DA Den Europæiske Unions Tidende L 283/1

RÅDETS FORORDNING (EU) 2017/1939

af 12. oktober 2017

om gennemførelse af et forstærket samarbejde om oprettelse af Den Europæiske Anklagemyndighed (»EPPO«)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 86,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til meddelelse fra Belgien, Bulgarien, Cypern, Finland, Frankrig, Grækenland, Kroatien, Litauen, Luxembourg, Portugal, Rumænien, Slovakiet, Slovenien, Spanien, Den Tjekkiske Republik og Tyskland, hvorved de pågældende medlemsstater den 3. april 2017 meddelte Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, at de ønsker at indføre et forstærket samarbejde på grundlag af forordningsudkastet,

under henvisning til godkendelse fra Europa-Parlamentet (1),

efter en særlig lovgivningsprocedure, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Unionen har sat sig det mål at oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

(2) I traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) er muligheden for at oprette Den Europæiske Anklagemyndighed (»EPPO«) forudset i afsnittet vedrørende området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

(3) Både Unionen og EU-medlemsstaterne har en forpligtelse til at beskytte Unionens finansielle interesser mod strafbare handlinger, der hvert år indebærer betydelige økonomiske tab. Til trods herfor efterforskes og retsforfølges disse lovovertrædelser ikke altid for nuværende i tilstrækkeligt omfang af de nationale strafferetlige myndigheder.

(4) Den 17. juli 2013 vedtog Kommissionen et forslag til Rådets forordning om oprettelse af EPPO.

(5) På mødet den 7. februar 2017 konstaterede Rådet, at der ikke var enstemmighed om udkastet til forordning.

(6) I overensstemmelse med artikel 86, stk. 1, andet afsnit, i TEUF anmodede en gruppe på 17 medlemsstater ved en skrivelse af 14. februar 2017 om, at udkastet til forordning forelagdes Det Europæiske Råd.

(7) Den 9. marts 2017 drøftede Det Europæiske Råd udkastet til forordning og noterede sig, at der var uenighed i den betydning, der er omhandlet i artikel 86, stk. 1, tredje afsnit, i TEUF.

(8) Den 3. april 2017 underrettede Belgien, Bulgarien, Cypern, Finland, Frankrig, Grækenland, Kroatien, Litauen, Luxembourg, Portugal, Rumænien, Slovakiet, Slovenien, Spanien, Den Tjekkiske Republik og Tyskland Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om, at de ønsker at indføre et forstærket samarbejde om oprettelse af EPPO. I overensstemmelse med artikel 86, stk. 1, tredje afsnit, i TEUF anses den bemyndigelse til at indlede et forstærket samarbejde, der er nævnt i artikel 20, stk. 2, i Traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og artikel 329, stk. 1, i TEUF, derfor for at være givet, og bestemmelserne om forstærket samarbejde finder anvendelse fra den 3. april 2017. Derudover tilkendegav Letland, Estland, Østrig og Italien ved skrivelser af henholdsvis 19. april 2017, 1. juni 2017, 9. juni 2017 og 22. juni 2017 deres ønske om at deltage i indførelsen af det forstærkede samarbejde.

(9) I overensstemmelse med artikel 328, stk. 1, i TEUF er et forstærket samarbejde åbent for alle EU-medlemsstater, når det indføres. Det er ligeledes åbent for alle medlemsstater når som helst derefter, herunder med hensyn til et igangværende forstærket samarbejde, forudsat at medlemsstaterne efterkommer de retsakter, der allerede er vedtaget i henhold hertil. Kommissionen og de medlemsstater, der deltager i et forstærket samarbejde om oprettelse af EPPO (»medlemsstaterne«), bør sikre, at de tilskynder det størst mulige antal EU-medlemsstater til at deltage heri. Denne forordning bør være bindende i alle enkeltheder og gælde umiddelbart i de medlemsstater, der deltager i det forstærkede samarbejde om oprettelse af EPPO, eller i medfør af en afgørelse vedtaget i henhold til artikel 331, stk. 1, andet eller tredje afsnit, i TEUF.

(10) I overensstemmelse med artikel 86 i TEUF bør EPPO oprettes ud fra Eurojust. Det indebærer, at denne forordning bør etablere en tæt forbindelse mellem dem baseret på gensidigt samarbejde.

(11) TEUF fastlægger, at EPPO's materielle kompetence i overensstemmelse med denne forordning er begrænset til strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser. EPPO's opgaver bør derfor være at efterforske og retsforfølge lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2017/1371 (2), og lovovertrædelser, der er uløseligt forbundet med dem, og stille gerningsmændene for en domstol. Enhver udstrækning af denne kompetence til at omfatte alvorlig grænseoverskridende kriminalitet er betinget af, at Det Europæiske Råd træffer en enstemmig afgørelse herom.

(12) Lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser kan på grund af deres omfang og virkninger, jf. nærhedsprincippet, bedst bekæmpes på EU-plan. I den nuværende situation, hvor den strafferetlige forfølgning af lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, udelukkende påhviler EU-medlemsstaternes myndigheder, opfyldes dette mål ikke altid i tilstrækkelig grad. Målet for denne forordning, nemlig at styrke bekæmpelsen af lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, ved at oprette EPPO, kan som følge af opsplitningen af de nationale procedurer ved retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser begået mod Unionens finansielle interesser ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af EU-medlemsstaterne, men kan som følge af, at EPPO skal have kompetence til retsforfølgning af sådanne overtrædelser, bedre nås på EU-plan; Unionen kan gennemføre foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål, og det sikres, at dens indvirkning på medlemsstaternes retsordener og institutionelle strukturer er så begrænset som muligt.

(13) Denne forordning fastsætter bestemmelser om en ordning for delt kompetence mellem EPPO og de nationale myndigheder med henblik på at bekæmpe lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, på grundlag af EPPO's ret til oplysning.

(14) I lyset af princippet om loyalt samarbejde bør både EPPO og de kompetente nationale myndigheder støtte og underrette hinanden med henblik på effektivt at bekæmpe kriminalitet, der henhører under EPPO's kompetence.

(15) Denne forordning berører ikke medlemsstaternes nationale systemer vedrørende måden, hvorpå strafferetlige efterforskninger er tilrettelagt.

(16) Da EPPO skal tildeles beføjelser til efterforskning og retsforfølgning, bør der indføres institutionelle sikkerhedsforanstaltninger for at sikre, dels at den kan udføre sine opgaver uafhængigt, dels at den er underlagt EU-institutionernes kontrol.

(17) EPPO bør handle i hele Unionens interesse og hverken søge eller modtage instruktioner fra nogen person uden for EPPO.

(18) En streng kontrol modsvarer EPPO's uafhængighed og de beføjelser, som den tillægges i medfør af denne forordning. Den europæiske chefanklager er fuldt ud ansvarlig for opfyldelsen af sine pligter i sin egenskab af øverste chef for EPPO, og den pågældende har herved det overordnede institutionelle ansvar for myndighedens generelle virksomhed i relation til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Som følge heraf kan enhver af disse institutioner indgive en begæring til Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«) med henblik på at få den pågældende afskediget under særlige omstændigheder, herunder i tilfælde af grove tjenesteforseelser. Samme procedure bør gælde for afskedigelse af europæiske anklagere.

(19) EPPO bør udsende en offentlig årsberetning om sin generelle virksomhed, der som minimum bør indeholde statistiske oplysninger om EPPO's arbejde.

(20) EPPO's organisatoriske struktur bør gøre det muligt at træffe hurtige og effektive beslutninger ved efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med strafbare handlinger, uanset om de involverer én eller flere medlemsstater. Strukturen bør også sikre, at alle nationale retssystemer og -traditioner i medlemsstaterne er repræsenteret i EPPO, og at det er anklagere med viden om de enkelte retssystemer, der i princippet håndterer efterforskning og retsforfølgning i deres respektive medlemsstater.

(21) Med henblik herpå bør EPPO være et uadskilleligt EU-organ, der fungerer som en enkelt myndighed. Det centrale niveau består af en europæisk chefanklager, som leder EPPO som helhed og leder kollegiet af europæiske anklagere, permanente afdelinger og europæiske anklagere. Det decentrale niveau består af de europæiske delegerede anklagere, der er etableret i medlemsstaterne.

(22) For at sikre en konsekvent udøvelse af EPPO's virksomhed og dermed en tilsvarende beskyttelse af Unionens finansielle interesser bør EPPO's organisatoriske opbygning og den interne beslutningsproces desuden gøre det muligt for det centrale kontor at overvåge, styre og føre tilsyn med al efterforskning og retsforfølgning, der udføres af europæiske delegerede anklagere.

(23) I denne forordning anvendes udtrykkene »generelt tilsyn«, »overvåge og lede« og »føre tilsyn med« til at beskrive forskellige kontrolaktiviteter, der udføres af EPPO. Med »generelt tilsyn« bør forstås den generelle administration af EPPO's virksomhed, hvor der i princippet kun gives instrukser om spørgsmål af horisontal betydning for EPPO. Med »overvåge og lede« forstås beføjelser til at overvåge og lede individuelle efterforskninger og retsforfølgninger. Med »føre tilsyn med« forstås et tættere og kontinuerligt tilsyn med efterforskning og retsforfølgning, herunder om nødvendigt indgriben og instrukser i forbindelse med efterforskning og retsforfølgning.

(24) Kollegiet bør træffe afgørelser om strategiske anliggender, herunder fastlæggelse af EPPO's prioriteter og efterforsknings- og retsforfølgningspolitik, samt om generelle spørgsmål i forbindelse med individuelle sager, f.eks. for så vidt angår anvendelsen af denne forordning, den korrekte gennemførelse af EPPO's efterforsknings- og retsforfølgningspolitik eller principielle spørgsmål eller spørgsmål af stor betydning for udviklingen af en sammenhængende efterforsknings- og retsforfølgningspolitik i EPPO. Kollegiets afgørelser om generelle spørgsmål bør ikke berøre pligten til at efterforske og retsforfølge i overensstemmelse med denne forordning og national ret. Kollegiet bør gøre sit yderste for at træffe afgørelser ved konsensus. Hvis en sådan enighed ikke kan nås, bør der træffes afgørelse ved afstemning.

(25) De permanente afdelinger bør overvåge og lede efterforskning og sikre sammenhæng i EPPO's aktiviteter. Sammensætningen af de permanente afdelinger bør fastsættes i henhold til EPPO's forretningsorden, som bl.a. bør tillade, at en europæisk anklager er medlem i mere end en permanent afdeling, hvis det er hensigtsmæssigt, så vidt muligt at sikre en ligelig arbejdsbyrde mellem de enkelte europæiske anklagere.

(26) De permanente afdelinger ledes af den europæiske chefanklager, en af de europæiske vicechefanklagere eller en europæisk anklager i henhold til principperne i EPPO's forretningsorden.

(27) Sagsfordelingen mellem de permanente afdelinger bør være baseret på et system med tilfældig fordeling, så der i størst mulig omfang sikres ligelig fordeling af arbejdsbyrden. Afvigelser fra dette princip bør være muligt for at sikre, at EPPO fungerer korrekt og effektivt, efter beslutning truffet af den europæiske chefanklager.

(28) En europæisk anklager fra hver medlemsstat bør udpeges til kollegiet. De europæiske anklagere bør i princippet på vegne af den kompetente permanente afdeling føre tilsyn med den efterforskning og retsforfølgning, der udføres af de europæiske delegerede anklagere i deres oprindelsesmedlemsstater. De bør fungere som forbindelsesled mellem det centrale kontor og det decentrale niveau i deres medlemsstater, så det bliver nemmere for EPPO at fungere som et enkelt kontor. Den tilsynsførende europæiske anklager bør også kontrollere, om instrukserne er forenelige med national ret, og underrette den permanente afdeling, hvis instrukserne ikke er det.

(29) På grund af arbejdsbyrden i forbindelse med det store antal efterforskninger og retsforfølgninger i en given medlemsstat bør en europæisk anklager kunne anmode om, at tilsynet med visse efterforskninger og retsforfølgninger i hans oprindelsesstat pålægges andre europæiske anklagere. Afgørelsen bør træffes af den europæiske chefanklager med samtykke fra den europæiske anklager, der skal overtage de pågældende sager. Kriterierne for sådanne afgørelser bør være fastsat i EPPO's forretningsorden, og et af dem bør være, at den europæiske anklager, der overtager sagerne, har tilstrækkeligt kendskab til den pågældende medlemsstats sprog og retssystem.

(30) Den efterforskning, der udføres af EPPO, bør som hovedregel udføres af europæiske delegerede anklagere i medlemsstaterne. De bør gøre dette i overensstemmelse med denne forordning og, for så vidt angår spørgsmål, der ikke er omfattet af denne forordning, i overensstemmelse med national ret. De europæiske delegerede anklagere bør udføre deres opgaver under tilsyn af den tilsynsførende europæiske anklager og i henhold til den kompetente permanente afdelings anvisninger og instrukser. Hvis en medlemsstats nationale ret fastsætter bestemmelser om intern kontrol af visse retsakter inden for den nationale anklagemyndigheds struktur, bør kontrollen af sådanne afgørelser truffet af den europæiske delegerede anklager henhøre under den tilsynsførende europæiske anklagers tilsynsbeføjelser i overensstemmelse med EPPO's forretningsorden. I sådanne tilfælde bør medlemsstaterne ikke være forpligtet til at sørge for kontrol ved de nationale domstole, jf. dog artikel 19 i TEU og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (»chartret«).

(31) Funktionen som anklager ved kompetente domstole finder anvendelse indtil straffesagens afslutning, dvs. den endelige afgørelse af spørgsmålet om, hvorvidt den mistænkte eller tiltalte har begået lovovertrædelsen, herunder efter omstændighederne domsafsigelsen og afgørelsen i en eventuel retssag eller de retsmidler, der er tilgængelige, indtil denne afgørelse er blevet endelig.

(32) De europæiske delegerede anklagere bør være en integreret del af EPPO, og de bør således i forbindelse med efterforskning og retsforfølgning af lovovertrædelser, der henhører under EPPO's kompetenceområde, udelukkende handle på EPPO's vegne og i dens navn på deres respektive medlemsstats område. Dette bør indebære, at de i henhold til denne forordning tildeles en funktionel og retligt uafhængig status, der adskiller sig fra enhver status i henhold til national ret.

(33) Uanset deres særlige status i henhold til denne forordning bør de europæiske delegerede anklagere i deres embedsperiode også være medlemmer af deres medlemsstats anklagemyndighed, nemlig en anklager eller et medlem af dommerstanden, og de bør tildeles mindst de samme beføjelser som nationale anklagere af deres medlemsstat.

(34) De europæiske delegerede anklagere bør være forpligtet til at følge instrukser, der kommer fra de permanente afdelinger og de europæiske anklagere. Hvis en europæisk delegeret anklager finder, at en instruks gør det nødvendigt for vedkommende at iværksætte en foranstaltning, der ikke ville være i overensstemmelse med national ret, anmoder vedkommende den europæiske chefanklager om fornyet vurdering af instruksen.

(35) Den europæiske delegerede anklager, der behandler en sag, bør indberette enhver væsentlig udvikling i en sag, såsom udførelse af efterforskningsforanstaltninger eller ændringer af listen over mistænkte personer, til den tilsynsførende europæiske anklager og den kompetente permanente afdeling.

(36) De permanente afdelinger bør udøve deres beslutningsbeføjelse på bestemte trin i en straffesag, der er rejst af EPPO, med henblik på at sikre en fælles efterforskning og retsforfølgning. De bør træffe afgørelser på basis af et udkast til afgørelse, som den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen, har foreslået. I ekstraordinære tilfælde bør en permanent afdeling dog kunne vedtage en afgørelse uden et udkast til afgørelse fra den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen. I sådanne tilfælde kan den europæiske anklager, som fører tilsyn med sagen, forelægge et sådant udkast til afgørelse.

(37) En permanent afdeling bør kunne delegere sin beslutningsbeføjelse til den tilsynsførende europæiske anklager i specifikke tilfælde, hvor en lovovertrædelse ikke er alvorlig, eller sagen ikke er kompliceret. Når en lovovertrædelses grovhedsgrad vurderes, bør der tages hensyn til dens indvirkning på unionsniveau.

(38) En stedfortræderordning mellem europæiske anklagere bør fastlægges i EPPO's forretningsorden. Stedfortræderordningen bør anvendes i tilfælde, hvor den europæiske anklager kortvarigt er ude af stand til at udføre sine opgaver, f.eks. på grund af fravær.

(39) Desuden bør en europæisk anklager erstattes af en af de europæiske delegerede anklagere fra vedkommendes medlemsstat, når den europæiske anklager træder tilbage, afskediges eller forlader sin stilling af andre årsager eller i tilfælde af f.eks. langvarig sygdom. Perioden som stedfortræder bør begrænses til højst tre måneder. Det bør overlades til kollegiet at anvende muligheden for at forlænge denne tidsgrænse, når det skønnes nødvendigt, under hensyntagen til EPPO's arbejdsbyrde og fraværets varighed, indtil den europæiske anklager erstattes eller vender tilbage. Den europæiske delegerede anklager, der fungerer som stedfortræder for den europæiske anklager, bør i den periode, hvor vedkommende fungerer som stedfortræder, ikke længere være ansvarlig for efterforskning og retsforfølgning, som vedkommende behandler som europæisk delegeret anklager eller som national anklager. Med hensyn til sager, der er rejst af EPPO, og som blev behandlet af den europæiske delegerede anklager, der fungerer som stedfortræder for en europæisk anklager, bør EPPO's regler om omfordeling finde anvendelse.

(40) Proceduren for udpegelse af den europæiske chefanklager og de europæiske anklagere bør sikre deres uafhængighed. Deres legitimitet bør afledes fra de EU-institutioner, der er involveret i udpegelsesproceduren. Kollegiet bør udpege stedfortræderne for den europæiske chefanklager blandt sine medlemmer.

(41) Et udvælgelsespanel bør opstille en kort liste over kandidater til stillingen som europæisk chefanklager. Beføjelsen til at fastsætte de bestemmelser, der er gældende for panelet, og til at udpege dets medlemmer, bør tillægges Rådet på forslag af Kommissionen. En sådan gennemførelsesbeføjelse ville afspejle de specifikke beføjelser, der er tillagt Rådet i henhold til artikel 86 i TEUF, og afspejler EPPO's specifikke karakter, der forbliver fast forankret i de nationale retssystemer og samtidig er et EU-organ. EPPO vil handle inden for rammerne af sager, hvor de fleste andre aktører vil være nationale, såsom domstole, politi og andre retshåndhævende myndigheder, og Rådet har derfor en særlig interesse i at blive tæt inddraget i udpegelsesproceduren. Ved at tillægge Rådet disse beføjelser tages der også passende hensyn til den potentielt følsomme karakter af beslutningsbeføjelser med direkte konsekvenser for de nationale rets- og strafferetsplejestrukturer. Europa-Parlamentet og Rådet bør efter fælles overenskomst udpege en af de udvalgte kandidater som chefanklager.

(42) Hver medlemsstat bør indstille tre kandidater til stillingen som europæisk anklager, der skal udvælge og udpeges af Rådet. For at sikre kontinuiteten i kollegiets arbejde bør der ske en delvis udskiftning af en tredjedel af de europæiske anklagere hvert tredje år. Beføjelsen til at vedtage overgangsbestemmelser for udpegelsen af europæiske anklagere for og under den første mandatperiode bør tillægges Rådet. Denne gennemførelsesbeføjelse afspejler Rådets beføjelse til at udvælge og udpege de europæiske anklagere. Dette er også begrundet i de europæiske anklageres specifikke karakter som værende knyttet til deres respektive medlemsstater, mens de samtidig er medlemmer af kollegiet, og mere generelt EPPO's specifikke karakter efter samme logik, der ligger til grund for den gennemførelsesbeføjelse, der er tillagt Rådet til at fastsætte de bestemmelser, der er gældende for panelet, og til at udpege dets medlemmer. Rådet bør tage hensyn til medlemsstaternes geografiske spredning, når der træffes afgørelse om den delvise udskiftning af en tredjedel af de europæiske anklagere under deres første mandatperiode.

(43) Ved den procedure, der anvendes til udpegelsen af de europæiske anklagere, bør det sikres, at de udgør en integreret del af EPPO, og at de på operationelt niveau forbliver integreret i deres nationale retssystemer og rets- og strafferetsplejestrukturer. Medlemsstaterne bør indstille kandidater til stillingen som europæiske delegerede anklagere, der bør udpeges af kollegiet på forslag af den europæiske chefanklager.

(44) Der bør være to eller flere europæiske delegerede anklagere i hver medlemsstat for at sikre en korrekt behandling af EPPO's sager. Den europæiske chefanklager bør godkende antallet af europæiske delegerede anklagere i hver medlemsstat samt den funktionelle og territoriale fordeling af opgaverne mellem dem efter at have hørt hver enkelt medlemsstat. I sådanne høringer bør der tages behørigt hensyn til organisationen af de nationale retsforfølgende myndigheder. Begrebet funktionel kompetencefordeling mellem de europæiske delegerede anklagere kunne give mulighed for en fordeling af opgaver.

(45) Det samlede antal europæiske delegerede anklagere i en medlemsstat kan ændres med godkendelse fra den europæiske chefanklager, der er underlagt rammerne af EPPO's årlige budgetpost.

(46) Kollegiet bør være ansvarlig for disciplinære procedurer vedrørende europæiske delegerede anklagere, der handler i medfør af denne forordning. Eftersom de europæiske delegerede anklagere forbliver aktive medlemmer af medlemsstaternes retsforfølgende myndigheder eller domstole og også kan udøve deres funktioner som nationale anklagere, kan nationale disciplinære bestemmelser finde anvendelse af årsager, der ikke har forbindelse med denne forordning. I sådanne tilfælde bør den europæiske chefanklager dog informeres om afskedigelse eller om eventuelle disciplinære foranstaltninger i betragtning af hans ansvar for forvaltningen af EPPO og for at beskytte dens integritet og uafhængighed.

(47) EPPO's arbejde bør i princippet ske i elektronisk form. Et sagsstyringssystem bør oprettes, ejes og forvaltes af EPPO. Oplysningerne i sagsstyringssystemet bør omfatte oplysninger om mulige lovovertrædelser, der henhører under EPPO's kompetence, samt oplysninger fra sagsakterne, også når disse er afsluttet. EPPO bør i forbindelse med oprettelsen af sagsstyringssystemet sikre, at systemet gør det muligt for EPPO at fungere som en enkelt myndighed, hvor de sagsakter, der administreres af de europæiske delegerede anklagere, er tilgængelige for det centrale kontor med henblik på udførelsen af dets beslutningstagning, overvågning og ledelse samt tilsynsmæssige opgaver.

(48) De nationale myndigheder bør hurtigst muligt underrette EPPO om enhver adfærd, der kan udgøre en lovovertrædelse, der henhører under EPPO's kompetence. I sager, der ikke er omfattet af EPPO's kompetence, bør EPPO underrette de kompetente nationale myndigheder om alle faktiske omstændigheder, som den er blevet bekendt med, og som kan udgøre en strafbar handling, f.eks. falsk forklaring.

(49) Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer samt nationale myndigheder bør omgående overdrage alle oplysninger til EPPO om lovovertrædelser, i forbindelse med hvilke den kan udøve sin kompetence. EPPO kan også modtage eller indsamle oplysninger fra andre kilder, f.eks. fra private. En verifikationsmekanisme i EPPO bør tage sigte på at vurdere, om betingelserne for EPPO's saglige, territoriale og personlige kompetence er opfyldt på baggrund af de oplysninger, der er modtaget.

(50) Whistleblowere kan give EPPO nye oplysninger og derved bistå den i dens arbejde med at efterforske og retsforfølge gerningsmænd, der begår lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, og stille dem for en domstol. Men rapportering af uregelmæssigheder (»whistleblowing«) kan hindres på grund af frygten for repressalier. Med henblik på at lette afsløringen af lovovertrædelser, der henhører under EPPO's kompetence, opfordres medlemsstaterne til i overensstemmelse med deres nationale ret at etablere effektive procedurer for at muliggøre indberetning af mulige lovovertrædelser, der henhører under EPPO's kompetence, og sikre, at personer, der indberetter sådanne lovovertrædelser, er beskyttet mod repressalier og navnlig mod negative eller diskriminerende ansættelsesrelaterede handlinger. EPPO bør udvikle sine egne interne regler, hvis det er nødvendigt.

(51) Med henblik på fuldt ud at opfylde sin forpligtelse til at underrette EPPO, når der opstår mistanke om, at der er begået en lovovertrædelse, der henhører under dens kompetence, bør de nationale myndigheder såvel som Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer følge den gældende anmeldelsesprocedure, og de bør råde over effektive mekanismer til brug for en umiddelbar bedømmelse af de forhold, de får kendskab til. Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer kan i givet fald bruge Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (»OLAF«) i dette øjemed.

(52) Medlemsstaternes myndigheder bør indføre et system, der sikrer, at oplysninger hurtigst muligt indberettes til EPPO. Det er op til medlemsstaterne at beslutte, om de vil indføre et direkte eller centralt system.

(53) Efterlevelse af denne anmeldelsespligt er afgørende for EPPO's effektivitet og bør fortolkes bredt for at sikre, at de nationale myndigheder anmelder sager, hvor vurderingen af visse kriterier ikke umiddelbart er muligt (f.eks. omfanget af skade eller den pålagte sanktion). EPPO bør også i det enkelte tilfælde kunne anmode om oplysninger fra medlemsstaternes myndigheder om andre lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser. Det bør ikke betragtes som en mulighed for EPPO at anmode om systematiske eller periodiske oplysninger fra medlemsstaternes myndigheder om mindre lovovertrædelser.

(54) Effektiv efterforskning af lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, og princippet om ne bis in idem kan i visse tilfælde gøre det nødvendigt at udvide efterforskningen til at omfatte andre lovovertrædelser i henhold til national ret, når disse er uløseligt forbundet med en lovovertrædelse, der skader Unionens finansielle interesser. Begrebet »uløseligt forbundne lovovertrædelser« bør overvejes i lyset af den relevante retspraksis, der fastslår, at et relevant kriterium med henblik på anvendelsen af ne bis in idem-princippet er kriteriet om, at de faktiske omstændigheder (eller omstændigheder, der i substansen er identiske), når disse forstås som en foreliggende helhed af konkrete omstændigheder, der er indbyrdes uløseligt forbundne i tid og rum, er identiske.

(55) EPPO bør have ret til at udøve sin kompetence, i tilfælde hvor lovovertrædelser er uløseligt forbundne, og den lovovertrædelse, der skader Unionens finansielle interesser, er mest tungtvejende med hensyn til lovovertrædelsens grovhed som afspejlet i den maksimale sanktion, der kan pålægges.

(56) EPPO bør dog også have ret til at udøve sin kompetence i tilfælde af uløseligt forbundne lovovertrædelser, hvor den lovovertrædelse, der skader Unionens finansielle interesser, ikke er mest tungtvejende med hensyn til sanktionsniveau, men hvor den anden uløseligt forbundne lovovertrædelse anses for at være accessorisk, fordi den blot er et led i den lovovertrædelse, der skader Unionens finansielle interesser, navnlig når en sådan anden lovovertrædelse er begået med det hovedformål at skabe betingelser for at begå en lovovertrædelse, der skader Unionens finansielle interesser, såsom en lovovertrædelse udelukkende med sigte på at sikre de materielle eller retlige midler til at begå lovovertrædelsen, der skader Unionens finansielle interesser, eller til at sikre fortjenesten eller produktet heraf.

(57) Begrebet strafbare handlinger med forbindelse til deltagelse i en kriminel organisation bør være omfattet af den definition, der er fastsat i national ret i overensstemmelse med Rådets rammeafgørelse 2008/841/RIA (3), og kan f.eks. omfatte medlemskab eller organisering og ledelse af en sådan kriminel organisation.

(58) EPPO's kompetence i forbindelse med lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, bør generelt have forrang for nationale krav om kompetence, således at den kan sikre en konsekvent håndtering og styring af efterforskning og retsforfølgning på EU-plan. I forbindelse med disse lovovertrædelser bør medlemsstaternes myndigheder afstå fra at handle, medmindre der kræves hasteforanstaltninger, indtil EPPO har besluttet at foretage en efterforskning.

(59) En konkret sag bør bl.a. anses for at have indvirkning på unionsniveau, når en strafbar handling har tværnational karakter og tværnationalt omfang, når en sådan lovovertrædelse omfatter en kriminel organisation, eller når den særlige type lovovertrædelse kan udgøre en alvorlig trussel mod Unionens finansielle interesser eller EU-institutionernes omdømme og borgernes tillid til Unionen.

(60) Når EPPO ikke kan udøve sin kompetence i en konkret sag, fordi der er grund til antage, at den skade, der er påført eller sandsynligvis vil blive påført Unionens finansielle interesser, ikke overgår den skade, der er påført eller sandsynligvis vil blive påført et andet offer, bør EPPO ikke desto mindre have mulighed for at udøve sin kompetence, forudsat at den er bedre placeret til at efterforske eller retsforfølge end myndighederne i de(n) respektive medlemsstat(er). EPPO kan anses for at være bedre placeret, bl.a. når det ville være mere effektivt at lade EPPO efterforske og retsforfølge den pågældende strafbare handling som følge af dens tværnationale karakter og tværnationale omfang, når lovovertrædelsen omfatter en kriminel organisation, eller når en bestemt type lovovertrædelse kan udgøre en alvorlig trussel mod Unionens finansielle interesser eller EU-institutionernes omdømme og borgernes tillid til Unionen. I et sådant tilfælde bør EPPO have mulighed for at udøve sin kompetence med samtykke fra de kompetente nationale myndigheder i den eller de medlemsstater, hvor skaden er påført et sådant andet offer eller sådanne andre ofre.

(61) Når en judiciel eller retshåndhævende myndighed i en medlemsstat indleder en efterforskning vedrørende en strafbar handling og finder, at EPPO ikke kan udøve sin kompetence, bør den underrette EPPO herom for at give EPPO mulighed for at vurdere, om den bør udøve sin kompetence.

(62) I tilfælde af uenighed om spørgsmålene om udøvelse af kompetence bør de kompetente nationale myndigheder træffe afgørelse om kompetencefordelingen. De kompetente nationale myndigheder bør forstås som alle judicielle myndigheder, som har kompetence til at træffe afgørelse om kompetencefordelingen i henhold til national ret.

(63) Da EPPO bør foretage retsforfølgningen ved de nationale domstole, bør dens kompetence defineres under henvisning til de nationale strafferetlige regler, der sanktionerer handlinger eller undladelser, der skader Unionens finansielle interesser, og som fastlægger de strafferetlige sanktioner ved gennemførelse i de nationale retssystemer af den relevante EU-lovgivning, navnlig direktiv (EU) 2017/1371.

(64) EPPO bør udøve sin kompetence i så vid udstrækning som muligt, så dens efterforskning og retsforfølgning i givet fald kan udvides til også at omfatte lovovertrædelser, der er begået uden for medlemsstaternes område.

(65) EPPO's efterforskning og retsforfølgning bør lade sig lede af proportionalitetsprincippet samt princippet om upartiskhed og retfærdighed over for den mistænkte eller tiltalte. Det indebærer en forpligtelse til at tilvejebringe alle former for såvel belastende som diskulperende bevismateriale, enten på eget initiativ eller på anmodning af forsvareren.

(66) For at garantere retssikkerheden og for effektivt at bekæmpe lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, bør EPPO i sin efterforsknings- og retsforfølgningsvirksomhed lade sig lede af legalitetsprincippet, hvorefter EPPO stringent anvender de regler, der er fastsat i denne forordning, navnlig med hensyn til kompetence og udøvelsen heraf, indledning af efterforskninger, afslutning af efterforskninger, indbringelse af en sag, henlæggelse af sagen og forenklede retsforfølgningsprocedurer.

(67) Med henblik på bedst muligt at beskytte sagsøgtes rettigheder bør en mistænkt eller tiltalt kun være genstand for én efterforskning eller retsforfølgning af EPPO. Hvis en lovovertrædelse er blevet begået af flere personer, bør EPPO i princippet kun indlede én sag og gennemføre efterforskninger for alle mistænkte eller tiltalte i fællesskab.

(68) Hvis flere europæiske delegerede anklagere har indledt efterforskninger i forbindelse med den samme strafbare handling, bør den permanente afdeling i givet fald samle sådanne efterforskninger. Den permanente afdeling kan beslutte ikke at samle sådanne sager eller beslutte efterfølgende at opdele sådanne sager, hvis dette fremmer en effektiv efterforskning, f.eks. hvis sagen mod en bestemt mistænkt eller tiltalt kan afsluttes på et tidligere tidspunkt, mens sagen mod andre mistænkte eller tiltalte stadig skal fortsættes, eller hvis en opdeling af sagen kan tænkes at afkorte varetægtsfængslingens varighed for en af de mistænkte. Hvis forskellige permanente afdelinger er ansvarlige for de sager, som skal samles, bør EPPO's forretningsorden fastlægge de relevante kompetencer og procedurer. Hvis den permanente afdeling beslutter at opdele en sag, bør dens kompetence i forbindelse med de resulterende sager opretholdes.

(69) EPPO bør støtte sig på de nationale myndigheder, herunder politimyndigheder, navnlig med hensyn til gennemførelsen af tvangsindgreb. I henhold til princippet om loyalt samarbejde bør alle nationale myndigheder og de relevante EU-organer, herunder Eurojust, Europol og OLAF, aktivt bistå EPPO i forbindelse med dennes efterforskning og retsforfølgning og samarbejde med EPPO fra det tidspunkt, hvor EPPO får anmeldelse om en mulig lovovertrædelse, og indtil det tidspunkt, hvor den afgør, om der skal rejses tiltale eller sagen behandles på anden vis.

(70) Det er af afgørende betydning for effektiv efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med lovovertrædelser, der skader Unionens finansielle interesser, at EPPO har mulighed for at indsamle bevismateriale ved anvendelse af i det mindste et minimumssæt af efterforskningsforanstaltninger under overholdelse af proportionalitetsprincippet. Disse foranstaltninger bør være til rådighed for så vidt angår de lovovertrædelser, der falder ind under EPPO's mandat, i det mindste, hvis de kan straffes med en maksimumsstraf på mindst fire års fængsel, til brug for dens efterforskning og retsforfølgning, men kan gøres til genstand for begrænsninger i overensstemmelse med national ret.

(71) Ud over det minimumssæt af efterforskningsforanstaltninger, der er opført i denne forordning, bør de europæiske delegerede anklagere have ret til at anmode om eller foreskrive enhver foranstaltning, som står til rådighed for anklagere i henhold til national ret i lignende nationale sager. Adgang hertil bør sikres i alle situationer, hvor den anførte efterforskningsforanstaltning eksisterer, men kan gøres til genstand for begrænsninger i overensstemmelse med national ret.

(72) I grænseoverskridende sager bør den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen, kunne lade sig bistå af europæiske delegerede anklagere, når der skal foretages foranstaltninger i andre medlemsstater. I tilfælde hvor en retskendelse er påkrævet for en sådan foranstaltning, bør det angives klart, i hvilken medlemsstat kendelsen skal indhentes, men der bør under alle omstændigheder kun være én kendelse. Hvis en efterforskningsforanstaltning afvises endeligt af de judicielle myndigheder, navnlig efter at alle retsmidler er udtømt, bør den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen, trække anmodningen eller forskriften tilbage.

(73) Den mulighed, der er fastsat i denne forordning, for at anvende retlige instrumenter om gensidig anerkendelse eller grænseoverskridende samarbejde bør ikke erstatte de specifikke regler om grænseoverskridende efterforskning i denne forordning. Den bør derimod supplere dem for at sikre, at en foranstaltning, hvis den er nødvendig i en grænseoverskridende efterforskning, men ikke er tilgængelig i national ret i en rent indenlandsk situation, kan anvendes i overensstemmelse med national ret til gennemførelse af det relevante instrument, når der foretages efterforskning eller retsforfølgning.

(74) Denne forordnings bestemmelser om grænseoverskridende samarbejde bør ikke berøre gældende juridiske instrumenter, der fremmer det grænseoverskridende samarbejde mellem andre nationale myndigheder end retsforfølgende eller judicielle myndigheder. Det samme bør gælde for nationale myndigheder, der samarbejder på forvaltningsretligt grundlag.

(75) Denne forordnings bestemmelser vedrørende varetægtsfængsling og grænseoverskridende overgivelse bør ikke berøre de specifikke procedurer i medlemsstater, hvor en retskendelse ikke er påkrævet for den første anholdelse af en mistænkt eller tiltalt.

(76) Den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen, bør have ret til at udstede eller anmode om europæiske arrestordrer inden for EPPO's kompetenceområde.

(77) EPPO bør kunne henvise en sag til de nationale myndigheder, hvis efterforskningen afslører, at lovovertrædelsen er uden for EPPO's kompetence. Ved en sådan henvisning bør de nationale myndigheder bevare deres fulde beføjelser i henhold til national ret til at indlede, fortsætte eller indstille efterforskningen.

(78) Denne forordning fastsætter, at EPPO optræder som offentlig anklager, hvilket indebærer, at den træffer afgørelse om, hvorvidt der skal rejses tiltale mod en mistænkt eller tiltalt, og om valget af den medlemsstat, hvis domstole er kompetente til at behandle søgsmål. Afgørelsen om, hvorvidt der skal rejses tiltale mod den mistænkte eller tiltalte, bør i princippet træffes af den kompetente permanente afdeling på basis af et udkast til afgørelse fra den europæiske delegerede anklager, således at der etableres en fælles politik for retsforfølgning. Den permanente afdeling bør være berettiget til at træffe en afgørelse inden 21 dage efter modtagelsen af udkastet til afgørelse, herunder anmode om yderligere bevismateriale, før den beslutter at bringe sagen for en domstol, undtagen en afgørelse om at henlægge en sag, hvis den europæiske delegerede anklager har foreslået, at sagen bringes for en domstol.

(79) Den medlemsstat, hvis domstole er kompetente til at behandle søgsmål, bør udpeges af den kompetente permanente afdeling på grundlag af kriterier fastlagt i denne forordning. Den permanente afdeling bør træffe sin afgørelse på basis af en rapport og et udkast til afgørelse fra den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen, som bør forelægges for den permanente afdeling af den tilsynsførende europæiske anklager eventuelt sammen med dennes egen vurdering. Den tilsynsførende europæiske anklager bør bevare alle beføjelser til at give særlige instrukser til den europæiske delegerede anklager i henhold til denne forordning.

(80) Bevismateriale, der af EPPO fremlægges for domstolen, må ikke nægtes anerkendelse alene af den grund, at bevismaterialet er indsamlet i en anden medlemsstat eller i henhold til en anden medlemsstats nationale ret, forudsat at den kompetente domstol anser anerkendelsen heraf for at være i overensstemmelse med retten til en retfærdig rettergang og den mistænktes eller tiltaltes ret til et forsvar som fastsat i chartret. Denne forordning respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der er fastsat i artikel 6 i TEU og i chartret, navnlig afsnit VI, i international ret og i internationale aftaler, som Unionen eller alle medlemsstaterne er part i, herunder den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende friheder, og i medlemsstaternes forfatninger på deres respektive anvendelsesområder. I overensstemmelse med disse principper og under iagttagelse af medlemsstaternes forskellige retssystemer og -traditioner, jf. artikel 67, stk. 1, i TEUF, må intet i denne forordning fortolkes som et forbud mod, at domstolene anvender de grundlæggende principper i national ret om en retfærdig rettergang, som de anvender i deres nationale systemer, herunder i common law-systemer.

(81) Under hensyn til legalitetsprincippet bør EPPO's efterforskning som regel føre til retsforfølgning ved de kompetente nationale domstole i sager, hvor der foreligger tilstrækkeligt bevismateriale, og der ikke er retlige hindringer for retsforfølgning, eller hvor der ikke er anvendt en forenklet retsforfølgningsprocedure. Årsagerne til at henlægge en sag er fastlagt på udtømmende vis i denne forordning.

(82) Nationale retssystemer indeholder forskellige former for forenklede retsforfølgningsprocedurer, der i givet fald kan omfatte inddragelse af en domstol, f.eks. i form af bødeforlæg, der fremsættes for mistænkte eller tiltalte. Hvis der findes sådanne procedurer, bør den europæiske delegerede anklager have beføjelse til at anvende dem på de betingelser, der er fastsat i national ret, og i de situationer, der er fastsat i denne forordning. Disse situationer bør omfatte tilfælde, hvor den endelige skade forårsaget af lovovertrædelsen, efter eventuel tilbagesøgning af et beløb svarende til skaden, ikke er betydelig. Af hensyn til at sikre EPPO en sammenhængende og effektiv retsforfølgningspolitik bør den kompetente permanente afdeling altid opfordres til at give sit samtykke til anvendelsen af sådanne procedurer. Når den forenklede procedure er blevet anvendt med succes, bør sagen afgøres endeligt.

(83) I henhold til denne forordning skal EPPO i særdeleshed respektere retten til en upartisk domstol, retten til et forsvar og uskyldsformodningen som fastsat i chartrets artikel 47 og 48. Chartrets artikel 50, der sikrer retten til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange (ne bis in idem) for samme lovovertrædelse, er til hinder for, at der finder dobbelt strafforfølgning sted som følge af de straffesager, der rejses af EPPO. EPPO's virksomhed bør således udføres under fuld overholdelse af disse rettigheder, og denne forordning bør anvendes og fortolkes i overensstemmelse hermed.

(84) I henhold til artikel 82, stk. 2, i TEUF kan Unionen fastsætte minimumsregler om enkeltpersoners rettigheder inden for strafferetsplejen med henblik på at sikre, at retten til et forsvar og retten til en retfærdig rettergang respekteres. Disse minimumsregler er gradvis blevet fastsat af EU-lovgiveren i direktiver om specifikke rettigheder.

(85) Den ret til et forsvar, der er fastsat i den relevante EU-ret, såsom Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU (4), 2012/13/EU (5), 2013/48/EU (6), (EU) 2016/343 (7) og (EU) 2016/1919 (8) som gennemført i national ret, bør finde anvendelse på EPPO's virksomhed. Enhver mistænkt eller tiltalt person, mod hvem EPPO indleder en efterforskning, bør nyde de rettigheder, der er fastsat i national ret, til at anmode om, at eksperter udpeges, eller at vidner afhøres, eller at bevismateriale på vegne af forsvaret på anden måde fremskaffes af EPPO.

(86) I medfør af artikel 86, stk. 3, i TEUF har EU-lovgiveren adgang til at fastsætte regler om domstolskontrol med de proceduremæssige foranstaltninger, som EPPO træffer under udøvelsen af sit hverv. Denne kompetence, som EU-lovgiveren er blevet tillagt, afspejler den specifikke karakter af EPPO's opgaver og struktur, hvilke adskiller sig fra alle andre EU-organer og -agenturers og kræver særlige regler om domstolskontrol.

(87) I henhold til artikel 86, stk. 2, i TEUF optræder EPPO som anklager ved medlemsstaternes kompetente domstole. EPPO's handlinger i forbindelse med efterforskningen er nært forbundet med den retsforfølgning, som efterforskningen eventuelt munder ud i, og påvirker dermed medlemsstaternes retsorden. I mange tilfælde vil handlingerne blive udført af de retshåndhævende myndigheder i medlemsstaterne efter instruks fra EPPO, i visse tilfælde efter at have opnået en retskendelse fra en national domstol. Det er derfor passende at overveje, om proceduremæssige retsakter vedtaget af EPPO, der skal have retsvirkning over for tredjemand, bør prøves af de kompetente nationale domstole i overensstemmelse med de krav og procedurer, der er fastlagt i national ret. Dette bør sikre, at EPPO's proceduremæssige retsakter, der er vedtaget, inden der rejses tiltale, og som skal have retsvirkning over for tredjemand (en kategori, der omfatter den mistænkte, ofret og andre berørte personer, hvis rettigheder kan blive krænket af sådanne retsakter), underkastes domstolskontrol ved de nationale domstole. Proceduremæssige retsakter, der vedrører valg af den medlemsstat, hvis domstole er kompetente til at behandle søgsmål, hvilket skal afgøres på grundlag af kriterierne i denne forordning, skal have retsvirkning over for tredjemand, og de bør derfor underkastes domstolskontrol ved de nationale domstole, senest i forbindelse med retssagen. Sager, der anlægges ved kompetente nationale domstole, fordi EPPO undlader at handle, er sager vedrørende proceduremæssige retsakter, som EPPO har en retlig forpligtelse til at vedtage, og som skal have retsvirkning over for tredjemand. Hvis national ret foreskriver domstolskontrol af proceduremæssige retsakter, der ikke skal have retsvirkning over for tredjemand, eller søgsmål vedrørende andre undladelser, bør denne forordning ikke fortolkes som en erstatning for eller en indskrænkning af sådanne retlige bestemmelser. Desuden bør medlemsstaterne ikke være forpligtet til at sørge for domstolskontrol ved de kompetente nationale domstole af proceduremæssige retsakter, der ikke skal have retsvirkning over for tredjemand, f.eks. udpegelse af eksperter eller refusion af udgifter til vidner. Endelig berører denne forordning ikke nationale domstoles beføjelser.

(88) Lovligheden af EPPO's proceduremæssige retsakter, der skal have retsvirkning over for tredjemand, bør kunne underkastes domstolskontrol ved de nationale domstole. I den forbindelse bør der sikres effektive retsmidler i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1, andet afsnit, i TEU. Derudover må de nationale procedureregler for sagsanlæg til beskyttelse af de individuelle rettigheder, der anerkendes i EU-retten, som understreget af Domstolens retspraksis ikke være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende nationale søgsmål (ækvivalensprincippet), og de må heller ikke i praksis gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til EU-retten (effektivitetsprincippet). Når nationale domstole kontrollerer lovligheden af sådanne retsakter, kan de gøre dette på basis af EU-retten, herunder denne forordning, samt på basis af national ret, der finder anvendelse i det omfang, et spørgsmål ikke er omfattet af denne forordning. Som understreget i Domstolens retspraksis bør nationale domstole altid forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål, når de nærer tvivl om gyldigheden af disse retsakter i forhold til EU-retten. Nationale domstole kan imidlertid ikke forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål om gyldigheden af proceduremæssige retsakter vedtaget af EPPO for så vidt angår national procesret eller nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiver, selv om denne forordning henviser til dem. Dette berører dog ikke præjudicielle forelæggelser vedrørende fortolkningen af bestemmelser i primær ret, herunder traktaterne og chartret, eller fortolkningen og gyldigheden af bestemmelser i afledt EU-ret, herunder denne forordning og relevante direktiver. Denne forordning udelukker desuden ikke muligheden for, at nationale domstole prøver gyldigheden af EPPO's proceduremæssige retsakter, der skal have retsvirkning over for tredjemand, med hensyn til proportionalitetsprincippet som fastlagt i national ret.

(89) Bestemmelsen i denne forordning om domstolskontrol ændrer ikke Domstolens beføjelser til at efterprøve EPPO's administrative afgørelser, der skal have retsvirkning over for tredjemand, navnlig afgørelser, der ikke er truffet under udøvelsen af dens hverv med efterforsknings-, retsforfølgnings- eller domfældelsesfunktioner. Denne forordning berører heller ikke en EU-medlemsstats, Europa-Parlamentets, Rådets eller Kommissionens mulighed for at anlægge annullationssøgsmål i henhold til artikel 263, stk. 2, og artikel 265, stk. 1, i TEUF og traktatbrudssøgsmål i medfør af artikel 258 og 259 i TEUF.

(90) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 (9) finder anvendelse på EPPO's behandling af administrative personoplysninger.

(91) Det bør sikres, at reglerne for beskyttelse af fysiske personers grundlæggende rettigheder og friheder med hensyn til behandling af personoplysninger anvendes konsekvent og ensartet overalt i Unionen.

(92) Erklæring nr. 21 om beskyttelse af personoplysninger inden for retligt samarbejde i straffesager og politisamarbejde, der er knyttet som bilag til TEU og TEUF, fastsætter, at det kan blive nødvendigt med specifikke regler om beskyttelse af personoplysninger og om fri udveksling af disse oplysninger inden for retligt samarbejde i straffesager og politisamarbejde baseret på artikel 16 i TEUF som følge af disse områders specifikke karakter.

(93) Denne forordnings regler om beskyttelse af personoplysninger bør fortolkes og anvendes i overensstemmelse med fortolkningen og anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/680 (10), som finder anvendelse på EU-medlemsstaternes kompetente myndigheders behandling af personoplysninger med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre eller retsforfølge strafbare handlinger eller fuldbyrde strafferetlige sanktioner.

(94) Databeskyttelsesprincippet om rimelig behandling er et særskilt begreb i forhold til retten til en retfærdig rettergang som defineret i chartrets artikel 47 og artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.

(95) Databeskyttelsesbestemmelserne i denne forordning berører ikke de gældende regler om, hvorvidt personoplysninger kan fremlægges som bevismateriale i straffesager.

(96) Alle EU-medlemsstater er tilknyttet Den Internationale Kriminalpolitiorganisation (INTERPOL). Med henblik på at opfylde sin funktion modtager, opbevarer og videregiver INTERPOL personoplysninger for at bistå de kompetente myndigheder med at forebygge og bekæmpe international kriminalitet. Det er derfor relevant at styrke samarbejdet mellem Unionen og INTERPOL ved at fremme en effektiv udveksling af personoplysninger, samtidig med at overholdelsen af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder med hensyn til elektronisk behandling af personoplysninger sikres. Når der overføres operationelle personoplysninger fra EPPO til INTERPOL og til lande, der er medlemmer af INTERPOL, bør denne forordning, navnlig bestemmelserne om internationale overførsler, finde anvendelse. Denne forordning bør ikke berøre de særlige regler, der er fastsat i Rådets fælles holdning 2005/69/RIA (11) og Rådets afgørelse 2007/533/RIA (12).

(97) Når EPPO overfører operationelle personoplysninger til et tredjeland, til en international organisation eller til INTERPOL i kraft af en international aftale indgået i medfør af artikel 218 i TEUF, bør de korrekte garantier for beskyttelsen af personers privatliv og de grundlæggende rettigheder og friheder, sikre, at denne forordnings bestemmelser om databeskyttelse overholdes.

(98) For at sikre effektiv, pålidelig og ensartet overvågning af overholdelse og håndhævelse af denne forordning for så vidt angår operationelle personoplysninger som fastsat i chartrets artikel 8 bør Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse have de opgaver, der er fastsat i denne forordning, og bør have effektive beføjelser, herunder undersøgelsesbeføjelser, korrigerende beføjelser og rådgivningsbeføjelser, som udgør de nødvendige midler for udførelsen af de pågældende opgaver. Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelses beføjelser bør imidlertid ikke gribe forstyrrende ind i de særlige regler for straffesager, herunder efterforskning og retsforfølgning af strafbare handlinger, eller i retsvæsnets uafhængighed.

(99) For at EPPO kan varetage sine opgaver og tage hensyn til udviklingen inden for informationsteknologi og i lyset af fremskridtene i informationssamfundet bør beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF delegeres til Kommissionen for så vidt angår opstilling af en liste over kategorier af operationelle personoplysninger og kategorier af registrerede, der er opført i et bilag, og ajourføring af en sådan liste. Det er særlig vigtigt, at Kommissionen under sit forberedende arbejde gennemfører de rette høringer, herunder eksperthøringer, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning (13). For at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter bør Europa-Parlamentet og Rådet navnlig modtage alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter bør have systematisk adgang til møder i de af Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter.

(100) EPPO bør arbejde tæt sammen med Unionens andre institutioner, organer og agenturer med henblik på at lette udøvelsen af dens funktioner i henhold til denne forordning og om nødvendigt indgå formelle aftaler om detaljerede regler vedrørende informationsudveksling og samarbejde. Der bør lægges særlig vægt på samarbejdet med Europol og OLAF for at undgå, at de samme opgaver udføres to gange, og for at give EPPO adgang til relevante oplysninger, som de er i besiddelse af, såvel som til deres analyser i konkrete efterforskningssager.

(101) EPPO bør kunne indhente enhver relevant oplysning, der henhører under dens kompetence, og som er opbevaret i databaser og registre i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer.

(102) EPPO og Eurojust bør blive partnere og bør samarbejde om operationelle spørgsmål i overensstemmelse med deres respektive mandater. Et sådant samarbejde kan omfatte al efterforskning, der foretages af EPPO, hvor udveksling af oplysninger eller samordning af efterforskningsforanstaltninger i forbindelse med sager, der henhører under Eurojusts kompetence, betragtes som værende nødvendig eller hensigtsmæssig. Når EPPO anmoder Eurojust om et sådant samarbejde, bør EPPO etablere kontakt med Eurojusts nationale medlem fra samme medlemsstat som den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen. Det operationelle samarbejde kan også involvere tredjelande, som har indgået en samarbejdsaftale med Eurojust.

(103) EPPO og OLAF bør etablere og opretholde et nært samarbejde med henblik på at sikre deres respektive mandaters komplementaritet og undgå overlapning. I den henseende bør OLAF i princippet ikke indlede nogen administrative efterforskninger parallelt med en efterforskning foretaget af EPPO i de samme faktiske omstændigheder. Dette bør imidlertid ikke berøre OLAF's beføjelse til at indlede en administrativ undersøgelse på eget initiativ, i tæt samråd med EPPO.

(104) I alle tiltag til støtte for EPPO fungerer OLAF uafhængigt af Kommissionen i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013 (14).

(105) I tilfælde hvor EPPO ikke foretager en efterforskning, bør den kunne give OLAF relevante oplysninger, således at OLAF kan overveje passende tiltag i overensstemmelse med sit mandat. EPPO kan navnlig overveje at underrette OLAF om tilfælde, hvor der ikke er begrundet formodning om, at en lovovertrædelse, der henhører under EPPO's kompetenceområde, er ved at blive begået, eller er blevet begået, men hvor det kan være hensigtsmæssigt, at OLAF foretager en administrativ undersøgelse, eller, hvor EPPO henlægger en sag, og det er ønskeligt, at den henvises til OLAF med henblik på administrativ opfølgning eller tilbagesøgning. Når EPPO afgiver oplysningerne, kan den anmode OLAF om at vurdere, om kontoret skal indlede en administrativ undersøgelse eller træffe andre foranstaltninger til administrativ opfølgning eller overvågning, navnlig med henblik på forebyggende foranstaltninger, tilbagesøgning eller disciplinære foranstaltninger i overensstemmelse med forordning (EU, Euratom) nr. 883/2013.

(106) I det omfang inddrivelsesprocedurer udsættes som følge af afgørelser truffet af EPPO i forbindelse med efterforskning eller retsforfølgning i henhold til denne forordning, bør medlemsstaterne anses for at have begået fejl eller forsømmelse i forbindelse med inddrivelsesprocedurer som omhandlet i artikel 122 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (15).

(107) EPPO bør gøre det muligt for Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer og andre ofre at træffe relevante foranstaltninger. Dette kan omfatte iværksættelse af forebyggende foranstaltninger, navnlig for at forhindre vedvarende uregelmæssigheder eller for at beskytte Unionen mod skade på sit omdømme, eller for at give dem mulighed for at indtræde som civil part i en sag i overensstemmelse med national ret. Udvekslingen af oplysninger bør ske på en måde, der fuldt ud respekterer EPPO's uafhængighed, og kun i det omfang det er muligt, uden at det berører den korrekte gennemførelse af efterforskningen og dennes fortrolighed.

(108) I det omfang det er nødvendigt for udførelsen af dens opgaver, bør EPPO også kunne oprette og vedligeholde samarbejdsrelationer med myndigheder i tredjelande og internationale organisationer. I denne forordning forstås ved »internationale organisationer« folkeretlige internationale organisationer og organer, der er underordnet dem, og andre organer, der er oprettet ved eller med hjemmel i en aftale mellem to eller flere lande, samt INTERPOL.

(109) Hvis kollegiet konstaterer, at der er et operationelt behov for samarbejde med et tredjeland eller en international organisation, bør det kunne foreslå, at Rådet henleder Kommissionens opmærksomhed på, at der er behov for en afgørelse om et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau eller for en henstilling til at indlede forhandlinger om en international aftale. I afventning af at Unionen indgår nye internationale aftaler, eller at Unionen tiltræder multilaterale aftaler, der allerede er indgået af medlemsstaterne, om retshjælp i straffesager, bør medlemsstaterne gøre det lettere for EPPO at udføre sine funktioner i henhold til princippet om loyalt samarbejde, som er nedfældet i artikel 4, stk. 3, i TEU. Hvis det er tilladt i en relevant multilateral aftale og med forbehold af det pågældende tredjelands accept, bør medlemsstaterne anerkende og, hvis det er relevant, anmelde EPPO som kompetent myndighed med henblik på gennemførelsen af disse multilaterale aftaler. Dette kan i visse tilfælde indebære en ændring af disse aftaler, men genforhandlingen af sådanne aftaler bør ikke betragtes som et obligatorisk skridt, eftersom det ikke altid vil være muligt. Medlemsstaterne kan også anmelde EPPO som kompetent myndighed med henblik på gennemførelsen af andre internationale aftaler om retshjælp i straffesager, som de har indgået, herunder gennem en ændring af disse aftaler. Hvis det ikke er muligt at anmelde EPPO som en kompetent myndighed i forbindelse med multilaterale aftaler, som medlemsstaterne allerede har indgået med tredjelande, eller dette ikke accepteres af tredjelandene, og i afventning af Unionens tiltrædelse af sådanne internationale aftaler, kan europæiske delegerede anklagere anvende deres status som national anklager over for disse tredjelande, forudsat at de informerer og, hvis det er relevant, bestræber sig på at opnå samtykke fra myndighederne i tredjelande til, at det bevismateriale, der er indsamlet fra disse tredjelande på grundlag af disse internationale aftaler, vil blive anvendt i forbindelse med efterforskning og retsforfølgning, der udføres af EPPO. EPPO bør også kunne basere sig på gensidighed og international høflighed over for tredjelandes myndigheder. Dette bør dog ske fra sag til sag inden for rammerne af EPPO's saglige kompetence og med forbehold af eventuelle betingelser, der er fastsat af tredjelandenes myndigheder.

(110) EU-medlemsstater, der ikke deltager i et forstærket samarbejde om oprettelse af EPPO, er ikke bundet af denne forordning. Kommissionen bør om nødvendigt forelægge forslag for at sikre et effektivt retligt samarbejde i straffesager mellem EPPO og de EU-medlemsstater, der ikke deltager i et forstærket samarbejde om oprettelse af EPPO. Dette bør især vedrøre bestemmelserne om retligt samarbejde i straffesager og overgivelse, under fuld overholdelse af gældende EU-ret på dette område samt forpligtelsen til loyalt samarbejde, jf. artikel 4, stk. 3, i TEU.

(111) For at sikre EPPO fuld selvstændighed og uafhængighed bør den råde over et selvstændigt budget, hvor indtægterne hovedsagelig kommer fra et bidrag fra Unionens budget. EPPO's finansieringsordning såvel som ordningen vedrørende dens budget og personale bør leve op til de relevante EU-standarder, der finder anvendelse på de organer, der henvises til i artikel 208 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (16), dog under behørig hensyntagen til den omstændighed, at EPPO's kompetence til at foretage strafferetlig efterforskning og retsforfølgning på EU-plan er en unik kompetence.

(112) Omkostningerne ved efterforskningsforanstaltninger, der iværksættes af EPPO, bør i princippet afholdes af de nationale myndigheder, der udfører dem. Ekstraordinært høje omkostninger til efterforskningsforanstaltninger, såsom komplekse ekspertudtalelser, omfattende politiaktioner eller overvågningsaktiviteter over en lang periode, kan delvist refunderes af EPPO, herunder, når det er muligt, ved at omfordele ressourcer fra EPPO's øvrige budgetposter eller ved at ændre budgettet, i overensstemmelse med denne forordning og de gældende finansielle regler. Ved udarbejdelsen af forslag til det foreløbige overslag over indtægter og udgifter bør den administrerende direktør tage hensyn til EPPO's behov for delvist at refundere ekstraordinært dyre efterforskningsforanstaltninger, som den permanente afdeling har godkendt.

(113) EPPO's operationelle udgifter bør dækkes over EPPO's budget. De bør omfatte udgifterne til operationel kommunikation mellem den europæiske delegerede anklager og EPPO's centrale niveau, f.eks. postudbringningsudgifter, rejseudgifter, oversættelser, der er nødvendige for EPPO's interne funktion, og andre udgifter, som medlemsstaterne ikke tidligere har afholdt under en efterforskning, der udelukkende skyldes, at EPPO har påtaget sig ansvaret for efterforskning og retsforfølgning. Udgifterne til de europæiske delegerede anklageres sekretariatsbistand bør imidlertid dækkes af medlemsstaterne. I overensstemmelse med artikel 332 i TEUF afholdes de udgifter, som gennemførelsen af EPPO medfører, af medlemsstaterne. Disse udgifter omfatter ikke de administrationsomkostninger, der påhviler institutionerne, jf. artikel 13, stk. 1, i TEU.

(114) Kollegiet bør i princippet altid delegere sine beføjelser, som ansættelsesmyndigheden tillægges i tjenestemandsvedtægten og ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte (17) (»tjenestemandsvedtægten og ansættelsesvilkårene«) til at indgå ansættelseskontrakter, til den administrerende direktør, medmindre særlige omstændigheder taler for, at det selv udøver denne beføjelse.

(115) Den administrerende direktør er i sin egenskab af anvisningsberettiget ansvarlig for gennemførelsen af EPPO's budget. Ved rådføring med den permanente afdeling om ekstraordinært bekostelige efterforskningsforanstaltninger har den administrerende direktør ansvaret for at beslutte, hvilke tilskudsbeløb som kan ydes, på grundlag af de disponible finansielle midler og i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i EPPO's forretningsorden.

(116) Vederlaget til de europæiske delegerede anklagere i deres egenskab af særlige rådgivere, som vil blive fastsat ved en direkte aftale, bør være baseret på en specifik afgørelse, der skal træffes af kollegiet. Denne afgørelse bør bl.a. sikre, at de europæiske delegerede anklagere i de særlige tilfælde, hvor de i overensstemmelse med artikel 13, stk. 3, også udøver deres funktion som nationale anklagere, principielt fortsat vil blive betalt i deres egenskab af nationale anklagere, og at vederlaget som særlige rådgivere kun vil vedrøre det arbejde, der udføres på vegne af EPPO i den pågældendes egenskab af europæisk delegeret anklager. Hver enkelt medlemsstat er fortsat kompetent til i sin lovgivning under overholdelse af EU-retten at fastsætte betingelserne for tildeling af ydelser i henhold til en social sikringsordning.

(117) For at EPPO kan være fuldt ud operationel på den dato, der fastsættes, vil den have behov for personale med erfaring inden for Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer. Med henblik på at opfylde dette behov bør EPPO's ansættelse af midlertidigt ansatte og kontraktansatte, der allerede arbejder i Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer, lettes ved at garantere disse ansatte, at deres kontraktlige rettigheder fortsætter, hvis de ansættes af EPPO i oprettelsesfasen, indtil et år efter, at EPPO bliver operationel i overensstemmelse med den afgørelse, der er omhandlet i artikel 120, stk. 2.

(118) Der bør være åbenhed i EPPO's arbejde i overensstemmelse med artikel 15, stk. 3, i TEUF, og kollegiet vil skulle vedtage specifikke bestemmelser om, hvordan retten til aktindsigt sikres. Intet i denne forordning har til hensigt at begrænse retten til aktindsigt, i det omfang denne er garanteret i Unionen og i medlemsstaterne, navnlig i henhold til artikel 42 i chartret og andre relevante bestemmelser.

(119) De almindelige regler om åbenhed, der finder anvendelse på Unionens agenturer, bør ligeledes finde anvendelse på EPPO, men kun med hensyn til dokumenter, der ikke er sagsakter, herunder elektroniske billeder af sådanne akter, således at kravet om fortrolighed i dens operationelle arbejde ikke bringes i fare. På samme måde bør de administrative undersøgelser, som Den Europæiske Ombudsmand foretager, respektere EPPO's krav om fortrolighed. Med henblik på at sikre integriteten af EPPO's efterforskning og retsforfølgning bør dokumenter vedrørende den operationelle virksomhed ikke være omfattet af reglerne om åbenhed.

(120) Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er blevet hørt og afgav en udtalelse den 10. marts 2014.

(121) Repræsentanterne for medlemsstaterne, forsamlet på stats- og regeringsniveau, fastlagde på deres møde den 13. december 2003 i Bruxelles EPPO's hovedsæde i overensstemmelse med bestemmelserne i afgørelsen af 8. april 1965 (18) —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

KAPITEL I

GENSTAND OG DEFINITIONER

Artikel 1

Genstand

Ved denne forordning oprettes Den Europæiske Anklagemyndighed (»EPPO«), og der fastsættes regler om funktioner.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »medlemsstat«: medmindre andet er angivet, navnlig i kapitel VIII, en medlemsstat, der deltager i forstærket samarbejde om oprettelse af EPPO, som anset for bemyndiget i henhold til artikel 86, stk. 1, tredje afsnit, i TEUF, eller i medfør af en afgørelse vedtaget i henhold til artikel 331, stk. 1, andet eller tredje afsnit, i TEUF

2) »person«: enhver fysisk eller juridisk person

3) »Unionens finansielle interesser«: alle indtægter, udgifter og aktiver, som er opført på, opnået gennem eller tilfalder Unionens budget, og budgetterne for de institutioner, organer, kontorer og agenturer, der er oprettet i henhold til traktaterne, og de budgetter, disse forvalter og overvåger

4) »personale i EPPO«: de medarbejdere på centralt niveau, der bistår kollegiet, de permanente afdelinger, den europæiske chefanklager, de europæiske anklagere, de europæiske delegerede anklagere og den administrerende direktør i de daglige aktiviteter i forbindelse med udførelsen af denne myndigheds opgaver i henhold til denne forordning

5) »europæisk delegeret anklager, der behandler sagen«: en europæisk delegeret anklager, der er ansvarlig for den efterforskning og retsforfølgning, som vedkommende har indledt, som er blevet tildelt vedkommende, eller som vedkommende har overtaget ved at udøve sin ret til oplysning, jf. artikel 27

6) »bistående europæisk delegeret anklager«: en europæisk delegeret anklager, som befinder sig i en anden medlemsstat end den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen, og hvor en efterforskning eller anden foranstaltning, som vedkommende har til opgave at foretage, skal gennemføres

7) »personoplysninger«: enhver form for oplysning om en identificeret eller identificerbar fysisk person (»den registrerede«); ved identificerbar fysisk person forstås en fysisk person, der direkte eller indirekte kan identificeres, navnlig ved en identifikator såsom et navn, et identifikationsnummer, lokaliseringsdata, en onlineidentifikator eller et eller flere elementer, der er særlige for denne fysiske persons fysiske, fysiologiske, genetiske, psykiske, økonomiske, kulturelle eller sociale identitet

8) »behandling«: enhver aktivitet eller række af aktiviteter — med eller uden brug af automatisk behandling — som personoplysninger eller en samling af personoplysninger gøres til genstand for, såsom indsamling, registrering, organisering, systematisering, opbevaring, tilpasning eller ændring, genfinding, søgning, brug, videregivelse ved transmission, formidling eller enhver anden form for overladelse, sammenstilling eller samkøring, begrænsning, sletning eller tilintetgørelse

9) »begrænsning af behandling«: mærkning af opbevarede personoplysninger med den hensigt at begrænse fremtidig behandling af disse oplysninger

10) »profilering«: enhver form for automatisk behandling af personoplysninger, der består i at anvende personoplysninger til at evaluere bestemte personlige forhold vedrørende en fysisk person, navnlig for at analysere eller forudsige forhold vedrørende den fysiske persons arbejdsindsats, økonomiske situation, helbred, personlige præferencer, interesser, pålidelighed, adfærd, geografisk position eller bevægelser

11) »pseudonymisering«: behandling af personoplysninger på en sådan måde, at personoplysningerne ikke længere kan henføres til en bestemt registreret uden brug af supplerende oplysninger, forudsat at sådanne supplerende oplysninger opbevares separat og er underlagt tekniske og organisatoriske foranstaltninger for at sikre, at personoplysningerne ikke henføres til en identificeret eller identificerbar fysisk person

12) »register«: enhver struktureret samling af personoplysninger, der er tilgængelig efter bestemte kriterier, hvad enten denne samling er placeret centralt eller decentralt eller er fordelt på funktionsbestemt eller geografisk grundlag

13) »dataansvarlig«: EPPO eller en anden kompetent myndighed, der alene eller sammen med andre afgør, til hvilke formål og med hvilke hjælpemidler der må foretages behandling af personoplysninger; hvis formålene og hjælpemidlerne til en sådan behandling er fastlagt i EU-retten eller en EU-medlemsstats nationale ret, kan den dataansvarlige eller de specifikke kriterier for udpegelse af denne fastsættes i EU-retten eller en EU-medlemsstats nationale ret

14) »databehandler«: en fysisk eller juridisk person, en offentlig myndighed, en institution eller et andet organ, der behandler personoplysninger på den dataansvarliges vegne

15) »modtager«: en fysisk eller juridisk person, en offentlig myndighed, en institution eller ethvert andet organ, hvortil personoplysninger videregives, uanset om det er en tredjemand eller ej. Andre offentlige myndigheder i EU-medlemsstaterne end de kompetente myndigheder, der er defineret i artikel 3, nr. 7), litra a), i direktiv (EU) 2016/680, som får meddelt personoplysninger som led i en isoleret forespørgsel af EPPO, anses dog ikke for modtagere; de offentlige myndigheders behandling af disse oplysninger skal overholde de gældende databeskyttelsesregler afhængigt af formålet med behandlingen

16) »brud på persondatasikkerheden«: et brud på sikkerheden, der fører til hændelig eller ulovlig tilintetgørelse, tab, ændring, uautoriseret videregivelse af eller adgang til personoplysninger, der er transmitteret, opbevaret eller på anden måde behandlet

17) »administrative personoplysninger«: alle personoplysninger, der behandles af EPPO, bortset fra operationelle personoplysninger

18) »operationelle personoplysninger«: alle personoplysninger, der behandles af EPPO til de formål, der er fastsat i artikel 49

19) »genetiske data«: personoplysninger vedrørende en fysisk persons arvede eller erhvervede genetiske karakteristika, som giver entydig information om den fysiske persons fysiologi eller helbred, og som navnlig foreligger efter en analyse af en biologisk prøve fra den pågældende fysiske person

20) »biometriske data«: personoplysninger, der som følge af specifik teknisk behandling vedrørende en fysisk persons fysiske, fysiologiske eller adfærdsmæssige karakteristika muliggør eller bekræfter en entydig identifikation af vedkommende, såsom ansigtsbillede eller fingeraftryksoplysninger

21) »helbredsoplysninger«: personoplysninger, der vedrører en fysisk persons fysiske eller mentale helbred, herunder levering af sundhedsydelser, og som giver information om vedkommendes helbredstilstand

22) »tilsynsmyndighed«: en uafhængig offentlig myndighed, der er etableret i en EU-medlemsstat i henhold til artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 (19) eller i henhold til artikel 41 i direktiv (EU) 2016/680

23) »international organisation«: en folkeretlig organisation og organer, der er underordnet den, samt ethvert andet organ, der er oprettet ved eller med hjemmel i en aftale mellem to eller flere lande.

KAPITEL II

EPPO'S OPRETTELSE, OPGAVER OG GRUNDLÆGGENDE PRINCIPPER

Artikel 3

Oprettelse

1. EPPO oprettes hermed som et EU-organ.

2. EPPO har juridisk personlighed.

3. EPPO samarbejder med Eurojust og støtter sig på dennes bistand, jf. artikel 100.

Artikel 4

Opgaver

EPPO er ansvarlig for at foretage efterforskning og retsforfølgning af gerningsmænd og medvirkende til strafbare handlinger, der skader Unionens finansielle interesser, som nævnt i direktiv (EU) 2017/1371 og fastsat ved denne forordning, samt til at stille dem for en domstol. I dette øjemed indleder EPPO efterforskning og forestår retsforfølgningen og fungerer som anklager ved medlemsstaternes kompetente domstole, indtil sagen er endeligt afgjort.

Artikel 5

Grundlæggende principper for EPPO's virksomhed

1. EPPO sikrer, at dens virksomhed respekterer de rettigheder, der er fastsat i chartret.

2. EPPO er i al sin virksomhed underlagt retsstatsprincippet og proportionalitetsprincippet.

3. Efterforskningen og retsforfølgningen på vegne af EPPO er undergivet bestemmelserne i denne forordning. National ret finder anvendelse, i det omfang et spørgsmål ikke er reguleret i denne forordning. Medmindre andet er fastsat i denne forordning, er gældende national ret lovgivningen i den medlemsstat, hvis europæiske delegerede anklager behandler sagen, jf. artikel 13, stk. 1. Hvor et spørgsmål både reguleres af national ret og denne forordning, har sidstnævnte forrang.

4. EPPO foretager efterforskning på en upartisk måde og søger alt relevant bevismateriale, såvel belastende som diskulperende.

5. EPPO indleder og foretager efterforskning uden unødig forsinkelse.

6. De kompetente nationale myndigheder bistår og støtter aktivt EPPO's efterforskning og retsforfølgning. Enhver handling, politik eller procedure i henhold til denne forordning er underlagt princippet om loyalt samarbejde.

Artikel 6

Uafhængighed og ansvar

1. EPPO er uafhængig. Den europæiske chefanklager, de europæiske vicechefanklagere, de europæiske anklagere, de europæiske delegerede anklagere, den administrerende direktør og personalet i EPPO handler i hele Unionens interesse som fastsat ved lov og hverken søger eller modtager instrukser fra nogen person uden for EPPO, nogen EU-medlemsstat eller nogen EU-institution eller noget EU-organ, -kontor eller -agentur ved udførelsen af deres opgaver i henhold til denne forordning. EU-medlemsstaterne og Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer respekterer EPPO's uafhængighed og må ikke forsøge at øve indflydelse på den under udførelsen af dens opgaver.

2. EPPO er over for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen ansvarlig for sin generelle virksomhed og aflægger årsberetninger i overensstemmelse med artikel 7.

Artikel 7

Årsberetning

1. EPPO udarbejder og udsender hvert år en offentlig årsberetning om sin generelle virksomhed på EU-institutionernes officielle sprog. Den sender beretningen til Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter samt til Rådet og Kommissionen.

2. En gang om året giver den europæiske chefanklager møde i Europa-Parlamentet og Rådet og efter anmodning i medlemsstaternes nationale parlamenter for at redegøre for EPPO's generelle virksomhed, uden at dette berører EPPO's tavshedspligt med hensyn til individuelle sager og personoplysninger. Den europæiske chefanklager kan erstattes af en af de europæiske vicechefanklagere til høringer, der afholdes af de nationale parlamenter.

KAPITEL III

EPPO'S STATUS, STRUKTUR OG ORGANISATION

AFDELING 1

EPPO's status og struktur

Artikel 8

EPPO's struktur

1. EPPO er et uadskilleligt EU-organ, der fungerer som én enkelt myndighed med en decentral struktur.

2. EPPO er organiseret på centralt niveau og decentralt niveau.

3. Det centrale niveau udgøres af et centralt kontor ved EPPO's hovedsæde. Det centrale kontor udgøres af kollegiet, de permanente afdelinger, den europæiske chefanklager, de europæiske vicechefanklagere, de europæiske anklagere og den administrerende direktør.

4. Det decentrale niveau udgøres af europæiske delegerede anklagere, der befinder sig i medlemsstaterne.

5. Det centrale kontor og de europæiske delegerede anklagere bistås af personalet i EPPO under udførelsen af deres opgaver i henhold til denne forordning.

Artikel 9

Kollegiet

1. EPPO's kollegium består af den europæiske chefanklager og én europæisk anklager pr. medlemsstat. Den europæiske chefanklager leder kollegiets møder og er ansvarlig for forberedelsen heraf.

2. Kollegiet mødes regelmæssigt og har ansvaret for det generelle tilsyn med EPPO's virksomhed. Det træffer afgørelser om strategiske anliggender og om generelle spørgsmål i forbindelse med individuelle sager, navnlig med henblik på at sikre sammenhæng, effektivitet og konsekvens i EPPO's politik for retsforfølgning i alle medlemsstaterne, samt om andre anliggender som fastsat i denne forordning. Kollegiet træffer ikke operationelle afgørelser i forbindelse med individuelle sager. EPPO's forretningsorden skal indeholde de nærmere regler for kollegiets udøvelse af det generelle tilsyn med virksomheden og for, hvordan der træffes afgørelser om strategiske anliggender og generelle spørgsmål i overensstemmelse med denne artikel.

3. På forslag af den europæiske chefanklager og i overensstemmelse med EPPO's forretningsorden opretter kollegiet permanente afdelinger.

4. Kollegiet vedtager EPPO's forretningsorden i overensstemmelse med artikel 21 og fastsætter endvidere ansvarsområderne for de funktioner, der varetages af kollegiets medlemmer og personalet i EPPO.

5. Medmindre andet er angivet i denne forordning, træffer kollegiet afgørelse med simpelt flertal. Ethvert medlem af kollegiet har ret til at anmode om en afstemning om spørgsmål, som det tilkommer kollegiet at afgøre. Hvert medlem af kollegiet har én stemme. Ved stemmelighed er den europæiske chefanklagers stemme afgørende i forbindelse med ethvert spørgsmål, som det tilkommer kollegiet at afgøre.

Artikel 10

De permanente afdelinger

1. De permanente afdelinger ledes af den europæiske chefanklager eller en af de europæiske vicechefanklagere eller en europæisk anklager, der er udpeget som formand i overensstemmelse med EPPO's forretningsorden. Foruden formanden har de permanente afdelinger to permanente medlemmer. Antallet af permanente afdelinger og deres sammensætning samt kompetencefordelingen mellem afdelingerne fastsættes under behørigt hensyn til EPPO's funktionelle behov og i overensstemmelse med EPPO's forretningsorden.

EPPO's forretningsorden sikrer en ligelig fordeling af arbejdsbyrden gennem en ordning med vilkårlig tildeling af sager og fastlægger i undtagelsestilfælde procedurer, der, hvor det er nødvendigt for at sikre en velfungerende EPPO, giver den europæiske chefanklager mulighed for at beslutte at afvige fra princippet om vilkårlig tildeling.

2. De permanente afdelinger overvåger og leder de efterforskninger og retsforfølgninger, der udføres af de europæiske delegerede anklagere, jf. stk. 3, 4 og 5. De sikrer desuden koordineringen af efterforskning og retsforfølgning i grænseoverskridende sager og sikrer gennemførelsen af kollegiets afgørelser, jf. artikel 9, stk. 2.

3. I overensstemmelse med de betingelser og procedurer, der fastsættes i denne forordning, i givet fald efter vurdering af et udkast til afgørelse foreslået af den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen, træffer de permanente afdelinger afgørelse om følgende spørgsmål:

a) at bringe en sag for en domstol, jf. artikel 36, stk. 1, 3 og 4

b) at henlægge en sag, jf. artikel 39, stk. 1, litra a)-g)

c) at anvende en forenklet retsforfølgningsprocedure og pålægge den europæiske delegerede anklager at handle med henblik på endelig afgørelse af sagen, jf. artikel 40

d) at henvise en sag til de nationale myndigheder, jf. artikel 34, stk. 1, 2, 3 eller 6

e) at genåbne en efterforskning, jf. artikel 39, stk. 2.

4. De permanente afdelinger træffer om nødvendigt følgende afgørelser i overensstemmelse med de betingelser og procedurer, der fastsættes i denne forordning:

a) pålægge den europæiske delegerede anklager at indlede en efterforskning, jf. reglerne i artikel 26, stk. 1-4, såfremt der ikke er blevet indledt en efterforskning

b) pålægge den europæiske delegerede anklager at udøve sin ret til oplysning, jf. artikel 27, stk. 6, såfremt der endnu ikke er blevet anmodet om oplysninger

c) forelægge strategiske anliggender og generelle spørgsmål i forbindelse med individuelle sager for kollegiet, jf. artikel 9, stk. 2

d) tildele en sag, jf. artikel 26, stk. 3

e) omfordele en sag, jf. artikel 26, stk. 5, eller artikel 28, stk. 3

f) godkende en europæisk anklagers beslutning om selv at foretage efterforskningen, jf. artikel 28, stk. 4.

5. Den kompetente permanente afdeling, der handler gennem den europæiske anklager, som fører tilsyn med efterforskningen eller retsforfølgningen, kan i en konkret sag give instrukser i overensstemmelse med relevant national ret til den europæiske delegerede anklager, som behandler sagen, når dette er nødvendigt med henblik på effektiv behandling af efterforskningen eller retsforfølgningen, i retfærdighedens interesse eller for at sikre, at EPPO kan fungere konsekvent.

6. Den permanente afdeling træffer afgørelse med simpelt flertal. Afdelingen stemmer efter anmodning fra et hvilket som helst af sine medlemmer. Hvert medlem har én stemme. Ved stemmelighed er formandens stemme afgørende. Afgørelser træffes efter drøftelse på afdelingens møder i givet fald på grundlag af det udkast til afgørelse, som den europæiske delegerede anklager, der behandler sagen, har foreslået.

Hele sagsmaterialet skal på opfordring være tilgængeligt for den kompetente permanente afdeling med henblik på forberedelse af afgørelser.

7. De permanente afdelinger kan beslutte at delegere deres afgørelsesbeføjelser i henhold til stk. 3, litra a) eller b), og i sidstnævnte tilfælde alene for så vidt angår reglerne i artikel 39, stk. 1, litra a)-f), til den europæiske anklager, som fører tilsyn med sagen i medfør af artikel 12, stk. 1, hvor sådanne delegeringer kan begrundes behørigt med henvisning til lovovertrædelsens grovhed eller sagens kompleksitet i det enkelte tilfælde med hensyn til en lovovertrædelse, der har påført eller sandsynligvis vil påføre Unionens finansielle interesser skader for mindre end 100 000 EUR. EPPO's forretningsorden fastsætter retningslinjer med henblik på at sikre en ensartet anvendelse i EPPO.

Den permanente afdeling underretter den europæiske chefanklager om enhver afgørelse om delegering af deres afgørelsesbeføjelse. Ved modtagelsen af disse oplysninger kan den europæiske chefanklager inden for tre dage anmode den permanente afdeling om at revurdere sin beslutning, hvis den europæiske chefanklager finder, at interessen i at sikre sammenhæng i EPPO's efterforskning og retsforfølgning kræver det. Hvis den europæiske chefanklager er medlem af den pågældende permanente afdeling, udøver en af de europæiske vicechefanklagere retten til at anmode om nævnte revurdering. Den tilsynsførende europæiske anklager orienterer den permanente afdeling om den endelige afgørelse af sagen samt om enhver oplysning eller omstændighed, som vedkommende vurderer sandsynligvis vil nødvendiggøre en ny vurdering af muligheden for at opretholde delegeringen, navnlig under de i artikel 36, stk. 3, omhandlede omstændigheder.

Beslutningen om at delegere afgørelsesbeføjelser kan til enhver tid trækkes tilbage på anmodning af et af medlemmerne af den permanente afdeling og besluttes i overensstemmelse med stk. 6. En delegering trækkes tilbage, når en europæisk delegeret anklager fungerer som stedfortræder for den europæiske anklager i overensstemmelse med artikel 16, stk. 7.

For at sikre konsekvent anvendelse af princippet om delegering indberetter hvert medlem af den permanente afdeling årligt brugen af delegering til kollegiet.

8. EPPO's forretningsorden bemyndiger de permanente afdelinger til at træffe afgørelser ved en skriftlig procedure, som fastlægges nærmere i EPPO's forretningsorden.

Alle afgørelser, som træffes, og instrukser, som gives i overensstemmelse med stk. 3, 4, 5 og 7, registreres skriftligt og indgår i sagsakterne.

9. Ud over de faste medlemmer deltager den europæiske anklager, som fører tilsyn med en efterforskning eller retsforfølgning i henhold til artikel 12, stk. 1, i den permanente afdelings drøftelser. Den europæiske anklager har stemmeret, undtagen hvad angår den permanente afdelings afgørelser om delegering eller tilbagekaldelse af delegering i overensstemmelse med stk. 7 om tildeling og omfordeling i henhold til artikel 26, stk. 3, 4 og 5, og artikel 27, stk. 6, og om indbringelse af en sag for domstolene i overensstemmelse med artikel 36, stk. 3, hvor flere end en medlemsstat har kompetence i sagen, samt hvad angår situationer som beskrevet i artikel 31, stk. 8.

En permanent afdeling kan også på anmodning af enten en europæisk anklager eller en europæisk delegeret anklager eller på eget initiativ indbyde andre europæiske anklagere eller europæiske delegerede anklagere, der har forbindelse til en sag, til at deltage i dens møder uden stemmeret.

10. Formændene for de permanente afdelinger holder i overensstemmelse med EPPO's forretningsorden kollegiet underrettet om de afgørelser, der træffes i henhold til denne artikel, med henblik på at give kollegiet mulighed for at udfylde sin rolle i henhold til artikel 9, stk. 2.

Artikel 11

Den europæiske chefanklager og de europæiske vicechefanklagere

1. Den europæiske chefanklager leder EPPO. Den europæiske chefanklager tilrettelægger EPPO's arbejde, forestår dens virksomhed og træffer afgørelser i overensstemmelse med denne forordning og EPPO's forretningsorden.

2. To europæiske vicechefanklagere udpeges til at bistå den europæiske chefanklager under udførelsen af dennes opgaver og til at træde i dennes sted, når vedkommende er fraværende eller forhindret i at varetage de pågældende opgaver.

3. Den europæiske chefanklager repræsenterer EPPO over for Unionens og EU-medlemsstaternes institutioner og over for tredjeparter. Den europæiske chefanklager kan delegere sine opgaver vedrørende repræsentation til en af de europæiske vicechefanklagere eller til en europæisk anklager.

Artikel 12

De europæiske anklagere

1. På vegne af den permanente afdeling og under overholdelse af eventuelle instrukser, den har givet i overensstemmelse med artikel 10, stk. 3, 4 og 5, fører de europæiske anklagere tilsyn med den efterforskning og retsforfølgning, som de europæiske delegerede anklagere, der behandler sagen i deres oprindelsesmedlemsstater, er ansvarlige for. De europæiske anklagere fremlægger sammendrag af de sager, som de fører tilsyn med, og, hvor det er relevant, forslag til afgørelser, som nævnte afdeling skal træffe, på grundlag af udkast til afgørelser udarbejdet af de europæiske delegerede anklagere.

EPPO's forretningsorden skal med forbehold af artikel 16, stk. 7, indeholde en stedfortræderordning mellem europæiske anklagere, der finder anvendelse, i tilfælde hvor den tilsynsførende europæiske anklager midlertidigt er fraværende fra sine opgaver eller af andre årsager ikke har mulighed for at varetage funktionen som europæisk anklager. Den stedfortrædende europæiske anklager kan varetage enhver af den europæiske anklagers funktioner med undtagelse af muligheden for at foretage en efterforskning efter artikel 28, stk. 4.

2. En europæisk anklager kan af grunde, der vedrører arbejdsbyrden som følge af antallet af efterforskninger og retsforfølgninger i den europæiske anklagers oprindelsesmedlemsstat eller en personlig interessekonflikt, undtagelsesvis anmode om, at tilsynet med efterforskning og retsforfølgning i individuelle sager, der behandles af europæiske delegerede anklagere i vedkommendes oprindelsesmedlemsstat, placeres hos andre europæiske anklagere, forudsat at sidstnævnte samtykker dertil. Den europæiske chefanklager træffer afgørelse om anmodningen ud fra en europæisk anklagers arbejdsbyrde. I tilfælde af en interessekonflikt vedrørende en europæisk anklager efterkommer den europæiske chefanklager anmodningen. EPPO's forretningsorden fastlægger principperne for chefanklagerens afgørelse og proceduren for den efterfølgende tildeling af de pågældende sager. Artikel 28, stk. 4, finder ikke anvendelse på efterforskning og retsforfølgning, der er undergivet tilsyn i overensstemmelse med nærværende stykke.

3. De tilsynsførende europæiske anklagere kan i konkrete sager og i overensstemmelse med gældende national ret og med de instrukser, der gives af den kompetente permanente afdeling, give instrukser til den europæiske delegerede anklager, som behandler sagen, når dette er nødvendigt for en effektiv behandling af efterforskningen eller retsforfølgningen eller i retfærdighedens interesse eller for at sikre, at EPPO kan fungere konsekvent.

4. Hvis en medlemsstats nationale ret fastsætter bestemmelser om intern kontrol af visse dispositioner inden for en national anklagemyndigheds struktur, henhører kontrollen af sådanne dispositioner foretaget af den europæiske delegerede anklager under den tilsynsførende europæiske anklagers tilsynsbeføjelser i overensstemmelse med EPPO's forretningsorden, uden at dette berører den permanente afdelings tilsyns- og overvågningsbeføjelser.

5. De europæiske anklagere fungerer som forbindelsesled og informationskanaler mellem de permanente afdelinger og de europæiske delegerede anklagere i deres respektive oprindelsesmedlemsstater. De overvåger gennemførelsen af EPPO's opgaver i deres respektive medlemsstater i nært samråd med de europæiske delegerede anklagere. De sikrer i overensstemmelse med denne forordning og EPPO's forretningsorden, at alle relevante oplysninger fra det centrale kontor tilstilles de europæiske delegerede anklagere og omvendt.

Artikel 13

De europæiske delegerede anklagere

1. De europæiske delegerede anklagere handler på vegne af EPPO i deres respektive medlemsstater og har samme beføjelser som de nationale anklagere med hensyn til efterforskning, retsforfølgning og indbringelse af sager for domstolene, ud over og med forbehold af de specifikke beføjelser og den status, som de tildeles, og på de betingelser, der fastsættes i denne forordning.

De europæiske delegerede anklagere er ansvarlige for de efterforskninger og retsforfølgninger, som de har indledt, som er blevet tildelt dem, eller som de har overtaget ved udøvelsen af deres ret til oplysning. De europæiske delegerede anklagere følger de anvisninger og instrukser, som den permanente afdeling, som er ansvarlig for sagen, giver dem, samt instrukserne fra den tilsynsførende europæiske anklager.

De europæiske delegerede anklagere er også ansvarlige for at indbringe en sag for domstolene og har navnlig beføjelse til at fremsætte begæringer under sagen, deltage i bevisoptagelsen og gøre brug af de tilgængelige retsmidler i henhold til national ret.

2. Der er to eller flere europæiske delegerede anklagere i hver medlemsstat. Den europæiske chefanklager godkender efter at have hørt og være nået til enighed med medlemsstaternes relevante myndigheder antallet af europæiske delegerede anklagere samt den funktionelle og territoriale kompetencefordeling mellem de europæiske delegerede anklagere i hver medlemsstat.

3. De europæiske delegerede anklagere kan også udøve deres funktioner som nationale anklagere, i det omfang det ikke hindrer dem i at opfylde deres forpligtelser efter denne forordning. De underretter den tilsynsførende europæiske anklager om sådanne funktioner. Hvis en europæisk delegeret anklager på et hvilket som helst tidspunkt ikke er i stand til at varetage sine funktioner som europæisk delegeret anklager på grund af varetagelsen af sådanne funktioner som national anklager, underretter vedkommende den tilsynsførende europæiske anklager, som hører de kompetente nationale retsforfølgende myndigheder for at fastslå, om der bør gives forrang til vedkommendes funktioner efter denne forordning. Den europæiske anklager kan foreslå den permanente afdeling at omfordele sagen til en anden europæisk delegeret anklager i den samme medlemsstat, eller at vedkommende selv udfører efterforskningen i henhold til artikel 28, stk. 3 og 4.

AFDELING 2

Udpegelse og afskedigelse af EPPO's medlemmer

Artikel 14

Udpegelse og afskedigelse af den europæiske chefanklager

1. Europa-Parlamentet og Rådet udpeger efter fælles overenskomst den europæiske chefanklager for en syvårig periode, der ikke kan forlænges. Rådet træffer afgørelse med simpelt flertal.

2. Den europæiske chefanklager udvælges blandt kandidater:

a) som er aktive medlemmer af medlemsstaternes retsforfølgende myndigheder eller domstole eller aktive europæiske anklagere

b) hvis uafhængighed er uomtvistelig

c) som besidder de nødvendige kvalifikationer for udpegelse til de højeste anklagemæssige eller judicielle funktioner i deres respektive medlemsstater og har relevant praktisk erfaring med nationale retssystemer, finansielle efterforskninger og internationalt retligt samarbejde i straffesager, eller som har gjort tjeneste som europæiske anklagere, og

d) som har den fornødne ledererfaring og de fornødne kvalifikationer til stillingen.

3. Udvælgelsen sker på grundlag af et stillingsopslag, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, hvorefter et udvælgelsespanel opstiller en kort liste over egnede ansøgere, som den forelægger for Europa-Parlamentet og for Rådet. Udvælgelsespanelet består af 12 personer, der er valgt blandt tidligere medlemmer af Domstolen og Revisionsretten, tidligere nationale medlemmer af Eurojust, medlemmer af de højeste nationale retter, højtstående anklagere samt jurister, hvis faglige kvalifikationer er almindeligt anerkendt. Én af de udvalgte personer foreslås af Europa-Parlamentet. Rådet fastsætter reglerne for udvælgelsespanelets funktionsmåde og vedtager på forslag af Kommissionen en afgørelse om udpegelse af medlemmerne.

4. Hvis en europæisk anklager udpeges som europæisk chefanklager, besættes vedkommendes stilling som europæisk anklager straks efter proceduren i artikel 16, stk. 1 og 2.

5. Domstolen kan efter begæring fra Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen afskedige den europæiske chefanklager, hvis den finder, at vedkommende ikke længere er i stand til at udføre sine opgaver, eller at vedkommende har begået en alvorlig tjenesteforseelse.

6. Hvis den europæiske chefanklager træder tilbage, eller hvis den pågældende afskediges eller forlader sin stilling af andre årsager, besættes stillingen straks efter proceduren i stk. 1, 2 og 3.

Artikel 15

Udpegelse og afskedigelse af de europæiske vicechefanklagere

1. Kollegiet udpeger to europæiske anklagere til at varetage hvervet som europæiske vicechefanklagere for en treårig mandatperiode, der kan forlænges, men som ikke må overstige deres mandatperioder som europæiske anklagere. Udvælgelsesproceduren reguleres af EPPO's forretningsorden. De europæiske vicechefanklagere bevarer deres status som europæiske anklagere.

2. Reglerne og betingelserne for udøvelsen af hvervet som europæisk vicechefanklager fastsættes i EPPO's forretningsorden. Hvis en europæisk anklager ikke længere er i stand til at udføre sit hverv som europæisk vicechefanklager, kan kollegiet i overensstemmelse med EPPO's forretningsorden beslutte at afskedige den europæiske vicechefanklager fra denne stilling.

3. Hvis en europæisk vicechefanklager træder tilbage, afskediges eller forlader sin stilling som europæisk vicechefanklager af en hvilken som helst årsag, besættes stillingen straks efter proceduren i stk. 1. Vedkommende forbliver europæisk anklager, jf. dog artikel 16.

Artikel 16

Udpegelse og afskedigelse af de europæiske anklagere

1. Hver medlemsstat indstiller tre kandidater til stillingen som europæisk anklager blandt kandidater:

a) som er aktive medlemmer af den relevante medlemsstats retsforfølgende myndigheder eller domstole

b) hvis uafhængighed er uomtvistelig, og

c) som besidder de nødvendige kvalifikationer for udpegelse til høje anklagemæssige eller judicielle funktioner i deres respektive medlemsstater, og som har relevant praktisk erfaring med nationale retssystemer, finansielle efterforskninger og med internationalt retligt samarbejde i straffesager.

2. Efter at have modtaget det i artikel 14, stk. 3, omhandlede udvælgelsespanels begrundede udtalelse udvælger og udpeger Rådet én af kandidaterne til hvervet som europæisk anklager i den pågældende medlemsstat. Hvis udvælgelsespanelet finder, at en kandidat ikke opfylder betingelserne for udførelsen af opgaverne som europæisk anklager, er dets udtalelse bindende for Rådet.

3. Rådet udvælger og udpeger de europæiske anklagere for en seksårig periode, der ikke kan forlænges, med simpelt flertal. Rådet kan beslutte at forlænge mandatet med højst tre år ved udgangen af seksårsperioden.

4. Hvert tredje år finder en delvis nybesættelse af en tredjedel af hvervene som europæisk anklager sted. Rådet vedtager med simpelt flertal overgangsbestemmelser for udpegelsen af europæiske anklagere for og under den første mandatperiode.

5. Domstolen kan efter begæring fra Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen afskedige en europæisk anklager, hvis den finder, at vedkommende ikke længere er i stand