BILAG

1. INDLEDNING

Direktiv 2010/31/EU (»EPBD«) fremmer forbedring af bygningers, herunder tekniske bygningsinstallationers, energimæssige ydeevne. Direktivet præciserer navnlig, hvilke installationer kravene skal anvendes på, og indeholder særlige bestemmelser for at sikre, at disse installationer er designet, dimensioneret, installeret og indstillet på en måde, der optimerer ydeevnen. For installationer, der har særlig stor indvirkning på den energimæssige ydeevne, stilles der i direktivet også krav om regelmæssige eftersyn med henblik på overvågning af installationernes effektivitet. Elektronisk overvågning og kontrol betragtes som et muligt alternativ til eftersyn.

Direktiv 2012/27/EU (»EED«) indeholdt bestemmelser om renovering af bygninger og langsigtede strategier for tilvejebringelse af investeringer i renovering af den nationale bygningsmasse.

EPBD og EED er blevet ændret ved direktiv (EU) 2018/844, som trådte i kraft den 9. juli 2018. Dette direktiv styrker ovennævnte elementer og øger antallet af installationstyper, hvis ydeevne skal optimeres. Det styrker også den elektroniske overvågning, automatiseringen og kontrollen, og der stilles yderligere krav til støtte for udrulningen af opladningsinfrastruktur til elektriske køretøjer i bygningers parkeringsanlæg.

Udvidelsen af definitionen af tekniske bygningsinstallationer til at omfatte flere installationer og mere generelt behovet for at afspejle udviklingen inden for bygninger og energisystemer har gjort det nødvendigt at ajourføre rammebestemmelserne i EPBD for beregning af bygningers energimæssige ydeevne. Dette indebærer især en forbedring af gennemsigtigheden af beregningerne af energimæssig ydeevne og af energiattester, navnlig i forbindelse med beregningen af primærenergifaktorer.

Formålet med denne henstilling er at bidrage til at sikre en fuldstændig gennemførelse og håndhævelse af Unionens energilovgivning. I henstillingen vejledes om, hvordan EPBD skal forstås og gennemføres, navnlig om bestemmelserne vedrørende tekniske bygningsinstallationer og eftersyn, herunder: krav om installation af selvregulerende enheder og bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer (artikel 8, 14 og 15 i EPBD), elektromobilitetsopladningsinfrastruktur (artikel 8 i EPBD) og beregning af primærenergifaktorer (bilag I til EPBD).

I retningslinjerne i dette bilag redegøres for Kommissionens tjenestegrenes synspunkter. Det ændrer ikke direktivets virkninger og berører ikke Domstolens bindende fortolkning af artikel 2, 8, 14, 15 og bilag I i EPBD.

2. TEKNISKE BYGNINGSINSTALLATIONER OG EFTERSYN, HERUNDER KRAV OM INSTALLATION AF SELVREGULERENDE ENHEDER OG BYGNINGSAUTOMATISERINGS- OG KONTROLSYSTEMER

2.1. Formål: at sikre en optimal ydeevne af tekniske bygningsinstallationer og støtte forvaltningen af energi og styringen af indeklimaet

I EPBD stilles der krav til tekniske bygningsinstallationer og om vurdering og dokumentation af installationers ydeevne med to formål. For det første har vurderingen og dokumentationen af installationers ydeevne til formål at sikre, at tekniske bygningsinstallationer er designet, installeret og dimensioneret på passende vis med henblik på at optimere deres faktiske ydeevne. For det andet har vurderingen til formål at sikre, at foranstaltninger, der kan påvirke en teknisk bygningsinstallations ydeevne, spores og dokumenteres. Dette er vigtigt, da disse oplysninger er vigtige for ejeren, og da de letter vurderingen af bygningens ydeevne som helhed (f.eks. i forbindelse med udstedelse af energiattester).

Ændringen af EPBD udvider omfanget af det regelmæssige eftersyn af tekniske bygningsinstallationer. Formålet med disse eftersyn er at vurdere installationers ydeevne. I forbindelse med eftersyn bør der ligeledes identificeres spørgsmål og problemer, foreslås løsninger eller foranstaltninger til forbedring, og resultaterne af eftersynet bør angives i en rapport med henblik på fremtidig reference.

I EPBD stilles der krav om installation af selvregulerende enheder, der kan regulere indetemperaturen i bygninger med henblik på at styre energiforbruget mere effektivt og samtidig begrænse omkostningerne. I direktivet stilles der ligeledes krav om at installere bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer (BACS) i alle (eksisterende og nye) erhvervsbygninger med en bestemt nominel nytteeffekt for varme-, ventilations- og klimaanlæg. Dette skyldes, at automatiserings- og kontrolsystemer indebærer betydelige energibesparelser, forbedrer styringen af indeklimaet og er til gavn for både bygningsejere og brugere, navnlig i store erhvervsbygninger.

2.2. Anvendelsesområdet for bestemmelserne om tekniske bygningsinstallationer og eftersyn, selvregulerende enheder og bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer

I dette underafsnit understreges anvendelsesområdet for og indholdet af disse bestemmelser, og der sættes fokus på de forskelle, der er indført ved ændringer i direktiv (EU) 2018/844, hvor det er relevant.

2.2.1. Tekniske bygningsinstallationer: krav til installationer, vurdering og dokumentation af den samlede energimæssige ydeevne (artikel 2, artikel 8, stk. 1 og 9, i EPBD)

Før ændring: Før ændringen skulle medlemsstaterne i henhold til artikel 8, stk. 1, i EPBD fastsætte krav til installationer for så vidt angår den samlede energimæssige ydeevne, korrekt installering og passende dimensionering, indstilling og kontrol af de tekniske bygningsinstallationer. Denne forpligtelse for så vidt angår tekniske bygningsinstallationer i eksisterende bygninger, kunne også være gældende for tekniske bygningsinstallationer i nye bygninger. Før ændringen blev en teknisk bygningsinstallation defineret som »teknisk udstyr til opvarmning, køling, ventilation, produktion af varmt vand, belysning eller til en kombination heraf i en bygning eller en bygningsenhed« i artikel 2, nr. 3), i EPBD.

Efter ændring: For så vidt angår tekniske bygningsinstallationer er artikel 8 i EPBD navnlig blevet erstattet med følgende:

a) Bestemmelserne om krav til tekniske bygningsinstallationer i artikel 8, stk. 1, er i det væsentlige uændrede (med undtagelse af bestemmelserne om de installationer, for hvilke kravene til installationer skal anvendes, jf. andet afsnit, som er blevet ophævet).

b) I ændringen ajourføres og udvides definitionen af »tekniske bygningsinstallationer« (artikel 2, nr. 3)).

c) Ændringsforslaget indfører nye bestemmelser om vurdering og dokumentation af tekniske bygningsinstallationers samlede ydeevne (artikel 8, stk. 9).

2.2.2. Tekniske bygningsinstallationer: eftersyn (artikel 14 og 15 i EPBD)

Før ændring:

I artikel 14 i EPBD var der fastsat krav til eftersyn af varmeanlæg med en nytteeffekt på over 20 kW. Medlemsstaterne skulle fastsætte hyppigheden af eftersyn på grundlag af installationstype, nominel nytteeffekt, omkostningerne ved eftersyn og anslåede energibesparelser. Varmeanlæg med en nominel nytteeffekt på over 100 kW skulle efterses mindst hvert andet år. Medlemsstaterne kunne også nedsætte hyppigheden af eftersyn, såfremt der var elektroniske overvågnings- og kontrolsystemer. Som alternativ til eftersyn kunne medlemsstaterne i henhold til artikel 14, stk. 4, vælge at træffe foranstaltninger, der ville sikre, at brugere fik rådgivning vedrørende udskiftning af kedlen, andre ændringer af varmeanlægget og alternative løsninger til vurdering af kedlens effektivitet og passende størrelse. Den samlede virkning af denne tilgang skulle svare til den forventede virkning af eftersyn.

I artikel 15 i direktivet var der fastsat krav til eftersyn af klimaanlæg med en nytteeffekt på over 12 kW. Medlemsstaterne skulle fastsætte hyppigheden af eftersyn på grundlag af installationstype, nominel nytteeffekt, omkostningerne ved eftersyn og anslåede energibesparelser. Medlemsstaterne kunne nedsætte hyppigheden af eftersyn, såfremt der var elektroniske overvågnings- og kontrolsystemer. Som et alternativ til eftersyn kunne medlemsstaterne i henhold til artikel 15, stk. 4, vælge at træffe foranstaltninger, der ville sikre, at brugerne modtog rådgivning om udskiftning af klimaanlæg eller andre relaterede ændringer, herunder eftersyn for at vurdere klimaanlæggets effektivitet og passende størrelse. Den samlede virkning af denne tilgang skulle svare til den forventede virkning af eftersyn.

Efter ændring:

Artikel 1, stk. 7, i direktiv (EU) 2018/844 erstatter bestemmelserne vedrørende eftersyn i artikel 14 og 15 i EPBD.

I henhold til artikel 14 i EPBD skal varmeanlæg og kombinerede varme- og ventilationsanlæg med en nominel nytteeffekt på højst 70 kW ikke længere efterses. I henhold til samme artikel skal varmeanlæg og kombinerede varme- og ventilationsanlæg med en nominel nytteeffekt på over 70 kW stadig efterses regelmæssigt. EPBD åbner mulighed for undtagelser for: a) installationer, der er omfattet af kontraktlige ordninger om energieffektivitet (eller lignende) i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2 b) installationer, som drives af en driftsansvarlig eller en netværksoperatør, jf. artikel 14, stk. 2 c) installationer i erhvervsbygninger udstyret med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer, jf. artikel 14, stk. 4 og 6 d) installationer i beboelsesejendomme med særlige overvågnings- og kontrolfunktioner, jf. artikel 14, stk. 5 og 6.

I henhold til artikel 15 i EPBD skal klimaanlæg og kombinerede klima- og ventilationsanlæg med en nominel nytteeffekt på højst 70 kW ikke længere efterses. I henhold til samme artikel skal klimaanlæg og kombinerede klima- og ventilationsanlæg med en nominel nytteeffekt på over 70 kW stadig efterses regelmæssigt. EPBD åbner mulighed for undtagelser for: a) installationer, der er omfattet af kontraktlige ordninger om energieffektivitet (eller lignende) i overensstemmelse med artikel 15, stk. 2 b) installationer, som drives af en driftsansvarlig eller en netværksoperatør, jf. artikel 15, stk. 2 c) installationer i erhvervsbygninger udstyret med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer, jf. artikel 15, stk. 4 og 6 d) installationer i beboelsesejendomme med særlige overvågnings- og kontrolfunktioner, jf. artikel 15, stk. 5 og 6.

2.2.3. Krav om installation af selvregulerende enheder (artikel 8, stk. 1, i EPBD)

Før ændring: Ikke relevante (disse bestemmelser blev indført med ændringen)

Efter ændring: I artikel 1 i direktiv (EU) 2018/844 indføres nye krav om installation af selvregulerende enheder og bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer i bygninger, der opfylder bestemte krav. I henhold til artikel 8, stk. 1, tredje afsnit, i EPBD skal medlemsstaterne navnlig stille krav om installation af selvregulerende enheder i alle nye bygninger og eksisterende bygninger, når varmeproducerende enheder udskiftes, såfremt det er teknisk og økonomisk muligt.

2.2.4. Krav om installation af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer (artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD)

Før ændring: Ikke relevante (disse bestemmelser blev indført med ændringen)

Efter ændring: I henhold til artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD skal medlemsstaterne stille krav om, at der installeres bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer i alle erhvervsbygninger, hvor den nominelle nytteeffekt af varme- og klimaanlæg, kombinerede varme- og ventilationsanlæg og kombinerede klima- og ventilationsanlæg er over 290 kW. I overensstemmelse med artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD skal dette ske senest den 31. december 2025, hvor det er teknisk og økonomisk muligt (se afsnit 2.3.4 for yderligere vejledning om mulighederne for at opfylde kravene).

2.3. Forståelse af bestemmelserne om tekniske bygningsinstallationer og eftersyn, selvregulerende enheder og bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer

2.3.1. Krav til tekniske bygningsinstallationer og vurdering og dokumentation af tekniske bygningsinstallationers samlede energimæssige ydeevne (artikel 2, artikel 8, stk. 1 og 9, i EPBD)

2.3.1.1. Udvidelse af definitionen af en »teknisk bygningsinstallation« (artikel 2, nr. 3), i EPBD)

Kravene i artikel 8, stk. 1 og 9, i EPBD finder anvendelse på tekniske bygningsinstallationer som defineret i artikel 2, nr. 3). Ifølge denne definition er en »teknisk bygningsinstallation«»teknisk udstyr til en bygnings eller bygningsenheds rumopvarmning, rumkøling, ventilation, varmt brugsvand, indbygget belysning, automatisering og kontrol, elproduktion på stedet eller en kombination heraf, herunder sådanne installationer, der anvender energi fra vedvarende energikilder«.

Tekniske bygningsinstallationer var allerede defineret i EPBD før den seneste ændring. I EPBD ajourføres denne definition ved at: definere en række installationer på en anden måde med henblik på præcisering og udvide definitionen til at omfatte andre installationer (»bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer« og teknisk udstyr til elproduktion på stedet).

I følgende tabel sammendrages ændringerne af definitionen i EPBD:

Tabel 1

Indførte ændringer af definitionen af en »teknisk bygningsinstallation« i EPBD

Før ændringen Efter ændringen Type ændring(er): opvarmning rumopvarmning præcisering køling rumkøling præcisering ventilation ventilation ingen ændring varmt vand varmt vand til husholdningsbrug præcisering belysning indbygget belysning præcisering (1) n/a bygningsautomatiserings- og -kontrol ny teknisk bygningsinstallation n/a elproduktion på stedet ny teknisk bygningsinstallation

Begrebet »elproduktion på stedet« i EPBD bør fortolkes i lyset af artikel 15 i elektricitetsdirektivet (2) om fælles regler for det indre marked for elektricitet, der regulerer elkunders status, rettigheder og forpligtelser, som også ejer produktionsenheder, og begrebet »aktive kunder« i samme direktivs forstand.

2.3.1.2. Nye tekniske bygningsinstallationer i EPBD (artikel 2, nr. 3) og 3a), i EPBD)

Teknisk udstyr til bygningsautomatiserings- og kontrol og teknisk udstyr til elproduktion på stedet er blevet inkluderet i definitionen af tekniske bygningsinstallationer.

a) »bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer« er defineret i artikel 2, nr. 3a), i EPBD: »Bygningsautomatiserings- og -kontrolsystem« er et system, der omfatter samtlige produkter, software og ingeniørtjenester, der kan understøtte energieffektiv, økonomisk og sikker drift af tekniske bygningsinstallationer gennem automatisk kontrol og ved at lette den manuelle forvaltning af nævnte tekniske bygningsinstallationer«.

b) »elproduktionsanlæg på stedet« er anlæg, der er opført med henblik på at producere elektricitet, som er installeret i eller inden for afgrænsede områder på de lokaliteter, hvor bygningen er beliggende, og som til en vis grad er integreret i bygningen og i dens elektriske installation (3). Disse installationer omfatter solcellepaneler (f.eks. tagmonterede solcellepaneler), kombinerede mikrokraftvarmeanlæg og små vindmøller.

2.3.1.3. Nyttige definitioner: »varmeanlæg« og »klimaanlæg« (artikel 2, nr. 15a) og 15), i EPBD)

Ud over definitionen af tekniske bygningsinstallationer indeholder artikel 2 i EPBD definitioner af varmeanlæg og klimaanlæg (4):

a) Ved »varmeanlæg« forstås »en kombination af de komponenter, der er nødvendige for at sikre en form for behandling af indeluften, hvorved temperaturen øges« (5).

b) Ved »klimaanlæg« forstås »en kombination af de komponenter, der er nødvendige til en form for behandling af indeluften, hvorved temperaturen kontrolleres eller kan sænkes« (6).

2.3.1.4. Hvornår finder forpligtelserne anvendelse? (artikel 8, stk. 1 og 9, i EPBD)

Bestemmelserne i artikel 8, stk. 1 og 9, i EPBD) finder anvendelse, når en teknisk bygningsinstallation installeres, udskiftes eller opgraderes.

Bemærk, at de betingelser, der skal opfyldes for at gøre disse forpligtelser gældende, kun vedrører de tekniske bygningsinstallationer og ikke den pågældende type bygning eller bygningsenhed. Det præciseres klart i definitionen af en teknisk bygningsinstallation, at en teknisk bygningsinstallation er udstyr i en bygning eller bygningsenhed, hvilket betyder, at bestemmelser, der finder anvendelse på tekniske bygningsinstallationer, finder anvendelse på de pågældende bygninger eller bygningsenheder, uanset bygningstype eller -karakteristika.

Forpligtelsen vedrørende fastsættelse af krav til installationer er imidlertid kun gældende for tekniske bygningsinstallationer i eksisterende bygninger. Det er op til medlemsstaterne, om de vælger at udvide forpligtelsen til at omfatte tekniske bygningsinstallationer i nye bygninger.

2.3.1.5. Betydning af udtryk (artikel 8, stk. 1, og artikel 8, stk. 9, i EPBD)

I de nye bestemmelser om dokumentation af installationers ydeevne (artikel 8, stk. 9, i EPBD) anvendes nogle af de samme begreber som i bestemmelserne om fastsættelse af krav til installationer: »samlet energimæssig ydeevne«, »installation«, »udskiftning« og »opgradering«. Betydningen af disse udtryk er den samme i de nye bestemmelser. Disse udtryk bør derfor gennemføres på nationalt plan på samme måde som i bestemmelserne om fastsættelse af krav til installationer.

I bestemmelserne om dokumentation af installationers ydeevne anvendes også udtrykket »den ændrede del«, som henviser til den specifikke del (dvs. komponent) i en installation, der påvirkes, når installationen opgraderes. Dette er kun relevant i forbindelse med en opgradering af installation, og ikke når et anlæg installeres eller udskiftes.

2.3.2. Eftersyn af varmeanlæg, klimaanlæg, kombinerede varme- og ventilationsanlæg og kombinerede klima- og ventilationsanlæg (artikel 14 og 15 i EPBD)

2.3.2.1. Udvikling af bestemmelser om eftersyn i henhold til EPBD (artikel 14 og 15 i EPBD)

I korte træk er de vigtigste ændringer af krav til eftersyn indført i EPBD: 1) de forskellige tærskler for eftersyn, 2) indførelse af eftersyn af ventilationsanlæg for kombinerede varme- (klima-) og ventilationsanlæg, 3) større fokus på typiske driftsforhold og 4) større fokus på bygningsautomatiserings- og -kontrolsystemer og elektroniske overvågnings- og kontrolsystemer.

Som et alternativ til eftersyn giver artikel 14, stk. 3, og artikel 15, stk. 3, medlemsstaternes mulighed for at træffe alternative foranstaltninger, der sikrer brugerne rådgivning. Bestemmelserne i EPBD om alternative foranstaltninger svarer til bestemmelserne i EPBD før den seneste ændring.

Medlemsstater, der vælger at anvende alternative foranstaltninger, skal dog sikre, at deres effekt er ækvivalent med den effekt, som eftersyn udført i henhold til artikel 14, stk. 1, og artikel 15, stk. 1, i EPBD ville have haft (dette omfatter elementer såsom nye tærskler, kombinerede varme- og ventilationsanlæg, undtagelser osv.).

Bestemmelserne i artikel 15 i EPBD er næsten identiske med bestemmelserne i artikel 14. Den eneste forskel er, at artikel 14 finder anvendelse på varmeanlæg, og artikel 15 finder anvendelse på klimaanlæg. Medlemsstaterne bør derfor følge anbefalingerne vedrørende eftersyn af varmeanlæg i artikel 14 på eftersyn af klimaanlæg i artikel 15 (eller eventuelt deres alternative foranstaltninger). Henvisninger til varmeanlæg gælder således også for klimaanlæg, og henvisninger til varmeproducerende enheder eller kedler gælder også for køleenheder eller kølere. For at undgå overlapninger vedrører følgende afsnit hovedsagelig eftersyn af varmeanlæg i henhold til artikel 14, og der henvises kun om nødvendigt til klimaanlæg i henhold til artikel 15.

2.3.2.2. Nominel nytteeffekt (artikel 2, nr. 17), og artikel 14 og 15 i EPBD)

Definitionen af »nominel nytteeffekt« er anført i artikel 2, nr. 17), i EPBD.

For varme- og klimaanlæg er den nominelle nytteeffekt det maksimale output (i kW) under drift som angivet af fabrikanten af installationen (7):

a) et varmeanlægs nominelle nytteeffekt

b) et klimaanlægs nominelle nytteeffekt.

Hvor det er relevant, gælder tærsklen for den nominelle nytteeffekt for hvert anlæg individuelt (varme, klima, kombineret varme- og klima og ventilation).

I forbindelse med installerede kombinerede anlæg bør den nominelle nytteeffekt afspejle det kombinerede anlægs kapacitet som præciseret i afsnit 2.3.2.3 og 2.3.2.4.

Normalt vil et system bestå af mere end én enhed, der fungerer sammen. I dette tilfælde svarer den nominelle nytteeffekt til summen af de individuelle enheders nominelle nytteeffekt.

2.3.2.3. Varmeanlæg og kombinerede varme- og ventilationsanlæg (artikel 14 i EPBD)

Med den seneste ændring af EPBD udvides eftersyn til at omfatte eftersyn af ventilationsdelen af kombinerede varme- og ventilationsanlæg.

For de medlemsstater, der allerede har indført eftersynsordninger, bør omfanget af selve varmeanlægget allerede være defineret i forbindelse med gennemførelsen. I henhold til artikel 14, stk. 1, i EPBD skal det omfatte alle tilgængelige dele såsom varmeproducerende enheder, kontrolsystem og cirkulationspumper.

I EPBD stilles der ligeledes krav om eftersyn af ventilationen i kombinerede varme- og ventilationsanlæg. Da dette er et nyt krav, bør medlemsstaterne definere de typer anlæg, der nu anses for at være kombinerede varme- og ventilationsanlæg.

Begrebet kombinerede varme- og ventilationsanlæg bør forstås som omfattende følgende kategorier:

a) Type 1: ventilationsanlæg tilsluttet varmeanlægget. Der er tale om anlæg, hvor ventilationsanlægget består af en eller flere luftreguleringsenheder, der leverer behandlet luft til det eller de opvarmede rum, og hvor disse enheder er tilsluttet en eller flere varmeproducerende enheder for at udnytte deres varme til behandling af luften. Eksempler på denne type anlæg: kedel + luftreguleringsenheder + terminalenheder (ventilationskonvektorer/radiatorer) eller kedel + system til variabel luftvolumen.

b) Type 2: ventilationsanlæg koordineret med varmeanlægget. Der er tale om anlæg med en eller flere luftreguleringsenheder, der leverer behandlet luft til det eller de opvarmede rum. Ventilationsanlægget er tilsluttet en særskilt varmekilde (f.eks. særlig kedel eller varmepumpe) eller bruger en intern varmekilde (f.eks. elektrisk modstand). Rummet opvarmes primært ved brug af et anlæg, der anvender en anden varmekilde. Selv om varme- og ventilationsanlæg ikke deler varmekilder, opererer de på en integreret og koordineret måde (f.eks. med hensyn til tidsplaner, fremløbstemperaturer og fremløbshastigheder). Eksempler på denne type anlæg: tagmonterede enheder (variabel kølemiddelvolumen eller variabel kølemiddelstrøm) + luftreguleringsenheder.

c) Type 3: ventilationsanlæg adskilt fra varmeanlægget. Der er tale om anlæg, hvor ventilationsanlægget er helt adskilt fra varmeanlægget, både med hensyn til varmekilde og drift. Eksempler på denne type anlæg: anlæg, der udelukkende anvendes til udblæsning, ind- og udblæsningsanlæg (uden forvarmning).

Type 1-anlæg bør betragtes som kombinerede varme- og ventilationsanlæg. Det betyder, at kravene i EPBD finder anvendelse (dette understøttes også i betragtning 35 i direktiv (EU) 2018/844). Uanset den andel af varmen, der anvendes af ventilationsanlægget, bidrager både varme- og ventilationsanlægget fuldt ud til leveringen af varmen i bygningen. Denne type anlæg kræver en omhyggelig integration af ventilation og varme for at optimere indeklimaet tilstrækkeligt og mest effektivt, især under typiske eller gennemsnitlige driftsforhold. Eftersyn af sådanne anlæg er en god anledning til at identificere billigere metoder til energibesparelse (lavthængende frugter).

Type 2-anlæg bør også betragtes som kombinerede varme- og ventilationsanlæg. Dette skyldes først og fremmest behovet for en tilstrækkelig integrering af varme- og ventilationsanlægs drift. Som det gør sig gældende for type 1-anlæg, er et eftersyn en god anledning til at identificere metoder til energibesparelse, der er billigere at gennemføre.

Type 3-anlæg bør ikke betragtes som kombinerede varme- og ventilationsanlæg. Varmeanlæg og ventilationsanlæg bør behandles som individuelle og adskilte systemer i forbindelse med EPBD.

Type 1- og type 2-anlæg er generelt mere almindelige i erhvervsbygninger (f.eks. kontorer, indkøbscentre osv.), og type 3-anlæg er mere almindelige i beboelsesejendomme.

Et kombineret varme- og ventilationsanlægs nominelle nytteeffekt bør være summen af den nominelle nytteeffekt af de forskellige varmeproducerende enheder, der er installeret i anlægget (8).

Beregningen af et anlægs nominelle nytteeffekt afhænger af anlægstypen. For type 1- og type 3-anlæg er den varmeproducerende enheds størrelse den afgørende faktor. For type 2-anlæg bør den varmeproducerende enheds størrelse sammenlægges med størrelsen af den adskilte varmeproducerende enhed i ventilationsanlægget (f.eks. elektriske varmeovne, solvarmeanlæg osv.). Dette skyldes, at begge elementers varmekapacitet anvendes til at kompensere for varmetab i det opvarmede rum.

Det præciseres ikke i EPBD, i hvilket omfang eftersynet omfatter anlæggets luftstyrings- og behandlingsaspekter (f.eks. kanalsystem, spjæld eller luftfiltre). Det vil imidlertid være god praksis, hvis den uafhængige ekspert fortsat omfatter disse aspekter af eftersynet, i hvert fald i et vist omfang afhængigt af anlæggets tilgængelighed og energibesparelsesmulighederne. I praksis kan anlæggets forskellige dele være placeret samme sted eller tæt på hinanden i et kombineret varme- og ventilationsanlæg. Da inspektøren er fysisk til stede bygningen, er den ekstra arbejdsbyrde og omkostningerne begrænsede, hvorimod mulighederne for energibesparelser er gode.

2.3.2.4. Kombinerede varme- og klima- og ventilationsanlæg (artikel 14 og 15 i EPBD)

Ventilationsanlæg er ofte forbundet til både varme- og klimaanlægget.

I de medlemsstater, der har besluttet at gennemføre eftersyn for både varme- og klimaanlæg, kan ventilationen underkastes dobbelteftersyn (en gang i forbindelse med varmeanlægget og en gang i forbindelse med klimaanlægget). Dette scenarie med dobbelteftersyn bør undgås for at begrænse bygningens og brugernes byrde.

Kombinerede varme-, klima- og ventilationsanlæg bør fortrinsvis efterses af en ekspert, som er kvalificeret til at efterse begge anlæg, ved et enkelt besøg. I modsat fald anbefales det, at ventilationsanlægget efterses af en ekspert, der er kvalificeret til at foretage eftersyn af klimaanlæg.

I medlemsstater, der har besluttet at gennemføre eftersyn af en type anlæg og alternative foranstaltninger for en anden type, er der ingen risiko for dobbelteftersyn. Eftersynet bør dog sikre, at ventilationsanlæggets opvarmningscyklus og kølecyklus ikke modarbejder hinanden.

For at fastslå, om et anlæg ligger over eller under tærsklen på 70 kW, bør de respektive nominelle varme- og køleeffekter vurderes særskilt. Et kombineret varme- og klimaanlæg med en nominel varmeeffekt på 50 kW og en nominel køleeffekt på 30 kW vil f.eks. ligge under tærsklen for eftersyn for både varme- og klimaanlæg. Et kombineret anlæg med en nominel varmeeffekt på 80 kW og en nominel køleeffekt på 30 kW vil være over tærsklen for eftersyn af varmeanlæg og under tærsklen for eftersyn af klimaanlæg.

Grunden til denne særskilte behandling er, at varmeanlæg og klimaanlæg behandles særskilt i EPBD (i henholdsvis artikel 14 og artikel 15). Der er ingen bestemmelser i EPBD, hvor disse anlæg behandles under ét. Selv om disse kombinerede anlæg meget vel kan eksistere i praksis, skal de i henhold til artikel 14 og 15 i EPBD ikke desto mindre derfor behandles særskilt med forskellige bestemmelser vedrørende krav til eftersyn, indberetningsforpligtelser, hyppighed, certificering af inspektører osv.

2.3.2.5. Varmepumper og tagmonterede enheder (artikel 2, nr. 18), og artikel 14 og 15 i EPBD)

I artikel 2, nr. 18), i EPBD defineres en varmepumpe som »en maskine, en anordning eller et anlæg, som overfører varme fra naturlige omgivelser såsom luft, vand eller jord til bygninger eller industrielle anordninger ved at vende den naturlige varmestrøm om, således at den flyder fra en lavere til en højere temperatur. I forbindelse med reversible varmepumper kan der også overføres varme fra bygninger til naturlige omgivelser«. Varmepumper kan derfor fungere som varmeproducerende enheder i både varme- og klimaanlæg, selv om de i visse anvendelser kun kan have en funktion. På grund af denne kapacitet til både opvarmning og køling kan varmepumper både falde ind under artikel 14 og artikel 15.

Anvendes en varmepumpe som en varmeproducerende enhed i et anlæg, der kun leverer varme, bør anlægget være omfattet af artikel 14. Dette vil f.eks. være tilfældet med en varmepumpe, der producerer varme til opvarmning og varmt brugsvand.

Anvendes en varmepumpe som en varmeproducerende enhed eller køleenhed i et anlæg, der både fungerer som varme- og klimaanlæg, bør anlægget være omfattet af artikel 15.

Tagmonterede enheder er en særlig kategori af varmepumper og anvendes ofte i relativt store erhvervsbygninger. De fungerer som varmepumper og har en yderligere kapacitet, idet de kan levere opvarmning og køling samtidigt. De bør altid anses for at falde ind under artikel 15.

2.3.2.6. Ydeevne under typiske eller gennemsnitlige driftsforhold (betragtning 36, artikel 14, stk. 1, og artikel 15, stk. 1, i EPBD)

Før ændringen havde betragtning 26 i EPBD følgende ordlyd: »Kvalificerede personers regelmæssige vedligeholdelse og eftersyn af varme- og klimaanlæg kan bidrage til at sikre, at disse anlæg hele tiden er korrekt indstillede i overensstemmelse med produktspecifikationen, så deres ydelse bliver miljømæssigt, sikkerhedsmæssigt og energimæssigt optimal, og i artikel 14, stk. 1, blev det anført, at eftersynet skulle omfatte en vurdering af kedlens dimensionering i forhold til bygningens behov.

Med ændringen henvises der nu i EPBD ikke blot til kedlen, men til installationen som helhed, og navnlig til den varmeproducerende enhed. Der lægges derfor større vægt på typiske driftsforhold Det anføres i betragtning 36 i direktiv (EU) 2018/844, at eftersyn bør have fokus på reelle driftsforhold og således varierende forhold, der muligvis kun kræver en del af den nominelle effektkapacitet. Dette skyldes, at det kun er en lille del af energien i et varmeanlæg, som forbruges under forhold, der nærmer sig konstruktionsbetingelser. I stedet forbruges den største del af energien, når anlægget kører ved »delvis belastning« (dvs. når anlægget ikke kører ved fuld kapacitet). Målet bør derfor være at sikre, at anlægget kan fungere effektivt under alle forhold.

I henhold til artikel 14, stk. 1, i EPBD skal eftersyn af varmeanlæg, hvor det er relevant, omfatte en vurdering af anlæggets kapacitet til at optimere ydeevnen under typiske eller gennemsnitlige driftsforhold. Medlemsstaterne skal ajourføre deres lovgivning for at sikre, at denne vurdering af ydeevnen omfattes af eftersyn, hvor det er relevant.

Driften af et varmeanlæg afhænger af mange faktorer, herunder: udendørs forhold, bygningskarakteristika, bygningsbrug og anlæggets karakteristika. Det er komplekst og muligvis upraktisk at definere typiske eller gennemsnitlige driftsforhold for alle mulige kombinationer.

Anlæg kører sjældent ved fuld kapacitet, men i stedet ved såkaldt delvis belastning. Det er muligt at opstille en række overordnede retningslinjer for typiske eller gennemsnitlige driftsforhold baseret på anlæggets effekt i procent i en bestemt periode. Man kunne f.eks. som en tommelfingerregel sige, at typiske eller gennemsnitlige driftsforhold er et anlæg, der kører ved 20-40 % af dets dimensionerede effekt over en periode (f.eks. en dag). Dette giver imidlertid et ufuldstændigt billede. Selv på en typisk eller gennemsnitlig dag kan de mest effektive indstillinger for et anlæg variere betydeligt dagen igennem. Som følge heraf anbefales det ikke at definere typiske eller gennemsnitlige driftsforhold i forhold til anlæggets belastning i national lovgivning.

Det er også muligt at opstille generelle retningslinjer for definitionen af typiske eller gennemsnitlige driftsforhold baseret på udetemperatur og at angive, hvordan disse adskiller sig fra konstruktionsbetingelser. Hvis konstruktionsbetingelserne blev fastsat til – 10 oC, kunne de typiske eller gennemsnitlige driftsforhold f.eks. defineres i forhold til en mindre krævende udetemperatur (f.eks. mellem 5 og 10 oC) eller på grundlag af temperaturforskellen mellem inde og ude (f.eks. en temperaturforskel på 60 % mellem inde og ude i konstruktionsbetingelserne). Men det samme anlæg kan fungere helt anderledes afhængigt af den bygning, hvor det er installeret og af anvendelsen og vejret på et bestemt tidspunkt. Som følge heraf anbefales det ikke at definere typiske eller gennemsnitlige driftsforhold i forhold til udendørs forhold (f.eks. standarddag) i national lovgivning. Det samme gælder for bygningskarakteristika eller bygningsbrug (f.eks. 80 % benyttelse).

Der kan redegøres for de tekniske detaljer om, hvordan vurderingen skal foretages, i forbindelse med uddannelsen af inspektører eller i den dokumentation, der udleveres til inspektører.

Tekniske organer og sammenslutninger er helt klar over, at det er nødvendigt at tage hensyn til typiske eller gennemsnitlige driftsforhold. Der er offentliggjort en række manualer og retningslinjer vedrørende installationers ydeevne ved delvis belastning (i modsætning til fuld last eller dimensionerende last). Det anbefales, at medlemsstaterne følger eller anvender disse retningslinjer i forbindelse udarbejdelsen af deres undervisningsmateriale (9).

2.3.2.7. Elektronisk overvågning og effektive kontrolfunktioner i beboelsesejendomme (artikel 14, stk. 5, og artikel 15, stk. 5, i EPBD)

Installation af elektronisk overvågning og effektive kontrolfunktioner i beboelsesejendomme kan indebære betydelige energibesparelser, forbedre styringen af indeklimaet og være til gavn for ejere og brugere af bygninger. Dette gælder især for store bygninger, hvor adgangen til systemkontrol og systeminformation er begrænset for de fleste brugere.

Artikel 14, stk. 5, i EPBD om elektronisk overvågning og kontrolfunktioner vedrører kun beboelsesejendomme. I henhold til denne artikel er det op til medlemsstaterne at beslutte, om de ønsker at fastsætte krav for at sikre, at beboelsesejendomme udstyres med sådanne funktioner, ved at indføre dem i deres nationale gennemførelsesforanstaltninger.

Artikel 14, stk. 5, litra a), i EPBD vedrører kontinuerlig elektronisk overvågning. Installationer med denne funktion måler deres eget energiforbrug og bruger det til at beregne installationens ydeevne, og denne beregning bør stilles til rådighed for anlægsejeren eller -forvalteren. Hvis installationens ydeevne falder væsentligt, eller hvis det er tid at vedligeholde installationen, giver installationen anlægsejeren eller -forvalteren besked. Anlægget bør fungere kontinuerligt og ikke periodisk (f.eks. hver tredje måned).

Artikel 14, stk. 5, litra b), i EPBD vedrører effektive kontrolfunktioner, der gør det muligt at sikre en optimal produktion, distribution, lagring og anvendelse af energi. I forbindelse med disse kontrolfunktioner bør der tages højde for et scenarie med ejendomme med flere lejligheder med ét enkelt varmeanlæg, hvor de enkelte brugere kun kan kontrollere anlægget i deres bygningsenhed.

Artikel 14, stk. 5, i EPBD vedrører frivillig indførelse af begge funktioner i beboelsesejendomme.

I modsætning til artikel 14, stk. 1 og 4, i EPBD, hvor der fastsættes specifikke tærskler, der udløser de obligatoriske forpligtelser, der skal afspejles i nationale gennemførelsesforanstaltninger, har artikel 14, stk. 5, frivillig karakter (»kan«) og omfatter derfor ikke nærmere fastsatte tærskler for en effektiv nominel nytteeffekt og finder derfor implicit anvendelse på alle beboelsesejendomme, uanset deres størrelse. Det anbefales, at medlemsstaterne tager hensyn til forskellene mellem anlægs- og bygningstyper ved fastsættelsen af krav.

2.3.2.8. Undtagelse for eftersyn (artikel 14, stk. 2, 4 og 5, og artikel 15, stk. 2, 4 og 5 i EPBD)

Før ændringen gav direktivet medlemsstaterne mulighed for at nedsætte hyppigheden af eftersyn eller gøre dem mindre krævende, hvis det var hensigtsmæssigt, såfremt der forefandt elektroniske overvågnings- og kontrolsystemer.

Med ændringen af EPBD indføres undtagelser, hvis:

a) den tekniske bygningsinstallation er omfattet af en kontrakt om energimæssig ydeevne (eller lignende) eller drives af en driftsansvarlig eller en netoperatør (undtagelse i artikel 14, stk. 2) eller

b) varmeanlægget har særlige kontrol- og overvågningsfunktioner som defineret i artikel 14, stk. 4 og 5 (undtagelse i artikel 14, stk. 6).

a) Tekniske bygningsinstallationer, der er omfattet af kontrakter om energimæssig ydeevne (eller lignende) (artikel 14, stk. 2, og artikel 15, stk. 2, i EPBD)

I artikel 14, stk. 2, i EPBD undtages tekniske bygningsinstallationer, der udtrykkeligt er omfattet af et aftalt kriterium for energimæssig ydeevne eller af en kontraktlig ordning om et aftalt niveau for forbedring af energieffektiviteten, fra eftersyn. En kontrakt om energimæssig ydeevne som defineret i artikel 2, nr. 27), i EED opfylder disse krav.

Bygninger, som drives af en driftsansvarlig eller en netværksoperatør, og som derfor er underlagt overvågning af ydeevnen for så vidt angår installationer, er også undtaget.

De undtagelser, der er fastsat i artikel 14, stk. 2, i EPBD, finder kun anvendelse, hvis den samlede virkning af metoden svarer til virkningen af anvendelsen af eftersyn i henhold til artikel 14, stk. 1, i EPBD.

Det angives ikke i EPBD, hvordan denne ækvivalens bør fastlægges. En mulighed kunne være at afgøre, om den tekniske bygningsinstallation allerede er omfattet af regelmæssigt eftersyn inden for rammerne af kontrakten eller aftalen, og om dette har samme karakter som eftersyn i henhold til artikel 14, stk. 1. Hvis den tekniske bygningsinstallation er omfattet af dette eftersyn, kan der indføres en undtagelse fra kravene i artikel 14, stk. 1.

Det må rimeligvis antages, at de fleste kontrakter eller aftaler om energimæssig ydeevne allerede omfatter et vist niveau af regelmæssige eftersyn. Det fulde omfang af disse eftersyn er imidlertid muligvis ikke fuldt ud i overensstemmelse med kravene i EPBD. Under normale omstændigheder vil det ikke være muligt for medlemsstaterne at kontrollere hver enkelt energitjenestekontrakt for at afgøre, om den er ækvivalent eller ej. Da disse kontrakter muligvis er indgået af to private virksomheder, kan vilkårene og betingelserne desuden være meget forskellige fra kontrakt til kontrakt. Som følge heraf kan medlemsstaterne beslutte at strømline og normalisere sådanne kontrakter.

Artikel 2, nr. 27), i EED defineres en kontrakt om energimæssig ydeevne som »en kontraktlig ordning mellem modtageren og leverandøren af en foranstaltning til forbedring af energieffektiviteten, som kontrolleres og overvåges under hele kontraktens løbetid, hvor investeringerne (arbejde, leverance eller tjenesteydelse) i den samme foranstaltning bliver betalt i forhold til en aftalt grad af forbedring af energieffektiviteten eller et andet aftalt kriterium for den energimæssige ydeevne, f.eks. økonomiske besparelser«.

Blandt andre foranstaltninger indfører EED også bestemmelser om energitjenester. I henhold til artikel 16 i EED skal medlemsstaterne, når det er nødvendigt, udvikle attesterings- og/eller akkrediteringsordninger.

I henhold til artikel 18 i EED skal medlemsstaterne støtte den offentlige sektor ved at tilvejebringe standardkontrakter i forbindelse med indgåelse af kontrakter om energimæssig ydeevne. I henhold til artikel 18 i EED skal disse standardkontrakter mindst omfatte de i bilag XIII anførte punkter.

Med henblik på ækvivalenskravene i artikel 14, stk. 2, i EPBD kan kontrakter om energimæssig ydeevne, der er underskrevet af en godkendt/certificeret virksomhed, og som i tilstrækkelig grad følger en model såsom den i bilag XIII til EED omhandlede model, anses for at have samme virkning som eftersyn.

Medlemsstaterne skal derfor sikre, at offentligheden har adgang til en liste over godkendte eller certificerede virksomheder og standardkontrakter.

Med henblik på registrering bør status for en ordning, der er undtaget for eftersyn på grund af en kontrakt om energimæssig ydeevne, registreres i databasen over eftersyn. Dette bør omfatte en henvisning til kontraktens varighed og dermed til undtagelsesperioden.

I medlemsstater, hvor standardkontrakter og en liste over godkendte eller certificerede virksomheder ikke er offentligt tilgængelige, skal myndighederne kontrollere kontrakterne individuelt for at verificere, om de er ækvivalente eller ej. De kontraherende parter kan lette dette ved at tilføje et bilag til deres kontrakt, som klart og utvetydigt angiver mindst følgende i bilag XIII til EED omhandlede punkter:

a) garanterede besparelser, der kan opnås ved at gennemføre foranstaltningerne i kontrakten

b) kontraktens løbetid, delmål for gennemførelsen, vilkår og opsigelsesfrist

c) referencedato for konstatering af de opnåede besparelser

d) forpligtelse til fuldt ud at gennemføre de i kontrakten indeholdte foranstaltninger og dokumentation for alle ændringer undervejs i projektet

e) klare og gennemskuelige bestemmelser om måling og verifikation af de realiserede garanterede besparelser, kvalitetskontroller og garantier (ideelt set i forhold til nationale standarder eller EU-standarder).

Medlemsstaterne kan finde det nyttigt at henvise til eksisterende standarder (10), retningslinjer (11) og kontraktmodeller (12).

b) Bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer, kontinuerlig elektronisk overvågning og effektive kontrolfunktioner (artikel 14, stk. 4 og 5, og artikel 15, stk. 4 og 5, i EPBD)

I artikel 14, stk. 6, i EPBD undtages bygninger, der opfylder kravene i artikel 14, stk. 4 og 5, fra de eftersyn, der er omhandlet i artikel 14, stk. 1.

I henhold til artikel 14, stk. 4, i EPBD skal erhvervsbygninger, der har varmeanlæg eller kombinerede rumopvarmnings- og ventilationsanlæg med en nominel nytteeffekt på over 290 kW, udstyres med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer senest i 2025, hvis det er teknisk og økonomisk muligt (13).

Erhvervsbygninger med anlæg med en nominel nytteeffekt på mellem 70 kW og 290 kW er ikke omfattet af kravet om installering af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer, selv om medlemsstaterne kan beslutte at sænke tærsklen og kræve, at varmeanlæg med mindre systemer også er udstyret med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer. Bygninger, der er omfattet af det nye krav og udstyret med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer, bør også undtages eftersyn.

De enkelte bygningsejere kan beslutte at installere et bygningsautomatiserings- og kontrolsystem, der opfylder de materielle krav, som er fastsat i artikel 14, stk. 4, i EPBD. I sådanne tilfælde kan medlemsstaterne beslutte at undtage de pågældende bygninger, selv om deres anlæg ikke når tærsklen på 290 kW. Hvis medlemsstaterne beslutter at gøre dette, bør de imidlertid omfatte det af deres gennemførelsesforanstaltninger til EPBD.

I henhold til artikel 14, stk. 5, i EPBD har medlemsstaterne mulighed for at sikre, at beboelsesejendomme udstyres med kontinuerlig elektronisk overvågning og effektive kontrolfunktioner. I et lignende scenarie for bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer kan nogle af disse elementer allerede være til stede på markedet i en eller anden form. Det opfylder dog muligvis ikke fuldt ud kravene i artikel 14, stk. 5, i EPBD. Derfor bør der ved definitionen af disse systemer og i tilgangen til gennemførelsen i national lovgivning tages klart højde for forskellene.

Som anført i betragtning 39 i direktiv (EU) 2018/844 kan medlemsstaterne vælge at videreføre allerede eksisterende eftersynsordninger. De undtagelser, der finder anvendelse i henhold til artikel 14, stk. 2 og 6, bør dog stadig tages i betragtning.

2.3.2.9. Alternative foranstaltninger

I artikel 14, stk. 3, i EPBD fastsættes bestemmelser og forpligtelser for medlemsstaterne, der vælger at træffe alternative foranstaltninger vedrørende varmeanlæg eller kombinerede varme- og køleanlæg. I disse tilfælde skal medlemsstaterne sikre, at foranstaltningerne har en samlet virkning, der svarer til den virkning, der ville være opnået, hvis der var indført en eftersynsordning som omhandlet i artikel 14, stk. 1. Der skal således beregnes et grundscenarie for virkningen ved anvendelse af foranstaltningerne i artikel 14, stk. 1, så det kan fastslås, om de alternative foranstaltninger vil få samme virkning.

Der er fire scenarier, som afspejler de forskellige situationer, som medlemsstaterne kan komme i, når de anvender alternative foranstaltninger.

a) Scenarie 1: Medlemsstaterne anvendte allerede alternative foranstaltninger før ændringen og beslutter fortsat at anvende disse foranstaltninger

Ændringen af EPBD ændrer ikke væsentligt bestemmelserne om alternative foranstaltninger til eftersyn. De berøres imidlertid af ændringerne af bestemmelserne i de øvrige stykker i artikel 14. Disse bestemmelser indvirker forskelligt på artikel 14, stk. 3, i EPBD som beskrevet i de følgende afsnit.

Indførelsen af den nye tærskel (70 kW) i EPBD betyder, at medlemsstater, der vælger at anvende alternative foranstaltninger, skal anvende disse foranstaltninger på de anlæg, der er omfattet af den nye forhøjede tærskel. Dette kan medføre et fald i antallet af anlæg, der skal omfattes af de alternative foranstaltninger, hvilket kan mindske de opnåede energibesparelser.

Det nye krav om eftersyn af ventilationsdelen af kombinerede varme- og ventilationsanlæg bør derimod øge virkningen i form af energibesparelser pr. eftersyn. Medlemsstaterne bør overveje dette ved opstillingen af det grundscenarie, som de bør opnå med deres alternative foranstaltninger.

De bestemmelser om undtagelser, der er fastsat i artikel 14, stk. 2, i EPBD (undtagelser for anlæg, der er omfattet af kriterier for energimæssig ydeevne) og artikel 14, stk. 6 (undtagelser for anlæg udstyret med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer), kan også medføre et fald i antallet af eftersyn.

I henhold til artikel 14, stk. 5, i EPBD kan medlemsstaterne stille krav vedrørende elektronisk overvågning og forbedrede kontrolfunktioner i beboelsesejendomme. I henhold til artikel 14, stk. 6, i EPBD er bygninger, der er udstyret med installationer med disse funktioner, undtaget kravene om eftersyn. Medlemsstater, der anvender alternative foranstaltninger, skal derfor undtage denne gruppe af bygninger, hvis de beslutter at anvende disse krav.

De forskellige foranstaltninger, som medlemsstaterne kan træffe i forbindelse med anvendelsen af artikel 14, stk. 3, i EPBD, er de samme efter ændringen.

I lyset af ovenstående skal medlemsstater, der beslutter fortsat at anvende alternative foranstaltninger i henhold til EPBD, sikre, at foranstaltningerne har en samlet virkning, der svarer til den virkning, der ville være opnået, hvis der var indført en eftersynsordning som omhandlet i artikel 14, stk. 1. Grundscenariet for virkningen under en eftersynsordning i henhold til artikel 14, stk. 1, skal derfor genberegnes på grundlag af artikel 14, stk. 1, og ovennævnte ændringer og krav i EPBD. En sådan genberegning gør det muligt for den pågældende medlemsstat at få klarhed over, om de eksisterende alternative foranstaltninger har samme virkning som et eftersyn, eller hvis det ikke er tilfældet, kan de ændre foranstaltningerne i overensstemmelse hermed for at sikre en tilsvarende virkning.

Medlemsstaten bør medtage resultaterne af denne proces i den rapport, der dokumenterer ækvivalensen, som skal indsendes til Kommissionen i henhold til artikel 14, stk. 3, inden medlemsstaten anvender de alternative foranstaltninger.

b) Scenarie 2: Efter gennemførelsen beslutter medlemsstater, der allerede har anvendt alternative foranstaltninger, at ændre karakteren af deres alternative foranstaltninger

Dette scenario afspejler en situation, hvor en medlemsstat efter den første gennemførelse af artikel 14, stk. 3, i national ret beslutter at ændre omfanget og/eller karakteren af de tilsvarende alternative foranstaltninger, som den har indført. En medlemsstat, der anvender foranstaltning A, B og C, beslutter f.eks. at ændre dem og anvende foranstaltning C, E og D.

Som forklaret i scenario 1 ovenfor anføres det af artikel 14, stk. 3, i EPBD, at medlemsstaterne skal underrette Kommissionen om, at de har til hensigt at træffe alternative foranstaltninger, inden de alternative foranstaltninger anvendes. Med henblik herpå skal medlemsstaten i henhold til artikel 14, stk. 3, forelægge Kommissionen en supplerende rapport, der dokumenterer ækvivalensen af disse ændrede alternative foranstaltningers effekt i forhold til effekten af de i artikel 14, stk. 1, omhandlede eftersynsordninger. Kommissionen vil derefter evaluere denne supplerende rapport for at sikre, at den pågældende medlemsstat fortsat opnår et tilsvarende niveau af besparelser.

c) Scenarie 3: Ændringer af bygningsmassen indvirker på anvendelsesområdet for artikel 14, stk. 1, og indvirker derfor anvendelsesområdet for de alternative foranstaltninger

Da bygningsmassen ændrer sig og udvikler sig, vil anvendelsesområdet for eftersynsordninger som omhandlet i artikel 14, stk. 1, blive ændret i overensstemmelse hermed. Da antallet af næsten energineutrale bygninger på markedet er stigende, er det sandsynligt, at andelen af bygninger udstyret med anlæg med en nominel nytteeffekt på over 70 kW vil falde. Desuden vil bygninger udstyret med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer (se kapitel 2.8) blive undtaget kravene om eftersyn. Over tid kan disse to elementer have en betydelig indvirkning på anvendelsesområdet for eftersynsordninger og således på tilsvarende alternative foranstaltninger, som medlemsstaterne allerede har indført.

Medlemsstaterne kan f.eks. identificere disse ændringer gennem en særskilt undersøgelse eller løbende evaluering af ordningen for alternative foranstaltninger. De kan også medtage disse ændringer i den integrerede nationale energi- og klimastatusrapport, der i henhold til artikel 17 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 (14) (»forordning (EU) 2018/1999«) skal indsendes hvert andet år.

Hvis ændringerne i den nationale bygningsmasse er af en sådan karakter, at anvendelsesområdet for eller intensiteten af alternative foranstaltninger ikke længere er i overensstemmelse med eftersynsordninger, bør den pågældende medlemsstat tilpasse de alternative foranstaltninger. Medlemsstaterne kan gøre dette enten ved at ændre de eksisterende foranstaltninger eller indføre nye.

I henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD skal medlemsstaterne underrette Kommissionen om, at de har til hensigt at træffe alternative foranstaltninger, inden de træffer alternative foranstaltninger. Ændringer i bygningsmassen kan gøre det påkrævet, at en medlemsstat ændrer sine tilsvarende foranstaltninger, og i så fald skal den pågældende medlemsstat i henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD underrette Kommissionen om eventuelle ændringer, inden de alternative foranstaltninger anvendes.

I henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD skal medlemsstaterne underrette Kommissionen ved at forelægge en rapport, der dokumenterer ækvivalensen af de ændrede alternative foranstaltningers effekt i forhold til effekten af de i artikel 14, stk. 1, omhandlede eftersynsordninger. Kommissionen vil derefter evaluere denne supplerende rapport for at sikre, at den pågældende medlemsstat fortsat opnår et tilsvarende niveau af besparelser.

d) Scenarie 4: Medlemsstaterne vælger at træffe alternative foranstaltninger for første gang

Dette scenario vedrører en situation, hvor en medlemsstat, der hidtil har anvendt kontrolordninger, beslutter at skifte til alternative foranstaltninger for første gang.

I henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD skal medlemsstaterne underrette Kommissionen om, at de har til hensigt at anvende denne mulighed, inden de træffer alternative foranstaltninger. Med henblik herpå skal medlemsstaten i henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD forelægge Kommissionen en rapport, der dokumenterer ækvivalensen af disse alternative foranstaltningers effekt i forhold til effekten af de i artikel 14, stk. 1, omhandlede eftersynsordninger. Kommissionen vil derefter evaluere denne rapport for at sikre, at den pågældende medlemsstat rent faktisk vil opnå et tilsvarende niveau af besparelser.

e) Indsendelse af rapporter

I henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD skal medlemsstaterne sende en ækvivalensrapport til Kommissionen, inden de træffer alternative foranstaltninger. Kommissionen vil evaluere rapporten og træffe passende foranstaltninger over for medlemsstaten.

I henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD skal medlemsstaterne også forelægges en ækvivalensrapport som led i deres integrerede nationale energi- og klimaplaner. I henhold til artikel 17 i forordning (EU) 2018/1999 skal hver medlemsstat forelægge denne på det næste passende trin i rapporteringscyklussen (15). Hvis tidsplanen for rapporteringscyklussen falder sammen med tidsplanen for indførelse af de nye eller ændrede alternative foranstaltninger, kan medlemsstaten blot forelægge ækvivalensrapporten som bilag til den nationale energi- og klimaplan.

Hvis tidsplanen ikke passer som beskrevet ovenfor, skal medlemsstaten under alle omstændigheder i henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD fremsende sin rapport til Kommissionen, inden foranstaltningerne træffes. Medlemsstaterne kan indsende deres rapport direkte til GD ENER, men de skal ligeledes indsende rapporten i den næste cyklus for de nationale energi- og klimaplaner i henhold til artikel 17 i forordning (EU) 2018/1999.

2.3.3. Krav om installation af selvregulerende enheder og bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer (artikel 8, stk. 1, artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD)

2.3.3.1. Bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer (artikel 2, nr. 3a), artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD)

Bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer er et almindeligt kendt og anvendt begreb, hvis betydning kan være vidt forskellig. Inden der redegøres for kravene vedrørende bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer, er det vigtigt at understrege, hvad dette udtryk henviser til inden for det specifikke anvendelsesområde for artikel 14 og 15 i EPBD.

For det første et bygningsautomatiserings- og kontrolsystem et system, der er i overensstemmelse med definitionen i artikel 2, nr. 3a), i EPBD, der har følgende ordlyd (16):

»3a) »bygningsautomatiserings- og -kontrolsystem«: et system, der omfatter samtlige produkter, software og ingeniørtjenester, der kan understøtte energieffektiv, økonomisk og sikker drift af tekniske bygningsinstallationer gennem automatisk kontrol og ved at lette den manuelle forvaltning af nævnte tekniske bygningsinstallationer«.

Et bygningsautomatiserings- og kontrolsystem som omhandlet i artikel 14 og 15 i EPBD skal desuden være i stand til følgende i henhold til artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD:

a) »løbende at overvåge, registrere, analysere og give mulighed for at tilpasse energiforbruget

b) at benchmarke bygningens energieffektivitet, opdage effektivitetstab i tekniske bygningsinstallationer og underrette den person, der er ansvarlig for faciliteterne eller den tekniske bygningsforvaltning, om mulighederne for at forbedre energieffektiviteten, og

c) at give mulighed for kommunikation med opkoblede tekniske bygningsinstallationer og andre apparater inde i bygningen, og være interoperable med tekniske bygningsinstallationer på tværs af forskellige typer af beskyttet teknologi, udstyr og producenter.«

Bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer installeret i erhvervsbygninger, der er underlagt kravene i artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD, skal både være i overensstemmelse med definitionen i direktivets artikel 2, nr. 3a), og have ovennævnte kapacitet. Denne kapacitet bør sikres, i det mindste for de tekniske bygningsinstallationer, der er omfattet af artikel 14 og 15 i EPBD: varmeanlæg, klimaanlæg, kombinerede varme- og ventilationsanlæg, kombinerede klima- og ventilationsanlæg.

Selv om automatiserings- og kontrolsystemer har været almindeligt anvendt i visse kategorier af bygninger (f.eks. erhvervsbygninger), har de fleste bygninger ikke en sådan avanceret kapacitet, og de bygninger, der skal opfylde ovennævnte krav, skal derfor opgraderes, hvilket kan være en stor opgave.

Det er derfor særlig vigtigt, at interessenterne (f.eks. driftsansvarlige for bygninger, der skal opfylde kravene) gøres opmærksom på, at kravene er mere vidtrækkende end normalt for sådanne installationer.

2.3.3.2. Selvregulerende enheder (artikel 8, stk. 1, i EPBD)

I EPBD henvises til »selvregulerende enhed« uden angivelse af en specifik definition. Det præciseres imidlertid i artikel 8, stk. 1, i EPBD, at en denne enhed skal give mulighed for »separat regulering« af temperaturen i »hvert rum« (eller, hvis det er begrundet, i et angivet område) af bygningsenheden. De enheder, der installeres som følge af gennemførelsen af disse bestemmelser, bør derfor:

a) give mulighed for automatisk tilpasning af varmen afhængigt af indetemperaturen (og eventuelt yderligere parametre (17))

b) give mulighed for regulering af varmen i hvert rum (eller område) i overensstemmelse med varmeindstillingerne for det pågældende rum (eller område).

Dette betyder især, at:

a) løsninger baseret på manuel regulering af varmen ikke opfylder kravene, selv om indstillingen kan foretages på rumniveau (eller områdeniveau)

b) løsninger, der giver mulighed for automatisk regulering af temperatur, men ikke på rumniveau (eller områdeniveau), f.eks. automatisk regulering på boligniveau, opfylder ikke kravene.

Det er vigtigt at bemærke, at uanset antallet eller typen af det eller de installerede anlæg er det vigtigt, at anlæggene gør det muligt for brugerne at justere temperaturindstillinger og sikre, at disse indstillinger overholdes (18).

Følgende tabel indeholder en række vejledende eksempler på enheder, der opfylder kravet for forskellige typer anlæg (19):

Tabel 2

Eksempler på selvregulerende enheder

Enhed Systemtype Mulighed for regulering Termostatstyret radiatorventil Centralvarmeanlæg og -radiatorer Regulering af varmtvandsgennemstrømningen i udledere via temperaturindstilling Rumtermostat Centralvarmeanlæg og overfladeopvarmning (f.eks. gulvopvarmning) Regulering af varmtvandsgennemstrømningen i overfladeopvarmningen via rummets blandingsventil Termostat til fancoil-enheder Centralvarmeanlæg og centralkøleanlæg Styring af varm og kold vand- og luftgennemstrømning via temperaturindstilling Individuel termostat Separate vandvarmere eller klimaanlæg Styring af varmeydelse via temperaturindstilling

a) Varme- eller klimaanlæg eller begge dele?

I artikel 8, stk. 1, andet og tredje afsnit, i EPBD henvises til tekniske bygningsinstallationer i bred forstand, dvs. som i definitionen i artikel 2 EPBD. Hvad angår de specifikke bestemmelser om selvregulerende enheder (tredje afsnit), præciseres det ikke i teksten, hvilken type anlæg der er tale om, men der henvises til regulering af temperaturen, hvilket både er relevant for varmeanlæg og anlæg til rumkøling.

Derfor bør ikke kun varmeanlæg, men også klimaanlæg og anlæg til rumkøling opfylde kravene vedrørende selvregulerende enheder.

Henvisningen til »opvarmet område« i teksten bør navnlig ikke fortolkes således, at kravene implicit begrænses til varmeanlæg.

I disse bestemmelser er der imidlertid reelt fokus på opvarmning, da langt de fleste klima- og køleanlæg allerede er udstyret med overvågning og kontrol på rum- og områdeniveau.

Når varmeproducerende enheder udskiftes i eksisterende bygninger, bør kravet om installation af selvregulerende enheder desuden kun finde anvendelse på varmeanlæg (20).

I artikel 8, stk. 1, tredje afsnit, i EPBD stilles der heller ikke krav om at installere selvregulerende enheder, når køleenheder udskiftes i eksisterende bygninger. Medlemsstaterne kan dog overveje at indføre dette yderligere krav (21), da det vil være i overensstemmelse med det generelle formål med disse bestemmelser, nemlig at sikre tilstrækkelig reguleringskapacitet og undgå spild af energi.

I følgende tabel sammenfattes de forskellige mulige scenarier.

Tabel 3

Situationer, der bør udløse kravet om at installere selvregulerende enheder

Ny eller eksisterende bygning Type foranstaltning Bør der stilles krav om installation af selvregulerende enheder? Ny Installation af varmeanlæg Ja Ny Installation af rumkøleanlæg Ja Eksisterende Udskiftning af varmeproducerende enheder Ja, kun for varmeanlæg Eksisterende Udskiftning af køleenheder Op til medlemsstat

b) Rum- eller områdeniveau?

Hovedkravet er muligheden for at regulere temperaturen på rumniveau. Installationen af selvregulerende enheder på områdeniveau skal imidlertid være begrundet.

Ved et »rum« forstås en del eller inddeling af en bygning, der er omgivet af vægge, gulv og loft.

Et »opvarmet område« skal forstås som et område i en bygning eller bygningsenhed på samme etage med homogene varmeparametre og tilsvarende krav til temperaturregulering (dvs. svarende til en »varmeområde«), et fælles begreb inden for beregning af energimæssig ydeevne).

Her er to eksempler (22), hvor det kan være berettiget at anvende kravene på områdeniveau i stedet for på rumniveau:

a) tilstødende kontorer med identiske krav til indeklima i en kontorbygning

b) tilstødende rum eller områder, som ikke er fysisk adskilt (f.eks. køkken-alrum i en lejlighed).

Vurderingen af det mest hensigtsmæssige reguleringsniveau (rum eller område) vil normalt afhænge af den specifikke bygnings eller bygningsenheds udformning og påtænkte anvendelse og af selve rummene. Ved denne vurdering er det vigtigste parameter, der skal overvejes, generelt, om flere rum kan have samme krav til indeklima og derfor kan slås sammen i et enkelt område (ud fra et temperaturreguleringsperspektiv). Dette bør være velbegrundet.

Under hensyntagen til visse nationale, regionale eller lokale forhold kan medlemsstaterne dog tillade regulering på områdeniveau for visse kategorier af bygninger eller bygningsenheder, når dette er tilstrækkelig begrundet. I så fald bør medlemsstaterne præcisere de pågældende kategorier af bygninger eller bygningsenheder og de pågældende nationale, regionale eller lokale forhold. De bør også begrunde (23) afvigelsen fra hovedkravet for disse kategorier af bygninger eller bygningsenheder.

2.3.3.3. Hvornår finder forpligtelserne anvendelse? (artikel 8, stk. 1, artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD)

a) Selvregulerende enheder (artikel 8, stk. 1, i EPBD)

I henhold til direktivet skal nye bygninger udstyres med selvregulerende enheder. Der stilles samme krav for eksisterende bygninger, når varmeproducerende enheder udskiftes.

Kravene gælder for alle typer bygninger og alle typer anlæg, medmindre det ikke er teknisk og økonomisk muligt at opfylde dem (se afsnit b)).

I artikel 2, nr. 15b), i EPBD defineres en »varmeproducerende enhed« som følger:

»varmeproducerende enhed«: den del af et varmeanlæg, der producerer nyttevarme ved hjælp af en eller flere af følgende processer: a) forbrænding af brændsel i for eksempel en kedel b) jouleeffekten i varmelegemerne i et elektrisk modstandsopvarmningssystem c) optagelse af varme fra den omgivende luft, udsugningsluft eller en vand- eller jordvarmekilde ved hjælp af en varmepumpe«.

Det er vigtigt at bemærke, at der i denne definition ikke skelnes mellem varmeproducerende enheder, der er adskilt fra varmegivere (f.eks. kedel og radiatorer), og varmeproducerende enheder, der er integreret med varmegiveren i et separat varmeanlæg (f.eks. elektriske modstandsvarmeanlæg). Det betyder, at kravene (om selvregulering) også bør gælde i sidstnævnte tilfælde (dvs. når et separat varmeanlæg udskiftes i en eksisterende bygning).

Når bygninger er udstyret med flere varmeproducerende enheder, kan der opstå situationer, hvor kun en del af de varmeproducerende enheder udskiftes. I sådanne situationer bør kravet om at installere selvregulerende enheder også finde anvendelse, hvor det er teknisk og økonomisk muligt. Hvis flere varmeproducerende enheder er forbundet og betjener samme rum, og mindst en af de varmeproducerende enheder udskiftes, finder kravet anvendelse. Hvis en bygning er udstyret med flere adskilte varmeproducerende enheder, som betjener forskellige områder, kan medlemsstaterne tillade, at kravet kun gælder for det eller de områder, der betjenes af den eller de varmeproducerende enheder.

Hvis eksisterende bygninger er tilsluttet fjernvarme og ikke er udstyret med varmeproducerende enheder på bygningsniveau, finder kravet om at installere selvregulerende enheder normalt anvendelse, når varmeproducerende enheder udskiftes. I nogle tilfælde kan dette skabe problemer, f.eks. i forbindelse med ejerskab (24) eller økonomisk gennemførlighed (25). I disse tilfælde kan medlemsstaterne undersøge alternative muligheder for at sikre, at der installeres selvregulerende enheder, f.eks.:

a) stille krav om installation af selvregulerende enheder, når varmevekslere i bygninger udskiftes

b) udarbejde og gennemføre en køreplan for gradvis indførelse af selvregulerende enheder med henblik på fuld dækning af bygninger og fordeling af omkostningerne over en tilstrækkelig lang periode.

Installationen af et nyt varmeanlæg i en eksisterende bygning eller bygningsenhed, som allerede var udstyret med et varmeanlæg (f.eks. installation af et centralvarmeanlæg med henblik på udskiftning af individuelle varmeanlæg i en bygning), bør udløse kravet om installation af selvregulerende enheder, da det indebærer udskiftning af varmeproducerende enheder.

Installation af et varmeanlæg i en bygning, der tidligere ikke var en bygning i henhold til EPBD, men som f.eks. på grund af restaurering efterfølgende bliver en bygning i henhold til EPBD, bør også udløse kravet om installation af selvregulerende enheder.

b) Bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer (artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD)

Bestemmelserne om installation af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer finder anvendelse på alle (dvs. nye og eksisterende) erhvervsbygninger med varme- og klimaanlæg, kombinerede varme- og ventilationsanlæg og kombinerede klima- og ventilationsanlæg med en nominel nytteeffekt på over 290 kW.

Tærsklen på 290 kW gælder for hvert enkelt anlæg, og kravet finder således anvendelse i alle følgende tilfælde, jf. artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4:

a) når varmeanlæggets nominelle nytteeffekt er over 290 kW

b) når det kombinerede varme- og ventilationsanlægs nominelle nytteeffekt er over 290 kW

c) når klimaanlæggets nominelle nytteeffekt er over 290 kW

d) når det kombinerede klima- og ventilationsanlægs nominelle nytteeffekt er over 290 kW

Yderligere præciseringer af bestemmelsen af den nominelle nytteeffekt er angivet i afsnit 2.3.2.2.

2.3.4. Teknisk, økonomisk og funktionel gennemførlighed (artikel 8, stk. 1, artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD)

Spørgsmålet om, hvorvidt det er muligt, er relevant for:

a) anvendelsen af krav til installationer i henhold til artikel 8, stk. 1, i EPBD, hvori det fastsættes, at kravene til installationer skal anvendes »for så vidt det er teknisk, økonomisk og funktionelt muligt« (26)

b) installation af selvregulerende enheder (artikel 8, stk. 1, i EPBD og bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer (artikel 14, stk. 4, og artikel 15, stk. 4, i EPBD), da de dertil knyttede krav kun finder anvendelse »hvis det er teknisk og økonomisk muligt«.

Bemærk, at det er op til medlemsstaterne at præcisere, i hvilke specifikke situationer det ikke er muligt at opfylde kravene ud fra et teknisk, økonomisk og/eller funktionelt perspektiv. Medlemsstaterne bør sikre, at disse situationer identificeres, defineres og begrundes klart (27).

Fortolkningen af, hvorvidt det er teknisk, funktionelt og økonomisk muligt, bør ikke alene overlades til interessenter (f.eks. ejere eller systeminstallatører (28)). Betingelserne for vurderingen af, hvorvidt det er muligt, bør fastlægges på medlemsstatsniveau eller, hvis regionale forhold kun berører en del af en medlemsstats område, på regionalt plan. I sidstnævnte tilfælde bør de regionale betingelser imidlertid fastlægges i nationale gennemførelsesforanstaltninger. Under alle omstændigheder bør disse betingelser dokumenteres (f.eks. i de tekniske retningslinjer) og finde ensartet anvendelse på det nationale eller i givet fald regionale område. Endelig bør manglende anvendelse af krav til installationer vurderes på grundlag af klare procedurer, som fastlægges og overvåges af offentlige myndigheder.

I forbindelse med disse procedurer kan der skelnes mellem forskellige typer af bygninger, navnlig under hensyntagen til specifikke typer, hvor den tekniske, økonomiske eller funktionelle gennemførlighed er et problem.

Et eksempel er historiske eller fredede, hvor der kan være særlige begrænsninger, der gør det vanskeligere at anvende nogle af kravene. I denne forbindelse bemærkes det, at overholdelsen af disse krav i princippet ikke vil ændre historiske eller fredede bygningers karakter eller udseende.

For at undgå enhver tvivl skal det også bemærkes, at kravene også finder anvendelse på alle kategorier af bygninger, hvor direktivet giver medlemsstaterne mulighed for at indføre undtagelser med hensyn til anvendelsen af mindstekrav til energimæssig ydeevne (artikel 4, stk. 2, i EPBD).

Der kan under alle omstændigheder tages hensyn til visse bygningers særlige karakter ved vurderingen af, hvorvidt det er teknisk, økonomisk og/eller funktionelt muligt at opfylde kravene. I særlige tilfælde kan der ses bort fra kravene, hvis det ud fra dokumentationen kan konkluderes, at det ikke er teknisk, økonomisk eller funktionelt muligt at opfylde kravene for en bestemt bygning. En sådan konklusion kan drages fra sag til sag, og medlemsstaterne bør ikke indføre systematiske undtagelser for nogen bygningskategorier.

I tabellen nedenfor anføres, hvordan hver type gennemførlighed kan fortolkes med angivelse af eksempler.

Tabel 4

Fortolkning af teknisk, økonomisk og funktionel gennemførlighed

Type gennemførlighed (29) Betydning Eksempler Teknisk gennemførlighed Det er teknisk muligt, når installationens og bygningens (eller bygningsenhedens) tekniske karakteristika gør det muligt at anvende kravene. Det er ikke teknisk muligt, når det er umuligt at anvende kravene ud fra et teknisk synspunkt, dvs. når kravene ikke kan anvendes på grund af installationens tekniske karakteristika. Teknisk gennemførlighed vil være et problem, hvis det ikke er muligt at installere de enheder i installationen, der er nødvendige for at opfylde kravene, f.eks. hvis: — i forbindelse med krav om varmegenvinding for ventilationsanlæg — indløb og udløb er ikke placeret i de samme områder. — i forbindelse med krav til isolering af rør — dele af rør er ikke tilgængelige. Økonomisk gennemførlighed Økonomisk gennemførlighed vedrører omkostningerne ved at anvende kravene, og om: i) disse omkostninger står i rimeligt forhold til omkostningerne forbundet med den planlagte foranstaltning (f.eks. opgradering af installation) ii) de forventede fordele opvejer omkostningerne (30) under hensyntagen til installationens forventede levetid. Økonomisk gennemførlighed kan f.eks. beregnes på grundlag af: — et maksimalt forhold mellem omkostningerne ved at anvende kravene og omkostningerne ved den planlagte foranstaltning (f.eks. udskiftning af varmeproducerende enhed) — en maksimal periode til inddækning af omkostninger under hensyntagen til de økonomiske fordele ved at anvende kravene. Funktionel gennemførlighed (31) Det er ikke funktionelt muligt at anvende krav, hvis disse vil føre til ændringer, der kan påvirke installationens drift eller brugen af bygningen (eller bygningsenheden) under hensyntagen til eventuelle specifikke begrænsninger (f.eks. regler), der gælder for installationen og/eller bygningen. Det er muligvis ikke funktionelt muligt at anvende krav til installationer, f.eks. hvis: — gældende regler (f.eks. om sikkerhed) er i strid med kravene. — anvendelsen af kravene vil gøre bygningen eller bygningsenheden væsentlig mindre anvendelig (væsentligt tab af bygningsareal).

a) Yderligere overvejelser om, hvorvidt det er teknisk og økonomisk muligt at installere selvregulerende enheder

I langt de fleste tilfælde vil spørgsmålet om, hvorvidt det er teknisk og økonomisk muligt at installere selvregulerende enheder, ikke være relevant for nye bygninger, da behovet for temperaturselvregulering på rumniveau (eller områdeniveau) kan behandles i designfasen, således at der ikke opstår tekniske hindringer i efterfølgende faser, og det sikres, at de dermed forbundne omkostninger er så lave som muligt. Et klart eksempel, hvor det ikke ville være teknisk muligt at installere selvregulerende enheder i et rum eller område, er, når dette rum eller område ikke opvarmes (eller køles).

I forbindelse med eksisterende bygninger kan teknisk gennemførlighed være et problem, hvis det ikke er muligt at installere selvregulerende enheder uden at foretage væsentlige ændringer af installationerne og/eller bygningen, der uundgåeligt vil føre til uforholdsmæssigt store omkostninger (f.eks. i forbindelse med visse typer gulvvarmeanlæg i eksisterende bygninger).

Økonomisk gennemførlighed kan også være et problem i forbindelse med eksisterende bygninger, hvis omkostningerne ved at installere selvregulerende enheder er alt for høje i forhold til omkostningerne ved at udskifte den varmeproducerende enhed. Når medlemsstaterne vælger at vurdere, hvorvidt det er muligt, på grundlag af omkostninger, bør de præcisere, hvordan omkostningerne beregnes, og angive, om de er forholdsmæssige. Følgende to tilgange kan anvendes:

a) Sammenligning af de startomkostninger, der er forbundet med at installere selvregulerende enheder, med omkostningerne til udskiftning af varmeproducerende enheder og fastsættelse af en tærskel for det maksimale omkostningsforhold. Denne tilgang er i overensstemmelse med betragtning 21 i direktiv (EU) 2018/844, der har følgende ordlyd: »Installationen af selvregulerende enheder i eksisterende bygninger til separat regulering af temperaturen i hvert rum, eller, når dette er begrundet, i et angivet opvarmet område af bygningsenheden, bør overvejes, hvor dette er økonomisk muligt, f.eks. hvor omkostningerne i forbindelse hermed udgør under 10 % af de samlede udgifter til de udskiftede varmeproducerende enheder.«

b) Sammenligning af de startomkostninger, der er forbundet med at installere selvregulerende enheder, med de forventede energibesparelser som følge af installationen, og fastsættelse af en tærskel for den maksimale periode til inddækning af omkostninger (f.eks. fem år).

Begge tilgange er mulige, men sidstnævnte tilgang bør foretrækkes, da startomkostningerne i langt de fleste tilfælde vil blive inddækket inden for en kort periode (typisk 2-3 år).

Tabel 5

Mulig fortolkning af teknisk og økonomisk gennemførlighed af installationen af selvregulerende enheder

Type gennemførlighed Hvordan det kan gennemføres Kan anvendes på Nye bygninger Eksisterende bygninger Teknisk gennemførlighed Rummet (området) har ingen opvarmning/køling. Ja, men sjældent Ja, men sjældent Varmeanlægget gør det umuligt at installere selvregulerende enheder. Nej Ja, men ikke hyppigt forekommende Økonomisk gennemførlighed Startomkostningerne er for høje i forhold til andre omkostninger. Nej Ja, men ikke hyppigt forekommende Investeringen kan ikke i tilstrækkelig grad hentes hjem. Nej Ja, men sjældent

b) Yderligere overvejelser om, hvorvidt det er teknisk og økonomisk muligt at installere bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer

I langt de fleste tilfælde er spørgsmålet om, hvorvidt det er teknisk og økonomisk muligt at installere selvregulerende bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer ikke relevant for nye bygninger, da:

a) bygnings- og systemdesignet kan sikre, at der ikke er nogen tekniske hindringer for installation af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer

b) bygnings- og systemdesignet kan sikre, at de omkostninger, der er forbundet med at installere bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer, minimeres

c) installation af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer allerede er almindelig praksis for nye store erhvervsbygninger.

I forbindelse med eksisterende bygninger kan teknisk gennemførlighed kun være et problem, hvis de tekniske bygningsinstallationer ikke kan kontrolleres, eller hvis det vil kræve væsentlige ændringer af installationen og/eller bygningen, hvis de skal kunne kontrolleres, hvilket uundgåeligt vil føre til uforholdsmæssigt store omkostninger. Sådanne situationer er begrænset til bygninger, der er udstyret med gamle installationer, og vil sjældent opstå.

Den økonomiske gennemførlighed af installationen af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer i eksisterende bygninger kan også knyttes til start- og driftsomkostningerne og/eller den krævede periode til inddækning af omkostninger. En mulig tilgang er at vurdere, hvorvidt det er økonomisk muligt, på grundlag af de forventede energibesparelser forbundet med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemerne og sammenligne dem med start- og driftsomkostningerne forbundet med at installere bygningsautomatiserings- og kontrolsystemet i installationens levetid. Dette kan suppleres med en evaluering af proportionaliteten af statsomkostningerne forbundet med installationen af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer i den pågældende bygning baseret på parametre såsom bygningsstørrelse eller energiforbrug (32).

Tabel 6

Mulig fortolkning af teknisk og økonomisk gennemførlighed af installationen af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer

Type gennemførlighed Hvordan det kan gennemføres Kan anvendes på Nye bygninger Eksisterende bygninger Teknisk gennemførlighed De tekniske bygningsinstallationer kan ikke kontrolleres uden væsentlige ændringer. Nej Ja (men sjældent) Økonomisk gennemførlighed Startomkostningerne er alt for høje i forhold til bygningskarakteristikaene. Nej Ja (men sjældent) Investeringen kan ikke i tilstrækkelig grad hentes hjem. Nej Ja (men sjældent)

2.4. Retningslinjer for gennemførelse af bestemmelserne om tekniske bygningsinstallationer og eftersyn, selvregulerende enheder og bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer

2.4.1. Krav til tekniske bygningsinstallationer og vurdering og dokumentation af tekniske bygningsinstallationers samlede energimæssige ydeevne (artikel 2, artikel 8, stk. 1, og artikel 14 og 15 i EPBD)

2.4.1.1. Gennemførelse af definitioner (artikel 2 i EPBD)

Hvis det er relevant, bør medlemsstaterne overveje at give yderligere præciseringer for at supplere definitionerne af tekniske bygningsinstallationer, f.eks. ved at præcisere bygningsautomatiserings- og kontrolsystemernes forventede kapacitet.

2.4.1.2. Fastlæggelse af krav til installationer (artikel 8, stk. 1, i EPBD)

a) Nye tekniske bygningsinstallationer

For installationer, der ikke blev taget i betragtning før ændringen (bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer og elproduktion på stedet), skal medlemsstaterne definere og fastlægge krav til installationer på nationalt plan og sikre, at disse krav dækker alle de aspekter, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, i EPBD: »samlet energimæssig ydeevne«, »korrekt installering«, »passende dimensionering«, »indstilling« og »kontrol«. I tabellen nedenfor anføres betydningen af kravene på de enkelte områder med angivelse eksempler (kun til illustration) for de to typer installationer, der er føjet til listen over tekniske bygningsinstallationer i EPBD.

Tabel 7

Krav til installationer på forskellige områder

Type krav Vedrører Eksempler Bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer Elproduktion på stedet »samlet energimæssig ydeevne« Installationens ydeevne som helhed (ikke at forveksle med ydeevne på produkt- eller komponentniveau og hele bygningens ydeevne) Kontrolkapacitet, der har en indvirkning på bygningers energimæssige ydeevne (f.eks. efter standard EN 15232 (33)) Effektfaktor for et solcellesystem (PV-system) (f.eks. efter standard EN 15316-4-6 (34)) »passende dimensionering« Egnetheden af installationens størrelse eller kapacitet set i forhold til bygningens behov og karakteristika under forventede forhold Bestemmelse af den optimale kontrolkapacitet på grundlag af bygningstype, forventet brug og potentielle energibesparelser Bestemmelse af solcellesystemets optimale størrelse på grundlag af en reduktion af elektricitetsomkostningerne, tilgængeligt monteringsområde og andre eventuelle begrænsninger »korrekt installering« Måden, hvorpå anlægget bør installeres i bygningen for at kunne fungere korrekt Installering af en uddannet og/eller certificeret installatør Installering af en uddannet og/eller certificeret installatør »passende indstilling« Afprøvning og finjustering af installationen under reelle driftsforhold efter installeringen. Testsekvens, der skal udføres efter installering for at kontrollere, at systemet fungerer i overensstemmelse med specifikationerne Testsekvens, der skal udføres efter installering for at kontrollere, at systemet fungerer i overensstemmelse med specifikationerne »passende kontrol« Installationens ønskede eller nødvendige kontrolkapacitet Kontrolfunktionernes omfang (Hvis relevant) kontrol af tilførsel af elektricitet (f.eks. til net, egetforbrug eller lagring)

b) Installationer, der allerede var omfattet før ændringen

For installationer, der allerede var omfattet før ændringen, kan medlemsstaterne overveje at anvende gennemførelsen af direktiv (EU) 2018/844 som en anledning for at gennemgå og eventuelt ajourføre de gældende krav til installationer. Denne gennemgang kunne navnlig være en anledning til at kontrollere, at de gældende krav i tilstrækkelig grad dækker de forskellige områder, der er anført i EPBD, og vurdere, om kravene kan udvikles yderligere. Feedback fra det europæiske netværk for samordnede aktioner »Concerted Action EPBD« (35) viser: i) at der for gældende krav generelt er fokus på krav til ydeevne på komponentniveau, og ii) at tilgangen til andre områder (korrekt installering, passende dimensionering, indstilling og kontrol) kan være forskellig i EU. Medlemsstaterne opfordres derfor til at deltage i denne gennemgang og, hvor det er relevant, anvende tilgængelig god praksis.

c) Hensyntagen til produktspecifikke forordninger til gennemførelse af direktivet om miljøvenligt design

Tekniske bygningsinstallationer omfatter en række produkter, som reguleres i henhold til produktspecifikke forordninger til gennemførelse af direktiv 2009/125/EF (»direktivet om miljøvenligt design«). For så vidt angår produktspecifikke forordninger til gennemførelse af direktivet om miljøvenligt design, som vedrører produkter, der kan indgå i tekniske bygningsinstallationer som defineret i artikel 2, nr. 3), i EPBD, er det værd at understrege, at kravene i artikel 8, stk. 1, i EPBD finder anvendelse på hele det installerede anlæg i bygninger og ikke på de enkelte komponenters ydeevne, der falder ind under anvendelsesområdet for produktspecifikke forordninger, der gennemfører direktivet om miljøvenligt design. Anvendelsesområdet for kravene i artikel 8, stk. 1, i EPBD omfatter f.eks. hele anlægget, hvis der er tale om et centralvarmeanlæg i en bygning (kedler, distributions- og emissionskomponenter), hvorimod anvendelsesområdet for kravene til miljøvenligt design til produkter, der indgår i samme anlæg, er begrænset til de krav, der gælder for kedler.

Det er generelt hensigtsmæssigt at tilskynde til installation af produkter med en høj ydeevne, hvor kravene i artikel 8, stk. 1, i EPBD finder anvendelse på produkter, der allerede er omfattet af produktspecifikke forordninger til gennemførelse af direktivet om miljøvenligt design, og disse krav må ikke være mere vidtgående end de krav, der er fastsat af disse forordninger, da produktspecifikke forordninger, der gennemfører direktivet om miljøvenligt design, er direkte gældende harmoniseringsforanstaltninger.

Et forbud mod specifikke typer produkter, der opfylder de gældende krav til miljøvenligt design, ville være mere vidtgående end det, der kræves og tillades i EPBD, da produkter fra andre medlemsstater, der opfylder alle krav til miljøvenligt design, ikke ville kunne sælges på andre nationale markeder, hvilket er i strid med det grundlæggende princip om frie varebevægelser.

Medlemsstaterne kan dog i visse tilfælde begrænse varernes frie bevægelighed af miljømæssige årsager, men først efter at have underrettet Kommissionen herom (36). Dette er i overensstemmelse med betragtning 35a (37) og artikel 6 (38) i bestemmelserne om miljøvenligt design.

2.4.1.3. Gennemførelse af bestemmelserne om vurdering og dokumentation af installationers ydeevne (artikel 8, stk. 1, i EPBD)

a) Installation eller ændret del?

I henhold til artikel 8, stk. 9, i EPBD, skal den samlede energimæssige ydeevne »for den ændrede del og, hvor det er relevant, for hele den ændrede installation«, vurderes og dokumenteres, når en teknisk bygningsinstallation installeres, udskiftes eller opgraderes.

Det betyder, at:

a) ydeevnen for den ændrede del altid skal vurderes og dokumenteres. Hvis et varmeanlægs varmeproducerende enhed f.eks. udskiftes, hvilket svarer til en opgradering af installation, skal den nye varmeproducerende enheds ydeevne vurderes og dokumenteres,

b) skal hele installationens ydeevne vurderes og dokumenteres i nogle tilfælde (»hvor det er relevant«). Dette bør være et krav i følgende tre situationer: i) en ny installation installeres ii) hele installationen udskiftes iii) en del eller dele af en installation gennemgår en større opgradering, som i væsentlig grad kan påvirke den pågældende installations samlede ydeevne.

De tilfælde, der er nævnt i nr. i) og ii) i andet afsnit er ligetil: Når et helt nyt anlæg installeres eller udskiftes (i en ny bygning eller i en eksisterende bygning), er der et klart behov for at vurdere og dokumentere hele (den nye) installations ydeevne

I det tilfælde, der er omhandlet i punkt iii), i afsnit b), udskiftes eller forbedres en del eller dele af installationen, hvorved deres energimæssige ydeevne opgraderes. Da den pågældende del er meget vigtig, opgraderes hele installationens ydeevne. I dette scenarie bør der foretages en vurdering af hele installationens ydeevne. Eksempler:

a) Udskiftning af en større komponent (f.eks. den varmeproducerende enhed i en installation) eller et stort antal mindre komponenter (f.eks. alle varmegivere i en bygning) bør i princippet betragtes som en større opgradering, da den har en potentielt væsentlig indvirkning på den samlede ydeevne.

b) En ændring af forskellige dele i hele installationen (f.eks. forbedret isolering af rør, udskiftning af rør, udskiftning af alle lyskilder, udskiftning af alle radiatorer) bør i princippet betragtes som en større opgradering.

c) Det samme gælder for enhver opgradering eller ændring, der påvirker installationens balance.

I følgende tilfælde bør vurderingsforpligtelsen ikke udløses:

a) vedligeholdelse og reparation, som kun har til formål at sikre en sikker og optimal drift af installationen

b) udskiftning af en mindre komponent i en installation (f.eks. udskiftning af en varmegiver).

Under alle omstændigheder er det op til medlemsstaterne (og ikke ejerne af bygninger og boliger) at fastsætte, hvornår det er relevant at vurdere hele installationens ydeevne, og hvornår det kun er ydeevnen for den ændrede del, der skal vurderes, i deres nationale lovgivning.

I denne forbindelse kan medlemsstaterne skelne mellem de forskellige bygninger og bygningsenheder, der kan være berørt af disse bestemmelser. Det kan f.eks. vedrøre bygningstypen (f.eks. beboelsesejendomme, erhvervsbygninger, enkelthuse eller flerfamiliehuse). Det kan muligvis være relateret til installationens størrelse, da det kan være mere hensigtsmæssigt at foretage en mere detaljeret vurdering af større og mere komplekse installationer.

b) Samlet ydeevne

Inden for anvendelsesområdet for bestemmelserne om vurdering og dokumentation af installationers ydeevne indebærer en vurdering af den samlede ydeevne (af den ændrede del eller af hele installationen), at der tages de nødvendige skridt til at vurdere og udtrykke den energimæssige ydeevne (af den ændrede del eller af hele installationen).

Udtrykket »samlede« understreger behovet for — hvor det finder anvendelse — at vurdere installationens ydeevne som helhed i modsætning til ydeevnen på produkt- eller komponentniveau. Dette er mindre relevant i forbindelse med vurdering af den ændrede dels ydeevne.

Medlemsstaterne bør sikre, at vurderingen og dokumentationen af tekniske bygningsinstallationers samlede energimæssige ydeevne i henhold til artikel 8, stk. 9, i EPBD som minimum omfatter den samlede energimæssige ydeevne i henhold til artikel 8, stk. 1, hvad angår krav til installationer, samt de aspekter, der kan påvirke den samlede energimæssige ydeevne som følge af krav på andre områder (navnlig kontrol). Dette vil sikre, at opfyldelsen af krav til installationer vurderes og dokumenteres, at ejeren får besked herom, og at opfyldelsen kan dokumenteres (f.eks. når bygningen eller bygningsenheden sælges til en ny ejer).

Ydeevne kan vurderes på forskellige måder, og medlemsstaterne bør præcisere, hvilken tilgang der skal følges. Tilgangen kan variere afhængigt af forskellige faktorer (f.eks. den pågældende installationstype, type foranstaltning: installation, udskiftning, opgradering osv.) I forbindelse med opgraderinger, der har et begrænset omfang og begrænsede virkninger, kan vurderingsmetoden være mindre grundig, f.eks. registrering af foranstaltningen og sikring af, at alle relevante tekniske dokumenter om den eller de berørte komponenter indsamles. Mere omfattende foranstaltninger (typisk installation eller udskiftning) kan kræve en grundigere vurdering af indvirkningen på installationen som helhed, f.eks. baseret på simulering af installationens ydeevne i designfasen og på kontrol af installationens centrale kapacitet efter installation.

Når medlemsstaterne fastlægger deres tilgang til vurdering af ydeevne, bør de sikre, at den er i overensstemmelse med kravene i artikel 14 og 15 i EPBD om eftersyn af varme-, klima- og ventilationsanlæg, navnlig kravet om vurdering (hvis det er relevant) af anlæggets kapacitet under typiske eller gennemsnitlige driftsforhold. Hvis der er udviklet retningslinjer eller skabeloner for eftersyn af tekniske bygningsinstallationer i henhold til artikel 14 og 15 i EPBD, kan der henvises til disse retningslinjer eller skabeloner i forbindelse med vurderingen af ydeevne i henhold til artikel 8 i EPBD.

c) Dokumentation af installationers ydeevne

I henhold til artikel 8, stk. 9, i EPBD skal resultaterne af vurderingen af installationen (eller den ændrede del heraf) dokumenteres og videreformidles til bygningsejeren. Medlemsstaterne kan selv bestemme form og indhold af denne dokumentation, og den kan variere afhængigt af den pågældende type foranstaltning. Medlemsstaterne bør imidlertid i denne forbindelse sikre, at dokumentationen dækker omfanget af den gennemførte vurdering, og at den kan anvendes til kontrol af overholdelsen af de mindstekrav til energimæssig ydeevne, der er fastsat i artikel 8, stk. 1, i EPBD, og i forbindelse med udstedelse af energiattester (se næste underafsnit). Medlemsstaterne kan selv bestemme, hvordan dokumentationen skal videreformidles til bygningsejeren.

d) Sammenhæng med krav til bygningers energimæssige ydeevne og energiattester

Kravene i artikel 8, stk. 9, i EPBD om dokumentation af ydeevnen af installationer (eller den ændrede del heraf) har til formål at sikre, at bygningsejere har adgang til ajourførte oplysninger om tekniske bygningsinstallationer ydeevne. Sådanne oplysninger kan f.eks. anvendes til energiattestering eller til kontrol af opfyldelsen af mindstekrav til energimæssig ydeevne (f.eks. når en bygning gennemgår større renovering). Det er op til medlemsstaterne at afgøre, om der skal udstedes en ny energiattest på baggrund af vurderingen af den energimæssige ydeevne af den tekniske bygningsinstallation (eller den ændrede del heraf).

2.4.2. Eftersyn af varmeanlæg, klimaanlæg, kombinerede varme- og ventilationsanlæg og kombinerede klima- og ventilationsanlæg (artikel 14 og 15 i EPBD)

2.4.2.1. Eftersyn af varmeanlæg og kombinerede varme- og ventilationsanlæg (artikel 14 i EPBD)

a) Installationer, der skal omfattes af eftersyn

Med ændringen af EPBD udvides typen af installationer, der skal omfattes af eftersyn i henhold til artikel 14, stk. 1, til at omfatte kombinerede varme- og ventilationsanlæg.

Medlemsstaterne bør fastlægge en definition af »kombinerede varme- og ventilationsanlæg« i deres nationale lovgivning.

Medlemsstaterne bør sikre, at definitionen af sådanne anlæg omfatter varmepumper, og afgøre, om de falder ind under anvendelsesområdet for artikel 14 eller 15 i EPBD (se afsnit 2.3.2.4).

b) Nominel nytteeffekt

I henhold til artikel 14, stk. 1, i EPBD skal der gennemføres eftersyn af anlæg med en effektiv nominel nytteeffekt på over 70 kW. Før ændringen af EPBD var den i artikel 14, stk. 1, fastsatte tærskel for eftersyn af en kedel kun 20 kW.

Denne ændring påvirker både tærsklen for den nominelle nytteeffekt (øget fra 20 kW til 70 kW) og det spektrum, der skal tages hensyn til i forbindelse med vurdering af nytteeffekten. Før ændringen vedrørte nytteeffekten kun kedlen, men i EPBD henvises nu også til installationen som helhed. Anlæg med flere varmeproducerende enheder (f.eks. type 1- og type 2-anlæg som beskrevet i afsnit 2.2) bør også være omfattet af den forpligtelse, der er fastsat i artikel 14, stk. 1, i EPBD, hvis den samlede nominelle nytteeffekt af flere varmeproducerende enheder, der betjener samme område eller bygningsenhed, overstiger 70 kW.

Som anført i betragtning 39 i direktiv (EU) 2018/844 kan medlemsstaterne vælge at videreføre allerede eksisterende eftersynsordninger, herunder for mindre varmeanlæg (dvs. med en nominel nytteeffekt på mellem 20 kW og 70 kW). Hvis medlemsstaterne besluttede at videreføre disse ordninger, havde de ikke pligt til at meddele disse strengere krav til Kommissionen.

c) Ydeevne under typiske eller gennemsnitlige driftsforhold

I henhold til artikel 14, stk. 1, i EPBD skal medlemsstaterne udvide omfanget af eftersyn til, hvis det er relevant, at omfatte en vurdering af anlægget under typiske eller gennemsnitlige driftsforhold.

Medlemsstaterne bør afgøre, hvilke ændringer der kræves i eftersynsmetoden. Der bør være fokus på krav til og retningslinjer for eftersyn.

d) Undtagelser baseret på energikontrakter eller -aftaler

Medlemsstaterne kan ajourføre deres nationale lovgivning, så den omfatter undtagelser for bygninger, der er omfattet af et aftalt kriterium eller af en kontraktlig ordning om et aftalt niveau for forbedring af energieffektiviteten. Medlemsstaterne kan også indføre undtagelser for bygninger, som drives af en driftsansvarlig eller en netværksoperatør.

Hvis medlemsstaterne beslutter at åbne op for sådanne undtagelser, bør de sikre, at ny lovgivning omfatter en definition af »kriterium for energimæssig ydeevne« eller »kontraktlig ordning om et aftalt niveau for energimæssig ydeevne«.

Hvis medlemsstaterne beslutter at medtage de undtagelser, der er anført i artikel 14, stk. 2, i EPBD, skal de sikre, at den samlede virkning af metoden svarer til virkningen af anvendelsen af eftersyn i henhold til artikel 14, stk. 1, i EPBD.

For at sikre denne ækvivalens anbefales det, at medlemsstaterne gør brug af mulighederne for at gennemføre artikel 18 i EED ved at opstille en offentligt tilgængelig en liste over certificerede eller godkendte virksomheder. Desuden skal medlemsstaterne udarbejde offentligt tilgængelige standardkontrakter for indgåelse af kontrakter om energimæssig ydeevne i overensstemmelse med bilag XIII til EED.

For de medlemsstater, der ikke har en liste over certificerede eller godkendte virksomheder eller offentligt tilgængelige standardkontrakter for indgåelse af kontrakter om energimæssig ydeevne, bør ækvivalensen fastlægges fra sag til sag. I dette scenario kan de kontraherende parter lette processen ved at tilføje et bilag i deres kontrakt, som klart angiver følgende i bilag XIII til EED omhandlede punkter:

a) garanterede besparelser, der kan opnås ved at gennemføre foranstaltningerne i kontrakten

b) kontraktens løbetid, delmål for gennemførelsen, vilkår og opsigelsesfrist

c) referencedato for konstatering af de opnåede besparelser

d) forpligtelse til fuldt ud at gennemføre de i kontrakten indeholdte foranstaltninger og dokumentation for alle ændringer undervejs i projektet

e) klare og gennemskuelige bestemmelser om måling og verifikation af de realiserede garanterede besparelser, kvalitetskontroller og garantier (ideelt set med henvisning til nationale standarder eller EU-standarder).

e) Frivillige krav til beboelsesejendomme

I artikel 14, stk. 5, i EPBD henvises til muligheden for at indføre begge funktioner (dvs. elektronisk overvågning og effektive kontrolfunktioner) for beboelsesejendomme.

Medlemsstater, der beslutter at indføre kravene for beboelsesejendomme, bør fastlægge en klar definition af betydningen af kontinuerlig elektronisk overvågning og effektive kontrolfunktioner.

Artikel 14, stk. 5, i EPBD har frivillig karakter (udtrykket »kan« anvendes i ordlyden) og omfatter ikke nærmere fastsatte tærskler for en effektiv nominel nytteeffekt. I stedet henvises implicit til alle beboelsesejendomme, uanset størrelse. Det anbefales, at medlemsstaterne tager hensyn til forskellene mellem anlægs- og bygningstyper ved fastsættelsen af krav.

f) Undtagelser baseret på bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer eller kontinuerlig elektronisk overvågning og effektive kontrolfunktioner

I EPBD undtages tekniske bygningsinstallationer, der er i overensstemmelse med artikel 14, stk. 4 (bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer) og artikel 14, stk. 5 (frivillige krav til beboelsesejendomme) fra eftersyn.

Medlemsstaterne skal ajourføre den nationale lovgivning for at indføre definitionen af bygningsautomatiserings- og -kontrolsystemer.

Medlemsstaterne kan beslutte at sænke tærsklen for kravet om installation af bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer i artikel 14, stk. 4, i EPBD. Bygninger, der er omfattet af det nye krav og udstyret med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemer, bør også undtages eftersyn.

Medlemsstaterne kan beslutte at udvide undtagelsen om eftersyn for individuelle bygningsejere med anlæg på under 290 kW, der er udstyret med bygningsautomatiserings- og kontrolsystemet i overensstemmelse med artikel 14, stk. 4, i EPBD. Medlemsstater, der udvider denne undtagelse, bør underrette Kommissionen herom i forbindelse med anmeldelsen af deres gennemførelsesforanstaltninger.

Medlemsstater, der vælger at indføre krav til beboelsesejendomme, bør også overveje at indføre undtagelser for eftersyn.

g) Alternative foranstaltninger

Gennemførelsen af artikel 14 i EPBD i medlemsstater, der beslutter at anvende alternative foranstaltninger, er i vid udstrækning kun berørt af ændringerne i anvendelsesområde, tærskler og undtagelser (se afsnit 2.3.2.8). Medlemsstaterne kan fortsat anvende de samme foranstaltninger.

Medlemsstater, der allerede anvender alternative foranstaltninger, skal i henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD sikre, at de eksisterende foranstaltninger svarer til dem, der er fastsat i artikel 14, stk. 1, i EPBD. Dette kan kræve tilpasning af de alternative foranstaltninger. I henhold til artikel 14, stk. 3, i EPBD skal medlemsstaterne i en rapport til Kommissionen dokumentere, at foranstaltningerne er ækvivalente, og rapporten skal fremsendes, inden der træffes nye eller tilpassede foranstaltninger.

Hvis en medlemsstat på et tidspunkt efter gennemførelsen af EPBD beslutter at ændre omfanget af eller anvendelsesområdet for eksisterende foranstaltninger eller indføre n