ÅRSBERETNING OM EKSF (regnskabsåret 1994) (95/C /01)

Artikel 88 i finansforordningen af 21. december 1977 senest ændret ved Rådets forordning (EF, Euratom, EKSF) nr. 2335/95 af 18. september 1995

INDHOLD

Punkt Side

KAPITEL 1 - Bemærkninger om regnskabsforvaltningen 1.1 - 1.20 2

Indledning 1.1 2

EKSFA's solvens 1.2 - 1.7 2

Solvensnøgletal 1.2 - 1.4 2

Risikospredning 1.5 3

Værdireguleringer 1.6 - 1.7 3

Udviklingen i EKSF's budgetudgifter og -indtægter 1.8 - 1.14 4

Udviklingen i udgifterne 1.8 4

Udviklingen i indtægterne 1.9 - 1.11 5

Udviklingen i hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget 1.12 - 1.14 5

Udviklingen i EKSF's balance 1.15 6

Diverse 1.16 - 1.17 8

Materielle anlægsaktiver 1.16 8

Tilbagesøgning af rentegodtgørelser 1.17 8

Tidsplan for regnskabsafslutning 1.18 8

Konklusion 1.19 - 1.20 8

KAPITEL 2 - Revisionserklæring vedrørende EKSF 2.1 - 2.3 9

KAPITEL 3 - Tilpasningsstøtte 3.1 - 3.49 9

Indledning 3.1 - 3.2 9

Retsgrundlag for og de vigtigste kendetegn ved de forskellige former for støtte 3.3 - 3.16 9

Traditionel støtte 3.4 - 3.11 9

Supplerende støtte til kulsektoren 3.12 - 3.14 10

Sociale foranstaltninger inden for stålindustrien (1993-1995) 3.15 - 3.16 11

Størrelsen af EKSF's tilpasningsstøtte

Revisionsmål og -metode 3.17 12

Effektiviteten af EKSF's tilpasningsstøtte 3.18 - 3.32 12

Den traditionelle støttes effektivitet 3.20 - 3.23 13

RECHAR-programmets (1990-1993) effektivitet 3.24 - 3.25 13

De sociale foranstaltningers effektivitet inden for stålsektoren (1993-1995) 3.26 - 3.28 13

Effektiviteten i de forskellige situationer 3.29 - 3.32 14

Kontrol af den formelle rigtighed 3.33 - 3.36 15

Anvendelsen af bilaterale overenskomster 3.37 - 3.38 15

Forvaltningsenhedens funktion i Kommissionen 3.39 - 3.44 15

Konklusion 3.45 - 3.49 16

Kommissionens svar 17

KAPITEL 1

BEMÆRKNINGER OM REGNSKABSFORVALTNINGEN

Indledning

1.1. Dette kapitel omhandler fortrinsvis EKSF's solvens pr. 31. december 1994 og udviklingen i de vigtigste budget- og bankaktiviteter i løbet af regnskabsåret. EKSF's solvens er af stor betydning navnlig af følgende grunde:

- Ud over udlån af egne midler i meget begrænset omfang finansieres EKSF-lån via banklån eller udstedelse af obligationer. Det er derfor vigtigt, at EKSF har den højeste kreditværdighed på finansmarkederne, hvilket kræver en særdeles god solvens.

- EKSF-lån ydes af lån optaget med henblik herpå (og afhænger heraf med hensyn til rentesats, valuta og forfaldsdato). Den eneste bankrisiko er derfor risikoen for, at lånene ikke tilbagebetales.

- Paris-traktaten udløber i år 2002, og derfor bør man være opmærksom på udviklingen i den nødvendige egenkapital, således at EKSF's solvens sikres helt til udløbstidspunktet.

EKSF's solvens

Solvensnøgletal

1.2. Europa-Parlamentet anmodede i forbindelse med dechargeproceduren for regnskabsåret 1986 Revisionsretten om for hvert regnskabsår at forelægge de til beregningen og vurderingen af størrelsesforholdene vedrørende reserver, nettoformue og likviditet nødvendige oplysninger under hensyntagen til de respektive beregningsformler (1).

1.3. Som anført i den seneste årsberetning om EKSF (2) vil Retten fremover i lighed med Kommissionen beregne EKSF's solvens på grundlag af nøgletallet i Rådets direktiv 89/647/EØF (3). Dette nøgletal er mere præcist end de tal, der blev anvendt de tidligere år, eftersom det omfatter de poster, som er opført under stregen, og hvert enkelt element i nævneren er vægtet afhængig af kreditrisikoen. I dette nøgletal tager Kommissionen kun garantifonden, det ikke-fordelte resultat og den ikke-specifikke værdiregulering med i beregning, og ikke den særlige reserve, den tidligere pensionsfond og hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget. Denne definition af egenkapitalen svarer til en fortolkning af direktivet, der giver sig udtryk i en forsigtig vurdering.

1.4. Pr. 31. december 1994 er EKSF's solvensnøgletal på 14,95 % mod 14,94 % pr. 31. december 1993. Retten konstaterer, at dette nøgletal er inden for den margen (14-16 %), der blev anbefalet af et konsulentfirma, der havde udarbejdet en rapport herom i juli 1992 på Kommissionens anmodning. Denne forsigtige margen blev fastlagt under hensyntagen til, at balancens struktur skulle kunne sammenlignes med lignende institutioners og på grund af EKSF's aktiviteters særlige karakter.

Risikospredning

1.5. Solvensnøgletallet er ikke den eneste indikator for et finansieringsinstituts solvens, navnlig ikke for EKSF's solvens, sådan som forholdene er i dag. Paris-traktaten udløber i år 2002, og EKSF's virksomhed vil således ikke længere fortsætte. EKSF's samlede udlånsportefølje vil blive mindre og omfatte stadig færre debitorer, hvilket begrænser risikospredningen. Misligholder en af debitorerne aftalen, kan det medføre en væsentlig formindskelse af egenkapitalen, hvis den formindskes med samme beløb som lånet. Kommissionen bør derfor være særlig påpasselig med at anvende Rådets direktiv om overvågning af og kontrol med kreditinstitutters store engagementer (4). Heri er der fastsat to grænser for omfanget af det engagement, som et kreditinstitut kan have med samme tredjemand (kunde eller gruppe af kunder):

- Et kreditinstitut må ikke med en enkelt tredjemand indgå engagementer for beløb, der tilsammen overstiger 25 % af det pågældende kreditinstituts (dvs. EKSF's) egenkapital.

- Et kreditinstitut må ikke indgå »store engagementer« for beløb, som tilsammen overstiger 800 % af egenkapitalen. Et engagement med en enkelt kunde betragtes som stort, når det udgør 10 % eller mere af kreditinstuttets egenkapital.

Pr. 31. december 1994 overskred EKSF begge grænser, eftersom de store engagementer tilsammen udgjorde ca. 950 % af egenkapitalen, og loftet på 25 % af egenkapitalen var overskredet i elleve tilfælde (seks banker og fem industrivirksomheder). Der er ganske vist fastsat en overgangsordning i direktivet, men EKSF bør træffe foranstaltninger til at nærme sig grænserne i dette direktiv.

Værdireguleringer

1.6. I 1993 genindførte Kommissionen en ikke-specifik værdiregulering (5) som følge af Rettens henstillinger. Værdireguleringen skal forebygge den almindelige risiko for, at de fordringer, for hvilke der ikke er stillet en af de bedste garantier, ikke vil blive inkasseret. Beløbet er formindsket fra 50 mio. ECU pr. 31. december 1993 til 22 mio. ECU pr. 31. december 1994 (6). Det samlede udestående er nærmest det samme som sidste år, men den ikke-specifikke værdiregulering er formindsket fra 4,0 % til 1,7 %. Kommissionen begrunder formindskelsen af den ikke-specifikke værdiregulering med, at de økonomiske konjunkturer i Den Europæiske Union, navnlig i stålsektoren, er blevet bedre i 1994. Efter Rettens mening er det en alt for stor formindskelse af den tidligere anvendte sats. Det er ikke forsvarligt at ændre værdireguleringen hvert år og i et sådant omfang, da formålet med den netop er at sprede diverse risici over en længere periode. Endvidere kan tendensen til en forbedring af markedet vende lige så hurtigt, som den er opstået, og stålvirksomhederne kan komme ud i en ny krise i de kommende år, navnlig eftersom målene om nedbringelse af den strukturelt betingede overskydende produktionskapacitet ikke er nået.

1.7. Der er kun sket en begrænset ændring siden sidste år af det beløb, der er opført i balancen under specifik værdiregulering vedrørende udlån. Det er fortsat på ca. 60 mio. ECU (7), hvoraf mere end 90 % kan tilskrives en enkelt virksomhed. I år anvender Kommissionen i overensstemmelse med Rettens henstilling (8) en diskriminantanalyse, der kan bidrage til, at den i forvejen kan afgøre sandsynligheden for, at virksomhederne misligholder deres forpligtelser, på alle virksomheder, der modtager EKSF-lån, der er finansieret af lånte midler, for hvilke der ikke er stillet de bedste garantier. Det fremgår ikke af resultaterne af denne analyse, at yderligere værdireguleringer skulle være nødvendige.

Udviklingen i EKSF's budgetudgifter og -indtægter

>TABELPOSITION>

Udviklingen i udgifterne

>TABELPOSITION>

1.8. Selv om indtægterne er faldende, fordi traktaten snart udløber, har de sociale foranstaltninger med henblik på tilpasningsstøtte til arbejdstagere kunnet holdes på et næsten uændret niveau i 1994, og det har kun været muligt på bekostning af støtte til forskning og rentegodtgørelse, hvortil der i flere år har været afsat nogenlunde det samme beløb.

Udviklingen i indtægterne

1.9. Der har været et mindre fald i indtægterne uanset tilbageførslen af hensættelsen til erstatning. Denne hensættelse blev oprettet i 1992 og suppleret i 1993 og svarede til det maksimale beløb, som EKSF kunne risikere at skulle yde en række virksomheder for et tab, der var lidt som følge af anvendelsen af den kvoteordning, der var i kraft mellem oktober 1980 og juni 1988. Af de hensatte 91,9 mio. ECU blev der i sidste ende kun udbetalt 32,5 mio. ECU (jf. kontoen »udbetalt erstatning« i tabel 1.1) efter afslutningen af forhandlingerne. Differencen er overført til EKSF's aktionsbudget som en ekstraordinær indtægt i 1994.

1.10. Afgifterne på fællesskabsvirksomhedernes produktion af kul og stål falder fortsat, navnlig på grund af den faldende procentsats, der var på 0,23 % i 1994. Siden 1990, hvor satsen var på 0,31 %, er den blevet nedsat med 0,02 % hvert år, og den skal helt afskaffes i 1999.

1.11. Resultatet af ikke-budgetmæssige transaktioner er faldet med 44 % i 1994 i forhold til 1993, selv om der er tilbageført 28 mio. ECU fra den ikke-specifikke værdiregulering (jf. punkt 1.6). Den vigtigste årsag til denne udvikling er en værdiregulering på grund af det generelle fald på obligationsmarkederne i 1994 på næsten 70 mio. ECU af obligationer og andre værdipapirer med fast afkast (der blev ansat til den laveste gennemsnitskøbspris eller til markedsværdien pr. 31. december 1994).

Udviklingen i hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget

1.12. I 1992 og 1993 blev der af hensættelsen til finansiering af EKSF's aktionsbudget, anvendt så meget som henholdsvis 163,2 mio. ECU og 105,9 mio. ECU. Disse midler skulle dække det indtægtsunderskud, der var opstået af forskellige årsager, jf. Rettens beretning for sidste år (9). I 1994 var nettoformindskelsen kun på 43,3 mio. ECU, men samtidig blev der tilbageført 28 mio. ECU fra den ikke-specifikke værdiregulering (jf. punkt 1.6), hvilket også har bidraget til at dække regnskabsårets udgifter.

1.13. Bøder, morarenter og tilbagebetaling af rentegodtgørelser betragtes først som EKSF-indtægter, når de faktisk er inkasseret. Derfor er modposteringen til disse fordringer opført under hensættelser. De 72,5 mio. ECU er således endnu ikke disponible med henblik på finansiering af EKSF's aktionsbudget. Denne hensættelse er blevet væsentligt forhøjet i 1994 på grund af bøder på i alt >TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

104 mio. ECU, som Kommissionen har pålagt jern- og stålvirksomheder, der ikke havde overholdt konkurrencereglerne for markedsføring af stålbjælker. Den del af bøden, der endnu ikke er inkasseret, er opført som tilgodehavende på balancens aktivside.

1.14. Trods en tydelig formindskelse af budgetudgifterne, der har gjort det muligt at mindske uligevægten mellem indtægter og udgifter i regnskabsåret, blev der brugt 71,8 mio. ECU af egenkapitalen som vist i tabel 1.4.

Udviklingen i EKSF's balance

1.15. EKSF's balancesum er formindsket med 7,5 % mellem 31. december 1993 og 31. december 1994. Denne formindskelse på 766 mio. ECU skyldes især begrænsningen af udlåns- og indlånsvirksomheden, der er faldet med henholdsvis 668 mio. ECU og 760 mio. ECU. Det samlede udlån er stadig større end det samlede indlån på grund af lån af egne midler. Under aktiverne er også likviditeten formindsket væsentligt. Det skyldes fortrinsvis en værdiregulering på ca. 70 mio. ECU (jf. punkt 1.11).

>TABELPOSITION>

Diverse

Materielle anlægsaktiver

1.16. EKSF har ikke erhvervet nye ejendomme i 1994. Til gengæld overførte EKSF ejendomsretten til ejendommene i Paris til EF den 21. december 1994. Disse ejendomme blev købt i 1990, og de blev straks fuldstændigt afskrevet med det særlige provenu fra salget af den ejendom i Paris, som EKSF tidligere ejede (10). Som den tidligere ejendom ejedes bygningerne i fællesskab af de tre Fællesskaber, og EKSF's andel var på 28 %. Ejendommene, der for nylig af eksperter blev vurderet til ca. 6 mio. ECU, blev overført gratis til EF. Der er intet i regnskaberne, der tyder på, at de øvrige Fællesskaber tidligere har betalt de 28 % af investeringen tilbage til EKSF. EKSF har givet afkald på sin andel af værdien, dvs. 1,68 mio. ECU.

Tilbagesøgning af rentegodtgørelser

1.17. Retten konstaterer med tilfredshed, at Kommissionen har til hensigt at gå til Domstolen for at få tilbagebetalt rentegodtgørelser (11), der uretmæssigt var udbetalt til Bagnoli-værket. Kommissionen havde uden resultat anmodet om tilbagebetaling heraf. For så vidt angår rentegodtgørelser til to britiske miner (12) skønnede Kommissionen med den begrundelse, at lukningerne ikke var vedtaget af modtagervirksomheden, men påbudt af den britiske regering, at den ikke kunne få tilbagebetalt de allerede udbetalte rentegodtgørelser, men den har ikke effektueret yderligere betalinger.

Tidsplan for regnskabsafslutning

1.18. De endelige regnskaber og de underliggende dokumenter sendes for sent til Revisionsretten. I år blev den første delvise og foreløbige udgave af årsregnskaberne fremsendt uformelt ved udgangen af april 1995, sammen med andre væsentlige dokumenter, f.eks. dokumenter vedrørende låntagerne. Det er derfor vanskeligt for Retten at arbejde forsvarligt inden for den tidsramme, der er fastsat i fællesskabslovgivningen og for Parlamentets dechargeprocedure. Regnskabsafslutningen er ganske vist meget tidskrævende, navnlig fordi der skal bruges to regnskabssystemer, Generaldirektorat XVIII's system, der fører til årsregnskaberne, og Generaldirektorat XIX's system vedrørende EKSF's aktionsbudget. Kommissionen burde ikke desto mindre undersøge dette problem for at se, om det ikke var muligt at sikre, at Retten kunne gennemføre revision på et tidligere tidspunkt.

Konklusion

1.19. EKSF's solvensnøgletal holdt sig inden for den anbefalede margen pr. 31. december 1994. Det er imidlertid ikke nok at overholde denne margen for at garantere en tilstrækkelig solvens, og det er derfor nødvendigt at sikre, at risikoen spredes, navnlig nu hvor udlånsvirksomheden formindskes. Retten konstaterer med tilfredshed, at diskriminantanalysen er blevet udvidet til at omfatte alle debitorer, der ikke har stillet en af de bedste garantier. Til gengæld er fremgangsmåden for så vidt angår den ikke-specifikke værdiregulering ikke tilstrækkelig konsekvent, og der tages for meget hensyn til konjunkturbestemte faktorer frem for strukturelle oplysninger, der altid skal bruges med stor forsigtighed.

1.20. I 1994 faldt EKSF's udgifter mere end indtægterne, således at der igen er opnået ligevægt på budgettet. Det har imidlertid alligevel været nødvendigt at tære på reserverne, men i væsentlig mindre grad end i de to seneste regnskabsår. Den samlede formindskelse af aktionsbudgettet vil uden tvivl blive bekræftet senere som følge af den forventede udvikling i indtægterne. Med denne tendens er det nødvendigt at træffe en række budgetmæssige valg, hvor der også tages hensyn til, at nogle aktiviteter eventuelt vil blive overført til det almindelige budget.

KAPITEL 2

REVISIONSERKLÆRING VEDRØRENDE EKSF

2.1. Retten har i henhold til artikel 45 C i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab undersøgt 1994-regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed.

2.2. Den Europæiske Revisionsrets beretning om EKSF's årsregnskab pr. 31. december 1994 (13) svarer til revisionserklæringen om regnskabernes rigtighed.

2.3. Retten har endvidere for at forvisse sig om lovligheden og den formelle rigtighed af de transaktioner, der ligger til grund for regnskabet for regnskabsåret 1994 støttet sig til sit kendskab til de interne kontrolsystemer og de gennemførte tests. Det er Rettens opfattelse, at der er tilstrækkelig sikkerhed for, at disse transaktioner er lovlige og formelt rigtige.

KAPITEL 3

TILPASNINGSSTØTTE

Indledning

3.1. Dette kapitel omhandler tilpasningsstøtte udbetalt af EKSF. Revisionen vedrørte perioden fra 1. januar 1989, hvor de bilaterale overenskomster trådte i kraft, til 31. december 1994. Denne støtte er den største post på EKSF's aktionsbudget. Den udgjorde pr. 31. december 1994 56 % af forpligtelserne. De to andre instrumenter i aktionsbudgettet, forskning og rentegodtgørelser, er omhandlet i Rettens årsberetninger om EKSF for henholdsvis 1992 og 1993.

3.2. Kommissionen yder EKSF tilpasningsstøtte uden tilbagebetalingspligt til arbejdstagere i kul-, jern- og stålindustrien, der mister deres arbejde som følge af bestemte økonomiske begivenheder (der fører til omstrukturering eller lukning) eller som følge af tekniske begivenheder (modernisering), gennem forskellige organer som f.eks. ministerier, regionale organer og de pågældende virksomheder. Kredsløbet varierer i de forskellige medlemsstater.

Retsgrundlag for og de vigtigste kendetegn ved de forskellige former for støtte

3.3. Man sondrer mellem såkaldt »traditionel« støtte og »supplerende« støtte. Den supplerende støtte udbetales normalt til modtagere af traditionel støtte. Den supplerende støtte omfatter RECHAR-programmet (1990-1993), sociale foranstaltninger i kulsektoren (1994-1997) og sociale foranstaltninger i jern- og stålsektoren (1993-1995), der efterfølger de sociale foranstaltninger i jern- og stålsektoren fra 1988 til 1991.

Traditionel støtte

3.4. Den traditionelle tilpasningsstøtte er fastsat i EKSF-traktatens artikel 56, stk. 1, litra c), og stk. 2, litra b). Den vigtigste forskel er, at der findes to forskellige situationer, der er årsag til tabet af arbejdspladser.

3.5. Artikel 56, stk. 1, litra c), tager sigte på tilfælde, hvor behovet for arbejdskraft formindskes i usædvanligt omfang på grund af indførelsen af nye tekniske metoder eller hjælpemidler. Denne artikel er først blevet anvendt fra 1989 (14) og udelukkende i kulsektoren. Den anvendes inden for rammerne af produktionsforbedring på de mest rentable udvindingsområder, dvs. når mekanisering medfører både forøget produktivitet og nedlæggelse af mange arbejdspladser, uden at produktionsniveauet nødvendigvis falder.

3.6. Artikel 56, stk. 2, litra b), tager sigte på tilfælde, hvor det tilsyneladende er nødvendigt at indstille definitivt, indskrænke eller ændre driften på grund af dybtgående ændringer i afsætningsvilkårene inden for kul- og stålindustrien, som ikke umiddelbart står i forbindelse med oprettelsen af det fælles marked. Dette instrument har fundet udbredt anvendelse siden 1954, også mellem 1989 og 1994, både i kulsektoren, hvor et betydeligt antal virksomheder er lukket, og endnu mere i stålsektoren, hvor det har været nødvendigt at gennemføre store omstruktureringer.

3.7. Under alle omstændigheder gør Kommissionen i henhold til EKSF-traktatens artikel 56 »ydelse af hjælp uden tilbagebetalingspligt afhængig af, at vedkommende Stater betaler et mindst lige så stort særligt bidrag, medmindre Rådet med to tredjedels flertal tillader en fravigelse«.

3.8. Disse bestemmelser fra EKSF-traktaten er gennemført i de bilaterale overenskomster, der er undertegnet af Kommissionen og hver enkelt medlemsstat. Overenskomsterne trådte i kraft den 1. januar 1989 og træder i stedet for tidligere aftaler. De tager fortrinsvis sigte på i så vidt omfang som muligt at harmonisere støtten i de forskellige medlemsstater og at begrænse EKSF's intervention, ved at der fastsættes maksimumsbeløb. Endvidere er der en række fornyelser i forhold til de tidligere mekanismer, f.eks. at der skal tages hensyn til de forskellige regioners økonomiske potentiale, og at bevillinger, der ikke er udnyttet den 30. juni det fjerde år efter det år, hvor Kommissionen har truffet beslutning om ydelse af støtte, automatisk bortfalder.

3.9. I de bilaterale overenskomster anføres fem situationer, der kan omfattes af en delvis EKSF-finansiering: førtidspensionering, arbejdsløshed, intern forflyttelse, ekstern forflyttelse og erhvervsuddannelse. I hvert enkelt tilfælde er det fastsat, i hvilket omfang EKSF kan bidrage til at dække udgifterne, hvordan bidraget skal beregnes samt det pågældende maksimumsbeløb (jf. tabel 3.1).

>TABELPOSITION>

3.10. I henhold til en forbeholdsklausul i artikel 10 i de bilaterale overenskomster kan Kommissionen, i tilfælde af at bevillingerne på EKSF's aktionsbudget viser sig utilstrækkelige til at dække ansøgninger om støtte, der kan godkendes, nedsætte bidragene tilsvarende. I så fald foretages der en lineær nedskæring over for samtlige støtteberettigede ansøgninger.

3.11. Som et led i »phasing out«-processen (EKSF-traktatens udløb og overførsel af en række elementer til det almindelige budget) har Kommissionen besluttet (15) med virkning fra 1. januar 1995 at suspendere sin deltagelse i programmerne om erhvervsuddannelse og støtte til beskæftigelse i henhold til artikel 56 i EKSF-traktaten, både for den traditionelle og den supplerende støtte. Foranstaltningerne vil for fremtiden kunne finansieres over Den Europæiske Socialfond (ESF), under forudsætning af at de opfylder de fastsatte betingelser, dvs. navnlig at de er støtteberettigede i henhold til forordningerne om strukturfondene (16). Herved kan EKSF's aktionsbudget, hvis midler formindskes, aflastes, samtidig med at EKSF's intervention holdes på samme niveau for de øvrige foranstaltninger. Den herover nævnte støtte mister naturligvis sin tilknytning til en bestemt sektor.

Supplerende støtte til kulsektoren

3.12. EKSF har vedtaget et program af fire års varighed (1990-1993) parallelt med fællesskabsinitiativet til fremme af økonomisk omstilling i kulmineområder (17). Disse to programmer kaldes RECHAR. Retsgrundlaget for EKSF's RECHAR-støtte er som for den traditionelle støtte Paris-traktatens artikel 56, stk. 1, litra c), og stk. 2, litra b).

3.13. I en meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne (18) angives der fire støtteberettigede foranstaltninger (erhvervsuddannelse, forberedende program for genintegrering, støtte til oprettelse af egen virksomhed og førtidspensionering), og der fastsættes kriterier for tildeling af støtte. Denne støtte udbetales normalt som et supplement til den traditionelle støtte. Foranstaltningens varighed fordobles som oftest, og det gennemsnitlige beløb pr. arbejder forhøjes fra 3 000 ECU til 7 000 ECU. Medmindre andet er angivet, svarer de øvrige gældende bestemmelser til de i de bilaterale overenskomster fastsatte bestemmelser for tildeling af traditionel støtte.3.14. Parallelt med EF-initiativet RECHAR II (1994-1997) (19) (20), der forlænger RECHAR, indførtes der med Kommissionens beslutning nr. 3632/93/EKSF (21) sociale ledsageforanstaltninger til programmet vedrørende omstrukturering inden for kulindustrien, der vedrører samme periode. De nærmere bestemmelser vedrørende disse sociale foranstaltninger, der er fastsat i et informationsnotat (22), kan sammenlignes med bestemmelserne vedrørende RECHAR (1990-1993), dog med visse væsentlige ændringer:

- Der kan ydes støtte til kompensation for lønnedgang, fratrædelsesgodtgørelse og godtgørelse for geografisk mobilitet i forbindelse med genbeskæftigelse (der svarer til ekstern forflyttelse under de traditionelle støtteformer) og arbejdsløshed,

- Det supplerende maksimumsbeløb, som EKSF kan yde, er stadig 4 000 ECU bortset fra for arbejdsløshed, hvor beløbet er 2 000 ECU.

Som følge af Kommissionens afgørelse af 24. juni 1995 kan der ikke længere ydes støtte til erhvervsuddannelse og beskæftigelse (23).

Sociale foranstaltninger inden for stålindustrien (1993-1995)

3.15. I overensstemmelse med bestemmelserne vedrørende det sociale aspekt af programmet for omstrukturering af stålindustrien (1993-1995), deltager Den Europæiske Socialfond og EKSF i disse sociale foranstaltninger. EKSF yder tilpasningsstøtte i overensstemmelse med traktatens artikel 56, stk. 2, litra b). Kommissionen har udsendt en meddelelse (24) om det sociale aspekt af programmet.

3.16. Der kan ydes støtte til arbejdstagere, hvis arbejdsplads er truet af et program for lukning af produktionskapacitet. Dette kriterium er mere restriktivt end de kriterier, der anvendes for traditionel støtte. Endvidere ydes der kun støtte til tre former for foranstaltninger vedrørende førtidspensionering, genbeskæftigelse (herunder erhversuddannelse med henblik herpå) og arbejdsløshed. Der kan højst ydes henholdsvis 5 000, 4 000 og 3 000 ECU. Endelig gælder, medmindre andet er fastsat, de samme betingelser og bestemmelser vedrørende forvaltningen som i de bilaterale overenskomster med henblik på ydelse af traditionel støtte.

Størrelsen af EKSF's tilpasningsstøtte

>TABELPOSITION>

Revisionsmål og -metode

3.17. Denne undersøgelses vigtigste formål har været at efterprøve, om fællesskabssystemet og de nationale systemer (i det omfang, hvor Kommissionen henholder sig til oplysninger fra de nationale myndigheder) vedrørende tilpasningsstøtte fungerer korrekt, og at evaluere deres effektivitet. Retten har for at opfylde disse mål aflagt revisionsbesøg i Kommissionen og i de syv medlemsstater, der modtager mest støtte.

Effektiviteten af EKSF's tilpasningsstøtte

3.18. I de seneste bemærkninger om tilpasningsstøtten (25) fra 1989 henstillede Revisionsretten til Kommissionen, at den udarbejdede en beretning om målopfyldelsesgraden for de nye aftaler. Kommissionen svarede, at EKSF's tilpasningsaktiviteter ville blive gjort til genstand for en periodisk beretning. Kommissionen har siden da forelagt to aktivitetsberetninger om EKSF's tilpasningsstøtte i 1991 (26) og 1994. I betragtning af at det skulle være periodiske beretninger, var det ønskeligt, om analyserne vedrørte hele perioden fra den sidste beretning og ikke kun det igangværende regnskabsår. Det ville endvidere være interessant, om disse beretninger ikke blot indeholdt oplysninger om opfyldelsen af de sociale mål, men også om opfyldelsen af de industrielle og regionale mål for den supplerende støtte.

3.19. Det er meget vanskeligt at evaluere, hvorvidt tilpasningsstøtten er effektiv, navnlig fordi man ikke ved, hvordan forholdene ville have været uden denne støtte. Det er derfor nødvendigt at definere de (sociale, industrielle eller regionale) mål, der kan variere efter støtteform (traditionel eller supplerende) og sektor (kul eller stål). Dette spørgsmål kan endvidere behandles på to niveauer: for så vidt angår instrumentet generelt og for så vidt angår hver form for foranstaltning eller hver enkelt udgift, der er medfinansieret af EKSF.

Den traditionelle støttes effektivitet

3.20. Den traditionelle støtte har fortrinsvis et socialt sigte. Udviklingen på kul- og stålmarkederne medfører store tab af arbejdspladser i de to sektorer. EKSF's udbetalinger, der supplerer den nationale støtte, tager sigte på at sikre god social beskyttelse af de pågældende arbejdstagere. Med andre ord bør arbejdstagerne i kul- og stålsektoren takket være EKSF få en særbehandling, således at disse sektorer kan gennemføre strukturtilpasninger i et relativt fredeligt socialt klima. Oprindelsen af EKSF's budgetmidler anføres som begrundelse for, at arbejdstagere i EKSF-industrierne priviligeres i forhold til andre arbejdstagere. Denne støtte er faktisk finansieret af afgifter på produktionen af kul og stål eller af renter af reserverne og EKSF's øvrige disponible midler. I denne henseende virker fællesskabsmidlerne som en gensidig bistandskasse for sektorerne.

3.21. Det synes at fremgå af Kommissionens analyser, at tilpasningsstøtten er nyttig, eftersom flere hundrede tusinde arbejdspladser er blevet nedlagt uden store sociale konflikter. Således har næsten alle fratrædelser været på frivillig basis i kraft af en aftale, som har kunnet forhandles med arbejdstagerne takket være den støtte, de har modtaget.

3.22. Der hersker ingen tvivl om, at det vigtigste sociale mål med foranstaltningerne er opfyldt, men spørgsmålet er, hvilken effekt EKSF's støtte vil have i fremtiden. Historisk set har EKSF udviklet en meget vidtgående socialpolitik, der har haft en positiv indflydelse på medlemsstaternes interventionsniveau inden for kul- og stålsektorerne, og som har kunnet tjene som eksempel for medlemsstaternes socialpolitik inden for andre sektorer. Denne afsmitningsvirkning er mindre åbenbar i dag, navnlig på grund af den generelle forbedring af den sociale beskyttelse. I praksis er der som oftest indgået nationale overenskomster om de sociale foranstaltninger til fordel for arbejdstagerne, og EKSF's overførsler kan ses som en godtgørelse af en del af den nationale støtte.

3.23. Forbindelsen mellem den nationale støtte og EKSF-støtten varierer fra en medlemsstat til en anden, og det er undertiden vanskeligt at afgøre, om en reduktion af EKSF-støtten ville få følger for udviklingen i den nationale støtte og dermed for arbejdstagernes lønninger. Følgende eksempler er modstridende, og det er ikke muligt at drage konklusioner på dette punkt - under alle omstændigheder kan der ikke drages identiske konklusioner for alle medlemsstaterne. I Spanien behøvede man ikke at ændre ordningen vedrørende social beskyttelse af arbejdstagerne i kul- og stålindustrien for at kunne modtage støtte fra EKSF, da Spanien blev medlem af De Europæiske Fællesskaber. Endvidere modtager arbejdstagere i flere vanskeligt stillede sektorer end kul- og stålsektoren, som EKSF naturligvis ikke yder støtte til, støtte under samme nationale ordning. Under disse omstændigheder har tilpasningsstøtten ingen reel effekt. Til gengæld har Nederlandene afskaffet en særlig støtteordning med henblik på beskyttelse af jern- og stålarbejderne med den begrundelse, at EKSF har nedsat støtten til finansieringen af de samlede omkostninger ved denne ordning. Endelig er Det Forenede Kongerige ophørt med at udbetale særlig støtte til arbejdstagere i stålsektoren og regner også med at standse udbetalingen af denne støtte til arbejdstagere i kulsektoren, selv om EKSF yder støtte hertil.

RECHAR-programmets (1990-1993) effektivitet

3.24. Ud fra rent økonomiske betragtninger er den europæiske kulsektor med ganske få undtagelser dødsdømt, fordi den ikke er tilstrækkelig konkurrencedygtig på verdensmarkedet. Som følge deraf har medlemsstaterne indtaget holdninger, der indgår i en global energipolitik. Belgien ophørte med at udvinde kul i 1992. Frankrig har planlagt at lukke sine sidste miner i Lorraine i år 2005. Det Forenede Kongerige har privatiseret de tilbageværende udvindingsområder, hvor ca. 8 000 personer er beskæftiget. Tyskland og Spanien har af sociale og strategiske årsager ikke vedtaget at standse deres produktion, men overvejer det. Alt dette ledsages af et væsentligt tab af arbejdspladser, hvor EKSF søger at mindske den sociale og regionale effekt.

3.25. EKSF's sociale foranstaltninger på kulområdet (1990-1993) foregår inden for rammerne af EF's regionale RECHAR-program, hvis formål er at yde fællesskabsstøtte til fremme af økonomisk omstilling i kulmineområderne. I 1994-aktivitetsrapporten forklarer Kommissionen, at EKSF ud af det samlede program har ydet 175 mio. ECU til fordel for 121 812 arbejdstagere. Under hensyntagen til senere tab af arbejdspladser er der yderligere vedtaget en ny række sociale foranstaltninger på kulområdet (1994-1997), og der er tildelt 40 mio. ECU for 1994. Der redegøres udelukkende for resultaterne af denne støttes primære, dvs. sociale effekt, mens det regionale aspekt ikke tages i betragtning.

De sociale foranstaltningers effektivitet inden for stålsektoren (1993-1995)

3.26. De økonomiske forhold i jern- og stålsektoren er vidt forskellige fra forholdene i kulsektoren. Det drejer sig ikke om at forvalte tilbagegangen, men om at sanere industrien for at forbedre konkurrencedygtigheden. Kommissionen foretog i 1992 en vurdering pr. produktkategori af den strukturelt betingede overskydende produktionskapacitet i den europæiske jern- og stålsektor. For at forbedre forholdene foreslog den en række foranstaltninger, bl.a. en social støtte finansieret over EKSF-budgettet (27). Ifølge en undersøgelse af virksomhederne, som Kommissionen havde anmodet om (Braun-undersøgelsen), og ifølge oplysninger fra de nationale myndigheder var antallet af modtagere inden for rammerne af denne omstrukturering ansat til 69 000 personer. Kommissionen afsatte 240 mio. ECU hertil, og heraf blev 60 mio. ECU opført på budgettet for 1993.

3.27. Sigtet med de sociale foranstaltninger inden for jern- og stålindustrien (1993-1995) er naturligvis socialt, men også forbundet med industripolitikken, eftersom det drejer sig om ledsageforanstaltninger til et program vedrørende nedskæring af produktionskapaciteten. Ved udgangen af 1994 var der allerede ydet 146 mio. ECU til 43 969 arbejdstagere. I 1993 oversteg de støtteberettigede ansøgninger de 60 mio. ECU, der var afsat i budgettet, og Kommissionen fremførte de overskydende anmodninger til afholdelse over 1994-budgettet for at undgå at foretage en lineær nedskæring. I 1994 var der på grund af denne overførsel fra 1993 også et mindre overskud, der blev overført til 1995-budgettet. Ifølge Kommissionens seneste overslag burde det beløb, der er tilovers til 1995, kunne dække de ansøgninger, man forventer at modtage i dette regnskabsår. Ifølge Det Rådgivende Udvalg for EKSF er budgetmidlerne på 240 mio. ECU til sociale støtteforanstaltninger dog ikke tilstrækkelige på grund af de yderligere betragtelige tab af arbejdspladser efter 1995 (28).

3.28. For så vidt angår det industrielle mål om sanering af stålsektoren gjorde Kommissionen i oktober 1994 status (29) og uddrog konklusioner om situationen. Kommissionen konkluderede, at »minimumsmålet - der stadig gælder - på 19 mio. tons/år for kapacitetsnedskæringerne ikke er nået«, og at der ikke »længere er noget grundlag for at opretholde de væsentligste ledsageforanstaltninger«. Kommissionen har derfor ikke til hensigt at forhøje budgetmidlerne til mere end 240 mio. ECU som oprindeligt planlagt. Det er vanskeligt at afgøre, i hvilket omfang de sociale foranstaltninger har påvirket resultatet af omstruktureringen i jern- og stålsektoren. Det er ikke sikkert, at forholdene ville have været bedre med flere midler. Til gengæld ville kapacitetsnedskæringen måske have været mindre med lavere social støtte. Det konkrete svar kan kun findes hos den enkelte virksomhed, når der under hensyntagen til en række parametre skal træffes beslutning om lukning eller produktionsnedskæring.

Effektiviteten i de forskellige situationer

3.29. For bedre at kunne evaluere effektiviteten i de forskellige situationer, er det hensigtsmæssigt at inddele dem i to kategorier: de kategorier, der hjælper arbejdstagerne med at finde nyt arbejde, og de kategorier, der snarere kan betragtes som en godtgørelse til arbejdstagere, der accepterer at forlade deres arbejdsplads.

3.30. Den første kategori omfatter erhvervsuddannelse, ekstern forflyttelse (der navnlig består af støtte til oprettelse af egen virksomhed) og intern forflyttelse. Almindeligvis udbetales der ikke penge til arbejdstageren (bortset fra præmier), men midlerne anvendes til at give ham yderligere kundskaber, der kan gøre det muligt for ham at få anden beskæftigelse, eller som kan hjælpe ham til at skabe sin egen arbejdsplads, eftersom der ydes rådgivning og bistand. Mens der har været få tilfælde, hvor der er ydet støtte til oprettelse af egen virksomhed, og der kun kan ydes et begrænset beløb, er støtten til erhvervsuddannelse blevet anvendt i stor udstrækning, undertiden kombineret med andre situationer (arbejdsløshed, ekstern forflyttelse eller intern forflyttelse). Det er ofte vanskeligt at vurdere, om erhvervsuddannelsesforanstaltningerne er effektive, da det kræver, at man undersøger, om der er sammenhæng mellem uddannelsen og den pågældendes fremtidige arbejde, hvilket sjældent sker. Disse støtteforanstaltningers positive karakter viser sig under alle omstændigheder på linje med målene både under Den Europæiske Socialfond, som de hører under fra 1. januar 1995, og i Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse.

3.31. Den anden kategori omfatter de resterende situationer først og fremmest førtidspensionering og arbejdsløshed. Retten har ikke til hensigt at udtale sig negativt om foranstaltninger, der har vist sig nyttige i forbindelse med den overenskomst, der ledsagede afskedigelserne, men måske nok at understrege deres begrænsninger og i hvert fald fremhæve de punkter, hvor de afviger fra ESF's mål om at støtte arbejdsmarkedet.

3.32. Med hensyn til førtidspensionering skal det anføres, at selve udtrykket »tilpasning« ikke passer godt på denne foranstaltning, der vedrører arbejdstagere, der definitivt forlader arbejdsmarkedet. Minimumsalderen for førtidspensionering varierer fra medlemsstat til medlemsstat mellem 48 år (i Portugal) og 57,5 år (i Nederlandene), og er undertiden erstattet af et anciennitetskrav (f.eks. 20 år for belgiske underjordiske minearbejdere). Personer, der undertiden stadig er relativt unge, er derfor ikke længere erhvervsaktive, hvilket kan volde økonomiske og sociale problemer. Det er en meget dyr foranstaltning for medlemsstaterne. Endelig kan den medføre store personaleproblemer navnlig i jern- og stålvirksomheder, for det er ofte de mest erfarne medarbejdere, der ønsker at blive førtidspensioneret. Kort sagt er førtidspensionering uden tvivl et mindre onde for de personer, hvis arbejdsplads nedlægges, men den er forbundet med mange ulemper. Det er denne situation, der er blevet brugt allermest. For fremtiden vil den blive anvendt mindre på grund af faldet i antallet af arbejdstagere, der opfylder kravene med hensyn til alder eller anciennitet.

Kontrol af den formelle rigtighed

3.33. Revisionsretten har ikke konstateret uregelmæssigheder under revisionsbesøgene i de største modtagerstater. Risikoen for forsætlige eller uforsætlige uregelmæssigheder i forbindelse med tilpasningsstøtte er temmelig begrænset af de tre nedenfor anførte grunde.

3.34. Først og fremmest betaler medlemsstaterne et særligt bidrag, der er mindst lige så stort som støtten, og i virkeligheden ofte højere end EKSF's bidrag, og derfor gennemfører de deres egen kontrol. Således blev et tilfælde af formodet svig for nylig konstateret i en medlemsstat.

3.35. EKSF's medfinansierede udgifter (til førtidspensionering, arbejdsløshed osv.) er af vidt forskellig karakter, men det er generelt temmelig enkelt at efterprøve bilagene herfor, dog med undtagelse af udgifterne til erhvervsuddannelse.

3.36. Den industrielle støtteberettigelse, dvs. de økonomiske eller tekniske forhold, der har medført, at virksomhederne har skåret ned på personalet, samt antallet af støtteberettigede arbejdstagere kontrolleres af Kommissionens forskellige tjenestegrene, der har et indgående kendskab til kul- og stålsektoren, hvilket gør det muligt for dem at sammenholde oplysningerne med støtteansøgningerne.

Anvendelsen af bilaterale overenskomster

3.37. De bilaterale overenskomster er udformet med henblik på at harmonisere støtten i de forskellige medlemsstater, samtidig med at der er taget højde for særlige forhold i den nationale lovgivning for så vidt angår social beskyttelse. Nogle klausuler er imidlertid tilpasset hvert enkelt land (som f.eks. krav med hensyn til alder og anciennitet i forbindelse med førtidspensionering). Endvidere varierer nogle termers faktiske indhold fra en medlemsstat til en anden (f.eks. »hidtidig løn«, der anvendes til at beregne EKSF's bidrag, og som kan være gennemsnittet af lønnen for de tre, seks eller tolv sidste måneder eller en fast løn pr. sektor eller pr. virksomhed osv.).

3.38. Disse forskelle gør systemet meget komplekst, og de bilaterale overenskomster er derfor undertiden vanskelige at gennemføre. Nogle myndigheder er stadig ikke helt fortrolige med dem, endda flere år efter, at de er trådt i kraft. Undertiden ansøger de ikke om al den støtte, de har ret til, enten fordi de ikke kender reglerne, eller fordi den nødvendige administrative forvaltning anses for at være for tung og omkostningskrævende i forhold til de beløb, som de ville kunne modtage. Kommissionen burde derfor måske give dem yderligere forklaringer eller faglig bistand. En medlemsstat søgte således i flere år om for lave beløb til ekstern forflyttelse, fordi de var forkert beregnet. Denne medlemsstat modtog så lidt til ekstern forflyttelse, at den overvejede at opgive at ansøge om denne form for støtte. En anden medlemsstat fortsatte med at anvende nogle regler fra tidligere aftaler, der ikke fandtes i de nye overenskomster. Disse problemer har ikke medført, at EKSF har udbetalt væsentlige beløb uberettiget, eftersom anvendelsen af maksimumsbeløb har begrænset den økonomiske indvirkning. Det er ikke desto mindre nødvendigt at gøre noget ved denne situation.

Forvaltningsenhedens funktion i Kommissionen

3.39. Der er forskel på de underliggende dokumenter, som medlemsstaternes myndigheder indgiver til støtte for støtteansøgningerne, og de er ofte utilstrækkelige. De ansatte i Kommissionen må derfor kræve yderligere oplysninger, og det er ofte nødvendigt med adskillige telefonopkald og en omfattende brevveksling. Det ville være hurtigere og lettere at behandle ansøgningerne, hvis de oplysninger, som medlemsstaterene skal indsende, blev standardiserede, og risikoen for fejl ville derved begrænses. Sagsakterne ville endvidere blive lettere at forstå for andre end dem, der har oprettet dem, og som skal bruge dem enten for at finde oplysninger eller med henblik på kontrol.

3.40. Kommissionens forvaltningsenhed burde gennemføre andre kontroller vedrørende betalinger, og det kræver, at den har de nødvendige dokumenter. Der er tilsvarende problemer med at få tilsendt de underliggende dokumenter i forbindelse med betalingsanmodningerne som i forbindelse med støtteansøgningerne. I artikel 13, stk. 3, i de bilaterale overenskomster om de oplysninger, der skal meddeles, i forbindelse med en anmodning om udbetaling, er det fastsat, at »Kommissionen tilstilles den nødvendige dokumentation for, at udbetalingerne i forbindelse med de enkelte planer har fundet sted, tillige med nærmere oplysninger om de arbejdstagere, der har modtaget støtten og deres støtteberettigelse [. . .]«. Kommissionen anmoder i virkeligheden ikke altid om at få udleveret denne dokumentation. Ved blot at gennemgå en relevant fortegnelse kunne enkle elementer identificeres som f.eks., at kravet med hensyn til anciennitet ikke er opfyldt, eller at medlemsstaten ikke har ydet det specielle bidrag.

3.41. En række kontroller udføres ikke, og det skyldes til dels tidsmangel og personalemangel men også - og det er til dels berettiget - at de nationale myndigheder har gennemført kontrol. Disse filtrerer og beregner ofte selv de forpligtelser og betalinger, som de anmoder EKSF om på grundlag af kriterierne og maksimumsbeløbene i de bilaterale overenskomster. For at kunne støtte sig til kontrol udført af tredjemand er det dog nødvendigt at have et godt kendskab til og at efterprøve deres systemer. Det er ikke muligt at udtale sig generelt for alle medlemsstater for så vidt angår dette og mange andre aspekter, men viden om disse nationale systemer er undertiden utilstrækkelig. Denne mangel skyldes navnlig de nyligt gennemførte personalerokeringer, hvor kendskabet til systemerne ikke i tilstrækkelig grad er videreformidlet. Dette problem kunne løses ved, at der for hver enkelt medlemsstat blev indhentet og forefandtes stamoplysninger omfattende en beskrivelse af procedurerne (der ofte er meget komplekse) og deres særlige kendetegn, stærke sider og navnlig svage sider, som Kommissionen bør kompensere for ved sin egen kontrol. Det bør også angives, i hvilke tilfælde kriterierne for statsstøtte er mindre restriktive end kriterierne for fællesskabsstøtte, da der i disse tilfælde er risiko for, at de nationale myndigheder lægger mindre vægt på at kontrollere opfyldelsen af fællesskabskriterierne.

3.42. Den enhed, der forvalter tilpasningsstøtten, gennemfører stedlig kontrol hos de myndigheder eller virksomheder, der henholdsvis forvalter eller modtager denne støtte. Revisor bør systematisk og uafhængigt udvælge de individuelle sagsakter, der undersøges ved denne lejlighed, hvilket ikke altid er tilfældet. Disse revisionsbesøg giver i reglen anledning til interessante rapporter. Retten har ikke kunnet få udleveret en liste over alle kontroller gennemført siden 1989, da disse oplysninger ikke centraliseres i enheden. Retten kunne derfor kun få adgang til nogle få rapporter i en række sagsakter. Der burde oprettes mere omfattende og konsekvente arkiver. Retten underrettes ikke systematisk om besøg planlagt af denne enhed.

3.43. Transaktionerne vedrørende tilpasningsstøtten registreres i to systemer: Generaldirektorat XIX's almindelige regnskab, der samler alle transaktioner vedrørende EKSF's aktionsbudget, og et internt regnskab i den enhed, der forvalter denne støtte. Det førstnævnte regnskab er det officielle regnskab. Tallene i EKSF's regnskaber stammer herfra. Finanskontrollen kan på grundlag heraf forvisse sig om, at der er tilstrækkelige beløb til rådighed under forpligtelserne til, at de tilsvarende betalinger kan foretages. Det andet regnskab anvendes af forvalterne af forpligtelserne og betalingerne, der har direkte adgang hertil, og som således kan få regnskabsstillingen på et hvilket som helst tidspunkt.

3.44. Forvaltningsenhedens regnskab føres ikke længere ajour og er derfor ikke pålideligt. Der er dog forskel de enkelte konti imellem, men generelt bør registreringerne ske mere systematisk, og overensstemmelsen mellem saldi fra dette system og fra GD XIX bør sikres ved, at de regelmæssigt afstemmes. Det skete ikke i 1994. Dette er bl.a. blevet begrundet med, at den tjenestemand, der havde et godt kendskab til systemet, har forladt enheden, og det understreger problemet med videreformidling af viden.

Konklusion

3.45. Tilpasningsstøtten til EKSF-arbejdstagere har flere forskellige (sociale, industrielle og regionale) mål. For så vidt angår støttens vigtigste mål om at sikre god social beskyttelse af arbejdstagere i kul- og stålsektoren, der mister deres arbejde, synes denne støttes effektivitet at være temmelig tilfredsstillende. Der er nedlagt flere hundrede tusinde arbejdspladser, og sociale konflikter er undgået. Til gengæld er målene for strukturomlægning - navnlig for så vidt angår nedskæring af produktionskapaciteter - i jern- og stålindustrien, hvor indflydelsen fra de sociale foranstaltninger er vanskelig at vurdere, ikke nået. Endvidere redegøres der udelukkende for de sociale foranstaltninger på kulområdets primære, dvs. sociale effekt, mens det regionale aspekt ikke tages i betragtning.

3.46. Suspenderingen af EKSF-støtten til erhvervsuddannelse og virksomhedsoprettelse gør det muligt for EKSF at koncentrere sine midler på de foranstaltninger, som det fortsat finansierer. Fremover vil andre foranstaltninger, f.eks. til fremme af arbejdstagernes geografiske og erhvervsmæssige mobilitet også kunne medfinansieres af Den Europæiske Socialfond (ESF), fordi de sigter på at støtte beskæftigelsen. Til gengæld vil støtten vedrørende førtidspensionering og arbejdsløshed efter de gældende regler ikke kunne finansieres over det almindelige budget, fordi den har et helt andet sigte.

3.47. De bilaterale overenskomster, der trådte i kraft i 1989, har i høj grad bidraget til at forbedre tilpasningsstøtten, men har også gjort den mere kompleks, og det er derfor nødvendigt at føre et bedre tilsyn med anvendelsen heraf og yde større bistand til de berørte nationale myndigheder.

3.48. Retten har ikke ved revisionen i medlemsstaterne konstateret problemer, der kunne have en væsentlig indflydelse på EKSF's udbetalinger. De nationale myndigheders bidrag er ofte meget højere end Kommissionens, og deres medvirken ved forvaltningen giver derfor yderligere sikkerhed for den gennemførte kontrol.

3.49. På kommissionsplan har Retten konstateret en række problemer vedrørende driften af forvaltningsenheden. Kommissionen er allerede begyndt at træffe foranstaltninger til at løse flere af disse problemer. De foranstaltninger, der nævnes i punkt 3.39-3.44 bør hurtigst muligt sættes i værk for at fremskynde behandlingen af ansøgningerne, begrænse fejlrisikoen, øge kontrollen på grundlag af modtagne dokumenter og til at oprette sagsakter, der er lettere at bruge. Med en mere forsvarlig drift ville der være mere tid til at gennemføre besøg på stedet og foretage undersøgelser af tilpasningsstøtten.

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 25. og 26. oktober 1995.

På Revisionsrettens vegne

André J. MIDDELHOEK

Formand

(1) EFT nr. C 122 af 9. 5. 1988, s. 66.

(2) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1993), EFT nr. C 346 af 7. 12. 1994, punkt 1.4.

(3) Rådets direktiv af 18. december 1989 om solvensnøgletal for kreditinstitutter, EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 14.

(4) Rådets direktiv 92/121/EØF af 21. december 1992 om overvågning af og kontrol med kreditinstitutters store engagementer, EFT nr. L 29 af 5. 2. 1993, s. 1.

(5) Revisionsrettens beretning om EKSF's regnskabsforvaltning og økonomiske forvaltning (bilag til EKSF-årsberetningen 1992), punkt 1.23-1.25.

(6) Anmærkning 5.1 i EKSF's regnskaber pr. 31. december 1994: værdireguleringer vedrørende lån (24 755 428 ECU) = ikke-specifik værdiregulering (22 mio. ECU) + specifik værdiregulering (2 755 428 ECU).

(7) EKSF's regnskaber pr. 31. december 1994: specifikke værdireguleringer vedrørende lån (2 755 428 ECU, anmærkning 5.1) + specifikke værdireguleringer vedrørende lån til debitorer, der har misligholdt deres forpligtelser (57 716 211 ECU, anmærkning 8).

(8) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1993), EFT nr. C 346 af 7. 12. 1994, punkt 1.13.

(9) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1993), EFT nr. C 346 af 7. 12. 1994, punkt 1.9 og1.10.

(10) Revisionsrettens beretning (bilag til EKSF-årsberetningen 1990) om EKSF's regnskabsforvaltning og økonomiske forvaltning, punkt 5.21-5.24.

(11) »Supplerende bemærkninger til Rettens årsberetning om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs Årsregnskab for Regnskabsåret 1991«, punkt 22.

(12) Revisionsrettens årsberetning om EKSF (regnskabsåret 1993), EFT nr. C 346 af 7. 12. 1994, punkt 2.36.

(13) Beretning fra den Europæiske Revisionsret om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs årsregnskab pr. 31. 12. 1994, EFT nr. C 244 af 21. 9. 1995, s. 10.

(14) Skriftlig forespørgsel E/1679/89 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende EKSF-traktatens artikel 56, stk. 1, litra c), for så vidt angårkulsektoren.

(15) EFT nr. C 178 af 30. 6. 1994, s. 21.

(16) Rådets forordning (EØF) nr. 2084/93 af 20. juli 1993 (EFT nr. L 193 af 31. 7. 1993, s. 39) om ændring af forordning (EØF) nr. 4255/88 (EFT nr. L 374 af 31. 12. 1988, s. 21) om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår Den Europæiske Socialfond.

(17) EFT nr. C 20 af 27. 1. 1990, s. 3.

(18) EFT nr. C 185 af 26. 7. 1990, s. 18.

(19) EFT nr. C 180 af 1. 7. 1994, s. 26.

(20) EFT nr. L 193 af 31. 7. 1993, s. 24 og 36.

(21) EFT nr. L 329 af 30. 12. 1993.

(22) EFT nr. C 108 af 16. 4. 1994, s. 3.

(23) EFT nr. C 178 af 30. 6. 1994, s. 21.

(24) EFT nr. C 146 af 26. 5. 1993, s. 5.

(25) Beretning (bilag til EKSF-Årsberetningen 1989) om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs Regnskabsforvaltning og Økonomiske Forvaltning, punkt 2.100.

(26) »Rapport 1990 sur les activités de la Communauté européenne du charbon et de l'acier - Aide à la réadaptation«, SEC(91) 2394 final.

(27) »Vers le renforcement de la compétitivité de l'industrie sidérurgique: nécessité d'une nouvelle restructuration«, SEC(92) 2160 final.

(28) Beslutning fra Det Rådgivende Udvalg for EKSF vedtaget på det 318. plenarmøde den 16. december 1994, EFT nr. C 40 af 17. 2. 1995, s. 2.

(29) »Strukturomlægningen inden for Fællesskabets jern-og stålindustri: status og konklusioner«, KOM(94) 466 endelig udg.

KOMMISSIONENS SVAR TIL BEMÆRKNINGER OM REGNSKABSÅRET 1994(EKSF)

KAPITEL 1 BEMÆRKNINGER OM REGNSKABSFORVALTNINGEN

EKSF's solvens

Risikospredning

1.5. Af princip har Kommissionen altid overholdt direktiverne om kreditinstitutter, også selv om disse ud fra et strengt juridisk synspunkt ikke finder anvendelse på EKSF på grund af dettes statut og særlige aktiviteter.

Hvad angår risikospredning, minder Kommissionen om, at den i 1992 udarbejdede en håndbog over procedurerne for kontrol af EKSF's samlede interne risiko. Håndbogen, som tager højde for EKSF's særlige omstændigheder (den koncentration om bestemte sektorer, der kræves i henhold til traktaten, visse transaktioners politiske kontekst mv.), kunne ikke medtage principperne i direktiv 92/121/EØF, som først trådte i kraft pr. 1. januar 1994.

Kommissionen er helt klar over de problemer, Revisionsretten rejser. Men inden det påtænkes at vedtage en ny strategi for behandlingen af »store engagementer«, anser Kommissionen det for nødvendigt at råde over visse yderligere elementer som f.eks.:

- virkningen af anvendelsen af det nævnte direktiv på samtlige de engagementer, der følger af gennemførelsen af afgørelsen af 22. juni 1994 om fastlæggelse af EKSF's låne/udlånspolitik

- det hensigtsmæssige i at ændre det under punkt 1.4 nævnte solvensnøgletal på baggrund af det forestående udløb af EKSF-traktaten.

Kommissionen håber i størst muligt omfang at kunne udnytte resultatet af denne undersøgelsen inden udarbejdelsen af regnskabsafslutningen for 1995.

Værdireguleringer

1.6. Den 31. december 1994 besluttede Kommissionen at fastholde solvensnøgletallet på samme niveau som det foregående år, hovedsagelig på baggrund af forbedringen af den økonomiske situation inden for jern- og stålsektoren i løbet af regnskabsåret 1994 og af den forbedrede situation for visse af EKSF's debitorer. For at kunne gøre dette og i betragtning af den egenkapital, der er anvendt til beregning af solvensnøgletallet, kunne den have formindsket den ikke-specifikke værdiregulering eller garantifonden. Den foretrak at formindske den ikke-specifikke værdiregulering med 28 mio. ECU i stedet for at ændre på garantifonden, som kan sidestilles med EKSF's kapital. Under alle omstændigheder andrager reguleringen af den ikke-specifikke værdi på 1,7 % af de tilgodehavender, der ikke er omfattet af en af de bedste garantier, hvilket af ovennævnte grunde blev anset for tilfredsstillende.

Udviklingen i EKSF's budgetudgifter og -indtægter

Udviklingen i indtægterne

1.11. Den gunstige udvikling på obligationsmarkederne i løbet af første halvår af 1995 gjorde det muligt pr. 30. juni 1995 at tilbageføre en betydelig del af den værdiregulering af obligationer og andre værdipapirer med fast afkast, som blev foretaget pr. 31. december 1994 (38 mio. ECU ud af 70 mio. ECU).

Diverse

Materielle anlægsaktiver

1.16. Den 11. juni 1992 traf Kommissionen en beslutning med henblik på at præcisere, inden for hvilke rammer EKSF erhverver ejendomme til fordel for EF. Afgørelsen, som blot fastslog, hvad der allerede gennemførtes i praksis, indebar, at EF skulle betale EKSF en husleje, der er beregnet således, at den sikrer et afkast af den investerede kapital svarende til, hvad der kan opnås på markedet. EKSF forbliver ejer af ejendommen indtil den sidste betaling er foretaget, og ejendommen overgår derefter til EF. Hvad angår ejendommen i Paris, som blev erhvervet i 1958, var proceduren anderledes, eftersom ejendomsretten var fordelt mellem de tre Fællesskaber, som på det pågældende tidspunkt var helt adskilte. Men formålet var det samme, idet det var bestemt, at institutionerne, som var lejere af kontorer og garager i bygningen, skulle betale en husleje, der var beregnet således, at den dækkede afskrivningen af lokalerne, forrentningen af den investerede kapital og en forud fastsat andel af de faste og variable udgifter. Der var således tale om at sikre et passende afkast af EKSF's investering. Da ejendommen var fuldstændig betalt og EKSF's investering afskrevet, kunne Kommissionen, i overensstemmelse med afgørelsen af 1992, overføre ejendomsretten til EF.

Tilbagesøgning af rentegodtgørelser

1.17. For så vidt angår de rentegodtgørelser, der er udbetalt til to britiske miner, som er blevet lukket på den britiske regerings initiativ efter gennemførelse af investeringsprojekterne, har Kommissionens Juridiske Tjeneste samt en uafhængig advokatvirksomhed bekræftet, at tilbagebetaling af disse rentegodtgørelser i henhold til kontrakterne ikke er mulig.

Tidsplan for regnskabsafslutning

1.18. Den sene fremsendelse af EKSF's regnskaber skyldes et sammenfald af usædvanlige omstændigheder. Kommissionen har truffet de nødvendige foranstaltninger til, at dette ikke vil gentage sig.

Konklusion

1.19.-1.20. Revisionsretten gentager den kritik, den allerede har fremsat under punkt 1.5, 1.6 og 1.11, og som Kommissionen allerede har svaret på.

Hvad angår risikospredningen (punkt 1.5), mener Kommissionen, at det inden man påtænker at vedtage en ny strategi for behandling af de »store engagementer«, vil være nødvendigt at råde over visse yderligere oplysninger.

Kommissionen håber at kunne udnytte resultatet af denne analyse inden afslutningen af 1995-regnskaberne.

Med hensyn til den ikke-specifikke værdiregulering (punkt 1.6), besluttede Kommissionen den 31. december at opretholde solvensnøgletallet på samme niveau som det foregående år. For at kunne gøre dette foretrak Kommissionen at formindske den ikke-specifikke værdiregulering med 28 mio. ECU fremfor at ændre på garantifonden, som kan sidestilles med EKSF's kapital. Hvad angår udviklingen i indtægterne (punkt 1.11), skal det bemærkes, at den gunstige udvikling på obligationsmarkederne i løbet af første halvår af 1995 har gjort det muligt pr. 30. juni 1995 at tilbageføre en betydelig del af den værdiregulering af obligationer og andre værdipapirer med fast afkast, som var blevet foretaget pr. 31. december 1994 (38 mio. ECU ud af 70 mio. ECU).

KAPITEL 3 TILPASNINGSSTØTTE

Effektiviteten af EKSF's tilpasningsstøtte

3.18. Oplysningerne i beretningerne er af generel art og derfor velegnet til at dække en flerårig periode. 1993-beretningen indeholdt et bredere spektrum af oplysninger. Den kommende beretning (som offentliggøres i 1996) vil følge samme mønster som den foregående og omfatte oplysninger vedrørende årene 1994 og 1995, samt bl.a. en oversigt over de sociale aspekter af jern- og stålsektoren sat i relation til resultaterne af EF-programmet for nedlægning af jern- og stålværker. Kommissionen har til hensigt at lade en beretning af denne type udarbejde hvert andet år.

3.19. Det er rigtigt, at en støtte, der ydes i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, også kan have sekundære formål, men det er naturligvis det sociale formål, der er det vigtigste. Hvad enten det drejer sig om traditionel støtte eller sammenlægning af denne med støtte under de supplerende programmer, har disse støtteformer først og fremmest et individuelt formål, som er at sikre en god social beskyttelse af arbejdstagere, der mister deres arbejde, eller at hjælpe dem til på ny at komme i arbejde. På et mere overordnet plan bidrager de til at begrænse sociale konflikter, idet de gør det lettere at opnå enighed om gennemførelsen af omstruktureringer.

Den traditionelle støttes effektivitet

3.23. Det er ganske rigtigt meget vanskeligt at forudsige, hvilke konsekvenser en reduktion af EKSF-støtten vil få for arbejdstagerne selv, da forholdene er så forskellige i medlemsstaterne. I tilfældet med Spanien gælder det imidlertid, at selv om der er forudset sammenlignelige sociale foranstaltninger for arbejdstagere inden for et antal sektorer i vanskeligheder, er støtteniveauet ikke nødvendigvis det samme inden for alle sektorer.

RECHAR-programmets effektivitet (1990-1993)

3.25. Det eventuelle indirekte bidrag til støtte af den økonomiske aktivitet i mineområderne, som støtten til omstilling måtte udgøre, hvad enten der er tale om traditionel eller supplerende støtte, kan ikke vurderes særskilt, specielt fordi der i et stort antal tilfælde har været tale om støtte til førtidspensionering, og fordi bidraget til en støtte af den økonomiske aktivitet blev givet i form af en individuel støtte.

De sociale foranstaltningers effektivitet inden for stålsektoren (1993-1995)

3.27. De sociale foranstaltninger inden for jern- og stålindustrien udløber ved slutningen af 1995. Da det er sikkert, at de arbejdspladser, der forventes at bortfalde efter 1995, under alle omstændigheder ikke vil være støtteberettigede, hvad enten årsagen er nedskæringer af produktionskapaciteten eller ej, vil bevillingen på 240 mio. ECU fortsat være tilstrækkelig.

Effektiviteten i de forskellige situationer

3.30. Det skal bemærkes, at anmodningerne om udbetaling af den bevilgede støtte principielt skal være ledsaget af en gennemførelsesrapport med en kortfattet evaluering af resultaterne af støtteprogrammet.

Anvendelsen af bilaterale overenskomster

3.37. På mødet den 26. september 1991 mellem Kommissionen og de nationale forvaltninger, der er ansvarlige for støtten i henhold til EKSF-traktatens artikel 56, aftaltes en metode til beregning af den »hidtidige løn«, der danner grundlag for fastsættelse af EKSF-bidraget. Denne beregningsmetode er baseret på en ensartet definition af lønnen og dens bestanddele, og tager højde for de nationale, og endog lokale, fremgangsmåder ved overførsel af virksomhedsdata.

3.38. Kommissionen har regelmæssige og hyppige drøftelser med de relevante nationale forvaltninger. Dette sker i forbindelse med de årlige møder med samtlige medlemsstater, i de paritetiske udvalg, ved kontrolbesøg og gennem talrige direkte kontakter. Endvidere gør Kommissionen en yderligere indsats med henblik på forenkling og harmonisering, som skulle forhindre, at der opstår sådanne unormale tilstande som Retten har påtalt.

Kommissionens støtteforvaltning

3.39. Den anbefalede standardisering er i gang. Der er udarbejdet en standardformular, som fra 1996 skal ledsage alle støtteansøgninger. Nogle medlemsstater har allerede i 1995 vedlagt deres officielle ansøgninger formularen.

3.40. Også på dette område er der en standardisering i gang. En standardformular, som skal ledsage alle betalingsanmodninger, er blevet sendt til de nationale forvaltninger. Formularen omfatter alle de elementer, der er anført i den af Retten foreslåede fortegnelse.

3.41. Kommissionen ønsker at fremme personalets mobilitet. Men der vil nødvendigvis altid gå en vis tid fra en ansat forlader en afdeling og til vedkommende erstattes af en anden. Derfor kan erfaring ikke gives direkte videre. For en given medlemsstat er ansvaret for støtteforvaltningen delt mellem to personer, hvor den ene tager sig af støttetildelingen og den anden af udbetalingerne; således kan kendskabet til procedurer og nationale forhold som oftest videregives af den anden medarbejder på »holdet«. Ikke desto mindre vil tjenesten sørge for, at der sker en formidling af kendskabet til særlige systemer i medlemsstaterne, herunder med hensyntagen til Rettens forslag.

3.42. Kontrolbesøgene har flere formål: 1) at kontrollere på stedet, eventuelt på grundlag af stikprøver, rigtigheden af afgivne oplysninger, bl.a. hvad angår arbejdstagernes støtteberettigelse, og af udgiftsbilag; 2) at forbedre kendskabet til sektoren; 3) at udveksle praktiske oplysninger, bl.a vedrørende procedurer, med de nationale forvaltninger. I fremtiden vil Kommissionen systematisk fremsende kontrolrapporter og meddelelse om planlagte kontrolbesøg til Revisionsretten. Hvad angår forberedelsen af kontrollen, vil fremgangsmåden med at meddele medlemsstaterne, hvilken dokumentation, der skal forberedes, og hvilke sager der skal indgå i stikprøveundersøgelsen, medføre en forbedring på dette område.

3.44. Forvaltningsenhedens edb-system er ved at blive tilpasset, bl.a. den database, der gør det muligt dag for dag at følge udviklingen i betalinger og annulleringer. Det vil være vanskeligt at foretage en regnskabsafstemning, så længe systemet ikke er operationelt, hvilket det skulle blive til efteråret.

Konklusion

3.45. Selv om de supplerende programmer ved siden af deres hovedformål, som klart er af social karakter, kan have et eller flere subsidiære formål, som er relateret til en bestemt politik fra Kommissionens side, kan virkningerne af disse programmer ikke klart adskilles fra virkningen af de andre foranstaltninger, der er iværksat som led i denne bestemte politik, netop fordi virkningen er marginal.

3.49. De foranstaltninger, der foreslås af Revisionsretten, er i en række tilfælde allerede iværksat eller vil blive det i en nær fremtid. Den forventede tilbagevenden til et stabilt personaleniveau skulle gøre det lettere for forvaltningsenheden at gennemføre dette.