Kommissionens beslutning

af 9. juli 2003

om Spaniens påtænkte statsstøtte i form af kontraktrelateret driftsstøtte til tre gastankskibe, der bygges af IZAR

(meddelt under nummer K(2003) 2009)

(Kun den spanske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2003/691/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om det europæiske økonomiske samarbejdsområde, særlige artikel 62, stk. 1, litra a),

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1540/98 af 29. juni 1998 om støtte til skibsbygningsindustrien(1), særlig artikel 3, stk. 2,

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler(2), og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFORLØB

(1) Spanien meddelte den 6. november 2001 Kommissionen, at det ville anmode om en forlængelse af leveringsfristen for fire gastankskibe, som den spanske skibsbygningsgruppe IZAR havde indgået kontrakt om. I sit brev af 24. april 2002 underrettede Kommissionen Spanien om, at den havde besluttet at indlede proceduren i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for denne foranstaltning. Spanien svarede med sit brev af 4. juni 2002, registreret den 6. juni 2002.

(2) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(3). Kommissionen opfordrede her de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger.

(3) Kommissionen har modtaget bemærkninger fra de interesserede parter. Disse bemærkninger er blevet videresendt til Spanien med anmodning om eventuelle kommentarer, som derpå blev fremsat i Spaniens brev af 3. december 2002.

II. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN

(4) Ifølge artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1540/98 (i det følgende "skibsbygningsforordningen") er maksimumsgrænsen for en kontrakt den, der er gældende på datoen for undertegnelsen af den endelig kontrakt. Hvis skibene leveres mere end tre år efter den endelige kontrakts underskrivelse, er maksimumsgrænsen for den pågældende kontrakt imidlertid den, der var gældende tre år før tidspunktet for skibets levering.

(5) Ifølge den samme artikel kan der for skibe, hvis bygningskontrakt er indgået inden den 31. december 2000, gives en driftsstøtte på 9 %. For skibe, hvis bygningskontrakt er indgået efter dette tidspunkt, gives der ikke driftsstøtte. Hvis ikke leveringsfristen forlænges med tre år, kan der derfor ikke gives driftsstøtte til skibe, som leveres efter den 31. december 2003, medmindre kontrakten blev underskrevet inden slutningen af 2000. Kommissionen kan ifølge forordningens artikel 3, stk. 2, forlænge leveringsfristen med tre år i tilfælde af usædvanlige forhold eller på grund af skibenes komplicerede tekniske karakter.

(6) Spanien har anmodet om, at leveringsfristen for tre gastankskibe, der bygges af IZAR, forlænges med tre år på grund af skibenes komplicerede tekniske karakter. Den oprindelige anmodning gjaldt fire skibe, men i sit brev af 6. marts 2002 meddelte Spanien, at en af ordrerne var blevet annulleret, således at anmodningen nu gjaldt tre skibe. IZAR ejes af det spanske statsholdingselskab SEPI og er en skibsbygningsgruppe, som består af seks civile værfter og tre orlogsværfter.

(7) Den spanske anmeldelse gælder skibene 3-5 i tabel 1 med de tilsvarende planlagte datoer. Skibene 1 og 2 i den samme serie er medtaget til sammenligning:

TABEL

>TABELPOSITION>

Bemærk:

S = Sestao-værftet, PR = Puerto Real-værftet.

(8) Spanien har henvist til en erklæring fra Kommissionen fra 1990(4), hvori den bekræftede, at den, da den første gang foreslog muligheden for at forlænge leveringsfristen med tre år på grund af kompliceret teknisk karakter, især havde tænkt på bygning af gastankskibe og meget store krydstogtskibe. Spanien anfører ligeledes, at disse skibe er mindst lige så komplicerede at bygge som de tankskibe, Kommissionen gav forlængelse for(5) i 1993. Spanien hævder desuden, at produktionstiden ikke er længere end på andre store skibsværfter, der bygger eller har bygget gastankskibe.

III. BEMÆRKNINGER FRA DE INTERESSEREDE PARTER

(9) Kommissionen har modtaget bemærkninger fra Frankrig. Frankrig afviser først og fremmest det argument i procedureindledningsbeslutningen, at det normale tidsrum mellem kontraktindgåelse og levering af gastankskibe er 36 måneder, og fremlægger tal fra de japanske og koreanske skibsværfter, som viser, at dette tidsrum hyppigt ligger fra 35 til 60 måneder. Frankrig finder det derfor helt normalt, at de spanske værfter ikke kan levere de fem skibe inden slutningen af 2003. Frankrig påpeger imidlertid, at Spanien burde have ansøgt om den treårige forlængelse af leveringsfristen, inden kontrakterne blev underskrevet, og ikke næsten et helt år efter. En efterfølgende forlængelse ville i en vis forstand betyde en forvridning af konkurrencen over for andre værfter, som var interesserede i de samme ordrer.

IV. SPANIENS BEMÆRKNINGER

(10) Spanien kunne tilslutte sig de franske bemærkninger om det nødvendige tidsrum mellem kontraktindgåelsen og leveringen. Med hensyn til det forhold, at forlængelsen var blevet anmeldt et år efter kontrakternes underskrivelse, påpegede Spanien, at det under alle omstændigheder havde anmeldt forlængelsesanmodningen og ville afvente Kommissionens afgørelse, inden det ydede nogen form for kontraktrelateret støtte.

V. VURDERING AF FORANSTALTNINGEN

(11) Ifølge traktatens artikel 87, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller produktioner, uforenelig med Fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Ifølge de europæiske domstoles almindelige retspraksis opfyldes betingelsen for, at en støtte påvirker samhandelen, når den modtagende virksomhed udfører en økonomisk aktivitet, som er genstand for samhandel mellem medlemsstaterne. Skibsbygning er en økonomisk aktivitet, som er genstand for samhandel mellem medlemsstaterne.

(12) Ifølge EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra e), kan andre former for støtte, hvorom Rådet på forslag af Kommissionen træffer beslutning med kvalificeret flertal, anses for forenelige med Fællesmarkedet. Kommissionen henviser til, at Rådet den 29. juni 1998 på dette grundlag vedtog skibsbygningsforordningen.

(13) Kommissionen bemærker, at "skibsbygning" ifølge skibsbygningsforordningen betyder bygning af selvdrevne, søgående handelsskibe. Kommissionen bemærker endvidere, at de værfter, der ejes af IZAR i Puerto Real og Cádiz, bygger den slags skibe og derfor er virksomheder, som omfattes af denne forordning.

(14) Ifølge artikel 3, stk. 1, i skibsbygningsforordningen kan der indtil den 31. december 2000 ydes kontraktrelateret driftsstøtte på maksimalt 9 % til bygning af skibe. Maksimumsgrænsen for kontraktrelateret støtte er den, der er gældende på datoen for undertegnelsen af den endelige kontrakt. Denne grænse gælder dog ikke for skibe, der leveres senere end tre år efter kontraktens indgåelsestidspunkt. I sådanne tilfælde er maksimumsgrænsen den, der var gældende tre år før skibets leveringstidspunkt. Hvis et skibs leveringstidspunkt ligger efter den 31. december 2003, kan der derfor ikke gives driftsstøtte.

(15) Dog hedder det i skibsbygningsforordningens artikel 3, stk. 2, at "Kommissionen kan imidlertid udvide treårsleveringsfristen, når dette er berettiget på grund af det pågældende skibsbygningsprojekts komplicerede tekniske karakter eller på grund af forsinkelser som følge af uventede, betydelige og undskyldelige forstyrrelser i et skibsværfts arbejdsprogram, der skyldes ekstraordinære omstændigheder, som værftet ikke har kunne forudse eller kontrollere". Det må fremhæves, at Spanien bygger sin ansøgning om forlængelse af leveringsfristen på skibsbygningsprojektets komplicerede tekniske karakter.

(16) Kommissionen bemærker, at spørgsmålet om forlængelse af leveringsfristen er afgørende for, om de pågældende skibe kan få kontraktrelateret driftsstøtte. Denne driftsstøtte indebærer, at en del af de udgifter, værfterne normalt skulle afholde for at bygge et skib, finansieres ved hjælp af statsmidler. Den støtte, der kan gives, hvis skibenes treårige leveringsfrist forlænges, omfattes derfor af traktatens artikel 87, stk. 1.

(17) Da Kommissionen indledte sin procedure, stillede den sig tvivlende over for to forhold i forbindelse med denne sag. Det drejede sig nærmere betegnet om produktionstiden og tiden mellem kontraktindgåelsen og de pågældende skibes levering. Disse tvivlsspørgsmål er løbende blevet undersøgt på grundlag af de oplysninger, som er indløbet under proceduren.

(18) Med hensyn til det første tvivlsspørgsmål, tankskibenes produktionstid, påpegede Kommissionen i forbindelse med procedureindledningen, at produktionstiden for et skib af denne type på nuværende tidspunkt normalt kun er omkring 30 måneder. Den kendsgerning, at det er muligt at levere gastankskibe i løbet af 36 måneder, sætter spørgsmålstegn ved, om sådanne skibe kan få forlænget fristen med tre år på grund af deres komplicerede tekniske karakter.

(19) I denne sammenhæng har Spanien fremhævet skibenes komplicerede karakter og anmodet om, at produktionstiden sammenlignes med produktionstiden på andre værfter i medlemsstaterne, ikke med produktionstiden på de mere erfarne værfter i Korea. Spanien har desuden understreget, at det var nødvendigt at oprette en række anlæg på de pågældende værfter, da det er første gang, der bygges gastankskibe på dem. Spanien påpeger endvidere, at de gastankskibe med dobbelt skrog, som bygges i Spanien, er mere komplicerede end andre gastankskibe og derfor kræver en længere produktionstid.

(20) De oplysninger, Kommissionen har modtaget under proceduren, modsiger ikke procedureindledningsbeslutningens påstand om, at produktionstiden på nuværende tidspunkt ligger omkring 30 måneder. Dog erkender Kommissionen, at gastankskibe er skibe af særlig kompliceret teknisk karakter, som kræver en lang produktionstid. Den konstaterer desuden, at det forhold, at de to spanske værfter og IZAR for første gang bygger skibe af denne type, er en gyldig grund til at acceptere en noget længere produktionstid end den, de mere erfarne koreanske værfter har.

(21) På den anden side henviser Kommissionen til sin erklæring af 1990, hvori den bekræftede, at den, da den første gang foreslog muligheden for at forlænge leveringsfristen med tre år på grund af den komplicerede tekniske karakter, især tænkte på bygning af gastankskibe og meget store krydstogtskibe.

(22) Med hensyn til det andet tvivlsspørgsmål, tidsrummet mellem kontraktens indgåelse og de pågældende skibes levering, overvejede Kommissionen, om ikke dette tidsrum var meget længere end det, der måtte anses for nødvendigt. Både Frankrig og Spanien fremsatte bemærkninger i denne sammenhæng. Spanien bekræftede, at det gennemsnitlige tidsrum mellem kontraktindgåelse og levering af gastankskibe, som bygges i Fællesskabet, er omkring 49 måneder, og for gastankskibe, som bygges i Asien, ca. 42 måneder. Frankrig bekræfter, at tidsrummet mellem kontraktindgåelse og levering fra de vigtigste værfter i Asien er mellem 35 og 60 måneder.

(23) Kommissionen påpeger, at tidsrummet mellem kontraktindgåelse og levering er en kombination af produktionstiden og tidsrummet mellem kontraktens underskrivelse og produktionens påbegyndelse. Kommissionen kan ikke forlænge leveringsfristen, hvis tidsrummet mellem kontraktindgåelsen og produktionens påbegyndelse er unormalt langt. I det foreliggende tilfælde er tidsrummet mellem kontraktens indgåelse og produktionens påbegyndelse for de enkelte skibes vedkommende på henholdsvis 6, 5 og 12 måneder, hvad Kommissionen finder acceptabelt.

(24) På dette grundlag mener Kommissionen, at leveringsfristen for de pågældende skibe kan forlænges i overensstemmelse med de tidligere nævnte planlagte leveringstidspunkter.

(25) Det bør nævnes, at Kommissionen i procedureindledningsbeslutningen noterede, at de pågældende værfter ikke havde tilbagebetalt støtten efter Kommissionens negative beslutning 2000/131/EF om støtte i form af skattefradrag til offentlige spanske skibsværfter(6). Hvis Kommissionen i sin endelige beslutning i denne sag konkluderer, at der er grundlag for at tillade en forlængelse af treårsfristen for hvert af de tre gastankskibe, må den desuden undersøge, om Domstolens dom af 15. maj 1997 i sag C-355/95 Textilwerke Deggendorf GmbH (TWD) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Forbundsrepublikken Tyskland (i det følgende "Deggendorfdommen")(7) finder anvendelse, hvis støtten til den tid endnu ikke er blevet tilbagebetalt.

(26) I denne sammenhæng mener Kommissionen, at den efter princippet i Deggendorfdommen kun kan give ordre til at indstille udbetalingen af en støtte, som er forenelig med Fællesmarkedet, når den støtte, der gives efter den nye beslutning, skaber en støttesammenlægning, som gør den nye støtte uforenelig med Fællesmarkedet. Kommissionen mener ikke, at det i dette tilfælde drejer sig om virkningerne af en sammenlægning i forbindelse med det støttebeløb, som skal godkendes, men udelukkende om, at der foreligger særlige betingelser for forlængelsen.

(27) Selvom Kommissionen ikke mener, at den nævnte statsstøtte er blevet tilbagebetalt, vil den derfor hævde, at dette ikke er til hindring for, at Spanien kan give driftsstøtte til de pågældende tre skibe.

(28) Endelig påpeger Kommissionen i forbindelse med Frankrigs bemærkning om, at en efterfølgende forlængelse i en vis forstand ville være konkurrenceforvridende over for andre værfter, som er interesserede i de samme ordrer, at artikel 3, stk. 2, i skibsbygningsforordningen ikke siger noget om, at anmodninger om forlængelse af leveringsfristen skal anmeldes før kontrakternes underskrivelse. Kommissionen påpeger desuden, at Spanien har meddelt, at der ikke udbetales driftsstøtte til de pågældende skibe, medmindre Kommissionen beslutter at forlænge leveringsfristen.

VI. KONKLUSION

(29) På denne baggrund mener Kommissionen, at en forlængelse af leveringsfristen på tre år for de pågældende tre skibe kan godkendes. Leveringsfristen bør forlænges til de førnævnte planlagte leveringstidspunkter (henholdsvis 15. februar 2004, 30. juni 2004 og 31. december 2004 for de pågældende skibe) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den i artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1540/98 fastsatte leveringsfrist på tre år forlænges i følgende omfang for de tre gastankskibe, der bygges af IZAR:

a) indtil den 15. februar 2004 for skib 321, som bygges på Sestao-værftet

b) indtil den 30. juni 2004 for skib 103, som bygges på Puerto Real-værftet

c) indtil den 31. december 2004 for skib 105, som bygges på Puerto Real-værftet.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien.

Udfærdiget i Bruxelles, den 9. juli 2003.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 202 af 18.7.1998, s. 1.

(2) EFT L 33 af 5.2.2000, s. 6.

(3) EFT C 238 af 3.10.2002, s. 2.

(4) Erklæring i Rådets (industriministrene) mødeprotokol fra december 1990 (ref. 10377/90).

(5) Sag N 727/93 (EFT C 175 af 28.6.1994, s. 5).

(6) EFT L 37 af 12.2.2000, s. 22.

(7) Sml. 1997 I, s. 2549.