KOMMISSIONENS BESLUTNING af 18. december 1996 om Italiens påtænkte støtte til lukninger som led i strukturomlægningen af den private italienske jern- og stålsektor (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (97/258/EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab,

under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27. november 1991 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (1),

efter i overensstemmelse med ovennævnte beslutning at have opfordret andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger, og efter at have taget disse i betragtning (2), og

ud fra følgende betragtninger:

I

Ved skrivelse af 12. juni 1996 underrettede Kommissionen de italienske myndigheder om, at den havde besluttet at indlede proceduren i henhold til artikel 6, stk. 4, i beslutning nr. 3855/91/EKSF - i det følgende benævnt »reglerne for støtte til jern- og stålindustrien« - over for den støtte, der var påtænkt som led i programmet for strukturomlægning i den private italienske jern- og stålsektor, til fordel for følgende fem stålværker:

- Diano SpA

- Lamifer SpA

- Demafer Srl

- Lavorazione Metalli Vari SpA (LMV)

- Sidercamuna SpA.

I forbindelse med godkendelsen af den italienske lov nr. 481 af 3. august 1994 om strukturomlægning i den private italienske jern- og stålsektor pålagde Kommissionen efter at have sikret sig, at loven var i overensstemmelse med bestemmelserne om støtte til jern- og stålindustrien, særlig bestemmelserne i artikel 4, de italienske myndigheder på forhånd at anmelde hvert enkelt tilfælde af anvendelse af den pågældende lov.

Ifølge samme beslutning skulle virksomhederne for at kunne modtage støtte til lukning have været i drift i gennemsnitlig ét skifte om dagen, eller mindst otte timer om dagen i fem dage om ugen i hele 1993 og indtil februar 1994, da lovdekret nr. 103/94 blev anmeldt til Kommissionen (lovdekretets indhold er siden ophøjet til lov nr. 481/94).

På baggrund af de oplysninger, Kommissionen var i besiddelse af, fremgik det i de pågældende tilfælde, at virksomhederne ikke, om end de opfyldte de øvrige betingelser i artikel 4 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien, der omhandler støtte til lukning, var i regelmæssig drift på det tidspunkt, de blev lukket.

I sag 177/86 havde virksomheden Diano nemlig fremstillet 16 807 tons varmtvalsede produkter svarende til 21 % af dens kapacitet, i sag 178/96 havde virksomheden Lamifer kun fremstillet 23 542 tons varmtvalsede produkter svarende til 15,2 % af dens kapacitet, i sag 182/96 havde virksomheden Sidercamuna i anlægget i Berzo Inferiore (Brescia) kun fremstillet 36 002 tons varmtvalsede produkter svarende til 7,6 % af dens kapacitet. Det skal bemærkes, at virksomhederne Demafer (sag N 180/96) og LMV (sag 181/96) ikke var i drift i 1993.

På baggrund af denne situation havde Kommissionen, der fandt det meget vanskeligt at fastslå, om den pågældende støtte var forenelig med fællesmarkedet, indledt proceduren i artikel 6, stk. 4, i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien med hensyn til de fem citerede tilfælde.

II

Som led i ovennævnte procedure opfordrede Kommissionen den italienske regering til at fremsætte sine bemærkninger, medens de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter blev underrettet ved offentliggørelsen af beslutningen om procedurens iværksættelse.

Ved to skrivelser af 22. august 1996 fremsatte den tyske regering og Wirtschaftsvereinigung Stahl deres bemærkninger over for Kommissionen, og disse blev videregivet til de italienske myndigheder ved skrivelse af 16. september 1996. Bemærkningerne havde til formål at støtte Kommissionens beslutning om at indlede proceduren.

Som følge af procedurens iværksættelse og bemærkningerne fra andre parter anførte den italienske regering følgende:

- selv om Kommissionen gentog det afsnit i beslutningen af 12. december 1994, der gav de italienske myndigheder mulighed for at foreslå objektive kriterier for, at de anlæg, der havde haft en produktion på under 25 %-grænsen, alligevel kunne anses for at være berettigede til støtte til lukning, havde den i beslutningen om at indlede proceduren ikke gjort andet end at anse de kriterier, Italien havde foreslået som alternativer til begrebet løbende produktion, som værende ufyldestgørende.

- de italienske myndigheder forelagde Kommissionen nævnte kriterier, fordi de gik ud fra den grundbetragtning, at den ringe eller manglende produktion, nogle virksomheder fremviste i 1993 og i de første måneder af 1994, ikke kunne tilskrives ønsket om at forlade jern- og stålmarkedet, produktionsanlæggenes forældelse eller manglende konkurrenceevne, men snarere ugunstige konjunkturer i forbindelse med finansielle vanskeligheder og en markedskrise

- ved at afslå at stille personalet til rådighed, ved at inddrage Cassa integrazione guadagni (en løntilskudsfond), ved at afholde uddannelseskurser i virksomheden eller ved at ansøge om, at de offentlige førtidspensioneringsordninger kunne komme personalet til gode i forbindelse med et omstruktureringsprogram, havde virksomhederne klart vist, at de agtede at lade sig omstrukturere for at komme over den krise, de var i

- de sager, der var forelagt Kommissionen, vedrører anlæg, hvis produktionsproblemer ikke har tekniske årsager. I nogle tilfælde er der tale om anlæg, der for nylig er undergået omfattende moderniseringer med henblik på at øge deres effektivitet, og under alle omstændigheder er de alle blevet vedligeholdt regelmæssigt, således at de for ret beskedne udgifter i løbet af kort tid igen kan komme i fuldstændig regelmæssig drift. Den bedste bekræftelse herpå udgøres af den meget store interesse, talrige potentielle købere viser for anlæggene

- der bør endvidere tages hensyn til andre forhold, såsom bibeholdelsen af elforsyningsaftalerne, udøvelsen af handelsvirksomhed i jern- og stålsektoren, afsendelsen af formularer med oplysninger til EKSF, særlig model 260-261, hvilket bekræfter påstanden, om, at den indskrænkede eller manglende produktion i 1993 kan tilskrives ugunstige konjunkturer, og om at virksomhederne agtede at forblive på markedet og afvente et gunstigt øjeblik til at genoptage en regelmæssig produktionsvirksomhed.

III

Som følge af deres produktion er de pågældende virksomheder omfattet af EKSF-traktaten. Ved EKSF-traktatens artikel 4, litra c), er det fastsat, at tilskud eller anden støtte ydet af staterne, i hvilken som helst form dette sker, ophæves og forbydes inden for Fællesskabet som uforeneligt med fællesmarkedet for kul og stål. De eneste eventuelle undtagelser fra det således fastsatte almindelige forbud er udtrykkeligt og udtømmende anført i artikel 2 (støtte til forskning og udvikling), i artikel 3 (støtte til miljøbeskyttelse) og i artikel 4 (støtte til lukning) i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

Undtagelsesbestemmelserne fra det i EKSF-traktatens artikel 4, litra c), fastsatte generelle forbud mod støtte til jern- og stålindustrien har ikke til formål at svække EF-reglerne om støtte til jern- og stålindustrien, der er begrundet i den omstændighed, at støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, ville kunne medføre alvorlige konkurrencefordrejninger inden for en fortsat meget følsom erhvervsgren. Det er derfor nødvendigt, at disse fællesskabsregler overholdes nøje, hvilket betyder, at støtte til et jern- og stålværk kun kan tillades, hvis Kommissionen kan fastslå, at de i reglerne om støtte til jern- og stålindustrien fastsatte betingelser virkelig er opfyldt.

Ifølge artikel 4 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien kan støtte til virksomheder, der definitivt indstiller produktionen af jern- og stålprodukter henhørende under Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, betragtes som forenelig med fællesmarkedet, såfremt disse virksomheder:

- har opnået selvstændig retsevne før 1. januar 1991 og ikke har ændret deres produktions- og anlægsstrukturer siden den 1. januar 1991

- løbende har fremstillet jern- og stålprodukter henhørende under EKSF indtil den dag støtten blev anmeldt

- ikke direkte eller indirekte kontrolleres, jf. Den Høje Myndigheds beslutning nr. 24/54 (3) af en anden jern- og stålvirksomhed eller af en virksomhed, der kontrollerer andre jern- og stålvirksomheder, og ikke selv kontrollerer en sådan virksomhed.

Ved artikel 4 er det endvidere fastsat, at støtten ikke må overstige det højeste af følgende to beløb:

- nutidsværdien af de pågældende anlægs dækningsbidrag over tre år, med fradrag af enhver fordel, som den støttemodtagende virksomhed på anden vis kan opnå ved lukningen

- den resterende bogføringsværdi af de anlæg, der skal lukkes, idet der i forbindelse med opskrivninger efter den 1. januar 1990 ikke tages hensyn til den del af disse, der overstiger den nationale inflationsrate.

Det må imidlertid konstateres, at i de foreliggende tilfælde er alle betingelser opfyldt bortset fra den, der vedrører den løbende produktion, og som gav anledning til procedurens iværksættelse.

Det skal i den forbindelse erindres, at reglerne for støtte til jern- og stålindustrien - selv om de stiller som betingelse for, at der kan ydes støtte til en virksomhed, at den løbende har fremstillet EKSF-produkter indtil tidspunktet for lukningen - ikke indeholder en klar definition af begrebet »løbende«. I beslutningen om godkendelse af den italienske lov nr. 481 af 3. august 1994 havde Kommissionen derfor bestemt, at dette kriterium skulle anses for overholdt, hvis den støttemodtagende virksomhed havde været i drift i gennemsnitlig ét skifte om dagen, dvs. mindst otte timer om dagen, i fem dage om ugen i hele 1993 og indtil den 28. februar 1994, da Kommissionen modtog anmeldelse af lovdekret nr. 103/94, hvis indhold af det italienske parlament er blevet ophøjet til lov nr. 481/94. Kommissionen havde endvidere besluttet, at de italienske myndigheder på grundlag af objektive kriterier kunne påvise, at en virksomhed, der ikke opfylder ovennævnte kriterium, ikke desto mindre løbende har fremstillet EKSF-jern- og stålvarer.

I så fald ville Kommissionen undersøge støtten på grundlag af dens særlige karakteristika for at sikre sig, at kriteriet om løbende produktion var overholdt.

Formålet med artikel 4 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien og med Kommissionens beslutning er ganske klar: der må kun ydes lukningsstøtte til virksomheder, der opretholder et vist aktivitetsniveau, dvs. som har en løbende produktion på jern- og stålmarkedet. Man har derimod ikke i fællesskabsbestemmelserne fundet det nødvendigt eller betimeligt at indrømme en undtagelse fra det almindelige forbud i EKSF-traktatens artikel 4, når der er tale om lukning af en virksomhed, der ikke har løbende produktion, idet dette ikke har indvirkning af betydning på markedet.

Heraf følger, at de alternative kriterier til det, Kommissionen har fastsat i sin beslutning, ville kunne godtages, såfremt det ved hjælp af disse kan påvises, at virksomhederne har haft en løbende produktion. Det må imidlertid konstateres, at de kriterier, den italienske regering foreslår (opretholdelse af elforsyningsaftale og personale samt vedligeholdelse af anlæg osv.), ikke kan godtgøre, at de pågældende virksomheder har haft en løbende produktion, men blot, at dette kan have været tilfældet.

Artikel 4 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien er affattet på en sådan måde, at den ikke kan fortolkes så bredt, at den blandt de virksomheder, der kan få støtte, kan omfatte dem, der selv om de ikke har løbende produktion, dog ville være i stand til løbende at fremstille EKSF-varer.

Heraf følger, at den fortolkning af begrebet løbende produktion, de italienske myndigheder anlægger på grundlag af de alternative kriterier, de har foreslået, ikke synes at have noget retligt grundlag og derfor ikke kan godtages.

For så vidt angår de italienske myndigheders påstand om, at virksomhedernes ringe produktion i 1993 skulle skyldes særlig ugunstige konjunkturer og en alvorlig krise på markedet for lange produkter, skal det bemærkes, at der faktisk kun har været en ganske ringe nedgang i fremstillingen af lange produkter, navnlig for så vidt angår delsektoren for valsetråd og andre flade stave samt profiler:

>TABELPOSITION>

Det samme må siges om markedet for rundstål til armeret beton (i stave), som er det vigtigste for de virksomheder, der er tale om, og hvor der ses en let nedgang i udnyttelsesgraden såvel på europæisk plan som på italiensk plan:

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

På grundlag af disse data må det sluttes, at de italienske myndigheders påstand om, at de pågældende virksomheders ringe produktion skulle skyldes de ugunstige markedskonjunkturer i 1993, ikke kan godtages.

For så vidt angår påstanden om disse endegyldige lukningers gunstige virkninger på et marked, der præges af voldsom overkapacitet, skal det understreges, at disse bemærkninger, selv om de er relevante, når det drejer sig om sektorens strukturomlægning, ikke kan godtages i forbindelse med anvendelsen af artikel 4 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

For så vidt angår endelig de italienske myndigheders bemærkning om, at Kommissionen ikke skulle have gjort noget for at fastsætte de alternative kriterier til det, der angives i beslutningen af 12. december 1994, skal det fremhæves, at det udelukkende påhvilede de italienske myndigheder ved hjælp af passende alternative kriterier til det, Kommissionen havde angivet - nemlig otte timer om dagen i fem dage om ugen - at påvise, at der var tale om løbende produktion.

De italienske myndigheders øvrige bemærkninger synes - set i forhold til reglerne for støtte til jern- og stålindustrien - at mangle ethvert retligt grundlag.

Kommissionen skal ikke desto mindre bemærke, at i sagen vedrørende Diano - hvor virksomheden i 1993 fremstillede 16 807 tons varmtvalsede plader svarende til 21 % af virksomhedens kapacitet - indledte virksomheden i løbet af 1993 betydelige vedligeholdelsesarbejder på valseværket, der gentagne gange har bevirket, at produktionen måtte indstilles. Dianos produktion skulle i betragtning af den anførte årsproduktion og ovennævnte vedligeholdelsesarbejder i 1993 faktisk have svaret nogenlunde til produktionen i 1991, hvor virksomheden havde fremstillet 24 765 tons svarende til 31 % af kapaciteten. I betragtning heraf og navnlig af den udnyttelsesgrad, virksomheden ville have kunnet opnå, dersom ovennævnte betydelige arbejder på valseværket ikke havde fundet sted, er det Kommissionens opfattelse, at den pågældende virksomhed havde en løbende produktion (i gennemsnit ét skift om dagen i fem dage om ugen) på tidspunktet for lukningen.

IV

På baggrund af ovenstående betragtninger, særlig afsnit III, må det sluttes, at de i artikel 4 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien fastsatte betingelser - bortset fra sag ex N 177/96 (Diano) - ikke er opfyldt, samt at de italienske myndigheders bemærkninger ikke giver anledning til at ændre Kommissionens første vurdering i forbindelse med beslutningerne om at indlede proceduren i artikel 6, stk. 4, i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien.

Det følger heraf, at Italiens påtænkte støtte til fordel for virksomhederne:

- Lamifer SpA

- Demafer Srl

- Lavorazione Metalli Vari SpA (LMV)

- Sidercamuna SpA

må anses for at være uforenelig med fællesmarkedet, idet den ikke kan nyde godt af nogen af de i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien fastsatte undtagelser fra forbuddet i EKSF-traktatens artikel 4, litra c).

Den påtænkte støtte til fordel for Diano SpA til et beløb af 5 953 mio. lire kan derimod erklæres forenelig med fællesmarkedet, eftersom den opfylder betingelserne i artikel 4 i reglerne for støtte til jern- og stålindustrien -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

De statsstøtteforanstaltninger, Italien som led i strukturomlægningen af den private jern- og stålsektor har påtænkt til fordel for virksomhederne Lamifer SpA, Demafer Srl, Lavorazione Metalli Vari SpA (LMV) og Sidercamuna SpA, er i henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c), uforenelige med fællesmarkedet.

Støtten må derfor ikke ydes.

Artikel 2

De statsstøtteforanstaltninger, Italien som led i strukturomlægningen af den private jern- og stålsektor har påtænkt til fordel for virksomheden Diano SpA er forenelige med fællesmarkedet.

Støtten må derfor ydes.

Artikel 3

Senest to måneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning underretter Italien Kommissionen om, hvilke foranstaltninger Italien har truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 1996.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 362 af 31. 12. 1991, s. 57.

(2) EFT nr. C 101 af 3. 4. 1996, s. 4, og

EFT nr. C 121 af 25. 4. 1996, s. 3.

(3) EFT nr. 9 af 11. 5. 1954, s. 345/54.