2)

Artikel 11 affattes således: »Artikel 11 1. Et produkt, der importeres fra et tredjeland, kan markedsføres i Fællesskabet mærket som et produkt med angivelser, der henviser til økologisk landbrug, hvis: a) produktet er i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 5 og 6 i denne forordning b) alle erhvervsdrivende, herunder eksportører, har ladet deres aktiviteter kontrollere af en kontrolmyndighed eller et kontrolorgan, der er anerkendt i henhold til stk. 2, og c) de pågældende erhvervsdrivende på et hvilket som helst tidspunkt er i stand til for importøren eller de nationale myndigheder at forelægge dokumentation, der gør det muligt at identificere den erhvervsdrivende, der har udført den sidste proces, og produkttypen eller -sortimentet, som vedkommende kontrollerer, samt gør det muligt at kontrollere, om den pågældende erhvervsdrivende overholder sine forpligtelser i henhold til litra a) og b), samt gyldighedsperioden. 2. Kommissionen anerkender efter proceduren i artikel 14, stk. 2, de kontrolorganer og kontrolmyndigheder, der er omhandlet i stk. 1, litra b), herunder de kontrolorganer og kontrolmyndigheder, der er omhandlet i artikel 9, og som er kvalificeret til at føre kontrol og udstede den dokumentation, som er omhandlet i stk. 1, litra c), i tredjelande, og opstiller en liste over disse kontrolorganer og kontrolmyndigheder. Kontrolorganerne skal akkrediteres i henhold til den relevante europæiske standard EN 45011 eller ISO-vejledning 65, »Generelle krav til organer, der udfører produktcertificering« i seneste offentliggjorte udgave i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende. Akkrediteringsorganet foretager regelmæssig evaluering, overvågning og flerårig revurdering på stedet af kontrolorganernes aktiviteter. Ved behandlingen af en anmodning om anerkendelse opfordrer Kommissionen kontrolorganet eller kontrolmyndigheden til at fremlægge alle de nødvendige oplysninger. Kommissionen kan også pålægge eksperter at foretage en undersøgelse på stedet af produktionsreglerne og det pågældende kontrolorgans eller den pågældende kontrolmyndigheds kontrol i tredjelandet. De anerkendte kontrolorganer eller kontrolmyndigheder forelægger vurderingsrapporter, der er udfærdiget af akkrediteringsorganet eller, hvis det er relevant, den kompetente myndighed vedrørende den regelmæssige evaluering, overvågning og flerårige revurdering på stedet af deres aktiviteter. På grundlag af vurderingsrapporterne sikrer Kommissionen bistået af medlemsstaterne passende tilsyn med de anerkendte kontrolorganer og kontrolmyndigheder gennem regelmæssig revision af deres anerkendelse. Arten af tilsynet fastlægges på grundlag af en vurdering af risikoen for, at der forekommer uregelmæssigheder eller overtrædelser af de bestemmelser, der er fastsat i eller i henhold til denne forordning. 3. Et produkt, der importeres fra et tredjeland, kan markedsføres i Fællesskabet mærket som et produkt med angivelser, der henviser til den økologiske produktionsmetode, hvis: a) produktet er fremstillet i overensstemmelse med produktionsnormer svarende til de produktionsregler, der er fastsat i artikel 5 og 6, og som gælder for økologisk produktion i Fællesskabet b) de erhvervsdrivende har været omfattet af kontrolforanstaltninger, der er lige så effektive som dem, der er omhandlet i artikel 8 og 9, og sådanne kontrolforanstaltninger er blevet faktisk anvendt og anvendt til stadighed c) de erhvervsdrivende i alle faser af produktionen, tilberedningen og distributionen i tredjelandet har ladet deres aktiviteter kontrollere efter en kontrolordning, der er anerkendt i henhold til stk. 4, eller af et kontrolorgan eller en kontrolmyndighed, der er anerkendt i henhold til stk. 5, og d) produktet er omfattet af en kontrolattest udstedt af de kompetente myndigheder eller kontrolorganerne eller kontrolmyndighederne i det tredjeland, der er anerkendt i henhold til stk. 4, eller af et kontrolorgan eller en kontrolmyndighed, der er anerkendt i henhold til stk. 5, hvori det bekræftes, at produktet opfylder betingelserne i nærværende stykke. Den i dette litra omhandlede attest skal i originaleksemplar ledsage varen frem til den første modtagers bedrift. Derefter skal importøren opbevare den, således at den i mindst to år kan stilles til rådighed for kontrolorganet og, hvis det er relevant, kontrolmyndigheden. 4. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 14, stk. 2, anerkende de tredjelande, hvis produktionssystem overholder de regler, der svarer til dem, der er fastlagt i artikel 5 og 6, og hvis kontrolordningers effektivitet svarer til effektiviteten af dem, der er fastlagt i artikel 8 og 9, og den kan opstille en liste over disse lande. Der skal ved vurderingen af ækvivalensen tages hensyn til Codex Alimentarius-retningslinje CAC, GL 32. Ved behandlingen af en anmodning om anerkendelse opfordrer Kommissionen tredjelandet til at fremlægge alle de nødvendige oplysninger. Kommissionen kan pålægge eksperter at foretage en undersøgelse på stedet af det pågældende tredjelands produktionsregler og kontrolordninger. Hvert år senest den 31. marts fremsender de således anerkendte tredjelande en kortfattet årsrapport til Kommissionen vedrørende gennemførelsen og håndhævelsen af deres kontrolordninger. På baggrund af oplysningerne i disse årsrapporter sikrer Kommissionen med bistand fra medlemsstaterne passende tilsyn med de anerkendte tredjelande gennem regelmæssig revision af deres anerkendelse. Arten af tilsynet fastlægges på grundlag af en vurdering af risikoen for, at der forekommer uregelmæssigheder eller overtrædelser af de bestemmelser, der er fastsat i eller i henhold til denne forordning. 5. For produkter, der ikke er importeret i henhold til stk. 1, og som ikke er importeret fra et tredjeland, der er anerkendt i henhold til stk. 4, kan Kommissionen efter proceduren i artikel 14, stk. 2, anerkende de kontrolorganer og kontrolmyndigheder, herunder kontrolorganer og kontrolmyndigheder som omhandlet i artikel 9, der er kvalificeret til at føre kontrol og udstede attester i tredjelande med henblik på anvendelsen af stk. 3, og opstille en liste over disse kontrolorganer og kontrolmyndigheder. Der skal ved vurderingen af ækvivalensen tages hensyn til Codex Alimentarius-retningslinje CAC, GL 32. Kommissionen behandler alle anmodninger om anerkendelse fra et kontrolorgan eller en kontrolmyndighed i et tredjeland. Ved behandlingen af en anmodning om anerkendelse opfordrer Kommissionen kontrolorganet eller kontrolmyndigheden til at fremlægge alle de nødvendige oplysninger. Et akkrediteringsorgan eller, hvis det er relevant, en kompetent myndighed foretager regelmæssig evaluering, overvågning og flerårig revurdering på stedet af kontrolorganets eller kontrolmyndighedens aktiviteter. Kommissionen kan pålægge eksperter at foretage en undersøgelse på stedet af produktionsreglerne og det pågældende kontrolorgans eller den pågældende kontrolmyndigheds kontrol i tredjelandet. De anerkendte kontrolorganer eller kontrolmyndigheder forelægger vurderingsrapporter, der er udfærdiget af akkrediteringsorganet eller, hvis det er relevant, den kompetente myndighed vedrørende den regelmæssige evaluering, overvågning og flerårige revurdering på stedet af deres aktiviteter. På baggrund af disse vurderingsrapporter sikrer Kommissionen med bistand fra medlemsstaterne passende tilsyn med anerkendte kontrolorganer og kontrolmyndigheder gennem regelmæssig revision af deres anerkendelse. Arten af tilsynet fastlægges på grundlag af en vurdering af risikoen for, at der forekommer uregelmæssigheder eller overtrædelser af de bestemmelser, der er fastsat i eller i henhold til denne forordning. 6. For en periode, der begynder den 1. januar 2007 og udløber 12 måneder efter offentliggørelsen af den første liste over kontrolorganer og kontrolmyndigheder, der er anerkendt i henhold til stk. 5, kan en medlemsstats myndighed give importører i den medlemsstat, hvor importøren har givet meddelelse om sin aktivitet, jf. artikel 8, stk. 1, tilladelse til at markedsføre produkter, der er importeret fra tredjelande, som ikke står på den liste, som er nævnt i stk. 4, forudsat at importøren fremlægger tilstrækkeligt bevis for, at betingelserne i stk. 3, litra a) og b), er opfyldt. Ophører betingelserne med at være opfyldt, inddrages tilladelsen straks. Tilladelserne udløber senest 24 måneder efter offentliggørelsen af den første liste over kontrolorganer og kontrolmyndigheder, som anerkendes i medfør af stk. 5. Det importerede produkt skal være omfattet af en kontrolattest udstedt af den myndighed eller det organ, der er blevet godkendt til udstedelse af kontrolattester af den kompetente myndighed i den medlemsstat, der har givet importtilladelsen. Attesten skal i originaleksemplar ledsage varen frem til den første modtagers bedrift; derefter skal importøren opbevare den, således at den i mindst to år kan stilles til rådighed for kontrolorganet og, i det relevante omfang, for kontrolmyndigheden. Medlemsstaterne underretter de øvrige medlemsstater og Kommissionen om de tilladelser, de giver i henhold til dette stykke, og giver i den forbindelse oplysninger om de gældende produktionsnormer og kontrolforanstaltninger. Efter anmodning fra en medlemsstat eller på Kommissionens initiativ behandler det udvalg, der er omhandlet i artikel 14, en tilladelse, som er givet i henhold til dette stykke. Viser det sig ved behandlingen, at betingelserne i stk. 3, litra a) og b), i nærværende artikel ikke er opfyldt, anmoder Kommissionen den medlemsstat, der har givet tilladelsen, om at inddrage den. Tilladelser til at markedsføre produkter importeret fra tredjelande, som en kompetent myndighed i den pågældende medlemsstat har givet til en importør i medfør af dette stykke inden den 31. december 2006, forbliver gyldige indtil senest den 31. december 2007. 7. Kommissionen vedtager efter den procedure, der er nævnt i artikel 14, stk. 2, gennemførelsesbestemmelser til nærværende artikel, især vedrørende: a) de kriterier og procedurer, der skal følges med henblik på anerkendelse af tredjelande, kontrolorganer og kontrolmyndigheder, herunder offentliggørelse af lister over anerkendte tredjelande, kontrolorganer og kontrolmyndigheder, og b) den dokumentation, der er omhandlet i stk. 1, og den attest, der er nævnt i stk. 3, litra d), og stk. 6 i nærværende artikel, idet der tages hensyn til fordelene ved elektronisk udstedelse af attester, herunder en bedre beskyttelse mod svig.«