KOMMISSIONENS BESLUTNING af 30. januar 1995 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/33.686 - COAPI) (Kun den spanske udgave er autentisk) (95/188/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (1), senest ændret ved akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse, særlig artikel 3, stk. 1,

under henvisning til begæring fremsat i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 6. juli 1993 om at indlede en procedure,

efter at have givet virksomhedssammenslutningen Colegio Oficial de Agentes de la Propiedad Industrial (COAPI) lejlighed til at udtale sig om de klagepunkter, der er fremført af Kommissionen i henhold til artikel 19, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EØF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Rådets forordning nr. 17 (2),

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

A. Klagen

(1) Den 29. august 1990 blev der til Kommissionen indgivet en uformel klage over Colegio Oficial de Agentes de la Propiedad Industrial (i det følgende benævnt COAPI). Ifølge klageren udarbejder COAPI tariffer for tjenesteydelser i forbindelse med patentansøgninger, registrering af varemærker eller brugsmønstre og andre ydelser vedrørende industriel ejendomsret, som leveres af sammenslutningens agenter i Spanien, hvilket skulle være en overtrædelse af EF-traktatens artikel 85, stk. 1.

(2) Klageren har som bevis fremsendt den tarif, der var blevet udsendt af COAPI til medlemmerne, og som vedrørte de priser, der skulle anvendes fra 1. januar 1988, men det er navnlig på grundlag af besvarelserne på de officielle anmodninger om oplysninger, der blev sendt til COAPI den 16. oktober 1990, 15. maj 1991 og 4. juni 1992, at det har været muligt at fastslå de faktiske omstændigheder og placere dem i deres økonomiske og retlige sammenhæng.

B. API og dennes virksomhed

(3) Definitionen af en agent for industriel ejendomsret (i det følgende benævnt API) samt den virksomhed, denne udøver, beskrives kort i artikel 156 i den spanske lov nr. 11/1986 af 20. marts 1986 om patenter. Der er tale om fysiske personer, der som sådanne er optaget i Registro de la Propiedad Industrial, og som under udøvelsen af deres liberale erhverv i almindelighed tilbyder deres tjenester i form af rådgivning, bistand eller repræsentation af tredjemand i forbindelse med opnåelse af de forskellige former for industriel ejendomsret, samt varetagelse af deres interesser over for Registro de la Propiedad Industrial (3) (i det følgende benævnt RPI) i forbindelse med de heraf følgende rettigheder.

I almindelighed består den grundydelse, en API leverer under udøvelsen af sit liberale erhverv, særlig i (4):

i) i den indledende fase at redegøre for retten og definere den

ii) at præstere service og andre ydelser i forbindelse med erhvervelsen af retten, og

iii) at repræsentere kunden og rådgive ham i forbindelse med opretholdelsen og udøvelsen af retten og i forbindelse med de eventuelle konflikter, der opstår under erhvervelsen og/eller beskyttelsen af retten.

En API har således forskellige funktioner: han skal optræde som juridisk konsulent, repræsentant ved patentkontoret, repræsentant i forbindelse med patentansøgninger i udlandet i nært samarbejde med udenlandske kollegaer, bistand i retssager om krænkelse m.m., bistand med tilsynet med og fornyelsen af et patent, et varemærke (betaling af de årlige gebyrer inden for de fastsatte frister og andre formaliteter, som kræves af lovgivningen) osv.

Generelt har en API tre typer klienter: individuelle opfindere, virksomheder og udenlandske agenturer.

En API påtager sig arbejdet i forbindelse med ansøgninger om industrielle ejendomsrettigheder både fra det land, hvori han udøver sin virksomhed, og fra andre lande.

Der er ikke større forskel på en API's arbejde i de to tilfælde. Men når ansøgningen kommer fra udlandet, er han i de fleste tilfælde ikke involveret i den første registrering, men i registreringen af en patentansøgning svarende til en første registrering i et fremmed land.

Han skal således udarbejde den tilsvarende ansøgning i overensstemmelse med national ret, hvilket indebærer ændring af indhold og form i den første ansøgning og oversættelse til hans lands sprog.

En API bistår på samme måde sin nationale klient med ansøgninger om registrering af opfindelser i udlandet, hvilket skal ske samtidig med den første ansøgning, såfremt det pågældende land ikke er tilsluttet Pariserkonventionen til beskyttelse af industrielle ejendomsrettigheder, og ellers senest et år efter den første ansøgning.

For så vidt angår europæiske patenter (5), påtager API'erne sig bl.a. at validere en offentliggjort ansøgning om europæisk patent med designering af Spanien med henblik på at opnå midlertidig beskyttelse samt at validere et europæisk patent med designering af Spanien med henblik på at opnå nationale retsvirkninger. Disse ydelser indebærer navnlig oversættelser, formaliteter i forbindelse med offentliggørelse og trykning og kontrol af indførelserne i registrene.

Endvidere udgør indgivelsen af ansøgninger om europæiske patenter for spanske kunder en del af deres virksomhed.

C. COAPI og de love og forskrifter, der gælder for den

(4) COAPI er API'ernes faglige organisation i Spanien. Den har efter spansk ret retlig form af en offentligretlig sammenslutning og udføres af samtlige API, der udøver deres virksomhed i denne medlemsstat.

COAPI er underlagt de almindelige love og forskrifter, der gælder for erhverv, der er organiseret i en sammenslutning (colegio), lov nr. 2/1974 af 13. februar 1974, ændret ved lov nr. 74/1978 af 26. december 1978, om faglige sammenslutninger - og for dens arbejde gælder en forretningsorden (i det følgende benævnt COAPI-reglementet). Endvidere er dette liberale erhverv underkastet visse særlige love og forskrifter.

1) Almindelig lovgivningsmæssig ramme: loven om faglige sammenslutninger

(5) I lov nr. 2/1974 af 13. februar 1974, ændret ved lov nr. 74/1978 af 26. december 1978, defineres faglige sammenslutninger, herunder COAPI, som »offentligretlige sammenslutninger, som støttes af loven og anerkendes af staten, og som i sig selv er juridiske personer, som har retsevne med henblik på at opnå deres mål« (artikel 1, stk. 1). Målene for disse sammenslutninger er hovedsagelig regulering (ordenación) af erhvervenes udøvelse, enerepræsentation af disse erhverv og beskyttelse af medlemmernes faglige interesser, uden at dette anfægter den offentlige forvaltningskompetence som overordnet myndighed (artikel 1, stk. 3).

(6) Efter bestemmelsen i lovens artikel 5 pålægges det de faglige sammenslutninger inden for deres territoriale virkefelt at udføre navnlig følgende opgaver:

- at repræsentere faget og fremme dets interesser over for de offentlige myndigheder (litra g))

- at fastsætte regler for medlemmernes faglige virksomhed og overvåge den faglige etik og værdighed og respekten for privatpersoners rettigheder samt udøve retten til at iværksætte disciplinære sanktioner (litra i))

- at tilstræbe harmoni og samarbejde mellem medlemmerne og forhindre illoyal konkurrence (litra k))

- at træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå indtrængen (ulovlig udøvelse af faget) (litra l))

- at fastsætte minimumshonorarerne, når disse ikke udbetales i form af told, administrative eller andre gebyrer (litra ñ)). Når denne funktion udøves eller har følger på nationalt plan, udøves den dog af Consejos Generales de los Colegios, som repræsenterer sammenslutningerne og sørger for den overordnede koordinering mellem disse (artikel 9, stk. 1, litra a))

- at sige god for medlemmernes faglige arbejde, såfremt den faglige sammenslutnings vedtægter indeholder bestemmelse herom (litra q))

- at overholde og sørge for, at colegiados overholder de almindelige og særlige love, vedtægter og reglementer samt de normer, der fastsættes, og beslutninger, der træffes af sammenslutningernes (colegios) organer inden for deres kompetenceområde (litra t)).

(7) I samme lovs artikel 8 hedder det, at »sammenslutningernes og de almindelige råds (consejos generales) beslutninger kan, for så vidt de er omfattet af forvaltningsretten, og når sammenslutningens egne klagemuligheder er udtømt, påklages til jurisdicción Contencioso-Administrativa.« Navnlig er de akter, der er udstedt af sammenslutningerne og klart er i strid med loven, og de akter, der er vedtaget uden bemyndigelse, ugyldige. Akter i strid med reglementet, eller som er udtryk for magtfordrejning, kan ophæves (artikel 8, stk. 3).

(8) I øvrigt er det i artikel 6, stk. 1, bestemt, at de faglige sammenslutninger styres efter deres vedtægter og reglementet, jf. dog de love, der er fastsat for branchen. Consejos generales udarbejder de almindelige vedtægter for samtlige sammenslutninger inden for samme fag efter at have hørt disse. Disse vedtægter skal godkendes af regeringen ved det kompetente ministerium. Den samme procedure følges for de landsdækkende colegios (artikel 6, stk. 2). De almindelige vedtægter vedrører de forhold, der er omhandlet i artikel 6, stk. 3: colegios's rettigheder og forpligtelser, ledelsesorganer, regler for stiftelse og drift, præmie- og sanktionsordninger, en colegio's særlige mål og funktioner osv.

(9) Det hedder endvidere i artikel 3, stk. 2, at det »for så vidt angår de fag, der er colegiadas (organiseret i sammenslutninger), er det en ufravigelig betingelse for deres virke, at de er tilsluttet den kompetente Colegio for det område, inden for hvilket virksomheden tænkes udøvet«.

(10) I lovens overgangsbestemmelser anføres det, at »reglerne for de faglige sammenslutninger« og deres consejos superiores samt deres vedtægter fortsat skal være gældende, for så vidt de ikke er i strid med den nuværende lov, med forbehold af tilpasninger, der viser sig nødvendige.

(11) Til trods for at Forfatningsdomstolen (TC) flere gange er blevet anmodet om at erklære lov nr. 2/1974 forfatningsstridig, har TC erklæret den i overensstemmelse med artikel 36 i den spanske forfatning, ifølge hvilken »de faglige sammenslutningers egne retlige ordninger samt udøvelsen af liberale erhverv skal være reguleret ved lov. Sammenslutningernes interne struktur og drift skal være demokratisk«.

TC har i sine afgørelser fastslået, at pligten til at være tilsluttet den faglige sammenslutning og overholdelsen af den af sammenslutningen foreskrevne disciplin ikke udgør uberettigede begrænsninger, idet de ikke forhindrer de erhverv, der er organiseret i sammenslutninger, i at oprette foreninger eller faglige organisationer eller at blive medlemmer af allerede eksisterende foreninger eller organisationer.

2) COAPI-reglementet

(12) COAPI-reglementet, som tillige er sammenslutningens stiftelsesdokument, er fra den 29. november 1926. Det indeholder bl.a. bestemmelser om besluttende organer, honorarsatser, reklame, medlemmernes rettigheder og pligter samt sanktioner (6).

Reglementet er baseret på kongelig anordning af 27. februar 1926. Denne anordning havde bekræftet princippet om, at API'erne optaget i Registro de la Propiedad industrial y Comercial (i det følgende benævnt RPI) havde ret til at kræve tvunget medlemskab af en faglig sammenslutning, forudsat at de vedtog regler for dens virke i overensstemmelse med de i samme kongelige anordning anførte grundprincipper.

For tiden er COAPI-reglementet baseret på lov nr. 2/1974 af 13. februar 1974, ændret ved lov nr. 74/1978 af 26. december 1978, beskrevet ovenfor (se betragtning 5-10).

COAPI's besluttende organer

(13) COAPI forvaltes af et forretningsudvalg (Junta Directiva) bestående af syv medlemmer, herunder en formand og en næstformand, som vælges af generalforsamlingen (artikel 4 og 8 i reglementet).

Forretningsudvalget er COAPI's repræsentant efter loven og skal bl.a. »overholde og sørge for overholdelse af generalforsamlingens beslutninger samt bestemmelserne i COAPI-reglementet og bestemmelser truffet af offentlige myndigheder« (artikel 13, stk. 7), behandle og afgøre klager mod medlemmerne.

Generalforsamlingen holder ordinært møde i januar hvert år samt ekstraordinære møder efter anmodning fra forretningsudvalget, af egen drift eller efter skriftlig anmodning fra en fjerdedel af medlemmerne.

Generalforsamlingen tager stilling til de af forretningsudvalget fremlagte forslag. Beslutningerne træffes af et flertal af de tilstedeværende medlemmer, medmindre der er tale om udelukkelse af et medlem, hvor det kræves, at mindst halvdelen af sammenslutningens medlemmer er til stede (artikel 39).

Bestemmelse vedrørende tariffer og sanktioner

(14) Ifølge COAPI-reglementets artikel 49 skal API'erne overholde den af generalforsamlingen fastsatte mindstetarif, som skal omfatte samtlige ydelser i sagen om industriel ejendomsret, som de præsterer over for såvel nationale som udenlandske klienter. Alene visse ydelser, hvis pris varierer og er vanskelig at kende på forhånd, er undtaget (udarbejdelse af begrundelser, klager, spørgsmål om ugyldighed osv.). I denne artikel hedder det ligeledes, at der skal være to tariffer for sager om industriel ejendomsret, som stammer fra udlandet, nemlig en for patentrådgiverne i disse lande (korrespondenterne), og en for privatpersoner, som henvender sig direkte til de spanske API.

Endvidere er det i reglementets artikel 48 understreget, at forretningsudvalget skal forelægge »tarifferne som skal anvendes på samme måde af alle API (tarifas que deban regir para todos los agentes por igual) for generalforsamlingen til godkendelse, idet disse agenter skal have så stort et spillerum som muligt med hensyn til honorarer, for det tilfælde at der kræves en kraftig forhøjelse af priserne på grund af visse sagers komplekse eller vanskelige karakter og omfang.«

(15) Efter reglementets artikel 35 (kapitel VII om sanktioner) betragtes følgende i øvrigt som overtrædelser, der giver anledning til sanktioner:

- manglende overholdelse af reglementet og af de af generalforsamlingerne trufne beslutninger (stk. 1)

- anvendelse af honorarer, der er lavere end dem, der er fastsat i den af generalforsamlingen godkendte tarif (stk. 7).

Sanktionerne kan være bøde, midlertidig frakendelse af retten til at udøve faget eller endog udelukkelse fra sammenslutningen (artikel 38, stk. 3, 4 og 5).

Sanktionsbeføjelserne er tillagt enten forretningsudvalget eller generalforsamlingen, afhængig af overtrædelsernes grovhed (artikel 36).

3) Særlige love og forskrifter

(16) En API's virksomhed er ligeledes underkastet mere specifikke bestemmelser i lov nr. 11/1986 af 20. marts 1986 om patenter, ændret ved lov nr. 21/1992 af 16. juli 1992 (industriloven) og i gennemførelsesreglerne til patentloven, der kan sammenfattes således:

- personer bosiddende i udlandet skal i alle tilfælde handle gennem en API (artikel 155, stk. 2, i ovennævnte lov nr. 11/1986)

- alene spanske statsborgere eller statsborgere fra andre medlemsstater, der har kontor i Spanien, kan blive optaget i Registro Especial de Agentes de la Propiedad Industrial, dog kun hvis de opfylder følgende betingelser: ren straffeattest, besiddelse af en tilladelse eller lignende, tegning af ansvarsforsikring, sikkerhedsstillelse hos RPI (nu OEPM). Endvidere skal en API aflægge ed på eller love, at han vil overholde tavshedspligten og ikke repræsentere modstående interesser i samme sag (første tillægsbestemmelse, stk. 3, i ovennævnte lov nr. 21/1992 og afsnit IV i gennemførelsesreglerne til patentloven).

(17) I øvrigt indeholder artikel 17 i lov nr. 32 af 10. november 1988 om varemærker en bestemmelse svarende til artikel 155, stk. 2, i patentloven.

4) Regler for API'erne på europæisk plan

(18) Den 30. september 1986 tilsluttede Spanien sig München-konventionen om meddelelse af europæiske patenter af 5. oktober 1973 (i det følgende benævnt den europæiske patentkonvention), dog med det forbehold, at europæiske patenter vedrørende kemiske og farmaceutiske produkter ikke gælder i Spanien.

Den europæiske patentkonvention fastsætter de betingelser, der skal opfyldes for at blive godkendt agent, som kan repræsentere enhver fysisk eller juridisk person i samtlige de procedurer, konventionen omhandler. Et stort antal spanske API har i henhold til konventionens artikel 134 og 163 opnået betegnelsen »europæisk patentagent«. I denne egenskab er de medlemmer af Instituttet for Anerkendte Fuldmægtige (i det følgende benævnt IAF) under Den Europæiske Patentmyndighed (i det følgende benævnt EPM), som er oprettet af bestyrelsen for Den Europæiske Patentorganisation. Som europæiske patentagenter skal API overholde de etiske regler, der er udarbejdet af bestyrelsen for EPM samt den af IAF-Rådet vedtagne adfærdskodeks. Disse regler indeholder ingen bestemmelser om vejledende priser eller fastsættelse af mindstepriser.

D. De af COAPI fastsatte tariffer

1) Tjenesteydelser

(19) De af COAPI's generalforsamling godkendte tariffer skal i medfør af reglementets artikel 49 (se betragtning 14) dække de ydelser i sager om industriel ejendomsret, som de præsterer over for såvel spanske som udenlandske klienter. Disse tariffer skal ikke forelægges offentlige myndigheder til godkendelse.

Tarifferne for de spanske klienter (nationale tariffer udtrykt i pesetas) har siden 1987 omfattet 53 rubrikker inddelt i 13 kapitler (A - patenter, B - europæiske patenter, C - varemærker, D - internationale varemærker, E - labels, F - brugsmønstre, G - industrielle og kunstneriske mønstre, H - internationale mønstre, I - handelsnavne og skilte, J - spillefilm, K - overdragelser, L - undersøgelser og M - indsigelser, besvarelser af forespørgsler under sagsbehandlingen, bekræftelser osv.).

Der findes to udenlandske tariffer, nemlig tarif A (udenlandske kollegaer) og tarif B (udenlandske privatpersoner eller virksomheder) omfattende 52 rubrikker i 1987 og 1988 og 54 rubrikker i 1989, 1990 og 1991, inddelt i seks kapitler (patenter og brugsmønstre, europæiske patenter, fabriksmærker, industrielle mønstre, overdragelse og diverse). Kapitlet »patenter og brugsmønstre« vedrører ansøgninger, oversættelse af beskrivelserne til spansk, revision af tekster modtaget på spansk, kopier af begrundelser, besvarelser af forespørgsler under sagsbehandlingen, indsigelser eller svar på indsigelser, betaling af årlige gebyrer, ansøgninger om genindsættelse i tidligere rettigheder osv. Ydelserne vedrørende »europæiske patenter« vedrører validering af en offentliggjort ansøgning om europæisk patent med designering af Spanien med henblik på at opnå midlertidig beskyttelse (23), validering af et europæisk patent med designering af Spanien med henblik på at opnå nationale retsvirkninger (24), oversættelse, tilpasning og revision af tekster modtaget på spansk (26, 27 og 28). Kapitlet »fabriksmærker« omfatter bl.a. ansøgninger om varemærkeregistrering (29) og fornyelse af et varemærke (31), fornyelse af udløbne mærker (33), betaling af femårsafgifterne (35), indsigelse (36) og besvarelse heraf (37).

Rubrikkerne vedrørende industrielle mønstre omfatter ansøgninger (39 og 40), fornyelse (41), besvarelse af en indsigelse eller forespørgsler under sagens behandling (42), indsigelse mod meddelelse af industrielle mønstre (43) og betaling af femårsafgifterne (44). Kapitlet »overdragelser« vedrører registrering af dokumenter om overdragelse, overførsel eller navneændring (45). Til og med 1988 omfattede kapitlet »diverse« ydelser i forbindelse med den almindelige officielle undersøgelse til konstatering af et varemærkes antagelighed (46), senere indgivelse af et dokument eller ansøgning om forlængelse af en officiel frist (47), indhentelse af officielle bekræftelser (48), kopier af begrundelser og mønstre (49), overvågning af et patent eller mønster, når de årlige gebyrer betales af en anden agent (50), klager med anmodning om fornyet behandling (51) og fremmøde i forbindelse med en sag om national ansøgning indgivet af en anden agent (52). Siden 1989 har rubrik 46 vedrørt ydelsen »officiel varemærkeundersøgelse (liste over allerede registrerede mærker)«. Der er tilføjet to nye rubrikker, nemlig officiel varemærkeundersøgelse, herunder undersøgelse af allerede registrerede mærker og evaluering (47) og begæring af prioritet (48). De tidligere rubrikker 47, 48, 49, 50, 51 og 52 er blevet til henholdsvis 49, 50, 51, 52, 53 og 54.

2) Prisdannelseskriterier

(20) COAPI påstår, at den tager hensyn til såvel generelle som specifikke faktorer ved udarbejdelsen af de tariffer, den udsender til medlemmerne.

I den første gruppe af kriterier findes forbrug af arbejdstid, direkte materialeomkostninger samt erhvervsmæssige og ikke-erhvervsmæssige generalomkostninger. Tidsforbruget måles efter den tid, der anvendes til de forskellige faser i den administrative procedure. Det danner grundlag for beregning af de direkte og indirekte lønomkostninger.

Direkte materialeomkostninger omfatter bl.a. officielle afgifter, udgifter til kontorartikler og kommunikationsomkostninger.

De erhvervsmæssige generalomkostninger omfatter skat, abonnement på officielle eller faglige publikationer osv. De ikke-erhvervsmæssige generalomkostninger omfatter leje, leasing, afskrivning osv.

De specifikke faktorer, der tages hensyn til ved fastsættelsen af tarifferne, vedrører de karakteristiske træk ved klienterne: sprog, hvor godt kender man dem, ekspertise, fagkundskab på området industriel ejendomsret, er der tale om møder eller brevveksling med den pågældende.

På grundlag af disse specifikke faktorer udarbejdes tre forskellige tariffer (lokale/nationale klienter - national tarif, korrespondenter (udenlandske kollegaer) - tarif A og udenlandske klienter - tarif B). Tarif A og B (de udenlandske tariffer) fastsættes i franske francs, tyske mark, pund sterling, schweizerfrancs, US-dollars og yen.

E. Markedet

(21) De pågældende ydelser går ud på at opfylde patentansøgningsformaliteter, registrere et varemærke eller foretage andet vedrørende industriel ejendomsret samt enhver handling, der har forbindelse med fornyelsen og overvågningen af disse rettigheder.

De, der efterspørger ydelser med henblik på at opnå industriel ejendomsret, kan være brugere bosat i Spanien (individuelle opfindere eller virksomheder) eller udenlandske brugere (individuelle opfindere, virksomheder og patentrådgivere).

Ved de spanske patent- og varemærkelove (se betragtning 16 og 17) indrømmes spanske API eneret til at levere samtlige ydelser (7) (de specifikke områder er ikke angivet), der har forbindelse med de uden for Spanien bosatte brugeres (enkeltpersoner, virksomheder eller patentrådgivere) opnåelse af de rettigheder, de har ansøgt om.

Uafhængigt af om de pågældende love er i strid med EF-traktaten, bl.a. fordi API'erne ikke har eneret på at levere disse ydelser, når de efterspørges af brugere bosat i Spanien, som ønsker at påberåbe sig en industriel ejendomsret i Spanien eller i udlandet, må det konkluderes, at API'ernes ydelser på grund af lovene integrerer to markeder, hvor konkurrencebetingelserne er forskellige, dvs. to særskilte markeder, nemlig:

a) Markedet for ydelser i forbindelse med opnåelse af industriel ejendomsret i Spanien, som skal have forbindelse med OEPM, og som efterspørges af personer, der ikke er bosiddende i Spanien, hvilket marked er forbeholdt spanske API, der skal være optaget i COAPI.

b) Markedet for ydelser i forbindelse med opnåelse af industriel ejendomsret i Spanien eller i udlandet, der efterspørges af brugere bosiddende i Spanien, for hvem der findes andre tjenesteydere end de spanske API. Disse indtager dog nødvendigvis en væsentlig stilling på dette marked på grund af ydelsernes særlige og tekniske karakter, og fordi betingelserne for at få adgang til dette liberale erhverv sikrer brugerne, at medlemmerne er kvalificeret til at levere de pågældende ydelser.

I 1988 havde COAPI 286 medlemmer, i 1989 307 og i 1990 323. Deres samlede omsætning anslås af COAPI til [ . . . ] (8*), hvoraf sager hidrørende fra andre medlemsstater tegner sig for 14 %.

F. COAPI's beslutninger med hensyn til prisfastsættelse

(22) COAPI vedtager gennem generalforsamlingen jævnligt - som regel en gang om året - hvor meget honorarerne skal stige, og hvilke ændringer der eventuelt skal foretages i de rubrikker, som API'ernes ydelser er inddelt i.

Af referatet af den ordinære generalforsamling af 29. januar 1987 fremgår det, at det er besluttet at afholde periodiske generalforsamlinger inden udgangen af hvert år for at drøfte tariffer.

Undersøgelsen af tarifferne foretages af forretningsudvalget, som forelægger ændringsforslag for generalforsamlingen.

Af referaterne af generalforsamlingens møder vedrørende 1987, 1988, 1989 og 1990 samt af forretningsudvalgets møder (vedrørende de samme år plus 1991), på hvilke arbejdet blev forberedt, fremgår det, hvilke procedurer der er fulgt for at vedtage prisstigningerne, og hvornår de nye tariffer er vedtaget og trådt i kraft. Endelig viser cirkulærerne af 12. december 1986 og 21. september 1987, at der er optaget nye ydelser i tarifferne, og at visse rubrikker er blevet omredigeret.

1) COAPI's cirkulæreskrivelser af 12. december 1986 og 21. september 1987

(23) Ved cirkulære nr. 27 af 12. december 1986 underrettes medlemmerne om de nye tariffer, der skal anvendes i forbindelse med de nye ydelser, som Spaniens tiltrædelse af den europæiske patentkonvention medfører, både ydelser vedrørende Den Europæiske Patentmyndighed til fordel for spanske klienter, ydelser vedrørende RPI til fordel for udenlandske korrespondenter og direkte klienter samt ydelser i forbindelse med validering af europæiske patentansøgninger med designering af Spanien med henblik på at opnå midlertidig beskyttelse eller nationale retsvirkninger. Listen over de nye rubrikker i den nationale tarif, den udenlandske tarif for korrespondenter (tarif A) og den udenlandske tarif for direkte klienter (tarif B) er vedlagt cirkulæret.

Endvidere er de grundbeløb i pesetas, der anvendes ved beregningen af de tilsvarende beløb i udenlandsk valuta, der skal opgives i de enkelte rubrikker, anført såvel for tarif A som for tarif B. Tarif B ligger 20 % over tarif A (i pesetas).

I samme cirkulære anføres det, at beløbene betragtes som foreløbige, og at de vil blive bekræftet eller revideret på grundlag af erfaringen og efter generalforsamlingens drøftelser og godkendelse.

(24) Cirkulære nr. 10 af 21. september 1987 uddyber for medlemmerne cirkulære nr. 27 af 12. december 1986 om anvendelsen af tarifferne, navnlig rubrikkerne 23-28 i de i US-dollars, pund, tyske mark og yen fastsatte tariffer og 101-106 i den nationale tarif vedrørende validering af de offentliggjorte europæiske ansøgninger og europæiske patenter, der meddeles med henblik på midlertidig eller endelig beskyttelse i Spanien.

2) Referat at den ordinære generalforsamling af 29. januar 1987

(25) Af referatet fremgår det, at forretningsudvalget har godkendt:

- vedrørende den nationale tarif: 10 % forhøjelse af honorardelen og forhøjelse af afgiftsdelen i forhold til den reelle stigning i RPI-afgifterne, bortset fra rubrikkerne »fornyelse af forretningskendetegn og industrielle mønstre«, hvor stigningen kun skal tage hensyn til afgiftsdelen

- vedrørende de udenlandske tariffer: regulering efter tariffen i schweizerfrancs af tarifferne i US-dollars, pund sterling og franske francs (devaluerede valutaer) og opretholdelse af de øvrige (schweizerfrancs, yen og tyske mark); den for det foregående år godkendte stigning var nemlig på 10 % for tariffen i schweizerfrancs, og denne valuta er siden da sammen med tyske mark og yen blevet 12 % mere værd i forhold til pesetaen, medens dollaren er faldet med 7,5 %

- datoen for de nye tariffers ikrafttrædelse: den 1. februar 1987.

Ved cirkulære nr. 3 af 4. februar 1987 gav COAPI, da trykningen af de nye tariffer ikke var afsluttet, medlemmerne »de mest presserende tal« vedrørende de af generalforsamlingen den 29. januar 1987 godkendte nationale og udenlandske tariffer. De udenlandske tariffer trådte faktisk først i kraft den 1. marts 1987.

3) Referater af møderne i forretningsudvalget og den ekstraordinære generalforsamling den 24. november 1987

(26) Den 24. november 1987 besluttede forretningsudvalget at foreslå generalforsamlingen »en generel 5 % forhøjelse af såvel den nationale tarif (svarende til inflationen i 1987) som den udenlandske tarif i schweizerfrancs (hvis værdi i forhold til pesetas ikke havde ændret sig meget) og en tilsvarende ændring i forhold til tariffen i schweizerfrancs af tarifferne i andre valutaer, bortset fra dem, hvor ændringen var under 2 %« - 9 % stigning i tariffen i franske francs, 7 % for tariffen i tyske mark og 10,6 % i tariffen i yen.

Referatet af generalforsamlingen viser, at stigningerne i disse udenlandske tariffer afspejler den vedtagne stigning på 5 % plus det antal procentpoints, disse valutaers værdi var faldet med.

Ved cirkulære nr. 19 af 25. november 1987 orienterede COAPI medlemmerne om »de mest presserende tal«, fordi trykningen af tarifferne ikke var afsluttet, for at gøre det muligt at overholde fristen for de nye tariffers ikrafttræden - den 1. januar 1988.

4) Referatet af mødet i forretningsudvalget og den ekstraordinære generalforsamling af 20. oktober 1988

(27) Forretningsudvalgets ændringsforslag vedrørende tarifferne, som blev godkendt af generalforsamlingen den 20. oktober 1988, byggede bl.a. på:

- en eventuel (fremtidig) stigning på 3 % af de skattelignende afgifter, der ville påvirke afgifterne på forretningskendetegn og industrielle mønstre

- kursudsvingene for de forskellige faktureringsvalutaer.

Endvidere viser referatet af forretningsudvalgets møde den 14. november 1988, at det blev besluttet at forhøje alle rubrikker i den nationale tarif med 5 % i medfør af det mandat, forretningsudvalget havde fået af generalforsamlingen den 20. oktober 1988.

For så vidt angår de udenlandske tariffer, skulle der ikke ske ændringer i tariffen i pund sterling, bortset fra visse rubrikker, da denne tarif havde været den mest stabile i årets løb, og da den stedfundne opskrivning - 3,5 % - var på niveau med den fastsatte afgiftsstigning.

Følgelig skulle de undervurderede tariffer (i franske francs, tyske mark og schweizerfrancs) blot bringes i overensstemmelse med tariffen i pund sterling, undtagen for de rubrikkers vedkommende, hvor der var foreslået stigninger. I øvrigt skulle de overvurderede tariffer (i yen og US-dollars) kun ændres, for så vidt angik de samme rubrikker, hvis forhøjelser varierede mellem 20 og 30 %.

Ved cirkulære nr. 16 af 21. november 1988 underrettede COAPI medlemmerne om, at generalforsamlingen den 20. oktober 1988 havde godkendt nye tariffer, og informerede om »de mest presserende tal«, fordi tarifferne ikke var færdigtrykt.

5) Referatet af forretningsudvalgets møde den 17. januar 1990 og den ordinære generalforsamling af 25. januar 1990

(28) Af referatet af generalforsamlingen den 25. januar 1990 fremgår det, af forretningsudvalgets forslag om at forhøje den nationale tarif med 5 % (den fastsatte stigning i RPI-afgifterne) og de udenlandske tariffer med samme procentsats, dog under hensyntagen til valutakursudsvingene, blev godkendt. Tariffen i tyske mark blev anvendt som referencegrundlag. De øvrige blev afpasset efter referencegrundlaget, hvorefter samtlige rubrikker blev forhøjet med 5 %, bortset fra fire (indsigelser, svar på forespørgsler under sagsbehandlingen, varemærkeundersøgelser og indsigelsessager).

Det blev endvidere besluttet, at de nye tariffer skulle træde i kraft den 1. april 1990, og at korrekturerne på tarifferne skulle udsendes til medlemmerne inden færdigtrykningen, således at den godkendte dato kunne overholdes. Dette skete ved cirkulære nr. 7 af 5. marts 1990.

6) Referater af møderne i forretningsudvalget den 21. september 1990 og 10. december 1990 og af generalforsamlingen af 11. december 1990

(29) I referatet af forretningsudvalgsmødet den 21. september 1990 nævnes det forslag, der skulle forelægges generalforsamlingen vedrørende stigningerne i de udenlandske tariffer, nemlig 10 % for tariffen i tyske mark og tilpasning af de øvrige tariffer.

Generalforsamlingen den 11. december 1990 godkendte det af forretningsudvalget fremlagte forslag om tarifforhøjelse, hvoraf godkendelsen var blevet udskudt ved beslutning truffet af generalforsamlingen den 24. oktober 1990.

De nye tariffer skulle fastsættes efter følgende kriterier:

- 12 % forhøjelse af tariffen i pesetas (5 % for afgiftsstigningen og 7 % for stigningen i forbrugerprisindekset)

- tilpasning af de forskellige tariffer i udenlandsk valuta efter tariffen i tyske mark og generel forhøjelse på 10 %.

7) Referater af forretningsudvalgets møder den 6. november 1991, 20. november 1991, 4. december 1991 og 9. januar 1992

(30) Referatet af forretningsudvalgets møde den 6. november 1991 indeholder et forslag om en generel forhøjelse af tarifferne med 5 % svarende til stigningen i RPI-afgifterne.

Ifølge referatet af mødet den 20. november 1991 »bør tarifferne følge den linje, der er fastlagt af de udenlandske kollegaer, navnlig i EF. En detaljeret sammenlignende undersøgelse af de spanske API'ers tariffer og de tariffer, der anvendes af udenlandske kollegaer, fører til den konklusion, (og til et forslag om) at tarifferne for udenlandske klienter ikke bør ændres i betragtning af deres niveau og kursudviklingen i de respektive valutaer. Endvidere bør den nationale tarif ændres med forskellige satser afhængig af rubrikkerne.«

I referatet af forretningsudvalgets møde den 4. december 1991 fremhæves forslaget om at forhøje de fleste af rubrikkerne i den nationale tarif med 8, 10 eller 20 %. Andre rubrikker, som f.eks. »indsigelser vedrørende varemærker og industrielle mønstre« og »udarbejdelse af begrundelser« skulle være genstand for særlige forhøjelser, nemlig henholdsvis 30 og 25 % i forhold til 1990.

Endvidere konkluderede forretningsudvalget på mødet den 9. januar 1992, at de udenlandske tariffer ikke skulle ændres, idet »pesetaen siden oktober 1990, tidspunktet for den seneste ændring, er blevet devalueret med mellem 0,2 og 6,2 % i forhold til US-dollars, yen og tyske mark, medens dens værdi i forhold til den franske franc, schweizerfranc og pund sterling har ændret sig mellem 0,9 og 4,7 %.«

G. COAPI'S argumenter

(31) De væsentligste punkter i COAPI's skriftlige og mundtlige bemærkninger til Kommissionen kan sammenfattes således:

a) COAPI er en offentlig forvaltningsmyndighed (9). De faglige sammenslutningers karakter af offentligretlige sammenslutninger er flere gange blevet bekræftet af den spanske forfatningsdomstol, som har fundet, at den grundlæggende lovgivning vedrørende de faglige sammenslutninger (se betragtning 5-10) alene hører under statens kompetence og ikke under Comunidades Autonomas kompetence.

Ifølge COAPI indebærer denne konklusion, at »de faglige sammenslutninger« er offentlige forvaltningsmyndigheder, idet den spanske forfatning tildeler staten enekompetence, for så vidt angår »grundlaget for de offentlige forvaltningsmyndigheders retlige ordning«.

b) COAPI kan ikke betegnes som en sammenslutning af virksomheder efter artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten. Selv om hver enkelt API kan kaldes en virksomhed i denne bestemmelses forstand (et spørgsmål, som COAPI lader stå åbent), når de har sæde i COAPI, er det ikke i deres egenskab af virksomheder, at de har sæde dér, da COAPI ved udøvelsen af de hverv, der er tillagt den ved lov nr. 2/1974, ændret ved lov nr. 74/1978, skal tage hensyn til privatpersoners interesse.

COAPI har således »pligt til at tage hensyn til almenhedens interesser og ikke blot til medlemmernes egne egoistiske interesser, og pligt til at sørge for, at medlemmerne opfylder de forpligtelser, der følger af den almindelige og særlige lovgivning, der er tale om«, dvs. at den udøver en offentlig myndighed.

c) Når en faglig sammenslutning udøver de hverv, den har fået pålagt ved lov, er dens akter forvaltningsakter, der er revisables y recurribles for Tribunal contencioso-administrativa. COAPI's afgørelser udgør således forvaltningsakter, som under ingen omstændigheder kan betegnes som vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder efter EF-traktatens artikel 85, stk. 1.

d) COAPI-reglementet er en kongelig anordning, der er en del af spansk ret. Det udgør således en statslig norm.

e) COAPI har altid fastsat mindstepriser ifølge den almindelige spanske lovgivning om faglige sammenslutninger og den særlige lovgivning om API. Den har aldrig overskredet den grænse, der sættes af love og forskrifter.

f) Da COAPI-reglementet udgør en statslig norm, kan de deri indeholdte bestemmelser ikke erklæres uforenelige med EF-traktatens artikel 85, stk. 1, på grundlag af en procedure i henhold til forordning nr. 17. Det samme gælder COAPI's beslutninger, da COAPI er en del af den offentlige forvaltning, og da dens beslutninger er forvaltningsakter.

g) Kommissionen må således afholde sig fra at iværksætte en procedure mod COAPI på grundlag af forordning nr. 17, da den adfærd, der klages over, alene er en offentlig forvaltningsmyndigheds administration af lovgivningen om faglige sammenslutninger.

h) Derimod bør Kommissionen, såfremt den finder denne lovgivning i strid med EF-traktatens artikel 85, indlede en procedure på grundlag af EF-traktatens artikel 169 mod den spanske stat med den begrundelse, at denne tillægger de faglige sammenslutninger karakter af offentlig forvaltningsmyndighed og pålægger dem visse hverv, der kan begrænse konkurrencen.

i) Under alle omstændigheder har COAPI's fastsættelse af mindstepriser den fordel, at det tilskynder de liberale erhverv til at konkurrere på kvaliteten af ydelserne. Når brugeren ikke kan vælge efter pris, vil han vælge den API, der giver de bedste garantier for hæderlighed, erfaring, loyalitet osv., hvilket øger ydelsernes kvalitet og forhindrer uhæderlige fagfolk i at bedrage forbrugeren ved at levere ydelser af dårlig kvalitet.

II. RETLIG VURDERING

A. Artikel 85

1) Virksomheder, sammenslutninger af virksomheder

(32) API'erne er virksomheder efter EF-traktatens artikel 85, stk. 1, når de udøver deres erhverv som selvstændige.

De udfører nemlig deres tjenesteydelser konstant og mod vederlag. Den omstændighed, at de repræsenterer et lovreguleret liberalt erhverv i henhold til spansk lov og Rådets direktiv 89/48/EØF (10), at ydelserne er intellektuelle, tekniske eller specialiserede, og at de udføres på et personligt og direkte grundlag, ændrer ikke deres karakter af økonomisk virksomhed.

Ifølge Domstolens dom af 23. april 1991, Höfner mod Macroton, sag C-41/90 (11) omfatter »begrebet virksomhed enhver enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmåde«.

(33) COAPI, som samtlige API i Spanien er tilsluttet, udgør således en sammenslutning af virksomheder i henhold til nævnte artikel 85. Den kendsgerning, at der er tale om en faglig sammenslutning, som af de offentlige myndigheder har fået overdraget visse funktioner, der gør det muligt for dem at fastsætte regler for erhvervet, og selv om den efter spansk ret har retlig status af en offentligretlig sammenslutning, forhindrer det ikke at anse COAPI som en sammenslutning af virksomheder.

2) Aftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder

(34) COAPI-reglementet (vedrørende såvel stiftelse af COAPI som reglerne for dens drift) er oprindelig en aftale mellem virksomheder. Det er vedtaget af API'erne på en generalforsamling. Efterfølgende har COAPI's generalforsamling ændret reglementet i flere omgange. Følgelig udgør COAPI-reglement således samtidig en vedtagelse inden for sammenslutninger af virksomheder efter EF-traktatens artikel 85, stk. 1.

Derudover er reglementet for tiden underkastet lov nr. 2/1974 af 13. februar 1974 som ændret ved lov nr. 74/1978 af 26. december 1978, ifølge hvilken de faglige sammenslutningers vedtægter og forretningsordener udarbejdes af sammenslutningernes besluttende organer og forelægges de offentlige myndigheder til godkendelse.

Reglementet, som både er en aftale og en vedtagelse, er en selvstændig retsakt, forskellig fra de forudgående lovgivende foranstaltninger (kongelig anordning af 27. februar 1926) og efterfølgende (kongelig anordning af 28. februar 1927 med senere ændringer). Disse ændrer ikke dets karakter af aftale mellem virksomheder eller vedtagelse inden for sammenslutninger af virksomheder. (Se betragtning 44-48).

(35) Også beslutninger om prisfastsættelse truffet af COAPI's generalforsamling og forretningsudvalg i medfør af reglementets bestemmelser er vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder efter artikel 85, stk. 1. De er bindende for samtlige medlemmer, og COAPI overvåger, at de overholdes, og kan i den forbindelse iværksætte sanktioner (bøder og andre sanktioner, der endog kan have form af udelukkelse fra COAPI).

3) Væsentlige konkurrencebegrænsninger

a) Prisbegrænsninger i henhold til COAPI-reglementet

(36) Artikel 48 i COAPI-reglementet bestemmer, at i særligt komplekse sager forelægger forretningsudvalget til godkendelse for generalforsamlingen »tarifferne, som skal anvendes på samme måde af samtlige API, for at der skal være så stort et spillerum som muligt ved betragtningen af honorarer.«

Artikel 49 i COAPI-reglementet præciserer, at generalforsamlingen efter forslag fra forretningsudvalget fastsætter bindende mindstepriser for samtlige tjenesteydelser i sager om industriel ejendomsret, undtagen for visse ydelser hvis pris varierer og er vanskelig at kende på forhånd (udarbejdelse af begrundelser, klager, spørgsmål om klager, osv. - se betragtning 14). Det fremgår klart af artikel 35, stk. 7, i det samme reglement, at alene »anvendelsen af lavere honorarer end dem, der er anført i den af generalforsamlingen godkendte tarif«, betragtes som en overtrædelse, der medfører sanktioner, undtagen for visse ydelser hvis pris varierer og er vanskelig at kende på forhånd (udarbejdelser af begrundelser, klager, spørgsmål om klager, osv. - se betragtning 14).

(37) Følgelig har artikel 48 og 49 i COAPI-reglementet til formål væsentligt at begrænse COAPI-medlemmernes frihed til at bestemme deres adfærd, for så vidt de fastsætter fælles minimumspriser. Disse bestemmelser udgør altså under alle omstændigheder en aftale med det formål at etablere en fastsættelse af honorarer afhængig af klienterne, hvilket i sig selv er i strid med artikel 85, stk. 1, litra a), i EF-traktaten. Ved at fastsætte disse bestemmelser har COAPI-medlemmerne mistet muligheden for hver for sig at fastsætte egne honorarer for de ydelser, de udfører for brugerne.

b) Prisbegrænsninger som følge af iværksættelsen af bestemmelserne i COAPI-reglementet

(38) COAPI's beslutninger om årlig forhøjelse af den nationale tarif og af de udenlandske tariffer (tarif A for udenlandske kollegaer og tarif B for udenlandske privatpersoner), samt de nye mindstehonorarer og disses nøjagtige ikrafttrædelsesdatoer, der bl.a. fremgår af referaterne af 29. januar 1987, 24. november 1987, 20. oktober 1988, 25. januar 1990, 11. december 1990 og 4. december 1991 (se betragtning 25-30), udgør væsentlige konkurrencebegrænsninger efter EF-traktatens artikel 85, stk. 1, litra a).

Disse beslutninger gennemfører begrænsningerne i reglementets artikel 48 og 49. De har ikke alene til formål, men også til følge at forhindre API'erne i at konkurrere på grundlag af honorarer, der er lavere end de fastsatte mindstehonorarer. Samtidig forstærker de kunstigt hindringerne for, at nye API'er, der ønsker det, kan få adgang til markedet, og begrænser således brugernes mulighed for fra andre kilder at skaffe sig ydelser i forbindelse med opnåelsen af en patent - eller varemærkerettighed i Spanien.

Der er tale om væsentlige begrænsninger, fordi de gælder for samtlige de pågældende ydelser fra API'erne til brugere med bopæl i Spanien eller i udlandet.

(39) Et prisbindingssystem er nemlig en grov konkurrencebegrænsning, der er forbudt ved EF-traktatens artikel 85, stk. 1. Ifølge Domstolen har »en aftale, der fastsætter en mindstepris ... (med) bindende virkning for samtlige erhvervsdrivende på det pågældende marked, i sig selv til formål at fordreje konkurrencen på nævnte marked«, dom af 30. januar 1985, sag 123/83, BNIC mod Clair (12).

4) Påvirkning af handelen mellem medlemsstater

(40) Det fremgår af COAPI-reglementets artikel 49, at de mindstetariffer, der anvendes af COAPI's medlemmer, vedrører to kategorier af tjenesteydelser, nemlig dels ydelser udført for klienter bosiddende i udlandet, dels ydelser leveret til klienter bosiddende i Spanien. Sidstnævnte ydelser vedrører ansøgninger om at opnå industrielle ejendomsrettigheder såvel i Spanien som i udlandet. I denne forbindelse skal det bemærkes, at en ansøgning fra en i Spanien bosiddende person om en rettighed i Spanien går normalt hånd i hånd med en ansøgning fra samme klient om en rettighed i udlandet. Såfremt klienten f.eks. ønsker at opnå eneret til at anvende et (i Spanien beskyttet) varemærke i de medlemsstater, der eksporterer produkter forsynet med et sådant varemærke, skal han registrere det i hver enkelt af disse lande. Han vil da anmode en API om at gøre det eller i henhold til Madrid-konventionen indgive ansøgning om internationalt varemærke til Office de la propriété industrielle i Genève.

Heraf følger, at COAPI's system med samordnede mindstetariffer dækker mindst to typer grænseoverskridende tjenesteydelser, nemlig dem, der gør det muligt for klienter bosiddende i udlandet at opnå en ret i Spanien, og dem, der gør det muligt for spanske klienter at opnå en ret i udlandet. Det anfægtede system kan således påvirke handelen mellem medlemsstater efter EF-traktatens artikel 85, stk. 1.

Som Domstolen har fastslået i dom af 19. april 1988 i sag 27/87, Erauw mod La Hesbignonne (13), er en aftale kun omfattet af forbuddet efter artikel 85, hvis den påvirker handelen mellem medlemsstater mærkbart. I denne forbindelse står det fast, at tarifferne i den foreliggende sag påvirker størstedelen af den pågældende handel. Disse tariffer dækker for det første samtlige de ansøgninger, der kommer fra klienter bosiddende i udlandet. COAPI's medlemmer har nemlig monopol på denne handel. For det andet indtager COAPI's medlemmer nødvendigvis en fremtrædende plads for så vidt angår den handel, der er åben for konkurrence (nemlig spanske klienters ansøgning om rettigheder i udlandet). Dette skyldes, at de i modsætning til deres spanske konkurrenter er specialister på området. På grund af deres medlemskab opfylder COAPI's medlemmer visse betingelser vedrørende faglig kvalifikation. Dette giver dem et godt image hos klienterne, hvilket gør det muligt for dem at tiltrække størstedelen af efterspørgslen. Og en spansk klient vil af sproglige eller praktiske grunde være tilbøjelig til at foretrække en spansk agent frem for en udenlandsk konkurrent.

5) Artikel 85, stk. 3

(41) I det konkrete tilfælde er de vedkommende virksomheder alle etableret i et og samme medlemsland. Alligevel påvirker de pågældende aftaler og vedtagelser »indførsel« og »udførsel« af tjenesteydelser mellem medlemsstater. De er således ikke omfattet af artikel 4, stk. 2, nr. 1, i forordning nr. 17, og da der ikke er foretaget nogen anmeldelse, er det ikke nødvendigt at undersøge, om aftalen opfylder de fire betingelser, der er fastsat i traktatens artikel 85, stk. 3, for at kunne opnå fritagelse.

Men selv om der var sket anmeldelse, er det udelukket, at bestemmelserne i COAPI-reglementet om fastsættelse af tariffer samt COAPI's beslutninger om gennemførelse af disse bestemmelser kan opfylde de fire betingelser for at opnå fritagelse.

Det fremgår nemlig af den praksis, Kommissionen har fulgt i forbindelse med sine beslutninger, og som i øvrigt er bekræftet af Domstolen, at prisbindingssystemer betragtes som en grov overtrædelse af EF-traktatens konkurrenceregler, og at de således ikke kan omfattes af fritagelsen efter artikel 85, stk. 3.

Selv om man antager, at prisbindingssystemet tager sigte på at sikre ydelsernes kvalitet, er det ikke et egnet middel i den foreliggende sag.

På den ene side forhindrer et prisbindingssystem ikke, at der leveres ydelser af dårlig kvalitet uden retlige konsekvenser, når blot deres priser er højere end mindstepriserne (se Kommissionens beslutning 82/896/EØF (UGAL/BNIC) betragtning 69) (14).

På den anden side er kvaliteten af API'ernes ydelser allerede i vid udstrækning sikret ved betingelserne for at få adgang til erhvervet, ved den eneret til at udøve visse former for virksomhed, de har fået, og ved den høje moral, der kendetegner de liberale erhverv.

(42) Endvidere har Domstolen i dom af 17. januar 1984, VBBB mod VBVB, forenede sager 43 og 63/82 (15) fastslået, at selv om man går ud fra, at et prisbindingssystem kan bevirke, at illoyal konkurrence forhindres, er dette ikke tilstrækkelig grund til at undtage en hel markedssektor fra anvendelsen af EF-traktatens konkurrenceregler.

Den omstændighed at COAPI under udøvelsen af de hverv, der overdrages den ved lov (se betragtning 6; artikel 5, litra i), i lov nr. 2/1974), legalt er forpligtet til at tage hensyn til privatpersoners rettigheder, er heller ikke tilstrækkelig til at konkludere, at de fire betingelser i traktatens artikel 85, stk. 3, for fritagelse er opfyldt. Faktisk regulerer bestemmelsen ikke særligt honorarer. Disse er omfattet af artikel 5, litra ñ), i samme lov. Denne bestemmelse overlader det til de faglige sammenslutninger at fastsætte mindstehonorarer efter forgodtbefindende. COAPI har derudover erklæret, at deres tariffer er fastsat på grundlag af økonomiske kriterier (se betragtning 20).

(43) De pågældende begrænsninger forhindrer brugerne i at drage fordel af billigere ydelser, som mere effektive agenter kunne præstere, og gør API'erne mindre motiverede til at søge at udøve deres erhverv på en anden, omkostningsbesparende måde. Begrænsningerne giver således ikke brugerne en rimelig fordel, forbedrer ikke fordelingen af ydelserne og tjener ikke til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling.

B. De nationale retlige rammers manglende betydning for anvendeligheden af EF-traktatens konkurrenceregler

(44) COAPI kan ikke udelukke sit ansvar ved at hævde, at de pågældende former for adfærd afledes af lov nr. 2/1974 af 13. februar 1974, ændret ved lov nr. 74/1978 af 26. december 1978.

Den eneste legale forpligtelse, der pålægges COAPI, er at etablere et regelsæt for driften (se betragtning 8). Artikel 5, litra ñ), i lov nr. 2/1974, der gør det muligt for de faglige sammenslutninger at »regulere erhvervenes mindstehonorarer«, udgør ikke en forpligtelse til at gøre dette.

(45) Nævnte lov fastsætter hverken selv tarifferne eller kriterierne for deres fastsættelse, men overlader ansvaret for at gøre det til de faglige sammenslutninger.

Priskonkurrencen er ikke begrænset af selve loven, men af den ved lov godkendte adfærd, der udvises af private erhvervsdrivende, som er medlemmer af en faglig sammenslutning, en adfærd, der ikke har noget at gøre med udøvelse af offentlig myndighed.

(46) Den omstændighed, at COAPI's beslutninger kan påklages af privatpersoner til forvaltningsdomstole, betyder ikke, at der ikke er tale om vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder.

Domstolen har udtalt (dom af 30. januar 1985 i sag 123/83, BNIC mod Clair (16)), at »artikel 85 efter sin ordlyd (finder) anvendelse på aftaler mellem virksomheder og vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder [. . .] De retlige rammer for indgåelsen af sådanne aftaler eller vedtagelser, samt den i de forskellige nationale retsordener givne retlige kvalifikation af disse rammer (er) uden betydning for anvendeligheden af Fællesskabets konkurrenceregler, herunder traktatens artikel 85«. Beslutningerne truffet af BNIC skulle være indbragt for forvaltningsdomstolen og ikke for retten (se den citerede dom, afsnittet De faktiske omstændigheder, nr. 2.1.2., side 408).

Derudover understreger Tribunal de Defensa de la Competencia (TDC) i de to citerede afgørelser (se fodnoten til betragtning 31, litra a)), at visse foranstaltninger truffet af faglige sammenslutninger kan indbringes for forvaltningsdomstolen. Ikke fordi de udgør administrative foranstaltninger, men fordi en sådan domstol er bedre til at sætte sig ind i områder, der har med delegation af offentlig myndighed at gøre. TDC tilføjer at det der gør, at forvaltningsdomstolen tillægges kompetence til sådanne foranstaltninger, er simpel retlig hensigtsmæssighed, og at man ikke af denne kompetencetildeling kan aflede, at colegio's foranstaltninger er administrative foranstaltninger.

(47) Derudover har domstolen i sin dom af 16. november 1977 i sag 13/77, INNO mod ATAB (17), udtalt, at artikel 85 ff. ikke vil have nogen som helst virkning, såfremt det var muligt for virksomhederne at unddrage sig de i EF-traktatens fastsatte konkurrenceregler, alene fordi deres adfærd er begunstiget af den offentlige myndighed.

(48) Selv om det antages, at staten Spanien har pådraget sig et ansvar i den foreliggende sag, vil dette højst kunne mindske COAPI's ansvar, hvilket kan påvirke bødens størrelse, men vil ikke kunne udelukke anvendelsen af konkurrencereglerne over for den (se Domstolens dom af 20. marts 1985, Italien mod Kommissionen, sag 41/83 (18)). Selv når staten giver en sammenslutning af virksomheder ret til at fastsætte de priser, sammenslutningens medlemmer skal anvende, hvorved den overtræder EF-traktatens artikel 3, litra g), artikel 5, stk. 2, og artikel 85, betyder det ikke, at sammenslutningens udøvelse af denne ret ikke er omfattet af EF-traktatens artikel 85.

C. Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17

(49) Ifølge artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 kan Kommissionen, såfremt den efter begæring eller på eget initiativ konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, ved beslutning pålægge de deltagende virksomheder og sammenslutninger af virksomheder at bringe de konstaterede overtrædelser til ophør.

COAPI har ikke bragt de konstaterede overtrædelser til ophør, da den hævder, at dens beslutninger om fastsættelser af mindstehonorarer ikke kan erklæres i strid med EF-traktatens artikel 85, stk. 1, på grund af COAPI's karakter af offentligretlig sammenslutning og på grund af de beføjelser, der er tillagt den ved national lovgivning. Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at den burde pålægge COAPI at bringe de begåede overtrædelser til ophør -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Følgende udgør overtrædelser af EF-traktatens artikel 85, stk. 1:

a) artikel 48 og 49 i reglementet for Colegio Oficial de Agentes de la Propiedad Industrial (COAPI)

b) de beslutninger, der siden 1987 er truffet af COAPI om årlig fastsættelse af mindstetariffer for klienter bosat i Spanien - for så vidt de angår ydelser vedrørende ansøgninger om opnåelse eller fornyelse af industrielle ejendomsrettigheder - samt af mindstetariffer for klienter bosat i udlandet.

Artikel 2

COAPI træffer alle foranstaltninger, der er nødvendige for omgående at bringe de i artikel 1 omhandlede overtrædelser til ophør, og afstår fra at træffe nogen foranstaltning med samme formål eller virkning.

Artikel 3

COAPI giver samtlige medlemmer skriftlig meddelelse om, at de i artikel 1 omhandlede overtrædelser er bragt til ophør med angivelse af de deraf følgende konsekvenser i praksis, herunder at hvert enkelt medlem kan fastsætte sine egne tariffer.

COAPI underretter senest to måneder efter at have fået meddelt denne beslutning Kommissionen om de oplysninger, der i henhold til stk. 1 er fremsendt til medlemmerne.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til:

Colegio Oficial de Agentes de la Propiedad Industrial (COAPI)

c/ Montera, 13

E-28013 Madrid.

Udfærdiget i Bruxelles, den 30. januar 1995.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/92.

(2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(3) Ændret til Oficina Española de Patentes y Marcas (OEPM) efter bekendtgørelsen af lov nr. 21/1992 af 16. juli 1992 (industriloven).

(4) The Role, Qualifications and Associations of Industrial Property Attorneys, A. de Elzaburu, WIPO, Geneva 1984, s. 2.

(5) Europæiske patentansøgninger skal indgives til Den Europæiske Patentmyndighed i München. Et europæisk patent udstedt af denne myndighed repræsenterer en række nationale patenter i signatarstaterne, som patentansøgeren har angivet i sin ansøgning. Dette europæiske patent har samme virkning og gyldighed i en signatarstat som et patent udstedt af denne stats patentmyndighed.

(6) Denne beslutning vedrører dog alene konkurrencebegrænsningerne vedrørende fastsættelse af mindstetariffer.

(7) Der skal være tale om ydelser, der har forbindelse med OEPM.

(8*) Forretningshemmelighed.

(9) Tribunal de Defensa de la Competencia (TDC) har dog udtalt (i afgørelser af 20. november 1992 og 30. december 1993), at colegios profesionales ikke er offentlige forvaltningsmyndigheder, og at deres akter ikke er forvaltningsakter. TDC er af den opfattelse, at colegios profesionales er sektorbestemte sammenslutninger på et strengt privat grundlag, og tilføjer, at denne retlige kvalifikation er fast retspraksis for både Tribunal Constitucional og Tribunal Supremo.

(10) EFT nr. L 19 af 24. 1. 1989, s. 16.

(11) Sml. 1991, s. I-1979, præmis 21.

(12) Sml. 1985, s. 31, præmis 22.

(13) Sml. 1988, s. 1919, præmis 17.

(14) EFT nr. L 379 af 31. 12. 1982, s. 1.

(15) Sml. 1984, s. 19, præmis 37.

(16) Sml. 1985, s. 391, præmis 17.

(17) Sml. 1977, s. 2115, præmis 30-34.

(18) Sml. 1985, s. 880, præmis 17.