KOMMISSIONENS AFGØRELSE (EU) 2019/1144

af 17. december 2018

om Rumæniens statsstøtte SA.36086 (2016/C) (ex 2016/NN) til Oltchim SA

(meddelt under nummer C(2018) 8592)

(Kun den rumænske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til i overensstemmelse med nævnte artikler (1) at fremsætte bemærkninger, under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) Den 17. juli 2009 anmeldte de rumænske myndigheder den planlagte konvertering til aktier af Oltchim SA's (»Oltchim«) gæld til de offentlige myndigheder til Kommissionen. Den 7. marts 2012 konkluderede Kommissionens i sin afgørelse 2013/246/EU (2) i sag SA.29041 — Støtteforanstaltninger til fordel for Oltchim SA Râmnicu Vâlcea (»Kommissionens afgørelse fra 2012«), at gældskonverteringen af 1 049 mio. RON (231 mio. EUR) ikke indebar statsstøtte. Denne konklusion var baseret på den rumænske regerings faste tilsagn om en fuldstændig privatisering af Oltchim, inklusive hele den aktiepost, som de offentlige myndigheder ville være i besiddelse af efter gældskonverteringen.

(2) Efter det mislykkede forsøg på at privatisere Oltchim henvendte de rumænske myndigheder sig i oktober 2012 til Kommissionen med henblik på at udarbejde den formelle anmeldelse af redningsstøtte til Oltchim (registreret som sag SA.35558).

(3) I november 2012 rapporterede medierne, at de rumænske myndigheder havde indgået en aftale med Oltchims kreditorbanker om finansieringen af genoptagelsen af Oltchims produktion. På denne baggrund besluttede Kommissionen på eget initiativ at indlede den sag, der er registreret som sag SA.36086, og anmodede ved brev af 18. januar 2013 Rumænien om at indgive oplysninger. Rumænien besvarede denne anmodning den 7. februar 2013. Kommissionen anmodede om supplerende oplysninger den 18. februar 2013, som Rumænien indgav den 11. marts 2013. Rumænien indgav supplerende oplysninger på et møde i juni 2013 og ved brev af 25. september 2013.

(4) Ved brev af 5. august 2014, 16. oktober 2014 og 3. marts 2015 anmodede Kommissionen om supplerende oplysninger, som Rumænien indgav henholdsvis den 15. september 2014, den 26. november 2014, den 26. marts 2015 og den 16. april 2015. Den 11. maj 2015 anmodede Kommissionen om supplerende oplysninger, som Rumænien indgav på et møde den 26. maj 2015 og ved brev af 10. juni 2015 og 25. juni 2015. Den 3. september 2015 anmodede Kommissionen om supplerende oplysninger, som Rumænien indgav den 10. september 2015. Rumænien indgav også på eget initiativ oplysninger den 22. oktober 2015 og anmodede om møder, som blev afholdt den 23. oktober 2015 og den 22. januar 2016.

(5) Ved brev af 8. april 2016 meddelte Kommissionen Rumænien, at den havde besluttet at indlede proceduren i henhold til artikel 108, stk. 2, i TEUF i sag SA.36086. Kommissionens åbningsafgørelse blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte.

(6) Kommissionen modtog indledningsvis bemærkninger fra Rumænien (15. juni 2016) og fra fire interesserede parter. Bemærkningerne fra tredjeparter blev videresendt til Rumænien med anmodning om bemærkninger. Rumæniens bemærkninger blev modtaget ved brev af 28. november 2016.

(7) Ved brev af 29. juli 2016 foreslog Rumænien en ændring af salgsprocessen for Oltchim med henblik på at sikre økonomisk diskontinuitet. De rumænske myndigheder indgav supplerende oplysninger (den 14. september 2016, den 4. november 2016 og den 5. december 2016) og ændrede vilkårene i den indledende salgsproces.

(8) Efter ovennævnte udvekslinger indgav konsulentvirksomheden AT Kearney som repræsentant for Oltchim (»sælgeren«) successive rapporter om forløbet af salget af Oltchims aktiver den 27. januar 2017, den 4. april 2017, den 25. juli 2017, den 15. september 2017, den 21. november 2017, den 18. januar 2018 og den 16. juli 2018 (4).

(9) I løbet af salgsprocessen bidrog en række tredjeparter med bemærkninger, og de rumænske myndigheder indgav bemærkninger til hvert af disse bidrag.

(10) En yderligere anmodning om oplysninger blev sendt til Rumænien den 26. januar 2018, som Rumænien besvarede den 16. maj 2018.

2. BAGGRUND

2.1. Støttemodtager

(11) Oltchim er et af de største petrokemiske selskaber i Rumænien og Sydøsteuropa. Den rumænske stat (for øjeblikket via økonomiministeriet) har en aktiemajoritet på 54,8 % i selskabet.

(12) Oltchim producerer primært flydende kaustisk soda, propylenoxid-polyoler, blødgørere og oxo-alkoholer. Oltchim er den største producent af flydende kaustisk soda på det europæiske marked (en markedsandel i Unionen på 41 % i 2015), den eneste producent af kaustisk soda i kugleform i Centraleuropa og den eneste producent af PVC og polyethere i Rumænien og den tredjestørste i Europa. Oltchim eksporterer mere end 74 % af produktionen til Europa og tredjelande (5).

(13) Oltchim er den største industriarbejdsgiver i Vâlcea (en rumænsk region, som er støtteberettiget i henhold til 107, stk. 3, litra a), i TEUF). I 2015 havde Oltchim 2 208 ansatte, heraf 1 982 ansatte på fabrikken i Râmnicu Vâlcea og 226 ansatte på fabrikken i Pitești (Petrochemical Division Bradu).

2.2. Sagsfremstilling

2.2.1. Oltchims gæld til de offentlige myndigheder og mislykkede forsøg på privatisering (1995-2011)

(14) Oltchim har haft økonomiske vanskeligheder i lang tid. I perioden 1995-2000 optog den en række kommercielle lån, der var sikret ved statsgarantier. Oltchim kunne ikke tilbagebetale lånene, og bankerne krævede statsgarantierne indfriet. I 2002 overdrog finansministeriet den gæld, som Oltchim havde akkumuleret som følge af statsgarantierne, til det rumænske privatiseringsagentur (»AAAS« (6)). Finansministeriet fortsatte med at foretage udbetalinger i henhold til statsgarantierne indtil december 2006 og overdrog igen alle fordringer som følge af de efterfølgende betalinger til AAAS i henhold til de aktiverede garantier.

(15) I perioden 2007-2012 forværredes Oltchims finansielle situation, og virksomhedens regnskaber viste systematisk stigende driftstab, samlede tab og negativ egenkapital. Den 31. december 2012 (inden Oltchim kom under insolvensbehandling) viste Oltchims regnskaber et driftstab på 62,9 mio. EUR, et nettotab på 127,8 mio. EUR og samlede tab på 383 mio. EUR.

(16) Rumænien forsøgte flere gange at privatisere Oltchim (i 2001, 2003, 2006, 2007 og 2008), men alle forsøg mislykkedes.

(17) Staten forhandlede og undertegnede i 2001 specifikt en aftale om salg af en andel på 53,2 % med det canadiske minedriftsselskab Exall Resources. Da køberen ikke var i stand til at betale værdien af aktierne (10 mio. USD eller ca. 8,9 mio. EUR (7)) og ikke kunne garantere de lovede teknologiske og miljømæssige investeringer, blev handelen ikke gennemført (8). I 2002 besluttede staten at gennemføre en ny udbudsprocedure vedrørende privatisering med konvertering af gælden til AVAS (AAAS' forgænger) til aktier. Fristen for indgivelse af tilbud blev imidlertid udsat to gange, og privatiseringstilbuddet blev efter modstand fra en potentiel investor og fra minoritetsaktionærer, herunder ved sagsanlæg, trukket tilbage i 2003 (9). Efter tilbagetrækningen i 2006 af en gældskonvertering, der oprindeligt var godkendt i 2003, forsøgte de rumænske myndigheder igen at privatisere Oltchim sammen med gælden i 2006 og 2008. Ifølge de rumænske myndigheder var der dog ingen investorer, der var interesserede i at købe Oltchim på de betingelser (10).

2.2.2. Kommissionens afgørelse fra 2012

(18) Ved sin afgørelse fra 2012 besluttede Kommissionen, at den planlagte konvertering til aktier af gæld til AAAS på 1 049 mio. RON (11) (ca. 231 mio. EUR) ikke indebar statsstøtte. Denne afgørelse var baseret på Rumæniens faste tilsagn om privatisering af hele den statslige andel efter gældskonverteringen senest ved udgangen maj 2012, som blev meddelt i to breve fra den daværende premierminister (12).

(19) Kommissionen traf denne afgørelse efter en kritisk analyse af de rapporter, der var blevet udarbejdet af uafhængige konsulenter (13) og indgivet af de rumænske myndigheder under proceduren. I disse rapporter blev indtægterne fra likvidationen af Oltchim sammenlignet med indtægterne ved en privatisering. I tilfældet med likvidation blev værdien af Oltchims aktier anslået til 692 055 000 RON (152,2 mio. EUR) fordelt på 264 119 000 RON i pantsatte aktiver og 427 936 000 i ikkepantsatte aktiver (14).

(20) Ifølge Raiffeisen-rapporten fra 2011 ville AAAS i likvidationsscenariet have inddrevet omkring 105,4 mio. RON (ca. 23 mio. EUR), som svarede til 12 % af selskabets fordringer.

(21) Dette beløb blev sammenlignet med værdien af AAAS' fordringer i tilfælde af gældskonvertering efterfulgt af privatisering. Afhængigt af den metode, der er anvendt til at vurdere virksomhedens værdi, blev Oltchims markedsværdi anslået til mellem 28 mio. EUR og 97 mio. EUR i dette scenarie. Efter konverteringen af gælden til aktier og den efterfølgende privatisering ville AAAS få mellem 22,9 mio. EUR og 79,5 mio. EUR (15).

(22) I lyset af denne sammenligning konkluderede Kommissionen: »at den anmeldte foranstaltning (gældskonvertering efterfulgt af fuldstændig privatisering) ikke giver Oltchim nogen fordel, hvis selskabet privatiseres kort tid efter gældskonverteringen, idet denne foranstaltning vil give den offentlige kreditor AVAS [AAAS] mulighed for at inddrive en større del af sin fordring end ved selskabets likvidation. Kommissionen noterer sig i denne forbindelse de rumænske myndigheders tilsagn om helt at privatisere selskabet inden den 31. maj 2012« (16).

(23) Oltchim gennemførte imidlertid ikke konverteringen af gælden til aktier for gælden til AAAS som godkendt ved Kommissionens afgørelse fra 2012. Produktionen var netop blevet indstillet i august 2012, efter at Oltchims hovedleverandør af elektricitet Electrica S.A. (»Electrica«) afviste at levere ydelser uden at blive betalt.

(24) Umiddelbart efter Oltchims indstilling af driften begyndte de rumænske myndigheder at sende klare signaler til offentligheden om deres vilje til at yde enhver mulig indsats for at redde Oltchim. Kun få dage inden privatiseringsdatoen oplyste den rumænske økonomiminister, at Oltchims produktion ville blive genoptaget inden for 2-4 uger. Han blev citeret for at sige, at han havde haft »drøftelser med ledelsen, som har en plan for genstart af anlægget« (17).

(25) Den 22. september 2012 mislykkedes privatiseringsprocessen, og enkelte sager vedrørende privatiseringsprocessen verserer stadig for de nationale domstole (18).

2.2.3. Oltchims situation efter den mislykkede privatisering af 22. september 2012

(26) Efter den mislykkede privatisering forværredes Oltchims finansielle situation yderligere. I tiden umiddelbart efter den mislykkede privatisering gentog de rumænske myndigheder deres vilje til at gøre det nødvendige for at redde Oltchim (19).

(27) Den 1. oktober 2012 blev der opstillet en ny strategi for forbedring af Oltchims drift, herunder finansiel støtte i form af redningsstøtte. I en samtidig avisartikel forklarede Rumæniens daværende premierminister, at privatiseringsproceduren var mislykkedes, og tilføjede, at »vi skal i dag forklare reserveplanen for at genoptage driften, redde arbejdspladser og forberede en ny privatiseringsprocedure, under meget anderledes og markant bedre betingelser« (20). I tråd hermed annoncerede premierministeren en kommende aftale med forskellige kreditorer, der havde til formål at redde selskabet: »Planen for genoptagelsen af Oltchims drift fremlægges på torsdag og vil omfatte de videre skridt for Vâlcea-fabrikken […]. Ministeren for økonomi, handel og erhverv […] og finansministeren vil indlede officielle forhandlinger med alle hovedkreditorerne, AVAS, Electrica og de tre banker, som er Oltchims hovedkreditorer: BCR, Banca Transilvania og CEC. Sammen med dem vil vi på torsdag fremlægge planen for genoptagelsen af Oltchims drift, som klart angiver de foranstaltning, som Oltchims nye ledelse skal træffe for at finansiere genoptagelsen af produktionen, aktivitetsperioden, betalingen af løntilgodehavender og forberedelsen af privatiseringen, som sandsynligvis vil ske i løbet af 2013, på andre betingelser end dem, der i øjeblikket gør sig gældende« (21).

(28) Den 17. oktober 2012 meddelte statssekretæren for økonomiministeriet medierne, at dele af Oltchim ville blive genåbnet i løbet af få dage, og at regeringen ville betale 20 mio. EUR i redningsstøtte til Oltchim (22).

(29) Den 24. oktober 2012 lykkedes det for Oltchim at genoptage produktionen takket være en ændring i handelsbetingelserne, som Oltchim fik indrømmet af to offentlige leverandører (CET Govora og National Salt Company Salrom) (23): — CET Govora undertegnede en ny elektricitetsaftale med Oltchim den 15. september 2012 og accepterede da at øge elforsyningen (indledningsvis fra den 25. oktober 2012 og derefter fra den 12. november 2012) og derefter at fortsætte forsyningen fra den 1. januar 2013. Disse ændringer i kontraktforholdet med Oltchim er tilsyneladende blevet gennemført gennem en række beslutninger (24) truffet af byrådet i Vâlcea for at sikre elforsyningen til Oltchim. — National Salt Company Salrom (»Salrom«) accepterede en udsættelse af betalingerne for deres leverancer.

(30) Den 15. november 2012 udtalte økonomiministeren følgende til medierne om regeringens ønske om at holde Oltchim i live: »Spørgsmålet om insolvens er ikke relevant, fordi vi da ville have indgået en aftale med hovedkreditorerne. Derfor har vi indgået en saneringsaftale, en kontrolleret sanering, med Oltchims store kreditorer. Derved undgår vi, at vi i morgen vågner op til, at de store kreditorer — banker, private kreditorer, handlende og råvareleverandører — begærer Oltchim konkurs. Vi ønsker med denne aftale at kunne genstarte, redde og omstrukturere Oltchim på en kontrolleret måde med kreditorernes billigelse« (25).

(31) Den 23. november 2012 undertegnede finansministeriet, ministeriet for økonomiske anliggender, transport- og infrastrukturministeriet, AAAS og OPSPI (26) et aftalememorandum (»memorandummet«) med Oltchims kreditorer, dvs. forskellige private og statsejede banker, samt statsejede foretagender som f.eks. Electrica, Salrom og CFR Marfă SA. Parterne i memorandummet aftalte, at økonomiministeriet og OPSPI skulle registrere et special purpose vehicle (SPV-selskab) fri for gæld med fuld statslig kapital (Oltchim SPV) senest den 1. januar 2013, således at bankerne sikkert kunne yde den nødvendige finansieringsstøtte til genoptagelsen af produktionen på Oltchim. Ved regeringens hastebekendtgørelse nr. 59/2012 pålagde regeringen ministeriet for økonomiske anliggender at indlede den juridiske procedure for etableringen af et SPV-selskab.

(32) Mens memorandummet og dets formål blev bevaret, opgav ministeriet for økonomiske anliggender midlertidigt planerne for etablering af Oltchim SPV-selskabet på kort sigt. I stedet indledte Oltchim på eget initiativ insolvensbehandling i henhold til lov nr. 85/2006 (»konkursloven«) den 30. januar 2013.

2.2.4. Oltchims insolvensbehandling fra den 30. januar 2013

2.2.4.1. De retlige rammer: den rumænske konkurslov

(33) I konkursloven fastsættes en kollektiv procedure for dækning af en insolvent skyldners forpligtelser.

(34) Når et selskab kommer under kollektiv insolvensbehandling, overgår beføjelserne til at træffe beslutninger om det pågældende selskabs administration fra aktionærerne til en særlig administrator, som skal varetage selskabets interesser (27). Efter tilbagetrækning af retten til at administrere repræsenteres og drives selskabet af en domstolsudpeget kurator/likvidator, afhængigt af den valgte mulighed. Den særlige administrators mandat er derefter indskrænket til alene at varetage aktionærernes interesser.

(35) Selskabets generalforsamling udpeger den særlige kurator, som skal godkendes af domstolen (en såkaldt domstolsudpeget kurator). Inden for den frist, der er fastsat af den særlige dommer (en dommer med særlige beføjelser i konkurs- og insolvenssager), skal den domstolsudpegede kurator eller likvidatoren udarbejde en rapport om de årsager og omstændigheder, der førte til skyldnerens insolvens, og forelægge denne for den særlige dommer (28). I rapporten angives det, om der er mulighed for at sanere skyldnerens virksomhed, eller om forhold, som ikke tillader en sådan sanering, gør sig gældende. I sidstnævnte tilfælde bør den domstolsudpegede kurator foreslå, at konkursbehandling indledes. Hvis den domstolsudpegede kurator angiver, at der er mulighed for at genoprette skyldnerens virksomhed baseret på en retlig saneringsplan (»saneringsplanen« eller »planen«), angives det, hvem der skal udarbejde saneringsplanen (skyldneren eller den domstolsudpegede kurator alene eller sammen med en eller flere kreditorer).

(36) Efter indledningsproceduren suspenderes alle kreditorfordringer, og nye fordringer kan ikke fremsættes (29). Forsyningstjenester (el, gas, vand og telefoni) kan ikke ændre, afvise eller midlertidigt afbryde en sådan tjeneste til skyldneren, hvis sidstnævnte har status som tvungen bruger (30).

(37) Den domstolsudpegede kurator anmoder kreditorerne om at indgive en stævning mod skyldneren inden for den frist, som den særlige dommer har fastsat i sin afgørelse om indledningen af insolvensbehandlingen. På dette grundlag udarbejder den domstolsudpegede kurator en såkaldt foreløbig kreditorliste. På en sådan liste opstilles kreditorerne i to hovedkategorier: privilegerede kreditorer (kreditorer med fordringer, der indehaves af enheder med sikkerhed i varer fra skyldners bo, uanset om dette er hovedskyldneren eller en tredjepartsgarantistiller for personerne med sikkerhed) og simple kreditorer (kreditorer med fordringer uden sikkerhed i skyldners bo). Andre kategorier af fordringer, der skal medtages på listen, er: løntilgodehavender og budgetkreditorer.

(38) Skyldneren, kreditorerne og andre interesserede parter kan påklage den foreløbige kreditorliste til den særlige dommer (31). Når alle klager er afgjort, opstiller den domstolsudpegede kurator en endelig kreditorliste, som viser hver fordrings beløb, prioritet og status (privilegeret eller simpel), og fremsender den til domstolen til godkendelse. Når alle klager er afgjort, bliver listen endelig.

(39) I konkursloven fastlægges to alternative procedurer: a) retslig sanering (konkurslovens artikel 94-105 om reglerne for den almindelige procedure), som har til formål at sanere skyldnerens virksomhed for at betale fordringerne efter betalingsplanen, eller b) konkursproceduren (konkurslovens artikel 107-129 om reglerne for den forenklede procedure), hvor skyldnerens virksomhed indskrænkes til det, der er nødvendigt ved en likvidation for at betale gælden ved at afhænde aktiver og inddrive tilgodehavender.

(40) Retslig sanering er den procedure, der anvendes for at få skyldneren til at betale sin gæld efter en sanering af vedkommendes virksomhed og efter en betalingsplan. Denne procedure omfatter udarbejdelse, godkendelse, gennemførelse og overholdelse af en saneringsplan, der helt eller delvist kan omhandle: a) skyldnerens driftsmæssige og/eller finansielle sanering, b) selskabsmæssig sanering ved ændring af aktiekapitalstrukturen eller c) begrænsning af virksomheden ved likvidation af visse aktiver.

(41) Den domstolsudpegede kurator udarbejder saneringsplanen og kreditorlisten og fremsender den til domstolen til godkendelse. Planen skal også drøftes mellem og godkendes af kreditorerne. I konkursloven opdeles fordringerne i følgende særskilte kategorier, som stemmer særskilt: a) privilegerede fordringer, b) løntilgodehavender, c) budgetfordringer, d) simple fordringer indgået i henhold til artikel 96, stk. 1, dvs. såkaldte primære leverandører, e) andre simple fordringer (32).

(42) Følgende er fastsat i konkurslovens artikel 100 og 101: a) Planen vurderes at være accepteret, hvis et absolut flertal af kategorierne af kreditorer stemmer for planen, såfremt mindst én af de ugunstigt stillede kategorier (33) accepterer planen. b) Planen vurderes at være accepteret af en kategori af kreditorer, hvis planen inden for denne kategori accepteres af et absolut flertal med hensyn til værdien af de fordringer, der tilhører den pågældende kategori. c) Hver fordring har en stemmeret, som indehavere udøver for den kategori af fordringer, der omfatter den pågældende fordring. d) Hver ugunstigt stillet kategori af kreditorer, som afviser planen, skal behandles rimeligt og retfærdigt i planen.

(43) I henhold til definitionen i konkurslovens artikel 3, stk. 21, forstås ved udtrykket »ugunstigt stillet kategori« en kategori af fordringer, for hvilke saneringsplanen fastsætter mindst én af følgende ændringer for den pågældende kategori: a) nedsættelse af fordringens størrelse b) nedsættelse af værdipapirer eller andre elementer, f.eks. omlægning af betalinger til ugunst for kreditoren c) den værdi, der er ajourført med den rumænske nationalbanks referencerente, medmindre andet er fastsat i kontrakten vedrørende fordringen eller i særlove, er lavere end den værdi, der er registreret i den konsoliderede liste over fordringer.

(44) Når beslutningen om godkendelse af en plan træder i kraft, skal skyldnerens virksomhed saneres i overensstemmelse hermed, og kreditorernes og de øvrige berørte parters fordringer og rettigheder ændres i overensstemmelse med planen. Hvis en plan ikke vedtages, træffer den særlige dommer afgørelse om omgående indledning af konkursbehandlingen.

(45) Ved en konkursbehandling likvideres skyldnerens aktiver for at dække vedkommendes forpligtelser, hvorefter skyldneren slettes fra registret.

(46) I henhold til konkurslovens artikel 107 kommer en skyldner under konkursbehandling i følgende tilfælde: a) på egen begæring ved indgivelse af en konkursbegæring direkte til den særlige dommer eller b) hvis skyldneren oprindeligt fremsatte en erklæring om sanering, men ikke har fremlagt en saneringsplan, eller hvis den foreslåede plan ikke er blevet accepteret og vedtaget.

(47) I løbet af konkursbehandlingen er der to kategorier af aktiver, der kan sælges (pantsatte/sikrede aktiver og ikke-pantsatte/usikrede aktiver), og dermed to muligheder for at fordele indtægterne fra salg blandt kreditorerne (artikel 121 for pantsatte aktiver og artikel 123 for ikke-pantsatte aktiver og for eventuelle overskud fra salget af pantsatte aktiver). Likvidation indledes, straks likvidatoren har opstillet en fortegnelse over aktiverne i skyldnerens bo. Aktiverne kan sælges samlet — som en operationel gruppe — eller særskilt. Afhængigt af omstændighederne og så vidt muligt værdiansættes skyldnerens aktiver særskilt og samlet som en funktionel gruppe.

(48) I henhold til konkurslovens artikel 121 anvendes følgende rækkefølge ved fordelingen af midler, der tilvejebringes ved salg af skyldnerens pantsatte aktiver: 1) skatter, stempelafgifter og andre udgifter vedrørende salget af sådanne aktiver, herunder udgifter i forbindelse med bevaringen og administrationen af sådanne afgifter, samt honorarer til likvidatorer og 2) de privilegerede kreditorers fordringer.

(49) Hvis de midler, der er tilvejebragt ved salget af pantsatte aktiver, ikke er tilstrækkelige til at betale de privilegerede kreditorer fuldt ud, modtager de privilegerede kreditorer simple fordringer i differencen. Hvis der er overskud efter betalingen af beløbene til de privilegerede kreditorer, fordeles det blandt de simple kreditorer.

(50) I henhold til konkurslovens artikel 123 betales fordringerne som følger: 1) skatter, stempelafgifter og andre udgifter vedrørende proceduren, 2) løntilgodehavender, 3) kreditter indrømmet af kreditinstitutter efter indledningen af konkursbehandlingen samt udgifter i forbindelse med bevaringen af skyldnerens virksomhed efter indledningen af konkursbehandlingen (løbende forpligtelser), 4) budgetfordringer, 5-7) andre fordringer (f.eks. børnebidrag, familiebidrag og banklån), 8) andre simple fordringer.

2.2.4.2. Udarbejdelse og godkendelse af Oltchims saneringsplan

(51) Ved kreditorernes beslutning på mødet den 15. april 2013 blev Rominsolv S.p.r.l og B.D.O. — Business Restructuring S.p.r.l. (»R/BDO«) udpeget som Oltchims officielle kuratorer (»konsortiet«). Denne udpegelse blev godkendt af domstolen den 13. maj 2013.

(52) Under retsmødet den 19. juni 2013 meddelte Oltchim, at virksomheden ville indlede en retslig sanering og betale fordringerne gennem en saneringsplan. Denne anmodning var baseret på en rapport om årsagerne til insolvens, der var udarbejdet af konsortiet i henhold til konkurslovens artikel 59, stk. 1-3. I rapporten om årsagerne til insolvens nævnes det, at der var en reel mulighed for en effektiv sanering af skyldnerens virksomhed efter en domstolsgodkendt saneringsplan, som virksomheden påtænkte at udarbejde og forelægge domstolen.

(53) Den 3. juni 2013 udpegede de domstolsudpegede kuratorer Winterhill S.r.l til at evaluere markedsværdien og likvidationsværdien af Oltchims aktiver (»Winterhill-rapporten«), et nødvendigt tiltag for at opstille betalingsplanen.

(54) Winterhill S.r.l. fastsatte markedsværdien og likvidationsværdien af Oltchims aktiver i overensstemmelse med de internationale vurderingsstandarder som følger: a) Markedsværdien: »Det beløb, for hvilken en ejendom kan handles på vurderingsdatoen mellem en købsinteresseret køber og en salgsinteresseret sælger inden for rammerne af en transaktion med en objektivt fastsat pris efter en tilsvarende markedsføringsperiode, hvor både sælger og køber har handlet bevidst, forsigtigt og uden tvang«. b) Likvidationsværdien (eller tvangssalgsværdi): »Det beløb, der med rimelighed kan tilvejebringes ved at sælge en ejendom på kortere tid end den markedsføringsperiode, der kræves for at opnå den fastsatte markedsværdi«.

(55) Winterhill-rapporten evaluerede de forskellige klasser af Oltchims aktiver (34) ved brug af forskellige værdiansættelsesmetoder afhængigt af den evaluerede typer aktiver (markedssammenlignings- eller genanskaffelsesværdimetoden).

(56) Med hensyn til værdiansættelsen af anlægsaktiver (anlæg, udstyr og maskiner) anslås en såkaldt in situ-markedsværdi og en såkaldt ex situ-markedsværdi i Winterhill-rapporten. Ifølge Winterhill-rapporten indebærer in situ-markedsværdien, at anlægget er fuldt funktionsdygtigt til videre anvendelse på dets driftssted. Denne værdi omfatter installationsomkostninger, dvs. elektriske og mekaniske, som kan være betydelige for sådanne anlæg. Ex situ-markedsværdien indebærer, at anlægget ikke er fuldt funktionsdygtigt, og at de særskilte aktiver vurderes i forhold til deres fjernelse på køberens regning. I Oltchims tilfælde blev det vurderet, at det elektriske og mekaniske udstyr ikke havde nogen betydelig værdi og endda kunne have en negativ indvirkning på et aktivs værdi, afhængigt af dets kompleksitet. Likvidationsværdien for anlægsaktiver blev fastsat i Winterhill-rapporten som ex situ-markedsværdien minus de anslåede omkostninger til demontering og fjernelse fra industrianlægget. Denne værdi omfattede en estimering af omkostningerne til rydning og klargøring af aktiverne til salg, som forventedes at være betydelige i Oltchims tilfælde som følge af den forurenende og farlige karakter af mange af de materialer, der blev anvendt på anlæggene. Den omfattede også fordelinger til markedsføringsudgifter, salgsomkostninger, sælgergebyrer og omkostninger til involverede medarbejdere.

(57) Den 20. juli 2013 afsluttede Winterhill S.r.l. sin værdiansættelse. Winterhill-rapporten anslog Oltchims markedsværdi til 293,7 mio. EUR (ca. 1 270 mio. RON) og likvidationsværdien til 141 mio. EUR (636 mio. RON), heraf 108 mio. EUR (491 mio. RON) i sikrede aktiver og ca. 32 mio. EUR (145 mio. RON) i usikrede aktiver (35).

(58) Winterhill-rapporten blev fremlagt på kreditormødet den 2. december 2013 og godkendt den 4. december 2013. Indledningsvis var AAAS uenig i evalueringen i Winterhill-rapporten og indgav en klage over kreditormødets beslutning om godkendelse af rapporten. Domstolen godkendte følgelig en dobbeltkontrol af vurderingsrapporten og afviste i sidste ende AAAS' klage med den bemærkning, at AAAS ikke havde betinget sin stemme på planen af resultatet af en fornyet undersøgelse af den pågældende rapport (36).

(59) Baseret på Winterhill-rapporten udarbejdede de domstolsudpegede kuratorer i juli 2013 saneringsplanen for Oltchim. Det primære formål med planen var at finde en ny investor, som ville overtage Oltchims aktiver/virksomhed. Salget kan finde sted efter en af de tre foreslåede modeller:

Første model — Etablering af en ny enhed (Oltchim SPV) og overdragelse af alle rentable aktiver fra Oltchim SA til sidstnævnte, salg af aktier i Oltchim SPV:

(60) Oltchim SPV skulle være et selskab fri for gæld. Oltchim SPV ville overtage den funktionelle del af Oltchim SA som en going concern (37). Oltchim SPV skal være fuldt ejet af Oltchim SA og skal efter 1-3 år sælges til en investor. Salgsprisen for Oltchim SPV-aktierne blev anslået til 306 mio. EUR, og den indledende mindstepris skulle fastsættes på et niveau over dette beløb. Denne pris blev anslået med henvisning til MV på 293,7 mio. EUR, der var fastsat i Winterhill-rapporten (38).

(61) Eftersom nogle af de aktiver, der blev overdraget til Oltchim SPV, var pantsat til nogle af Oltchim SA's kreditorer, ville genstanden for deres sikkerhed blive erstattet af aktier udstedt af Oltchim SPV i forhold til størrelsen af deres sikkerhed. De privilegerede kreditorer ville da (i 10 dage efter den særlige dommers godkendelse af saneringsplanen) kunne vælge at fjerne den eksisterende sikkerhed i aktiverne ved fuld betaling af prisen for Oltchim SPV-aktierne.

(62) Oltchims kreditorer skulle modtage betaling i overensstemmelse med de beløb, der er anført i betalingsplanen (se tabel 3 nedenfor).

Anden model — Konvertering af gæld til aktier:

(63) Oltchims kreditorer kunne konvertere deres gæld til aktier (Oltchim SA's aktier) i forhold til og i overensstemmelse med de beløb, der er anført i betalingsplanen (se tabel 3 nedenfor). Eller

Tredje model — Konvertering af gæld til aktiver:

(64) En del af gælden til staten ville blive betalt ved den gratis overdragelse af Oltchim SA's aktiver, dvs. jord og bygninger.

(65) Planen omhandlede to scenarier for videreførelsen af Oltchims virksomhed: a) Scenario A: Oltchims virksomhed ville fortsætte efter genstart af oxo-alkoholfabrikken, hvortil der ikke kræves ekstern finansiering. b) Scenario B: Oltchims virksomhed ville blive styrket ved genoptagelsen af produktionen af phthalsyreanhydrid med ekstern finansiering.

(66) Gennemførelsesperioden var anført i planen, dvs. tre år efter dommerens godkendelse af planen. I løbet af denne periode skulle den særlige administrator varetage administrationen af Oltchim under tilsyn af den domstolsudpegede kurator.

(67) Da alle klager var afgjort, udarbejdede den domstolsudpegede kurator den endelige liste over Oltchims kreditorer og fremsendte den til domstolen den 9. januar 2015 med angivelse af hver fordrings beløb, prioritet og status (privilegeret eller simpel). Listen omfattede fem kategorier af kreditorer: 1) privilegerede kreditorer, 2) løntilgodehavender, 3) budgetkreditorer, 4) simple kreditorer i henhold til konkurslovens artikel 96 (såkaldte »primære leverandører«) og 5) andre simple kreditorer, jf. tabel 1 nedenfor: Tabel 1 Liste over kreditorer, jf. tabellen over fordringer Kategorier af kreditorer Samlet gæld (i RON) Samlet gæld (i EUR) (*1) % inden for gældskategori (%) 1) Privilegerede kreditorer 890 222 871 195 849 032 ALPHA Bank Romania 3 066 386 674 605 0,34 Areleco Power SRL 15 000 000 3 300 000 1,68 AAAS (*2) 9 445 548 2 078 021 1,06 Erste Group Bank AG 229 058 167 50 392 797 25,73 Banca Transilvania SA 159 957 116 35 190 566 17,97 Bancpost SA 2 494 327 548 752 0,28 Bulrom Gas Impex SRL 23 776 278 5 230 781 2,67 Calvi Trade Limited 23 724 237 5 219 332 2,66 CEC Bank 56 321 014 12 390 623 6,33 Chemimpex Ltd 26 012 5 723 0,003 DGFP Craiova 5 709 799 1 256 156 0,64 Electrica Furnizare SA 26 832 832 5 903 223 3,01 Electrica S.A. 200 951 974 44 209 434 22,57 Garanti Bank SA 1 382 676 304 189 0,16 Honeywell Romania Srl 7 056 360 1 552 399 0,79 ING bank N.V. 183 157 40 295 0,02 MFC Commodities GmbH 13 155 900 2 894 298 1,48 OMV Petrom S.A. 55 519 911 12 214 380 6,24 Polchem Societe Anonyme 23 714 748 5 217 245 2,66 National Salt Company og Rm Vâlcea Mining Company 15 750 820 3 465 180 1,77 Unicredit Tiriac Bank SA 17 095 609 3 761 034 1,92 2) Løntilgodehavender 9 704 264 2 134 938 3) Budgetkreditorer 1 274 807 584 280 457 668 AAAS 1 191 856 674 262 208 468 93,49 Environmental Fund Administration 59 205 056 13 025 112 4,64 Romanian National Water Administration 872 967 192 053 0,07 DGFP Craiova 19 732 303 4 341 107 1,55 Romanian Energy Regulatory Authority 18 484 4 066 0,001 Rådhuset i Bradu 1 000 653 220 144 0,08 Rm. Vâlceas rådhus 2 118 976 466 175 0,17 Rådhuset i Băbeni 2 471 544 0,0002 4) Simple kreditorer i henhold til konkurslovens artikel 96 150 384 370 33 084 561 CET Govora 136 899 919 30 117 982 91,03 Romanian National Water Administration 13 484 451 2 966 579 8,97 5) Andre simple kreditorer (eksempler) 1 129 340 017 248 454 804 Electrica S.A. 457 583 381 100 668 344 40,52 Electrica Furnizare S.A. 29 700 994 6 534 219 2,63 Erste Group Bank 116 868 626 25 711 098 10,35 ING bank N.V. 13 431 574 2 954 946 1,19 CFR Marfa 115 293 055 25 364 472 10,21 National Salt Company og Rm Vâlcea Mining Company 15 076 968 3 316 933 1,34 MFC Commodities GmbH 149 703 788 32 934 833 13,26 Kronos Worldwide Limited 51 660 368 11 365 281 4,57 I alt 3 454 458 105 759 980 783

(68) Oltchims udestående gæld til staten og statsejede virksomheder beløb sig til omkring 519 mio. EUR, heraf ca. 264 mio. EUR til AAAS, ca. 232 mio. EUR til forskellige statsejede virksomheder (heraf ca. 145 mio. EUR til Electrica), ca. 19 mio. EUR til nationale og regionale organer (f.eks. ca. 13 mio. EUR til Environmental Fund Administration) og ca. 12 mio. EUR til den statsejede CEC Bank. Tabel 2 Oltchims offentlige kreditorer Kreditor Samlet gæld (i RON) Samlet gæld (i EUR) % af samlet gæld (%) Budgetkreditorer AAAS 1 201 301 222 264 286 269 34,77 DGFP Craiova 25 442 102 5 597 262 0,73 Environmental Fund Administration 59 205 056 13 025 112 1,71 Romanian National Water Administration 14 357 418 3 158 632 0,41 Romanian Energy Regulatory Authority 18 484 4 066 0,00054 Rådhuset i Bradu 1 000 653 220 144 0,028 Rm.Vâlceas rådhus 2 118 976 466 175 0,06 Rådhuset i Băbeni 2 471 544 0,00007 Statsejede virksomheder (eksempler) CEC Bank 56 321 014 12 390 623 1,63 National Salt Company 30 827 788 6 782 113 0,89 CET Govora 136 899 919 30 117 982 3,96 Electrica SA 658 535 355 144 877 778 19,06 Electrica Furnizare 56 533 826 12 437 442 1,63 CFR Marfa 115 293 055 25 364 472 3,33 I alt 2 357 857 339 518 728 615 68,25

(69) Følgende kreditorer havde de største fordringer mod Oltchim: AAAS (ca. 35 % af den samlede gæld), Electrica (19 % af den samlede gæld), Erste Group Bank AG (10 % af den samlede gæld), MFC Commodities Gmbh (4,71 % af den samlede gæld), Banca Transilvania S.A. (4,63 % af den samlede gæld), CET Govora (3,96 % af den samlede gæld), CFR Marfă(3,34 % af den samlede gæld) og CEC Bank (1,63 % af den samlede gæld).

(70) Den domstolsudpegede kurator forelagde domstolen saneringsplanen og listen over kreditorer den 4. februar 2015. På mødet den 9. marts 2015 drøftede og godkendte kreditorerne planen i henhold til konkurslovens artikel 101.

(71) Følgende fremgår specifikt af den godkendte plan: a) Indtægten fra salget af Oltchim SPV (anslået til 306 mio. EUR i planen) vil primært blive anvendt til at betale forskellige administrative udgifter i forbindelse med overdragelsen af Oltchim SA's aktiver til Oltchim SPV, de domstolsudpegede kuratorers honorarer og indkomstskat samt løbende forpligtelser, som Oltchim SA har pådraget sig efter indledningen af insolvensproceduren (39). b) Når betalingerne ifølge litra a) er foretaget, vil resten (nettobeløbet) på ca. 212-231 mio. EUR blive anvendt til delvist at betale Oltchim SA's tidligere gæld i overensstemmelse med den godkendte betalingsplan (se tabel 3 nedenfor): Tabel 3 Betalingsplan Kategorier af kreditorer Samlet gæld (i EUR) Fordelte beløb (i EUR) % dækning min. maks. min. maks. 1) Privilegerede kreditorer 195 849 032 143 509 496 156 394 852 73 80 ALPHA Bank Romania SA 674 605 494 321 538 705 Arelco Power SRL 3 300 000 2 418 097 2 635 211 AAAS 2 078 021 1 522 522 1 659 225 Erste Group Bank AG 50 392 797 36 925 654 40 241 112 Banca Transilvania SA 35 190 566 25 786 119 28 101 387 Bancpost SA 548 752 402 102 438 205 Bulrom Gas Impex SRL 5 230 781 3 832 889 4 177 035 Calvi Trade Limited 5 219 332 3 824 500 4 167 892 CEC Bank 12 390 623 9 079 311 9 894 518 Chemimpex Ltd 5 723 4 193 4 570 DGFP Craiova 1 256 156 920 456 1 003 102 Electrica Furnizare SA 5 903 223 4 325 625 4 714 012 Electrica SA 44 209 434 32 394 743 35 303 395 Garanti Bank SA 304 189 222 896 242 909 Honeywell Romania Srl 1 552 399 1 137 531 1 239 667 ING Bank NV 40 295 29 526 32 177 MFC Commodities GmbH 2 894 298 2 120 816 2 311 238 OMV PETROM SA 12 214 380 8 950 168 9 753 780 Polchem SA 5 217 245 3 822 970 4 166 225 National Salt Company og Rm Vâlcea Mining Company 3 465 180 2 539 134 2 767 116 Unicredit Tiriac Bank SA 3 761 034 2 755 922 3 003 370 2) Løntilgodehavender 2 134 938 2 134 938 2 134 938 100 100 3) Budgetkreditorer 280 457 668 49 485 271 55 007 562 18 20 AAAS 262 208 468 46 265 297 51 428 256 Environmental Fund Administration 13 025 112 2 298 212 2 554 680 Romanian National Water Administration 192 053 33 887 37 668 DGFP Craiova 4 341 107 765 965 851 443 Romanian Energy Regulatory Authority 4 066 717 798 Rådhuset i Bradu 220 144 38 843 43 178 Rm. Vâlceas rådhus 466 175 82 254 91 433 Rådhuset i Băbeni 544 96 107 4) Simple kreditorer i henhold til konkurslovens artikel 96 33 084 561 9 883 865 9 883 865 30 30 CET Govora 30 117 982 8 997 613 8 997 613 Romanian National Water Administration 2 966 579 886 252 886 252 5) Andre simple kreditorer (eksempler) 248 454 804 0 0 0 0 Electrica S.A. 100 668 344 0 0 Electrica Furnizare S.A. 6 534 219 0 0 Erste Group Bank 25 711 098 0 0 ING bank N.V. 2 954 946 0 0 CFR Marfa 25 364 472 0 0 National Salt Company og Rm Vâlcea Mining Company 3 316 933 0 0 MFC Commodities GmbH 32 934 833 0 0 Kronos Worldwide Limited 11 365 281 0 0 I alt 759 980 783 205 013 570 223 421 217

(72) Ifølge ovennævnte betalingsplan finder følgende gældsdækning anvendelse: a) løntilgodehavender — 100 % gældsdækning b) privilegerede kreditorer — 73-80 % gældsdækning c) primære leverandører (statsejede virksomheder: CET Govora og Romanian National Water Administration) — 30 % gældsdækning d) budgetkreditorer (f.eks. AAAS, Environmental Fund Organisation) — 18-20 % gældsdækning e) andre simple kreditorer (f.eks. Electrica og Electrica Furnizare) — 0 % gældsdækning.

(73) Denne plan resulterer derfor i en betydelig gældsannullering, navnlig med hensyn til budgetkreditorer, jf. tabel 4 og 5 nedenfor. Tabel 4 Gæld, der annulleres Kreditorkategori Samlet gæld (i RON) Samlet gæld (i EUR) Gæld, der annulleres ifølge planen (i EUR) Min. Maks. 1) Privilegerede kreditorer 890 222 871 195 849 032 39 453 960 52 339 316 ALPHA Bank Romania SA 3 066 386 674 605 135 900 180 284 Arelco Power SRL 15 000 000 3 300 000 664 789 881 903 AAAS 9 445 548 2 078 021 418 575 555 278 Erste Group Bank AG 229 058 167 50 392 797 10 151 685 13 467 143 Banca Transilvania SA 159 957 116 35 190 566 7 089 178 9 404 447 Bancpost SA 2 494 327 548 752 110 547 146 650 Bulrom Gas Impex SRL 23 776 278 5 230 781 1 053 747 1 397 892 Calvi Trade Limited 23 724 237 5 219 332 1 051 440 1 394 832 CEC Bank 56 321 014 12 390 623 2 496 105 3 311 312 Chemimpex Ltd 26 012 5 723 1 153 1 529 DGFP Craiova 5 709 799 1 256 156 253 054 335 699 Electrica Furnizare SA 26 832 832 5 903 223 1 189 211 1 577 598 Electrica SA 200 951 974 44 209 434 8 906 039 11 814 691 Garanti Bank SA 1 382 676 304 189 61 279 81 292 Honeywell Romania Srl 7 056 360 1 552 399 312 733 414 869 ING Bank NV 183 157 40 295 8 117 10 769 MFC Commodities GmbH 13 155 900 2 894 298 583 060 773 482 OMV PETROM SA 55 519 911 12 214 380 2 460 600 3 264 213 Polchem SA 23 714 748 5 217 245 1 051 020 1 394 274 National Salt Company 15 750 820 3 465 180 698 064 926 047 Unicredit Tiriac Bank SA 17 095 609 3 761 034 757 664 1 005 112 2) Løntilgodehavender 9 704 264 2 134 938 0 0 3) Budgetkreditorer 1 274 807 584 280 457 668 225 450 106 230 972 397 AAAS 1 191 856 674 262 208 468 210 780 213 215 943 171 Environmental Fund Administration 59 205 056 13 025 112 10 470 432 10 726 900 Romanian National Water Administration 872 967 192 053 154 385 158 166 DGFP Craiova 19 732 303 4 341 107 3 489 664 3 575 141 Romanian Energy Regulatory Authority 18 484 4 066 3 269 3 349 Rådhuset i Bradu 1 000 653 220 144 176 966 181 300 Rm. Vâlceas rådhus 2 118 976 466 175 374 742 383 921 Rådhuset i Băbeni 2 471 544 437 448 4) Simple kreditorer i henhold til konkurslovens artikel 96 150 384 370 33 084 561 23 200 696 23 200 696 CET Govora 136 899 919 30 117 982 21 120 370 21 120 370 Romanian National Water Administration 13 484 451 2 966 579 2 080 327 2 080 327 5) Andre simple kreditorer (eksempler) 1 129 340 017 248 454 804 248 454 804 248 454 804 Electrica S.A. 457 583 381 100 668 344 100 668 344 100 668 344 Electrica Furnizare S.A. 29 700 994 6 534 219 6 534 219 6 534 219 Erste Group Bank 116 868 626 25 711 098 25 711 098 25 711 098 ING bank N.V. 13 431 574 2 954 946 2 954 946 2 954 946 CFR Marfa 115 293 055 25 364 472 25 364 472 25 364 472 National Salt Company og Rm Vâlcea Mining Company 15 076 968 3 316 933 3 316 933 3 316 933 MFC Commodities GmbH 149 703 788 32 934 833 32 934 833 32 934 833 Kronos Worldwide Limited 51 660 368 11 365 281 11 365 281 11 365 281 I alt 3 454 458 105 759 980 783 536 559 566 554 967 213 Tabel 5 Offentlig gæld, der annulleres (i EUR) Kreditor Samlet gæld (i EUR) Gæld, der annulleres (i EUR) % af gæld, der annulleres (%) min. maks. min. maks. Budgetkreditorer AAAS 264 286 269 211 198 788 216 498 450 79,91 81,9 DGFP Craiova 5 597 262 3 742 718 3 910 841 66,87 69,8 Environmental Fund Administration 13 025 112 10 470 432 10 726 900 80,39 82,3 Romanian National Water Administration 3 158 632 2 234 711 2 238 493 70,75 70,8 Romanian Energy Regulatory Authority 4 066 3 269 3 349 80,39 82,3 Rådhuset i Bradu 220 144 176 966 181 300 80,39 82,3 Rm.Vâlceas rådhus 466 175 374 742 383 921 80,39 82,3 Rådhuset i Băbeni 544 437 448 80,37 82,3 Statsejede virksomheder (eksempler) CEC Bank 12 390 623 2 496 105 3 311 312 20,15 26,7 National Salt Company 6 782 113 4 014 997 4 242 980 59,20 62,5 CET Govora 30 117 982 21 120 370 21 120 370 70,13 70,1 Electrica SA 144 877 778 109 574 383 112 483 035 75,63 77,6 Electrica Furnizare 12 437 442 7 723 430 8 111 816 62,10 65,2 CFR Marfa 25 364 472 25 364 472 25 364 472 100 100 I alt 518 728 615 398 495 819 408 577 686 77 78,7

(74) Kreditorerne stemte om denne plan. Følgende fremgår af referatet af kreditormødet den 9. marts 2015 (bemærk, at kun de væsentligste offentlige og private kreditorer samt medarbejderne er medtaget nedenfor): a) AAAS stemte for planen, både i kategorien for privilegerede fordringer (hvor dets fordringer beløb sig til 1,061 % af denne kategori) og i kategorien for budgetfordringer (hvor dets fordringer beløb sig til 98,04 % af denne kategori). Som følge deraf accepterede AAAS at afskrive mellem 80 % og 82 % af dets fordringer mod Oltchim. b) DGFP Craiova (»DGFP«) (40) stemte imod planen, både i kategorien for privilegerede fordringer (hvor dets fordringer beløb sig til 0,64 % af denne kategori) og i kategorien for budgetfordringer (hvor dets fordringer beløb sig til 1,55 % af denne kategori). DGFP stemte imod en afskrivning på 67-70 % af dets fordringer mod Oltchim. c) CEC Bank stemte for planen i kategorien for privilegerede fordringer (hvor dets fordringer beløb sig til 6,33 % af denne kategori). CEC Bank havde ingen fordringer i de øvrige kategorier. Som følge deraf accepterede CEC Bank at afskrive mellem 20 % og 27 % af bankens fordringer mod Oltchim. d) Salrom stemte for planen, både i kategorien for privilegerede fordringer og i kategorien for simple fordringer (hvor dets fordringer beløb sig til henholdsvis 1,77 % og 1,34 %). Som følge deraf accepterede Salrom at afskrive mellem 59 % og 62 % af dets fordringer mod Oltchim. e) CET Govora og Romanian National Water Administration stemte for planen i kategorien for simple fordringer i henhold til konkurslovens artikel 96. Som følge deraf accepterede CET Govora og Romanian National Water Administration at afskrive 70-71 % af deres fordringer mod Oltchim. f) Electrica stemte for planen, både i kategorien for privilegerede fordringer og i kategorien for simple fordringer (hvor dets fordringer beløb sig til henholdsvis 22,5 % og 40,5 %). Som følge deraf accepterede Electrica at afskrive mellem 76 % og 77 % af dets fordringer mod Oltchim. g) Electrica Furnizare (41) stemte mod planen, både i kategorien for privilegerede fordringer og i kategorien for simple fordringer (hvor dets fordringer beløb sig til henholdsvis 3,01 % og 2,63 %). Electrica Furnizare stemte imod en afskrivning på 62-65 % af dets fordringer mod Oltchim. h) Medarbejderne stemte for planen. Medarbejderne var garanteret 100 % gældsdækning.

(75) Planen blev godkendt, fordi den overholdt betingelserne i konkursloven, dvs.: a) et absolut flertal af kreditorkategorierne stemte for planen (ud af de fem gældskategorier stemte alle fem for) b) inden for hver kategori blev planen godkendt af et absolut flertal med hensyn til værdien af fordringer tilhørende den pågældende kategori c) mindst én ugunstigt stillet kategori godkendte planen (faktisk stemte alle ugunstigt stillede kategorier (42) for planen).

(76) Under retsmødet den 25. marts 2015 anmodede den særlige dommer om yderligere afklaring af planen, og retsmødet blev udsat til den 22. april 2015. Under retsmødet den 22. april 2015 godkendte domstolen planen ved kun at godkende den første model, dvs. delvis gældsannullering som accepteret af kreditorerne samt etablering af en ny enhed (Oltchim SPV) og overdragelse af alle rentable aktiver fra Oltchim SA til sidstnævnte. Den 24. september 2015 afviste appelretten i Pitești appellerne indgivet af ANAF (Agenția Națională de Administrare Fiscală) og Electrica Furnizare af dommen om godkendelse af saneringsplanen. Med denne dom blev planen endelig.

2.2.4.3. Gennemførelse af saneringsplanen

(77) Under insolvensbehandlingen og inden godkendelsen af saneringsplanen gennemførte Oltchim en række foranstaltninger for at reducere selskabets omkostninger, f.eks. afskedigelse af 918 medarbejdere i juni 2013 (yderligere 225 medarbejdere skulle afskediges inden november 2015). I juni 2014 udskiftede Oltchim et elektrolyseanlæg på hovedfabrikken (til en samlet værdi af 800 000 EUR). For yderligere at forbedre sit EBITDA genstartede Oltchim oxo-alkoholfabrikken den 9. september 2014.

(78) De rumænske myndigheder meddelte (43), at Oltchim forbedrede sine økonomiske og finansielle resultater. Selskabets omsætning steg i 2015 med 31 % i forhold til 2014 og med 59 % i forhold til 2013 som resultat af det øgede salg af producerede hovedprodukter (stigning på 33 % for polyetherpolyoler og en stigning på 7 % for chloralkaliprodukter). EBITDA blev forøget med 109 mio. RON sammenlignet med 2013.

(79) Nye forsøg på at privatisere selskabet blev gjort fra juni 2013, men de mislykkedes igen senere samme år.

(80) Ifølge planen, der var godkendt af kreditorerne og domstolen (se tabel 5 ovenfor), skal budgetkreditorer og statsejede virksomheder annullere gæld på i alt 408,5 mio. EUR (for AAAS ca. 216 mio. EUR svarende til 81,9 % af dets samlede fordringer og 174,3 mio. EUR for statsejede virksomheder).

(81) De »primære leverandører« (dvs. CET Govora SA og National Water Administration) måtte annullere gæld på henholdsvis 21,2 mio. EUR og 2,2 mio. EUR svarende til 70-71 % af deres samlede fordringer. Electrica måtte annullere gæld på 112 mio. EUR svarende til 77,6 % af dets samlede fordringer.

(82) I tillæg til de beløb, der svarer til gældsannulleringen for forskellige offentlige kreditorer, der fremgår af tabel 5, vises de tilsvarende gældsbeløb, der skal inddrives i scenariet med »one-block-salg« af Oltchim SPV, der er beskrevet i saneringsplanen som resultat af den godkendte maksimale afskrivning, i tabel 6. Tabel 6 Offentlige kreditorer (gældsannullering og inddrivelse af gæld efter planen) (i EUR) Kreditor Samlet gæld Gæld, der annulleres (godkendt maksimal afskrivning) Minimumsgæld, der skal inddrives efter fremtidigt salg af Oltchim SPV Budgetkreditorer AAAS 264 286 269 216 498 450 47 787 819 DGFP Craiova 5 597 262 3 910 841 1 686 422 Environment Fund Administration 13 025 112 10 726 900 2 298 212 Romanian National Water Administration 3 158 632 2 238 493 920 139 Romanian Energy Regulatory Authority 4 066 3 349 717 Rådhuset i Bradu 220 144 181 300 38 843 Rm.Vâlceas rådhus 466 175 383 921 82 254 Rådhuset i Băbeni 544 448 96 Statsejede virksomheder (eksempler) CEC Bank 12 390 623 3 311 312 9 079 311 National Salt Company 6 782 113 4 242 980 2 539 134 CET Govora 30 117 982 21 120 370 8 997 613 Electrica SA 144 877 778 112 483 035 32 394 743 Electrica Furnizare 12 437 442 8 111 816 4 325 625 CFR Marfa 25 364 472 25 364 472 0 I alt 518 728 615 408 577 686 110 150 928

(83) Efter godkendelsen af saneringsplanen blev der foretaget betydelige afskrivninger af gæld. Rumænien oplyste i sit brev fra oktober 2015, at gæld på omkring 2 358 mia. RON (518 mio. EUR) blev annulleret i perioden april-oktober 2015) (44).

(84) De rumænske myndigheder meddelte også, at et tilbud om salg af Oltchim SPV var blevet sendt til alle bilaterale handelskamre i Rumænien (juli 2015) og til 30 andre handelskamre i verden (i september 2015). De første møder med potentielle købere blev afholdt i september/oktober 2015.

3. KOMMISSIONENS ÅBNINGSAFGØRELSE

(85) Den 8. april 2016 besluttede Kommissionen at indlede den formelle undersøgelsesprocedure. Kommissionen rejste tvivl med hensyn til tre støtteforanstaltninger: 1) Foranstaltning 1: Manglende fuldbyrdelse og yderligere akkumulering af fordringer siden september 2012. På trods af de faste tilsagn, der blev givet til Kommissionen i 2012, konverterede de rumænske myndigheder ikke den akkumulerede gæld til AAAS (1 049 mio. RON, dvs. ca. 231 mio. EUR på daværende tidspunkt) til aktier og privatiserede ikke Oltchim. I stedet fortsatte Oltchim sin virksomhed og akkumulerede mere offentlig gæld, herunder til AAAS (gælden til AAAS steg fra 1 049 mio. RON til 1 201 mio. RON, dvs. fra ca. 231 mio. EUR til ca. 264 mio. EUR). AAAS gjorde ikke dets fordringer mod Oltchim gældende efter det mislykkede forsøg på privatisering i september 2012. AAAS anmodede ikke om betaling af dets fordringer gennem en omgående likvidation af Oltchim, men afventede i stedet konverteringen af gæld til aktier, selv om Oltchims privatiseringsproces igen mislykkedes. 2) Foranstaltning 2 (45): Støtten fra CET Govora og Salrom til Oltchims drift i form af fortsatte leverancer mellem september 2012 og januar 2013. Efter den mislykkede privatisering i september 2012 forværredes Oltchims finansielle situation, og produktionen blev indstillet. De rumænske myndigheder iværksatte forskellige støtteforanstaltninger for at sætte Oltchim i stand til at genoptage produktionen. Denne genoptagelse af produktionen ville ikke have været mulig, hvis Oltchims offentligt ejede leverandører — CET Govora og Salrom — ikke havde besluttet at fortsætte leverancerne til Oltchim på trods af selskabets manglende betaling af dets gæld. — CET Govora undertegnede en ny elektricitetsaftale med Oltchim den 15. september 2012 og accepterede da at øge elforsyningen (indledningsvis fra den 25. oktober 2012 og derefter fra den 12. november 2012) og derefter at fortsætte forsyningen fra den 1. januar 2013. Disse ændringer i kontraktforholdet med Oltchim er tilsyneladende blevet gennemført gennem en række beslutninger truffet af byrådet i Vâlcea for at sikre elforsyningen til Oltchim. — Salrom accepterede en udsættelse af betalingerne for deres leverancer og accepterede dermed en yderligere forøgelse af Oltchims gæld til virksomheden. 3) Foranstaltning 3 (46): AAAS' og de statsejede virksomheders (47) godkendelse af gældsannulleringen ifølge saneringsplanen i 2015. AAAS, Salrom, CET Govora, National Water Administration og Electrica stemte alle for saneringsplanen. Følgelig accepterede AAAS at annullere fordringer på 216 mio. EUR mod Oltchim med henblik på den fremtidige (uvisse) betaling af 47 mio. EUR. Salrom accepterede at annullere gæld på 4,2 mio. EUR, CET Govora SA accepterede at annullere gæld på 21,1 mio. EUR, National Water Administration accepterede at annullere gæld på 2,2 mio. EUR, og Electrica accepterede at annullere gæld på 112 mio. EUR. Til gengæld forventede disse statsejede virksomheder følgende gældsdækning, hvis salget lykkes: 2,5 mio. EUR til Salrom, 8,9 mio. EUR til CET Govora SA, 0,9 mio. EUR til National Water Administration og 32 mio. EUR til Electrica (se tabel 4 og 5).

(86) I åbningsafgørelsen fandt Kommissionen indledningsvis, at de ovenfor beskrevne foranstaltninger involverede statsmidler og kunne tilregnes staten. Eftersom det er usandsynligt, at en rationel privat aktør ville have indrømmet Oltchim disse foranstaltninger, fandt Kommissionen også indledningsvis, at foranstaltningerne gav Oltchim en urimelig fordel, som var selektiv, eftersom Oltchim var den eneste begunstigede.

(87) Kommissionen bemærkede også, at foranstaltningerne sandsynligvis ville påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne, da Oltchim konkurrerede med andre kemikalieproducenter fra andre medlemsstater og fra tredjelande. Foranstaltningerne satte Oltchim i stand til at drive virksomhed, således at det ikke, som andre konkurrenter, skulle overvinde de konsekvenser, der sædvanligvis ville følge i kølvandet på selskabets dårlige finansielle resultater.

(88) Kommissionen udtrykte også tvivl med hensyn til foreneligheden af foranstaltningerne, navnlig fordi de rumænske myndigheder ikke angav nogen mulige grunde til forenelighed. Kommissionen fandt indledningsvis, at Oltchim kunne anses for en kriseramt virksomhed som omhandlet i rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og sanering af kriseramte ikke-finansielle virksomheder fra 2014 (»rammebestemmelserne fra 2014«) (48), særligt i lyset af insolvensbehandlingen, der blev indledt den 30. januar 2013. De kriterier for forenelig rednings- eller omstruktureringsstøtte, der er fastlagt i rammebestemmelserne, overholdes imidlertid tilsyneladende ikke af nogen af foranstaltningerne. Da der ikke er anmeldt en saneringsplan (de rumænske myndigheder har ikke påberåbt sig, at foranstaltningerne udgør omstruktureringsstøtte), kunne Kommissionen ikke vurdere elementerne af saneringsplanen, herunder investerings- og moderniseringsforanstaltninger, og den kunne ikke vurdere, om foranstaltningerne ville genoprette virksomhedens langsigtede rentabilitet og ville være begrænset til det nødvendige minimum for at begrænse konkurrencefordrejninger.

(89) I lyset af ovenstående fandt Kommissionen indledningsvis, at foranstaltningerne øjensynligt udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, i TEUF. Eftersom foranstaltningerne ville være blevet indrømmet i strid med de anmeldelses- og standstill-forpligtelser, der følger af artikel 108, stk. 3, i TEUF, bemærkede Kommissionen, at de umiddelbart udgjorde ulovlig statsstøtte. Da omstruktureringsplanen ikke var blevet anmeldt til Kommissionen, kunne foranstaltningerne ikke erklæres for forenelige med det indre marked.

4. BEMÆRKNINGER TIL ÅBNINGSAFGØRELSEN

4.1. Rumæniens bemærkninger

(90) I sine bemærkninger til Kommissionens åbningsafgørelse har Rumænien fremsat en række kommentarer til hver af de tre ovenfor beskrevne foranstaltninger.

4.1.1. Rumæniens bemærkninger vedrørende foranstaltning 1

(91) Rumænien hævder, at AAAS i perioden september 2012 - januar 2013 optrådte som en privat kreditor, og at AAAS' manglende inddrivelse af fordringer var fuldt begrundet i denne korte periode på fem måneder i både juridiske og faktuelle begrænsninger:

(92) De juridiske begrænsninger vedrører virkningerne af den såkaldte særlige administrationsprocedure (artikel 16, stk. 5, litra c), i den rumænske lov nr. 137/2002), hvorefter skatte- og bidragskreditorer ikke kan gøre deres fordringer gældende, så længe selskabet forberedes til privatisering. Dette hindrede angiveligt AAAS i at kræve omgående betaling af dets fordringer, mens ministeriet for økonomi, handel og erhverv stadig opretholdt privatiseringsprocessen, selv efter at den var mislykket i september 2012. Rumænien hævder også, at manglen på omsættelige aktiver, der ikke var anvendt som sikkerhed til privilegerede kreditorer, faktuelt begrænsede AAAS' mulighed for at gøre dets fordringer gældende og samtidig forklarede, hvorfor private kreditorer heller ikke gjorde deres fordringer gældende. Rumænien nævner som eksempel i denne forbindelse den private bank Banca Comercială Română, som ikke aktiverede den tvungne betalingsprocedure og endda indrømmede yderligere lån til i alt ca. 1 mio. EUR til genoptagelse af produktionen af polyetherpolyoler, og en konsulentundersøgelse om mulighederne for at genstarte Oltchims virksomhed.

(93) Rumænien anfører videre, at AAAS' manglende krav om omgående indfrielse af dets fordringer også var motiveret af Rumæniens indledning af en procedure forud for anmeldelse til Kommissionen vedrørende redningsstøtte (støtte, der efterfølgende viste sig ikke at være forenelig med »princippet om engangsstøtte« i rammebestemmelserne fra 2014).

(94) Rumænien bemærker, at AAAS ifølge Raiffeisen-undersøgelsen, uanset fradragene vedrørende miljøforpligtelser, ville have fået tilbagebetalt 10 % og ikke 12 % af dets fordringer under likvidationsscenariet, fordi AAAS' fordringer mod Oltchim var næsten 1,2 gange så høje som fordringerne omhandlet i Raiffeisens undersøgelse fra 2011, som omfattede en sammenligning af Oltchims markeds- og likvidationsværdi. I sit brev fra maj 2018 går Rumænien endnu videre og hævder, at de miljøforpligtelser, der skulle imødekommes med fortrinsret i Oltchims tilfælde, ville have oversteget de samlede indtægter ved et tvangssalg svarende til et likvidationsscenarie, og konkluderer, at inddrivelsesprocenten for AAAS' fordringer ville have været nul.

(95) Rumænien anfører, at AAAS fokuserede på at få detaljerede oplysninger om Oltchims situation på daværende tidspunkt for at kunne træffe en veldokumenteret beslutning, og at de få måneder mellem den mislykkede privatisering og indledningen af insolvensbehandlingen var en acceptabel periode til overvejelse.

(96) Endelig bemærker Rumænien, at AAAS havde pålagt Oltchim renter på markedsniveau indtil insolvensbehandlingen. Ifølge Rumænien viser dette, at den manglende omgående håndhævelse af fordringerne ikke udgør statsstøtte, hvilket efter Rumæniens opfattelse er i overensstemmelse med tilgangen i Kommissionens afgørelse fra 2012 i punkt 98 ff. Rumænien anfører videre, at den eneste gæld, der derefter blev akkumuleret, stammer fra renter på allerede eksisterende gæld, som er af mindre betydning, hvis allerede inddrivelsen af hovedstolen er fuldstændig urealistisk.

4.1.2. Rumæniens bemærkninger vedrørende foranstaltning 2

(97) Da CET Govora og Salrom traf beslutning om at fortsætte leverancerne og tilbyde mere gunstige handelsbetingelser, handlede de efter Rumæniens opfattelse »som private kreditorer, så længe de fik sikkerhed for de nye fordringer«, også fordi deres beslutninger om at levere de råvarer, der er nødvendige for genoptagelsen af Oltchims virksomhed, svarede til tilsvarende beslutninger, der var truffet af visse privatejede virksomheder. Denne beslutning var angiveligt baseret på sandsynligheden for at inddrive en større del af fordringerne, hvis virksomheden genoptages. Rumænien anfører videre, at Salrom (om end i mindre udpræget grad) og CET Govora som følge af deres teknologiske indbyrdes afhængighed med hensyn til leveringen af henholdsvis procesvand og demineraliseret vand til Oltchim handlede som rationelle primære leverandører. Da Oltchim tegnede sig for 14 % af Salroms omsætning i 2015 og 39 % af CET Govoras indtjening, var der ingen praktiske muligheder for at erstatte Oltchims køb af industridamp til CET Govora.

(98) Med hensyn til Salrom bemærker Rumænien, at selskabet modtog samlede betalinger på mere end 33 mio. RON efter Oltchims insolvens og krævede forhåndsbetaling for eventuelle yderligere leverancer til Oltchim, efter at Oltchim kom under insolvensbehandling, en betingelse som Oltchim accepterede og overholdt efter forhandling.

(99) Med hensyn til CET Govoras leverancer er prisen for salg af elektricitet og damp ifølge Rumænien i overensstemmelse med markedsprisen og er blevet betalt fuldt ud fra den 1. februar 2013 til den 31. marts 2016 (476 mio. RON).

4.1.3. Rumæniens bemærkninger vedrørende foranstaltning 3

(100) Rumænien hævder, at AAAS' og de statsejede virksomheders ja-stemme var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske kreditorprincip som opsummeret i det følgende.

(101) Rumænien mener for det første, at værdien af Oltchims konkursscenario er negativ. Til støtte for dette synspunkt henviser Rumænien til de værdier, der er anført i Romcontrols vurderingsrapporter fra henholdsvis februar 2009 (– 281 mio. EUR) og december 2010 (– 407 mio. EUR). Rumænien henviser desuden til Winterhills estimat af inddrivelsen under likvidationsscenariet på ca. 108 mio. EUR for sikrede aktiver og 32 mio. EUR for ubehæftede aktiver (fra sidstnævnte skulle der trækkes 22,2 mio. EUR til aftrædelsesgodtgørelse til afskedigede medarbejdere).

(102) Med henvisning til betragtning 120 til åbningsafgørelsen tilføjer Rumænien, at de miljøforpligtelser, der er anført i Winterhill-rapporten, kun vedrører rengøring og forberedelse af aktiver til salg og ikke omfatter lukningen af lagre af ikkefarligt affald og anlæg til farligt affald, nedlukning og demontering af udstyr og bygninger samt genoprettelse af arealer og miljøet til den oprindelige tilstand. Oltchims miljøforpligtelser er anslået til ca. 464 mio. EUR og overstiger dermed de indtægter, som Winterhill har anslået for simple kreditorer i likvidationsproceduren.

(103) AAAS' og de statsejede virksomheders chancer for at opnå betaling fra Oltchim var dermed betydeligt større under saneringsproceduren.

(104) Rumænien påpeger desuden, at en gældsinddrivelse, der gennemføres ved, at AAAS og Electrica indleder en konkursprocedure mod Oltchim, ikke var mulig, fordi konkurslovens artikel 1, stk. 2, i denne henseende ikke var opfyldt.

(105) Rumænien anfører for det tredje, at den undersøgelse, der er gennemført af AAAS — selv om undersøgelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip for AAAS blev udarbejdet, inden saneringsplanen blev godkendt på kreditormødet den 9. marts 2015 — er hensigtsmæssig og tilstrækkelig til at betragte AAAS' beslutning om at godkende saneringsplanen som en beslutning, en privat kreditor ville have truffet. Afvisningen af planen ville have medført konkurs, hvorved der ikke ville blive inddrevet nogen gæld i betragtning af den lave andel af AAAS' fordringer, der var sikret, og den store værdi af miljøforpligtelserne i forbindelse med miljøgenopretningen af Oltchims arealer. Den undersøgelse, som AAAS gennemførte på dette område, viste således, at AAAS kunne inddrive et større beløb, hvis saneringsplanen blev godkendt, end ved Oltchims likvidation, hvor privilegerede miljøforpligtelser i henhold til bekendtgørelse nr. 195/2005 ville skulle opfyldes.

(106) Det var efter Rumæniens opfattelse et plausibelt estimat på tidspunktet for afstemningen, at AAAS kunne inddrive 20 % af dets fordringer efter gennemførelsen af saneringsplanen.

(107) Rumænien har for det fjerde understreget, at tre kreditorers anmodning om afvisning af saneringsplanen blev forkastet af den nationale domstol ved afgørelse nr. 892 af 22. april 2015. Denne domstolsafgørelse bekræftede, at saneringsplanen var mere fordelagtig for kreditoren end konkursscenariet, navnlig på grundlag af estimatet af privilegerede miljøforpligtelser på 464 mio. EUR, som var betydeligt højere end Winterhills estimat af de mulige inddrivelser under likvidationsscenariet på ca. 108 mio. EUR for sikrede aktiver og 32 mio. EUR for ubehæftede aktiver.

(108) Rumænien anfører, at skattekreditorer, simple kreditorer og de øvrige statsejede foretagender som f.eks. AAAS og Electrica handlede som markedsaktører, da de tilsluttede sig saneringsplanen i stedet for Oltchims likvidation: De handlede som private selskaber som f.eks. Erste Group Bank AG og Bulrom Gas Impex SRL, som begge har privilegerede fordringer og simple fordringer, og som også godkendte planen. Rumænien anfører også, at Salrom inden indledningen af insolvensbehandlingen hævede kravet om sikkerhed i fast ejendom for at blive en privilegeret kreditor.

(109) For det femte har Rumænien i sit brev anført, at Electrica traf alle de foranstaltninger, der er tilladt i henhold til loven, med henblik på at inddrive dets fordringer under insolvensbehandlingen for ikke at blive afhængig af en saneringsplan. Disse foranstaltninger blev imidlertid afvist af Rumæniens domstole. Stemmen for planen var derfor den sidste mulighed, som viser, at Electrica handlede som en markedsøkonomisk aktør. Ja-stemmen på saneringsplanen var den eneste mulighed for kreditorer som Electrica, der var registreret som både privilegeret kreditor og simpel kreditor.

(110) Rumænien hævder, at en markedsøkonomisk aktør/kreditor ville have stemt ja til saneringsplanen, da denne løsning sædvanligvis indebærer de største chancer for gældsinddrivelse ved insolvens i Rumænien og i de tilfælde, som Electrica havde kendskab til. Rumænien understreger, at de officielle kuratorer med ansvar for udarbejdelsen af planen har en retlig forpligtelse til at maksimere skyldnerens aktiver og personligt kan drages til ansvar, hvis de ikke opnår det bedste resultat for kreditorerne.

(111) Rumænien har også forklaret, at den rapport, der underbygger planen, på en plausibel måde bekræfter, at Electricas eneste chance for at inddrive en del af dets fordringer var gennem saneringen. Efter Rumæniens opfattelse er det urimeligt at påstå, at Electrica burde have bekostet en dyr særskilt undersøgelse med henblik på at bekræfte de forhold, der allerede er opstillet af velkendte fagfolk, bekræftet af de nationale domstole og baseret på økonomisk erfaring: Omkostningerne til opfyldelsen af Oltchims miljøforpligtelser under konkursbehandlingen ville have gjort det mindre sandsynligt, hvis ikke umuligt, at Electrica ville kunne inddrive nogen af dets fordringer mod Oltchim.

(112) Til sammenligning var den potentielle inddrivelse af 160 mio. RON til Electrica, der blev tilbudt i saneringsplanen, selv om den var forbundet med et længere tidsinterval og visse risici, bestemt den foretrukne løsning, hvilket også bekræftes af andre private kreditorers, f.eks. Erste Group Bank AG, handlinger.

(113) Rumænien anfører, at Salroms og CET Govoras stemme mod saneringsplanen ville have betydet, at de ikke kunne inddrive deres usikrede andel af gælden. Den bedste løsning for dem var derfor at godkende omstruktureringsplanen, hvori de privilegerede kreditorer accepterede gældsafskrivninger til gengæld for en delvis inddrivelse af deres simple fordringer.

4.2. Bemærkninger fra interesserede tredjeparter

(114) Fire interesserede parter indgav bemærkninger til åbningsafgørelsen — PCC (en minoritetsaktionær i Oltchim), Electrica, konsortiet af særlige kuratorer Rominsolv og BDO (med ansvar for Oltchims bo) og en anden interesseret part, der har ønsket at være anonym.

4.2.1. Rominsolv og BDO (»R/BDO«, Oltchims officielle kuratorer under insolvensbehandlingen)

(115) Rominsolv og BDO er Oltchims officielle kuratorer, som udarbejdede saneringsplanen, som senere blev godkendt af Oltchims kreditorer. De har indgivet en række argumenter for saneringsplanen.

(116) Med hensyn til foranstaltning 1 påpeger R/BDO følgende: — Kommissionen tog fejl, da den henviste til likvidationsværdien i Raiffeisen-rapporten, da denne rapport er baseret på hypotesen om en igangværende virksomhed og ikke tager højde for de miljøforpligtelser, der er forbundet med likvidationsscenariet. Kommissionens estimat, hvorefter AAAS i 2012 ville have inddrevet 12 % af dets fordringer gennem Oltchims likvidation, er derfor forkert. — Andre metoder til at inddrive gæld (dvs. gennem fuldbyrdelsesforanstaltninger) kunne ikke benyttes af AAAS, da AAAS ikke har et tvangsfuldbyrdelsesgrundlag og ikke kunne fremskaffe et sådant inden for en så kort periode (september 2012 - januar 2013). — I september 2012 havde Oltchim ikke længere nogen aktiver, der kunne gives i pant for gælden. — Endelig udpeger R/BDO en række private parter (49), som i denne periode — på trods af Oltchims stadig værre finansielle situation — fortsat samarbejdede med og støttede Oltchim. Kun to (50) ud af i alt 205 parter, der var registreret på Oltchims kreditorliste, indledte fuldbyrdelsesforanstaltninger mod skyldneren.

(117) Med hensyn til foranstaltning 2 påpeger R/BDO følgende: — CET Govoras deltagelse i genoptagelsen af Oltchims virksomhed var relativt begrænset, idet den samlede gæld i forbindelse med el- og dampforsyning beløb sig til ca. 25 mio. RON (sammenlignet med den samlede gæld på 84,2 mio. RON pr. 31. august 2012). CET Govora beregnede desuden morarenter efter aftalerne med Oltchim af den tidligere gæld, som ikke kunne betragtes som en del af støtten til genoptagelsen af produktionen. — Salroms deltagelse i genoptagelsen af Oltchims virksomhed var også relativt begrænset, idet den samlede gæld for levering af produkter kun beløb sig til 1,8 mio. RON. Resten af de 13,2 mio. RON er morarenter, der efter aftale med Oltchim er beregnet af den tidligere gæld, som ikke kunne betragtes som en del af støtten til genoptagelsen af produktionen.

(118) Endelig anfører BDO, at Kommissionen har tilsidesat betydningen af den indbyrdes teknologiske afhængighed mellem fire store aktører (Oltchim, CET Govora, Uzinele Sodice Govora og Salrom), hvis aktiviteter er teknologisk afhængige af hinanden, idet de hver især samtidig er leverandør til og kunde hos den anden.

(119) Med hensyn til foranstaltning 3 påpeger R/BDO følgende: — Kommissionen har ikke opfyldt den krævede bevistærskel for at påvise, at en række statsejede virksomheders beslutning (dvs. CET Govora, Romanian Waters, Salrom og Electrica) og AAAS' beslutning om at stemme for saneringsplanen kunne tilregnes staten. — De officielle kuratorer, der udarbejdede saneringsplanen, er bundet af principperne om uafhængighed for at sikre en effektiv procedure, lige behandling af kreditorerne, en høj grad af gennemsigtighed og maksimering af inddrivelsen af fordringer. Den plan, de udarbejdede, opfylder alle standarder i den rumænske lov og blev godkendt af dommeren. Det er derfor urimeligt at forvente, at alle kreditorer hver især ville bruge tid og ressourcer på at udarbejde særskilte vurderinger vedrørende inddrivelsen af deres fordringer, som Kommissionen øjensynligt mener. — Kommissionen begik en fejl ved at antage, at Winterhill-rapporten i dens estimeringer af Oltchims likvidationsværdi tog højde for alle Oltchims miljøforpligtelser. I rapporten tages der kun højde for de sædvanlige omkostninger til demontering af udstyr, ikke til de omkostninger, der er forbundet med miljøforpligtelser. Det er derfor korrekt, når det i saneringsplanen antages, at værdien af fordringer, der kan inddrives, var nul for alle kreditorerne i tilfælde af konkurs (likvidation). — Endelig er det på grundlag af antallet af økonomiske indikatorer, der dokumenterer Oltchims økonomiske situation under insolvensbehandlingen, ikke urimeligt at mene, at Oltchim SPV reelt kan sælges på markedet til en anslået pris på 306 mio. EUR. — Endelig anfører R/BDO, at beløbet på 306 mio. EUR, som Winterhill nåede frem til i 2013, er ukorrekt, men blev korrigeret i den rapport, der blev forelagt kreditorerne i forbindelse med deres møde den 4. december 2014, som angav en forventet salgspris på 295 mio. EUR.

4.2.2. Electrica

(120) Electrica hævder, at selskabets beslutning om at stemme for planen ikke kan tilregnes staten. Selskabet anfører, at generalforsamlingen havde uddelegeret beslutningen om at stemme om planen til Electrica SA's administrerende direktør, som var den eneste ansvarlige person for ja-stemmen til planen. Ifølge Electrica kan foranstaltning 3 derfor ikke tilregnes staten.

(121) Electrica hævder videre, at beslutningen, selv om den udsprang af statslige beføjelser, var en forsvarlig forretningsbeslutning i overensstemmelse med det markedsøkonomiske kreditorprincip. Electrica mener grundlæggende, at selskabets beslutning om at støtte planen ikke gav Oltchim nogen fordele. Efter Electricas opfattelse bekræftes dette af andre private kreditorers lignende handlemåde i en situation, der svarer til Electricas situation, som også stemte for planen.

(122) Electrica anfører videre, at selskabet ikke gennemførte en undersøgelse af det markedsøkonomiske kreditorprincip, fordi R/BDO havde en juridisk pligt til at rådgive kreditorerne om, hvordan de kunne maksimere deres indtægter.

4.2.3. Anonym [fortrolig] interesseret tredjepart

(123) Den anonyme part er enig i Kommissionens tvivl. Den beskriver videre støtteforanstaltningernes fordrejende virkninger, særligt på markedet for chloralkaliprodukter (kaustisk soda). Den anonyme part mener, at forslaget om at sælge Oltchim fører til en blindgyde: De adskillige mislykkede forsøg på at sælge Oltchim afslører markedets manglende interesse for Oltchim. Oltchims finansielle rapporter fra de relevante tidspunkter viser et rentabilitetsniveau, der er alt for lavt til, at virksomheden kan være rentabel på lang sigt. I denne sammenhæng er en komplet sanering af virksomheden i form af fabrikslukninger, kapacitetsreduktion og mulig markedsudtræden den eneste holdbare løsning for Oltchim.

(124) Den anonyme part påpeger også, at en betydelig del af Oltchims overskud i 2015 og det forventede overskud i 2016 blev genereret ved salg af kaustisk soda, hvis salgspris er konjunkturafhængig og nåede toppen i 2015. Oltchims udnyttelsesgrad er usædvanligt lav (30 % af den samlede kapacitet, hvilket er meget lavt sammenlignet med gennemsnitsniveauet på 80 % i chloralkaliindustrien i Unionen). En potentiel køber ville derfor være nødt til at foretage meget betydelige yderligere investeringer, hvilket ikke stemmer overens med Oltchims lave EBITDA.

4.2.4. PCC

4.2.4.1. PCC's bemærkninger vedrørende foranstaltning 1

(125) Hvis AAAS havde handlet som en privat kreditor, ville han ifølge PCC have håndhævet sin fordring mod Oltchim efter den mislykkede privatisering i september 2012, hvorved AAAS ville have inddrevet 12 % af dets fordringer, i stedet for at afvente en usikker inddrivelse under hele saneringsproceduren.

(126) PCC hævder, at det efter den mislykkede privatisering i september 2012 var endnu mere tydeligt, at markedet ikke var interesseret i at købe Oltchim. Ved at vente et par år mere på udarbejdelsen af en omstruktureringsplan og derefter endnu et par år på dens gennemførelse blev markedsværdien af Oltchims aktiver bragt i alvorlig fare. Med tiden ville Oltchims aktiver blive mere og mere forældede og uanvendelige.

(127) PCC anfører, at AAAS burde have anvendt den specifikke rumænske lovgivning om inddrivelse af offentlig gæld til finansministeriet, der er akkumuleret som følge af statsgarantier (bekendtgørelse nr. 29/2002), som bestemmer, at inddrivelsesaftaler, der overdrager statsgarantierne fra finansministeriet til AAAS, anerkendes i henhold til loven som tvangsfuldbyrdelsesgrundlag. AAAS kunne derfor efter PCC's opfattelse have håndhævet disse tvangsfuldbyrdelsesgrundlag uden yderligere formaliteter. AAAS havde mulighed for at benytte forskellige fuldbyrdelsesmetoder for disse tilgodehavender i overensstemmelse med hastebekendtgørelse nr. 51/1998 om realisering af statens aktiver.

(128) Inden for de sikrede statslige kreditorer krævede AAAS tilsyneladende ikke, at suspensionen af selskabets fuldbyrdelsesrettigheder under insolvensproceduren blev ophævet, hvilket Electrica forgæves forsøgte. AAAS benyttede således ikke alle de retlige instrumenter, det havde til rådighed, til at håndtere selskabets manglende betalinger.

4.2.4.2. PCC's bemærkninger vedrørende foranstaltning 2

(129) PCC mener, at CET Govora og Salrom ikke handlede som markedsøkonomiske aktører, da de fortsatte deres leverancer til Oltchim på trods af selskabets manglede betaling af deres tilgodehavender, og at deres beslutninger kunne tilregnes staten.

(130) I modsætning til Electrica og Electrica Furnizare besluttede CET Govora netop at fortsætte leverancen af el og industridamp til Oltchim, selv om Oltchim ikke betalte sin gæld til selskabet, og på trods af dets egne bankers indvendinger. Denne beslutning medførte CET Govoras egen insolvens den 6. maj 2016: PCC anfører, at CET Govora ifølge CET Govoras kurator har ydet støtte til Oltchim.

(131) PCC hævder, at CET Govoras beslutning om at genoptage leverancerne til Oltchim efter den mislykkede privatisering i september 2012 kan tilregnes staten. CET Govoras beslutning om at fortsætte leverancerne til Oltchims blev efter PCC's opfattelse truffet efter dets ejers — byrådet i Vâlcea — tilknyttede beslutninger på et tidspunkt, hvor Oltchims manglende betalingsevne var almindeligt kendt. PCC henviser også til CET Govoras administrator, som understreger, at »der ikke var noget økonomisk rationale bag beslutningen om at levere elektricitet til Oltchim, som var politisk motiveret og er et godt eksempel på den politiske indblanding i skyldnerens forvaltning […]«.

(132) PCC anerkender, at Oltchim var en vigtig kunde for Salrom, men hævder videre, at en markedsøkonomisk aktør ikke ville have fortsat leverancerne til Oltchim i lyset af Oltchims finansielle situation. Den potentielle likvidation af Oltchim ville kun berøre en afdeling af Salrom med kun 60 arbejdspladser. En privat kreditor i samme situation som Salrom ville derfor ikke have accepteret akkumuleringen af fordringer, men ville i stedet have accepteret en nedgang i omsætningen for at sikre sin levedygtighed.

(133) PCC hævder, at Salroms beslutning om at genoptage leverancerne til Oltchim efter den mislykkede privatisering i september 2012 kan tilregnes staten, som kontrollerer Salrom. Salroms bestyrelse udpeges af generalforsamlingen, idet den rumænske stat ejer majoriteten (51 %) af Salroms aktier og udpeger statens repræsentanter i bestyrelsen.

4.2.4.3. PCC's bemærkninger vedrørende foranstaltning 3

(134) PCC hævder, at AAAS, CET Govora og Electrica ved at acceptere gældsafskrivning i stedet for at håndhæve deres fordringer ikke handlede som markedsøkonomiske kreditorer.

(135) PCC hævder, at den saneringsplan, som kreditorerne godkendte, mangler reelle saneringselementer (51) og grundlæggende kun omfatter gældsomlægning og likvidation. PCC hævder, at en saneringsplan udarbejdet af aktionærerne kan have været en bedre løsning, men ikke blev gennemført, selv om den var blevet foreslået, da den ikke var blevet godkendt af de rumænske myndigheder.

(136) Uden langsigtede foranstaltninger til sanering af Oltchims kernevirksomhed, er der ingen chancer for, at Oltchim kan forblive levedygtig og rentabel.

Markedsværdi

(137) PCC understreger på den ene side, at den markedsværdi, der blev anslået i 2013 af Winterhill Romania, var meget usikker, og at en forsigtig markedsøkonomisk aktør ikke ville have anset den for korrekt, da vedkommende skulle tage stilling til saneringsplanen to år senere i april 2015.

(138) De mange tidligere mislykkede forsøg på at privatisere Oltchim i 2001, 2003, 2006, 2007, 2008 og 2012 viste ifølge PCC tydeligt, at der ikke var nogen investorer, der ønskede at købe aktier under privatiseringen gennem etableringen af et SPV som foreslået af de særlige kuratorer. PCC tilføjer, at den fastsatte pris for privatiseringen ikke kan begrundes og ikke kan anses for en pålidelig grund til at godkende planen. Planen er efter PCC's opfattelse blot et middel til at holde en urentabel virksomhed i live og udskyde Oltchims reelle konkurs.

(139) PCC hævder også, at prisen for Oltchim sandsynligvis ville være blevet endnu lavere mellem 2013 og 2015, da det ville være umuligt at genstarte anlæg, der ikke havde kørt i to år. Den eneste værdi af Bradus anlæg ville derfor være deres jord, uanset de dermed forbundne miljøforpligtelser.

(140) For at underbygge dette nævner PCC den pris, der blev tilbudt under den mislykkede privatiseringsproces i 2012 af en person (Diaconescu) på ca. 45 mio. EUR, hvilket er seks gange lavere end den pris, som Winterhill anslog for Oltchim. En repræsentant for Chimcomplex, der i 2016 gav tilbud på køb af Oltchims funktionelle aktiver, understregede i 2016 ligeledes, at Oltchims værdi er væsentligt lavere end den pris, der kræves gennem saneringsplanen.

(141) PCC påpeger, at de offentlige kreditorers beslutninger blev truffet i en sammenhæng, hvor Oltchim ikke var rentabel, og hvor der ikke forelå en reel omstruktureringsplan. Oltchims overskud var desuden genereret kunstigt gennem gældsafskrivninger og var ikke resultatet af en forbedring af Oltchims finansielle situation. Overskuddet i regnskaberne var blot resultatet af forskellige regnskabsmetoder. Ifølge en uafhængig rapport bestilt af selskabet […] på PCC's vegne havde Oltchim konstante underskud fra den 1. januar 2013 til den 30. juni 2016 efter neutralisering af særlige elementer (f.eks. gældsafskrivningen i 2015) som følge af uproduktive aktiver som f.eks. det petrokemiske anlæg i Bradu, VCM og PVC. Denne rapport konkluderer også, at værdien af materielle anlægsaktiver pr. 31. december 2015, som udgør mere end 84 % af Oltchims aktiver, burde være mellem 14 mio. EUR og 128 mio. EUR afhængigt af det forventede salg af Oltchim SPV mellem december 2013 og december 2014 og af det forventede scenario (A eller B) i den saneringsplan, der blev udarbejdet af de domstolsudpegede kuratorer (52), hvilket er under Winterhills anslåede likvidationsværdi (141 mio. EUR).

Likvidationsværdi

(142) Ifølge PCC var sammenligningen af Oltchims anslåede markedsværdi og likvidationsværdi fejlbehæftet af følgende årsager.

(143) Der fandtes for det første andre alternativer, f.eks. det igangværende salg af Oltchim i bundter af aktiver.

(144) For det andet forekommer det beløb for miljøforpligtelser, som Oltchim havde beregnet (463,7 mio. EUR) i likvidationsscenariet, at være overdrevet med det formål at understøtte saneringsplanen i stedet for likvidationen af Oltchim, da beløbet ikke er baseret på eksterne og uafhængige rapporter. Der foreligger ingen oplysninger om, hvorfor de særlige kuratorer ikke anmodede om en ny undersøgelse. De miljøforpligtelser, som Oltchim beregnede i likvidationsscenariet, skulle også tages i betragtning i det tilbud, der blev fremsat af Oltchim SPV's potentielle køber. Endelig er PCC enig med Kommissionen i, at en stor del af aktiverne i likvidationsscenariet kunne købes af en køber, der ville drive industrivirksomhed på Oltchims arealer, således at den nedlæggelse af området, der er medregnet i dette estimat, blev undgået. PCC understreger derimod den usikkerhed, der er forbundet med størrelsen af de tilbageværende miljøforpligtelser for Oltchim i saneringsplanen fra 2015.

Sammenligning af markeds- og likvidationsværdi

(145) I en situation, hvor nye fordringer, der er opstået, efter at Oltchim kom under insolvensbehandling, får privilegeret status i forhold til eksisterende fordringer, kunne visse kreditorer for det tredje have en interesse i at anmode om Oltchims likvidation i stedet for at afvente akkumuleringen af sådan ny gæld, som ville have mindsket deres chancer for inddrivelse. PCC hævder også, at den gæld, som Oltchim pådrog sig, efter at selskabet kom under insolvensbehandling, kan have været undervurderet. Hvis dette er korrekt, ville det have mindsket chancerne for inddrivelse og dermed øget gældsafskrivningerne for kreditorerne i scenariet efter saneringsplanen.

Andre bemærkninger til foranstaltning 3

(146) PCC hævder desuden, at de statslige kreditorer burde have taget hensyn til varigheden af saneringsfasen i forhold til varigheden af konkursbehandlingen. Udarbejdelse af en levedygtig omstruktureringsplan og dens gennemførelse tager meget længere tid end likvidation af Oltchim via et omgående salg af aktiver.

(147) Statslige kreditorer burde endvidere have udnyttet deres situation. — I henhold til den rumænske konkurslov (artikel 94, litra c)) kan en eller flere kreditorer, som er indehaver af mindst 20 % af alle fordringer, foreslå en saneringsplan. Eftersom AAAS alene havde 34,7 % af alle fordringer, kunne det have foreslået en anden plan med et bedre resultat for AAAS og de andre statslige kreditorer. — Mens CET Govora repræsenterede 91 % af kategorien for simple kreditorer i henhold til konkurslovens artikel 96, befandt CET Govora sig i en privilegeret situation med hensyn til at påvirke saneringsplanen, som selskabet øjensynligt ikke udnyttede. — Salrom og Romanian National Water Administration godkendte også planen i de to kategorier af fordringer, som de hver havde, mens deres status egentlig gav dem mulighed for at håndhæve deres fordringer som henholdsvis privilegeret kreditor og statslig kreditor.

(148) Endelig anførte PCC, at det — selv om der var visse private kreditorer, der befandt sig i samme situation som staten, som stemte for saneringsplanen — ville være forkert at udlede, at statslige kreditorer, herunder AAAS, var i samme situation som forsigtige markedsøkonomiske aktører på grund af visse private kreditorers stemme for planen: I modsætning til sidstnævnte, der havde både privilegerede fordringer og simple fordringer, var næsten alle AAAS' fordringer netop simple. Disse private kreditorer vidste desuden, at den rumænske stat ville træffe alle de nødvendige foranstaltninger og forholdsregler for at sikre Oltchims overlevelse for enhver pris, og de besluttede derfor at »gå sammen med« staten i denne indsats.

(149) Det er PCC's overbevisning, at foranstaltning 3 kan tilregnes staten, da omstruktureringsplanen ikke ville være blevet godkendt uden accepten fra de statslige kreditorer, som havde flertallet af stemmerne (mere end 50 %) i de fleste kreditorkategorier: Staten kontrollerede netop beslutningen i alle kreditorkategorier bortset fra kategorien for privilegerede fordringer og kategorien for medarbejdere. De private kreditorer, der godkendte saneringsplanen, fulgte derfor snarere statens beslutning i stedet for at promovere en saneringsplan. PCC anfører videre, at det er »bekendt med, at visse private kreditorer øjensynligt benyttede samme tilgang som staten (dvs. stemte for planen, selv om den tilsyneladende ikke var til deres fordel, da de måtte foretage store afskrivninger).« PCC mener imidlertid, at »det er staten, der skabte denne »markedspraksis« og ikke omvendt (hvor staten fulgte tendensen). Dette skyldes, at den kontrollerede Oltchim inden insolvensen, den kontrollerede afstemningen om saneringsplanen, og det var indlysende for de øvrige kreditorer, at staten ville træffe alle foranstaltninger for at sikre Oltchims overlevelse for enhver pris«.

4.3. Rumæniens bemærkninger til bemærkninger fra tredjeparter (53)

4.3.1. Rumæniens yderligere bemærkninger vedrørende foranstaltning 1

(150) Rumænien finder, at AAAS handlede som en »retligt begrænset« privat kreditor ved at beregne renter, indtil Oltchim kom under insolvensbehandling, og afviser PCC's påstand vedrørende manglende handling fra AAAS' side med hensyn til håndhævelse af dets fordringer. Rumænien anfører også, at memorandummet blev foreslået af ministeriet for offentlige finanser og økonomi, handelsministeriet og miljøministeriet samt OPSPI. Med hensyn til de faktuelle begrænsninger forklarer Rumænien, at AAAS ikke kunne foretage udlæg i bankkonti (dvs. beslaglægge dem), da Electrica allerede havde gjort udlæg i dem.

(151) Rumænien kritiserer logikken i PCC's argument om, at AAAS burde have anmodet om fuldbyrdelse af dets fordringer: Under sådanne omstændigheder ville det have fået Oltchim til at indlede en insolvensprocedure. Netop denne situation ville have hindret AAAS i at inddrive nogen fordringer under en sådan procedure, som det påstås af PCC.

(152) Rumænien betegner PCC's udtalelse om, at AAAS burde have beslaglagt Oltchims varer og aktiver, som urealistisk baseret på det forhold, at private kreditorer ikke anvendte en sådan foranstaltning.

4.3.2. Rumæniens yderligere bemærkninger vedrørende foranstaltning 2

(153) For så vidt angår CET Govora og Salrom, anfører Rumænien, at de løbende forpligtelser indgået efter insolvensen straks blev betalt af Oltchim.

(154) Efter Rumæniens opfattelse handlede de statslige foretagender som private selskaber, f.eks. Bulrom Gas Impex (en lokal leverandør til Oltchim), og deres adfærd var derfor i overensstemmelse med kriteriet om private kreditorer og private indkøbere.

4.3.3. Rumæniens yderligere bemærkninger vedrørende foranstaltning 3

(155) Rumænien anfører for det første, at den løsning, som PCC angiver i sine bemærkninger, med hensyn til udformning af en saneringsplan, der forvaltes af aktionærer, ikke længere kan anvendes i henhold til konkursloven, når en retlig saneringsprocedure er blevet iværksat. Ifølge Rumænien ville PCC's foreslåede saneringsprocedure begunstige aktionærer på bekostning af kreditorer og ville derfor ikke blive godkendt af sidstnævnte.

(156) Rumænien er uenig i PCC's opfattelse af Oltchims finansielle situation som »under acceptable standarder […] med stadigt underskud« og understreger, at Oltchim er blevet vurderet som nr. 63 ud af de 100 mest rentable virksomheder i Sydøsteuropa af SeeNews (54).

(157) Med hensyn til den vurdering af Oltchims aktiver, der er udført af […], og som nævnes af PCC, har Rumænien ingen indvendinger mod […]s normaliseringsjustering vedrørende gældsafskrivningen, men afviser navnlig anvendelsen af den tilbagediskonterede cash flow-metode til værdiansættelse af Oltchims aktiver. Rumænien henviser til undervisningsmateriale fra universiteterne Harvard og Stern, som dokumenterer, at tilbagediskonteret cash flow anvendes ved værdiansættelse af selskaber og ikke som sådan ved værdiansættelse af aktiver.

(158) Rumænien afviser også PCC's idé om, at private kreditorers handlinger er påvirket af AAAS, da mindst to af de undertegnende banker (dvs. Erste Bank AG og Banca Transilvania) er veletablerede og uafhængige internationale pengeinstitutter.

(159) Rumænien understreger, at private kreditorer grundlæggende er de parter, der traf de centrale beslutninger vedrørende Oltchims saneringsplan, eftersom de repræsenterede 61,5 % af de privilegerede kreditorer, som havde en afgørende rolle, idet de godkendte en delvis afskrivning, som var nødvendig for godkendelsen af planen i hver kategori.

(160) Rumænien anfører, at forventningerne om inddrivelse for de offentlige enheder ifølge den saneringsplan, der blev foreslået af den særlige kurator, beløb sig til 500 mio. RON, dvs. syv gange mere end den potentielle inddrivelse af 72 mio. RON under konkursproceduren.

(161) Ifølge Rumænien ville AAAS desuden kunne inddrive mere end 18 % af dets samlede tilgodehavender efter omstruktureringsplanen, hvilket skal sammenlignes med kun 12 % under likvidationen ifølge Raiffeisen-undersøgelsen.

(162) Rumænien anfører også, at undgåelse eller undervurdering af miljøomkostninger i tilfælde af konkurs ville være en strafbar handling i henhold til rumænsk lov ifølge Oltchims kuratorer.

(163) Rumænien hævder (55), at afstemningsreglerne betyder, at saneringsplanen ikke kunne vedtages uden godkendelse fra de privilegerede kreditorer som en dårligt stillet kategori ifølge loven. Disse er derfor de private kreditorer, som havde et flertal i kategorien for privilegerede kreditorer, som indledte og muliggjorde planens vedtagelse. De fulgte derfor ikke kun efter de statslige kreditorer som anført af PCC. Rumænien har anført (56), at privilegerede kreditorer er en dårligt stillet kategori. Hvis de forkastede planen, ville betingelsen i konkurslovens artikel 101, stk. 2, litra c), derfor ikke være opfyldt, og det ville hindre de øvrige kategorier i at få vedtaget planen.

(164) Rumænien understreger også forskellen mellem de tidligere mislykkede forsøg på privatisering og den procedure, der blev gennemført i 2012, som var baseret på salget af Oltchims aktiver til et SPV, som betød, at køberen ikke ville have købt Oltchims samlede balance, inklusive passiver, men kun dets aktiver.

(165) Rumænien anfører, at værdien af løbende forpligtelser falder som følge af Oltchims opnåelse af et positivt EBITDA.

(166) Rumænien anfægter endvidere [den anonyme parts] synspunkt om, at Oltchim er »strukturelt urentabel«: Oltchims vanskeligheder skyldes i stedet snarere dårlige ledelsesbeslutninger.

(167) I brev af 16. maj 2018 understreger de rumænske myndigheder følgende elementer i tillæg til ovennævnte.

(168) De statslige kreditorer indrømmede for det første ingen fordele til Oltchim, fordi de kunne anses for at handle pari passu med private kreditorer i alle kategorier for privilegerede kreditorer, budgetkreditorer, primære leverandører og simple kreditorer.

(169) Et flertal af de privilegerede kreditorer stemte for planen, fordi de var overbeviste om, at de ikke kunne opnå et beløb, der dækkede deres fordringer fuldt ud under likvidationsscenariet. Det forhold, at AAAS havde fordringer i både kategorien for privilegerede kreditorer og kategorien for budgetkreditorer, påvirker ikke denne pari passu-bemærkning, da AAAS kun kunne forvente at inddrive et større beløb under planen end under likvidationsscenariet.

(170) Det forhold, at de privilegerede kreditorer, som stemte for planen, accepterede en afskrivning i planen, betød, at budgetkreditorernes fordringer var værdiløse i likvidationsscenariet. Med henblik på at sikre, at sidstnævnte stemte for planen, accepterede de privilegerede kreditorer at begrænse deres andel af indtægterne (ved at acceptere en annullering af deres fordringer på 20-27 %) til fordel for de dårligere stillede kategorier, som ikke ville have modtaget noget i tilfælde af likvidation.

(171) Ja-stemmen fra flertallet af de simple kreditorer (40,5 % af fordringerne, som var i Electricas besiddelse) beviser også deres tillid til planen, selv om deres stemme var af begrænset betydning, da de ikke kunne forvente inddrivelse af fordringer under hverken likvidationsscenariet eller saneringsplanen.

(172) For det andet har de rumænske myndigheder, som af Kommissionen fik lejlighed til at indgive bemærkninger til et udkast til en vurdering af markedsøkonomiprincippet, som Kommissionen havde udarbejdet, set fra privilegerede kreditorers, budgetkreditorers, primære kreditorers og simple kreditorers side baseret på tilgængelig og samtidig dokumentation (den endelige udgave er anført i bilag I til denne afgørelse), indgivet meget forskellige bemærkninger i denne henseende. De rumænske myndigheder relativiserer navnlig forskellen mellem salget af Oltchim SPV som omhandlet i saneringsplanen og in situ-salget, som Kommissionen anfører som et af de tre mulige likvidationsscenarier. Rumænien understreger, at likvidationsscenariet ikke kunne forventes at sikre større indtægter end saneringsplanen. Endelig har Rumænien indgivet forskellige tekniske bemærkninger til den måde, hvorpå en markedsøkonomisk kreditor ville have vurderet indtægter og omkostninger under både saneringsplanen og likvidationsscenariet, bortset fra miljøforpligtelserne, idet Rumænien anfægter neutraliseringen heraf.

(173) For det tredje var den mulighed, som kreditorerne valgte, nemlig at stemme for planen, til deres klare fordel, da indtægterne fra salget af driftsaktiver i bundter — selv om de kun udgjorde 57 % — sikrede flere fordele end det gennemsnitlige scenario i tilfælde af konkurs. Ud over ovennævnte blev der tilvejebragt yderligere beløb fra salget af de resterende 43 % af aktiverne, og deres fordel er følgelig større ved en sanering. Det forventes desuden, at Oltchim kan betale omkring 8 mio. EUR af dets løbende gæld i løbet af første halvår af 2018. Det betyder, at den løbende gæld reduceres, og der opnås en større fordeling til kreditorerne i forbindelse med saneringen.

5. SALG AF OLTCHIMS AKTIVER

(174) I åbningsafgørelsen (se betragtning 85) fandt Kommissionen, at salgsprocessen som beskrevet i den oprindeligt godkendte omstruktureringsplan kunne have sikret økonomisk kontinuitet mellem Oltchim SA og den mulige køber af Oltchim SPV. Med henblik på at forhindre overførsel af eventuel uforenelig statsstøtte til køberne af Oltchims aktiver besluttede de rumænske myndigheder at omstrukturere salgsprocessen og sikre økonomisk diskontinuitet mellem Oltchim og dets potentielle købere.

(175) I juli og august 2016 gennemførte Oltchim specifikt en analyse af dets aktiver med støtte fra rådgivere og kortlagde mulighederne for et opdelt salg af aktiver med henblik på at maksimere den samlede potentielle salgspris. Dette førte til identifikationen af ni bundter af aktiver (57). Efter offentliggørelsen af salget af Oltchims i august 2016 blev et informationsmemorandum uddelt til 23 tilbudsgivere, og fristen for indgivelse af bindende tilbud blev udsat flere gange med yderligere due diligence (herunder besøg på anlægget og teknisk due diligence).

(176) Den reviderede plan, som var baseret på salg af aktiver i bundter (og ikke længere salg gennem et SPV), blev formelt godkendt på kreditormødet den 6. marts 2017. Den særlige dommer bekræftede den ændrede saneringsplan den 28. juni 2017, og afgørelsen blev endelig den 16. oktober 2017 (da højesteret afviste en tredjeparts appel).

(177) Efter modtagelsen af bindende tilbud udpegede sælgeren (AT Kearney på vegne af Oltchim) følgende potentielle kombinationer af bindende tilbud med den højeste samlede værdi for kreditorerne: — White Tiger Wealth Management for alle aktivbundter med undtagelse af 2 og 6 med et samlet tilbud på […] mio. EUR. — Chimcomplex for aktivbundterne 1, 2, 3, 4, 5 og til dels 7 med et samlet tilbud på 127 mio. EUR, Dynamic Selling Group (»DSG«) for aktivbundt 6 med et samlet tilbud på […] mio. EUR (senere ændret) og International Process Plants and Equipment (IPP) for bundt 8 og 9 med et tilbud på […] mio. EUR.

(178) Kreditormødet blev afholdt den 18. december 2017, hvor kreditorerne godkendte aftalen om salg af aktiver med Chimcomplex og forkastede de øvrige tilbud (58). Eftersom kreditormødets beslutning blev anfægtet i retten, blev den indledende slutdato udsat indtil den 17. oktober 2018.

(179) Med hensyn til bundt 6 blev salgsprisen genforhandlet med DSG og forhøjet fra 1,9 mio. EUR til 2,6 mio. EUR. På dette grundlag blev en aftale om køb af aktiver undertegnet den 1. februar 2018. Salget blev godkendt på kreditormødet den 26. februar 2018 og gennemført den 12. juni 2018.

(180) Med hensyn til de resterende usolgte aktiver (bundt 7 — PVC-behandlingsanlægget, bundt 8 — petrokemisk anlæg i Bradu, bundt 9 — phthalsyreanhydridanlægget samt visse individuelle aktiver i bundt 7 — VCM/PVC) forsøgte kreditorerne at opnå bedre tilbud med hensyn til pris, men forhandlingerne mislykkedes.

(181