviklede lande i overensstemmelse med Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udviklings (OECD's) Komité for Udviklingsbistands (DAC's) liste over officielle modtagere af udviklingsbistand pr. 1. januar 2013 (9). I denne henseende kan Tuvalus finansielle og administrative kapacitetsbegrænsninger anses for at være til hinder for, at Tuvalu kan opfylde sine samarbejds- og håndhævelsesforpligtelser.

(32) Uanset analysen i betragtning 31 bemærkes det endvidere på grundlag af oplysningerne fra Kommissionens besøg i februar 2014, at Tuvalus myndigheder ikke synes at mangle finansielle ressourcer. Tuvalu mangler snarere det retlige og administrative miljø til at sikre en effektiv varetagelse af sine opgaver som flag-, kyst-, havne- og afsætningsstat.

(33) I lyset af den situation, som er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af alle de faktiske oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt Tuvalus udtalelser, kunne det med henvisning til artikel 31, stk. 3, og artikel 31, stk. 5, i IUU-forordningen fastslås, at Tuvalu ikke har opfyldt sine folkeretlige forpligtelser som flagstat med hensyn til samarbejds- og håndhævelsesforanstaltninger.

3.3. Manglende gennemførelse af internationale regler (IUU-forordningens artikel 31, stk. 6)

(34) Tuvalu har ratificeret UNCLOS og UNFSA. Tuvalu er medlem af WCPFC. Tuvalu er part i konventionen om oprettelse af Fiskeriagenturet for det Sydlige Stillehav (FFA) og i Nauru-aftalen (PNA) om samarbejde om forvaltningen af fiskeri af fælles interesse.

(35) Kommissionen har nøje gennemgået de oplysninger, den finder relevante for Tuvalus status som medlem af WCPFC.

(36) Kommissionen har også gennemgået de oplysninger, som den finder relevante for den kendsgerning, at Tuvalu har erklæret sig villig til at anvende de bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, der er vedtaget af WCPFC.

(37) Ifølge de omfattende oplysninger, Tuvalu har fremlagt om situationen for tunfiskeriaktiviteter i sine farvande (10), var fangsterne af tun i Tuvalus eksklusive økonomiske zoner (EEZ) i 2011 på 51 800 ton. Selv om det er et fald fra de foregående år (63 427 ton i 2009 og 60 618 ton i 2010), udgør bestandene i Tuvalus EEZ stadig en betydelig del af de samlede tunbestande i det Centrale og Vestlige Stillehav.

(38) Det fremgår af tallene i betragtning 37, at Tuvalu forvalter store globale tunbestande og derfor i sin egenskab af kyststat har pligt til at sikre ansvarlig og bæredygtig forvaltning af denne ressource på lang sigt. Artikel 61-64 i UNCLOS og artikel 7-8 i UNFSA regulerer kyststaters udnyttelse af de levende ressourcer, og de foreskriver, at kyststaterne bør træffe foranstaltninger, som er forenelige med dem, der gælder i regionen og på åbent hav for at sikre de fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearters bæredygtighed på lang sigt og fremme målet om optimal udnyttelse af de levende ressourcer i deres EEZ. Kyststaterne skal også sikre, at statsborgere fra andre lande, som fisker i deres EEZ, overholder de gældende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, og kyststaterne skal ligeledes samarbejde med de relevante stater og regionale organisationer, der er involveret i det pågældende fiskeri.

(39) Tuvalus retsregler indeholder ikke klare og gennemsigtige bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger, der sikrer en effektiv forvaltning af fartøjer, som opererer i farvandet under Tuvalus jurisdiktion. Navnlig findes der ingen bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger for kystnært fiskeri. Tuvalu har også erkendt, at den eksisterende forvaltningsplan for tun er forældet og skal revideres. Der er heller ikke endnu vedtaget en forvaltningsplan for hajer, således som det kræves i WCPFC's bevarelses- og forvaltningsforanstaltning 2010-07 (11).

(40) Bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne for farvande under national jurisdiktion, bl.a. arkipelagfarvande, er ufuldstændige og ikke baseret på videnskabelig rådgivning som krævet i UNCLOS, UNFSA og WCPFC. Mens Tuvalus fiskerilov fra 2006 fastsætter hovedprincipperne for en bæredygtig fiskeriforvaltning og bemyndiger ministeriet for naturressourcer til at indføre bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger i overensstemmelse hermed, viste Kommissionens kontrolbesøg, at man ikke er nået langt med udarbejdelsen af denne type bestemmelser. Den vigtigste indsats i den forbindelse har været rettet mod gennemførelsen af foranstaltningerne i den tredje PNA-ordning (12) i Tuvalus lovgivning i 2009.

(41) Farvandene under Tuvalus jurisdiktion omtales som henholdsvis territorialfarvande, arkipelagfarvande og EEZ. Ifølge WCPFC-konventionens artikel 3 omfatter konventionens kompetenceområde i princippet alle farvande i Stillehavet, dvs. også farvandene under Tuvalus jurisdiktion. Når det er sagt, udelukker Tuvalu sine territorial- og arkipelagfarvande fra anvendelsen af havdageordningen, et system, som begrænser notflådens fiskeriindsats gennem tildeling af fiskedage. Derfor gælder den vigtigste retsakt for bevarelse af fiskeressourcer i Tuvalus farvande ikke for en betydelig del af farvandene under landets jurisdiktion. For langline- og stangfartøjer er bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne fastsat i de enkelte licenser. Der foreligger dog ingen offentligt tilgængelige oplysninger om den faktiske forvaltning af fangster og fiskeriindsats i begge fiskerier bortset fra den generelle politik for begrænsning af antallet af fiskerilicenser.

(42) Desuden bekræftede Tuvalu under Kommissionens besøg, at nogle af WCPFC's bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger ikke anvendes i øjeblikket. Det drejer sig om CMM 2007-1 vedrørende det regionale observatørprogram, hvor der fastsættes krav om en 5 % observatørdækning på langlinefartøjer, og CMM 2010-07, hvor det fastsættes, at vægten af landede finner ikke må udgøre mere end 5 % af vægten af hajer. Manglen på teknisk kapacitet og ressourcer gjorde det ifølge Tuvalus myndigheder vanskeligt at gøre fremskridt, når det gælder overholdelsen af WCPFC's relevante bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.

(43) De tydelige mangler med hensyn til klarhed og gennemsigtighed i de gældende bevarelses- og forvaltningsregler, jf. betragtning 39-42, herunder kontrollen med fiskeriindsatsen i henhold til havdageordningen kombineret med, at der er indgået 18 forskellige private licensaftaler, jf. betragtning 24, er til hinder for en effektiv gennemførelse af bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne, hvilket er i modstrid med forpligtelserne i artikel 61, stk. 2-5, artikel 62, stk. 1, og artikel 64 i UNCLOS vedrørende optimal udnyttelse af ressourcerne ved hjælp af passende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.

(44) Kyststaterne er i henhold til artikel 61 i UNCLOS, artikel 5 og 6 i UNFSA og artikel 5 og 6 i WCPFC-konventionen forpligtede til at fastsætte tilladte fangstmængder for de levende ressourcer i deres EEZ på grundlag af den bedste foreliggende videnskabelige dokumentation og på grundlag af forsigtighedsprincippet; kyststaterne skal også ved hjælp af passende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger sikre, at de levende ressourcer og bestande i deres EEZ og andre farvande under deres jurisdiktion ikke bringes i fare som følge af overudnyttelse. FAO's adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri, særlig punkt 7.3-7.5, indeholder også en række eksempler på god praksis, som kan bidrage til opfyldelsen af disse forpligtelser.

(45) I rapporten til den 9. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg erkendte Tuvalu, at der fortsat var problemer med hensyn til dataindsamling, rapportering og overholdelse (13). Disse problemer tilskrives manglende kapacitet i fiskeriministeriet til overvågning af rapportering og dataforvaltning.

(46) WCPFC's videnskabelige udvalg rejser jævnligt spørgsmålet om manglende data i sine rapporter. F.eks. bemærkede WCPFC's videnskabelige udvalg i rapporten til den 7. samling i 2011 under punkt 89 visse uoverensstemmelser i registreringen af bugstribet bonit, gulfinnet tun og storøjet tun i notfartøjernes logbøger. Da det af videnskabelige hensyn er vigtigt at få nøjagtige data om notfartøjers fangstsammensætning, anbefalede udvalget, at dette problem blev henvist til udvalget for tekniske spørgsmål og overholdelse (14). Under punkt 37 fremhævede udvalget den usikkerhed, der er forbundet med oplysninger om artssammensætningen af notfartøjernes fangst, og opfordrede indtrængende de kontraherende parter til fortsat at forbedre skønnene over notfartøjernes fangstsammensætning. På den 8. samling rejste WCPFC's videnskabelige udvalg igen spørgsmålet om manglende data og uoverensstemmelser (15) i rapporteringen af fangster og disses sammensætning, og det fremsatte bemærkninger om rapporteringsforpligtelserne i henhold til charteraftaler og udstedte henstillinger, hvori der opfordres til en styrkelse af forvaltningen (16). Udvalget behandlede også spørgsmålet om visse kontraherende parters manglende fremsendelse af oplysninger eller fremsendelse af mangelfulde oplysninger; nogle af disse kontraherende parter udøver deres aktiviteter i farvande under Tuvalus jurisdiktion.

(47) Ifølge den rådgivning, der blev fremlagt på den 7. samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, vil fangstraterne sandsynligvis falde og bestandene blive nedfisket, hvis det nuværende fiskeritryk på bugstribet bonit opretholdes, og fangsterne bør derfor reduceres til et niveau svarende til det maksimale bæredygtige udbytte. En eventuel intensivering af fiskeriindsatsen bør derfor overvåges (17). Under Kommissionens besøg blev det dog konstateret, at der mangler en reel flåde- og fiskeriadgangspolitik, hvilket fremgår af den forældede og ufuldstændige forvaltningsplan for tun.

(48) Tuvalus myndigheder anvender ikke WCPFC's bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger i landets arkipelagfarvande og har kun indført begrænsede foranstaltninger, der er i overensstemmelse hermed. Eftersom tunfisk er en fælles bestand og en stærkt vandrende art, der udgør en vigtig ressource, som er genstand for omfattende fiskeri i Tuvalus arkipelagfarvande — et geografisk vigtigt gydeområde for tunarter — er denne situation til hinder for enhver overordnet bestræbelse på at bevare tunbestanden i Stillehavsregionen. Tuvalus myndigheder sørger således ikke for, at der anvendes bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger i alle farvande under landets jurisdiktion på en måde, som er i overensstemmelse med WCPFC's krav og med landets forpligtelse til at sikre, at arter, der befinder sig i farvande under en kyststats jurisdiktion, ikke skades som følge af overudnyttelse.

(49) Kommissionen har også vurderet enhver handling eller undladelse fra Tuvalus side, der kan have gjort de gældende love, administrative bestemmelser eller internationale bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger mindre effektive.

(50) I den forbindelse fastsættes der ikke med den forældede tunforvaltningsplan klare mål om at begrænse antallet af fiskerilicenser og den samlede tilladte fangstmængde, hvilket Tuvalu erkender. Kommissionen mener derfor, at de manglende bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger hindrer Tuvalu i at overholde sine internationale forpligtelser. Eftersom tun er en fælles og stærkt vandrende fiskebestand, skal bevarelses- og forvaltningsforanstaltningerne være konsekvente og kompatible i hele det område, bestanden vandrer i, hvis sådanne foranstaltninger skal kunne opretholdes og være effektive, hvilket også er det overordnede mål for WCPFC-konventionen.

(51) I lyset af den situation, som er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af de faktiske oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt alle Tuvalus udtalelser, kan det i henhold til artikel 31, stk. 3 og 6, i IUU-forordningen fastslås, at Tuvalu ikke har opfyldt sine folkeretlige forpligtelser, når det gælder internationale regler, administrative bestemmelser og bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.

3.4. Specifikke begrænsninger i udviklingslande

(52) Under hensyntagen til Tuvalus placering som mindst udviklet land (jf. betragtning 31) undersøgte Kommissionen, om de oplysninger, den havde indsamlet, kunne hænge sammen med landets specifikke begrænsninger som udviklingsland.

(53) Selv om der kan være specifikke kapacitetsmæssige begrænsninger med hensyn til kontrol og overvågning, kan Tuvalus specifikke begrænsninger som følge af landets udviklingsniveau ikke bruges som en begrundelse for, at den nationale lovgivning ikke indeholder specifikke bestemmelser, der henviser til internationale instrumenter, som tager sigte på at bekæmpe, afværge og standse IUU-fiskeriaktiviteter. De pågældende begrænsninger kan heller ikke bruges som en undskyldning for, at Tuvalu ikke har oprettet et sanktionssystem for overtrædelser af internationale forvaltnings- og bevarelsesforanstaltninger.

(54) Det ser endvidere ud til, at manglerne i overvågnings- og kontrolsystemet er en følge af ubalancen mellem Tuvalus ringe kapacitet til at kontrollere fiskeriaktiviteterne i sin EEZ og den kendsgerning, at en stor udenlandsk flåde tildeles adgang til landets farvande. Til trods for fiskeriets betydelige bidrag til Tuvalus generelle indkomst, ser det desuden ud til, at det budget, der er afsat til fiskeriforvaltning, er betydeligt lavere. Selv om Tuvalu har udviklingsmæssige begrænsninger, er der stadig ingen sammenhæng mellem landets politik for forvaltning af fiskeriressourcerne og de dertil afsatte ressourcer og landets prioriteter med hensyn til fiskeriforvaltning.

(55) I lyset af den situation, som er forklaret i denne del af afgørelsen, og på grundlag af alle de faktuelle oplysninger, som Kommissionen har indsamlet, samt Tuvalus udtalelser kunne det i henhold til artikel 31, stk. 7, i IUU-forordningen konstateres, at Tuvalus fiskeriforvaltning kan være hæmmet af landets udviklingsniveau. Hvis man imidlertid tager hensyn til, hvilken type mangler der er konstateret i Tuvalu, og de foranstaltninger, der er truffet for at rette op på situationen, kan Tuvalus udviklingsniveau ikke undskylde eller på anden vis forklare landets overordnede præstationer som flag- eller kyststat på fiskeriområdet og de utilstrækkelige foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeriet.

4. KONKLUSION OM MULIGHEDEN FOR IDENTIFIKATION SOM ET IKKE-SAMARBEJDENDE TREDJELAND

(56) På baggrund af ovenstående konklusioner om Tuvalus manglende opfyldelse af sine folkeretlige forpligtelser som flag-, havne-, kyst- eller afsætningsstat til at træffe foranstaltninger til at forebygge, afværge og standse IUU-fiskeri bør dette land i henhold til IUU-forordningens artikel 32 underrettes om, at det muligvis kan blive identificeret som et land, som Kommissionen betragter som et ikkesamarbejdende tredjeland, for så vidt angår bekæmpelse af IUU-fiskeri.

(57) I overensstemmelse med artikel 32, stk. 1, i IUU-forordningen bør Kommissionen underrette Tuvalu om, at landet muligvis kan identificeres som et ikkesamarbejdende tredjeland. Kommissionen bør ligeledes træffe alle de foranstaltninger, som er anført i artikel 32 i IUU-forordningen, over for Tuvalu. For at sikre en forsvarlig forvaltning bør der fastsættes en frist for det pågældende land til at svare skriftligt på meddelelsen og afhjælpe situationen.

(58) Underretningen af Tuvalu om, at landet muligvis kan blive identificeret som et land, som Kommissionen i forbindelse med denne afgørelse betragter som ikkesamarbejdende, udelukker ikke og fører heller ikke automatisk til, at Kommissionen eller Rådet efterfølgende tager skridt til at identificere ikkesamarbejdende lande og opstille en liste over dem —

BESTEMT FØLGENDE:

Eneste artikel

Tuvalu underrettes hermed om muligheden for, at landet bliver identificeret som et tredjeland, der af Kommissionen betragtes som et ikkesamarbejdende tredjeland med hensyn til bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri.

Udfærdiget i Bruxelles, den 12. december 2014. For Kommissionen Karmenu VELLA Medlem af Kommissionen

(1) EUT L 286 af 29.10.2008, s. 1.

(2) http://www.ffa.int/

(3) Nauru-aftalen (http://www.ffa.int/node/93#attachments).

(4) Code of Conduct for responsible fisheries, Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1995.

(5) International Plan of Action to prevent, deter and eliminate illegal, unreported and unregulated fishing, Food and Agriculture Organization of the United Nations, 2001.

(6) Konventionen om bevarelse og forvaltning af stærkt vandrende fiskebestande i det Vestlige og Centrale Stillehav, åbnet for undertegnelse den 5. september 2000 i Honolulu (http://www.wcpfc.int/doc/konvention-conservation-and-management-highly-migratory-fish-stocks-western-and-central-pacific).

(7) Oplysninger fra http://hdr.undp.org/en/statistics.

(8) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1905/2006 af 18. december 2006 om oprettelse af et instrument til finansiering af udviklingssamarbejde (EUT L 378 af 27.12.2006, s. 41).

(9) DAC-liste over ODA-modtagere (http://www.oecd.org/dac/stats/daclistofodarecipients.htm).

(10) Den 9. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, WCPFC SC9-AR/CCM-25.

(11) http://www.wcpfc.int/system/files/CMM%202010-07%20%5BSharks%5D.pdf

(12) Parter i Nauru-aftalen (PNA) Third Arrangement, 2008.

(13) Den 9. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, WCPFC SC9-AR/CCM-25.

(14) Sammenfattende rapport fra den 7. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, afholdt den 9.-17. august 2011 i Ponte, Sammenslutningen af Mikronesiske Stater (http://www.wcpfc.int/node/2896).

(15) Del 3.1. i den sammenfattende rapport fra den 8. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg, afholdt den 7.-15. august 2012 (http://www.wcpfc.int/node/4587).

(16) Punkt 69-71 i den sammenfattende rapport fra den 8. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg.

(17) Punkt 35-36 i den sammenfattende rapport fra den 7. ordinære samling i WCPFC's videnskabelige udvalg.