DA Den Europæiske Unions Tidende L 353/45

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 20. oktober 2005

om en procedure efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1,

(Sag COMP/C.38.281/B.2 — Råtobak — Italien)

(meddelt under nummer K(2005) 4012)

(Kun den engelske og den italienske udgave er autentiske)

(2006/901/EF)

RESUMÉ AF BESLUTNINGEN

1. Indledning

Den 20. oktober 2005 vedtog Kommissionen en beslutning om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 (»beslutningen«). I henhold til artikel 30 i forordning 1/2003 offentliggør Kommissionen herved parternes navne og beslutningens hovedindhold, herunder de pålagte sanktioner, idet den tager hensyn til virksomhedernes berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke afsløres. Beslutningen er i en version, der ikke er fortrolig, gjort tilgængelig i sin fulde ordlyd på sagens autentiske sprog og Kommissionens arbejdssprog på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/competition/index_da.html.

Fra 1995 til begyndelsen af 2002 har de fire største virksomheder inden for forarbejdning af råtobak i Italien, nemlig Deltafina, Dimon (nu Mindo), Transcatab og Romana Tabacchi (under ét benævnt »forarbejdningsvirksomhederne« i det følgende), indgået aftaler og/eller medvirket ved samordnet praksis med henblik på fastsættelse af forretningsbetingelserne for køb af råtobak i Italien (både direkte indkøb fra producenterne og køb hos kontraktpakkere), herunder prisfastsættelse og markedsdeling.

Beslutningen omhandler også to særskilte overtrædelser, der fandt sted i hvert fald fra begyndelsen af 1999 til udgangen af 2001, og som bestod i, at de italienske tobaksforarbejdningsvirksomheders brancheforening (Associazione Professionale Trasformatori Tabacchi Italiani, i det følgende benævnt »APTI«) fastsatte de kontraktpriser, som den på sine medlemmers vegne ville forhandle med de italienske råtobaksproducenters brancheforening, Unione Italiana Tabacco (»UNITAB«) med henblik på indgåelse af brancheaftaler og UNITAB's fastsættelse af de priser, som den på sine medlemmers vegne ville forhandle med APTI med henblik på indgåelse af de samme aftaler.

2. Sagens oprindelse og proceduren

Efter at have modtaget en række oplysninger om, at der fandtes brancheaftaler om fastsættelse af prisintervaller for særlige kvaliteter af en eller flere råtobakssorter, sendte Kommissionen den 15. januar 2002 begæringer om oplysninger til forarbejdningsvirksomhedernes og producenternes brancheforeninger (henholdsvis APTI og UNITAB), som svarede den 12. februar 2002.

Den 19. februar 2002 modtog Kommissionen en anmodning om favorabel behandling fra den førende italienske forarbejdningsvirksomhed, Deltafina S.p.A. »Deltafina«, i henhold til den meddelelse om bødefritagelse og bødenedsættelse i kartelsager (»samarbejdsmeddelelsen«), som Kommissionen netop havde vedtaget på daværende tidspunkt. Den 6. marts 2002 gav Kommissionen Deltafina en betinget bødefritagelse i henhold til punkt 15 i samarbejdsmeddelelsen.

Kommissionen modtog to andre anmodninger om favorabel behandling den 4. og 10. april fra henholdsvis Dimon S.r.l. (»Dimon«) og Transcatab S.p.A. (»Transcatab«).

Den 18.-19. april 2002 gennemførte Kommissionen kontrolundersøgelser hos Dimon, Transcatab, Trestina Azienda Tabacchi S.p.A. (»Trestina«) og Romana Tabacchi s.r.l. (»Romana Tabacchi«).

Kommissionen meddelte den 8. oktober 2002 Dimon og Transcatab, at den agtede at give dem bødenedsættelse ved afslutningen af proceduren (med intervaller på henholdsvis 30-50 % og 20-30 %).

Den 25. februar 2004 indledte Kommissionen proceduren i denne sag og vedtog en klagepunktsmeddelelse, som adressaterne fik lejlighed til at besvare skriftligt og på en mundtlig høring, der blev afholdt den 22. juni 2004.

Den 21. december 2004 blev der vedtaget et tillæg til klagepunktsmeddelelsen af 25. februar 2004 (i det følgende benævnt »tillægget«). Der blev afholdt endnu en mundtlig høring den 1. marts 2005.

3. Parterne

3.1. Forarbejdningsvirksomhederne

Deltafina er et helejet italiensk datterselskab af verdens største tobaksselskab, Universal Corporation (»Universal«). I 2001 (der er det seneste hele år, hvor forarbejdningsvirksomhederne har begået overtrædelsen) aftog Deltafina ca. 25 % af den italienske råtobak. Denne beslutning er rettet til både Deltafina og Universal.

Dimon og Transcatab var på overtrædelsestidspunktet helejede italienske datterselskaber af henholdsvis Dimon Incorporated (»Dimon Inc«) og Standard Commercial Corporation (»SCC«), dvs. verdens næststørste og tredjestørste tobaksselskab. Fra september 2004 har Dimon ændret navn til Mindo S.r.l (»Mindo«) og indgår ikke længere i Dimon Inc.-koncernen. Dimon Inc. og SCC fusionerede den 13. april 2005 til Alliance One International Inc. (»Alliance«). I 2001 aftog Dimon og Transcatab henholdsvis 11,28 % og 10,8 % af den råtobak, der produceres i Italien. Denne beslutning er rettet til Mindo, Transcatab og Alliance.

Romana Tabacchi er et familieejet selskab. Indtil 1997 fungerede det som agent for en international forhandler (som så blev overtaget af Dimon Inc.). Siden 1997 har det opereret som en uafhængig forhandler. I 2001 aftog Romana Tabacchi 9,5 % af den råtobak, der produceres i Italien.

APTI er den italienske brancheforening for råtobaksforarbejdende virksomheder. APTI har 17 medlemmer ud af i alt 59 forarbejdningsvirksomheder i Italien.

3.2. Producenterne

UNITAB Italia er den italienske forening af tobaksproducentsammenslutninger og repræsenterer ca. 80 % af samtlige producenter.

4. Den berørte sektor: italiensk råtobak

Produktionen af råtobak i EU udgør ca. 5 % af råtobaksproduktionen på verdensplan. Grækenland, Italien og Spanien er de førende tobaksproducenter i EU og tegner sig for henholdsvis 38 %, 37,5 % og 12 % af produktionen i EU.

Råtobak er ikke noget ensartet produkt. De almindeligste sorter i Italien er Burley og Bright. Inden for hver sort kan der skelnes mellem forskellige kvaliteter. Efter tørring sælger producenterne tobakken til forarbejdningsvirksomhederne i partier, hvis pris afhænger af den tobakskvalitet, de indeholder.

De italienske forarbejdningsvirksomheder køber råtobak hos producenter og producentsammenslutninger i Italien (og konditioneret tobak hos andre mellemmænd) og forarbejder (eller videreforarbejder) det og videresælger det i passende form til tobaksforarbejdningsindustrien i Italien og på verdensplan. De betegnes også som »de første forarbejdningsvirksomheder«, fordi de er de første, der forarbejder tobakken (i modsætning til anden forarbejdning, der foretages af cigaretfabrikanterne), eller »tobaksbladegrossister« på grund af deres rolle som mellemmænd mellem producenterne og fabrikanten af det endelige produkt.

Udtrykket »eksportør« anvendes generelt for forarbejdningsvirksomheder med tærskningsudstyr, der gør det muligt at fremstille det endelige forarbejdede produkt (strips), som cigaretfabrikanterne efterspørger. Forarbejdningsvirksomheder, der kun er i stand til at fremstille løse blade, betegnes »kontraktpakkerier« eller blot »pakkerier«. Efter forbehandlingen (f.eks. fjernelse af urenheder og sortering) sender pakkerierne tobakken til eksportørerne til yderligere behandling, hvorpå tobakken kan udbydes til fabrikanterne. De forarbejdningsvirksomheder, som denne beslutning er rettet til, henhører under kategorien »eksportører«.

5. Regler for råtobak

Både produktionen af råtobak og salget af den til forarbejdningsvirksomheder er undergivet såvel EU-bestemmelser som national lovgivning.

5.1. Den fælles markedsordning for råtobak

Den fælles markedsordning for råtobak (1) omfatter (i) en produktionskvoteordning og (ii) støtte til producenterne gennem en præmieordning for produktion af råtobak.

Der ydes kun præmier for tobak, som fremstilles inden for kvoten (med visse tilpasninger). Siden 1998 har udbetalingen af en del af fællesskabspræmien (den såkaldte variable del) været knyttet til tobakkens kvalitet, som afspejles i prisen. Udbetalingen af den variable del af præmien er overladt til producentsammenslutningerne.

Ifølge den fælles markedsordning skal hver producent eller producentsammenslutning og hver virksomhed, der foretager den første forarbejdning, indgå såkaldte »dyrkningskontrakter« ved begyndelsen af hvert produktionsår (omkring marts-maj, når tobaksplanterne udplantes), hvor de aftaler »kontraktpriser« for hver kvalitet inden for de enkelte sorter. På dette trin angives priserne ofte som mindstepriser eller som et prisinterval. Det skal dog bemærkes, at den endelige pris (eller »leveringsprisen«) først kan fastsættes, når høsten finder sted (dvs. mellem oktober og januar), og at den kan variere betydeligt i forhold til »dyrkningskontraktprisen« afhængigt af kvalitet, mængder og yderligere forhandlinger.

EU-retten fremmer oprettelsen af brancheorganisationer, hvor producenter og forarbejdningsvirksomheder kan samarbejde om at få markedet til at fungere effektivt. Fastsættelse af priser og kvoter er dog udtrykkeligt forbudt. Ingen af de foreninger, der er involveret i denne sag, er brancheorganisationer i EU-rettens forstand.

5.2. National lovgivning

I Italien er brancheaftaler (dvs. sektordækkende aftaler), dyrkningskontrakter og salg af landbrugsprodukter reguleret ved lov 88/88. Det er specielt fastsat i lovens artikel 5, stk. 1, litra b), at en brancheaftale skal indeholde en nærmere bestemmelse om det produkt, den vedrører, leveringsbetingelserne og -tidspunktet samt mindsteprisen. Der tilbydes producenter og forarbejdningsvirksomheder, som opfylder betingelserne i brancheaftalerne, incitamenter (især i form af præferencestøtte). Lov 88/88 er blevet anvendt på en række landbrugssektorer, herunder tobakssektoren, hvor APTI og UNITAB fra 1999 til 2001 indgik en række brancheaftaler (om dyrkningskontraktpriser udtrykt som mindstepriser eller som prisintervaller).

6. Den praksis, beslutningen vedrører

6.1. Forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelse

Deltafina, Dimon, Transcatab og Romana Tabacchi indgik aftaler eller deltog i samordnet praksis fra 1995 og indtil begyndelsen af 2002 med det formål at fastsætte forretningsbetingelserne for køb af råtobak i Italien (både for direkte køb hos producenterne og køb hos kontraktpakkere), herunder: a) fastsættelse af fælles købspriser, som forarbejdningsvirksomhederne skulle betale for levering af tobak samt andre forretningsbetingelser, b) fordeling af leverandører og mængder, c) informationsudveksling med henblik på samordning af deres konkurrerende indkøbsadfærd, d) fastlæggelse af mængder og priser med hensyn til overskudsproduktion og e) samordning af tilbudsgivningen i forbindelse med offentlige udbud i 1995 og 1998.

6.2. APTI’s overtrædelse

Fra 1999 og indtil udgangen af 2001 bestemte APTI sin forhandlingsposition med hensyn til de priser for de enkelte kvaliteter af hver tobakssort, der skulle aftales med UNITAB i forbindelse med indgåelse af brancheaftalerne.

6.3. UNITAB’s overtrædelse

Fra 1999 og indtil udgangen af 2001 bestemte UNITAB sin forhandlingsposition med hensyn til de priser for de enkelte kvaliteter af hver tobakssort, der skulle aftales med APTI, i forbindelse med indgåelse af brancheaftalerne.

7. Retlig vurdering

Kommissionen fastslår i beslutningen, at ovennævnte praksis skal betragtes som tre særskilte (og vedvarende) overtrædelser af traktatens artikel 81.

Alle de deltagere i overtrædelserne, som beslutningen er rettet til, er eller indgår i virksomheder eller virksomhedssammenslutninger som omhandlet i traktatens artikel 81.

Aftaler og/eller samordnet praksis, der direkte eller indirekte medfører fastsættelse af salgspriser eller fordeling af mængder, er ifølge sagens natur konkurrencebegrænsende. Specielt har forarbejdningsvirksomhedernes samordning af deres indkøbsadfærd i denne sag påvirket fundamentale aspekter ved deres konkurrencemæssige adfærd og var også pr. definition i stand til at påvirke de samme virksomheders adfærd på et hvilket som helst andet marked, hvor de konkurrerer, herunder markeder i de efterfølgende omsætningsled. Disse former for adfærd er specielt omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1.

En sådan adfærd vil kunne påvirke samhandelen med råtobak mellem Italien og andre medlemsstater, da den omfatter en betydelig del af indkøbene af italiensk råtobak og vedrører et produkt (råtobak), som er et mellemprodukt til forarbejdet tobak, der eksporteres i vid udstrækning.

Beslutningen rejser spørgsmålet om, hvorvidt Rådets forordning nr. 26 af 4. april 1962 (om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion af og handel med landbrugsvarer — »forordning nr. 26«) kan anvendes på den omhandlede praksis. Den konkluderer, at den restriktive praksis i denne sag ikke kan betragtes som »nødvendig« for at nå den fælles landbrugspolitiks mål og derfor falder helt ind under traktatens artikel 81, stk. 1.

Endelig konkluderes det i beslutningen, at hverken national lovgivning eller administrativ praksis forpligtede forarbejdningsvirksomhederne til at aftale gennemsnitlige eller maksimale købspriser for råtobak eller at fordele de mængder tobak, der skulle aftages af de enkelte forarbejdningsvirksomheder. National lovgivning og administrativ praksis krævede heller ikke, at forarbejdningsvirksomhederne og producenterne skulle aftale »kontraktpriserne« kollektivt, og udelukkede ikke mulighederne for konkurrence mellem dem. Aftalerne og/eller den samordnede praksis mellem producentrepræsentanterne på den ene side og forarbejdningsvirksomhederne på den anden falder derfor ind under traktatens artikel 81, stk. 1.

8. Det ansvar, der påhviler deltafinas, Transcatabs og dimons moderselskaber

I beslutningen fastslås det også, at Universal (for Deltafina), Dimon Inc. (for Dimon) og SCC (for Transcatab) øvede afgørende indflydelse på deres datterselskaber i den pågældende periode og derfor bør hæfte solidarisk for deres datterselskabers adfærd.

9. Bøder

9.1. Bøder for UNITAB’s og APTI’s overtrædelser

Med hensyn til den adfærd, der er udvist af producenternes og forarbejdningsvirksomhedernes repræsentanter, mener Kommissionen, at det vil være rimeligt kun at pålægge dem en bøde på 1 000 EUR.

Selv om indgåelsen af brancheaftaler ikke var obligatorisk efter lov 88/88, og der i virkeligheden ikke blev indgået sådanne aftaler i en årrække, skabte lov 88/88 (som den senere blev anvendt i ministeriets administrative praksis) incitamenter til indgåelse af brancheaftaler, som omfattede mindstepriser. Det må også tages i betragtning, at lov 88/88 var blevet anvendt i flere tilfælde inden for landbrugssektoren, herunder tobakssektoren, inden de brancheaftaler, der er omhandlet i denne beslutning, blev indgået, og at aftaleparternes adfærd aldrig var blevet anfægtet hverken i henhold til national lovgivning eller fællesskabsretten, selv om disse aftaler var offentlige og blev meddelt ministeriet.

9.2. Bøder for forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelse

9.2.1. Overtrædelsens grovhed

Forarbejdningsvirksomhedernes overtrædelse må betragtes som meget alvorlig, da den består i prisfastsættelse på italienske råtobakssorter og fordeling af mængder. Indkøbskarteller kan nemlig påvirke producenternes vilje til at producere og begrænse konkurrencen mellem forarbejdningsvirksomhederne på markederne i de efterfølgende led. Dette gælder især i tilfælde som det foreliggende, hvor det produkt, der berøres af indkøbskartellet (råtobak) er en væsentlig råvare for virksomhederne i de efterfølgende led (første forarbejdning og salg af forarbejdet tobak i den foreliggende sag). Produktionen af råtobak i Italien udgør ca. 38 % af Fællesskabets kvotedækkede produktion. Denne produktion havde i 2001 en samlet værdi på 67,338 mio. EUR (det seneste hele år, hvor overtrædelsen blev begået).

9.2.2. Virksomhedernes individuelle betydning og bødernes afskrækkende virkning

Kommissionen mener, at de bøder, der skal pålægges de fire involverede forarbejdningsvirksomheder, bør fastlægges på grundlag af virksomhedernes markedsstilling. Bødens grundbeløb bør være større for Deltafina, da virksomheden er den største aftager med en markedsandel på ca. 25 % i 2001 (det seneste hele år, hvor overtrædelsen er begået. Transcatab, Dimon og Romana Tabacchi, der anbringes i samme kategori, bør have pålagt bøder med et lavere grundbeløb i betragtning af deres mindre markedsandele for råtobak i Italien (mellem 8,86 og 11,28).

Da Deltafina, Transcatab og Dimon (nu Mindo) indgår (eller for Mindos vedkommende indgik) i store koncerner, som denne beslutning også er rettet til, vil deres bøder blive forhøjet med en multiplikationsfaktor for at sikre, at de får tilstrækkelig afskrækkende virkning.

Bødernes grundbeløb i denne sag fastsættes derfor til:

— Deltafina 37 500 000 EUR — Transcatab 12 500 000 EUR — Dimon (Mindo) 12 500 000 EUR — Romana Tabacchi 10 000 000 EUR

9.2.3. Overtrædelsens varighed

Deltafinas, Dimons og Transcatabs overtrædelse varede i ca. 6 år og 5 måneder. Romana Tabacchi menes at have deltaget i overtrædelsen i over 2 år og 9 måneder.

Bødernes grundbeløb i denne sag fastsættes derfor til:

— Deltafina 60 000 000 EUR — Transcatab 20 000 000 EUR — Dimon (Mindo) 20 000 000 EUR — Romana Tabacchi 12 500 000 EUR

9.2.4. Formildende omstændigheder

Det betragtes som en formildende omstændighed, at Romana Tabacchi ikke deltog i en række aspekter vedrørende kartellet og modarbejdede kartellet i en sådan grad, at det bevirkede, at de øvrige deltagere i fællesskab reagerede imod den.

Deltafinas effektive samarbejde under proceduren betragtes ligeledes som en formildende omstændighed. Som nævnt nedenfor har Deltafina mistet retten til bødefritagelse i henhold til samarbejdsmeddelelsen. I betragtning af sagens ekstraordinære omstændigheder (der er tale om den første sag, hvor der blev indgivet en anmodning efter samarbejdsmeddelelsen, og hvor denne meddelelse anvendes i en beslutning), bør Deltafinas samarbejde dog behandles favorabelt. Deltafinas samarbejde var nemlig af betydeligt omfang og fortsatte under hele proceduren (med undtagelse af de forhold, der er nævnt nedenfor) og bør derfor tages i betragtning som en formildende omstændighed.

9.2.5. Bødens maksimumsbeløb

Den grænse på 10 % af omsætningen, der er fastsat i artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003, ser ikke ud til at være overskredet i denne sag, når det gælder de bøder, der skal pålægges Universal/Deltafina og Alliance/Transcatab-Mindo. Men da Mindo ikke længere har nogen forbindelser med den tidligere Dimon-koncern, bør dens solidariske ansvar beregnes inden for de 10 % af dens omsætning i det seneste regnskabsår (dvs. 2,59 mio. EUR).

En nedsættelse inden for de 10 % er nødvendig for Romana Tabacchi.

Bøderne fastsættes derfor til:

— Deltafina 30 000 000 EUR — Dimon (Mindo) 20 000 000 EUR — Transcatab 20 000 000 EUR — Romana Tabacchi 2 050 000 EUR

9.3. Anvendelse af samarbejdsmeddelelsen

Deltafina, Dimon og Transcatab anmodede om favorabel behandling i henhold til samarbejdsmeddelelsen af 2002 (jf. punkt 2 ovenfor).

9.3.1. Deltafinas anmodning om bødefritagelse

Samarbejdsmeddelelsen gør endelig bødefritagelse betinget af, at alle de betingelser, der er fastsat i meddelelsens punkt 11, er opfyldt. Det er især fastsat i punkt 11(a), at virksomheder (som har opnået betinget bødefritagelse) skal samarbejde »fuldt ud, permanent […]«.

Under den mundtlige høring den 22. juni 2004 kom det frem, at Deltafina på et møde i APTI's bestyrelse med deltagelse af repræsentanter for Dimon, Transcatab og Trestina havde afsløret, at den havde anmodet om bødefritagelse. Dette skete inden Kommissionen havde lejlighed til at gennemføre kontrolundersøgelser og kunne meget vel have skadet dem.

Det må konkluderes, at Deltafina derved misligholdt den samarbejdsforpligtelse, som den havde påtaget sig i henhold til punkt 11(a) i samarbejdsmeddelelsen. Deltafina kan derfor ikke opnå bødefritagelse.

Som svar på Deltafinas bemærkninger til dette punkt bekræftes det i beslutningen, at punkt 11(a) i samarbejdsmeddelelsen omfatter en pligt til at bevare anmodningen om bødefritagelse fortrolig, fordi det er nødvendigt at sikre, at det ikke påvirker resultatet af de kontrolundersøgelser, Kommissionen derefter skal foretage. Deltafina var klar over, at Kommissionen havde planer om at gennemføre uanmeldte kontrolundersøgelser, der i praksis blev tilrettelagt og gennemført, som det var blevet meddelt Deltafina på et møde mellem dette selskab og Kommissionens tjenestegrene.

Det kan være vanskeligt at holde en anmodning om bødefritagelse fortrolig i alle tilfælde, hvor en karteldeltager beslutter at indgive en sådan anmodning. Sådanne vanskeligheder (eller den omstændighed, at virksomheden har underrettet Kommissionen derom) gør det dog ikke berettiget, at den pågældende virksomhed frivilligt afslører sin anmodning om bødefritagelse på møder med konkurrenter.

9.3.2. Deltafinas subsidiære anmodning om bødenedsættelse

Deltafinas anmodning om bødefritagelse indeholdt også en anmodning om bødenedsættelse, for det tilfælde, at »Generaldirektoratet for Konkurrence skulle afslå dens anmodning om fuldstændig bødefritagelse«.

Beslutningen fastslår (på grundlag af samarbejdsmeddelelsens indhold og dens teleologiske og systematiske fortolkning), at en subsidiær anmodning om bødenedsættelse kun kan accepteres i tilfælde, hvor der ikke kan ydes betinget bødefritagelse på det tidspunkt, hvor anmodningen indgives, og at den mister enhver retlig værdi, så snart der ydes betinget bødefritagelse. Da Deltafina oprindelig fik betinget bødefritagelse, men mistede retten dertil på grund af sit brud på samarbejdsforpligtelserne, kan den ikke opnå bødenedsættelse.

9.3.3. Anvendelse af samarbejdsmeddelelsen på Dimon og Transcatab

Beslutningen konkluderer, at det ikke direkte påvirker samarbejdsmeddelelsens anvendelse på Dimon og Transcatab, at der ikke kan ydes Deltafina fuld bødefritagelse. Samarbejdsmeddelelsen gør det således ikke berettiget, at deres stilling opgraderes som følge af afslaget på endelig bødefritagelse til Deltafina.

Både Dimon og Transcatab har opfyldt de betingelser, der påhviler dem i kraft af deres anmodning om bødenedsættelse. På grundlag af en vurdering af det materiale, som Kommissionen har modtaget, og virksomhedernes samarbejde med Kommissionen under proceduren, giver Kommissionen Dimon og Transcatab den højeste bødenedsættelse inden for de intervaller, de fik meddelelse om efter deres anmodning om bødenedsættelse (dvs. henholdsvis 50 % og 30 %).

På baggrund af ovenstående fastsættes de endelige bøder i denne sag til:

— Deltafina og Universal in solidum 30 000 000 EUR — Dimon (Mindo) og Alliance One International, 10 000 000 EUR hvor Alliance One International er ansvarlig for hele beløbet, mens Mindo kun hæfter in solidum for 3,99 mio. EUR — Transcatab og Alliance One International in solidum 14 000 000 EUR — Romana Tabacchi 2 050 000 EUR — APTI 1 000 EUR — UNITAB 1 000 EUR

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 727/70 af 21. april 1970 om den fælles markedsordning for råtobak, i det følgende benævnt »forordning 727/70« (EFT L 94 af 28.4.1970, s. 1), ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92 af 30. juni 1992 om den fælles markedsordning for råtobak, i det følgende benævnt »forordning 2075/92«(EFT L 215, af 30.7.1992, s. 70) (senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 864/2004 af 29. april 2004 (EFT L 161 af 30.4.2004, s. 48)). Jf. også Rådets forordning (EF) nr. 1636/98 af 20. juli 1998 om ændring af forordning 2075/92, i det følgende benævnt »forordning 1636/98« (EFT L 210 af 28.7.1998, s. 23) og Kommissionens forordning (EF) nr. 2848/98 af 22. december 1998 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2075/92 for så vidt angår præmieordningen, produktionskvoterne og den særstøtte, der ydes til producentsammenslutningerne i tobakssektoren, i det følgende benævnt »forordning 2848/98« (EFT L 358 af 31.12.1998, s. 17), senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1983/2002 af 7. november 2002 (EFT L 306 af 8.11.2002, s. 8).