RAADETS BESLUTNING af 21 . december 1988 om vedtagelse af aarsberetningen om den oekonomiske situation i Faellesskabet og fastlaegelse af retningslinjerne for den oekonomiske politik i 1989 ( 88 /655/EOEF )

RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets beslutning 74 / 120/EOEF af 18 . februar 1974 om gennemfoerelse af hoej grad af overensstemmelse inden for den oekonomiske politik i Det Europaeiske Faellesskabs medlemsstater ( 1 ), aendret ved beslutning 75 / 787/EOEF ( 1) og 79/136/EOEF ( 2 ), saerlig artikel 4,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet ( 3 ), og under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg ( 4 ) - VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING :

Artikel 1 Raadet vedtager hermed den aarsberetning om den oekonomiske situation i Faellesskabet og om de retningslinjer for den oekonomiske politik, som Faellesskabet skal foelge, der er indeholdt i del A til C i den beretning, der vedlaegges denne beslutning, og fastlaegger de retningslinjer for medlemsstaternes oekonomiske politik, der fremgaar af del D i naevnte beretning .

Artikel 2 Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne .

Udfaerdiget i Bruxelles, den 21 . december 1988 .

Paa Raadets vegne V . PAPANDREOU Formand ( 1 ) EFT nr . L 63 af 5 . 3 . 1974, s . l6. ( 2 ) EFT nr . L 330 af 24 . 12 . 1975, s . 52 . ( 3 ) EFT nr . L 35 af 9 . 2 . 1979, s . 8 . ( 4 ) EFT nr . C 326 af 19 . 12 . 1988 . ( 5 ) Udtalelse afgivet den 23 . november 1988 ( endnu ikke offentliggjort i EFT ). KONOMISK AARSBERETNING 1988/89

MED BLIKKET MOD 1992 OEKONOMISK AARSBERETNING 1988/89 Med blikket mod 1992 ( Side ) Resume og konklusioner De vigtigste oekonomiske indikatorer 1985 til 1989 6 A . Den oekonomiske situation og udsigter 1 . Udenrigsoekonomien 8 2 . Faellesskabets oekonomi i 1988 og 1989 11 3 . Konvergens, stabilitet og vaekst 13 B . Faellesskabets oekonomi - problemer, muligheder og udfordringer 1 . Udnyttelse af det indre markeds potentiel 17 2 . Stoerre oekonomisk og social samhoerighed 18 2 .1 . Indsnaevring af indkomstforskellene inden for Faellesskabet 19 2.2 . Det indre marked og dets sociale dimension 21 3 . OEget vaekst i beskaeftigelsen 21 C . En politik, del tager sigte paa kraftigere vaekst og stoerre optimisme 1 . Struktur - og arbejdsmarkedspolitik 25 2 . Pengepolitik 26 3 . Finanspolitik 27 4 . Behov for oeget oekonomisk-politisk samordning 29 D . Den oekonomiske situation i medlemsstaterne - udsigter og politikker Belgien 30 Danmark 33 Forbundsrepublikken Tyskland 35 Graekenland 38 Spanien 40 Frankrig 42 Irland 44 Italien 46 Luxembourg 48 Nederlandene 5O Portugal 52 Det Fore OEKONOMISK AARSBERETNING 1988/89 MED BLIKKET MOD 1992 RESUME OG KONKLUSIONER Gunstige oekonomiske udsigter for Faellesskabet og verdensoekonomien 1 . De oekonomiske udsigter for Faellesskabet har forbedret sig betragteligt gennem de seneste maaneder . I 1988 hoestede Faellesskabet fordel af en uventet dynamik inden for sit eget omraade, inden for hele OECD-omraadet og i verdenshandelen . Inden for Faellesskabet vil man sandsynligvis opleve den kraftigste oekonomiske vaekst ( 1988 : 3,5 % i gennemsnit ) siden slutningen af 1970'erne, den kraftigste stigning i investeringerne ( 7 % ) i mere end to aartier og en inflationsrate (3,5 %) omtrent svarende til den, man oplevede i 1960'erne . Til trods for en vis afdaempning i den oekonomiske vaekst i resten af verden ventes en kraftig vaekst i 1989 ( ca . 2,75 % ). Inflationen ventes kun at stige en anelse . Arbejdsloesheden er begyndt at falde, men er stadig alt for hoej .

2 . De internationale rammer for pengepolitikken i Faellesskabet har aendret sig betydeligt. Efter at der blev rettet noget op paa det amerikanske handelsunderskud tidligt paa aaret, og efter at renteniveauet steg i foraaret, naaede dollarkursen i efteraaret naesten op paa det niveau over for de europaeiske valutaer, som den havde ligget paa i januar 1987, dvs . lige foer Louvre-aftalen . Dels i et forsoeg paa at bremse dollarens stigning og dels for at imoedekomme kravet om indre stabilitet maatte de europaeiske centralbanker i varierende omfang skride ind med stramninger paa deres egne pengemarkeder .

3 . Gennem internationalt samarbejde har man gjort betydelige fremskridt hen imod stoerre stabilitet i verdensoekonomien . Men en maalbevidst viderefoerelse af dette samarbejde er noedvendig, for der lurer stadig betydelige risici i horisonten : a ) i 1989 vil den nedadgaaende tendens i betalingsbalanceuligevaegtene sandsynligvis miste noget af sin styrke, samtidig med at den amerikanske udlandsgaeld fortsat oeges, b ) de vedholdende betalingsbalanceuligevaegte udgoer en konstant fare for stabiliteten i det internationale valutasystem, og c ) der kan ikke konstateres nogen forbedring i situationen i udviklingslandene, som desuden paavirkes af den seneste rentestigning .

Lyspunkter og punkter, der giver anledning til bekymring 4 . Der er tre lyspunkter i den oekonomiske situation :

- Den dynamiske udvikling i Spaniens, Portugals, Italiens og Det Forenede Kongeriges oekonomi er ved at sprede sig til deres samhandelspartnere, hvis eksport - og investeringsaktivitet er livligere . Saaledes skulle den oekonomiske vaekst i f.eks . Frankrig og Tyskland komme til at ligge paa ca . 3 % i 1988 og kun en anelse lavere i 1989 ( sammenlignet med 2 % i 1987 ).

- Det er i stigende grad investeringerne, der er drivkraften bag den oekonomiske vaekst . Der er mange faktorer, der spiller ind her : en bedre rentabilitet, en rekordhoej kapacitetsudnyttelse, et gunstigt intern nationalt oekonomisk klima og de private erhvervsvirksomheders forberedelser paa 1992 .

- Inden for Faellesskabet har man naaet en stabilitet og en konvergens i inflationsraterne, som man ikke har set magen til siden 1960'erne . Der er dog stadig behov for forbedringer paa dette punkt, navnlig i Portugal og . Graekenland .

5 . Paa trods af disse tilfredsstillende tendenser er der dog fire punkter, der giver anledning til bekymring : a ) faren for en genopblussen i infationen, b ) for store budget underskud i visse lande, c ) en oeget uligevaegt mellem EF-landenes betalingsbalancer, og d ) en arbejdsloeshedsprocent, som i EF-gennemsnit stadig ligger paa over 11 % af den erhvervsaktive befolkning .

6 . Det maa fortsat vaere en prioriteret opgave for alle medlemsstater at styrke vaekstmulighederne . En konsolidering af den nuvaerende gode udvikling i den oekonomiske vaekst kan dog i de kommende maaneder kraeve forskellige tiltag i de forskellige medlemsstater . Medens der ventes en opbremsning i vaeksten i de mere dynamiske lande som foelge af infationspres og/eller en forvaerring i betalingsbalancen, boer der i den oekonomiske politik i de oevrige lande laegges vaegt paa at stimulere den indenlandske vaekst ved at styrke udbuds - og efterspoergselssiden .

Virkeliggoerelse af maalene for det mellemlange sigt 7 . Den kraftigere vaekst giver nu Faellesskabet chancen for under de bedste betingelser at naa dets hovedmaalsaetninger, nemlig at hoeste fordelene af etableringen af det indre marked, styrke den oekonomiske og sociale samhoerighed og nedbringe arbejdsloesheden .

8. At kursen mod etablering af det indre marked i 1992 er ufravigelig, blev bekraeftet paa Det Europaeiske Raads moede i Hannover . Der er allerede gjort betydelige fremskridt . Igennem de seneste maaneder er det kommet til at staa mere og mere klart for den brede offentlighed og virksomhederne, hvilke muligheder dette forehavende vil aabne op for . Det er helt afgoerende, at disse forhaabninger ikke goeres til skamme, naar man inden for de kommende aar skal traeffe de beslutninger, hvorved de betydningsfulde foranstaltninger i hvidbogen foeres ud i livet .

9 . For at etableringen af det indre marked skal faa fuld gennemslagskraft, maa den ledsages af en passende struktur - C politik, herunder ogsaa en effektiv konkurrencepolitik, som der uafhaengigt heraf er behov for under alle omstaendigheder .

10 . Krones etablering af det indre marked med held, vil dette faa betydningsfulde makrooekonomiske konsekvenser . Undersoegelser udfoert af Kommissionens tjenestegrene tyder paa, at etableringen af det indre marked paa mellemlang sigt vil medfoere betydelige forbedringer i den oekonomiske vaekst, budgetsituationen og betalingsbalancesituationen og have en positiv virkning paa inflationen . For at sikre, at de produktivitetsgevinster, der vil blive opnaaet, hurtigt omsaettes i oeget vaekst og beskaeftigelse, er det af stor betydning, at restriktionslempelserne udnyttes fuldt ud gemem en formindskelse af de indenlandske uligevaegte og en aktiv indsats for at styrke udbuds - og efterspoergselssiden .

11 . Med den allerede fremskredne reform af og de oegede bevillinger til strukturfondene og den oegede anvendelse af Faellesskabets finansieringsinstrumenter raader Faellesskabet over midlerne til at styrke den oekonomiske og sociale samhoerighed . Der maa skabes en ny »parterskabsmodel« for forholdet mellem Faellesskabet og modtagerlandene . Ikke blot er det af afgoerende betydning, at disse ressourcer udnyttes effektivt og har akkumulerende virkning inden for hvert enkelt program, men den oekonomiske politik, der foeres i de paagaeldende lande, maa tillige sikre, at udbudssiden som helhed bliver forbedret, og isaer at effektiviteten i de produktive investeringer samt disses andel af BNP oeges .

l2 . Selv om etableringen af det indre marked i sidste instans resulterer i betydelige velfaerds - og beskaeftigelsesgevinster, giver den strukturtilpasning, den bringer med sig i overgangsfasen, alligevel anledning til en vis bekymring . Opmaerksomheden maa rettes mod det indre markeds sociale dimension, herunder navnlig a ) udformning af en politik, der sigter mod at lette genbeskaeftigelse, b ) skabelse af de rette betingelser for konvergens hen imod en hoejere social standard, f.eks . gennem minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed paa arbejdspladsen, samt c ) styrkelse af den sociale dialog paa faellesskabsplan .

13 . Nedbringelse af arbejdsloesheden er og bliver dog den hoejest prioriterede opgave i alle medlemsstater . Beskaeftigelsen stiger allerede i rekordhoejt tempo . Denne tendens maa forstaerkes . I mange lande ses der tegn paa en stoerre tilpasningsevne paa arbejdsmarkedet, bl.a . i form af deltidsbeskaeftigelse . Sigtet i samarbejdsstrategien for vaekst og beskaeftigelse har stadig gyldighed . Dette indebaerer, at der paa makrooekonomisk plan maa ske en yderligere forbedring af rentabiliteten i de kapacitetsudvidende og beskaeftigelsesfremmende investeringer . En fortsat moderat udvikling i loenomkostningerne vil, sammenholdt med de nye og gunstige efterspoergselsudsigter, bidrage hertil . Det indebaerer ligeledes, at der maa saettes fokus paa afskaffelse af alle unoedige administrative hindringer, der staar i vejen for en oeget beskaeftigelse, og paa stoerre mobilitet og hoejere kvalifikationsniveau, navnlig gennem en vedholdende uddannelsesindsats .

Den snaevre vej hen imod en konsolidering af vaeksten 14 . De potentielle muligheder for at skabe ikke-inflatorisk vaekst kan styrkes ved at goere de europaeiske oekonomier endnu mere fleksible . En oeget markedsfleksibilitet og dennes Positive virkning paa ivaerksaetternes adfaerd og initiativlyst er i sig selv en kilde til fremskridt . I en situation, hvor det er noedvendigt paa den ene side at undgaa et for stort pres paa produktionskapaciteten og paa den anden side at forbedre beskaeftigelsesmulighederne yderligere, har strukturpolitikken stadig meget stor betydning .

13 . Dollarens stabilisering og efterfoelgende appreciering paa valutamarkederne fik de penge - og valutapolitiske myndigheder til i hoejere grad at rette opmaerksomheden mod maaet om indenlandsk stabilitet . Den stigning, der for nylig er sket i rentesatserne paa pengemarkedet i Faellesskabet, har oeget de penge - og valutapolitiske myndigheders trovaerdighed . I det omfang, det lykkes at reducere de langsigtede inflations - og/eller valutadeprecieringsforventninger,vil den lange rente kunne stabiliseres eller falde paa et sundt grundlag . I det tidligere efteraar var der visse tegn paa, at dette var sket i nogle lande .

I de lande, der deltager i valutakursmekanismen, er det indenlandske inflationspres generelt under kontrol, og der synes ikke at vaere behov for en ydeligere pengepolitisk stramning i den naermeste fremtid . Alligevel vil pengepolitikken vaere i fare og blive sat paa en alvorlig proeve, hvis der skulle opstaa fornyet ustabilitet om dollaren .

16 . Hvad budgetpolitikken angaar er maalene paa mellemlang sigt fortsat af primaer betydning . I forbindelse med etableringen af det indre marked maa droeftelserne vedroerende tilnaermelsen af de indirekte skatter og beskatningen af kapitalindkomst viderefoeres, saa der hurtigt kan naas til enighed om disse spoergsmaal . Andre maal paa mellemlang sigt omfatter oeget konvergens med hensyn til de offentlige finanser i medlemsstaterne, som stadig udviser alt for store indbyrdes forskelle, og behovet for at benytte budgetpolitikken til at forbedre vilkaarene paa udbuds - og efterspoergselssiden .

17 . Den oegede indbyrdes afhaengighed mellem medlemsstaterne goer det endnu vigtigere at samordne den oekonomiske politik bedre . Endvidere betyder den stadig stoerre valutakursstabilitet, der foelger af konvergensen i de underliggende fundamentale oekonomiske forhold, at det indre markeds funktion forbedres . Denne monetaere samhoerighed ville blive styrket, hvis valutakursmekanismen, naar tiden hertil er inde, udvides til de lande, som endnu ikke deltager i den, hvis pengepolitikken i hoejere grad forvaltes i et samarbejde, og hvis ecuens rolle styrkes . Der kan dog ikke skabes monetaer samhoerighed inden for Faellesskabet paa mere permanent basis, medmindre medlemsstaterne foerer en indbyrdes overensstemmende politik paa andre omraader, navnlig budgetpolitik . I denne forbindelse er det af stor betydning at forstaerke konsensusen om de vigtigste maal i den oekonomiske politik : a ) prisstabilitet og konvergente, lave inflationsrater, b) indbyrdes overensstemmende betalingsbalancer paa det mellemlange sigt, og c ) intern og ekstern stabilitet som en medvirkende faktor ved virkeliggoerelsen af Faellesskabets og medlemsstaternes vaekst - og beskaeftigelsesmaal .

De vigtigste oekonomiske indikatorer 1985 til 1989 EF-landene, USA og Japan a ) BNP (;) i faste priser ( aarlig procentvis aendring ) 1985 1986 1987 1988 ($) 1989 ($) B 1,4 2,3 1,8 3 2;/4 DK 4,2 3,4 -1,0 0 1=/4 D 2,1 2,6 1,9 3;/4 2;/2 GR 3,0 1,3 -0,4 2=/4 2 E 2,3 3,3 5,2 4=/4 4 F 1,7 2,1 2,3 3 2=/4 IRL 1,1 -0,3 4,1 3 3;/4 I 2,7 2,7 3,1 4 3;/4 L 3,8 2,9 2,4 2=/4 2;/2 NL 2,3 2,4 1,5 2;/4 2;/4 P 3,3 4,3 4,6 4 3;/2 UK 3,7 2,9 4,3 3=/4 2;/2 EUR 12 2,5 2,6 2,9 3;/2 2=/4 USA 3,1 3,0 3,4 4 2;/4 JAP 4,5 2,4 4,2 5;/2 3=/4 b ) Indenlandsk efterspoergel i faste priser ( aarlig procentvis aendring ) 1985 1986 1987 1988 ($) 1989 ($) B 1,3 3,2 2,4 3 2;/4 DK 5,7 -3,2 -1;/2 =/4 D 1,0 3,7 3,1 3;/2 2;/2 GR 6,1 -0,5 0,2 3;/2 3 E 2,9 5,9 8,0 6;/4 5;/4 F 2,2 3,7 3,3 3 2=/4 IRL -1,3 0,8 -1,5 -;/4 1;/2 I 3,2 3,6 4,6 4;/2 3;/2 L 0,7 -0,9 6,1 ;/2 2;/2 NL 2,5 3,9 2,2 1=/4 2 P 0,8 8,4 9,5 6;/2 5;/2 UK 2,9 3,8 4,3 5;/4 3;/2 EUR 12 2,4 3,9 3,9 4 3;/4 USA 3,5 3,8 3,0 2=/4 2 JAP 3,8 4,0 5,1 7;/4 4;/4 c) Privatforbrugsdeflator ( aarlig procentvis aendring ) 1985 1986 1987 1988 ($) 1989 ($) B 5,2 0,8 1,6 1;/4 2;/2 DK 4,9 3,6 4,1 4=/4 3=/4 D 2,1 -0,2 0,5 1;/4 2;/2 GR 18,7 22,2 15,8 13;/4 12=/4 E 8,3 8,7 5,3 4=/4 4;/4 F 5,7 2,5 3,2 2=/4 2=/4 IRL 4,5 3,6 3,1 2 2=/4 I 9,3 6,1 4,8 5 4;/2 L 5,2 0,6 0,6 1;/2 2;/4 NL 2,5 0,2 -0,4 =/4 1;/4 P 19,0 12,0 10,2 9;/2 7 UK 5,2 3,6 3,8 4;/2 4=/4 EUR 12 5,9 3,6 3,3 3;/2 3=/4 USA 3,1 2,1 4,5 4;/4 5 JAP 2,1 0,6 -0,2 1 2 d ) Saldo paa betalingsbalancens loebende poster ( i % af BNP ) (;) 1985 1986 1987 1988 ($) 1989 ($) B 0,7 2,6 1,9 1=/4 1=/4 DK -4,7 -5,1 -3,0 -2;/2 -2;/4 D 2,4 4,2 4,0 4 4;/4 GR -8,2 -5,4 -3,4 -2=/4 -3;/2 E 1,6 1,7 0,1 -=/4 -2 F 0,1 0,6 -0,3 0 ;/4 IRL -3,8 -2,4 1,3 2;/2 3;/2 I -0,9 0,8 -0,1 -;/2 -;/2 L 43,3 46,1 38,0 38;/2 36;/2 NL 4,3 2,8 1,7 1;/2 1=/4 P 1,7 3,9 1,8 0 -1=/4 UK 0,5 -0,8 -0,6 -3 -3;/4 EUR 12 0,7 1,3 0,8 ;/2 ;/4 USA -2,9 -3,4 -3,6 -2 =/ e ) Arbejdsloese i % af den civile arbejdsstyrke (=) 1985 1986 1987 1988 ($) 1989 ($) B 13,6 12,6 12,3 11;/2 11 DK 8,7 7,4 7,6 8;/2 9 D 8,4 8,1 8,1 8 8;/4 GR 7,8 7,4 7,4 7;/2 7;/2 E 21,4 21,0 20,5 20 19;/2 F 10,5 10,7 10,8 10=/4 10=/4 IRL 17,9 18,2 19,2 18=/4 18;/4 I 12,9 13,7 14,0 15 14;/2 L 1,7 1,4 1,6 1;/2 1;/4 NL 13,3 12,1 11,5 11;/4 11 P 8,7 8,7 7,2 6;/2 6;/2 UK 12,0 12,0 10,6 8;/2 7;/4 EUR 12 11,8 11,9 11,6 11;/4 11 USA 7,2 7,0 6,2 5;/2 5;/2 JAP 2,6 2,8 2,8 2;/2 2;/2 f ) Offentlig laanoptagelse og laangivning (%) ( i % af BNP ) 1985 1986 1987 1988 ($) 1989 ($) B -8,3 -8,9 -7,2 -7;/4 -6;/2 DK -2,0 3,1 -2,1 1 1;/4 D -1,1 -1,3 -1,8 -2;/4 -1;/4 GR -13,6 -10,8 -9,5 -12 -13;/4 E -7,0 -5,7 -3,6 -3 -3 F -2,8 -2,9 -2,5 -2 -1=/4 IRL -11,1 -10,6 -9,1 -6;/2 -6 I -12,5 -11,4 -10,5 -10 -10 L 5,8 6,0 5,2 5;/4 6;/4 NL -4,7 -6,0 -6,3 -5;/4 -4;/2 P -10,1 -7,8 -8,4 -8 -7=/4 UK -2,7 -2,4 -1,4 -;/4 0 EUR 12 -5,2 -4,8 -4,2 -3=/4 -3;/2 USA -4,3 -3,5 -2,3 -1=/4 -1=/4 JAP -0,8 -1,5 -0,3 -;/4 ;/4 g ) Samet beskaeftigelse ( aarlig procentvis aendring ) 1985 1986 1987 1988 ($) 1989 ($) B 0,8 1,0 0,3 1;/4 =/4 DK 2,9 2,3 1,1 -;/4 ;/4 D 0,7 1,0 0,7 ;/2 =/4 GR 1,0 0,1 -0,1 1 =/4 E -1,4 1,9 3,0 2;/2 2 F -0,4 0,3 0,1 ;/2 ;/2 IRL -2,2 -0,4 -0,1 0 ;/2 I 1,4 0,8 -0,1 ;/2 ;/2 L 1,4 2,6 2,7 2 1;/2 NL 1,3 1,8 1,2 =/4 1 P -0,3 0,0 2,7 1=/4 1 UK 1,6 0,4 1,7 2 1 EUR 12 0,6 0,8 0,9 1 1 USA 2,4 1,7 2,6 2;/4 1;/2 JAP 0,7 0,9 1,0 1;/2 =/4 h ) Real loensum pr. modtager (& ) ( aarlig procentvis aendring ) 1985 1986 1987 1988 ($) 1989 ($) B -0,4 3,0 1,6 1 1;/4 DK -0,3 1,0 4,0 -;/2 -1 D 0,9 4,1 2,4 1=/4 0 GR 3,3 -5,4 -2,9 3;/4 1 E 1,7 -0,4 2,1 1=/4 1=/4 F 0,9 1,5 0,1 1 1 IRL 1,8 1,5 1,9 1;/4 1 I 0,8 1,5 3,8 2 2 =/4 L -1,4 4,3 3,3 2 2=/4 NL -1,1 1,4 1,6 1 -;/4 P 2,8 4,5 3,3 1;/2 2=/4 UK 1,4 3,6 3,0 3 3 EUR 12 0,9 2,3 2,1 1=/4 1;/2 USA 1,1 1,6 -0,4 1 -;/4 JAP 1,3 3,1 3,3 3;/4 2;/2 Kilde : Kommis A . DEN OEKONOMISKE SITUATION OG UDSIGTER 1 . Udenrigsoekonomi Den internationale oekonomiske situation og den oekonomiske situation i Det Europaeiske Faellesskab er karakteriseret af en dynamisk udvikling i produktion og handel samt de laveste inflationstakter, der er set i lang tid . AArene med strukturelle tilpasninger inden for de fleste industribaserede oekonomier har gjort disse stoerrelser mindre paavirkelige . Trods boerskrakket i oktober 1987 og den fortsatte bekymring for uligevaegten paa de internationale betalinger er der tale om kraftig vaekst i industrilandene ( 3,9 % i 1988 ). De forsinkede positive virkninger af olieprisfaldet i 1986 og den hastige vaekst i den internationale likviditet i 1987 ( foerst i kraft af interventioner paa valutamarkedet og senere paa aaret med henblik paa at stoette de finansielle institutioner efter haendelserne i oktober 1987 ) har resulteret i en vaekst, der er bedre end den,der forventedes ved aarets begyndelse, og der er endda tegn paa overophedning i visse lande . Til trods for en vis afdaemPning skulle BNP-vaeksten i OEGD-landene stadig kunne naa op i naerheden af 3 % i 1989, det syvende aar i traek med kraftig oekonomisk vaekst .

Denne gunstige udvikling har vaeret faelles for alle de stoerre industrilande . Den amerikanske oekonomi har oplevet en meget staerk - omend ujaevn - vaekst siden 1983 . Kapacitetsloftet er ved at blive naaet inden for visse industrier, og arbejdsloesheden er kun en anelse hoejere end i 1960'erne . Men til trods for dette og den kraftige devaluering af dollaren i de sidste tre aar ( marts 1985 til marts 1988 : 38 % paa basis af effektive valutakurser ), forblev inflationen i 1988 paa ca . 4,5 % . Der skete en stramning i pengepolitikken i forsommeren, hvor de foerste tegn paa en overophedning af oekonomien viste sig . Der vil sandsynligvis ske en afdaempning i 1989 som foelge af den noget mindre vaekst i baade den indenlandske efterspoergsel og eksporten .

I Japan har stigningen i den indenlandske efterspoergsel inden for de sidste tolv maaneder ligget paa i gennemsnit ca . 7,5 % i faste priser . Samtidig synes den japanske oekonomi at have tilpasset sig den betydelig opskrivning af yen'en ( marts 1985 til marts 1988 : 60 % paa basis af effektive valutakurser ), der har fundet sted inden for de sidste tre aar, og eksportudsigterne er blevet forbedret . Selv om der forventes en afdaempet vaekst i den indenlandske efterspoergsel i 1989, vil den japanske oekonomi saaledes forblive meget staerk .

Den oekonomiske vaekst i udviklingslandene skoennes i gennemsnit at ville ligge mellem 3,5 og 4 % i baade 1988 og 1989 . Dette gennemsnit daekker imidlertid over store forskelle . De nyindustrialiserede lande i Asien, der er storeksportoerer af faerdigvarer, oplever fortsat stigningstakter i bruttonationalindkomsterne paa over 7 %. De olieeksporterende lande er foerst nu ved at komme sig over tabet i eksportindtaegterne som foelge af olieprisernes sammenbrud i 1986 . BNP-vaeksten i de lande, der eksporterer raavarer, synes ikke at vaere tiltaget saerlig maerkbart til trods for den hoeje aktivitet i industrilandene og den kraftige stigning i raavarepriserne ( bortset fra olie ), som paa aarsbasis androg 17 % i de sidste seks maaneder af 1987 og 27 % i de foerste seks maaneder af 1988 . Dette har foert til en kaerkommen forbedring af disse landes bytteforhold .

TABEL l BNP i faste priser, den indenlandske eftetspoergsel og verdenshandelen (;) Prognoser fra september/oktober 1988 udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene .

TABEL 1 BNP i faste priser, den indenlandske efterspoergsel og verdenshandelen ( aarlige procentvise aendringer ) I-1987 II-1987 I-1988 1987 1988 (;) 1989 (;) a ) BNP EUR 12 2,5 3,5 3,8 2,9 3,5 2,8 USA 3,9 5,0 4,0 3,4 3,9 2,3 Japan 3,7 6,0 6,4 4,2 5,6 3,8 OPEC 0,0 1,1 2,6 Nyindustrialiserede lande i Asien 11,8 8,5 7,5 Andre nyindustrialiserede lande 2,8 1,3 3,4 Andre udviklingslande 4,0 5,0 4,6 b ) den indenlandske efterspoergsel EUR 12 3,6 4,3 4,1 3,8 4,0 3,2 USA 2,8 4,8 2,5 3,0 2,8 2,0 Japan 3,9 7,7 8,9 5,1 7,4 4,2 ;) 1989 (;) c ) vendenshandelen Welteinfuhren ( ohne EG ) 0,6 11,6 7,0 5,0 7,6 5,7 EUR 12-Exportmaerkte 6,2 8,2 6,1 (;) Prognoser fra september/oktobcr 1988 udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene For Det Europaeiske Faellesskab udgoer den dynamiske verdensoekonomi en kaerkommen stimulering af dets egen eksport, som styrker den oekonomiske vaekst, der er fremkaldt af den interne efterspoergsel . Faktisk er det sandsynligt, at verdens samlede import ( ekskl . Faellesskabet ) vil stige med over 7 % i faste priser i 1988, hvilket indebaerer en betydelig vaekst paa Faellesskabets eksportmarkeder . Paa grund af en hurtigere foroegelse af importen vil udenrigshandelens nettoresultat imidlertid fortsat have en negativ indflydelse paa BNB-vaeksten i Faellesskabet ( for tredje aar i traek ). Saaledes vil den internationale justeringsproces fortsat finde sted paa et relativt hoejt vaekstniveau for baade samhandel og bruttonationalprodukt .

Ovennaevnte udvikling har betydelige konsekvenser for den oekonomiske politik, navnlig pengepolitikken . Fra 1985 og frem til begyndelsen af 1988 lagde de pengepolitiske myndigheder i de stoerste industrilande generelt stor vaegt paa de eksterne maal til stoette for den internationale justeringsproces . Overvejelser vedroerende valutakurserne spiller derfor en betydeli grolle i forbindelse med styringen af rentesatserne og valutareserverne . Klimaet aendrede sig i midten af 1988 . Dollarkursen stabiliserede sig, da det blev klart, at verdensoekonomien robust havde modstaaet virkningerne af boerskrakket, og deninternationale justeringsproces medfoerte, at USA's nominelle handelsunderskud endelig var paa vej ned ( i de foerste otte maaneder af 1988 var underskuddet ca . 18 mia US $ mindre end i samme periode i 1987 ). Til sidst reviderede markederne deres bedoemmelse af den oekonomiske situation, idet de begyndte at naere bekymring for det stoerre pres paa priserne . Efterhaanden som risikoen for en genopblussen af inflationen blev tydelig, blev der tillagt de indenlandske maal stoerre betydning, og pengepolitikken blev strammet en del i foerste omgang i USA . Omlaegningen af de finansielle portefoeljer og det hoejere renteniveau afstedkom tilsammen, at dollaren atter steg i andet kvartal 1988 .

I slutningen af september laa den effektive dollarkurs over 10 % hoejere end ved udgangen af sidste aar ( 18 % Boejere over for DM og 10 % hoejere over for yen ), men en anelse lavere end den gennemsnitlige kurs i andet og tredje kvartal 1987 . I begyndelsen af efteraaret laa dollarkursen for de vaesentligste europaeiske valutaer faktisk taet paa det niveau, der var fremherskende paa tidspunktet for Louvre-aftalens indgaaelse, dvs.februar 1987 .

Centralbankerne har reageret paa markedets aendrede indstilling til den amerikanske dollar og USA's mere restriktive pengepolitik ved at saelge dollars paa de udenlandske valutaboerser og ved at haeve den korte rente . Paa baggrund af en vaekst, der var hurtigere end forventet, og en maerkbar forringelse af bytteforholdet ansaa myndighederne i Vesttyskland og Storbritannien dette skridt for oenskeligt af interne aarsager . I andre EF-lande har der imidlertid hersket frygt fon at den derved fremkaldte rentestigning kunne faa negativ indvirkning paa vaeksten ( se kapitel C.2 ).

TABEL 2 Den nominelle korte rente ( tremaaneders pengemarkedsrente ) Ultimo januar 1988 Ultimo april 1988 Ultimo september 1988 Gennemsnit EMB 5,7 5,7 6,8 D 3,3 3,4 5,3 UK 8,7 8,5 12,3 USA 5,8 6,1 7,5 Japan 3,9 3,9 4,1 De internationale betalingsbalanceuligevaegte nedbringes loebende, ikke blot reelt, men ogsaa nominelt . Handelsstroemmene er ved at tilpasse sig de nye valutakursforhold og den deraf foelgende forbedring af den amerikanske konkurrenceevne . Ti1pasningen foregaar imidlertid langsomt . Ydermere forholder det sig saaledes, at den geografiske modpart til forbedringen af det amerikanske underskud, som hovedregel ikke har vaeret at finde i de vigtigste overskudslande ( Japan, Vesttyskland og de nyindustrialiserede lande i Asien ) men i andre OECD - eller LDC-lande . Der er bilateralt set ingen tvivl om, at den foerstnaevnte landegruppes stilling i forhold til USA er ved at blive forvaerret . Dette kompenseres imidlertid af en forbedret handelsbalance over for deres oevrige handelspartnere som helhed . Saerlig i Faellesskabet er faldet i det samlede overskud over for resten af verden derfor udtryk for, at der sker en hastig forvaerring af den loebende betalingsbalance i alle medlemslandene med undtagelse af Vesttyskland og i saerdeleshed i de lande, der oplever en vaekst i den indenlandske efterspoergsel, TABEL 3 Betalingsbalancens loebende poster 1985 1986 1987 1988 ( 1 ) 1989 ( 2 ) a ) a mia US$ EUR 12 18,4 50,4 42,4 24 16 USA -116,4 -141,4 -154,0 -135 -131 Japan 49,2 85,5 87,1 79 86 OPEC 3,7 -26,4 -9,5 -21 -22 Asiatische Schwellenlaender 10,1 22,8 29,1 34 33 Sonstige Entwicklungslaender -34,5 -32,4 -22,9 -27 -32 b ) i % af BNP(3 ) EUR 12 0,7 1,3 0,8 ;/2 ;/4 USA -2,9 -3,4 -3,4 -2=/4 -2;/2 Japan 3,7 4,3 3,6 2=/4 3 At doemme efter den nuvaerende eller fremtidige produktionsudvikling, den nuvaerende politik og de nuvaerende realvalutakurser kunne justeringsprocessen i industrilandene, saerlig mellem USA og Japan, miste meget af sin kraft i slutningen af 1989 og derefter . Der rejser sig derfor det spoergsmaal, om det amerikanske handelsunderskud paa grundlag af den prognosticerede udvikling i nettoeksporten rent faktisk vil falde i et tempo, der er tilstraekkeligt til, at markederne modtager et klart signal om, at uligevaegtene paa betalingsbalancens loebende poster til sidst vil blive udlignet uden at give anledning til et sammenbrud .

Saerlig betaenkelig i denne sammenhaeng er den fortsatte foroegelse af USA's udlandsgaeld, eftersom den noedvendige tilpasning af de amerikanske betalinger vil blive forstaerket af betydelige udgifter til renter og afdrag . Desto laengere der er en uligevaegt paa betalingsbalancens loebende poster, desto stoerre en forbedring af handelsbalancen vil vaere noedvendig for at kompensere for forvaerringen af betalingsbalancens usynlige poster .

Den oekonomiske politik i alle de stoerre lande staar derfor over for den velkendte dobbelte maalsaetning . Den internationale tilpasning skal foregaa i et rimeligt tempo, for at troen paa det endelige resultat kan bevares, og stabiliteten paa valuta - og vaerdipapirmarkederne opretholdes . Ud fra saavel et internationalt synspunkt som EF's synspunkt vil det vaere oenskeligt med en Periode, hvor dollaren holder sig stabilt paa det nuvaerende niveau . En ny nedskrivning af dollaren vil forhindre, at den igangvaerende tilpasning af de reale handelsstroemme fuldt ud slaar igennem i form af en yderligere nedbringelse af USA's nominelle handelsunderskud, fordi importpriserne stiger ( J-kurveeffekten ). Desuden vil dette foroege inflationsrisikoen i USA, hvilket ogsaa kan resultere i en hoejere rente . Paa den anden side vil en yderligere opskrivning af dollaren foroege inflationspresset hos USA's handelspartnere og true den fortsatte reale tilpasning af verdensoekonomiern . For ar stoette justeringsprocessen boer nedbringelsen af USA's underskud paa betalingsbalancens loebende poster ledsages af en nedbringelse af underskuddet paa det amerikanske statsbudget . Samtidig kan der i pengepolitikken ikke laengere gives absolut prioritet til den internationale justeringsproces, eftersom der i USA og en raekke andre lande hersker en stadig stoerre inflationsfrygt .

Herudover skal tilpasningspolitikkerne ledsages af beslutsomme forsoeg paa dels at modstaa protektionistiske pres, dels at fremme verdenshandelen . Dette er der mulighed for inden for rammerne af de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-Runden . Paa ministermoedet i Montreal i december maa der gives politisk opbakning til forhandlingerne, saaledes at der under Uruguay-Runden kan opnaas en effektiv liberalisering af handelen med varer og tjenesteydelser . Samtidig maa alle deltagere fortsaette med at overholde den stand-still-forpligtelse, der blev indgaaet ved rundens begyndelse; de seneste amerikanske handelslove giver i denne henseende anledning til bekymring .

Med hensyn til den anden store uligevaegt, som verdensoekonomien staar overfor, nemlig udviklingslandenes gaeldspro - blem, vil betalingen af ydelser paa laan formentlig laegge beslag Paa en stoerre del af eksporten i 1988, isaer paa grund af den nylige rentestigning . Desuden befinder de staerkt gaeldsatte latinamerikanske lande og en raekke afrikanske mellemindkomstlande samt de fattigste afrikanske lande sig stadig i en vanskelig situation, som sandsynligvis vil fortsaette, ogsaa paa mellemlang sigt . Disse lande er derfor fortsat saarbare .

En loesning af mellemindkomstlandenes gaeldsproblem paa mellemlang sigt kraever fortsat en passende tilpasningspolitik i skyldnerlandene, en tilstraekkelig ekstern finansiering som supplement til de indenlandske ressourcer, en fortsat favorabel international oekonomisk vaekst samt visse former for frivillig nedsaettelse af gaelden . Gennemfoerelsen af den afgoerelse, der blev truffet paa topmoedet i Toronto i Paris-Klubbens regi, og som blev suppleret med en omlaegning af de statslige udviklingsbistandslaan til gavebistand, samt resultaterne af IMF's og Verdensbankens aarsmoede i Berlin er opmuntrende for en raekke af de fattigste udviklingslande .

2 . Faellesskabets oekonomi i 1988 og 1989 Ligesom i andre stoerre industrilande har oekonomien i Det Europaeiske Faellesskab udvist en bemaerkelsesvaerdig dynamik siden anden halvdel af 1987 . Denne dynamik er blevet naeret af en kraftig vaekst i investeringerne . I 1988 vil den gennemsnitlige vaekst ligge paa naesten 3,5 % - det bedste resultat siden 1978 /79 - men dengang var inflationen i gennemsnit tre gange saa kraftig som i dag . Man skal mere end to aartier tilbage for at finde en lige saa positiv kombination af produktionsvaekst og lav inflation som i dag . Dette resultat er saa meget mere bemaerkelsesvaerdigt, som udviklingen er inde i en stabil og usaedvanlig lang - om end moderat - vaekstfase . Siden 1981 er den gennemsnitlige vaekst i den reale produktion i Faellesskabet fortsat med at accelerere, og siden 1984 har den ligget paa eller over 2,5 % .

Udsigterne for 1989 er i det store hele fortsat positive . Vaeksten vil muligvis aftage en anelse ( fra 3,5 % til 2,75 % ), idet de saerlig favorable faktorer, isaer den milde vinter i 1987/88, ikke kan forventes at gentage sig . Desuden forventes det, at den intrenationale oekonomi vil vaere noget mindre positiv; det private forbrug kan taenkes at stige mindre hurtigt paa grund af en forringelse af bytteforholdet; i nogle lande vil pengepolitikken og/eller budgetpolitikken faa en afdaempende virkning . Alligevel vil de forbedrede udbudsvilkaar og udsigterne vedroerende efterspoergslen atter begunstige investeringerne . Vaeksten vil maaske blive daempet i lande som Spanien, Italien og Det Forenede Kongerige, der hidtil har vaeret drivkraften bag samhandelen inden for EF . Dette ventes at resultere i en forbedring af betalingsbalancerne og lette inflationspresset . Det opsving, som disse lande har tilfoert den oekonomiske aktivitet, er til gavn for deres EF-partnere, som nu begynder at vinde styrke . Under disse amstaendigheder skulle det vaere muligt at undgaa dels en konjunkturmaessig nedgang, som vil bremse investeringerne, dels en foroeget inflation, som vil vaere lige saa skadelig for opretholdelsen af en kraftig vaekst .

TABEL 4 Determinanter for BNP-vaeksten i De Tolv ( faste priser ) TABELLE 4 1984 1985 1986 1987 1988 (;) 1989 (;) - BNP-vaekst i faste priser 2,4 2,5 2,6 2,9 3;/2 2=/4 - Vaekstbidrag fra ($):

- nettoeksporten +0,5 +0,1 -1,2 -1,2 -1 -;/2 - den indenlandske efterspoergsel ( inkl . lageraendringer ) +1,9 +2,4 +3,8 +3,9 +4 +3;/4 - Eksport af varer og tjenesteydelser ( aarlig procentvis aendring ) 7,7 4,7 1,5 3,7 5;/4 5;/4 - Private forbrug ( aarlig procentvis aendring ) 1,4 2,5 3,9 3,8 3;/2 3 - Faste bruttoinvesteringer ( aarlig procentvis aendring ) 1,3 2,1 3,1 4,6 7 5;/4 (;) Prognose fra september/oktober 1988 udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene .

($) AEndring i % af det foregaaende aars BNP .

Efterspoergslens struktur har aendret sig i de senere aar . I 1984 og 1985 var eksporten den vigtigste vaekstfremmende faktor . I 1986 kom den fremaddrivende kraft fra en stigning i det private forbrug som foelge af et forbedret bytteforhold, der skyldtes dels faldet i oliepriserne, dels opskrivningen af de europaeiske valutaer over for den amerikanske dollar . Siden 1987 - og i stoerre udstraekning i 1988 - er investerin moderat, ved at blive den mest dynamiske del af den indenlandske efterspoergsel . Det er ogsaa vigtigt, at investeringsopsvinget finder sted i samtlige EF-lande .

Der ligger mange faktorer til grund for dette opsving i erhvervslivets investeringer :

a ) OEkonomierne i industrilandene er begyndt at hoeste fordelene af strukturpolitikkerne og af markedernes stoerre tilpasningsevne . Den betydelige forbedring af kapitalens rentabilitet og selvfinansieringen af virksomheder, der i foerste omgang blev fremkaldt af en moderat loenudvikling, accelererede i 1986 og 1987 under indtryk af de faldende energipriser og den foroegede omsaetning .

b ) Efterspoergslen har vaeret og forventes at forblive stor . Inden for forarbejdningsindustrien er kapacitetsudnyttelsesgraden nu ved at naa rekordagtige hoejder i mange lande . Med en kapacitetsudnyttelse, der ligger hoejere end paa noget andet tidspunkt, siden konjunkturerne toppede sidst ( 1979 ), og den forbedrede rentabilitet er der nu tegn paa en styrkelse af investeringerne og oejensynlig et gradvist og kaerkomment skift fra arbejdsbesparende til kapacitetsforoegendeinvesteringer .

c ) Det er ogsaa muligt, at de mere optimistiske forventninger inden for erhvervslivet med 1992 for oeje begynder at faa positiv indflydelse paa investeringsmoenstret . I loebet af 1988 er der opstaaet tydelige tegn paa en »1992-effekt« i relation til sammenlaegninger og overtagelser i Faellesskabet, og de multinationale selskaber er i nogen grad tilboejelige til at omlaegge deres investeringsstrategier til fordel for Faellesskabet .

d ) Forbedringen af den internationale oekonomiske situation og den accelererende verdenshandel har begge bidraget til en bedring af erhvervsklimaet .

Generelt set er infationen i Faellesskabet fortsat under kontrol (+ 3,5 % i 1987 og 1988). Imidlertid er der i de seneste maaneder sket en stigning i visse lande, isaer Det Forenede Kongerige og Spanien, hvilket delvis skyldes ekstraordinaere eller tekniske faktorer . De tyske myndigheder konstaterede en vis stigning i inflationsforventningerne, omend med udgangspunkt i en meget lav inflation . Efter flere aar med gode resultater synes den inflationsbegraensende proces i Italien tillige at vaere ved at tage af i styrke .

Indtrykket af stoerre inflationsrisici har en raekke aarsager, men i det store hele boer risikoen for en fornyet inflation i Faellesskabet i maanederne fremover ikke overvurderes . Ikke desto mindre skal der i de forskellige lande udvises stoerre eller mindre agtpaagivenhed, idet den fortsatte forbrugsstigning og den hoejere kapacitetsudnyttelse kan indebaere baade efterspoergsels - og omkostningsinflatoriske elementer .

a ) I Faellesskabet nyder de interne priser ikke laengere godt af et forbedret bytteforhold, saaledes som det har vaeret tilfaeldet i de senere aar . Bytteforholdet er allerede blevet forringet som foelge af virkningerne af den nylige opskrivning af dollaren og stigningen i raavarepriserne ( ekskl . olie ). Selv om de gennemsnitlige raavarepriser ( ekskl . olie ) kun repraesenterer ca . 7 /a af EF's import, er de steget betydeligt i loebet af foerste halvaar 1988 ( ca . + 27 % beregnet i dollars ). Det nyligt indtrufne fald i oliepriserne har imidlertid i vid udstraekning kompenseret for stigningenme i andre raavarePriser . Prognoserne viser, at bytteforholdet vil forblive stabilt i Faellesskabet som helhed . Risikoen for en yderligere forringelse vil vaere begraenset, saa laenge valutakurserne holder sig i ro, og der ikke indtraeder nye maerkbare stigninger i raavarepriserne.

b ) Den accelererende vaekst foerer til et oeget inflationspres, isaer i de lande, hvor kapacitetsudnyttelsesgraden har vaeret forholdsvis hoej i nogen tid ( Det Forenede Kongerige, Italien og Spanien ). I de samme tre lande er der en risiko for, at loenomkostningsudviklingen vil bidrage til at oege omkostningspresset . I hele Faellesskabet skulle den gememsnitlige stigning i de nominelle enhedsloenomkostninger alligevel forblive moderat i hele prognoseperioden .

c ) I 1987 blev udviklingen paa valutamarkederne verden over og de betydelige interventioner, der blev gennemfoert for i det mindste delvis at finansiere det amerikanske underskud paa betalingsbalancen, ledsaget af en kraftig udvidelse af pengemaengden i Europa og Japan, medens pengemaengdeforoegelsen i USA var yderst begraenset . Den ekspansive tendens i Europa og i Japan bidrog til at stabilisere valutakurserne og - efter krakket i oktober 1987 - de finansielle markeder; dette udgjorde til en vis grad en respons paa stigningen i den oenskede beholdning af likvide midler i en periode praeget af finansiel innovation, regelsanering og aftagende inflation; og det bidrog til at bevare vaeksten . At de pengepolitiske foranstaltninger var saa virkningsfulde, skyldtes ikke mindst den trovaerdighed, som de pengepolitiske myndigheder havde opbygget i aarenes loeb . De nylige stigninger i den korte rente skulle ydermere goere det muligt at foroege denne trovaerdighed og vis de pengepolitiske myndigheders vilje til at opretholde den opnaaede stabilitet . Desuden skulle disse stigninger afstedkomme en afdaempning af vaeksten i de monetaere aggregater .

Arbejdsloeshedsprocenten, som er faldet en anelse siden midten af 1980'erne, ligger fortsat paa omkring 11 % af den erhvervsaktive befolkning . Den stoerre hast, hvormed der er blevet skabt nye ) jobs, er saaledes ikke i fuldt omfang blevet omsat i en mindre arbejdsloeshed ( 4 ). Dette skyldes flere forhold : for det foerste passer de jobs, der skabes, ikke altid til de registrerede arbejdsloese, og for det andet har erhvervsfrekvensen vaeret voksende siden 1986 . Derfor stiger de langtidslediges andel af det samlede antal arbejdsloese fortsat, selv om flere personer er kommet i arbejde, og ungdomsarbejdsloesheden er stadig for hoej . Tronds en bedre vaekst i Faellesskabet er arbejdsloesheden fortsat det vaesentligste problem, som Faellesskabet staar over for .

TABEL 5 Arbejdsloeshedsprocenten (%) 1973 1979 1982 1985 1988 (;) 1989 (;) EUR 9 ($) 2,4 5,2 9,3 11,1 10,5 10,1 EUR 12 : : 9,4 11,8 11,3 10,9 USA 4,9 5,8 9,7 7,2 5,5 5,5 Japan 1,3 2,1 2,4 2,6 2,5 2,6 (;) Prognoser fra september/oktober 1988 udarbejedt af Kommissionens tjenestegrene .

($) Faellesskabet ekskl . GR, E, P . 3 . Konvergens, stabilitet og vaekst Den gennemsnitlige foroegelse af vaeksten, der har fundet sted i Faellesskabet siden begyndelsen af dette aarti, er blevet ledsaget af en stoerre konvergens i retning af lavere inflationstakter . Imidlertid bestaar der stadig store forskelle med hensyn til de offentlige budgetter, og nye forskelle er under udvikling i relation til medlemsstaternes betalingsbalancer .

Som forventet udviser inflationstakterne i de lande, der deltager i EMS-valutakursmekanismen en saerlig grad af konvergens . Ingen af de lande, der deltager i valutakursmekanismen, har en inflation paa over 5 % . Dette gaelder ogsaa Spanien og Det Forenede Kongerige, saa den store forskel mellem de deltagende og de ikke-deltagende lande er blevet betydelig mindre . Portugal og Graekenland har imidlertid fortsat en inflation, der ligger klart over EF-gennemsnittet .

TABEL 6 Inflationstaksternes konvergens ( privat forbrug deflator ) 1980 1984 1986 1987 1988 (;) 1989 (;) a ) vejet gennemsnit EUR 12 13,5 7,1 3,6 3,3 3,5 3,7 EMS ($) 12,0 6,5 2,4 2,5 2,7 3,1 Ikke-EMS ($) 17,0 8,5 6,6 5,2 5,2 5,1 b ) hoejeste og laveste inflationstakt inden for EMS ($) Hoejest 19,6 11,4 6,1 4,8 4,9 4,6 Lavest 6,0 2,0 -0,2 -0,4 0,9 1,3 Forskel 13,6 9,4 6,3 5,2 4,0 3,3 (;) Prognoser fra september/oktober 1988 udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene .

($) Lande, der deltager/ikke deltager i valutakursmekanismen inden for EMS . Denne konvergerende inflation har gjort det muligt at styrke den pengepolitiske samhoerighed inden for Faellesskabet . Bilaterale kurstilpasninger inden for EMS er blevet mindre hyppige . Der er ikke blevet foretaget nogen tilpasning siden januar 1987 . Den stoerre konvergens gav i foerste omgang mulighed for at opbygge en solid basis for en styrkelse af EMS-mekanismen gennem Basel/Nyborg-aftalerne; siden da har denne aftale i sig selv styrket EMS-samarbejdet. Dette muliggoer nye fremskridt paa det pengepolitiske omraade . Det vil vaere oenskeligt at udvide antallet af de lande, som deltager i valutakursmekanismen, naar tiden er inde hertil .

Indtil 1985 blev denne konvergens opnaaet til trods for den kraftige opskrivning af dollaren . Siden 1986 er den blevet hjulpet paa vej af de faldende oliepriser og nedskrivningen af dollaren . Denne udvikling er hurtigt slaaet igennem i form af langsommere stigning i de interne omkostninger . Imidlertid afspejler den nedadrettede inflationskonvergens en fundamentalt stoerre overensstemmelse mellem de europaeiske oekonomier i henseende til stabilitetsmaalsaetningen . Samlingen omkring denne maalsaetning har gjort landenes pengepolitik mere og mere indbyrdes forenelige . Desuden har udviklingen i pengeloennenstoettet den inflationsbegraensende proces . Selv om der fortsat er utilstraekkelig konvergens mellem budgetunderskuddene, har den omstaendighed, at de i stigende grad finansieres ikke-monetaert, bidraget vaesentligt til inflationsbegraensningen . Dette er imidlertid blevet opnaaet paa bekostning af en hurtig stigning i den offentlige gaeld og meget hoeje rentesatser i de lande, der har et stort underskud .

Inflationstakternes nedadrettede konvergens har ikke i fuldt omfang givet sig udslag i en nedadrettet konvergens for de nominelle rentesatser . Blandt de lande, der deltager i valutakursmekanismen, forholdt det sig f.eks . saaledes, at den gennemsnitlige pengemarkedsrente i Forbundsrepublikken Tyskland i de foerste ni maaneder af 1988 var 2,6 points lavere end i Belgien, 4 points lavere end i Frankrig og 7,3 points lavere end i Italien, selv om infllationstakterne i Belgien og Frankrig ligger paa naesten sammen niveau som i Forbundsrepublikken Tyskland, medens den i Italien kun ligger ca . 2,5 points over det tyske niveau . Der findes lignende forskelle med hensyn til den lange rente i de forskellige lande .

Der kan vaere forskellige aarsager hertil : a ) en mere eller mindre langvarig tradition for stabilitet, som ledsages af en mere eller mindre hastig nedbringelse af inflationsforventningerne paa mellemlang sigt; b ) en forskelligartet udvikling paa visse grundlaeggende omraader, isaer balancen paa budgettet og balancen i udenrigsoekonomien, som fremkalder inflationsforventninger eller forventninger om valotakursaendringer .

Paa disse to omraader - budgetunderskud og udenrigsoekonomi - findes der fortsat - eller er ved at opstaa - store forskelle . Disse forskelle udgoer en potentiel kilde til ustabile valutakurser, selv om det paa kort sigt altid er muligt at kompensere for disse virkninger ved hjaelp af interventioner og passende renteforskelle . De foroeger risikoen for en konflikt mellem de indenlandske pengepolitiske maal og valutakursdisciplinen inden for EMS . Tilmed kunne de uensartede balancer over for udlandet goere det vanskeligere at naa frem til en faelles stilling over for tredjelandes valutaer, isaer dollaren .

TABEL 7 Konvergens for det offentliges nettolaanoptagelse (-) eller -laangivning (+) (% af BNP ) 1980 1984 1986 1987 1988 (;) 1989 (;) a ) vejet gennemsnit EUR 12 - -5,3 -4,8 -4,2 -3,8 -3,4 EMS ($) -4,0 -5,4 -5,0 -4,8 -4,5 -4,1 Ikke-EMS ($) - -5,1 -4,1 -2,9 -2,1 -2,1 b ) hoejest og lavest inden for EMS Hoejest -8,5 -11,5 -11,4 -10,5 -10,0 -10,0 Lavest -0,8 -1,9 +3,1 +2,1 +0,9 +1,4 Forskel 7,7 9,6 14,5 12,6 10,9 11,4 (;) Prognoser fra september/oktober 1988 udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene .

($) Lande, der deltager/ikke deltager i valutakursmekanismen inden for EMS . De betydelige forskelle mellem medlemsstaternes budgetter formindskes kun ganske langsomt i 1988 . Selv om disse forskelle paa budgetunderskudsomraadet ledsages af en uensartet opsparingsadfaerd i husholdningerne, komplicerer de ikke desto mindre forsoeget paa gennem pengepolitikken at opfylde maalsaetningerne om intern og ekstern stabilitet .

TABEL 8 Husholdnigernes bruttoopsparing og det offentliges nettolaanoptagelse (-) eller -laangivning (+) i 1987 (% af BNP ) B DK D GR E F IRL I L NL P UK - Opsparing 9,8 11,1 7,8 12,9 8,0 13,6 20,1 9,0 9,0 22,8 3,5 - Det offentliges nettolaanoptagelse -7,2 +2,1 -1,8 -9,5 -3,6 -2,5 -9,1 -10,5 +5,2 -6,3 -8,4 -1,4 - Forskel 2,6 13,2 6,0 3,4 4,4 5,8 4,5 9,6 14,2 2,7 14,4 2,1 En alt for stor offentlig gaeld i forhold til BNP medfoerer ogsaa betydelige ulemper og skaber problemer for den monetaere samhoerighed og pengepolitikken : a ) den bidrager til opretholdelse af hoejere real-rentesatser, der er til skade for erhvervsinvesteringerne og en fortsat vaekst, b ) de ikke-reducerbare rentebetalingers andel af det offentliges udgifter stiger, hvilket formindsker raaderummet for den noedvendige omlaegning til fordel for produktive udgifter og en mindre direkte beskatning, og c ) stabiliseringspolitikkernes trovaerdighed kan i sidste ende lide skade, hvilket ogsaa foroeger risikopraemien for langfristede rentesatser . Det er derfor af afgoerende betydning for de lande, der stadig har et meget stort budgetunderskud, at de foelger mellemfristede strategier, der tager sigte paa at genskabe en varig budgetbalance .

Udviklingen i udenrigsoekonomien er paa én gang positiv og betaenkelig . Alle de lande - med undtagelse af Graekenland - som i de seneste aar har haft en foruroligende betalingsbalancesituation, som det i begyndelsen af dette aarti var tilfaeldet for Belgien, Irland, Portugal og paa det seneste Danmark, har oplevet en betydelig forbedring .

Imidlertid er der ved at udvikle sig store betalingsbalanceforskelle mellem de lande, der deltager i EMS-valutakursmekanismen, og de andre lande; inden for valutakursmekanismen foroeges desuden kloeften mellem overskuds - og underskudslandene, isaer fordi det tyske overskud endnu ikke er begyndt at falde . Samtidig foroeges uligevaegten i samhandelen inden for Faellesskabet. Specielt foroegedes Forbundsrepublikken Tysklands overskud i samhandelen med de oevrige medlemsstater ( ekskl . energi ) mellem 1985 og 1987 med ca . 10 mia ECU, medens Frankrigs underskud i samhandelen med de oevrige medlemsstater forvaerredes med ca . 3,8 mia ECU TABEL 9 Konvergens mellem betalingsbalancernes loebende poster (% af BNP ) 1980 1984 1986 1987 1988 (;) 1989 (;) a ) vejet gennernsnit EUR 12 -1,2 0,3 1,3 0,8 0,5 0,3 EMS ($) -1,7 0,5 2,0 1,5 1,5 1,6 Ikke-EMS ($) 0,2 -0,2 -0,2 -0,4 -2,3 -3,0 b ) hoejest og lavest inden for EMS ($) Hoejest -1,3 4,2 4,4 4,0 4,0 4,2 Lavest -11,8 -6,0 -5,2 -3,0 -2,5 -2,3 Forskel 10,5 10,2 9,6 7,0 6,5 6,5 (;) Prognoser fra september/oktober 1988 udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene .

($) Lande, der deltager/ikke deltager i valutakursmekanismen inden for EMS .

TABEL 9 1980 1984 1986 1987 1988 (;) 1989 (;) c ) gennemsnit for overskuds - og underskudslandene inden for EMS ($) i 1988 Overskudslande (=) - - 4,0 3,6 3,6 3,8 Underskudslande (=) - - 0,0 -0,4 -0,3 -0,4 Forskel - - 4,0 4,0 3,9 4,2 (;) Prognoser fra september/oktober 1988 udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene .

($) Lande, der deltager/ikke deltager i valutakursmekanismeninden for EMS .

(=) Overskudslande : B, D, IRL, L, NL; underskudslande : F, I, DK .

Saadanne uligevaegte paa mellemlang sigt er til dels en naturlig foelge af indhentningsprocessen for de fattigste lande, hvor investeringsbehovet og -kapaciteten er relativt stoerre . Paa mellemlang sigt kan underskud i disse lande toleres paa betingelse af, at forvaerringen af betalingsbalancens loebende poster modsvares af en foroegelse af de indenlandske erhvervsinvesteringer og ledsages af en sund ekstern finansiering . Dette er f.eks . tilfaeldet i Spanien og Portugal, hvor forvaerringen af de loebende poster er blevet fulgt af en staerk stigning i erhvervsinvesteringerne finansieret ved hjaelp af indgaaende privat kapital . Derfor kan underskuddene i disse to lande fortsat tolereres . Ydermere er det naturligt og endda oenskeligt, at lande, der ligger paa et hoejere udviklingsniveau, har overskud paa betalingsbalancen og eksporterer kapital til de mindre velstillede lande, hvor investeringerne og dermed indhentningsprocessen fremmes .

TABEL 10 Vaekst i BNP og i den indenlandske efterspoergsel (%) 1985 1986 1987 1988 (;) 1989 (;) a ) vaekst i BNP EUR 12 2,5 2,6 2,9 3;/2 2=/4 EMS ($) 2,2 2,5 2,2 3;/4 2=/4 Ikke-EMS ($) 3,2 3,0 4,3 4 3 b ) vaekst i den indenslandske efterspoegels EUR 12 2,3 3,8 3,8 4 3;/4 EMS ($) 2,1 3,7 3,3 3;/4 2=/4 Ikke-EMS ($) 3,0 4,3 5,8 6;/2 4 (;) Prognoser fra september/oktober 1988 udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene .

($) Lande, der deltager/ikke deltager i valutakursmekanismen inden for EMS .

Siden 1984 synes udviklingen i de relative udenrigsoekonomiske stillinger hos paa den ene side de lande, der deltager i valutakursmekanismen, og paa den anden side de lande, der ikke goer det, primaert at haenge sammen med vaekstforskelle . For de fire lande, der ikke deltager i valutakursmekanismen, vil den indenlandske efterspoergsel gennemsnitlig vaere steget med omkring 21 % mellem 1984 og 1988, medens tallet vil ligge paa 13 % for deres samarbejdspartnere i valutakursmekanismen .

Med den nuvaerende trend udgoer vaekstdynamikken, saaledes som den nu er ved at forme sig i de forskellige lande for 1989, et foerste skridt henimod en fornyet ligevaegt . Vaekstforskellene mellem de lande, der deltager i valutakursmekanismen, og de lande, der ikke deltager, bliver mindre . For de sidstnaevnte lande gaelder det imidlertid, at vaeksten i den indenlandske efterspoergsel stadig er betydelig stoerre end vaeksten i BNP, hvilket tyder paa, at balancen over for udlandet, beregnet i faste priser, fortsat Paa den anden side vil balancen over for udlandet ( i faste priser ) i de lande, der deltager i valutakursmekanismen, dog med undtagelse af Italien, naeppe blive forvaerret, og den vil maaske endda blive en anelse forbedret . Der er to faktorer, der kan forklare denne modsaetningsfyldte udvikling : a ) EMS-landene drager fortsat fordel af en vedvarende ekspansion i deres samarbejdspartneres import, medens det indenlandske udbud er begyndt at blive haemmet af en relativt hoejere kapacitetsudnyttelsesgrad, og b ) den accelererende stigning i erhvervsinvesteringerne i hele Faellesskabet og i verden som helhed er saerlig fordelagtig for lande som Forbundsrepublikken Tyskland, der er traditionelle eksportoerer af investeringsgoder .

For de lande, der deltager i valutakursmekanismen, spillede udviklingen i den indenlandske efterspoergsel generelt en mindre vigtig rolle . Stigningen i den indenlandske efterspoergsel i de fire lande Belgien, Frankrig, Forbundsrepublikken Tyskland og Nederlandene laa fra 1984 til 1988 paa mellem 10,5 % og 13 % . Den var stoerre i Italien ( ca . 17 % ). I Irland og Danmark var det noedvendigt at holde den indenlandske efterspoergsel under kontrol for at forbedre den alvorlige oekonomiske stilling over for udlandet . I denne periode var de forskellige landes effektive realvekselkurser over for samarbejdspartnerne i EMS mere eller mindre stabile, eller spillede en rolle i retning af at genskabe de udenrigsoekonomiske ligevaegte, hvilket isaer var tilfaeldet med den effektive opskrivning af kursen paa DM .

Trods de tydelige forskelle mellem EMS-landenes betalingsbalancer er valutakursmekanismen inden for EMS holdt forholdsvis stabil ved hjaelp af kapitalstroemme og en bedre pengepolitisk koordinering, men dette vil kunne aendre sig alt efter, hvordan markedsforventningerne og reaktionerne Paa de tiltagende uligevaegte bliver . For at bevare den nuvaerende vaekstdynamik inden for Faellesskabet og samtidig reducere disse uligevaegte er det imidlertid noedvendigt, at vaekstprocessen i EMS-overskudslandene og i saerdeleshed i Forbundsrepublikken Tyskland fortsat eller i stigende grad baeres af den indenlandske efterspoergsel . De seneste oekonomiske udviklingstendenser i Forbundsrepublikken Tyskland tyder paa, at dette allerede er ved at ske . Ud over at bidrage til en nedbringelse af betalingsuligevaegtene vil det ogsaa fremme vaeksten og investeringsprocessen i disse lande og foroege stabiliteten inden for EMS . Derudover vil det goere det muligt for Faellesskabet at yde et stoerre bidrag til den internationale justeringsproces .

B . FAELLESSKABETS OEKONOMI - PROBLEMER, MULIGHEDER OG UDFORDRINGER Den oekonomiske situation har forbedret sig markant . Denne situation, den gunstigste i lang tid, giver Faellesskabet chancen for bedre og hurtigere at virkeliggoere sine fundamentale maal, nemlig at forberede sig paa 1992, styrke den oekonomiske og sociale samhoerighed og nedbringe arbejdsloesheden .

Programmet for realisering af det indre marked vil i sig selv saette kraftigt skub i produktiviteten og vaeksten, hvilket i realiteten allerede er ved at ske . Men i takt med, at virksomhederne forbereder sig paa denne nye tingenes tilstand, vil produktionsmoenstret, valget af geografisk placering og anvendelsen af produktionsfaktorerne aendre sig . Af den grund hersker der - selv om de fordele, man i sidste ende venter at hoeste i 1992 i henseende til vaekst og beskaeftigelse, vurderes til langt at overstige ulemperne - en vis bekymring, navnlig med hensyn til overgangsperioden frem til det indre markeds etablering . Jo mere realiseringen af det indre marked ledsages af en politik, der er rettet mod vaekst og beskaeftigelse samt mod en styrkelse af den oekonomiske og sociale samhoerighed i Faellesskabet, jo nemmere vil det blive at faa bugt med denne uvished .

1 . Udnyttelse af det indre markeds potentiel Gennem det foreloebne aar er der gjort betydelige fremskridt i bestraebelserne paa at realisere det indre marked i 1992, navnlig med hensyn til a ) forstaaelsen af omfanget og arten af de potentielle oekonomiske gevinster, som det aabner mulighed for at realisere, samt med hensyn til b ) de lovgivningsinitiativer, der er noedvendige for at sikre, at det etableres . Den oegede bevidsthed og de oegede forventninger i den private sektor vidner herom .

Der er blevet taget en lang raekke lovgivningsinitiativer . Paa det finansielle omraade er Raadet naaet til enighed om en tidsplan og en procedure for en liberalisering af kapitalbevaegelserne i alle medlemsstater . Der er ligeledes indgaaet aftaler om at aabne skadesforsikringsmarkedet op for store engagementer . Kommissionen har fremsat forslag vedroerende banksektoren, og forslag vedroerende vaerdipapirmarkedet er under forberedelse . Der er gjort fremskridt inden for omraaderne offentlige indkoebsaftaler, transport og tekniske standarder . Foranstaltninger med henblik paa tilnaermelse af de indirekte skatter droeftes for oejeblikket .

Realiseringen at det indre marked er foerst og fremmest en kaempemaessig bestraebelse paa at styrke udbudssiden, og om den lykkes afhaenger bl.a . af markederne og virksomhederne, dvs . det mikrooekonomiske plan . Undersoegelser udfoert inden for de sidste faa maaneder viser, at realiseringen af det indre matked vil medfoere betydelige gevinster for Faellesskabeti form af potentiel BNP-vaekst (;). Disse gevinster hidroerer fra flere forskellige kilder : reducerede produktionsomkostnin - (;) Specielt forskningsarbejdet »Ihe Gosts of Non-Europe« ( undersoegelsen af, hvad det koster, hvis »Europa« ikke realiseres ) offentliggjort i Europaeisk OEkonomi nr . 35, marts 1988, under overskriften »The Economics of 1992«.

ger som foelge af fjernelsen af handelshindringer, bedre udnyttelse af stordriftsfordele paa grund af den foroegede markedsstoerrelse, som desuden vil fremme oprettelsen af stoerre og dermed mere konkurrencedygtige europaeiske virksomheder, stoerre effektivitet paa virksomhedsplan, forringede muligheder for at udnytte en monopolstilling og mere dynamiske investeringer og innovationer som foelge af skaerpet konkurrence samt budgetbesparelser paa grund af indfoerelsen af konkurrence inden for offentlige indkoeb .

Disse potentielle fordele vil kun kunne realiseres, hvis der foeres en haandfast konkurrencepolitik, saaledes at det sikres, at i ) de positive virkninger af den skaerpede konkurrence ikke undermineres af statsstoette og subsidier, og at ii ) den fri bevaegelighed for varer og tjenesteydelser ikke haemmes af, at enkeltvirksomheder har en dominerende markedsstilling, eller af, at grupper af virksomheder i faellesskab tager skridt til at begraense konkurrencen .

De oekonomiske gevinster vil paa grund af deres omfang faa betydningsfulde makrooekonomiske konsekvenser, som isaer vil aflaenge af, hvordan virksomhederne og forbrugerne reagerer . F.eks . kan virksomhederne i en situation med billigere input og produktivitetsgevinster vaelge at give prisreduktioner til kunderne ( forbrugerne, virksomhederne eller den offentlige sektor ) eller loenstigninger . De kan ogsaa vaelge at benytte den forbedrede indtjening til hurtigere at formindske gaelden eller at selvfinansiere deres investeringer . Forbrugerne kan i en situation med hoejere realindkomst reagere ved at oege opsparingskvoten eller saette forbruget op .

I de undersoegelser, der er naevnt ovenfor, bekraeftes det, at den private sektors reaktion paa realiseringen af det indre marked, navnlig hvis den tager form af en stigning i investeringerne, vil goere det muligt paa mellemlang sigt at opnaa et markant hoejere BNP - og beskaeftigelsesniveau og en lavere inflation . Men meget afhaenger af, hvordan de statslige myndigheder reagerer paa lempelsen af de makrooekonomiske restriktioner, herunder specielt nedbringelsen af budgetunderskuddet, forbedringen i betalingsbalancesituationen og opbremsningen i inflationen . I denne forbindelse er det af afgoerende betydning, at det budgetmaessige spillerum, som det indre marked aabner mulighed for, a ) i de lande, som stadig staar i en vanskelig budgetsituation, benyttes til hurtigere at nedbringe budgetunderskuddet, og b ) i de oevrige lande benyttes til aktivt at styrke udbuds - og efterspoergselssiden gennem en lettelse af skattebyrden og en foroegelse af rentable offentlige investeringer .

Derved vil de produktivitetsgevinster, som opnaas paa grund af det indre markeds etablering, paa makrooekonomisk plan kunne faa foelgeskab af en endnu kraftigere BNP-vaekst, som paa sin side kan skabe grobund for en gunstig udvikling i beskaeftigelsen . I denne situation vil der kunne opretholdes en tilstraekkelig dynamisk stigning i den samlede efterspoergsel og en tilstraekkelig hoej rentabilitet i investeringerne . Bedre makrooekonomiske vaekstbetingelser og etableringen af det indre marked er saaledes gensidigt forstaerkende faktorer .

Det vil dog ikke vaere hensigtsmaessigt at vente indtil 1992 med at styrke den konsensus om den makrooekonomiske politik, der er noedvendig for, at de europaeiske oekonomier kan skabe et potentielt hoejere produktionsresultat og en varig vaekst . I realiteten :

- er virksomhederne allerede begyndt at tage »det indre marked« i betragtning i deres strategiske planlaegning . Jo mere de kan faeste lid til, at der fastlaegges en klar og trovaerdig makrooekonomisk politik, jo mere energisk vil de medregne denne faktor - er det noedvendigt med en strukturtilpasning paa virksomheds -, sektor - og markedsniveau - en tilpasning, som dog allerede er i gang - hvis man skal goere sig haab om at hoeste de ventede produktivitetsgevinster af realiseringen af det indre marked . Gennemfoeres denne i en lavvaekstperiode, er det muligt, at den tif at begynde med kan medfoere nedlaeggelse af arbejdspladser . Denne risiko vil kunne undgaas, og de nye arbejdspladser, der skabes som foelge af strukturtilpasningen, vil mere end opveje de arbejdspladser, der mistes, hvis Faellesskabets oekonomi holdes paa en tilstraekkelig dynamisk og vaekststimulerende kurs . Jo mere virkeliggoerelsen af 1992-maalene resulterer i en stigning i beskaeftigelsen og et fald i arbejdsloesheden, jo nemmere vil det blive at overvinde inertien i og modstanden mod den noedvendige strukturtilpasning . Den kraftigere vaekst og den stigende beskaeftigelse i 1988 virker til gunst for loesningen af dette problem - en vaekstdynamik, som maa opretholdes og forstaerkes paa mellemlang sigt .

Disse forskellige udviklingstendenser inden for den offentlige og den private sektor vidner om, at 1992-programmet - som det blev sagt paa Det Europaeiske Raads moede i Hannover - nu vitterligt er uomstoedelig . Den oegede bevidsthed i den private sektor maa dog fortloebende omsaettes i en kraftigere vaekst i investeringerne og dermed i kapacitet til at opretholde en hurtigere ikke-inflatorisk vaekst . Dette kan ventes at blive tilfaeldet, saafremt de statslige myndigheder stadfaester disse forventninger ved a ) at naa til enighed inden for de naeste tolv maaneder om yderligere aftaler om en raekke vigtige udestaaende forslag i 1992-programmet, b ) at tage supplerende initiativer inden for en raekke tilknyttede omraader som f.eks . struktur -, social - og udenrigshandelspolitik, og c ) at give deres stoette til en konsekvent, vaekstorienteret makrooekonomisk politik .

2 . Stoerre oekonomisk og social samhoerighed En styrkelse af den oekonomiske og sociale samhoerighed i Faellesskabet og en forbedring af arbejdstagernes leve - og arbejdsvilkaar er Faellesskabets maal, saaledes som det bekraeftes i Den Europaeiske Faelles Akt ( artikel 130A og 117 ). Af den grund boer der laegges saerlig vaegt paa den regionale og sociale dimension i forbindelse med de aendringer, der vil ske i de europaeiske oekonomier i de kommende aar .

2.1.indsnaevring af indkomstforstkellene inden for Faellesskabet Problemet med indkomstforskellene mellem borgere fra forskellige lande og omraader i Faellesskabet er et kompliceret spoergsmaal, og en loesning traenger sig paa . Indsnaevring af indkomstforskellene er isoleret set et af EF's mere fundamentale oekonomiske og sociale maal . Erfaringen viser, at det er muligt i betydelig grad at mindske forskellen i BNP pr . indbygger maalt i koebekraftstandarder ( PPS ) mellem de forskellige omraader og lande . F.eks . indsnaevredes forskellen mellem de fire fattigste af de nuvaerende tolv EF-lande og de fire rigeste med omkring en tredjedel fra 1960 til 1973 . Forskellen blev dog igen stoerre efter den foerste oliekrise . Men siden midten af 1980'erne er forskellen paa ny gaaet i retning af en indsnaevring, isaer paa grund af en paen oekonomisk vaekst i Spanien og Portugal . Dertil kommer, at forskellene i BNP pr . indbygger mellem regioner inden for de forskellige lande er meget store . Disse forskelle findes i alle lande . F.eks . er BNP pr . indbygger i Italien omtrent lig med EF-gennemsnittet, men i det sydlige Italien ligger det 30 % under og i det nordvestlige Italien 30 % over . Under disse forhold forudsaetter en styrkelse af den oekonomiske og sociale samhoerighed i Faellesskabet desuden, at der skabes konvergens hen imod de hoejere niveauer af BNP pr . indbygger mellem de forskellige omraader inden for landene .

TABEL 11 Indbyrdes forhold mellem BNP pr . indbygger ( maalt i koebekraftstandarder ) i Faellesskabet (;) 1960 1975 1985 1987 1988 ($) 1989 ($) DE fire fattigste lande (=) i forhold til de fire rigeste (%) 0,41 0,64 0,58 0,60 0,61 0,61 De fire fattigste lande i forhold til gennemsnittet for EUR 12 0,52 0,71 0,66 0,67 0,67 0,68 De otte rigeste lande i forhold til gennemsnittet for EUR 12 1,10 1,06 1,08 1,08 1,08 1,08 Indeks for BNP pr . indbygger i faste priser ( EUR 12 ) 100 166 200 210 223 (;) Alle tal i tabellen er udregnet paa basis af de nuvaerende tolv medlemsstater .

($) Prognose fra Kommissionens tjenestegrene, september/oktober 1988 .

(=) GB, E, IRL, P .

(%) Denne landegruppes sammensaetning er variabel og afhaenger af stoerrelsen af BNP pr . indbygger ( maalt i koebekraftstandarder ) i det paagaeldende aar . Tendensforskellene i BNP og befolkningsvaekst indebaerer, at der i den allernaermeste fremtid kun kan paaregnes en mindre indsnaevring af forskellene i gennemsnitsindkomsterne pr . indbygger . En undersoegelse af de seneste aars tendenser, heri ikke medregnet virkningen af fordoblingen af strukturfondene, tyder paa, at i 1992 vil det gennemsnitlige BNP pr . indbygger i de fire fattigste lande kun udgoere ca . 65 % af det gennemsnitlige BNP pr . indbygger i de fire rigeste ( sammenlignet med 60 % i 1987 ).

Det gennemsnitlige BNP pr . indbygger er ikke det eneste kriterium, hvorefter man kan maale graden af oekonomisk og social samhoerighed, selv om det er det vigtigste . I henseende til arbejdsloeshed er der betydelige forskelle ikke blot mellem EF-landene, men ogsaa mellem de enkelte omraader . F.eks . ligger arbejdsloesheden i Spanien og Irland paa omkring 20 % af den erhvervsaktive befolkning mod 11 % i EF-gennemsnit . Desuden er visse omraader i det sydlige Italien samt i Central - og Nordeuropa saerlig alvorligt ramt af arbejdsloeshed . Det staar ogsaa klart, at en hoej underbeskaeftigelse af arbejdsstyrken ofte har forbindelse med et lavere BNP pr . indbygger, hvis den da ikke er aarsagen hertil . Indsnaevringen af indkomstforskellene boer derfor ledsages af en nedadgaaende konvergens i arbejdsloeshedsprocenten .

TABEL 12 Indikatorer for den makrooekonomiske tilpasning i de fattigste lande Inflationsrate ( privatforbruget ) Balance paa betalingsbalancens loebende poster i forhold til resten af verden i % af BNP Reale enhedsloenomkostninger ( indeks ) 1981 1988 (;) 1981 1988 (;) 1981 1988 (;) GR 23,4 13;/4 -0,7 -2=/4 100 100,0 E 14,3 4=/4 -2,7 -=/4 100 86,0 IRL 19,6 2 -14,7 2;/2 100 90,5 P 23,3 9;/2 -12,2 0 100 83,8 EUR 4 16,8 6;/4 -4,3 -=/4 100 88,0 EUR 8 11,4 3 -0,4 ;/2 100 94,0 EUR 12 12,1 3;/2 -0,7 ;/2 100 93,2 (;) Prognose fra Kommissionens tjenestegrene, september/oktober 1988 . De oekonomisk svagere stillede lande, isaer Spanien, Portugal og Irland, har i de seneste aar gjort betydelige fremskridt med hensyn til oekonomisk tilpasning og konsolidering, hvilket i sig selv skulle foere til, at indkomstsvaelget hurtigere indsnaevres . I Graekenland har der ogsaa fundet en positiv udvikling sted, men i mindre grad . F.eks . ligger inflationen i Irland ( 2 % i 1988 ) nu under EF-gennemsnittet, og i Spanien ( 4,5 % ) ligger den blot et enkelt procentpoint over . Set under ét er inflationen i de fire lande faldet med 11 procentpoints siden 1981, saldoen paa betalingsbalancens loebende poster er nu taet paa ligevaegt (- O,5 % af BNP ) efter at have vaeret i forholdsvis kraftigt underskud (- 4,3 % af BNP ) i 1981, og der er sket en markant tilpasning af de reale enhedsloenomkostninger, idet disse er faldet med ca . 12 % siden 1981 sammenlignet med ca . 6 % i gennemsnit i Faellesskabet .

Beslutningen paa Det Europaeiske Raads moede i Bruxelles den 11 . og . 12 . februar 1988 om at fordoble forpligtelsesbevillingerne til strukturfondene i tiden fra 1987 til 1993 vidner om, at Faellesskabet er fast besluttet paa at goere en aktiv indsats for at hjaelpe de svagere stillede lande og omraader med at indhente det forsoemte . Raadet vedtog derpaa en rammeforordning om fondenes opgaver og effektivitet samt om koordinering af deres virksomhed med Den Europaeiske Investeringsbank, hvori er fastlagt de vigtigste driftsprincipper ( forordning ( EOEF ) nr . 2052/88 Midlerne fra EF, suppleret med en passende strukturpolitik og oekonomisk politik, kan yde et vaesentligt bidrag til at fremskynde indsnaevringen af indkomstforskellen . Faktisk vil de oegede midler fra strukturfondene og finansieringsinstrumenter i Graekenland, Portugal og Irland kunne komme til at udgoere 4 til 5 % af BNP eller endog mere . I Spanien og Italien vil de repraesentere en mindre procentdel af det nationale BNP, men koncentreres midlerne om de fattigste omraader, vil de komme til at repraesentere en lignende procentdel af BNP i disse omraader . Modtagerlandene maa forstaa at udnytte denne situation . I denne forbindelse er det noedvendigt - men samtidig utilstraekkeligt - at der laegges vaegt paa effektiv anvendelse og den akkumulerende virkning inden for hvert enkelt program ved allokeringen af disse midler til prioriterede udviklingsformaal .

Paa det makrooekonomiske plan medfoerer stoetten fra Faellesskabet en lettelse i betalingsbalancesituationen i modtagerlandene . Dens samlede indvirkning paa den oekonomiske vaekst paa mellemlang sigt afhaenger i det vaesentlige af, om modtagerlandene formaar at tiltraekke privat kapital gennem en trovaerdig styring af den oekonomiske politik og en bedre forrentning af investeringerne, og hvilket modstykke lempelsen i den udenrigsoekonomiske situation faar internt i de paagaeldende lande . Bliver modstykket en stigning i forbrugsandelen af BNP, vil den samlede virkning blive begraenset, og chancen for at udnytte situationen fuldt ud vil gaa tabt . Hvis paa den anden side det makrooekonomiske modstykke til forhoejelsen af EF-stoetten er en tilsvarende stigning i investeringsandelen og en oeget effektivitet i investeringerne, vil fordoblingen af strukturfondene faa fuld gennemslagskraft . Aktiviteterne paa henholdsvis mikrooekonomisk og makrooekonomisk plan er jo indbyrdes afhaengige . Der er ikke noget incitament for virksomhederne til at investere mere, hvis ikke rentabiliteten ( og dermed produktiviteten ) er hoej . Ellers foerer de oegede pengeoverfoersler stort set blot til en substitution af finansieringskilder . Tilsvarende betyder et dynamisk miljoe en udvidelse at mulighederne for at foretage mere produktive og rentable investeringer .

Ved at lempe finansieringssituationen saavel internt som eksternt skaber fordoblingen af strukturfondene en foerste forudsaetning for, at processen med at indsnaevre de oekonomiske forskelle kan genoptages og faa vedvarende karakter . Det er derfor noedvendigt, at de oekonomisk svagere stillede lande viderefoerer og forstaerker en uforfaerdet tilpasningspolitik, saaledes at de midler, der tildeles dem, i videst muligt omfang kan anvendes til at indsnaevre de oekonomiske forskelle .

2.2 . Det indre marked og det sociale dimension Indsnaevringen af forskellene mellem de enkelte EF-lande paa det oekonomiske plan maa gaa haand i haand med en indsnaevring af forskellene paa det sociale plan, samtidig med at den grundlaeggende sociale standard opretholdes i de lande, der er laengst fremme paa dette omraade . Netop derfor er ikke alene det indre markeds regionale aspekter, men ogsaa den sociale dimension af stor betydning . I denne forbindelse er der saerlig tre elementer, der spiller afgoerende ind : i ) de sociale virkninger af etableringen af det indre marked, ii ) konvergensen mellem EF-landene med hensyn til forbedring af leve - og arbejdsvilkaar ( EOEF-Traktatens artikel 117 ), og iii ) den sociale dialog .

De produktivitetsforoegelser, der vil foelge i koelvandet paa det indre marked, vil ogsaa bringe strukturaendringer paa markederne og i virksomhederne med sig . EF-landenes politik paa de forskellige omraader maa derfor udformes saaledes, at der tages hensyn til strukturomlaegningernes sociale virkninger . I forbindelse hermed er det af afgoerende betydning, at der investeres i de vigtigste ressourcer, vi raader over i Faellesskabet, nemlig de menneskelige . De, der er i arbejde, vil faa lettere ved ved at klare disse aendringer, og de arbejdsloese vil faa lettere ved at komme i arbejde igen, hvis der laegges stoerre vaegt paa erhvervsuddannelse og efteruddannelse .

I takt med gennemfoerelsen af det indre marked vil der blive en skaerpet konkurrence mellem virksomheder i lande med vidt forskellige arbejdsvilkaar og sociale forhold . Disse forskelle modsvares ofte af ligesaa store forskelle i produktivitet og kapitaleffektivitet . Det er derfor vigtigt foerst at skabe et oekonomisk klima, der kan bidrage til at tilvejebringe samme hoeje sociale standard i hele Faellesskabet . De lavere realloenninger og de lavere udgifter paa det sociale omraade giver de mere tilbagestaaende lande komparative fordele, der vil goere det lettere for dem at naa op paa hoejde med de oevrige lande . Minimumsnormer for sundhed og sikkerhed paa arbejdspladsen og medlemsstaternes fortsatte bestraebelser paa at skabe harmonisering paa dette omraade i overensstemmelse med EOEF-Traktatens artikel 118A, uden at de allerede opnaaede resultater saettes over styr, vil bidrage til bedre arbejds - og levevilkaar og goere det lettere at undgaa konkurrencefordrejninger mellem virksomheder i forskellige EF-lande . I denne sammenhaeng boer man ogsaa . soege at bane vej for oeget jobmobilitet uden loennedgang og tab af andre garanterede rettigheder ved jobskifte .

En styrkelse af samarbejdet mellem arbejdsmarkedets parter paa virksomhedsplan kunne indebaere, at de ansatte fik ret til medindflydelse i virksomhederne og i de gevinster, der opnaa ved hoejere produktivitet, bredere ledelsesbasis og bedre klima paa arbejdspladsen . I denne forbindelse boer man vaere opmaerksom paa de fordele, der kunne opnaas, hvis virksomhederne frivilligt vaelger den europaeiske selskabsform, der saetter dem i stand til at operere paa tvaers af landegraenserne uden at tilsidesaette den bestaaende selskabslovgivning, og som ogsaa indebaerer medindflydelsesordninger for de ansatte i de paagaeldende lande .

I de seneste aar har arbejdsmarkedets parter inden for rammerne af den sociale dialog paa EF-plan ved adskillige lejligheder givet udtryk for opbakning bag Faellesskabets generelle oekonomisk-politiske linje . Denne opbakning er i sig selv et meget vaerdifuldt resultat, men der er nu behov for endnu stoerre konsensus, hvis det skal lykkes at naa den resterende del af vejen . Ogsaa paa det nationale plan maa denne konsensus udvides eller uddybes inden for rammerne af de ordninger, der findes i de enkelte medlemsstater, som forudset i artikel 3 i Raadets direktiv 74/121/EOEF af 18 . februar 1974 om stabilitet, vaekst og fuld beskaeftigelse i Faellesskabet ( 5 ). Det er af afgoerende betydning for udformningen af det indre markeds sociale dimension, at arbejdsmarkedets parter hver isaer yder deres bidrag hertil . Kommissionen vil for sit vedkommende fortsat soege at fremme dialogen mellem arbejdsgivere og arbejdstagere paa EF-plan . Denne dialog kan i henhold til EOEF-Traktatens artikel 118B, som aendret ved Den Europaeiske Faelles Akt, foere til, at der knyttes aftalemaessige forbindelser, hvis de to parter finder det oenskeligt . I forbindelse hermed kunne et snaevrere samarbejde mellem arbejdsmarkedets parter i graenseomraader mellem forskellige medlemsstater vaere det foerste skridt paa vejen mod en oeget bevidsthed om den europaeiske dimension i arbejdsmarkedsrelationerne .

3 . OEget vaekst i beskaeftigelsen Arbejdsloesheden er fortsat Faellesskabets stoerste problem . I 70'erne blev arbejdsloesheden i Europa mere end fordoblet, idet den steg fra 2,8.mio arbejdsloese i 1973 til 7,l mio i 1979 ( dvs . fra 2,4 % af arbejdsstyrken til S,2 %). I aarene mellem 1979 og 1985 skete der en ny fordobling, idet der nu - til trods for en mindre tilbagegang i 1988 - er i alt 15,4 mio arbejdsloese i EF, svarende til 11,3 % af arbejdsstyrken ( se tabel 5 i kapitel A.2 ). Desuden er langtidsarbejdsloesheden fortsat stigende, og de langtidsledige udgoer nu over 5O % af det samlede antal arbejdsloese . Ungdomsarbejdsloesheden ligger stadig paa over 20 % i EF-gennemsnit .

Den store nettotilgang af nye arbejdspladser fik i 1987 den stigende arbejdsloeshedstendens til gradvis at vende, selv om der mellem de enkelte medlemsstater var ret markante forskelle i denne Siden slutningen af 1985 er den aarlige beskaeftigelsestilvaekst i Faellesskabet maalt pr . indbygger naaet op paa et rekordhoejt niveau ( taet ved 1 % ), men beskaeftigelsesniveauet er ikke steget naer saa meget, eftersom stigningen hovedsagelig er sket inden for deltidsarbejde . I 1988 ligger beskaeftigelsesstigntingen fortsat over EF-gennemsnittet i lande som Spanien ( 2,6 % ), Det Forenede Kongerige ( 1,9 %) ), Luxembourg ( l,7 % ) og Portugal ( 1,7 % ). Den mere varige og stabile vaekst i forhold til 70'erne har saaledes nu ogsaa vist sig at vaere en mere beskaeftigelsesskabende vaekst .

TABEL 13 OEkonomisk vaekst og beskaeftigelse ( gennemsnitlig procentvis aendring aar for aar ) 1973/1960 1975/1973 1979/1975 1984/1979 1985 1986 1987 1988 (;) 1989 (;) EUR 12 BNP 4,8 0,4 3,4 1,2 2,5 2,6 2,9 3,4 2,8 beskaeftigelse 0,3 -0,4 0,3 -0,5 0,6 0,8 0,9 1,1 0,9 USA BNP 4,0 -0,9 4,1 2,4 3,1 3,0 3,4 3,9 2,3 beskaeftigelse 1,9 -0,5 3,6 1,3 2,4 1,7 2,6 2,3 1,6 Japan BNP 9,6 0,7 5,1 3,9 4,5 2,4 4,2 5,6 3,8 beskaeftigelse 1,3 -0,1 1,0 0,9 0,7 1,0 1,0 0,8 (;) Prognoser opstillet af Kommissionens tjenestegrene, september/oktober 1988 . Situationen er imidlertid fortsat utifresstillende pa invst to punkter, nemlig i ) naar man sammenligner den med de resultater, der er opnaaet i de andre industrialiserede lande, og ii ) naar man sammenligner den med efterkrigstidens Europa . I USA og i Japan er der f.eks . skabt tilstraekkeligt martge nye arbejdspladser til, at det er lykkedes at holde arbejdsloeshedsprocenten nede paa et niveau, der ligger meget taet op ad arbejdsloeshedsprocenten for en halv - snes aar siden, dvs . foer anden oliekrise . Efter en international maalestok er der saaledes stadigvaek lang vej tilbage for Europa .

Samtidig med at andre industrialiserede lande nu er ved at naa op paa fuld beskaeftigelse, tyder en mekanisk ekstrapolering af vaeksttendenserne i aarene foer 1988 paa, at arbejdsloeshedsprocenten i EF ikke kommer til at ligge meget under en tiendedel af arbejdsstyrken i 1992 . Hoej arbejdsloeshed er ensbetydende med en stor uudnyttet arbejdskraftressource . Denne ressource maa omdannes til en vaekstbase - ligesom vi gjorde det i efterkrigstiden . I efterkrigstiden var der ca . 15 til 18 millioner mennesker, som gik fra landbrugssektorert, der var praeget af lav marginal produktivitet og lave indkomster, over til industri - og servicesektoren, hvor loenningerne var hoejere . Dette gav sig udslag i hurtige indkomstforoegelser og et staerkt opsving inden for handel og innovation og dermed en akkumulation af kapital, som blev omsat i nye arbejdspladser, oeget efterspoergsel og endnu hurtigere vaekst .

Udviklingen i arbejdsloesheden har ogsaa vaeret paavirket af aendringer i den demografiske situation og i erhvervsfrekvensen . Disse to faktorer hat virket i hver sin retning . Paa den ene side er den aarlige befolkningstilvaekst i de arbejdsdygtige aldersklasser ( 15 til 64 aar ) i Faellesskabet ganske vist faldet fra 1 % ved 80'ernes begyndelse til O,25 % i dag, men det er ikke nok til at reducere udbuddet af arbejdskraft i den naermeste fremtid . Paa den anden side er erhvervsfrekvensen i de arbejdsdygtige aldersklasser i Faellesskabet som helhed faldet fra 64,4 % i 1975 til 63,3 % i 1985 som foelge af en markant nedgang i maendenes erhvervsfrekvens fra 87,5 % til 80,8 % , der opvejede den stadige stigning i kvindernes erhvervsfrekvens fra 45,3 % til 49,O % . Den samlede nedgang i erhvervsfrekvensen har saaledes lagt en vis daemper paa stigningen i arbejdsloesheden . Igennem de seneste aar ser maendenes erhvervsfrekvens imidlertid ud til at vaere blevet stabiliseret, medens kvindernes erhvervsfrekvens fort sater for opadgaaende . Som helhed er tendensen for erhvervsfrekvensen derfor mi stigende, hvilket i sig selv er positivt, men ikke goer det lettere at nedbringe arbejdsloesheden i Faellesskabet .

Med hensyn til erhvervsfrekvensen ses der store forskelle mellem de enkelte EF-lande, idet spektret spaender fra 53 % i Nederlandene til over 83 % i Danmark . Dette skyldes i vid udstraekning forskellene for kvindernes vedkommende, med en erhvervsfrekvens (i 1986 ) paa kun 34 % i Spanien og paa over 78 % i Danmark som de to yderpunkter . For EF som helhed ligger erhvervsfrekvensen, der anslaas til 64,25 % i 1988, desuden vaesentligt lavere er i andre industrilande ( f.eks . 72,5 % i Japan, 76 % i USA, 82,25 % i Sverige og gennemsnitligt 70,25 % i OECD-landene Dette viser, at der i arbejdsstyrken ligger et meget stort potentiel for en hoejere, varig oekonomisk vaekst i EF . Stigningen i beskaeftigelsen i almindelighed og i saerdeleshed kvindernes oegede tilboejelighed til at soege ud paa arbejdsmarkedet kan ogsaa skabe et bredere grundlag for fordelingen af byrderne ved skatter og social sikring, hvilket vil faa stadig stoerre betydning paa lidt laengere sigt for at kompensere for den kendsgerning, at befolkningen i Faellesskabet bliver stadig aeldre . For at dette potentiel kan udnyttes fuldt ud, maa en stigning i beskaeftigelsen vaere det overordnede maal for hele Faellesskabets oekonomiske politik .

Med hensyn til udviklingen paa EF's arbejdsmarkeder er der tre faktorer, som er af saerlig betydning .

For det foerste er et sektorskifte endnu i gang . Beskaeftigelsen inden for landbruget gaar stadig tilbage og tegner sig nu kun for 8 % af den samlede beskaeftigelse i EF . Ogsaa inden for industrisektoren har beskaeftigelsen vaeret faldende i mere end ti aar . Denne tendens ser nu ud til at vaere standset i dag, hvor vaekstraterne som helhed er hoejere . Det er dog fortsat servicesektoren, der tegner sig for praktisk taget hele den oejeblikkelige nettotilvaekst i beskaeftigelsen .

TABEL 14 Jobskabelse i de forskellige sektorer i EF 1974 (;)/ 1958 1986/1974 1987 1988 ($) 1989 ($) Procent af den samlede beskaeftigelse 1958 1974 1986 Landbrug -4,4 -3,0 -2,0 : : 22,8 11,5 8,1 Industri 0,5 -1,7 -0,0 0,2 0,2 39,1 39,5 32,5 Servicesektoren 1,7 1,6 2,1 : : 38,1 49,0 59,4 I alt 0,2 -0,1 0,9 1,1 0,9 100 100 100 (;) EUR 5 ( B, D, F, IRL, I ).

($) Prognoser opstillet af Kommissionens tjenestegrene, september/oktober 1988 . For det andet er der sket en betydelig stigning i deltidsarbejdet, og denne tendens ser ud til at fortsaette . I EF som helhed udgoer deltidsbeskaeftigelse nu gennemsnitlig omkring 14 % af den samlede beskaeftigelse . Igennem de seneste aar har tre fjerdedele af nettotilgangen af arbejdspladser i Faellesskabet vaeret deltidsstillinger . Nylige oplysninger fra Spanien bekraefter, at et endnu stoerre antal nye arbejdspladser siden begyndelsen af 1987 i realiteten har vaeret deltidsjobs . Stigningen i deltidsbeskaetigelsen maa, i det omfang hvor det er sket paa frivillig basis, ses som et tegn paa et sundt arbejdsmarked . I det omfang, hvor det ikke er frivilligt ( hvilket ifoelge EF's arbejdsstyrkeundersoegelse fra 1986 gaelder for 13 % af alle deltidsansatte ), er det tegn paa en vis underbeskaeftigelse .

En tredje indikator, der tyder paa, at vi i EF er naaet et godt stykke videre mod sundere tilstande paa arbejdsmarkedet, er den relative udvikling i de reale loenomkostninger per capita og produktiviteten ( de reale enhedsloenomkostninger ). Denne indikator er for Faellesskabet som helhed faldet med over 6 % siden 1981 . Tilbagegangen har vaeret saerlig stor i de fattigste lande ( med undtagelse af Graekenland, se kapitel B.2.1 ).

TABEL 15 Realloensomkostninger pr . produceret enhed (;) ( 1981 = 100 ) 1960 1973 1981 1988 ($) 1989 ($) EUR 12 96,0 97,0 100 93,2 92,8 EUR 4 (=) 92,5 94,3 100 88,0 87,7 EUR 8 (=) 95,5 97,1 100 94,0 93,5 (;) Reale loenomkostninger per capita divideret med produktiviteten ( BNP pr . beskaeftiget ).

($) Prognoser opstillet af Kommissionens tjenestegrene, september/oktober 1988 .

(=) EUR 4 : GR, E, IRL, P : EUR 8 : de oevrige EF-lande . Disse tendenser for de reale enhedsloenomkostninger maa betragtes som et positivt element af en raekke forskellige aarsager . For det foerste hjaelper de med til at oege kapitalens afkastningsgrad og kan derved skabe oeget investeringslyst . Den tilbagegang i de reale enhedsloenomkostninger, der fremgaar af tabel 15, betyder ogsaa, at profittens andel af vaerditilvaeksten har udviklet sig i positiv retning, hvilket dog ikke er ensbetydende med en tilsvarende forbedring af rentabiliteten . Fordi der i dag kraeves stoerre kapital for hver kapital for hver beskaeftiget arbejdstager, er kapitalens afkastningsgrad endnu ikke naaet op paa samme niveau som i 60'erne, hvor der herskede naesten fuId beskaeftigelse i Faellesskabet .

For det andet er forholdet mellem kapitalindkomster og loenindkomster nu begyndt at bevaege sig i en retning, der vil svaekke tendensen til at substitutere arbejdskraft med mere kapitalintensive investeringer . Medens man f.eks . i aarene fra 1960 til 1974 saa, at en gennemsnitlig, aarlig foroegelse af kapitalapparatet paa mere end 5 % ledsagede en nettotilgang af nye arbejdspladser paa O,3 %, blev denne relation til 3 % til - O,3 % mellem 1974 og 1983 og til 2,3 % til O,7 / efter 1983 . Den daempede realloensudvikling i 80'erne har saaledes haft betydelige positive virkninger . Denne udvikling maa fortsaette i et omfang, der kan variere fra det ene EF-land til det andet, hvis det skal lykkes hurtigere at skabe flere nye arbejdspladser .

Investeringerne kunne ogsaa goeres mere jobskabende, hvis der blev sat mere ind paa at oege kapitalens Produktivitet i takt med en mindskelse af kapitalintensiteten . Med en hoejere kapitalproduktivitet vil det blive lettere at undgaa kapacitetsproblemer inden for de sektorer hvor der allerede er en stor efterspoergsel . Dette ville ogsaa kunne goere de europaeiske virksomheder mere konkurrencedygtige og dermed skabe yderligere efterspoergsel . Inden for sektorer og virksomheder med saerlig stor efterspoergsel kunne dette feks . ske ved at forlaenge den tid, hvor produktionsudstyret udnyttes, hvilket ville aabne mulighed for at beskaeftige flere arbejdstagere pr . kapitalenhed . De regler, der for oejeblikket findes om arbejds - og aabningstider i saavel love som kollektive overenskomster, burde afloeses af en mere fleksibel fremgangsmaade . Hvordan dette naermere betegnet skal ske, maa afgoeres ved pragmatiske, decentraliserede forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter . De omkostningsbesparelser, der opnaas ved at udnytte produktionsudstyret i laengere tid, kunne til dels anvendes til at yde de ansatte kompensation for mindre attraktive arbejdstider samtidig med en yderligere nedsaettelse af den enkelte arbejdstagers arbejdstid, uden at dette ville indvirke paa det samlede omkostningsniveau . Dermed kunne den oekonomiske vaekst goeres endnu mere beskaeftigelsesskabende .

Der boer dog stadigvaek ikke rokkes ved den overordnede politiske kurs, der er lagt for loesningen af EF's store arbejdsloeshedsproblemer . Den nuvaerende bedring i den oekonomiske situation boer udnyttes til at gennemfoere de tilpasninger, der er noedvendige for at faa stabiliseret den hoejere vaekst og goere den mere immun over for mulige forstyrrelser . Der maa dog skabes endnu bedre forudsaetninger for mere beskaeftigelsesfremmende vaekst og investeringer inden for rammerne af Faellesskabets samarbejdsstrategi for vaekst og beskaeftigelse ( 6 ).

Paa det makrooekonomiske plan maa der banes vej for en yderligere foroegelse af rentabiliteten og en mere stabil udvikling i de jobskabende investeringer . I denne sammenhaeng er en daempet realloensudvikling fortsat en absolut noedvendighed paa baggrund af bedringen i efterspoergselsudsigterne . Paa det mikrooekonomiske plan kan strukturpolitikkerne spille en vigtig rolle, naar det drejer sig om at skabe stoerre tilpasningsevne paa markederne for varer, tjenesteydelser, kapital og arbejdskraft, fremme det private initiativ og dermed bringe EF-landenes oekonomier til at fungere mere effektivt . Afskaffelse af unoedvendige administrative barrierer maa prioriteres hoejt, specielt naar de laegger hindringer i vejen for vaesentlige forbedringer i beskaeftigelsessituationen . For at undgaa, at der saettes spoergsmaalstegn ved grundlaeggende rettigheder inden for social sikring, social beskyttelse og arbejdsvilkaar, maa der ogsaa tages passende hensyn til den socia1e dimension, og strukturtilpasningerne maa ledsages af en bred social dialog ( se kapitel B.2.2 ). Risikoen for, at mange arbejdsloese mister kontakten med arbejdsmarkedet, og de igangvaerende strukturaendringer har desuden skabt et saerligt behov for at saette mere ind paa at forbedre de arbejdsloeses ansaettelsesmuligheder ( se kapitel C . 1 ).

En konsekvent ivaerksaettelse af den ovenfor beskrevne makro - og mikrooekonomiske politik vil sammen med etableringen af det indre marked give Faellesskabet gode muligheder for at fastholde vaekstraten paa 3,5 % i 1988 og omsaette den til en varig vaekst - eller maaske oege den - paa mellemlang sigt . Hvis dette lykkes, vil beskaeftigelsen kunne stige med ca . l,5 % om aaret i Faellesskabet . Dette ville - til trods fordet stadig voksende udbud af arbejdskraft som foelge af den demografiske udvikling og den oegede erhvervsfrekvens - vaere nok til at bringe arbejdsloeshedenprocenten i EF ned med omkring 1 procentpoint om aaret .

C . EN POLITIK, DER TAGER SIGTE PAA KRAFTIGERE VAEKST OG STOERRE OPTIMISME Det investeringsopsving, der er under udvikling, oeger mulighederne for at foere maalene i form af jaevn, varig og ikke-inflatorisk beskaeftigelsesskabende vaekst ud i livet . Den igangvaerende positive trend skal forstaerkes i de kommende maaneder . Nogle aspekter ved problemet er imidlertid forskellige fra land til land . I nogle lande overstiger efterspoergslen klart det indenlandske udbud, hvilket har foert til inflationspres og/eller forringelse af udenrigsoekonomien . Det er under disse omstaendigheder saerdeles vigtigt, at vaeksten atter (;) Se OEkonomisk AArsberetning for 1985/86, 1986/87 og 1987/88, Eu bringes paa et mere acceptabelt niveau . Den kraftigste oekonomiske vaekst boer nu finde sted i de lande, der hidtil har haft langsommere og svagere vaekst, og som nu har de bedste forudsaetninger for indenlandsk vaekst . Dette vil ogsaa bidrage til at genskabe ligevaegten i de forskellige udenrigsoekonomi .

l . Struktur - og arbejdsmarkedspolitik Strukturpolitikkerne har deres selvstaendige berettigelse som middel til at forbedre EF-oekonomiernes tilpasningsevne og effektivitet og derigennem sikre en ikke-inflatorisk fremgang i produktion og beskaeftigelse samtidig med, at Faellesskabets social - og miljoepolitiske maal vedblivende soeges virkeliggjort . Bestraebelserne for at oege fleksibiliteten tager ikke sigte paa at nedbryde de allerede opnaaede resultater paa det sociale omraade, men at oege beskaeftigelsen yderligere . Desuden skal der foeres strukturpolitikker sideloebende med gennemfoerelsen af det indre marked for at sikre, at dederaf foelgende gevinster faar fuld virkning .

Konkurrencepolitikken skal omhyggeligt forstaerkes ved stringent anvendelse af lovgivningen, indfoerelse af kontrol med virksomhedskoncentrationer paa faellesskabsplan og streng kontrol med statsstoette . Desuden maa der ikke vaere tale om forskelsbehandling af den offentlige og den private sektor . Det er i denne sammenhaeng oenskeligt, at der sikres fuldkommen gennemsigtighed i forbindelserne mellem de offentlige virksomheder og staten .

Hovedvaegten skal fortsat laegges paa forskning og udvikling samt forbedring af de europaeiske firmaers teknologiske konkurrenceevne . Her har Faellesskabet en saerlig rolle at spille, idet det fremmer og samordner den nationale forskning og udvikler en aegte europaeisk maade at gribe forskning og teknologi an paa ved at stoette samarbejdsprojekter, der omfatter alle medlemslandene, i en lang raekke sektorer, bl.a . informations - og kommunikationsteknologi ( ESPRIT II og RACE ). Formaalet hermed er navnlig at styrke det indre markeds teknologiske grundlag . I denne henseende er det rammeprogram for forskning ( 1987 til 1991 ), der blev vedtaget i september 1987, en succes . Et aar efter programmets vedtagelse staar det allerede klart, at Faellesskabets forskning og teknologiske udvikling er blevet tilfoert nye impulser . I finansiel henseende er mere end 90 % af de specifikke gememfoerelsesprogrammer allerede forelagt Raadet, og over.50 % er vedtaget .

Kommissionen agter ogsaa at viderefoere sin politik til fordel for smaa og mellemstore virksomheder ( SMV ) som fastlagt i det aktionsprogram, der blev tiltraadt af Raadet i november 1986 . For yderligere at forbedre information til SMV om europaeiske anliggender ( regler, standarder, udbud, forskningsprojekter ) er Kommissionen og medlemsstaterne ved at forberede en udvidelse at det succesrige projekt »EF-raadgivningskontorer «. Der er oprettet et datamatiseret informationsnet ( BC-net ) til stoette for samarbejdet over graenserne mellem smaa og mellemstore virksomheder .

Sideloebende med gennemfoerelsen af detindre marked forventes der en kraftig stigning i efterspoergslen efter transportydelser . Vareudvekslingen maa ikke blive haemmet af knaPhed paa transport - og kommunikationsmuligheder inden for Faellesskabet . Desuden skal forbindelse mellem yderregionenme og Faellesskabets centrum forbedres . Kommissionen koncentrerer derfor sin indsats til stoette for en mellemfristet forbedring af Faellesskabets infrastruktur (;) paa projekter, der har saerlig stor betydning for den proces, der foerer frem til gennemfoerelsen af det indre marked, og har forelagt Raadet et forslag til forordning om et »handlingsprogram paa infrastrukturomraadet med henblik paa gennemfoerelsen af det indre marked i 1992« ($). Forslaget til forordning indeholder en bestemmelse om, at der indfoeres en »erklaering om faelles europaeisk nytte« for transportinfrastrukturprogrammer. Saadanne programmer ville derigennem blive prioriteret hoejest, naar det drejer sig om brugen af Faellesskabets finansielle instrumenter, og ville faa lettere ved at tiltraekke privat kapital .

»Erklaeringen om faelles europaeisk nytte« er ogsaa en vigtig del af Kommissionens forslag til opbygning af nye finansieringsinstrumenter . For at hjaelpe med til at foere europaeiske infrastrukturprojekter ud i livet ved at stimulere markederne til at tilbyde den fornoedne finansiering har den fremsat et revideret forslag til »beslutning om finansiering af store infrastrukturprojekter af europaeisk betydning . (=), som er tiltraadt af Europa-Parlamentet og Det OEkonomiske og Sociale Uvalg og nu er til videre droefte1se i Raadet .

Disse intentioner supp1eres med en oeget villighed fra Den Europaeiske Investeringsbanks ( EIB ) side til at bruge sine midler til i fuldt omfang at fremme store europaeiske investeringer i infrastruktur . Et slaaende eksempel herpaa er EIB's tilsagn fra september 1987 om at ville yde laan paa ca . 1,4 mia ECU til kanaltunnelprojektet .

Paa lidt laengere sigt ligger den stoerste chance for Europa i befolkningens og isaer den yngre generations intellektuelle og tekniske potentiel . Investeringer i menneskelig kapital i almindelighed og uddannelse og undervisning i saerdeleshed skal derfor staa hoejt paa prioriteringslisten i samtlige medlems - stater . Arbejdsrelevant uddannelse er en af aarsagerne til den tyske oekonomis styrke, og Det Forenede Kongcrige og Frankrig har besluttet at goere en massiv indsats paa dette felt . Det er meget vigtigt, at ogsaa de oevrige medlemsstater udfolder ekstra store bestraebelser paa dette omraade i de kommende aar, saa vidt muligt bistaaet af Faellesskabet .

(;) Grundprincipperne er beskrevet i forslaget til et »transportinfrastrukturprogram paa mellemlang sigt«, KOM ( 86 ) 340 .

($) Dok . KOM ( 88 ) 340 .

(=) Dok . KOM ( 87 ) 724 .

Den megen opmaerksomhed, som arbejdsmarkederne tiltrak sig i en raekke medlemsstater i loebet af 1980'erne, kombineret med det forbedrede overordnede oekonomiske klima har baaret frugt . Arbejdsmarkederne overalt i Europa udviser som hovedregel tegn paa forbedret tilpasningsevne ( jf . kapitel B.3 ). Alligevel er der stadig tale om en betydelig arbejdsloeshed og en forlaengelse af den gennemsnitlige ledighedsperiode . Det er derfor noedvendigt at forbedre de arbejdsloeses integration og reintegration i arbejdslivet ved hjaelp af en lang raekke foranstaltninger, herunder raadgivning og vejledning, bistand med jobsoegning og arbejdstilbud samt egnede erhvervsuddannelsestiltag . Samtlig emedlemsstater har truffet forskellige specifikke arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger for at overvinde dette problem, navnlig for de unge og de langtidsledige . Kommissionen giver med jaevne mellemrum et fyldestgoerende overblik over disse politikker i sin halvaarlige opfoelgning af Raadets resolution af 22 . december 1986 ( 1 ). Noedvendigheden af de i Kommissionens »Memorandum om langtidsledigheden« ($) anbefalede foranstaltninger og den saerlige opprioritering af Faellesskabets voksende strukturfonde som middel til at bekaempe langtidsledigheden understreges yderligere af denne udvikling paa arbejdsmarkedet . Paa basis af Raadets beslutning af 1 . december 1987 om »foranstaltninger til bekaempelse af langtidsledigheden« (=) igangsatte Kommissionen i sommeren 1988 et »handlingsprogram til stoette for langtidsledige «.

2 . Pengepolitik De omstaendigheder, hvorunder EF-landene foerte deres pengepolitik i 1988, blev fortsat i meget hoej grad bestemt af den monetaere udvikling paa internationalt plan :

a ) de europae