FÆLLESSKABETS RAMMEBESTEMMELSER FOR STATSSTØTTE TIL REDNING OG OMSTRUKTURERING AF KRISERAMTE VIRKSOMHEDER (1) (97/C 283/02)

1. INDLEDNING

1.1. Behovet for en omfattende og fast kontrol med statsstøtte i Det Europæiske Fællesskab har i de seneste år vundet genklang i vide kredse. Statsstøttens konkurrencefordrejende virkning forøges i takt med, at andre statsfremkaldte fordrejninger fjernes, og markedet bliver mere åbent og integreret. I det indre marked er det således vigtigere end nogensinde at føre streng kontrol med statsstøtten.

På mellemlang sigt forventes det, at det indre marked vil resultere i betydelige fordele i form af øget økonomisk vækst, selv om væksten i øjeblikket er bremset af recessionen. Hovedparten af stigningen i den økonomiske vækst, der forventes som følge af det indre marked, vil have sin baggrund i de strukturændringer, medlemsstaterne vil skulle gennemføre. Selv om det er lettere at gennemføre strukturændringer i den ekspanderende økonomi, er det selv i en recession uønskeligt, at medlemsstaterne bremser eller forsinker strukturtilpasningsprocessen ved at yde statsstøtte til virksomheder, som i den nye markedssituation burde forsvinde eller omstruktureres. En sådan støtte ville medføre, at strukturtilpasningsbyrden flyttes over på andre, mere effektive virksomheder, og opmuntre til et støttekapløb. Samtidig med at statsstøtte således forhindrer, at fordelene ved det indre marked realiseres fuldt ud for Fællesskabet som helhed, indebærer den en alvorlig belastning for de nationale budgetter og forhindrer økonomisk konvergens.

1.2. Der er imidlertid omstændigheder, hvor statsstøtte til at redde kriseramte virksomheder og hjælpe dem med en strukturomlægning kan være berettiget. Det kan bl.a. være berettiget af sociale eller regionalpolitiske grunde, ud fra ønsket om at bevare en konkurrencepræget markedsstruktur i tilfælde, hvor lukninger, af virksomheder vil kunne medføre etablering af et monopol eller et oligopol for at sikre de små og mellemstore virksomheder (SMV) større økonomiske fordele og for at tilgodese SMV's og de små landbrugsvirksomheders (SLV) særlige behov.

1.3. Kommissionen fastlagde sin politik for støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder i 1979 i ottende beretning om konkurrencepolitikken (2). Denne politik er blevet støttet af Domstolen mange gange (3).

Af de i punkt 1.1 nævnte årsager måtte denne politik dog revideres og ajourføres i takt med gennemførelsen af det indre marked. Den måtte endvidere tilpasses for at tage hensyn til målet om økonomisk og social sammenhørighed (4) og defineres nærmere på grund af udviklingen i politikken vedrørende kapitaltilførsler (5), finansielle overførsler til offentlige virksomheder (6) og støtte til SMV (7). En ajourført politik på dette område blev offentliggjort som rammebestemmelser ved udgangen af 1994 (8). Den aktuelle tekst fastholder denne politik undtagen for landbrugssektorens vedkommende (9). For denne sektor indføres der forskellige ændringer ved nærværende tekst.

2. DEFINITIONER OG RAMMEBESTEMMELSERNES ANVENDELSESOMRÅDE

2.1. Definition af rednings- og omstruktureringsstøtte

Støtte til redning af virksomheder og støtte til omstrukturering af virksomheder bør behandles sammen, idet staten i begge tilfælde står over for en kriseramt virksomhed, der ikke kan klare sig ved hjælp af egne midler eller ved at rejse den fornødne kapital hos aktionærer eller gennem låntagning, og idet redning og omstrukturering ofte er to, omend klart adskilte, sider af samme sag. Den finansielle svækkelse af virksomheder, der reddes af staten eller modtager hjælp til omstrukturering, skyldes ofte dårlige hidtidige driftsresultater eller dystre fremtidsudsigter. De typiske symptomer er ofte faldende indtjeningsevne eller voksende underskud, faldende omsætning, voksende lagerbeholdninger, overkapacitet, forringet cashflow, stigende gæld, øget rente- og afdragsbyrde og lav nettoformue. I akutte tilfælde kan virksomheden allerede være blevet insolvent eller være trådt i likvidation.

Det er ikke muligt at opstille et fast almengyldigt sæt økonomiske parametre, som kan bruges til at kortlægge, om støtte til en virksomhed udgør rednings- eller omstruktureringsstøtte. De to situationer udviser dog fundamentale forskelle.

Redningsstøtte holder midlertidigt liv i en virksomhed, der står over for en betydelig forværring af sin finansielle stilling med øjeblikkelige likviditetsproblemer eller teknisk insolvens, medens årsagerne til virksomhedens vanskeligheder analyseres, og der udarbejdes en effektiv plan til at få rettet op på situationen. Redningsstøtten giver med andre ord firmaet et kort pusterum, normalt højst seks måneder, indtil der er fundet en langsigtet løsning på dets finansielle problemer.

Omstruktureringsstøtte er derimod et led i en gennemførlig, sammenhængende og omfattende plan for genetablering af virksomhedens rentabilitet på længere sigt. Omstruktureringsstøtten omfatter normalt et eller flere af følgende elementer: en reorganisering og rationalisering af virksomhedensaktiviteter til et mere effektivt niveau, hvilket typisk vil indebære, at virksomheden opgiver urentable eller tabsgivende aktiviteter, en omstrukturering af de aktiviteter, der igen kan gøres konkurrencedygtige, og eventuelt udvikling og omstilling til nye, rentable aktiviteter. Den fysiske omstrukturering ledsages normalt af en finansiel omstrukturering (kapitaltilførsel, gældsnedsættelse). Omstruktureringsplanen skal bl.a. tage højde for de faktorer, der lå til grund for virksomhedens vanskeligheder, udbud af og efterspørgsel efter de pågældende produkter og den forventede udvikling og virksomhedens specifikke stærke og svage sider. Omstruktureringsplanen skal sikre en velordnet overgang til en ny struktur, der skaber sikkerhed for virksomhedens rentabilitet på længere sigt og gør den i stand til at klare sig ved egen hjælp uden behov for yderligere statsstøtte.

2.2. Berørte sektorer

Kommissionen følger den generelle fremgangsmåde for rednings- og omstruktureringsstøtte, der er fastsat i rammebestemmelserne, for alle sektorer. Inden for visse sektorer såsom stål, skibsbygningsindustrien, tekstil- og beklædningsindustrien, kunstfiberindustrien, bilindustrien, transportsektoren og kulindustrien gælder rammebestemmelserne imidlertid kun i det omfang, de er i overensstemmelse med de særlige regler for statsstøtte, der gælder for disse sektorer.

2.3. Anvendelse af EF-traktatens artikel 92, stk. 1

Af de i punkt 1.1 anførte årsager er der en tendens til, at statsstøtte til redning eller omstrukturering af kriseramte virksomheder ifølge sin natur vil fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Denne støtte falder derfor normalt ind under EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og kræver en undtagelse.

Den eneste generelle undtagelse er støtte, der er så ubetydelig, at den ikke medfører nogen mærkbar påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne. Dette de-minimis-tal er fastsat til 100 000 ECU fra alle kilder og under enhver støtteordning over en treårig periode. (10). De-minimis-reglen gælder ikke inden for de sektorer, hvor der gælder særlige EF-regler for statsstøtte (11), herunder landbruget.

Støtte til omstrukturering kan ydes under mange forskellige former, bl.a. kapitaltilførsel, eftergivelse af gæld, lån, rentetilskud, fritagelse for betaling af skatter og socialsikringsbidrag samt lånegaranti. I tilfælde af redning bør støtten imidlertid begrænses til lån til markedsrente eller lånegaranti (se punkt 3.1). Støtten kan ydes af enhver offentlig instans på centralt, regionalt eller lokalt plan og enhver »offentlig virksomhed« som defineret i artikel 2 i direktivet af 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (12). Rednings- eller omstruktureringsstøtte kan således eksempelvis ydes af statslige holdingselskaber eller offentlige investeringsselskaber (13).

Den metode, Kommissionen benytter for at afgøre, hvornår offentlig tilførsel af ny kapital til virksomheder, der allerede er statsejede eller er blevet helt eller delvis statsejede som følge af operationen, indebærer støtte, blev fastlagt i meddelelsen af 1984 (14) og er blevet defineret på ny og udvidet til at omfatte støtte i andre former i meddelelsen om offentlige virksomheder af 1993 (15). Kriteriet er baseret på princippet om »den private investor«. Dette princip indebærer, at statens tilførsel af kapital til eller garantistillelse over for en virksomhed ikke udgør statsstøtte, såfremt en fornuftig privat investor under normale markedsvilkår ville have stillet tilsvarende midler til rådighed.

Hvis finansieringen ydes eller garanteres af staten til en kriseramt virksomhed, er der imidlertid en formodning om, at den finansielle overførsel indebærer statsstøtte. Sådanne finansielle transaktioner skal derfor meddeles Kommissionen på forhånd i henhold til artikel 93, stk. 3 (16). Formodningen om støtte er især stærk, når industrien som helhed er kriseramt eller lider af strukturel overkapacitet.

Vurderingen af rednings- eller omstruktureringsstøtte berøres ikke af ændringer i ejendomsforholdet i den støttede virksomhed. Det vil således ikke være muligt at undgå kontrol ved at overføre virksomheden til en anden juridisk enhed eller ejer.

2.4. Grundlag for undtagelse

Artikel 92, stk. 2 og 3, i EF-traktaten giver mulighed for at indrømme en undtagelse for støtte, der falder ind under artikel 92, stk. 1. Det eneste grundlag for at fritage støtte til redning eller omstrukturering af kriseramte virksomheder findes i artikel 92, stk. 3, litra c), når man ser bort fra tilfælde af naturkatastrofer og andre usædvanlige begivenheder, der er fritaget efter artikel 92, stk. 2, litra b), og ikke omfattet her, samt, i det omfang artikel 92, stk. 2, litra c), stadig gælder, støtte i Tyskland omfattet af denne bestemmelse. I henhold til denne bestemmelse har Kommissionen beføjelse til at tillade »støtte til fremme af udvikling af visse erhvervsgrene . . ., når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse«.

Kommissionen finder, at støtte til redning og omstrukturering kan bidrage til at fremme udviklingen af økonomiske aktiviteter uden at ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, hvis betingelserne i punkt 3 er opfyldt. Kommissionen vil derfor godkende en sådan støtte på disse betingelser. Hvis de virksomheder, der skal reddes eller omstruktureres, ligger i støtteberettigede områder, vil Kommissionen tage regionale hensyn på grundlag af artikel 92, stk. 3, litra a) og c), som beskrevet i punkt 3.2.3 i betragtning.

2.5. Eksisterende støtteordninger

Disse rammebestemmelser, bortset fra deres anvendelse inden for landbrugssektoren, berører ikke de støtteordninger for redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, der allerede var godkendt, da rammebestemmelserne blev offentliggjort i 1994.

Rammebestemmelserne berører endvidere ikke anvendelsen af støtteordninger, der er godkendt til andre formål end redning og omstrukturering, f.eks. regionaludvikling, udvikling af SMV eller obligatorisk slagtning af dyr for at bekæmpe sygdom, hvis den støtte til redning eller omstrukturering, der ydes i henhold til disse ordninger, opfylder de betingelser, Kommissionen har godkendt for ordningerne.

3. GENERELLE BETINGELSER FOR GODKENDELSE AF REDNINGS- OG OMSTRUKTURERINGSSTØTTE

3.1. Redningsstøtte

For at kunne godkendes af Kommissionen må redningsstøtte (som defineret ovenfor) fortsat opfylde de betingelser, Kommissionen fastlagde i 1979 (17).

Redningsstøtte skal således:

- bestå af tilførsel af likviditet i form af lånegarantier eller lån til normal markedsrente

- være begrænset til, hvad der er strengt nødvendigt for at sikre virksomhedens fortsatte beståen (f.eks. dækning af lønudgifter, rutinemæssige leverancer, osv.)

- kun ydes i det tidsrum, der er nødvendigt for at få fastlagt de fornødne og gennemførlige saneringsforanstaltninger (normalt ikke over seks måneder) (18)

- være begrundet i alvorlige sociale vanskeligheder og ikke have uacceptable virkninger for industrien og landbruget i andre medlemsstater.

En yderligere betingelse er, at der principielt skal være tale om en engangsforanstaltning. En række redninger, der reelt udelukkende opretholder status quo, udsætter det uundgåelige og i den mellemliggende tid vælter de industrielle, landbrugsmæssige og sociale problemer over på mere effektive producenter og andre medlemsstater, er klart uacceptable. Redningsstøtte bør derfor normalt være et engangsfænomen og ydes i et begrænset tidsrum, medens virksomhedens fremtidsmuligheder analyseres.

Redningsstøtten behøver ikke nødvendigvis at blive udbetalt i én samlet rate. Det kan tværtimod være bedre at sprede udbetalingen over flere rater efter særskilt vurdering, således at der bliver mulighed for at tage hensyn til en omskiftende udvikling i ydre vilkår eller for at tilskynde den kriseramte virksomhed til at tage bestemte korrigerende skridt.

Ved anvendelsen af ovennævnte betingelser på SMV, herunder små landbrugsvirksomheder (SLV), vil Kommissionen tage hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for virksomheder i disse kategorier og sektorer.

Godkendelse af redningsstøtte foregriber ikke Kommissionens stillingtagen til støtte, der eventuelt senere ydes til en omstruktureringsplan. Denne støtte skal vurderes for sig.

3.2. Omstruktureringsstøtte

3.2.1. Grundlæggende fremgangsmåde

Støtte til omstrukturering rejser særlige konkurrenceproblemer, da den kan vælte en unfair del af byrden i forbindelse med strukturtilpasningerne og de hermed forbundne sociale, industrielle og landbrugsmæssige problemer over på andre producenter, der klarer sig uden støtte, og på andre medlemsstater. Hovedreglen bør derfor være, at der kun kan godkendes omstruktureringsstøtte i tilfælde, hvor det kan godtgøres, at godkendelse af omstruktureringsstøtte er i Fællesskabets interesse. Dette er kun muligt, hvis strenge betingelser opfyldes, og der i fuldt omfang tages hensyn til støttens mulige konkurrencefordrejende virkninger.

3.2.2. Almindelige betingelser

Med forbehold af de særlige bestemmelser, der i det følgende er nævnt for støtteberettigede områder og SMV og for landbrugssektoren i punkt 3.2.5, skal følgende almindelige betingelser være opfyldt for, at en omstruktureringsplan kan godkendes af Kommissionen:

i) Genoprettelse af virksomhedens rentabilitet

Det er en absolut betingelse, at omstruktureringsplanen inden for et rimeligt tidsrum og på basis af en realistisk vurdering af virksomhedens fremtidige driftsvilkår skal kunne gøre virksomheden sund og rentabel på længere sigt. Omstruktureringsstøtten må derfor være betinget af et bæredygtigt omstrukturerings-/saneringsprogram, som skal forelægges Kommissionen i alle detaljer. Planen skal resultere i, at virksomhedens konkurrenceevne genoprettes inden for en rimelig tidsfrist. Rentabilitetsperspektiverne skal primært bedømmes ud fra de interne reorganiseringsforanstaltninger, der er indeholdt i omstruktureringsplanen, og må kun baseres på eksterne faktorer, såsom pris- og efterspørgselsstigninger, som virksomheden ikke har større indflydelse på, hvis markedsforventningerne er generelt anerkendte. En vellykket omstrukturering indebærer, at de strukturelt betinget tabsgivende aktiviteter opgives.

For at opfylde rentabilitetskriteriet må omstruktureringsplanen kunne sikre virksomheden tilstrækkeligt store avancer til at dække alle omkostninger, herunder også afskrivninger og finansielle omkostninger, og samtidig sikre en minimumsforrentning af kapitalen, således at virksomheden ikke efter omstruktureringens gennemførelse får behov for yderligere statsstøtte for at kunne gøre sig gældende i konkurrencen på markedet. Ligesom ved redningsstøtte bør det derfor normalt kun være nødvendigt at yde omstruktureringsstøtte én gang.

ii) Forhindring af konkurrencefordrejende virkninger i forbindelse med tildeling af støtte

Det er desuden en betingelse for tildeling af omstruktureringsstøtte, at der træffes foranstaltninger for i videst muligt omfang at opveje eventuelle skadelige virkninger på konkurrenterne. I modsat fald vil støtten være »i strid med den fælles interesse« og ikke være omfattet af undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra c).

Hvis en objektiv vurdering af efterspørgsels- og udbudssituationen viser, at der er strukturel overkapacitet (19) på det relevante marked i Det Europæiske Fællesskab, hvor støttemodtageren udøver sin virksomhed, skal omstruktureringsplanen yde et i forhold til den modtagne støtte rimeligt bidrag til omstruktureringen af branchen på dette marked gennem en definitiv nedskæring eller nedlukning af kapaciteten. En nedskæring eller nedlukning er definitiv, når de berørte produktionsanlæg skrottes, sættes permanent ude af stand til at producere i det hidtidige omfang eller permanent omdannes til anden brug. Salg af kapacitet til konkurrenter er ikke tilstrækkeligt i dette tilfælde, undtagen hvis anlægget sælges til brug i en del af verden, hvor anlæggets fortsatte drift ikke forventes at ville få betydelig indvirkning på konkurrencen i Fællesskabet.

Der er mulighed for at lempe kravet om proportionale kapacitetsnedskæringer, hvis sådanne nedskæringer vil kunne resultere i en åbenlys forværring af markedsstrukturen, f.eks. ved at bevirke, at der opstår en monopol- eller oligopolstilling.

Hvis der på den anden side ikke er tale om strukturel overkapacitet på det relevante marked i Fællesskabet, hvor støttemodtageren udøver sin virksomhed, vil Kommissionen normalt ikke kræve en kapacitetsnedskæring til gengæld for støtten. Kommissionen må imidlertid sikre sig, at støtten udelukkende anvendes til at genoprette virksomhedens rentabilitet og ikke giver støttemodtageren mulighed for at udvide produktionskapaciteten under omstruktureringen, medmindre dette er af væsentlig betydning for genoprettelse af rentabiliteten, uden samtidig at fordreje konkurrencen. For at sikre, at støtten ikke fordrejer konkurrencen i et omfang, der er i strid med den fælles interesse, kan Kommissionen opstille betingelser og forpligtelser, som den anser for at være nødvendige.

Hvad angår den primære landbrugsproduktion, giver Kommissionen godkendelse i overensstemmelse med Fællesskabets internationale forpligtelser.

iii) Støtte i forhold til omstruktureringsomkostninger og -fordele

Støttens størrelse og intensitet skal være begrænset til det strengt nødvendige minimum og stå i forhold til de fordele, der forventes fra Fællesskabets synspunkt. Støttemodtagerne vil derfor normalt skulle yde et betydeligt bidrag til omstruktureringsprogrammet af egne midler eller gennem finansiering udefra på markedsvilkår. For at støtten ikke skal få alt for store konkurrencefordrejende virkninger, må det undgås blot at stille en sum penge til rådighed for virksomheden, der kan anvendes til aggressive, markedsfordrejende aktiviteter uden tilknytning til strukturomlægningen. Støtten bør heller ikke anvendes til at finansiere nye investeringer, der ikke er nødvendige af hensyn til omstruktureringen. Støtte til finansiel omstrukturering bør ikke resultere i en uberettiget nedsættelse af virksomhedens finansielle byrder.

Hvis støtten anvendes til at afskrive gæld som følge af tidligere underskud, skal eventuelle skattebegunstigelser i forbindelse med underskuddet afvikles og må ikke tilbageholdes til modregning i fremtidige overskud eller sælges eller overføres til tredjeparter, da virksomheden i dette tilfælde vil modtage støtte to gange.

iv) Fuldstændig gennemførelse af omstruktureringsplanen og overholdelse af betingelserne

Virksomheden skal gennemføre den omstruktureringsplan, Kommissionen har fået forelagt og har godkendt, fuldstændigt og opfylde alle de betingelser, der er stillet i Kommissionens beslutning. Hvis dette ikke er tilfældet, vil Kommissionen tage skridt til at kræve støtten tilbagebetalt, medmindre den oprindelige beslutning ændres efter en ny anmeldelse fra medlemsstaten.

v) Tilsyn og årlige rapporter

Der skal føres tilsyn med omstruktureringsplanens gennemførelse, udvikling og resultater på basis af detaljerede årlige rapporter til Kommissionen. Disse årsrapporter skal indeholde alle relevante oplysninger, der kan sætte Kommissionen i stand til at følge det godkendte programs gennemførelse, virksomhedens modtagelse af støtte og udviklingen i den finansielle situation samt føre tilsyn med, om alle betingelser eller forpligtelser i Kommissionens støttegodkendelsesbeslutning overholdes. Hvis der er et særligt behov for at få visse nøgleinformationer bekræftet, f.eks. om lukninger og kapacitetsnedskæringer, kan Kommissionen kræve hyppigere rapporter.

3.2.3. Betingelser for omstruktureringsstøtte i støtteberettigede områder (20)

Da økonomisk og social samhørighed er et af hovedmålene i Fællesskabet i henhold til artikel 130a i EF-traktaten og de øvrige politikker, der skal bidrage til dette mål i henhold til artikel 130b (21), skal Kommissionen tage hensyn til behovet for regionaludvikling ved vurderingen af omstruktureringsstøtte i støtteberettigede områder. Den kendsgerning, at en kriseramt virksomhed ligger i et støtteberettiget område, berettiger dog ikke, at der indtages en fuldstændigt eftergivende holdning i spørgsmålet om støtte til omstrukturering. På lang eller mellemlang sigt hjælper det ikke en region at holde virksomheder kunstigt i live, som i sidste ende vil være dømt til at gå ned af strukturelle eller andre årsager.

I betragtning af de begrænsede midler, der er til rådighed på EF-plan og nationalt plan til at fremme regionaludvikling, er det desuden i regionernes egen interesse at anvende disse knappe midler til hurtigst muligt at udvikle alternative, rentable og varige aktiviteter. Endelig skal de konkurrencefordrejende virkninger holdes på et minimum, selv når der er tale om støtte til virksomheder i støtteberettigede områder.

Kriterierne i punkt 3.2.2 gælder derfor ligeledes for støtteberettigede områder, selv når der tages hensyn til behovet for regionaludvikling. Omstruktureringsplanen skal især resultere i en økonomisk rentabel virksomhed, der kan bidrage til regionens reelle udvikling uden at kræve konstant støtte. Der vil således ikke blive set mere positivt på gentagne støttetildelinger her end i ikke-støtteberettigede områder. Omstruktureringsplanerne skal endvidere gennemføres under konstant tilsyn. For at undgå konkurrencefordrejende virkninger skal støtten også stå i et rimeligt forhold til omstruktureringsomkostningerne og -fordelene. I de støtteberettigede områder kan der dog udvises lidt mere fleksibilitet hvad angår kravet om kapacitetsnedskæring i tilfælde af markeder, hvor der er strukturel overkapacitet. Hvis behovet for regionaludvikling gør det berettiget, kan Kommissionen kræve en mindre kapacitetsnedskæring i støtteberettigede områder end i ikke-støtteberettigede områder og kan sondre mellem områder, der er berettiget til regionalstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), og områder, der er berettiget i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), for at tage hensyn til de mere alvorlige regionale problemer i førstnævnte områder.

I forbindelse med eventuel støtte til nyinvesteringer, der ikke er nødvendige af hensyn til omstruktureringen, skal de af Kommissionen fastsatte grænser for regionalstøtte overholdes.

3.2.4. Støtte til omstrukturering af små og mellemstore virksomheder

Hvis visse accepterede støtteintensiteter ikke overskrides, vil støtte til små og mellemstore virksomheder normalt påvirke samhandelsvilkårene mindre end støtte til større virksomheder og en eventuel ulempe for konkurrencen som følge af statsstøtte sandsynligvis lettere kunne opvejes af de økonomiske fordele (22). Dette gælder også for støtte til omstrukturering. Det er derfor berettiget, at Kommissionen indtager en mindre restriktiv holdning over for en sådan støtte, når den ydes til SMV.

I Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (SMV) (23) opstiller Kommissionen en ensartet definition af SMV med henblik på kontrol med statsstøtte.

»SMV« defineres som en virksomhed:

- med højst 250 medarbejdere, og

- enten en årsomsætning på højst 20 mio. ECU

- eller en samlet balance på højst 10 mio. ECU, og

- hvor højst 25 % af kapitalen ejes af en eller flere virksomheder, der ikke er omfattet af denne definition, bortset fra offentlige investeringsselskaber, ventureselskaber eller, forudsat at der ikke udøves nogen kontrol, institutionelle investorer.

I forbindelse med SMV vil Kommissionen ikke kræve, at omstruktureringsstøtte skal opfylde de samme strenge betingelser som omstruktureringsstøtte til større virksomheder, især hvad angår kapacitetsnedskæringer og forpligtelsen til at aflægge rapporter.

3.2.5. Bestemmelser, der kun gælder for støtte til omstrukturering inden for landbrugssektoren

Kommissionen vil efter anmodning fra den pågældende medlemsstat og som alternativ til de generelle bestemmelser om kapacitetsnedskæring i denne meddelelse anvende følgende bestemmelser for erhvervsdrivende inden for landbrugssektoren:

a) Generelt

Hvis der er strukturel overkapacitet i produktionsleddet, gælder kravet om definitiv nedskæring eller nedlukning af kapaciteten i punkt 3.2.2, nr. ii). For den primære landbrugsproduktions vedkommende afløses dette krav dog af kravet om, at kapacitetsnedskæringen eller -nedlukningen vedvarer i mindst fem år.

- For foranstaltninger, der tager sigte på bestemte produkter eller erhvervsdrivende, skal kapacitetsnedskæringen normalt nå op på 16 % (24) af den kapacitet, som omstruktureringsstøtten faktisk ydes for.

- For andre foranstaltninger uden dette sigte skal ovennævnte kapacitetsnedskæring normalt nå op på 8 % (25) av værdien af produktionen af produkter, som der er strukturelt overskud af, og som omstruktureringsstøtten faktisk ydes for.

Ved afgørelsen af, om det er berettiget at yde omstruktureringsstøtte, og af støttebeløbets størrelse, tages der ikke hensyn til de byrder, der er forbundet med at overholde fællesskabskvoter og dermed forbundne bestemmelser, som gælder for de enkelte erhvervsdrivende.

b) Specielt for små landbrugsvirksomheder (SLV)

I denne meddelelse defineres SLV som erhvervsdrivende inden for landbrugssektoren med højst ti årsarbejdsenheder.

For SLV kan ovennævnte krav om definitiv nedskæring eller nedlukning af kapaciteten betragtes som opfyldt på det relevante markedsniveau (gælder ikke nødvendigvis kun dem eller overhovedet nogen af dem, der modtager omstruktureringsstøtte). Forudsat at den fælles landbrugspolitiks bestemmelser overholdes, kan medlemsstaterne vælge, hvilken kapacitetsnedskæringsordning de vil anvende for SLV. I disse tilfælde skal medlemsstaterne som en generel regel godtgøre:

- at ordningen, når det gælder foranstaltninger, der tager sigte på bestemte produkter eller erhvervsdrivende, i den relevante medlemsstat vil nedskære produktionskapaciteten for produktet/produkterne, der er strukturelt overskud af, med 10 % (26) af den kapacitet, omstruktureringsstøtten faktisk ydes for

- for andre foranstaltninger uden dette sigte skal denne kapacitetsnedskæring nå op på 5 % (27) af værdien af produktionen af produkter, der er strukturelt overskud af, og som omstruktureringsstøtten faktisk ydes for. Denne nedskæring kan enten gælde produkter, som der faktisk udbetales omstruktureringsstøtte for, eller andre bilag II-produkter, som der er strukturelt overskud af.

Medlemsstaterne skal også godtgøre, at kapacitetsnedskæringen er et supplement til enhver kapacitetsnedskæring, der foretages uden omstruktureringsstøtte.

Hvis kapacitetsnedskæringen ikke søges gennemført hos støttemodtageren, skal der iværksættes foranstaltninger til gennemførelse af nedskæringen senest to år efter, at tærsklen i litra c) er nået.

c) Særlige forhold, der gør sig gældende for alle erhvervsdrivende inden for landbrugssektoren

Inden for denne sektor kan selv meget små støttebeløb opfylde betingelserne i EF-traktatens artikel 92, stk. 1. I erkendelse af de praktiske problemer, der er forbundet med kapacitetsnedskæring inden for den primære landbrugsproduktion (og indirekte inden for forarbejdning og afsætning af produkter i EF-traktatens bilag II), vil Kommissionen dog, uden derved at tilsidesætte den fælles interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra c), hvis alle andre betingelser er overholdt, frafalde kravene om kapacitetsnedskæring i følgende situationer:

i) for foranstaltninger, der tager sigte på en bestemt kategori af produkter eller erhvervsdrivende, hvis alle de beslutninger, der træffes om at yde støtte, ikke i nogen sammenhængende tolvmåneders-periode omfatter en produktmængde, der overstiger 3 % af den samlede årlige mængde af den pågældende produktion i det pågældende land

ii) for andre foranstaltninger uden dette sigte, hvis alle de beslutninger, der træffes om at yde støtte, ikke i nogen sammenhængende tolvmånedersperiode omfatter produkter, hvis samlede værdi overstiger 1,5 % af den samlede årlige værdi af landbrugsproduktionen i det pågældende land.

Efter anmodning fra den pågældende medlemsstat kan de geografiske referencer, der er nævnt i nr. i) og ii), for en vilkårlig foranstaltning fastlægges på regionalt plan. Størrelsen af et lands (eller en regions) produktion skal i alle tilfælde baseres på de normale produktionsniveauer (normalt gennemsnittet for de seneste tre år), og mængden eller værdien af støttemodtagernes produktion skal repræsentere produktionsmængden eller -værdien for deres bedrifter inden tidspunktet for beslutningen om at yde støtte.

Undtagelser fra kravet om kapacitetsnedskæring indebærer i intet tilfælde, at investeringsstøtte til aktiviteter, som er undergivet sektorbegrænsninger, accepteres.

d) Hvis lofterne for undtagelse fra kravet om kapacitetsnedskæring i litra c) overskrides:

i) bestemmes den kapacitetsnedskæring, der skal foretages, på grundlag af den samlede kapacitet, der er ydet støtte til, og ikke blot på grundlag af den overskydende del

ii) for støttemodtagere, der ikke er SLV, og som allerede har fået godkendt støtte, inden lofterne nås, kan kapacitetsnedskæringen foretages ved foranstaltninger svarende til foranstaltningerne for SLV i henhold til litra b).

3.2.6. Støtte til dækning af de sociale omkostninger i forbindelse med omstruktureringen

Omstruktureringsplaner medfører normalt nedskæring eller opgivelse af tabsgivende aktiviteter. Indskrænkning af virksomhedens aktiviteter er ofte nødvendig for at opnå rationalisering og effektivitet rent bortset fra de kapacitetsnedskæringer, der kræves som betingelse for at yde støtte, hvis branchen lider af strukturel overkapacitet. I alle tilfælde vil sådanne foranstaltninger normalt resultere i, at virksomhedens arbejdsstyrke reduceres.

Medlemsstaternes lovgivning på arbejdsmarkedsområdet kan omfatte generelle socialsikringsordninger, hvorunder der betales fratrædelsespenge og førtidspensioner direkte til de afskedigede medarbejdere. Sådanne ordninger betragtes ikke som statsstøtte, der falder ind under artikel 92, stk. 1, hvis staten tager sig direkte af arbejdstagerne, og virksomheden ikke er involveret.

Ud over direkte fratrædelsesordninger og førtidspensioner til medarbejderne findes der en række generelle sociale støtteordninger, hvorunder staten dækker udgifterne til de foranstaltninger, virksomheden tilbyder de afskedigede medarbejdere ud over de lovfastsatte og kontraktlige forpligtelser. Hvor sådanne ordninger anvendes generelt, dvs. uden sektormæssige begrænsninger og over for enhver medarbejder, der opfylder på forhånd definerede objektive betingelser, betragtes disse ikke som støtte efter artikel 92, stk. 1, til de virksomheder, der gennemfører en omstrukturering. Hvis ordningerne imidlertid benyttes til at støtte omstruktureringen i særlige brancher, kan de udgøre støtte på grund af den selektive måde, de benyttes på.

De forpligtelser, en virksomhed selv har i henhold til lovgivningen på arbejdsmarkedsområdet eller kollektive overenskomster med fagforeningerne om at betale fratrædelsesydelser og/eller førtidspensioner, er en del af de normale driftsomkostninger, en virksomhed skal betale af egne midler. Ethvert bidrag fra staten til disse omkostninger må derfor betragtes som støtte. Dette gælder, uanset om betalingerne foretages direkte til virksomheden eller administreres af en offentlig myndighed, som foretager betaling til arbejdstagerne.

Kommissionen stiller sig positivt over for en sådan støtte, idet den indebærer økonomiske fordele, der strækker sig ud over den pågældende virksomheds egen interesse, letter strukturændringer, mindsker de deraf følgende problemer og ofte kun udligner forskellene i de forpligtelser, der er pålagt virksomhederne ifølge national lovgivning.

Ud over at dække udgifterne til fratrædelsesydelser og førtidspensioner ydes der i forbindelse med en omstrukturering normalt støtte til omskoling, rådgivning og praktisk hjælp med at finde anden beskæftigelse, flyttehjælp, erhvervsuddannelse og støtte til tidligere medarbejderes start af ny virksomhed. Kommissionen indtager altid en positiv holdning til sådanne former for støtte.

Støtte til sociale foranstaltninger, der udelukkende er til gavn for medarbejdere, der afskediges på grund af omstrukturering, tages ikke i betragtning ved bestemmelsen af omfanget af kapacitetsnedskæringen i henhold til punkt 3.2.2, nr. ii).

4. ANMELDELSESKRAV OG VARIGHED OG REVISION AF RAMMEBESTEMMELSERNE

4.1. Ordninger for redning og omstrukturering af SMV

Kommissionen er parat til at godkende ordninger for støtte til redning og omstrukturering af SMV, der falder ind under definitionen i punkt 3.2.4, herunder virksomheder af denne art inden for landbrugssektoren (såvel som SLV). Denne godkendelse gives inden for den sædvanlige tidsfrist på to måneder at regne fra modtagelsen af fuldstændige oplysninger, medmindre ordningen falder ind under den hurtige godkendelsesprocedure, hvorefter sagen godkendes af Kommissionen på 20 arbejdsdage (28). Ordningen skal indeholde fuldstændige oplysninger om de støtteberettigede virksomheder eller, for landbrugets vedkommende, om, hvilke erhvervsdrivende eller sektorer det drejer sig om, de omstændigheder, hvorunder der kan ydes rednings- eller omstruktureringsstøtte, og støttens maksimumsbeløb. En betingelse for godkendelse er, at der indsendes en årlig rapport om ordningens gennemførelse med de oplysninger, der er fastsat i Kommissionens vejledning om standardiserede rapporter (29). Rapporterne skal endvidere, undtagen for så vidt angår SLV, omfatte en individuel liste over alle støttemodtagerne med oplysninger om virksomhedens navn, sektorkode - i overensstemmelse med NACE's tocifrede sektorklassificeringskoder (30) - antal medarbejdere, årsomsætning, årligt støttebeløb, oplysning om, hvorvidt der er modtaget rednings- eller omstruktureringsstøtte inden for de foregående to år og i bekræftende fald det hidtidige samlede støttebeløb. Hvis bestemmelserne i punkt 3.2.5 er anvendt, skal rapporten også indeholde data, der viser:

a) mængden (eller værdien) af den produktion, som der er udbetalt omstruktureringsstøtte for, og data for den kapacitetsnedskæring, der er opnået i henhold til nævnte afsnit, eller

b) at betingelserne for undtagelse fra kravet om kapacitetsnedskæring efter punkt 3.2.5, litra c), er opfyldt.

Ydelse af støtte til redning eller omstrukturering af SMV som nævnt i punkt 3.2.5 og til virksomheder inden for landbrugssektoren uden for en godkendt ordning kræver individuel anmeldelse til Kommissionen.

Støttetildeling til eller støtteprogrammer for redning og omstrukturering af virksomheder, der opfylder betingelserne i de-minimis-reglen (se punkt 2.3 ovenfor), skal ikke anmeldes.

4.2. Støtte til redning og omstrukturering af større virksomheder

Når der er tale om støtte til redning eller omstrukturering af større virksomheder, dvs. virksomheder, der er for store til at være dækket af definitionen af SMV, skal der indsendes individuel anmeldelse.

Da tiden normalt ikke er på de berørte virksomheders side, især når der er tale om redning af virksomheder, vil Kommissionen bestræbe sig på at træffe en beslutning så hurtigt som muligt. Tidsfristen for at træffe beslutning vedrørende anmeldelse af individuelle støttesager uden for de godkendte programmer er to måneder at regne fra modtagelsen af de fuldstændige oplysninger.

Medlemsstaterne kan selv gøre meget for at undgå unødvendige forsinkelser ved:

- at underrette Kommissionen om deres intentioner om at yde støtte på et tidligere tidspunkt. I de tilfælde, hvor medlemsstaten på grund af interne administrative procedurer ikke er i stand til omgående at give alle oplysninger om en planlagt rednings- og omstruktureringsstøtte, vil det være en fordel, hvis den lader Kommissionen vide, hvad der er besluttet, således at Kommissionen kan sætte sig ind i sagen, og det måske undgås, at Kommissionen senere må anmode om yderligere oplysninger efter en ufuldstændig anmeldelse

- at indgive fuldstændige anmeldelser. I anmeldelserne skal der sondres klart mellem støtte, der falder ind under redningsstøtte, og støtte, der falder ind under omstruktureringsstøtte. De skal direkte og særskilt omhandle alle de almindelige betingelser, der er anført ovenfor for godkendelse af rednings- eller omstruktureringsstøtte i henhold til rammebestemmelserne. Er dette ikke tilfældet, vil anmeldelsen blive betragtet som ufuldstændig, hvilket forsinker godkendelsen. I anmeldelsen skal medlemsstaterne endvidere underrette Kommissionen om alle andre former for støtte, der ydes virksomheden, og som ikke er direkte knyttet til sagen, således at Kommissionen er fuldt ud bekendt med alle detaljer.

4.3. Ikke-anmeldt støtte

Anmeldelse og godkendelse af støtte, inden den ydes, er strengt påkrævet. Medlemsstaterne erindres om risikoen ved at yde ulovlig støtte, da Kommissionen har beføjelse til at kræve en sådan støtte tilbagebetalt (31).

4.4. Varighed og revision af rammebestemmelserne

For så vidt angår andre sektorer end landbrugssektoren vil Kommissionen følge de rammebestemmelser, der blev offentliggjort i 1994 (32), i en periode på tre år regnet fra datoen for deres offentliggørelse.

For så vidt angår landbrugssektoren træder nærværende rammebestemmelser imidlertid i kraft den 1. januar 1998 for nye statsstøtteordninger. De træder i kraft samme dag for bestående ordninger, eller, hvis Kommissionen i denne forbindelse har inledt proceduren i EF-traktatens artikel 93, stk. 2, mod en eller flere medlemsstater, når Kommissionen har vedtaget en endelig beslutning over for den eller de pågældende medlemsstat(er) på grundlag af EF-traktatens artikel 93, stk. 2.

Inden udgangen af 1997 vil Kommissionen tage de nugældende rammebestemmelser for andre sektorer end landbrugssektoren op til revision. For så vidt angår de særlige bestemmelser vedrørende landbruget vil denne revision finde sted senest tre år efter datoen for offentliggørelsen af nærværende tekst.

(1) En ajourført politik på dette område blev offentliggjort som rammebestemmelser ved udgangen af 1994 (EFT C 368 af 23. 12. 1994, s. 12). Den aktuelle tekst fastholder denne politik undtagen for landbrugssektorens vedkommende. For denne sektor indføres der forskellige ændringer ved nærværende tekst. Kommissionen har til hensigt at tage disse rammebestemmelser op til fornyet overvejelse senere bortset fra de særlige bestemmelser vedrørende landbruget.

(2) Nr. 227, 228 og 177.

(3) Se især Domstolen 14. februar 1990, sag C-301/87, Frankrig mod Kommissionen, Sml. 1990, s. I-307 (Boussac); Domstolen 21. marts 1990, sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen, Sml. 1990, s. I-959 (Tubemeuse); Domstolen 21. marts 1991, sag C-303/88, Italien mod Kommissionen, Sml. 1991, s. I-1433 (ENI-Lanerossi); Domstolen 21. marts 1991, sag C-305/89, Italien mod Kommissionen, Sml. 1991, s. I-1603 (Alfa Romeo). Se endvidere Domstolen 14. november 1984, sag 323/82, Intermills mod Kommissionen, Sml. 1984, s. 3809; Domstolen 13. marts 1985, sag 296 og 318/82, Nederlandene og Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. 1985, s. 809; Domstolen 10. juli 1986, sag 234/84, Belgien mod Kommissionen, Sml. 1986, s. 2263 (Meura).

(4) Artikel 130a i EF-traktaten. Artikel 130b i EF-traktaten, der er indsat i traktaten om Den Europæiske Union, fastsætter, at andre politikker skal bidrage til at nå dette mål: »Udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker og aktioner samt gennemførelsen af det indre marked skal ske under hensyntagen til målene i artikel 130a og skal bidrage til deres virkeliggørelse«.

(5) EF-Bull. 9-1984, punkt 3.5.1.

(6) EFT C 307 af 13. 11. 1993, s. 3.

(7) EFT C 213 af 19. 8. 1992, s. 2.

(8) EFT C 368 af 23. 12. 1994, s. 12.

(9) Med henblik på denne meddelelse defineret som omfattende alle erhvervsdrivende, der beskæftiger sig med produktion af og/eller handler med produkter i traktatens bilag II, herunder fiskeri.

(10) Se meddelelse fra Kommisionen om de minimis-støtteordninger, EFT C 68 af 6. 3. 1996, s. 9.

(11) Se punkt 2.2.

(12) EFT L 195 af 29. 7. 1980, s. 35, ændret i EFT L 254 af 12. 10. 1993, s. 16.

(13) Se Domstolen 22. marts 1977, sag 78/76, Steinike und Weinlig mod Tyskland, Sml. 1977, s. 595; Crédit Lyonnais/Usinor-Sacilor, Kommissionens pressemeddelelse IP(91) 1045.

(14) Se fodnote 5.

(15) Se fodnote 6.

(16) Se nr. 27 i meddelelsen om offentlige virksomheder, fodnote 5.

(17) Ottende beretning om konkurrencepolitikken, nr. 228.

(18) Hvis Kommissionen stadig er i gang med at undersøge omstruktureringsplanen, når det godkendte tidsrum for redningsstøtten udløber, kan den overveje at forlænge redningsstøtten, indtil undersøgelsen er afsluttet (se treogtyvende beretning om konkurrencepolitikken, nr. 527).

(19) For produkter i EF-traktatens bilag II definerer Kommissionen denne overkapacitet i det konkrete tilfælde og navnlig under hensyn til:

a) omfanget af og tendensen i de markedsstabiliserende foranstaltninger for den relevante produktkategori i de sidste tre år, især eksportrestitutioner og tilbagetrækninger fra markedet, udviklingen i verdensmarkedspriserne og tilstedeværelsen af sektorbegrænsninger i Rådets forordning (EF) nr. 950/97 (EFT L 142 af 2. 6. 1997, s. 1). Primærprodukter, der er undergivet produktionskvoter, anses ikke for at have overkapacitet

b) tilstedeværelsen af sektorbegrænsninger på grundlag af Kommissionens skrivelse til medlemsstaterne af 20. oktober 1995 (EFT C 29 af 2. 2. 1996, s. 4)

c) navnlig for fiskeriet retningslinjerne for gennemgangen af statsstøtte til fiskeri- og akvakultursektorerne (EFT C 100 af 27. 3. 1997, s. 12) og Rådets forordning (EF) nr. 3699/93 (EFT L 346 af 31. 12. 1993, s. 1).

(20) I forbindelse med denne meddelelse omfatter disse områder for erhvervsdrivende i landbrugssektoren også de ugunstigt stillede områder, der er defineret i artikel 21, stk. 2, i forordning (EF) nr. 950/97.

(21) Se fodnote 4.

(22) Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til SMV, nr. 3.3 (EFT C 213 af 19. 8. 1992, s. 2).

(23) Ibid, nr. 2.2.

(24) For omstruktureringsstøtte, der ydes i støtteberettigede områder, herunder et ugunstigt stillet område, nedsættes kapacitetsnedskæringskravet med 2 procentpoint.

(25) EFT C 213 af 19. 8. 1992, s. 10.

(26) Se skrivelse til medlemsstaterne af 22. februar 1994.

(27) Systematisk fortegnelse over økonomiske aktiviteter i Det Europæiske Fællesskab offentliggjort af Det Europæiske Fællesskabs Statistiske Kontor.

(28) Kommissionens meddelelse om ulovligt ydet statsstøtte (EFT C 318 af 24. 11. 1983, s. 3). Der henvises desuden til Domstolens dom i sag 301/87 (Boussac), se fodnote 2, og til Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne af 4. marts 1991, hvori den redegør for de konklusioner, den har draget af ovennævnte dom med hensyn til behandling af statsstøttesager.

(29) Se fodnote 8.