Kommissionens beslutning

af 20. december 2001

om Tysklands påtænkte foranstaltninger til fordel for Georgsmarienhütte Holding GmbH

(meddelt under nummer K(2001) 4510)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2002/286/EF, EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2,

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 4, litra c),

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a), sammen med protokol 14,

under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF af 18. december 1996 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien(1),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med ovennævnte artikler(2), og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) Tyskland underrettede ved brev af 31. august 2000 Kommissionen om, at der havde fundet et salg sted af aktiver mellem på den ene side kuratorerne for Stahl Gröditz og denne virksomheds datterselskaber og på den anden to datterselskaber af Georgsmarienhütte Holding GmbH (i det følgende benævnt "GMH")(3).

(2) Ved brev af 8. juni 2001 underrettede Kommissionen Tyskland om, at den havde besluttet at indlede proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, og artikel 6, stk. 5, i beslutning nr. 2496/96/EKSF (i det følgende benævnt "bestemmelserne om støtte til jern- og stålindustrien") med hensyn til ovennævnte foranstaltning. Kommissionen opfordrede de interesserede parter til at fremsende deres bemærkninger.

(3) UK Steel Association, Det Forenede Kongeriges Faste Repræsentation og GMH har sendt bemærkninger i forbindelse med proceduren. Kommissionen videresendte den 7. og 23. august 2001 disse bemærkninger til Tyskland, der kommenterede dem med breve af 23. august og 20. september 2001.

(4) Tyskland reagerede på indledningen af proceduren med breve af 17. juli og 19. oktober 2001.

2. DETALJERET BESKRIVELSE AF FORANSTALTNINGEN

(5) Gröditzer Stahlwerke GmbH og dens datterselskaber(4) (i det følgende benævnt "Gröditzer") har sæde i Sachsen. Gröditzer er siden 1990 ejet af Treuhandanstalt (i det følgende benævnt "THA") og dennes successorer, henholdsvis EREL Verwaltungs GmbH und Co. Management KG (i det følgende benævnt "EREL"), Beteiligungs-Management-Gesellschaft mbH (i det følgende benævnt "BMGB") og - endelig - BvS.

(6) BMGB indgik den 25. februar 1997 en aftale, "Kauf- und Abtretungsvertrag über Geschäftsanteile" (i det følgende benævnt "privatiseringsaftalen") med Georgsmarienhüttegruppen(5) med henblik på at privatisere Gröditzer og overdrage virksomheden til Georgsmarienhüttegruppen.

(7) Gröditzer modtog i løbet af årene før sin privatisering en betydelig statsstøtte, hovedsagelig fra THA og dens successorer i form af garantier og aktionærlån. Der blev igen udbetalt støtte under privatiseringsaftalen. Ifølge denne aftale skulle GMH derfor kun overdrages ejendomsretten til Gröditzer, efter at Kommissionen havde godkendt den statsstøtte, der var blevet udbetalt, og som skulle udbetales til Gröditzer. Ifølge artikel 17 i privatiseringsaftalen skulle GMH imidlertid varetage ledelsen af Gröditzer, indtil ejendomsretten blev overdraget.

(8) Kommissionen vedtog den 8. juli 1999 beslutning 1999/720/EF, EKSF om den statsstøtte, som Tyskland har ydet til Gröditzer Stahlwerke GmbH og dets datterselskab Walzwerk Burg GmbH(6). Kommissionen besluttede bl.a., at statsstøtten på 239 mio. DEM var uforenelig med EKSF-traktaten og med EF-traktaten og skulle tilbagebetales.

(9) Som følge deraf opsagde GMH og BvS, der var den lovlige successor til den oprindelige kontrahent BMGB, privatiseringsaftalen, der dermed ophørte.

(10) Som følge af udløbet af privatiseringsaftalen, hvorefter Gröditzer var uden ledelse, blev der indgået en ny managementkontrakt mellem BvS, Gröditzer og GMH(7).

(11) Samtidig tog BvS skridt til at tilbagekræve den med fællesmarkedet uforenelige støtte fra Gröditzer. Da dette medførte, at Gröditzer blev stærkt forgældet, ansøgte BvS, der var den største kreditor, om, at Gröditzer blev erklæret insolvent. Gröditzer Stahlwerke GmbH blev af konkursretten i Dresden den 20. september 1999 erklæret foreløbigt insolvent og insolvent den 17. januar 2000. Samtidig blev dets datterselskaber Stahlwerke Gröditz GmbH og Edelstahl Gröditz GmbH erklæret foreløbigt insolvente.

(12) Managementkontrakten udløb med indledningen af likvidationen af datterselskaberne den 1. april 2000. Samtidig indgik kuratorerne for Gröditzer og GMH en ny managementkontrakt. Gyldigheden af denne kontrakt forlængedes i mellemtiden til 31. december 2001.

(13) Tyskland anmeldte den 31. august 2000, at Gröditzers kuratorer havde solgt aktiverne i virksomheden som en going-concern til GMH.

(14) Gröditzers kurator solgte virksomhedens aktiver ved offentligt udbud. Tyskland beskrev udbudsproceduren på følgende måde:

(15) Salget af Gröditzer blev bekendtgjort i den nationale og internationale presse (FAZ; FT) i december 1999. Potentielt interesserede parter (en liste med ca. 120 virksomheder fra hele verden) blev kontaktet direkte. Aktivernes værdi blev anslået og offentliggjort af den foreløbige kurator i Gröditzer Stahlwerke GmbH til 103 mio. DEM(8).

(16) Tilbudsfristen blev fastsat til 29. februar 2000 med mulighed for undersøgelse i januar/februar 2000. Den 17. februar 2000 blev fristen for at afgive tilbud og foretage undersøgelser forlænget til 14. marts 2000 på grund af, at kuratoren ved likvidationen af Gröditzer Stahlwerke GmbH trak sig tilbage og erstattedes af en anden. Den nyudnævnte kurator offentliggjorde den forlængede frist i samme presseorganer, som salget tidligere havde været offentliggjort i, ligesom der den 25. februar 2000 blev sendt et brev med oplysning om den forlængede frist til alle potentielt interesserede parter. Tilbudsgiverne blev også underrettet om, at det ikke var muligt at overtage kontantbeholdninger, bankindeståender eller passiver, fordi der var tale om salg af virksomhedens anlægsaktiver.

(17) Adskillige virksomheder viste interesse for Gröditzers aktiver og foretog undersøgelser. Fire selskaber afgav tilbud på alle aktiver. Et af disse tilbud blev afvist, fordi det blev modtaget efter udløbet af fristen den 14. marts 2000(9). Der indkom ikke bud på enkeltaktiver.

- Edelstahl GmbH JP Schumacher (i det følgende benævnt "Schumacher"), et stålhandelsselskab i Düsseldorf, afgav tilbud den 25. februar 2000 lydende på 13 mio. DEM, inkl. overtagelsen af passiver.

- GMH afgav bud den 24. februar 2000 på 15 mio. DEM, inkl. overtagelse af passiver på ca. 31 mio. DEM. GMH reviderede sit bud den 13. marts 2000 til 45 mio. DEM, ekskl. passiver.

- Max Aicher-gruppen (i det følgende benævnt "Aicher-gruppen") afgav bud den 14. marts 2000 på 35 mio. DEM, inkl. en planlagt yderligere overtagelse af passiver og kontantbeholdning.

(18) Kreditorudvalget anmodede den 30. marts 2000 kuratorerne for Gröditzer og dets datterselskaber om at forhandle bilateralt med de tre bydende parter, indtil fristen udløb. Det for kreditorerne bedste bud skulle derefter vælges. Der fandt bilaterale forhandlinger sted på grundlag af et udkast til salgskontrakt mellem april og juni 2000. Under disse forhandlinger blev de bydende igen underrettet om, at loven om insolvens forbød overtagelsen af passiver, da dette kunne favorisere visse kreditorer.

(19) Schumacher meddelte i maj 2000 kuratorerne, at der fra dets bud skulle trækkes ca. 23 mio. DEM under hensyn til de forventede udgifter til overtagelsen af personale ifølge tysk lov, visse andre udgifter og uspecificerede tidligere gældsposter. Dette ville føre til en negativ salgspris. Kurator meddelte igen Schumacher den 5. juni 2000, at salget af aktiverne måtte følge tysk ret om insolvens, der ikke gjorde det muligt at sælge til en negativ salgspris. Da Schumacher ikke reagerede herpå, betragtede kurator forhandlingerne som strandede.

(20) Aicher-gruppen gav den 21. juni 2000 skriftlig meddelelse om, at den trak sit tilbud tilbage. Begrundelsen herfor var, at den skulle bruge sin kapital til at byde på aktiverne i Bayerische Maxhütte, som kurator havde sat til salg.

(21) GMH forblev den eneste tilbudsgiver. Forhandlingerne afsluttedes den 7. juli 2000 og resulterede i en købspris på ca. 59 mio. DEM(10).

(22) De (forskellige) salgskontrakter indeholder en klausul om, at deres ikrafttræden afhænger af Kommissionens godkendelse. Det fastsættes ligeledes, at de kontraherende parter skal anmode om en beslutning fra Kommissionen, der sikrer, at køberen ikke hæfter for sælgers ansvar for inddrivelsen af den støtte, der ikke er forenelig med fællesmarkedet.

3. PROCEDUREN

(23) Der blev indledt en undersøgelsesprocedure, fordi Kommissionen tvivlede med hensyn til,

a) om salgsproceduren kunne betragtes som åben, gennemsigtig og ubetinget, og om den endelige tilbudte salgspris fra GMH derfor kunne betragtes som markedsprisen

b) om GMH ikke havde fået statsstøtte som følge af managementkontrakten eller i fremtiden ville komme til det, og

c) om GMH havde haft fordel af den med fællesmarkedet uforenelige støtte, der var ydet Gröditzer i forbindelse med denne virksomheds privatisering.

(24) Kommissionen var således ikke sikker på, at salget af aktiverne ikke indeholdt statsstøtte til GMH, og at denne støtte var forenelig med EF- og EKSF-traktaterne.

4. BEMÆRKNINGER FRA TYSKLAND OG ØVRIGE INTERESSEREDE PARTER

(25) UK Steel Association og Det Forenede Kongeriges Faste Repræsentation støtter den tvivl, som Kommissionen oprindeligt har givet udtryk for. UK Steel Association har også fremlagt oplysninger, hvorefter udbudsproceduren ikke blev gennemført på en åben og gennemsigtig måde, fordi ikke alle interesserede parter i tide fik mulighed for at foretage en fuldstændig og korrekt vurdering af Gröditzer. Forskellen mellem salgsprisen og ekspertvurderingen på 103 mio. DEM for aktiverne kan derfor repræsentere statsstøtten til GMH. UK Steel Association og Det Forenede Kongeriges Faste Repræsentation anfører yderligere, at hvis managementkontraktens betingelser ikke er på markedsvilkår, må den også formodes at indeholde statsstøtte til GMH. Da Gröditzer allerede havde været integreret i GMH-gruppen siden 1997, burde den med fællesmarkedet uforenelige støtte ydet til Gröditzer i forbindelse med dets privatisering ligeledes tilbagekræves af GMH.

(26) Tyskland og GMH har fremsendt følgende bemærkninger:

(27) Salgsprocedure: Salgsproceduren var åben, gennemsigtig og uden betingelser. Den blev styret af kuratorerne for Gröditzer, der i alle kreditorers, herunder statens, interesse skal opnå de bedste resultater. Salgsproceduren svarede til den af Kommissionen tidligere godkendte. Alle bydende havde tid og informationer nok til at forberede deres bud. Et salg udelukkende på grundlag af buddene i forbindelse med udbuddet ville ikke være mulig, da selskabets værdi - i modsætning til salget af bygninger - ikke er statisk. Der måtte derfor føres forhandlinger. Under de afsluttende forhandlinger gjorde GMH sig ikke klart, at det var eneste tilbageblevne tilbudsgiver. Da det bedste og eneste tilbud accepteredes, må den pris, som GMH betalte, betragtes som markedsprisen.

(28) Managementkontrakten: Managementkontrakten blev indgået på markedsvilkår. Derfor indebar den ikke statsstøtte til GMH.

(29) Spill-over: Den støtte, der blev ydet i forbindelse med privatiseringen af Gröditzer, og som ikke var forenelig med fællesmarkedet, blev ikke anvendt i GMH's interesse. Gröditzer blev aldrig integreret i GMH-gruppen. GMH fik aldrig retligt set ejendomsretten. Retten til at lede Gröditzer var begrænset, fordi vigtige managementafgørelser skulle træffes af bestyrelsen (hvor kun en ud af 12 medlemmer kom fra GMH). De investeringer, der blev foretaget, var i overensstemmelse med investeringsprogrammerne fra 1993 og 1995, der var blevet udarbejdet af BvS' offentlige forgængere. Også den største del af den (drifts)støtte, der ikke var forenelig med fællesmarkedet, blev anvendt før indgåelsen af privatiseringsaftalen.

(30) Der blev fremlagt et responsum udarbejdet på anmodning fra GMH om, hvorvidt GMH havde haft fordel af støtten ydet i forbindelse med privatiseringen af Gröditzer(11). Eksperterne bekræftede i deres responsum, at Gröditzer hverken retsligt eller økonomisk blev integreret i GMH-gruppen. De bekræftede ligeledes, at investeringerne blev foretaget på grundlag af den investeringsplan, som BvS' offentlige forgængere havde udarbejdet. Forretningstransaktioner mellem GMH og Gröditzer skete efter armslængde-princippet. Omfangen af disse forretninger var ubetydeligt (mellem 2,6 og 5,6 % af Gröditzers omsætning). Da der heller ikke fandt nogen direkte eller indirekte overførsel af likvide midler sted til GMH, mener eksperterne ikke, at GMH havde fordel af den statsstøtte, der blev ydet i forbindelse med privatiseringen af Gröditzer.

(31) Geninddrivelse: Tyskland og GMH fremlagde yderligere oplysninger om foranstaltningerne for at efterkomme beslutning 1999/720/EF, EKSF. Da Kommissionen i øvrigt skal godkende salgskontraktens ikrafttræden, har Tyskland igen anmodet Kommissionen om at udtale sig om, hvorvidt GMH har modtaget støtte i betydningen i beslutning 1999/720/EF, EKSF.

5. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN

(32) Kommissionen vurderer, at GMH Holding GmbH ikke er en stålvirksomhed i betydningen i EKSF-traktaten. Det er et holdingselskab for en gruppe, hvis største omsætning frembringes af stålvirksomheder under EKSF. Det kan ikke udelukkes, at de endelige modtagere af de anmeldte foranstaltninger er EKSF-stålvirksomheder. Foranstaltningen vurderes derfor på grundlag af EF-traktatens artikel 88, stk. 3, og artikel 6 i bestemmelserne om støtte til jern- og stålindustrien.

(33) BvS og dens forgængere er tyske offentlige institutioner. BvS er Gröditzers eneste anpartshaver og største kreditor. BvS skal ligeledes i overensstemmelse med beslutning 1999/720/EF, EKSF inddrive gæld fra Gröditzer. Kommissionen noterer derfor, at dette ville medføre overførsel af statsressourcer til GMH, hvis Gröditzers aktiver blev solgt til under markedsprisen.

(34) På baggrund af ovenstående må Kommissionen vurdere, om kurator solgte aktiverne til markedspris - enten som going-concern eller separat. Ellers kan salget af aktiverne have involveret statsstøtte til GMH.

5.1. Blev aktiverne solgt på markedsvilkår?

(35) Salgsproceduren var ifølge de tyske myndigheder åben, gennemsigtig og ubetinget. Den blev gennemført af Gröditzers kuratorer, der skulle opnå det bedste resultat i alle kreditorers, herunder statens, interesse. Ved at sælge aktiverne som going-concern valgtes den bedste løsning frem for at sælge de enkelte aktiver. Da det bedste og eneste tilbud blev accepteret, må den pris, som GMH betalte, betragtes som markedsprisen.

(36) Kommissionen noterer, at den forhandlede salgspris for salget af en going-concern ligger mellem den anslåede markedspris (ca. 103 mio. DEM) og den anslåede værdi i forbindelse med salget af aktiverne ved opdeling (ca. 18 mio. DEM). Der synes ikke at have været bud på et opdelt salg.

(37) Da den forhandlede salgspris (59 mio. DEM) ved salg som going-concern ikke svarer til den anslåede markedsværdi (103 mio. DEM), må Kommissionen finde frem til, om salgsproceduren var egnet til at opnå markedsprisen for aktiverne.

(38) Undersøgelsesproceduren indledtes, fordi Kommissionen tvivlede på, at proceduren havde været åben, gennemsigtig og ubetinget, og derfor ikke var sikker på, at den endelige salgspris kunne betragtes som markedsprisen. GMH havde forvaltet virksomheden siden 1997. Det havde mulighed for at foretage en grundig undersøgelse af virksomheden på almindelige driftsvilkår. Tyskland har ikke givet tilstrækkelige oplysninger vedrørende det grundlag, på hvilket de øvrige bydende fik adgang til de grundige undersøgelser. Derfor kan Kommissionen ikke fastslå, om alle bydende fik tilstrækkelig tid og oplysninger nok til at forberede deres bud. Desuden er det tvivlsomt, om det forhold, at forhandlingerne først afsluttedes, efter at det viste sig, at GMH var den eneste tilbageblevne byder, havde en negativ virkning på den endelige salgspris.

(39) UK Steel Association og Det Forenede Kongeriges Faste Repræsentation støtter Kommissionens oprindelige tvivl. UK Steel Association finder ligeledes, at tilbudsproceduren hverken var åben eller gennemsigtig, fordi et af dens medlemmer ikke fik mulighed for at foretage en rettidig, fuldstændig og korrekt undersøgelse af Gröditzer.

(40) Tyskland og GMH fastholder, at kuratorerne gav alle interesserede bydende mulighed for rettidigt at foretage en korrekt vurdering, der kunne danne grundlag for deres bud. Således har de meddelt, at alle bydende havde mulighed for at foretage grundige undersøgelser mellem den 7. januar og 28. februar 2000. Samtidig havde der været mulighed for at besøge Gröditzers lokaler. Tyskland havde ligeledes fremlagt en liste med informationer, der blev sendt til alle interesserede bydende, således at de var i stand til at foretage en korrekt vurdering af aktiverne.

(41) Med hensyn til bemærkningerne fra UK Steel Association har Tyskland meddelt, at den pågældende interesserede virksomhed besøgte Gröditzer den 21. februar 2000. Kuratorerne gav den information, der var nødvendig til en korrekt vurdering af aktiverne. Virksomheden blev ligeledes underrettet om, at fristen for at afgive bud var forlænget. Imidlertid meddelte virksomheden den 1. marts 2000 kurator, at den efter at have undersøgt den indsamlede information ikke ville byde på aktiverne.

(42) Kommissionen noterer på baggrund af de foreliggende oplysninger, at udbudsproceduren, herunder den måde, hvorpå udbudet blev bekendtgjort, muligheden for at byde på aktiverne som enkeltaktiver efter en opdeling eller som en going-concern og den tid, som de interesserede parter fik til deres egen vurdering af aktiverne, kan betragtes som en åben procedure.

(43) Kommissionen noterer ligeledes, at køber ikke under salgsproceduren blev pålagt andre betingelser end overtagelsen af personalet i overensstemmelse med tysk lov (§ 613a i civilretten). Ifølge Tysklands oplysninger fik alle bydende oplysning om, at de retlige virkninger af § 613a i civilretten måtte accepteres i forbindelse med et salg som going-concern. Derfor vidste alle købere, at der ville være yderligere omkostninger som følge af anvendelsen af denne lov. Køberen kunne tage højde for disse omkostninger ved at justere sit bud på aktiverne. Således formodes det endelige bud at tage hensyn til disse omkostninger for køberen.

(44) Kommissionen noterer, at efter Tysklands oplysninger kunne interesserede bydende foretage grundige undersøgelser mellem 7. januar og 28. februar 2000 i Gröditzers lokaler. Denne mulighed blev senere forlænget til 14. marts 2000. Ca. ti virksomheder viste interesse for de grundige undersøgelser. Det viser sig ligeledes på grundlag af de fremlagte oplysninger, at de bydende fik tilbudt den information, de havde behov for til at foretage en selvstændig vurdering af aktiverne.

(45) Kommissionen noterer desuden, at det interesserede medlem af UK Steel Association den 1. marts 2000 meddelte kurator, at det ikke ville fremsætte bud i forbindelse med salget. Medlemmet angav ikke, at salgsproceduren havde haft indflydelse på dets afgørelse. Derfor mener Kommissionen på grundlag af de tilsendte oplysninger, at alle interesserede bydende fik mulighed for at gennemføre en korrekt vurdering af aktiverne som grundlag for deres bud.

(46) Kommissionen noterer, at udbudsproceduren førte til en situation, hvor GMH forblev den eneste bydende. Ifølge de foreliggende oplysninger synes de omstændigheder, hvorunder de to andre bydende, Max Aicher-gruppen og JP Schumacher, trak deres bud tilbage, at være uafhængig af salgsproceduren eller det forhold, at GMH havde ledet Gröditzer siden 1997. Efter Kommissionens opfattelse må det, at de andre bydende trak deres bud tilbage, ikke føre til den konklusion, at aktiverne ikke blev solgt til den højestbydende.

(47) Yderligere noterer Kommissionen, at forhandlingerne med GMH forhøjede salgsprisen fra 45 til 59 mio. DEM. Således gik salgsprisen i retning af den vurderede markedspris. Som følge af forhøjelsen af salgsprisen kan de støttebeløb, der kan inddrives ved insolvens, også forhøjes.

(48) På denne baggrund og under hensyn til den endelige salgspris konkluderer Kommissionen, at salgsprisen kan betragtes som markedsprisen for aktiverne i Gröditzer.

5.2. Indeholdt managementkontrakten statsstøtte?

(49) Under åbningsproceduren noterede Kommissionen yderligere, at GMH som følge af tildelingen af managementkontrakten kunne have modtaget støtte, der ikke var forenelig med fællesmarkedet, og som kunne have haft indflydelse på resultatet af salgsproceduren.

(50) Kommissionen traf den 28. november 2001 en endelig beslutning om spørgsmålet om, hvorvidt managementkontrakten indeholder støtte til GMH. Det konkluderes der, at tildelingen af managementkontrakten ikke indebar statsstøtte til GMH. GMH har dermed ikke ved tildelingen af managementkontrakten haft fordel af den statsstøtte, der ydedes Gröditzer.

5.3. Fik GMH fordel af den med fællesmarkedet uforenelige støtte, der ydedes Gröditzer?

(51) Kommissionen tvivlede desuden på, om GMH havde eller i fremtiden kunne få fordel af den ulovlige og med fællesmarkedet uforenelige støtte, der var blevet ydet Gröditzer. Tvivlen skyldtes, at GMH hverken fik tildelt privatiseringskontrakten eller managementkontrakten efter en åben, gennemsigtig og ubetinget procedure. Begge kontrakter fastsatte imidlertid, at GMH fra 1997 skulle lede og integrere Gröditzer i sin gruppe.

(52) UK Steel Association og Det Forenede Kongeriges Faste Repræsentation støttede den tvivl, som Kommissionen først havde, med den begrundelse, at GMH fik fordel af denne med fællesmarkedet uforenelige støtte til Gröditzer, fordi det havde ledet virksomheden siden 1997.

(53) Tyskland og GMH-gruppen gentager i deres bemærkninger deres opfattelse, at Gröditzer aldrig blev integreret i GMH-gruppen. De anfører ligeledes, at GMH aldrig fik ejendomsretten eller den økonomiske kontrol. Desuden fremlagde Tyskland en ekspertudtalelse, hvoraf det fremgår, at GMH hverken fik eller vil kunne få fordel af den med fællesmarkedet uforenelige støtte, der var blevet ydet Gröditzer i forbindelse med privatiseringen.

(54) Kommissionen noterer, at ifølge ekspertvurderingen blev alle forretningstransaktioner mellem Gröditzer og GMH foretaget efter armslængde-princippet. Omfangen af disse transaktioner var med 2,6-5,6 % af Gröditzers omsætning og 3 % af virksomhedens materielle omkostninger ret ubetydelig.

(55) Kommissionen tager også i betragtning, at investeringerne i Gröditzer hovedsagelig blev foretaget på grundlag af investeringsplaner fra EREL og BMGB, der begge var BvS' offentlige forgængere. Begge investeringsplaner blev udarbejdet, før privatiseringsaftalen med GMH blev indgået. Det fremgår ikke, at de blev indgået med formål, der var til større fordel for GMH end for Gröditzer.

(56) Kommissionen mener på grundlag af informationen fra Tyskland og under hensyn til, at der hverken fandt direkte eller indirekte overførsel af kontante midler sted fra Gröditzer til GMH, at sidstnævnte ikke har haft fordel af den med fællesmarkedet uforenelige støtte, som blev ydet Gröditzer i forbindelse med dets privatisering.

5.4. Tilbagebetaling af støtte

(57) Tyskland gav den 19. oktober 2001 oplysninger om tilbagebetaling af den med fællesmarkedet uforenelige støtte på 239 mio. DEM. Det gentog, at salgskontrakten kun ville træde i kraft, hvis "køberen af aktiverne i Gröditzer ikke under hensyn til Kommissionens beslutning 1999/720/EF, EKSF hæfter for sælgers eller dennes forgængers gæld som følge af tilbagebetalingen af den med fællesmarkedet uforenelige støtte". Tyskland anmodede derfor igen Kommissionen om dens holdning til, om GMH ville hæfte for tilbagebetalingskravet på Gröditzer.

(58) Kommissionen gør opmærksom på, at spørgsmålet om, hvem der er modtager af den med fællesmarkedet uforenelige støtte, som blev ydet Gröditzer Stahlwerke GmbH, reguleres i beslutning 1999/720/EF, EKSF. Det fastsættes således udtrykkeligt i beslutningen, at der ved "modtager" ikke kun forstås Gröditzer Stahlwerke GmbH, men også enhver anden virksomhed, der har fået overdraget aktiver på en sådan måde, at overdragelsen medfører, at virkningen af tilbagebetalingen af den med fællesmarkedet uforenelige støtte ophæves.

(59) Som tidligere anført i åbningsbeslutningen kan Kommissionen ikke i det foreliggende tilfælde træffe en endelig afgørelse om, hvorvidt Tyskland har truffet de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme beslutning 1999/720/EF, EKSF.

(60) Kommissionen gentager, at den på grundlag af EF-traktatens artikel 10 vil samarbejde med Tyskland med henblik på gennemførelsen af beslutningen.

6. KONKLUSION

(61) Kommissionen finder, at ovennævnte foranstaltning ikke kan betragtes som statsstøtte i betydningen i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, eller EKSF-traktatens artikel 4, litra c) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den foranstaltning, som Tyskland har til hensigt at gennemføre til fordel for Georgsmarienhütte Holding GmbH, er ikke støtte i betydningen i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, eller EKSF-traktatens artikel 4, litra c).

Det tillades derfor at gennemføre foranstaltningen.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2001.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 338 af 28.12.1996, s. 42.

(2) EFT C 199 af 14.7.2001, s. 4.

(3) Aktivernes købere er Einhundertvierzigste KOPA Vermögensverwaltungsgesellschaft mbH og Einhundertvierundvierzigste KOPA Vermögensverwaltungsgesellschaft mbH, der begge er datterselskaber af Georgsmarienhütte Holding GmbH. I forbindelse med salget af aktiver omfatter GMH også disse to datterselskaber.

(4) Den 20. april 1999 solgte Gröditzer Stahlwerke GmbH sine aktiver og passiver - og dermed sin økonomiske aktivitet - til det nyoprettede Edelstahl Gröditz GmbH og Stahlwerk Gröditz GmbH, der er datterselskaber til Stahl Gröditz Holding GmbH. BvS er Stahl Gröditz Holding GmbH's eneste aktionær. I mellemtiden solgte Stahl Gröditz GmbH aktierne i disse to datterselskaber til Gröditzer Stahlwerke GmbH.

(5) Retsligt er aftalens parter Georgsmarienhütte GmbH og Georgsmarienhütte Verwaltungsgesellschaft mbH i Georgsmarienhütte og Bladenhorster Grundstückverwaltungsgesellschaft mbH i Castrop-Rauxel. GMH Holding GmbH blev oprettet i 1998 som et holdingselskab efter en intern omstrukturering af Georgsmarienhüttegruppen.

(6) EFT L 292 af 13.11.1999, s. 27.

(7) Kommissionen traf den 28. november 2001 en endelig beslutning om managementkontraktens bestemmelser. Den konkluderede, at den ikke indebar statsstøtte til GMH.

(8) Anslået i november 1999 af det godkendte auktionshus Dechow og Rolf A. Hartmann for salget af aktiverne i en going-concern, der ikke er insolvent. Aktivernes værdi ved en opdeling vurderedes til 18 mio. DEM.

(9) Höltger Edelstahl & Partner tilbød 20 mio. DEM for Gröditzers aktiver.

(10) Den endelige salgspris bliver reguleret under hensyn til værdien af fordringerne og lageropgørelserne på den dag, hvor salgskontrakten træder i kraft. Fordringerne vurderes til 80 % af deres værdi og opgørelserne til 26,3 mio. DEM, forudsat at værdien ikke varierer med over 10 %.

(11) Arthur Andersen, juli 2001.