SÆRBERETNING Nr. 19/98 om Fællesskabets finansiering af visse foranstaltninger truffet som følge af BSE-krisen, med Kommissionens svar (i henhold til artikel 188 C, stk. 4, andet afsnit, i EF-traktaten) (98/C 383/01)

ORDLISTE

>

TABELPOSITION>

SAMMENDRAG AF BEMÆRKNINGERNE I SÆRBERETNINGEN OM FÆLLESSKABETS FINANSIERING AF VISSE FORANSTALTNINGER TRUFFET SOM FØLGE AF BSE-KRISEN

Indledning

Rådet vedtog forordninger med sigte på over EUGFL-budgettet at finansiere særforanstaltninger til imødegåelse af BSE-krisen i 1996. De indeholdt bestemmelse om en hurtig overførsel af midler fra EU's budget for 1996 og 1997 til medlemsstaterne, hvilket gav dem en bred vifte af muligheder for at gennemføre disse foranstaltninger. Ca. 25 % (550 mio. ECU) af det samlede beløb (2 148 mio. ECU) blev stillet til rådighed for Det Forenede Kongeriges over tredive måneders ordning (OTMS) og selektive frasorteringsordning (SCS), mens resten blev fordelt på alle medlemsstater, stort set i overensstemmelse med størrelsen af de nationale kvægbestande. Rådets erklærede mål var at reagere hurtigt for at beskytte menneskers og dyrs sundhed og støtte oksekødsproducenterne. På daværende tidspunkt stod disse allerede over for et marked ude af balance, som var tæt på toppen af sin produktionscyklus.

I denne beretning behandler Revisionsretten de foranstaltninger, der er truffet for at fjerne kvæg/oksekød, som anses for at udgøre en risiko for folkesundheden, samt de foranstaltninger, der er truffet for at støtte producenter og begrænse produktionen, med fokus på Fællesskabets udgifter.

Elimineringsforanstaltninger

Disse foranstaltninger er for størstedelens vedkommende af veterinær art (normalt medfinansieret med 50 %), men de er ikke desto mindre blevet medfinansieret af Fællesskabet med 70 % og er blevet henført som markedsstøtte i Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (jf. afsnit 23).

Der blev fundet betydelige svagheder i gennemførelsen af elimineringsordningerne:

a) OTMS-ordningen skabte alvorlige logistiske problemer for Det Forenede Kongerige (jf. afsnit 27); der blev ikke gennemført kontrolprøver af dobbeltansøgninger (jf. afsnit 29); som et resultat af undladelsen af at sikre et fyldestgørende revisionsspor (jf. afsnit 31), var der ingen sikkerhed for, at alle de dyr, der blev ansøgt om støtte til, blev fjernet på den i forordningerne foreskrevne måde

b) de belgiske myndigheders beslutning om ikke at benytte sig af muligheden for at slagte og destruere kalve importeret fra Det Forenede Kongerige mindskede virkningerne af foranstaltningen med sigte på at genoprette forbrugernes tillid til oksekød (jf. afsnit 35). Alle sådanne kalve blev slagtet i Frankrig og Nederlandene, men der var intet bevis for, at alle slagtekroppene blev behørigt bortskaffet (jf. afsnit 34)

c) den af Kommissionen fastsatte tidsfrist for genopkøb af tidligere interventionsoksekød i Det Forenede Kongerige var ikke i overensstemmelse med målet om at tilbagekøbe kød, som kunne stamme fra dyr på over tredive måneder på slagtetidspunktet (jf. afsnit 37)

d) en del af den videnskabelige forskning tyder på, at Det Forenede Kongeriges selektive frasorteringsordning kun vil have marginale virkninger for udryddelsen af BSE (jf. afsnit 48); det har ikke været muligt at efterspore 65 000 af de berørte dyr, som alle var født inden juli 1993 (jf. afsnit 50).

Markedsforanstaltninger

De af Kommissionen stillede forslag forud for vedtagelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1357/96 tager udelukkende sigte på supplerende betalinger til producenter i forlængelse af berettigelsen til den særlige oksekødspræmie og ammekopræmien. Rådets beslutning om også at bevilge faste beløb til medlemsstaterne bevirkede, at de kunne udvide støtten til andre producentgrupper (jf. afsnit 59). Rådets forordning (EF) nr. 2443/96 gik endnu længere i denne retning, idet der i medfør af denne blev bevilget 500 mio. ECU til medlemsstaterne på grundlag af størrelsen af deres nationale kvægbestande, hvilket gjorde det muligt for dem at yde kompensation til producenterne for dyr, som normalt ikke var berettiget til præmier, og for hvilke der ikke findes nogen pålidelige databaser. Også grupper af producenter, som har deres hovedindkomst fra andre kilder end oksekødsproduktion, navnlig fra mælke- og kalvekødsproduktion, modtog støtte fra Fællesskabet (jf. afsnit 69).

Fleksibilitetsmarginen, som medlemsstaterne fik, resulterede i betydelige forskelle i de kompensationssatser, der blev udbetalt for den samme kategori dyr (jf. afsnit 71). I det omfang, tilbagebetalingerne mangler, er det muligvis ikke muligt fuldt ud at betale alle producenter, hvis præmieberettigelse for kalenderåret 1996 omfatter flere kreaturer end i 1995 (jf. afsnit 66).

Med hensyn til de foranstaltninger, der er truffet for at kontrollere produktionen, kan forarbejdningsordningen for kalve være økonomisk berettiget (jf. afsnit 85), hvorimod 40 % af omkostningerne i medfør af præmieordningen for tidlig markedsføring udgør en uberettiget udbetaling til producenterne. Selv om det er for tidligt til at kunne mærke virkningerne af forarbejdningsordningen for kalve, er virkningerne af præmieordningen for tidlig markedsføring af fersk kød begrænsede og er blevet opnået med store omkostninger (jf. afsnit 88).

Konklusion

Det fortjener yderligere opmærksomhed at overveje, hvor stor en del af de finansielle omkostninger til sådanne hasteforanstaltninger, der skal betales over Fællesskabets budget, i lyset af den kvasi-veterinære karakter, som mange af de trufne foranstaltninger antager under sådanne omstændigheder.

Undladelsen af at sikre en passende overvågning af »ruminant feed ban« i Det Forenede Kongerige betød, at der blev født et stort antal kreaturer, som udviklede BSE (36 000), efter at forbuddet var blevet indført. Medlemsstaterne indførte forskellige metoder for frasortering af kvægbestande, hvori der forekom BSE, og for slagtning af eksporterede britiske kalve.

Kontrollen, som regnskabsafslutningsenheden foretog, fokuserede primært på Det Forenede Kongerige og på de betalinger, der var foretaget i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 1357/96. Endvidere foretog Kommissionens veterinærkyndige tjenestemænd talrige besøg i medlemsstaterne. Alligevel var der mangel på stringens og konsekvens i gennemførelsen af foranstaltningerne inden for og mellem medlemsstaterne på områder som slagtning af britiske kalve, der var eksporteret forud for forbuddet, genopkøb af tidligere interventionsoksekød, frasorteringsordninger, kompensation til landbrugere i medfør af forordning (EF) nr. 2443/96 og ordningerne for kalve.

Den manglende konsekvens i fremgangsmåden underminerede de foranstaltninger, som blev truffet for at sikre landbrugerne en ligelig kompensation. Dette skyldtes primært, at de to vigtigste foranstaltninger (Rådets forordning (EF) nr. 1357/96 og (EF) nr. 2443/96) bevirkede, at medlemsstaterne kunne foretage betalinger, som ikke havde tilknytning til de traditionelle ordninger for den særlige oksekødspræmie og for ammekopræmien, og som derfor lå uden for anvendelsesområdet for IACS-kontrollen.

Forekomsten af BSE og følgerne heraf har understreget, at der er et påtrængende behov for, at EU udformer og vedtager en strategi (dvs. en handlingsplan), der på en samordnet, effektiv og rettidig måde imødegår denne form for kriser.

INDLEDNING

Baggrund

1. BSE blev første gang identificeret af patologer ved det centrale veterinærlaboratorium i Weybridge i England i 1986. BSE er én af flere overførbare spongiforme encephalopatier (TSE), som er kendetegnet ved forekomsten af en abnorm art protein, benævnt et prion. TSE er ikke smitsomme, og de videnskabelige beviser hidtil tyder på, at disse erhverves ved, at kvæget æder foder, som indeholder den inficerede agens.

2. I december 1987 identificeredes kød- og benmel (MBM) fra drøvtyggere i foder som den mest sandsynlige årsag til BSE (1). Der er to hovedfaktorer, som anses for at have været medvirkende til epidemien i Det Forenede Kongerige: den store andel scrapie-inficeret fårekød, der anvendes i foderrationer, samt anvendelsen af udsmeltningsprocesser, som ikke fjernede årsagen til inficeringen. Det Forenede Kongerige indførte derfor i juli 1998 et forbud mod at fodre kvæg med protein af drøvtyggere (2). Forbuddet blev i september 1990 udvidet til at omfatte enhver form for foder, lige som der trådte et forbud mod eksport af sådant foder i kraft. I juni 1994 blev der ved Kommissionens beslutning nr. 94/381/EF nedlagt forbud mod opfodring af drøvtyggere med pattedyrsprotein i hele EU. Med Kommissionens beslutning 94/382/EF af 27. juni 1994 indførtes der alternative varmebehandlingssystemer til forarbejdning af animalsk affald med det formål at sikre, at anlæg, der behandler højrisikomateriale, inaktiverer scrapie- og BSE-agenserne.

3. Myndighederne i Det Forenede Kongerige erkender nu, at forbuddet som følge af krydskontamineringen af foder først var fuldt effektivt fra den 1. august 1996 (3), hvor det blev ulovligt at være i besiddelse af MBM på ejendomme, hvor der opbevares foderstoffer til kvæg (4), men på det tidspunkt var der opstået omkring 35 000 BSE-tilfælde hos dyr, der var født, efter at forbuddet i 1988 blev indført.

4. I juni 1988 indførtes der en lovgivning, som gjorde sygdommen anmeldelsespligtig i Det Forenede Kongerige, og på fællesskabsplan blev den gjort anmeldelsespligtig i april 1990 (5). Fra april 1990 (6) er der pligt til at destruere kroppe og slagteaffald af konstaterede tilfælde af BSE. Antallet af konstaterede BSE-tilfælde i EU fremgår af tabel 1. Det er indlysende, at hyppigheden i Det Forenede Kongerige er langt større end andre steder, men den har været hastigt faldende siden 1992.

5. Det vides ikke, hvor meget af den smitsomme agens, der skal indtages, før sygdommen opstår. Genetisk disposition kan også spille en rolle. Maternel overførsel forekommer kun sjældent (under 10 %), men dette får ikke i sig selv sygdommen til at sprede sig (7). Der hersker nogen tvivl om, hvorvidt BSE kan opstå spontant, dvs. ikke kan henføres til kontamineret foder eller vertikal overførsel.

6. Den 20. marts 1996 meddelte den britiske regering, at der kunne være en forbindelse mellem BSE og en ny variant af Creutzfeldt-Jacobs sygdom (nvCJD), som er en dødelig sygdom hos mennesker (8). Inkubationstiden for mennesker er ukendt, men kan i analogi med andre humane TSE være op til tredive år. Pr. 1. juli 1998 var der 27 definitive eller sandsynlige tilfælde af nvCJD i Det Forenede Kongerige og ét i Frankrig. Der findes ikke nogen pålidelig prognose for antallet af mennesker, som fremover kan udvikle sygdommen efter at have indtaget inficerede oksekødsprodukter flere år tidligere. Den britiske regerings bekendtgørelse skulle få vidtrækkende økonomiske konsekvenser for okse- og kalvekødssektoren i EU.

7. Den 27. marts 1996 traf Kommissionen en formel beslutning (Kommissionens beslutning 96/239/EF) om at forbyde al eksport af oksekød fra Det Forenede Kongerige til såvel resten af EU som til tredjelande. Den 21. juni 1996 vedtog Det Europæiske Råd på mødet i Firenze grundlaget for at ophæve forbuddet (9). Den 17. marts 1998 vedtog Rådet en beslutning om en delvis ophævelse af forbuddet for Nordirland.

8. Priserne på oksekød i EU faldt i takt med, at forbrugerne ophørte med at købe oksekød. I april 1996 blev der på fællesskabsplan truffet den første af en række hasteforanstaltninger med det formål at afhjælpe situationen. Foranstaltningerne kan i store træk samles i to kategorier; dem, der sigter mod at fjerne de dyr/det kød, der af en given årsag anses for »mistænkeligt«, og markedsrelaterede foranstaltninger i form af producentstøtte (tillægsbetalinger pr. kreatur og slagtningsbaseret kompensation for tabt fortjeneste) samt produktionskontrol gennem slagtning af ungkalve og en præmie for tidlig markedsføring.

9. Revisionsretten har tidligere aflagt beretning (10) om aspekter af de tidligere ordninger og har fortsat sine undersøgelser i Belgien, Tyskland, Frankrig, Irland, Italien, Luxembourg, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige, som tilsammen tegner sig for 90 % af Fællesskabets udgifter til BSE-relaterede foranstaltninger. Alle BSE-relaterede foranstaltninger, til hvilke udgifterne har været opført på Fællesskabets budget for 1996 og 1997, med undtagelse af omkostningerne til offentlig oplagring og eksportrestitutioner, er blevet undersøgt både ud fra et retligt/formelt rigtigheds- og ud fra et rentabilitetssynspunkt (11).

10. De samlede fællesskabsudgifter til BSE-relaterede foranstaltninger for 1996 og 1997 var 2 148 mio. ECU - tabel 2 viser fordelingen opgjort efter medlemsstat. Disse udgifter svarer til en stigning på 32 % i forhold til udgifterne til den normale præmieordning (dvs. minus offentlig oplagring og eksportrestitutioner) for de pågældende to år.

11. De særdeles store beløb, der var tale om, tiltrak sig betydelig opmærksomhed både på medlemsstats- og fællesskabsplan. I perioden maj 1996 til juli 1998 aflagde regnskabsafslutningsenheden ét besøg i seks medlemsstater, to i Frankrig og tre i Tyskland for at kontrollere forskellige BSE-relaterede foranstaltninger. Opmærksomheden var i de fleste tilfælde koncentreret om betalinger i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 1357/96 og i mindre omfang om foranstaltninger som følge af Rådets forordning (EF) nr. 2443/96. Endvidere blev der aflagt adskillige besøg i Det Forenede Kongerige for at kontrollere OTMS, SCS og senest CPAS. De fleste udgifter i medfør af EMP, frasorteringsordningerne for bestande, destruktion af eksporterede britiske kalve og Rådets forordning (EF) nr. 2443/96 er ikke blevet kontrolleret af Kommissionen. Trods Kommissionens veterinærkyndige tjenestemænds talrige besøg i medlemsstaterne har de seneste inspektioner vist, at forordningerne ikke overholdes, hvad angår dyrefoder og behandling af MBM. Der verserer stadig overtrædelsesprocedurer mod 13 medlemsstater (12).

Europa-Parlamentets rapport

12. Europa-Parlamentet nedsatte den 18. juli 1996 et midlertidigt undersøgelsesudvalg om BSE (13). Dette indhentede vidneudsagn fra en lang række kilder, herunder medlemmer af og tjenestemænd fra Kommissionen, videnskabelige eksperter samt nationale repræsentanter. Udvalget aflagde rapport i februar 1997 (14). Rapporten fokuserede på perioden frem til starten af krisen i marts 1996, med vægt på BSE's virkninger for folkesundheden.

13. Rapporten forholdt sig meget kritisk over for både EU-institutionerne og de britiske myndigheder. Ud over rapportens konklusioner vedrørende folkesundheden konkluderede den tillige, at Kommissionens organisationsstruktur og beslutningssystem var ineffektive, hvad angik håndteringen af BSE. Kommissionens kontrol af produktionen og anvendelsen af kød- og benmel (MBM) fandtes at være ineffektive, og Kommissionen blev kritiseret for ikke at have gennemført BSE-relaterede inspektioner i Det Forenede Kongerige i perioden mellem juni 1990 og maj 1994. Rådet blev kritiseret for ikke specifikt at sætte BSE på dagsordenen i perioden fra juni 1990 til juli 1994, og for ikke at have taget skridt til at håndhæve de britiske eksportforbud.

14. For Det Forenede Kongeriges vedkommende konkluderede rapporten, at BSE var opstået som følge af, at Det Forenede Kongerige havde indført ændrede MBM-produktionsprocesser, som ikke destruerede den smitsomme agens. Rapporten fandt, at forbuddet mod at fodre drøvtyggere med MBM var ineffektivt, og Det Forenede Kongerige blev kritiseret for at have undladt at forhindre producenter i at fortsætte med at eksportere MBM til andre lande, efter at landet allerede havde forbudt brugen heraf til drøvtyggerfoder i Det Forenede Kongerige. I rapporten konstateredes det, at de britiske myndigheder ikke havde overholdt lovgivningen og aftalerne på hverken nationalt eller EU-plan vedrørende identificeringsdokumenter for dyr, anvendelsen af MBM og forbuddet mod eksport af oksekød.

15. Rapporten indeholdt mange henstillinger, som ud over dem, der specifikt havde relation til spørgsmålet om folkesundhed, berørte områder som beslutningsprocessen internt i Kommissionen, forbedringer af bestemmelserne om dyrefoder, påbud over for de britiske myndigheder om at betale for krisen samt sikring af, at alle BSE-tilfælde i EU blev anmeldt. I april 1997 (15) blev der nedsat et opfølgende undersøgelsesudvalg til at overvåge Kommissionens fremskridt i gennemførelsen af disse henstillinger. Udvalget analyserede adskillige situationsrapporter fra Kommissionen og aflagde rapport i november 1997 (16). Udvalget anførte, at Kommissionen havde reageret på de fleste af henstillingerne.

DE VÆSENTLIGSTE KARAKTERISTIKA VED MARKEDET

16. Den normale produktionscyklus for oksekød er fem til seks år. Produktionen nåede et rekordstort niveau i 1991 og ville have toppet igen i 1996, hvis det ikke havde været for virkningerne af de foranstaltninger, der var truffet for at afbøde virkningen af BSE-krisen. Foranstaltninger såsom forarbejdningsordningen for kalve, præmie for tidlig markedsføring sammenholdt med Det Forenede Kongeriges ordning for kvæg på over tredive måneder har holdt den samlede produktionen nede på et niveau lige under 8 mia. tons (jf. tabel 3), men virkningen heraf vil først slå fuldt igennem, når denne cyklus befinder sig i sin nedadgående fase.

17. I 1995 lå forbruget på 7,5 mio. tons, hvorefter det faldt med mere end 500 000 tons i 1996, hovedsagelig som følge af BSE-krisen, men i 1997 steg forbruget til dels igen og nåede 95 % af niveauet for 1995. Målt i per capita steg forbruget fra et lavpunkt i 1996 på 18,6 kg til 19,1 kg i 1997, men det var ikke tilstrækkeligt til at modsvare produktionen, og det forventes ikke at nå niveauet for 1995 i den nærmeste fremtid.

18. Faldet i efterspørgslen efter oksekød førte til prisfald. I perioden fra januar til juni 1996 faldt prisen i EU på ungtyre af R3-kvalitet med gennemsnitlig 10 %. Priserne steg igen omkring september 1997 til et gennemsnit, der var 7 % lavere end i begyndelsen af 1996.

19. EU's eksport af oksekød (eksklusive levende dyr) har været støt faldende i de seneste år fra 1,24 mio. tons i 1991 til 0,96 mio. tons i 1996. Eksporten i 1997 anslås at ligge på 0,94 mio. tons. Importen har vist større udsving og er faldet fra 0,45 mio. tons i 1991 til 0,36 mio. tons i 1996. Mulighederne for eksportsubsidier er begrænsede i medfør af GATT-aftalen, og der skal nødvendigvis gives præferenceadgang for import fra associerede lande i medfør af Europaaftalerne.

20. Som en konsekvens af BSE-krisen blev de oprindeligt fastsatte interventionslofter for 1996 og 1997 forhøjet med 150 000 tons for hvert af disse år. Fra en situation med ubetydelige lagre i 1995 udgjorde disse ved udgangen af 1996 434 000 tons og lå i december 1997 på 629 000 tons (jf. tabel 3).

21. BSE havde alvorlige konsekvenser for handelen inden for Fællesskabet og for eksporten til tredjelande, navnlig for Det Forenede Kongerige, som har været underlagt et totalforbud, men også for de enkelte medlemsstater, som har mistet vigtige kunder.

ELIMINERINGSFORANSTALTNINGER

Indledning

22. Der blev truffet følgende fællesskabsfinansierede foranstaltninger for at fjerne kreaturer/kød, som skønnedes at udgøre en fare for folkesundheden, fra fødekæden:

a) den britiske regering indførte en ordning, der fra fødekæden skulle fjerne alt kød fra kvæg på over tredive måneder (OTMS), som skønnedes at tilhøre den gruppe af kreaturer, der havde størst risiko for at udvikle sygdommen (Kommissionens forordning (EF) nr. 716/96 af 19. april 1996)

b) opkøb og destruktion af kalve eksporteret fra Det Forenede Kongerige til Frankrig, Belgien og Nederlandene med henblik på produktion af kalvekød forud for indførelsen af forbuddet (Kommissionens forordning (EF) nr. 717/96 af 19. april 1996)

c) i Det Forenede Kongerige indførtes der en foranstaltning, som tog sigte på at genopkøbe tidligere interventionsoksekød og destruere interventionskød opkøbt inden den 27. marts 1996 (Kommissionens forordning (EF) nr. 1757/96 af 10. september 1996)

d) frasorteringsordninger for Portugal og Det Forenede Kongerige (juli 1996), Frankrig og Tyskland (i begyndelsen af 1997) samt Irland (juni 1997).

23. De samlede omkostninger til disse foranstaltninger for EUGFL-budgettet for regnskabsårene 1996 og 1997 udgjorde 620 mio. ECU, hvoraf 85 % kan henføres til OTMS (jf. tabel 2). I modsætning til præmieordningerne, som danner grundlaget for den traditionelle markedsstøtte, har disse ordninger nærmest karakter af veterinærordninger og finansieres kun delvis over Fællesskabets budget (70 %). Nedslagtning af veterinære årsager medfinansieres i tilfælde af traditionel svinepest til sammenligning med 50 %. Med hensyn til selektiv frasortering synes der at være mere fornuft i at behandle udgifterne (på 26 mio. ECU) som veterinærudgifter snarere end som markedsstøtte.

Det Forenede Kongeriges ordning for kvæg over tredive måneder (OTMS)

24. Det Forenede Kongeriges Spongiform Encephalopathy Advisory Committee (SEAC) anbefalede i marts 1996, at over tredive måneder gammelt kvæg blev udbenet på godkendte anlæg under offentligt tilsyn, men udvalget foreslog ikke, at kødet skulle behandles som værende uegnet til menneskeføde. Alligevel besluttede regeringen (17) at fjerne alt oksekød af OTM-kvæg fra føde- og foderkæden med den begrundelse, at dette skulle genopbygge forbrugernes og markedets tillid.

25. Kvæg med BSE slagtes, inden symptomerne viser sig, hvorved antallet af konstaterede tilfælde reduceres betydeligt. Ikke desto mindre har dette været behandlet som en interventionsforanstaltning, der skulle stabilisere markedet for landbrugsvarer. Kommissionen indvilgede i at medfinansiere denne foranstaltnings kompensationsaspekt med virkning fra den 29. april 1996 og har frem til udgangen af 1997 anvendt 513 mio. ECU hertil. Set ud fra et EF-synspunkt er dette en betydelig byrde for budgettet, og det er en byrde, som vil fortsætte. Det Forenede Kongerige erkender, at det ikke frem til august 1996 var i stand til at håndhæve forbuddet, som i juli 1988 blev indført mod salg af foder til drøvtyggere indeholdende drøvtyggerproteiner og mod at fodre drøvtyggere med sådant foder (Ruminant Feed Ban) (18). Dette har forlænget den periode, hvor BSE-inficerede dyr (som endnu ikke har udviklet symptomerne) kan forekomme i besætningen. De britiske myndigheder anslår, at der findes omkring 5,5 mio. køer født før den 1. august 1996, som stadig mangler at blive omfattet af ordningen. Med det nuværende finansieringsniveau ville det koste EU's budget yderligere 1,6 mia. ECU, hvis alle disse dyr blev taget med under ordningen.

26. I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 716/96 af 19. april 1996 kan Det Forenede Kongeriges kompetente myndighed opkøbe kreaturer på over tredive måneder, som forud har opholdt sig mindst tre måneder på en bedrift (denne periode blev udvidet til seks måneder med virkning fra den 25. november 1996 i medfør af forordning (EF) nr. 2149/96 af 8. november 1996), og som ikke viser symptomer på BSE. Det Forenede Kongerige skal betale producenten på grundlag af kreaturets vægt, hvorimod Fællesskabet betaler Det Forenede Kongerige et fast beløb pr. kreatur på basis af dokumentation for destruering. Prisen blev oprindeligt fastsat på grundlag af »den senest noterede pris på slagtekroppe af køer på det britiske marked« til 1 ECU pr. kg for en ko med en anslået vægt på 560 kg. Fællesskabets finansieringsstøtte blev fastsat til 70 % af denne pris, dvs. 392 ECU, og er blevet nedsat to gange for at afspejle udviklingen i markedspriserne. For tyre, tyrekalve og kvier blev koefficienterne for omregning fra levende vægt til dødvægt tilpasset fra 2:1 til 1,7:1 i august 1996. Et år senere blev der indført differentierede støttesatser.

27. Gennemførelsen af OTMS-ordningen har været behæftet med vanskeligheder alene på grund af den store mængde kreaturer, der er involveret, og de komplicerede procedurer, som har været anvendt af de britiske myndigheder. Kvæget kan enten sendes til slagtning via ca. 200 kvægmarkeder eller direkte til omkring 60 slagterier. Producenterne har ikke pligt til at sende deres ældre køer til slagtning, de kan blot ikke sælge dem. Langt størstedelen af de kreaturer, der er sendt til slagtning i medfør af ordningen, har været udsætterkøer. Der har lige fra begyndelsen været et efterslæb på 15 000 kreaturer (fra den 20. marts 1996 og til ordningens gennemførelse blev sådanne kreaturer ikke behandlet), hvilket ikke blev afhjulpet før i december 1996. Udsmeltningsanlæggene havde ikke kapacitet til at holde trit med slagterigennemstrømningen, hvorfor 177 000 slagtekroppe blev sendt i kølelagre. Kroppene blev senere fjernet og udsmeltet ved udgangen af 1997. Den meget begrænsede forbrændingskapacitet betyder, at store mængder MBM og talg er blevet lagt på lager (henholdsvis 328 000 tons og 170 000 tons i juni 1998), og det vil tage mange år at fjerne denne pukkel, medmindre kapaciteten kan øges eller materialet bruges til landopfyldning og/eller eksporteres (hvilket aktuelt ikke er tilladt).

28. Revisionsretten og Kommissionen fandt, at kontrollen ikke fungerede effektivt i ordningens første måneder. Der har på forskellige stadier været problemer med at bringe overensstemmelse mellem outputtet (vægten) fra slagterierne/kølelagrene og udsmeltningsanlæggene og dermed lagrene af udsmeltet materiale. Sikkerheden for sidstnævnte var især dårlig. Revisionsretten konkluderer, at der kun er meget lidt sikkerhed for, at alle kreaturer, der er afleveret under OTMS-ordningen, er gået videre til forbrænding/destruktion eller oplagring i form af MBM og talg.

29. Der har siden da efterfølgende været gennemført mange forbedringer af kontrollen, men der mangler fortsat at blive gennemført nogle vigtige kontrolprøver. Øremærkenumrene på OTMS-kreaturer samt de enkelte vægte blev først edb-registreret den 4. august 1997, hvor der allerede var blevet slagtet 1,6 mio. dyr. Sådanne oplysninger bliver nu registreret, men i april 1998 var registreringsproceduren endnu ikke afsluttet. Der er gennemført en delvis kontrolprøve mellem øremærkedataene under OTMS-ordningen og de tilsvarende data under BMPS-ordningen (Beef Marketing Payments Scheme). Den afslørede ca. 5 000 tilfælde af, at samme øremærkenummer var registreret under hver ordning, eller at nummeret forekom to gange under samme ordning. Der er behov for yderligere kontrolprøver for at påvise mulige tilfælde af dobbeltbetalinger både inden for OTMS og i forhold til andre ordninger såsom selektiv frasortering og for at opnå dokumentation med henblik på ansøgninger om fællesskabsstøtte.

30. I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 716/96 kunne Det Forenede Kongerige kun kræve støtte fra Fællesskabet for destruerede (brændte) dyr. Forordningen blev ændret (19) med virkning fra den 26. september 1996, så der kunne ydes et forskud på 80 % på grundlag af antallet af udsmeltede slagtekroppe. Den manglende registrering af vitale oplysninger i databasen lige fra begyndelsen betød, at de krav, som de britiske myndigheder fremsendte, var unøjagtige ikke blot med hensyn til antallet af udsmeltede slagtekroppe, men også med hensyn til antallet af destruerede (tilskadekomne kreaturer sendt direkte til forbrændingsanlæggene).

31. Der er blevet indført et batchsystem, ifølge hvilket alle de 2 mio. kreaturer, der er slagtet inden den 4. januar 1998, behandles som batch 1, hvorefter der gælder ugentlige batchkontroller. For batch 1 vil mængden af MTM på lager blive divideret med det samlede antal slagtede kreaturer, og den deraf resulterende mængde vil blive anvendt til at foretage et overslag over antallet af dyr, der destrueres, mens MDM forbrændes. Dette skal danne grundlaget for ansøgninger om de resterende 20 %, som ved udgangen af 1997 svarer til ca. 100 mio. ECU. Dette overslag vil også være unøjagtigt i det omfang, at MBM også omfatter materiale, der ikke falder ind under ordningen, såsom specificeret risikomateriale fra får, slagtekroppe under frasorteringsordningen og kasserede OTMS-kreaturer. Betalinger for dette første batch kan derfor ikke kontrolleres fuldt ud.

32. Da der ikke fra begyndelsen blev indført passende systemer til at sikre et velegnet revisionsspor, har Kommissionen underrettet Det Forenede Kongerige om, at den forbeholder sig ret til at ændre stilling til finansieringen af nedslagtningen af de første 250 000 kreaturer under OTMS-ordningen. Dette forbehold omfatter ca. 80 mio. ECU i form af de forskud, der allerede er udbetalt til Det Forenede Kongerige.

Britiske kalve eksporteret før den 20. marts 1996

33. Kommissionens forordning (EF) nr. 717/96 af 19. april 1996 indeholdt bestemmelse om, at kalve importeret fra Det Forenede Kongerige, som befandt sig på bedrifter i Frankrig, Nederlandene og Belgien, kunne opkøbes og destrueres den 20. marts 1996. Opkøbsprisen var baseret på den gældende markedspris for kalve, hvoraf 70 % blev finansieret af Fællesskabet. Denne foranstaltning blev indført, fordi muligheden for, at kalve importeret inden eksportforbuddet den 21. marts 1996 kunne komme ind i føde- eller foderkæden, kunne udløse svigtende tillid hos forbrugerne. Denne foranstaltning var frivillig for de berørte medlemsstater. Frankrig og Nederlandene destruerede henholdsvis ca. 79 500 og 59 500 kalve.

34. I Frankrig fandt Revisionsretten, at der var utilstrækkelig kontrol med transporten af slagtekroppe (uplomberede lastvogne) til afsmeltningsanlæggene, og at man undlod systematisk farvning af disse. Desuden findes der kun beviser for forbrænding i form af samlede tal, idet slagtekroppe kun udgjorde en del af det destruerede materiale. I Nederlandene var myndighederne ikke i stand til at afstemme en forskel på 872 kalve mellem veterinærregistrene og identifikationsdatabasen.

35. I Belgien blev det besluttet ikke at gennemføre foranstaltningen, og de pågældende 20 000 kalve blev slagtet og solgt til konsum gennem de normale afsætningskanaler. Da der ikke var nogen eksportrestriktioner, mindskede det foranstaltningens effektivitet.

Genopkøb af tidligere interventionsoksekød

36. Kommissionens forordning (EF) nr. 1757/96 af 10. september 1996 indeholder bestemmelse om genopkøb og destruktion af oksekød udtaget fra interventionslagre inden den 27. marts 1996 samt destruktion af gamle lagre af udbenet oksekød, der stadig befinder sig i interventionslagre i Det Forenede Kongerige. De gamle lagre skulle have været destrueret senest den 31. marts 1997, men på grund af mangel på forbrændingskapacitet blev fristen forlænget til den 31. oktober 1997. Der blev destrueret 5 328 tons fra restinterventionslager, og der blev afskrevet 4,1 mio. GBP (5,4 mio. ECU). Ansøgninger om genopkøb skulle være fremsendt senest den 18. september 1996 og var frivillig. I alt blev der genopkøbt 650 tons kød til en pris af 2,4 mio. GBP (3,2 mio. ECU, hvoraf 2,4 mio. ECU blev afholdt over Fællesskabets budget).

37. De af Kommissionen fastsatte tidsfrister var stramme, og betalingen for de overtagne produkter skulle finde sted senest den 15. oktober 1996. Denne begrænsning var ikke forenelig med målet om at tilbagekøbe kød, som kunne komme fra kreaturer, der var mere end tredive måneder gamle på slagtetidspunktet, med henblik på at fjerne det fra markedet (20). Ifølge Kommissionen var denne tidsfrist påvirket af ønsket om at undgå risikoen for svindel.

Frasorteringsordninger

Frasortering af kvægbestande

38. Portugal, Frankrig og Irland (21) har gennemført fællesskabsfinansierede ordninger til frasortering af hele kvægbestande. Der er vedtaget en politik for nedslagtning og destruktion af alle kreaturer i en besætning, hvor der er konstateret tilfælde af BSE.

39. Slagtning af en hel besætning er kun begrundet ud fra et videnskabeligt synspunkt, såfremt alle kreaturer i besætningen kan have været i kontakt med samme foder som BSE-tilfældet. Grundlaget for en sådan fremgangsmåde har også haft andre årsager, som ikke har haft sammenhæng med udryddelsen af sygdommen. Eksempelvis er et af formålene som anført i den irske plan for kontrol med og udryddelse af BSE, at det imødekommer kravene fra tredjelandes markeder og genskaber forbrugernes tillid ved at destruere BSE-ramte besætninger og ved at destruere dyr, der importeres fra Det Forenede Kongerige, hvorved landet hurtigst muligt opnår status af BSE-frit område. Selv om den BSE-inficerede ko kun har været på bedriften i nogle få uger og umuligt kunne være blevet smittet dér, slagtes hele besætningen alligevel. I et tilfælde førte dette til slagtning af 738 kreaturer, for hvilket ejeren blev betalt 570 000 ECU.

40. Ifølge forordningerne er det tilladt Portugal og Frankrig (men ikke Irland) at udbetale tillægsbeløb. For Portugals vedkommende udbetales støtten for »tab af produktiv værdi« og overstiger langt det beløb, der udbetales i direkte kompensation, mens det modsatte gør sig gældende for Frankrig. Andelen af den samlede kompensation, der udbetales til producenten over Fællesskabets budget, varierer derfor betragteligt - fra 27 % for Portugal til 70 % for Irland (jf. tabel 4).

Tyskland

41. I de fem BSE-tilfælde, der er konstateret i Tyskland frem til januar 1997, er hele besætningen blevet slået ned, og producenterne er blevet kompenseret via nationale midler. BSE-tilfældene stammede alle fra dyr fra Det Forenede Kongerige. Efter tilfældet i januar blev det besluttet at slagte alt kvæg, der var importeret fra Det Forenede Kongerige og Schweiz, for at fjerne risikoen for, at disse dyr udviklede sygdommen.

42. I henhold til Kommissionen forordning (EF) nr. 299/97 (22) medfinansierer Fællesskabet 70 % af den udbetalte kompensation med et loft på 735 ECU pr. dyr. Forordningen omfatter kvæg født i Det Forenede Kongerige eller Schweiz eller direkte afkom af sådanne dyr op til højst 19 200 dyr. Men siden marts 1997 har det direkte afkom kun været omfattet af tilsyn, og antallet af dyr til slagtning blev derfor reduceret til 5 633. I mere end 1 000 tilfælde har producenter anlagt søgsmål ved domstolene mod slagtepåbuddene. Disse sager er begrundet i manglen på bevis for, at BSE er smitsom.

43. Kommissionen har begrundet denne forordning med henvisning til artikel 23 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 805/68, i henhold til hvilken der »af hensyn til sådanne begrænsninger i den frie vareomsætning, som måtte følge af anvendelsen af foranstaltninger til bekæmpelse af spredning af sygdomme hos dyr, kan træffes ekstraordinære foranstaltninger til støtte af markedet«. Det skal i den forbindelse bemærkes, at:

a) »begrænsningerne i den frie vareomsætning« blev indført i marts 1996 på kvæg importeret fra Det Forenede Kongerige (23), længe efter, at det pågældende kvæg var importeret, hvorfor det ikke var omfattet af disse begrænsninger

b) der er ikke blevet indført sådanne »begrænsninger i den frie vareomsætning« for kvæg fra Schweiz til EU.

44. Kompensationsbetalinger til nedslagtning af kreaturer, som ikke er omfattet af nogen EF-begrænsninger i den frie bevægelighed, kan ikke anses for at være en markedsstøtteforanstaltning i denne forbindelse. Udgifterne i medfør af Kommissionens forordning (EF) nr. 299/97 (3,2 mio. ECU) mangler et gyldigt retsgrundlag.

Den britiske selektive frasorteringsordning

45. Ved Kommissionens beslutning 96/385/EF af 24. juni 1996 godkendtes Det Forenede Kongeriges udryddelsesplan og ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1484/96 af 26. juli 1996 bemyndigedes Det Forenede Kongerige til at betale kompensation for kreaturer, der blev slagtet i overensstemmelse med den selektive frasorteringsordning i denne plan. I den oprindelige plan var der anført selektiv obligatorisk slagtning af dyr og/eller besætninger, der tilhører fødselskohorterne født i 1990/91, 1991/92 og 1992/93, og som er identificeret som mest sandsynligt at have været eksponeret for inficeret kød- og benmel, men den oprindelige plan blev ændret, så den på et frivilligt grundlag kom til at omfatte kohorten 1989/90. Over 60 % af de 324 000 dyr, der var identificeret pr. marts 1998, var født i fødselskohorten i det frivillige år. For at være omfattet af denne ordning skulle dyrene nødvendigvis være på en bedrift pr. 1. august 1996.

46. Kompensationen til landmænd er baseret på den objektive markedsværdi af hver enkelt af de pågældende dyr, og Fællesskabet finansierer 70 % heraf. Det Forenede Kongerige var ligeledes bemyndiget til at udbetale tillægsbeløb af nationale midler.

47. I henhold til artikel 2 i beslutning 96/385/EF skulle Det Forenede Kongerige senest den 1. august sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at gennemføre planen. Forslagene til selektiv frasortering blev første gang fremsat i maj 1996 og var udelukkende baseret på antagelsen om foder som smittekilde. Frasorteringen forventedes indledt i september eller oktober, men den 1. august 1996 rådede SEAC regeringen til at overveje virkningerne af forskningsresultaterne om overførsel af BSE fra moderdyret, hvorefter frasorteringen blev stillet i bero.

48. De nærmere enkeltheder omkring forskningen blev offentliggjort den 29. august (24). Ifølge denne forskning vil epidemien stort se dø ud omkring år 2001, uanset hvilke yderligere foranstaltninger man traf. Alligevel var Det Forenede Kongerige bundet af rammeaftalen med Det Europæiske Råd af 21. juni 1996 (25) om gennemførelse af selektiv frasortering som en forudsætning for at ophæve eksportforbuddet, men dette skete ikke før i begyndelsen af 1997.

49. Definitionen af kohorter blev ændret i juni 1997. Den nye definition indebærer, at visse dyr, som allerede var blevet frasorteret, ikke længere ville være omfattet. De nye regler er ikke blevet iværksat med tilbagevirkende kraft, men landbrugere, hvis besætninger var omfattet af et foreløbigt påbud på det pågældende tidspunkt, kunne anmode om fornyet behandling - og det gjorde omkring 200. Parametrene for eftersporing af kohorter er ligeledes blevet ændret, og der blev i december 1997 (26) vedtaget en ændring af udryddelsesplanen. Disse ændringer har yderligere forsinket gennemførelsen af frasorteringsplanen.

50. I Storbritannien (27) var der i juni 1998 slagtet 229 000 dyr, heraf 71 000 i medfør af den selektive frasorteringsplan og 158 000 forud for indførelsen af denne. For yderligere 65 000 dyr betød manglen på et fyldestgørende eftersporingssystem og ufuldstændige bedriftslister, at de ikke kunne efterspores (28).

51. Formålet med SCS svarer til formålet med OTMS i den forstand, at ordningen tager sigte på at forhindre, at der opstår BSE-tilfælde, selv om den er mere selektiv. De to ordninger overlapper hinanden i den forstand, at mange potentielle udsætterkøer allerede er fjernet fra markedet under OTMS (21 500 i april 1998). Da den gennemsnitlige kompensation til producenten er tre gange højere under SCS end under OTMS, og da Fællesskabets bidrag er godt to gange højere (790 ECU i forhold til 370 ECU (jf. tabel 4)), har dette sparet Fællesskabet for anslået 9 mio. ECU. Omvendt er det ikke sandsynligt, at producenter, som mener, at de vil blive omfattet af SCS, lader støtteberettigede køer blive omfattet af OTMS-ordningen.

52. I praksis er kompensationen for køer uanset alder baseret på genanskaffelsesprisen for ungkøer. Køer, der frasorteres under SCS, er generelt gamle og har i gennemsnit kun en markedsværdi, der er 50 % af denne pris. Kompensationen har været relativt høj (jf. tabel 4), gennemsnitlig 2 000 ECU pr. kreatur (og helt op til 250 000 ECU for en avlstyr). SCS-ordningens effektivitet mindskes af dels 1989/90-kohorten, som nødvendigvis er baseret på frivillighed, dels manglen på fyldestgørende lister.

Kompensation for BSE-tilfælde

53. I henhold til fællesskabslovgivningen (29) skal kroppe af BSE-inficerede køer destrueres, men dette er ikke sket i alle tilfælde; de første kroppe af BSE-inficeret kvæg fra Belgien og Luxembourg blev udsmeltet (i september og oktober 1997) til benmel, der blev solgt i adskillige medlemsstater og eksporteret til tredjelande. I begge tilfælde blev de mistænkelige dyr først undersøgt for rabies, og resultaterne var negative. De pågældende dyrs hoveder blev dernæst undersøgt for BSE. Disse testresultater var positive, men forelå først adskillige uger efter, at kroppene var blevet afsmeltet. De øvrige dyr i de inficerede besætninger blev destrueret.

54. Alle medlemsstater har et system til kompensation for kvæg, der slås ned på grundlag af mistanke om BSE. Kompensationen er generelt lavere for konstaterede tilfælde og varierer betydeligt i de enkelte medlemsstater (jf. tabel 5). I Frankrig svarer gennemsnitskompensationen til ca. halvdelen af den kompensation, der udbetales i Irland. Italien betaler ikke kompensation for dyr, som fik BSE, før de blev importeret. Fællesskabet yder ikke bidrag til omkostningerne ved kompensation for BSE-inficerede dyr.

55. Den manglende eller lave kompensation for syge dyr kan forklare, hvorfor så få tilfælde er anmeldt i visse medlemsstater (jf. tabel 1). Ifølge de irske myndigheder har man fundet BSE ikke alene i kvæg importeret fra Det Forenede Kongerige, men også i to voksne køer få måneder efter, de blev importeret fra Nederlandene (som kun havde anmeldt to tilfælde frem til den 31. december 1997) og tilsvarende for en voksen ko importeret fra Danmark. Ifølge en analyse (30) skulle antallet af potentielle BSE-tilfælde i perioden fra 1985 til 1989 importeret fra Det Forenede Kongerige af andre medlemsstater have ligget på omkring 1 600, mens der ved udgangen af 1997 kun var rapporteret om 400 tilfælde. Dette skyldes dels manglen på et standardiseret overvågningssystem og forskellige grader af bevidstgørelse om BSE, hvilket kan resultere i for få påvisninger og fejldiagnoser, som det fremgår af afsnit 53. Derudover vedrører mange af de anmeldte tilfælde i medlemsstaterne ikke kvæg født i Det Forenede Kongerige. For de flestes vedkommende udviklede dyrene tilsyneladende BSE som følge af indtagelse af inficeret foder.

MARKEDSFORANSTALTNINGER

Indledning

56. Sideløbende med elimineringsforanstaltningerne vedtog Rådet to forordninger med henblik på tilvejebringelse af 1 350 mio. ECU i markedsstøtte. Derudover blev der brugt 16,7 mio. ECU til privat oplagring af kalvekød. Med det formål at reducere den forventede overproduktion af oksekød blev der indført kontrol i form af præmie for tidlig markedsføring og forarbejdningsstøtte for kalve (200 mio. ECU).

Producentstøtte

57. Rådets forordning (EF) nr. 1357/96 indeholder bestemmelse om tillægsbetalinger i 1996 til den særlige oksekødspræmie (BSP) og ammekopræmien (SCP) og om bevilling af særlige beløb til medlemsstaterne (261 mio. ECU). Der ydes støtte til kvægproducenter, som »står over for akutte problemer som følge af markedssituationen. . .«. Medlemsstaterne kunne vælge enten at:

a) foretage tillægsbetalinger til standardpræmien (artikel 1 og 4, litra a)) på 23 ECU pr. dyr for den særlige oksekødspræmie og på 27 ECU pr. ammeko samt fordele det særlige beløb på et lignende eller forskelligt grundlag eller

b) i medfør af artikel 5 anvende det samlede beløb, som ville være blevet udbetalt ved anvendelsen af disse standardbeløb, sammen med det særlige beløb, så betalingerne blev ydet efter objektive kriterier, forudsat at det samlede beløb ikke oversteg indkomsttabet eller forårsagede konkurrenceforvridning (artikel 5). Alle betalinger skulle være foretaget senest den 15. oktober 1996 for at være berettiget til fællesskabsstøtte.

Skævhed i støttesatserne

58. Med hensyn til tillægsbetalingerne til standardpræmierne for BSP og SCP viser tabel 6, at der er en særdeles stor forskel mellem medlemsstaterne, der varierer fra nul i Italien til 46 ECU pr. kreatur i Frankrig for handyr, og 7,5 ECU i Tyskland til 81,6 ECU i Belgien for ammekøer.

59. De fra medlemsstaterne indhentede oplysninger viser, at visse betalinger blev foretaget til producenter for dyr, som ikke normalt ville kunne komme ind under den særlige standardpræmie for oksekød og ammekopræmieordningen ud fra den betragtning, at indkomsttabet ikke var begrænset til de sektorer, der traditionelt støttes af Fællesskabet. Det indebar i visse tilfælde, at producenterne modtog betaling for dyr ud over loftet på 90 kreaturer, som gælder for præmieordningen for oksekød, eller hvor kriterierne for besætningstætheden ikke var overholdt (11 mio. ECU i Frankrig). Der blev ligeledes betalt for andre kategorier af dyr, f. eks. malkekøer (11 mio. ECU i Belgien) og fedekalve (7 mio. ECU i Nederlandene) samt foretaget tillægsbetalinger for dyr, der allerede var slagtet/solgt (16 mio. ECU i Irland og 64 mio. ECU i Italien samt 34 mio. ECU i Det Forenede Kongerige) (31).

60. Støtten blev følgelig udbetalt til en bredere kreds af producenter i disse medlemsstater. Hvis der eksempelvis var blevet betalt kompensation udelukkende på grundlag af præmieberettigelse, ville kun 30 % af producenterne i Nederlandene have modtaget kompensation for deres indkomsttab. Medlemsstaterne blev ikke informeret om, hvordan de skulle beregne indkomsttabet, og foretog beregningerne ved anvendelse af forskellige forudsætninger. Det er derfor ikke muligt at sammenligne tallene eller undersøge deres gyldighed i enkeltheder. Selv om der er visse oplysninger, der peger i retning af, at bestemte sektorer kan have modtaget overkompensation, var der flere medlemsstater, som reviderede deres forudsætninger og kom frem til radikalt forskellige tal for dermed at godtgøre, at de samlede tab langt oversteg en given bevilget kompensation. Situationen blev yderligere kompliceret af det forhold, at andre foranstaltninger, som Kommissionen indførte på et senere tidspunkt, havde en afsmitning på prisniveauet, som ikke kunne forudses på det tidspunkt, hvor skønnet over de ikke-realiserede tab blev foretaget.

61. Visse medlemsstater undgik problemerne i forbindelse med den sektorspecifikke analyse af det anslåede indkomsttab ved generelt at betalte et fast beløb. Eksempelvis betalte Tyskland 7 ECU for hvert dyr, der blev registreret i »Tierseuchenkasse« (sygekasse for dyr) for 1996.

Kontrol

62. Revisionsrettens revision af forordning (EF) nr. 1357/96 og (EF) nr. 2443/96 omfattede ikke de systemer, der blev anvendt til at foretage standardbetalinger pr. kreatur under de præmieordninger, som blev undersøgt, og der blev redegjort for i Revisionsrettens årsberetning for 1996 (jf. afsnit 4.45 4.60).

63. Mange af de af medlemsstaterne vedtagne ordninger falder uden for anvendelsesområdet for det integrerede system for forvaltning og kontrol (IACS), som for dyrs vedkommende vedrører præmieordninger (særlige oksekødspræmier, ammekopræmier, omlægning og tidlig markedsføring, sæsonpræmier og ekstensivering - hvortil der henvises i artikel 4, litra a) k), i forordning (EØF) nr. 805/68). Det står derfor medlemsstaterne frit for at bestemme, i hvor stort omfang de præmieberettigede dyr er underlagt tilsyn.

64. Rådets forordning (EF) nr. 820/97 af 21. april 1997 blev indført i erkendelse af behovet for at forbedre eftersporingen, da gennemførelsen af Rådets direktiv 92/102/EØF af 27. november 1992 om identifikation og registrering af dyr viste sig at være utilfredsstillende. Forordningen tager sigte på at genoprette stabiliteten på markedet for oksekød og oksekødsprodukter i kølvandet af BSE-krisen, men fristerne for iværksættelsen af visse nøgleelementer ligger langt ude i fremtiden. Eksempelvis skal de edb-styrede databaser være fuldt ud operationelle inden den 1. januar 2000, og dobbelt øremærkning finder kun anvendelse på dyr født efter januar 1998. Sådanne dyr skal også identificeres i et pas. Det er derfor for tidligt at se nogle positive resultater ved det nye system, selv om visse medlemsstater allerede har indført nogle af de foreskrevne kontrolforanstaltninger. Eksempelvis blev dyrepas gjort obligatoriske i Det Forenede Kongerige med virkning fra den 1. juli 1996.

Tilbagebetalinger

65. Medlemsstater, som har udbetalt beløb i henhold til artikel 1 (i Rådets forordning (EF) nr. 1357/96, dvs. baseret på kalenderåret 1995, skal have tilbagebetalt for meget udbetalte midler fra producenter, som ikke har ansøgt om BSP- og/eller SCP-præmier for kalenderåret 1996, eller hvis ansøgninger vedrører et mindre antal dyr end året før. I henhold til artikel 3 skal medlemsstaterne med de penge, de således har fået tilbagebetalt, foretage tillægsbetalinger til producenter, hvis ansøgninger for 1996 vedrører et større antal dyr end for 1995.

66. Kravet om tilbagebetaling har vist sig at være en administrativ byrde; for eksempel problemet med at matche ansøgninger i tilfælde, hvor bedrifterne er blevet omstruktureret, eller hvor man har at gøre med tilfælde af pensionering, død eller konkurs. Frankrig havde på revisionstidspunktet (juli 1997) kun fået tilbagebetalt 60 % af det fakturerede beløb. Det Forenede Kongerige fik 96 % af det skyldige beløb tilbage og har omfordelt pengene til berettigede producenter. Der er ikke planlagt nogen yderligere omfordeling. Det er derfor usandsynligt, at medlemsstaterne vil være i stand til at få tilbagebetalt det skyldige beløb med 100 %. I det omfang, det er umuligt at få pengene hjem, kan det blive svært fuldt ud at betale alle de producenter, hvis præmieberettigelse for kalenderåret 1996 er knyttet sammen med flere dyr end for kalenderåret 1995.

67. Medlemsstater, der har anvendt artikel 5, anser det ikke for nødvendigt at kræve tilbagebetaling, selv om de har betalt støtte på grundlag af ansøgningerne for 1995. Eksempelvis betalte Luxembourg 0,6 mio. ECU til producenter på grundlag af 1995-BSP-ansøgningerne, og Belgien betalte 28,5 mio. ECU på grundlag af BSP- og SCP-ansøgningerne. Dette er et yderligere eksempel på den ulige behandling af producenterne i medlemsstaterne.

Direkte støtte

68. I medfør af Rådets forordning (EF) nr. 2443/96 af 17. december 1996 blev der bevilget i alt 491,63 mio. ECU til medlemsstaterne på grundlag af størrelsen af de nationale kvægbestande, så udbetaling kunne finde sted efter objektive kriterier til støtte for producenternes indkomst eller til støtte for okse- og kalvekødssektoren under forudsætning af, at disse betalinger ikke virkede konkurrenceforvridende. Forordningen foreskrev ikke, hvorledes støtten skulle udbetales, men fastsatte en frist til den 15. oktober 1997. I modsætning til forordning (EF) nr. 1357/96 var der ikke noget krav om, at der skulle medregnes et indkomsttab.

69. Medlemsstaterne havde mere tid til at forberede foranstaltninger i forbindelse med denne forordning, end de havde under forordning (EF) nr. 1357/96. Dette afspejles i det større udbud af ordninger, som blev vedtaget. I visse tilfælde såsom Tyskland blev der ikke gjort noget forsøg på at målrette støtten mod specifikke sektorer: der blev anvendt samme generelle fremgangsmåde som under forordning (EF) nr. 1357/96, men støttesatsen var lavere (6 ECU). Visse medlemsstater vælger at bruge en del af deres rammebevilling til kvalitetskontrol-/forbedringsinitiativer - f. eks. Belgien (0,5 mio. ECU) og Det Forenede Kongerige (3,5 mio. ECU). Igen var det tillægsbetalingerne pr. kreatur, der var de mest anvendte støtteformer. F.eks. benyttede Det Forenede Kongerige en éngangsbetaling pr. kreatur (40 ECU) for alle, der ansøgte om ammekopræmie i 1996, hvorimod Irland til eksempel betalte 7,8 ECU pr. kreatur i BSP-præmie og 15,6 ECU pr. kreatur i SCP-præmie. Der blev også i større omfang anvendt ordninger baseret på antal slagtninger. Visse ordninger var af mere strukturel art - Luxembourg betalte på grundlag af storkreaturenheder, der blev anvendt til beregning af kompensationsstøtte, og Belgien indførte en oplægningspræmie med det formål at tilskynde oksekødsproducenter til at lade sig pensionere. Italien og Nederlandene ydede yderligere støtte til kalvekødsindustrien.

70. I Frankrig blev støtten fordelt på departementsplan. Ved fastsættelsen af støttesatserne skulle departementerne medregne allerede udbetalt støtte i medfør af forordning (EF) nr. 1357/96 og målrette denne støtte mod nye tab, der ikke allerede var udbetalt kompensation for. Denne decentraliserede fremgangsmåde satte det enkelte departement i stand til at fordele støtten i overensstemmelse med de regionale prioriteringer, hvorved bedrifter beliggende i nærheden af hinanden får udbetalt forskellige kompensationssatser.

Effektivitet

71. Rådets forordning (EF) nr. 1357/96 og (EF) nr. 2443/96 er blevet anvendt meget forskelligt i medlemsstaterne. Undladelsen af at sammenkæde støtten i medfør af forordning (EF) nr. 2443/96 med indkomsttab øger sandsynligheden for ulige støttefordeling og overkompensation. I den henseende skal den franske beslutning om at tilvejebringe denne sammenkædning hilses velkommen. Spredningen af foranstaltningerne og forskellene i den udbetalte støtte afspejler delvis forbrugernes forskelligartede reaktioner i medlemsstaterne, men forklarer dem ikke fuldt ud.

Produktionskontrol

Indledning

72. I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2222/96 af 18. november 1996 skulle medlemsstaterne senest den 1. december 1996 enten indføre ordningen for forarbejdningspræmien for kalve (CPAS) og/eller præmie for tidlig markedsføring (EMP) for perioden, der slutter den 30. november 1998. Det Forenede Kongerige og Portugal anvendte allerede CPAS som reaktion på BSE-krisen med virkning fra henholdsvis april og maj 1996. Frankrig havde ligeledes besluttet at anvende ordningen fra oktober 1996. Irland var den eneste medlemsstat, der vedtog ordningen som en direkte konsekvens af kravene i forordningen, men det skete to måneder efter fristens udløb. Hen ved 1,5 mio. kalve var blevet forarbejdet under hver enkelt ordning ved udgangen af 1997 (tabel 7 og 8).

73. Formålet med de to ordninger var at nedbringe antallet af kalve til produktion af fersk kød med 1 mio. om året. CPAS var den mest drastiske ordning af de to, idet den indebar slagtning og destruktion af kalve, der var under tyve dage gamle, hvorimod producenterne i henhold til EMP blev tilskyndet til at slagte kalve, der er lidt yngre og derved lettere, således at antallet af kalve, der blev anvendt til at producere en given mængde kalvekød, blev sat i vejret. De yderligere kalve, der blev anvendt, ville således ikke indgå i produktionen af fersk kød.

74. Den britiske OTMS-ordning har en betydelig indvirkning på produktionen i den forstand, at en produktion svarende til ca. 300 000 tons om året fjernes fra fødekæden. Frasorteringsordningerne for kvægbestanden skulle ligeledes have haft en mindre indvirkning på produktionen i 1997 (30 000 tons).

Forarbejdningsstøtteordningen for kalve (CPAS)

75. Tabel 7 viser, at 70 % af alle kalve under ordningen forarbejdes i Det Forenede Kongerige. Det er, hvad man måtte forvente, da der ikke er nogen mulighed for at eksportere kalve til andre medlemsstater, som traditionelt har købt dem til opfedning. Forordningerne præciserer ikke kalvenes oprindelse, blot at de skal være født i EU. Støttesatsen var 120 ECU pr. tyrekalv af malkeracen og 150 ECU for andre racer, nedsat med 5 ECU i maj 1997 og i december 1997 harmoniseret på 115 ECU for alle racer.

76. Revisionsretten har i sin årsberetning for 1996 knyttet bemærkninger til indførelsen af ordningen i Portugal og Det Forenede Kongerige. Rettens hovedbekymring var manglen på vished for, at alle de slagtede kalve var præmieberettigede, og at de blev bortskaffet på behørig vis.

77. I Frankrig kommer omkring 40 % af de slagtede kalve fra medlemsstater som Italien, Nederlandene og Tyskland, som ikke anvender ordningen.

78. CPAS blev indført i Irland i februar 1997, næsten et år efter, at den var blevet indført i Nordirland. I Irland gør den relativt høje pris for kalve ordningen uattraktiv for alle kalve undtagen kalve af ren malkerace, som der ikke er nogen eller kun meget lille efterspørgsel på. Desuden kan systemet med registrering af fødselsdato let misbruges, og det gør det muligt for landmændene at lade kalve af dårlig kvalitet komme ind under ordningen, også selv om de er for gamle.

Præmie for tidlig markedsføring (EMP)

79. Den højeste slagtevægt for EMP-berettigede kalve blev fastlagt for den enkelte medlemsstat på grundlag af de statistiske data fra Eurostat for 1995 (eller alternative tal godkendt af Kommissionen), nedsat med 15 %. Slagtevægten varierer derfor stærkt mellem de vigtigste kalvekødsproducerende lande - Nederlandene, Frankrig og Italien med henholdsvis 33 %, 21 % og 18 % af ansøgningerne (jf. tabel 8). Frankrig har f.eks. et loft for vægten på 108 kg, hvorimod loftet i Nederlandene er 138 kg.

80. Basisstøttesatsen blev fastsat til 65 ECU pr. kalv slagtet i december 1996 og januar 1997, hvorefter den blev nedsat til 60 ECU og senere til 45 ECU. I erkendelse af, at slagtekroppe, der vejer under 120 kg, er sjældent forekommende, når man taler om kalvekødsproduktion, blev der indført differentierede støttesatser (32).

81. I de forskellige kalvekødsproducerende medlemsstater er produktionen stærkt koncentreret, hvilket resulterer i, at størstedelen af støtten udbetales til et lille antal specialiserede stordriftsproducenter.

82. Ordningen er relativt nem at administrere. Hovedvanskeligheden ligger i vejningen af slagtekroppe i de enkelte medlemsstater. Der er mulighed for en vis fleksibilitet i de enkelte medlemsstater med hensyn til, nøjagtigt hvordan slagtekroppene præsenteres. Det er kun få slagterier, der er udstyret med elektroniske vægte, som giver en udskrift af den faktiske vægt, og det er derfor sjældent muligt at foretage efterkontrol af den vægt, der rent faktisk opgives på de dyr, for hvilke der ansøges om præmie.

83. Revisionssporet fra ansøgningerne tilbage til bedriftslisterne er i de fleste tilfælde brudt som følge af, at der ikke eksisterer nogen klar relation mellem ansøgningerne og de enkelte kalve, da øremærkenumrene ikke er registreret. Der mangler ofte bevis for, at kalvene opfylder opholdskravene (oprindeligt 60 dage i EU, men forhøjet til 90 dage med virkning fra den 8. januar 1997). I Frankrig var der ikke noget klart revisionsspor fra bedriftsliste til ansøgning. I Italien varierede procedurerne fra det ene slagteri til det andet og fra region til region, og i visse tilfælde foreligger der ikke noget klart bevis for den anførte vægt, da registreringen af den faktiske vægt ikke opbevares.

Effektiviteten af ordningerne for kalve

84. I overensstemmelse med artikel 1, stk. 6, i forordning (EF) nr. 2222/96 udarbejdede Kommissionen en interimsrapport vedrørende anvendelsen af de to foranstaltninger (april 1997) (33) og konkluderede, at for så vidt angår EMP vedrørte 75 % af betalingerne i Nederlandene, Frankrig, Tyskland og Østrig kalve, som ville være blevet slagtet på eller under den præmieberettigede vægt, uanset præmien. I en anden rapport udarbejdet på foranledning af Rådet (september 1997) (34) blev der opstillet forskellige forudsætninger, og 40 % af alle kalvene skønnedes uberettiget at have opnået støtte under EMP. Med udgangspunkt i de faktiske tal for 1997 og under anvendelse af de samme forudsætninger falder 42 % af kalvene ind under denne kategori. Disse udgifter indebærer omkostninger for Fællesskabets budget på 23 mio. ECU for 1997 og alt andet lige det samme for 1998.

85. Kommissionen påregner, at CPAS vil resultere i nettobesparelser for Fællesskabets budget i størrelsesorden 559 mio. ECU om året over den toårige periode som følge af lavere interventionsindtag.

86. I Frankrig er der ikke tegn på, at EMP har haft virkninger for produktionsmetoderne. Den gennemsnitlige slagtevægt for de første seks måneder af 1997, som var på 124,8 kg, ligger langt over den højest tilladte vægt under ordningen for tidlig markedsføring, hvorfor det kun er 15 % af de slagtede kalve, som er præmieberettigede. Dette er betydeligt lavere end i de øvrige vigtige kalvekødsproducerende medlemsstater (jf. tabel 8). I Belgien har nogle producenter imidlertid reduceret opfedningscyklussen for visse kalveracer med henblik på at øge antallet af kalve, som falder ind under EMP-ordningen. I Belgien og Nederlandene er den gennemsnitlige slagtevægt for første halvår af 1997 faldet med ca. 9 % sammenlignet med gennemsnittet for 1996. Gennemsnittet for Fællesskabet faldt med 5 % mellem 1996 og 1997 (fra 139,1 kg til 131,5 kg). Det samlede antal kalve, som blev anvendt til produktion af kalvekød, steg med 4 % i samme periode efter et fald i hvert af de foregående år fra og med 1992. Produktionen af kalvekød lå stabilt på 790 000 tons i perioden 1995 1997.

87. Målet som anført i begrundelsen for Rådets forordning (EF) nr. 2222/96 om at nedbringe antallet af kalve til oksekødsproduktion med 1 mio. er nået. Tabel 3 viser imidlertid, at den samlede produktion af fersk kød (efter korrigering for virkningerne af OTMS-ordningen osv.) kun er faldet med 2 % i 1997, hvoraf hovedparten kan forklares med produktionscyklussen. Den fulde virkning af CPAS vil først kunne mærkes i 1998/99.

88. Sammenlignet med CPAS har EMP været mindre succesrig, og de resultater, der er opnået, står slet ikke mål med prisen - 234 000 ekstra kalve anvendt til produktion af kalvekød til omkostninger på 55,6 mio. ECU, svarende til 237 ECU pr. kalv eller fire gange præmiesatsen. EMP bør derfor enten opgives eller ændres, så det sikres, at risikoen for, at der udbetales præmie for »gratis« kalve, minimeres.

KONKLUSION

89. Revisionen har vist, at udgifterne på 2 148 mio. ECU til »kreatureliminerings-« og »markedsstøtte-« foranstaltninger i tillæg til gennemførelsen af »produktionskontrol-« foranstaltninger har været ledsaget af en delvis stigning i forbruget af oksekød og har haft positive virkninger for producenternes indkomst (jf. afsnit 17).

90. Det fortjener yderligere opmærksomhed at overveje, hvor stor en del af de finansielle omkostninger til sådanne hasteforanstaltninger der skal betales over Fællesskabets budget, i lyset af den kvasi-veterinære karakter, som mange af de trufne foranstaltninger antager under sådanne omstændigheder (jf. afsnit 23).

91. BSE-krisen understreger betydningen af at oprette altomfattende og pålidelige registre over kreaturer i medlemsstaterne. Revisionsretten har gentagne gange påpeget dette behov, senest i sin årsberetning for 1996 under bemærkningerne om forvaltning og kontrol af EU-præmier til fordel for visse oksekødsproducenter. I mangel af sådanne registre bringes effektiviteten af enhver foranstaltning for kreaturbestande i fare. Følgen heraf er en manglende mulighed for eftersporing, som mest markant viste sig i Det Forenede Kongerige i tilfældet med den selektive frasorteringsordning, hvorunder man ikke kan fastslå bestemmelsesstedet for ca. 65 000 kreaturer (jf. afsnit 50).

92. Undladelsen af at sikre en passende overvågning af »ruminant feed ban« i Det Forenede Kongerige betød, at der blev født et stort antal kreaturer, som udviklede BSE (36 000), efter at forbuddet var blevet indført (jf. afsnit 25). Medlemsstaterne indførte forskellige metoder for frasortering af kvægbestande, hvori der forekom BSE, og for slagtning af eksporterede britiske kalve (jf. afsnit 35, 38 og 45).

93. Kontrollen, som regnskabsafslutningsenheden foretog, fokuserede primært på Det Forenede Kongerige og på de betalinger, der var foretaget i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 1357/96. Endvidere foretog Kommissionens veterinærkyndige tjenestemænd talrige besøg i medlemsstaterne (jf. afsnit 11). Alligevel var der mangel på stringens og konsekvens i gennemførelsen af foranstaltningerne inden for og mellem medlemsstaterne på områder som slagtning af britiske kalve, der var eksporteret forud for forbuddet, genopkøb af tidligere interventionsoksekød, frasorteringsordninger, kompensation til landbrugere i medfør af forordning (EF) nr. 2443/96 og ordningerne for kalve.

94. Den manglende konsekvens i fremgangsmåden underminerede de foranstaltninger, som blev truffet for at sikre landbrugerne en ligelig kompensation. Dette skyldtes primært, at de to vigtigste foranstaltninger (Rådets forordning (EF) nr. 1357/96 og (EF) nr. 2443/96) bevirkede, at medlemsstaterne kunne foretage betalinger, som ikke havde tilknytning til de traditionelle ordninger for den særlige oksekødspræmie og for ammekopræmien, og som derfor lå uden for anvendelsesområdet for IACS-kontrollen (jf. afsnit 60 og 63).

95. Den indførte produktionskontrol er pr. definition kortsigtet og vil under alle omstændigheder ophøre med at have virkninger af nogen særlig betydning i tilfælde af, at det eksportforbud, som nu berører Storbritannien, ophæves. Tilsvarende vil enhver beslutning om at fjerne OTMS effektivt øge produktionen (jf. afsnit 74). I betragtning af de begrænsninger, som pålægges statsstøttet eksport i medfør af GATT, kan der muligvis blive opbygget lagre, som ifølge Kommissionen kunne nå op på 1,5 mio. tons i år 2005 (35).

96. Forekomsten af BSE og følgerne heraf har understreget, at der er et påtrængende behov for, at EU udformer og vedtager en strategi (dvs. en handlingsplan), der på en samordnet, effektiv og rettidig måde imødegår denne form for kriser.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 7. oktober 1998.

På Revisionsrettens vegne

Bernhard FRIEDMANN

Formand

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

(1) BSE in Great Britain: A Progress Report (BSE i Storbritannien: en situationsrapport (juni 1997) Ministry of Agriculture Fisheries & Food (Det britiske ministerium for fødevarer og fiskeri).

(2) BSE-forordningen fra 1988 (Statutory Instrument 1988 No 1039) forbyder salg, levering eller anvendelse af visse foderstoffer til drøvtyggere, oprindeligt for en nærmere fastsat periode, men i december 1989 forlænget på ubegrænset tid.

(3) BSE-forordningen fra 1996 (SI 1996/2007).

(4) Kommissionens beslutning 90/134/EØF, EFT L 76 af 22.3.1990, s. 23.

(5) Hvis der konstateres BSE, skal kreaturet destrueres i medfør af artikel 2 i Kommissionens beslutning 94/474/EF, EFT L 194 af 29.7.1994, s. 96.

(6) Spongiform Encephalopathy Advisory Committee (SEAC) Statement on maternal transmission (17 April 1997).

(7) Den 18. september 1997 konkluderede Kommissionens Rådgivende Komité for Farlige Patogener (ACDP), at BSE-agenset skulle klassificeres som et humant patogen.

(8) De fem forhåndsbetingelser er: 1. gennemførelse af et selektivt slagteprogram; 2. indførelse af et effektivt kreaturidentifikations- og kreaturbevægelsesregistreringssystem; 3. lovgivning om fjernelse af MBM af pattedyr fra foderstoffabrikker og bedrifter; 4. effektiv gennemførelse af OTM-reglen; 5. forbedrede metoder til fjernelse af SBM fra slagtekroppe.

(9) Revisionsrettens årsberetning for 1996, afsnit 4.61 4.75.

(10) Håndhævelsen af eksportforbuddet er ikke blevet undersøgt.

(11) KOM(1998) 282.

(12) EFT C 261 af 9.9.1996.

(13) A4-0020/97.

(14) EFT C 150 af 19.5.1997.

(15) A4-0362/97.

(16) The Beef (Emergency Control) Order 1996.

(17) BSE in Great Britain: a progress report, December 1997.

(18) Kommissionens forordning (EF) nr. 1846/96, EFT L 245 af 26.9.1996, s. 9.

(19) Efter udløbet af ansøgningsfristen kontaktede tre forhandlere Det Forenede Kongeriges interventionsagentur for at anmode dette om at tilbagekøbe kød (26 tons). Der var kendskab til, at yderligere 450 tons kød var i frit omløb, men dette blev ikke tilbagekøbt i medfør af denne forordning.

(20) Henholdsvis Kommissionens forordning (EF) nr. 1508/96, EFT L 189 af 30.7.1996, s. 86, Kommissionens forordning (EF) nr. 164/97, EFT L 29 af 31.1.1997, s. 1, og Kommissionens forordning (EF) nr. 1112/97, EFT L 162 af 19.6.1997, s. 17.

(21) Kommissionens forordning nr. 299/97 af 19. februar 1997 om ekstraordinære støtteforanstaltninger for oksekødsmarkedet i Tyskland, EFT L 50 af 20.2.1997, s. 16.

(22) Jf. første betragtning i Kommissionens forordning (EF) nr. 299/97.

(23) Transmission dynamics and epidemiology of BSE in British cattle by Anderson et al, Nature, 29 August 1996.

(24) Kommissionens beslutning 97/870/EF.

(25) I Nordirland blev alle de 1 461 dyr, der stadig var i live, eftersporet via edb-systemet, og de er nu blevet slagtet.

(26) BSE i Storbritannien 1998, en situationsrapport.

(27) Risk of BSE from the import of cattle from the UK into countries of the EU by B.E.C. Schreuder et al, The Veterinary Record, 23 August 1997.

(28) Der henvises til årsberetningen for 1996 med hensyn til bemærkningerne til anvendelsen af denne foranstaltning i Det Forenede Kongerige.

(29) Henholdsvis 50/65/80 ECU for > 120 kg/120 110 kg/110 kg eller derunder frem til juni 1997 og 50/57,5/65 ECU for resten af året. Disse satser blev yderligere ændret i medfør af Kommissionens forordning (EF) nr. 2502/97 af 15. december 1997

(30) KOM(97) 165 endelig udg. af 18. april 1997.

(31) KOM(97) 461 endelig udg. af 22. september 1997.

(32) Situation and Outlook - Beef Sector, SEC(97) 819.

KOMMISSIONENS SVAR

KORT RESUMÉ

Elimineringsforanstaltninger

Kommissionen deler ikke Revisionsrettens opfattelse af, at ordningerne »nærmest har karakter af veterinærordninger«. Foranstaltningernes udformning og procentsatsen for det dermed forbundne EF-bidrag blev fastsat af Rådet på dettes ekstraordinære samling i begyndelsen af april 1996. Procentsatsen for samfinansieringen er den normale for markedsforanstaltninger (70 %, dvs. det samme som den sats, der anvendes i en lang række tilfælde i svinesektoren).

a) Der vil blive foretaget korrigeringer vedrørende OTMS i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren som følge af de svagheder og mangler, Kommissionen har afdækket under syv besøg, der blev gennemført for at vurdere ordningens iværksættelse og anvendelse.

b) Det er Kommissionens opfattelse, at indtil der foreligger en nøjagtig vurdering af ordningen, er det ikke påvist, at det forhold, at den ikke har været anvendt i Belgien, har betydet, at den har været mindre effektiv med hensyn til at genskabe tilliden hos de franske og nederlandske forbrugere (se svaret til punkt 34).

c) Der blev helt bevidst fastsat en kort frist for betalingerne af hensyn til målgruppen for foranstaltningen og ud fra et ønske om at sende et klart budskab til forbrugerne for at gøre ordningen mere effektiv og samtidig undgå svig (se svaret til punkt 37).

d) Med hensyn til de 65 000 britiske dyr, der ikke kunne efterspores, skal det understreges, at de for størstepartens vedkommende hidrørte fra den »frivillige« 1989/90-kohorte. Da denne kohorte blev inkluderet i den selektive frasorteringsordning, var man klar over, at mange af dyrene ikke ville kunne efterspores, fordi den lovgivning (national lovgivning eller EF-lovgivning), der var påkrævet for eftersporingen, ikke fandtes på det pågældende tidspunkt. Det skal dog understreges, at loven ikke gav mulighed for, at nogen af de dyr fra den selektive frasorteringsordning, der ikke kunne efterspores, kunne indgå i mennerskers eller dyrs fødekæder, fordi de alle ville være over tredive måneder gamle og være destrueret under OTMS-ordningen.

Markedsforanstaltninger

Det er Kommissionens opfattelse, at Rådet udtrykkeligt har villet sikre større fleksibilitet for at tage hensyn til de forskelligartede forhold, der gør sig gældende for medlemsstaterne, producenterne og forbrugerne, hvilket resulterer i, at der udbetales forskellige beløb til forskellige modtagere. Det skal desuden understreges, at både mælkeproducenterne og de landmænd, der opdrætter kalve, også har haft tab på grund af BSE-krisen. Det vigtigste i denne sammenhæng er, at hver enkelt medlemsstat har iværksat de løsninger, som var mest effektive i forhold til problemerne det pågældende sted, uden at det medførte konkurrencefordrejninger (se svarene til punkterne 58 71).

Kommissionen vil gerne understrege, at krisens alvor - det er formentlig den største krise i oksekødssektoren - fordrede hasteforanstaltninger, og at det var absolut påkrævet at forlange fejlagtigt udbetalte beløb tilbagebetalt for at sikre, at kompensationsordningerne var retfærdige (se svarene til punkt 66 og 67).

Med hensyn til foranstaltningerne vedrørende kalve skal Kommissionen gøre opmærksom på, at de to foranstaltninger indgår som led i én og samme pakke, fordi det rent politisk ikke var muligt at vedtage enten den ene eller den anden, men kun dem begge på samme tid. Derfor bør deres virkninger og effektivitet også undersøges samlet (se svarene til punkterne 84 88).

Kommissionen følger nøje tilbagebetalingen af fejlagtigt udbetalte beløb i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren.

Konklusion

Foranstaltningernes karakter blev klart præciseret af Rådet, da de blev indført i april 1996. Procentsatsen for samfinansieringen svarer således til den sædvanlige sats for markedsforanstaltninger.

Kommissionen havde ikke noget retsgrundlag for at føre tilsyn med det britiske forbud mod kød- og benmel i 1988/89, som var den mest følsomme periode for en eventuel spredning af BSE uden for Det Forenede Kongerige. Rent faktisk advarede Kommissionen i Det Stående Veterinærudvalg om den mulige risiko og rådede de øvrige medlemsstater til at træffe deres egne foranstaltninger i mangel af et EF-grundlag.

Kommissionen skal påpege, at hvis medlemsstaterne ikke har gennemført BSE-foranstaltningerne i overensstemmelse med reglerne, vil det få konsekvenser i forbindelse med regnskabsafslutningen. Som det blev fremhævet i svaret til punkt 4.75 i Revisionsrettens årsberetning for regnskabsåret 1996 og understreget i svarene til flere andre punkter i Revisionsrettens særberetning, har Kommissionen gennemført en lang række besøg i de fleste af medlemsstaterne for at vurdere gennemførelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1357/96 og (EF) nr. 2443/96 (tillægsbetalinger til oksekødsproducenter), forarbejdningsstøtteordningen for kalve og præmieordningen for tidlig afsætning.

Formålet med at give medlemsstaterne et vist selvstændigt råderum var på ingen måde at unddrage sig den kontrol, der kræves i henhold til IACS, men at give medlemsstaterne mulighed for at anvende et mere effektivt system for at opfylde målsætningerne for denne støtteordning. Det er Kommissionens opfattelse, at selv om ikke alle medlemsstaterne gennemførte IACS-baseret kontrol af de foranstaltninger, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1357/96 og (EF) nr. 2443/96, har det været muligt at kontrollere foranstaltningerne på anden måde, f.eks. hvor betalingerne blev foretaget på grundlag af sygeforsikringen for dyr (Tyskland) eller krav om ledsageforanstaltninger (Østrig).

Fællesskabet har i forvejen det nødvendige retsgrundlag til at beskæftige sig med udbrud af dyresygdomme, herunder også sygdomme, der rammer mennesker. For overførbare spongiforme encephalopatiers vedkommende er man i færd med at forberede en særlig forordning, der skal vedtages af Rådet og Parlamentet, og som skal erstatte størsteparten af de eksisterende beskyttelsesforanstaltninger. Kommissionen har desuden i forbindelse med den budgetmæssige prioritering i det foreløbige budgetforslag for 1999 bebudet, at den vil tage initiativ til en debat om spørgsmålet om ansvarsfordelingen mellem de forskellige involverede parter i bekæmpelsen af epizootier, dvs. producenterne, medlemsstaterne og Den Europæiske Union. Spørgsmålet skal under alle omstændigheder undersøges grundigt, og det er således for tidligt at fremkomme med forslag om oprettelse af en forsikringsfond.

GENEREL REDEGØRELSE

1. Alt i alt er det Kommissionens opfattelse, at der blev reageret meget hurtigt og effektivt fra Fællesskabets side på den helt ekstraordinære krise, der fulgte i kølvandet på den britiske regerings meddelelse den 20. marts 1996. Fællesskabets oksekødsmarked bevægede sig meget hurtigt mod et sammenbrud i takt med, at forbrugernes tillid svandt.

Det var Rådets erklærede mål at handle hurtigt for at beskytte både menneskers og dyrs sundhed og støtte oksekødsproducenterne. I løbet af meget kort tid indførte Kommissionen og Rådet en række foranstaltninger med henblik på dette.

Foranstaltningerne varierede med hensyn til formål og form for at sikre, at der blev reageret hurtigt og effektivt over for flest mulige aspekter af krisen. F.eks. blev ordningen for kvæg over tredive måneder indført for at beskytte menneskers sundhed, genskabe tilliden hos forbrugerne og støtte oksekødsproducenterne, medens direkte tillægsbetalinger til oksekødsproducenterne (Rådets forordninger (EF) nr. 1357/96 og (EF) nr. 2443/96) skulle sikre, at der blev udbetalt støtte til producenterne på grundlag af objektive kriterier, som blev fastlagt af de enkelte medlemsstater for at tage højde for de specifikke forhold i de enkelte lande. Det indebar således et element af subsidiaritet, som der ofte er behov for, men som sjældent kan realiseres inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik.

Ud over EUGFL-finansieringen blev der indført andre foranstaltninger såsom bedre mærkning af oksekød og identificering af dyr for at genskabe tilliden hos forbrugerne og beskytte menneskers og dyrs sundhed.

Desuden reagerede Kommissionen på Europa-Parlamentets henstillinger både med hensyn til organiseringen af Kommissionens tjenestegrene og med hensyn til forbedringer i lovgivningen, hvilket Parlamentets midlertidige udvalg for opfølgningen af henstillingerne vedrørende BSE selv har bekræftet.

Med hensyn til effektiviteten af de foranstaltninger, der indførtes for at genopbygge markederne, er Kommissionen enig med Revisionsretten i, at det er for tidligt at vurdere de fulde virkninger af f.eks. forarbejdningspræmier for kalve og præmier for tidlig afsætning, men der kan ikke herske tvivl om, at oksekødsproduktionen er blevet reduceret som følge af disse ordninger og andre BSE-foranstaltninger, især den britiske ordning for kvæg over tredive måneder.

2. Kommissionen har helt fra starten ført nøje tilsyn med gennemførelsen af BSE-foranstaltningerne.

Regnskabsafslutningsenheden har gennemført talrige besøg i de medlemsstater, som først og fremmest er berørt af krisen, for at vurdere, hvilke kontrolprocedurer der skal til for at sikre korrekt udbetaling af BSE-subsidier og forsvarlig destruktion af materiale, som ikke må kunne indgå i den menneskelige fødekæde. Disse besøg har resulteret i flere henstillinger om forbedringer af kontrolprocedurerne. Det er vigtigt at understrege, at de har haft et dobbelt formål, nemlig dels at sikre, at EF-reglerne overholdes af medlemsstaterne, og at der i modsat fald ikke kan blive tale om EF-finansiering, dels at sikre, at risikomateriale holdes adskilt fra alt andet materiale, kontrolleres korrekt og bortskaffes på forsvarlig måde.

Også andre tjenestegrene i Kommissionen har gennemført flere besøg i medlemsstaterne for at føre tilsyn med bekæmpelsen af BSE og kontrollere overholdelsen af det britiske eksportforbud. Veterinærtjenesterne og UCLAF har ligeledes været inddraget i disse omfattende aktiviteter (bilaget indeholder en oversigt over Kommissionens tjenestegrenes besøg i medlemsstaterne).

INDLEDNING

11. Foruden de af Revisionsretten nævnte besøg blev der også gennemført et besøg i Nederlandene, som var den vigtigste medlemsstat i relation til udgifterne til præmier for tidlig afsætning; det skete ret hurtigt efter ordningens indførelse for at sikre, at man fulgte de fornødne kontrolprocedurer. Ordningen vedrørende forarbejdningspræmier for kalve er blevet gennemgået både i Det Forenede Kongerige og i Frankrig, som tegner sig for over 93 % af alle de dyr, der er blevet slagtet under denne ordning. Med hensyn til Rådets forordning (EF) nr. 2443/96 blev der gennemført besøg i nogle medlemsstater endnu før, der var foretaget udbetalinger, og derfor kan revisionen af denne udgift først afsluttes på et senere stadium. Kommissionen finder derfor Revisionsrettens bemærkning om denne foranstaltning forhastet.

Kommissionen har gennemført adskillige besøg i relation til BSE-foranstaltningerne og mener selv, at de er blevet dækket i fornødent omfang. Ved planlægningen af gennemgangen af BSE-foranstaltningerne tog Kommissionens tjenestegrene i deres risikoanalyse hensyn til, at Revisionsretten samtidig planlagde flere undersøgelser, og besluttede derfor - for at undgå dobbeltarbejde - at basere sig på Revisionsrettens undersøgelse af forordning (EF) nr. 717/96 (destruktion af britiske kalve, der var blevet eksporteret) og ordningerne for frasortering af kvægbestande i andre medlemsstater end Det Forenede Kongerige, især eftersom disse foranstaltninger kun fandt anvendelse på et begrænset antal dyr og derfor var af forholdsvis kort varighed. I stedet brugte man tiden og kræfterne på de BSE-foranstaltninger, som indebar langt større udgifter.

I forbindelse med samordningen af Kommissionens tjenestegrenes og Revisionsrettens besøg kan Kommissionen eventuelt beslutte ikke at gennemføre en undersøgelse af foranstaltninger, som vil blive dækket af Revisionsretten, således som det var tilfældet med ordningen for britiske kalve og ordningerne for frasortering af kvægbestande. I disse tilfælde drager Kommissionen i givet fald de nødvendige finansielle konsekvenser af Revisionsrettens undersøgelsesresultater og gør det således overflødigt selv at gennemføre besøg om samme emne.

Europa-Parlamentets beretning

12 15. Kommissionen har svaret fyldestgørende på rapporterne både fra det midlertidige undersøgelsesudvalg om BSE og fra udvalget om opfølgningen af henstillingerne vedrørende BSE for så vidt angår de kritikpunkter, der vedrørte Kommissionen. Den seneste meddelelse fra Kommissionen til Parlamentet med en redegørelse for, hvilke foranstaltninger der er iværksat eller planlagt som reaktion herpå, blev udsendt den 6. maj 1998 (KOM(1998) 282 endelig udg.).

Efter at det midlertidige undersøgelsesudvalg udsendte sin rapport i februar 1997, har der eksisteret et tæt og konstruktivt samarbejde mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen. Forbrugerenes sundhed og sikkerhed har stået i centrum for en omfattende fælles politisk indsats. Der er med de mange væsentlige resultater, der er opnået siden februar 1997, nu skabt grundlag for at genopbygge forbrugernes tillid til sikkerheden ved levnedsmidlerne.

Flere af disse resultater har generel betydning for sikkerheden ved levnedsmidlerne og for forbrugerbeskyttelsen; det gælder især iværksættelsen af nye strategier inden for videnskabelig rådgivning, risikoanalyse, identificering af dyr samt kontrol og inspektion baseret på ekspertise, uafhængighed og åbenhed. Der er også sket en vigtig udvikling med specifik fokus på bekæmpelsen af BSE. Der er truffet beslutninger om at yde finansiel støtte til BSE-forskningen, der er vedtaget lovgivning med henblik på at forhindre spredningen af BSE og beskytte folkesundheden, og især er reglerne om BSE-overvågning og handel med og brug af kød- og benmel blevet skærpet. Desuden har Kommissionen reageret skarpt for at sikre overholdelsen af EF-lovgivningen om BSE. Der er gennemført en lang række veterinære inspektioner. Utilfredsstillende gennemførelse af EF-reglerne har ført til, at der er indledt overtrædelsesprocedurer mod de pågældende medlemsstater.

Det er Kommissionens opfattelse, at det kun vil lykkes at genskabe tilliden hos forbrugerne, hvis Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen arbejder tæt sammen med medlemsstaterne ud fra et oprigtigt ønske om at beskytte folkesundheden.

DE VÆSENTLIGSTE KARAKTERISTIKA VED MARKEDET

17. Takket være de foranstaltninger, Kommissionen har truffet, bl.a. på det veterinære område og i form af forbrugsfremmende foranstaltninger og mærkningsbestemmelser, forventes der et kraftigt opsving i forbruget af oksekød, så man muligvis allerede i år 2001 fuldstændigt vil have indhentet det forbrugstab, der kan tilskrives konsekvenserne af BSE (1).

ELIMINERINGSFORANSTALTNINGER

Indledning

Kommissionen deler ikke Revisionsrettens opfattelse af, at ordningerne »nærmest har karakter af veterinærordninger«. Foranstaltningernes udformning og procentsatsen for det dermed forbundne EF-bidrag blev fastsat af Rådet på dettes ekstraordinære samling i begyndelsen af april 1996. Procentsatsen for samfinansieringen er den normale for markedsforanstaltninger (70 %, dvs. den samme sats, der anvendes i en lang række tilfælde i svinesektoren).

Det Forenede Kongeriges ordning for kvæg over tredive måneder (OTMS)

26. Da foranstaltningen blev indført, fastsatte man af praktiske hensyn et fast kompensationsbeløb (et beløb pr. destrueret dyr) på grundlag af markedsprisen for en udsætterko, idet størsteparten af de destruerede dyr over tredive måneder ville være udsætterkøer, og prisen herfor var væsentligt lavere end for handyr og kvier. Da Kommissionen efterfølgende konstaterede, at markedssituationen havde ændret sig markant, blev det faste beløb pr. udsætterko nedsat (i to omgange), og der blev i sidste ende fastsat særskilte priser for handyr og kvier, men dog på et tilstrækkeligt højt niveau til at opretholde foranstaltningens effektivitet.

27 32. Som anført af Revisionsretten har Kommissionen afsløret visse svagheder i Det Forenede Kongeriges anvendelse af ordningen for kvæg over tredive måneder, herunder mangler i revisionssporet og i kontrollen med materialet efter slagtning, forsinkelser i krydskontrollen inden for ordningen og i forhold til andre ordninger samt forsinkelser i destruktionen af materiale.

Alle disse spørgsmål samt en række andre forhold, Kommissionen har afdækket, følges op i forbindelse med regnskabsafslutningsprocedurerne. Der er bebudet korrigeringer for regnskabsårene 1996 og 1997, og det er blevet meddelt de britiske myndigheder, at der tages forbehold over for udgifterne til ordningen i 1998.

Britiske kalve eksporteret før den 20. marts 1996

34. Revisionsrettens og Kommissionens undersøgelsesresultater og medlemsstaternes svar følges op i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren.

35. Destruktionen af kalve importeret fra Det Forenede Kongerige var en markedsforanstaltning, der havde til formål at genskabe tilliden hos forbrugerne, og ikke en sundhedsmæssig foranstaltning. Det var klart, at medlemsstaterne selv måtte bestemme, om de ville anvende ordningen, fordi de bedst kunne vurdere, hvordan deres forbrugere ville reagere. Det er Kommissionens opfattelse, at indtil der foreligger en nøjagtig evaluering af foranstaltningen, er det ikke påvist, at den har været mindre effektiv med hensyn til at genskabe tilliden hos forbrugerne.

Genopkøb af tidligere interventionsoksekød

37. Man skal være klar over, at det primære formål med foranstaltningen var at eliminere kød, der havde ligget længe på lager, således som det også fremgår af betragtningen i Kommissionens forordning (EF) nr. 1757/96. Der var tale om en markedskrise, som krævede hasteforanstaltninger for at genskabe forbrugernes tillid. Derfor blev der helt bevidst fastsat korte frister for betalingerne af hensyn til målgruppen for foranstaltningen og ud fra et ønske om at sende et klart budskab til forbrugerne for at gøre foranstaltningen mere effektiv og samtidig undgå svig.

Frasorteringsordninger

Frasortering af kvægbestande

40. Alle medlemsstaterne undtagen Irland havde anmodet om mulighed for ud over de 30 %, der normalt skal dækkes af det nationale budget, at kunne supplere fællesskabsandelen med en national støtte (hvis det skulle vise sig nødvendigt, især hvis det samlede beløb af medlemsstaten blev vurderet som utilstrækkeligt til at gøre foranstaltningen effektiv). Denne mulighed indebærer, at der er forskel på, hvor meget fællesskabsandelen procentvist udgør i de enkelte medlemsstater i forhold til det samlede beløb, der betales pr. dyr, hvilket er en naturlig konsekvens af den fleksibilitet, der tilstræbes over for medlemsstaterne med denne ordning.

Tyskland

43 44. Som anført i første betragtning i Kommissionens forordning (EF) nr. 299/97 var dyr, der var født i Det Forenede Kongerige, blevet eksporteret til andre medlemsstater, før eksportforbuddet trådte i kraft. Risikoen for, at disse dyr samt dyr importeret fra Schweiz eller afkom fra disse dyr kunne komme til at indgå i menneskers og dyrs fødekæder, havde resulteret i manglende tillid hos forbrugerne til oksekød og forstyrrelse af markedet i Tyskland. Det var derfor i konsekvens af det efterfølgende eksportforbud, at denne risiko forårsagede et generelt fald i forbrugertilliden til alle former for oksekød uanset oprindelsen og gjorde disse ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger påkrævede.

Artikel 23 i forordning (EØF) nr. 805/68 tager sigte på de situationer, hvor der kan opstå begrænsninger i den frie vareomsætning som følge af anvendelsen af visse foranstaltninger til bekæmpelse af spredning af sygdomme hos dyr. Det var der netop risiko for i Tyskland. Den kompensation, der blev betalt for destruktion af de pågældende dyr, havde den ønskede virkning, så man undgik situationer, der kunne have krævet langt mere vidtgående foranstaltninger.

Den britiske selektive frasorteringsordning (SCS)

50. Med hensyn til de 65 000 dyr i Det Forenede Kongerige, som ikke kunne efterspores, skal det understreges, at de for størstepartens vedkommende hidrørte fra den »frivillige« 1989/90-kohorte. Da denne kohorte blev inkluderet i den selektive frasorteringsordning, var man klar over, at mange af dyrene ikke ville kunne efterspores, fordi den lovgivning (national lovgivning eller EF-lovgivning), der var påkrævet for eftersporingen, ikke fandtes på det pågældende tidspunkt. Det skal også understreges, at ingen af de dyr fra den selektive frasorteringsordning, som ikke kunne efterspores, har kunnet indgå i menneskers eller dyrs fødekæder, fordi de alle ville være over tredive måneder gamle og være destrueret under OTMS-ordningen.

51. De to nævnte ordninger har forskellige anvendelsesområder. OTMS er en foranstaltning af generel karakter, der skal give forbrugerne vished for, at dyr af en vis alder, som stadigvæk ville kunne blive syge, er blevet elimineret fra den menneskelige fødekæde. SCS er en specifik foranstaltning, der gælder for dyr, som siden 1989 er blevet opdrættet på samme vilkår som de dyr, der har fået BSE; derfor er den sundhedsmæssige risiko klart større i relation til de dyr, der er omfattet af den selektive frasorteringsordning, og derfor bør de også behandles anderledes. Til forskel fra en stor del af de dyr, der blev omfattet af OTMS, er de dyr, der destrueres under frasorteringsordningen, som hovedregel fuldt produktive, hvilket forklarer, at de er mere værd, og at der derfor må betales en højere præmie til producenterne.

52. Kommissionen finansierer kun 70 % af markedsværdien for dyr, der frasorteres under den selektive frasorteringsordning, mens Det Forenede Kongerige betaler differencen mellem denne værdi og prisen for at erstatte dyret. For at sikre en nøjagtig vurdering fastlægges markeds- og erstatningsværdien af professionelle uafhængige valuarer. Kommissionen fører i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren nøje tilsyn med de satser, man når frem til.

Kompensation for BSE-tilfælde

53. Ifølge EF-lovgivningen skal kvæg, der ved dyrlægeundersøgelsen før slagtning giver klinisk mistanke om BSE, tilbageholdes og slagtes særskilt, og deres hjerner skal undersøges for BSE. Hvis BSE bekræftes, skal dyret destrueres (artikel 2 i Kommissionens beslutning 94/474/EF, EFT L 194 af 29.7.1994, s. 96). I de tilfælde fra Belgien og Luxembourg, der omtales, var der ikke klinisk mistanke om BSE, men i alle de tilfælde, hvor der er mistanke om rabies, undersøges der også for BSE som led i et rutinemæssigt kontrolprogram.

55. I dette afsnit fremstilles en række påstande om den formodede oprindelse til visse BSE-tilfælde i Irland, som om det er klare facts. Disse påstande er ikke blevet yderligere underbygget og tilbagevises af Nederlandene og Danmark. Desuden henvises der til skøn over »forsvundne« BSE-ramte dyr, der skulle være eksporteret fra Det Forenede Kongerige, men som aldrig er blevet anmeldt i modtagerlandene. Da disse skøn blev offentliggjort i en artikel i Veterinary Record i 1997, blev de anfægtet af de pågældende medlemsstater (Tyskland, Irland og Danmark). Som svar på disse medlemsstaters indvendinger anførte forfatterne (Veterinary Record, 13.9.1997, s. 287), at deres artikel ikke var ment som en provokation eller kritik. Formålet var at henlede de øvrige medlemsstaters opmærksomhed på risikoen for at importere inficeret materiale, som eventuelt kunne blive recykleret, frem for at pege på nogle kliniske tilfælde, som var eller muligvis var opstået i de pågældende lande. Forfatterne indrømmede, at de statistikker, som de baserede deres skøn på, indeholdt en betydelig fejlmargen.

MARKEDSFORANSTALTNINGER

Skævhed i støttesatserne

58 61. Rådet har udtrykkeligt villet sikre større fleksibilitet for at tage hensyn til de forskelligartede forhold, der gør sig gældende for medlemsstaterne, producenterne og forbrugerne. Derfor var det kun medlemsstaterne selv, der kunne finde frem til de mest effektive løsninger, hvilket resulterer i, at der udbetales forskellige beløb til forskellige modtagere. Det afgørende er, at hver enkelt medlemsstat har iværksat de løsninger, som var mest effektive i forhold til problemerne det pågældende sted.

58. Der er intet, der tyder på, at denne forskel har givet anledning til konkurrencefordrejninger.

59. Det er Kommissionens opfattelse, at de af Revisionsretten nævnte eksempler er i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 1357/96.

60. Kommissionen mener ikke, at der er »visse oplysninger, der peger i retning af«, at der skulle være modtaget overkompensation. Revisionsrettens beretning indeholder intet, der giver belæg for påstanden om en sådan overkompensation.

Kontrol

Rådets forordning (EF) nr. 820/97 er kun et enkelt led i de mange initiativer, Kommissionen iværksatte, da BSE-krisen brød ud, for at forbedre den veterinære kontrol og dermed beskytte folkesundheden. Den bedre mulighed for at efterspore dyr, som er formålet med forordningen, indebærer samtidig bedre kontrol med de præmieordninger for dyr, der finansieres af EUGFL, Garantisektionen.

Tilbagebetalinger

66. Kommissionen har inkluderet denne foranstaltning og især tilbagebetalingerne i alle de besøg, der er gennemført som led i undersøgelsen af præmieordningerne. De manglende tilbagebetalinger følges op i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren.

67. Muligheden for differentieret behandling er fastsat i forordning (EF) nr. 1357/96. Eftersom de informationer, der forelå om udbetaling af præmier, refererede til 1995, og krisen først brød ud i marts 1996, forekom det mest retfærdigt at holde producenterne skadesløse ved at foretage en udligning på grundlag af oplysningerne om udbetalte præmier i 1996. Den forordning, som Rådet endte med at vedtage, gav dog mulighed for en vis fleksibilitet i de tilfælde, hvor medlemsstaterne råder over andre informationskilder, der kan bidrage til at opfylde forordningens målsætninger. En løsningsmodel, der bygger på nærhedsprincippet, vil nødvendigvis resultere i, at de løsninger, der foreslås til ét og samme problem, kan variere fra sted til sted.

Direkte støtte

68 71. Der er helt objektive årsager til forskellene mellem de to forordninger, der tager sigte på at kompensere for indtægtstab. Den første »støtterunde« (forordning (EF) nr. 1357/96) havde vist, at det var meget vanskeligt at vurdere individuelle indkomsttab, og derfor udvidede Rådet rækkevidden af den anden »støtterunde« i forhold til den første ved at yde indkomststøtte til producenterne og/eller hele oksekødssektoren, men stadig under forudsætning af at det ikke medførte konkurrencefordrejninger.

Der er ikke belæg for at hævde, at denne forskel i de af medlemsstaterne trufne foranstaltninger har givet anledning til konkurrencefordrejninger.

Produktionskontrol

Forarbejdningsstøtteordningen for kalve (CPAS)

76. Kommissionen er nået frem til tilsvarende resultater i Det Forenede Kongerige og har desuden afdækket en række andre forhold i forbindelse med denne ordning. De britiske myndigheder har lovet at forbedre kontrollen med bortskaffelsen af kalve. Tidligere fejl vil blive korrigeret i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren.

78. I Irland produceres der stort set ikke kalve, og det er derfor helt naturligt, at Irland har valgt forarbejdningspræmien. De to foranstaltninger (forarbejdningspræmie og præmie for tidlig afsætning) indgår i én og samme pakke, og det er obligatorisk at anvende mindst én af de to foranstaltninger.

Både Revisionsrettens og Kommissionens undersøgelsesresultater følges op i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren.

Præmie for tidlig afsætning (EMP)

81. Revisionsrettens konstatering rejser på ingen måde tvivl om foranstaltningens effektivitet.

82 83. Kommissionen har gennemført flere kontroller på stedet vedrørende præmieordningen for tidlig afsætning både i Frankrig, Tyskland og Nederlandene (se punkt 11 og Kommissionens svar). Resultaterne af disse kontroller og Revisionsrettens undersøgelsesresultater i medlemsstaterne følges op i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren.

Effektiviteten af ordningerne for kalve

84. I betragtning af strukturen i kalvekødsproduktionen stod det klart, at denne præmie samtidig til en vis grad ville komme til at virke som »en fed fidus«. Denne virkning (dvs. at der er udbetalt præmie for et vist antal dyr, uden at der samtidig er sket en nedgang i vægten), som både Rådet og Kommissionen anser for uundgåelig, hvis ordningen skal kunne opfylde sit formål, rejser dog ikke tvivl om effektiviteten af den pakke af præmieordninger, der blev indført. Det faktum, at Kommissionen har redegjort herfor i sine beretninger til Rådet, viser, at den har undersøgt forholdene særdeles objektivt.

86. På grundlag af produktionsprognoserne er virkningerne endnu større, end det skønnes af Revisionsretten (jf. graf 1 og 2 i bilaget). Disse grafer, der er baseret på tal fra Eurostat, viser for 1997 (anvendelse af ordningerne) en gennemsnitlig nedgang i slagtevægt på 5,8 % (minus 8,2 kg pr. produceret dyr) samt en stigning på 7 % i antallet af dyr, der holdes ude af produktionen af rødt kød (over 372 330 dyr).

87. Helt fra starten, da det viste sig nødvendigt at indføre disse to foranstaltninger (forarbejdningspræmie og præmie for tidlig afsætning), stod det klart, at de ville virke forskelligt og med en forskellig timing.

84 88. De to foranstaltninger indgår i én og samme pakke. Rent politisk var det ikke muligt at vedtage enten den ene eller den anden, men kun dem begge på samme tid. Derfor bør deres virkninger og effektivitet også undersøges samlet under hensyntagen til, at anvendelsen af den ene ordning er en nødvendig forudsætning for anvendelsen af den anden og omvendt.

KONKLUSION

89. Med hensyn til markedsforanstaltningerne er det ud fra det tidligere anførte Kommissionens opfattelse, at de har været særdeles effektive.

90. Foranstaltningernes karakter blev klart præciseret af Rådet, da de blev indført i april 1996. Procentsatsen for samfinansieringen svarer således til den sædvanlige sats for markedsforanstaltninger.

91. Kommissionen har hele tiden bestræbt sig på at opnå en optimal identificering og registrering af dyrene. Allerede i maj 1992 forelagde Kommissionen et forordningsforslag for Rådet med henblik på at sikre tilsynet med dyrene af veterinære hensyn og opnå en hensigtsmæssig kontrol og forvaltning af præmieordningen. Det resulterede i, at Rådet vedtog direktiv 92/102/EØF. Efterfølgende - i oktober 1996 og efter at have konstateret, at direktivets gennemførelse ikke var fuldt tilfredsstillende - forelagde Kommissionen et nyt udkast til forordning, hvorpå Rådet vedtog forordning (EF) nr. 820/97. Kommissionen glæder sig over Revisionsrettens opbakning til at fortsætte ad denne vej.

Med hensyn til de 65 000 britiske dyr, der ikke kunne efterspores, skal det understreges, at de for størstepartens vedkommende hidrørte fra den »frivillige« 1989/90-kohorte. Da denne kohorte blev inkluderet i den selektive frasorteringsordning, var man klar over, at mange af dyrene ikke ville kunne e