DA Den Europæiske Unions Tidende L 73/1

KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2016/387

af 17. marts 2016

om indførelse af en endelig udligningstold på importen af rør af duktilt støbejern (også kendt som kuglegrafitstøbejern) med oprindelse i Indien

EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11. juni 2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 15, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

1.1. Indledning

(1) Den 11. marts 2015 indledte Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) en antisubsidieundersøgelse vedrørende importen til Unionen af rør af duktilt støbejern (også kendt som kuglegrafitstøbejern) med oprindelse i Indien (»det pågældende land«) på grundlag af artikel 10 i grundforordningen. Den offentliggjorde en indledningsmeddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (2) (»indledningsmeddelelsen«).

(2) Kommissionen indledte undersøgelsen som følge af en klage, der blev indgivet den 26. januar 2015 af Saint-Gobain PAM Group (»klageren«) på vegne af producenter, der repræsenterer mere end 25 % af den samlede EU-produktion af rør af duktilt støbejern. Klagen indeholdt umiddelbare beviser for subsidiering og deraf følgende væsentlig skade, og dette var tilstrækkeligt til at berettige indledningen af undersøgelsen.

(3) Før indledningen af proceduren og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 10, stk. 7, underrettede Kommissionen den indiske regering om, at den havde modtaget en behørigt dokumenteret klage med påstand om, at subsidieret import af rør af duktilt støbejern med oprindelse i Indien forvoldte EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. Den indiske regering blev opfordret til at deltage i høringer med henblik på at kaste lys over situationen vedrørende indholdet af klagen og nå frem til en gensidigt acceptabel løsning. Den indiske regering tog imod tilbuddet om høringer, og der blev efterfølgende gennemført høringer. Det lykkedes ikke at nå frem til en gensidigt acceptabel løsning under høringerne.

1.2. Efterfølgende sagsforløb

(4) Efterfølgende oplyste Kommissionen alle parter om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke den påtænkte at indføre en endelig udligningstold på import til Unionen af rør af duktilt støbejern med oprindelse i Indien. Desuden gav en anden indisk producent, Tata Metaliks DI Pipes Limited (»Tata«) sig til kende og fremsatte bemærkninger.

(5) Alle parter fik en frist til at fremsætte bemærkninger til fremlæggelsen af oplysninger.

(6) Den 28. januar 2016 blev der afholdt en høring med høringskonsulenten i handelsprocedurer efter anmodning fra Electrosteel Castings Limited.

1.3. Sideløbende antidumpingprocedure

(7) Den 20. december 2014 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende (3) om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen af rør af duktilt støbejern med oprindelse i Indien på grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 (4) (»antidumpinggrundforordningen«).

(8) Den 18. september 2015 indførte Kommissionen ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1559 (5) en midlertidig antidumpingtold på importen af rør af duktilt støbejern med oprindelse i Indien (»forordningen om midlertidig antidumpingtold«). De endelige konklusioner af undersøgelsen er omfattet af en særskilt forordning (6).

(9) De undersøgelser af skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser, der foretages i nærværende antisubsidieundersøgelse og i den sideløbende antidumpingundersøgelse, er alt andet lige identiske, da definitionen af EU-erhvervsgrenen, de repræsentative EU-producenter og undersøgelsesperioden er den samme i de to undersøgelser.

1.4. Interesserede parter

(10) I indledningsmeddelelsen opfordrede Kommissionen interesserede parter til at kontakte den med henblik på deltagelse i undersøgelsen. Kommissionen underrettede navnlig klageren, andre kendte EU-producenter, de kendte eksporterende producenter og de indiske myndigheder, kendte importører, leverandører og brugere, forhandlere samt sammenslutninger, som den vidste var berørt af indledningen af undersøgelsen, og opfordrede dem til at deltage.

(11) Interesserede parter fik mulighed for at fremsætte bemærkninger til indledningen af undersøgelsen og anmode om en høring med Kommissionen og/eller høringskonsulenten i handelsprocedurer. Ingen af de interesserede parter anmodede om en høring for at fremsætte bemærkninger til indledningen af undersøgelsen.

1.5. Stikprøver

(12) I indledningsmeddelelsen anførte Kommissionen, at den eventuelt ville udtage en stikprøve af de interesserede parter i henhold til grundforordningens artikel 27.

1.5.1. Stikprøveudtagning af EU-producenter og importører

(13) Det var ikke nødvendigt med stikprøveudtagning af EU-producenter. Der er kun tre virksomheder eller grupper af virksomheder, der producerer den pågældende vare i Unionen, og to af disse, som tegner sig for ca. 96 % af den samlede EU-produktion, samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen.

(14) For at afgøre, om det var nødvendigt med stikprøveudtagning af ikke forretningsmæssigt forbundne importører, og for i bekræftende fald foretage en sådan, anmodede Kommissionen ikke forretningsmæssigt forbundne importører om at fremlægge de oplysninger, der var anmodet om i indledningsmeddelelsen. Ingen forretningsmæssigt forbundne importører gav sig til kende inden for de frister, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.

1.5.2. Stikprøveudtagning af eksporterende producenter i Indien

(15) For at afgøre, om det var nødvendigt med stikprøveudtagning, og for i bekræftende fald at foretage en sådan, anmodede Kommissionen alle eksporterende producenter i Indien om at fremlægge de oplysninger, der var anmodet om i indledningsmeddelelsen. Endvidere anmodede Kommissionen Republikken Indiens repræsentation ved Den Europæiske Union om at identificere og/eller kontakte eventuelle andre eksporterende producenter, der kunne være interesseret i at deltage i undersøgelsen.

(16) Tre eksporterende producenter i det pågældende land fremlagde de ønskede oplysninger og indvilligede i at indgå i stikprøven. De tegnede sig for 100 % af eksporten fra Indien i undersøgelsesperioden. Derfor besluttede Kommissionen, at det ikke var nødvendigt med stikprøveudtagning.

1.6. Spørgeskemabesvarelser og kontrolbesøg

(17) Der blev sendt spørgeskemaer til tre eksporterende producenter eller grupper af producenter i Indien, til de tre EU-producenter og til brugere, der gav sig til kende inden for de frister, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.

(18) Der blev modtaget besvarelser af spørgeskemaerne fra to af de tre indiske eksporterende producenter. Kommissionen antog derfor, at den tredje eksporterende producent ophørte med at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen.

(19) I den indledende fase blev de samarbejdsvillige EU-producenter og -brugere enige om, at de oplysninger, der blev indsamlet i den sideløbende antidumpingundersøgelse, også kunne anvendes i nærværende procedure. Ud over dem, der havde givet sig til kende i den sideløbende antidumpingundersøgelse, indgav en lang række brugere oplysninger.

(20) Kommissionen indhentede og kontrollerede alle de oplysninger, som de eksporterende producenter i Indien havde fremlagt, og som den anså for nødvendige for foreløbig at kunne fastslå, om der var tale om subsidiering. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende selskaber: — Electrosteel Castings Ltd, Kolkata, Indien (»ECL«) — Jindal Saw Limited, New Delhi, Indien (»Jindal«)

1.7. Undersøgelsesperioden og den betragtede periode

(21) Undersøgelsen af subsidiering og skade omfattede perioden fra den 1. oktober 2013 til den 30. september 2014 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra den 1. januar 2011 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).

2. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE

2.1. Den pågældende vare

(22) Den pågældende vare er rør af duktilt støbejern (også kendt som kuglegrafitstøbejern) (»duktile støbejernsrør«) med oprindelse i Indien og i øjeblikket henhørende under KN-kode ex 7303 00 10 og ex 7303 00 90. KN-koderne angives kun til orientering.

(23) Duktile støbejernsrør anvendes til drikkevandsforsyning, spildevandsafledning og kunstvanding af landbrugsjord. Vandtransport gennem duktile støbejernsrør kan baseres på tryk eller blot på tyngdekraften. Rørene er mellem 60 mm og 2 000 mm i diameter og er 5,5, 6, 7 eller 8 meter lange. Indvendigt er de sædvanligvis behandlet med cement eller andre materialer, og udvendigt er de forzinket, malet eller omviklet med tape. De vigtigste slutbrugere er offentlige forsyningsvirksomheder.

(24) Jindal og Indiens regering hævdede, at duktile støbejernsrør, der ikke er coatede hverken indvendigt eller udvendigt (»rå rør«), burde udelukkes fra den pågældende vare, fordi sådanne rør er halvfabrikata med anderledes fysiske, tekniske og kemiske egenskaber og ikke kan anvendes til at lede vand uden yderligere forarbejdning. Rå rør kan heller ikke udskiftes med den pågældende vare og har et andet anvendelsesformål.

(25) Klageren bestred dette og gjorde gældende, at alle duktile støbejernsrør, hvad enten de er coatede eller ej, har samme grundlæggende fysiske, tekniske og kemiske egenskaber og samme anvendelsesformål. Klageren gjorde yderligere gældende, at indvendig og udvendig coating betragtes som færdigbehandlingsprocesser, repræsenterer op til 20 % af de samlede udgifter ved fremstilling af duktile støbejernsrør og ikke ændrer de grundlæggende egenskaber ved et duktilt støbejernsrør. Klageren understregede også, at rå rør som sådan ikke har nogen egentlig slutmarkedsfunktion eller -anvendelse, ud over at lede vand og spildevand, og at de ikke sælges på EU-markedet, men nødvendigvis må coates, inden de bringes på markedet, for at opfylde EU-standarderne. Desuden henhører rå rør af duktilt støbejern under samme toldkodeks som coatede rør, og udelukkelsen heraf kunne derfor føre til omgåelse af eventuelle udligningsforanstaltninger og undergrave virkningen af sådanne foranstaltninger i betragtning af de indiske eksportørers kapacitet til at foretage coating i Unionen (omkring 80 000 ton årligt). I den henseende hævdede klageren yderligere, at importen af rå rør fra Indien er steget betydeligt siden 2013, og at denne import var næsten tre gange højere i 2015 end i 2013. Efter klagerens opfattelse vil denne udviklingstendens sandsynligvis fortsætte.

(26) Undersøgelsen har vist, at rå rør ikke har nogen egentlig slutmarkedsfunktion eller -anvendelse og ikke sælges som sådan på EU-markedet. Disse rør må nødvendigvis undergå yderligere forarbejdning, dvs. indvendig og udvendig coating, inden de kan markedsføres, og inden de opfylder EU-standarderne med hensyn til at lede vand og spildevand. Mens opfyldelse af EU-standarderne ikke nødvendigvis er en afgørende faktor med hensyn til bestemmelse af varedækningen, er det forhold, at et råt rør må forarbejdes yderligere, inden det kan opfylde sit tiltænkte anvendelsesformål, en faktor, der ikke kan overses i undersøgelsen af, hvorvidt et råt rør er et endeligt produkt eller kun et stykke halvfabrikata. Kommissionen mener derfor, at rå rør af duktilt støbejern bør betragtes som halvfabrikatarør af duktilt støbejern.

(27) Halvfabrikata og færdige varer kan ikke desto mindre antages at udgøre ét enkelt produkt, hvis de i) har samme væsentlige egenskaber og ii) de supplerende forarbejdningsomkostninger ikke er væsentlige (7). Det er ubestridt, at indvendig og udvendig coating af rå rør tilføjer disse rør en fysisk egenskab, der giver dem en essentiel og grundlæggende egenskab, der er nødvendig for deres vigtigste anvendelse på EU-markedet, nemlig at lede vand og spildevand i overensstemmelse med EU-standarderne. Det er desuden ubestridt, at omkostningerne ved indvendig og udvendig coating sædvanligvis udgør op til 20 % af de samlede omkostninger ved fremstilling af et duktilt støbejernsrør. Den yderligere forarbejdning må derfor betragtes som væsentlig.

(28) Rå halvfabrikatarør og rør af duktilt støbejern kan derfor ikke antages at udgøre ét enkelt produkt sammen med færdige (indvendigt og udvendigt coatede) duktile støbejernsrør og bør derfor udelukkes fra den pågældende vare.

(29) Hertil kommer, at Kommissionen ikke mener, at der er nogen betydelig risiko for omgåelse, i tilfælde af at rå rør udelukkes fra varedækningen. Kun én virksomhed, der er forretningsmæssigt forbundet med Jindal, importerer rå rør, og Jindal har, i modsætning til klagerens påstand, begrænset kapacitet til coating i Unionen. Ifølge Kommissionens verificerede data er den nuværende kapacitet på omkring 15 000 ton årligt. Desuden er mængden, selv om importen af rå rør fra Indien synes at være i stigning efter undersøgelsesperioden, fortsat beskeden (mindre end 10 000 ton i 2015) i henhold til oplysninger fra klageren. I betragtning af den forretningsmæssigt forbundne virksomheds begrænsede kapacitet til coating i Unionen og dens nuværende forretningsplan for de kommende år for så vidt angår rå rør, mellem 15 000 og 21 000 ton frem til 2017, er det ikke sandsynligt, at dette produktionssted kan gøres til et indgangssted for massive strømme af rå rør alene med det formål at coate dem for at undgå told på færdige rør i Unionen, hvilket potentielt kunne rejse et spørgsmål i henhold til grundforordningens artikel 23.

(30) Jindal anmodede om, at flangerør af duktilt støbejern blev udelukket fra varedækningen.

(31) I modsætning til rå rør er flangerør duktile støbejernsrør, der endeligt forarbejdes med indvendig og udvendig coating. Flangerør er derfor egnede til at lede vand og spildevand uden yderligere forarbejdning. Der er hovedsagelig tale om, at duktile støbejernsrør i fuld længde tilskæres i mindre stykker og tilføjes flanger, således at de kan forbindes med bolte og møtrikker, mens andre duktile støbejernsrør forbindes via en muffe. Forarbejdningsomkostningerne ved tilskæring i mindre stykker og tilføjelse af flanger kan ikke antages at ændre de grundlæggende egenskaber ved et duktilt støbejernsrør, som er at lede vand eller spildevand, eller medføre væsentlige forarbejdningsomkostninger. Selv om fremstilling af flangerør af duktile jernrør kræver en vis yderligere forarbejdning, mente Kommissionen derfor, at de udgør én enkelt vare, og anmodningen om udelukkelse afvises.

(32) I lyset af ovenstående betragtninger defineres den pågældende vare endeligt som rør af duktilt støbejern (også kendt som kuglegrafitstøbejern) (»duktile støbejernsrør«), undtagen duktile støbejernsrør uden indvendig eller udvendig coating (»rå rør«), med oprindelse i Indien og i øjeblikket henhørende under KN-kode ex 7303 00 10 og ex 7303 00 90.

2.2. Samme vare

(33) Undersøgelsen viste, at den pågældende vare, jf. definitionen ovenfor, der fremstilles og sælges i Indien, og den vare, der fremstilles og sælges i Unionen, har samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og derfor er samme vare i den i grundforordningens artikel 2, litra c), fastsatte betydning.

3. SUBSIDIERING

(34) På grundlag af oplysningerne i klagen og besvarelserne af Kommissionens spørgeskema fra den indiske regering og de eksporterende producenter blev følgende subsidieringspraksisser og dertil knyttede foranstaltninger (ordninger), der angiveligt indebærer, at der ydes subsidier, undersøgt: I. Direkte overførsel af midler og mulig direkte overførsel af midler (grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. i)) — Lånegarantier fra den indiske nationalbank — Lån fra Steel Development Fund — Fremme af FoU i jern- og stålsektoren — Fremme af erhvervelse af jord (delstaten Rajasthan) — Duty Drawback Scheme (DDS) (toldgodtgørelsesordning) II. Statsindtægter, der ellers er forfaldne, men som ikke opkræves, eller som der gives afkald på (grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. ii)) — Export Oriented Units Scheme (ordning for eksportorienterede virksomheder) — Focus Product Scheme (produktfokusordning) — Focus Market Scheme (markedsfokusordning) — Duty Free Import Authorisation Scheme (ordning for tilladelse til toldfri import) — Export Promotion Capital Goods Scheme (eksportfremmeordning for investeringsgoder) — Advance Authorisation Scheme (forhåndstilladelsesordning) — Incremental Exports Incentivisation Scheme (incitamentsordning for vækst inden for eksport) — Fritagelse fra eller eftergivelse af moms (regeringen i Gujarat) III. Levering af varer eller tjenesteydelser mod utilstrækkeligt vederlag (grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. iii)) — Tildeling af bundne rettigheder til udvinding af kul — Tildeling af bundne rettigheder til udvinding af jernmalm — Tildeling af jord (delstaten Rajasthan) — Eksportafgift på jernmalm

3.1. Ordninger, vedrørende hvilke der ikke blev fundet beviser for subsidiering

3.1.1. Ordninger, der ikke gav virksomhederne nogen fordel

— Lånegarantier fra den indiske nationalbank

(35) Klageren hævdede, at den indiske regering tidligere har ydet lånegarantier via den indiske nationalbank til producenter i stålsektoren. Den opnåede fordel er angiveligt forskellen mellem det beløb, der blev betalt for lånet, og som der var garanti for, og det beløb, der ville være blevet betalt for et lignende lån uden regeringsgaranti. Subsidiet består angiveligt i forskellen mellem de renter eller den præmie, som virksomheden ville have betalt for lånet, hvis den havde optaget det på et kommercielt grundlag under hensyntagen til benchmarks, og det beløb, som den faktisk betalte som et resultat af, at lånet var garanteret af den indiske regering.

(36) De to indiske eksporterende producenter modtog lån fra en række banker, herunder den indiske nationalbank. Disse lån var imidlertid ikke garanteret af den indiske regering. Desuden lå de renter, der blev betalt, på linje med de markedsbetingelser, der gjaldt hos andre banker for lignende lån.

(37) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning.

— Lån fra Steel Development Fund

(38) Klageren hævdede, at den indiske regering yder lån til finansiering af FoU-projekter i jern- og stålsektoren via Steel Development Fund. Den opnåede fordel er angiveligt forskellen mellem renterne på lån fra Steel Development Fund og de renter, der ville blive opkrævet på markedsbetingelser for et kommercielt lån.

(39) De to indiske eksporterende producenter modtog ikke lån fra Steel Development Fund i UP.

(40) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning.

— Fremme af FoU i jern- og stålsektoren

(41) Klageren hævdede, at den indiske regering yder midler til fremme af FoU-projekter i jern- og stålsektoren Den opnåede fordel svarer angiveligt til de midler, der tildeles (50 % af de afholdte omkostninger til FoU).

(42) De to indiske eksporterende producenter modtog ikke midler efter denne ordning i UP.

(43) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning.

— Fremme af erhvervelse af jord og tildeling af jord mod utilstrækkeligt vederlag (delstaten Rajasthan)

(44) Klageren hævdede, at én indisk eksporterende producent var berettiget til støtte efter denne ordning. Ordningen består i at fremme erhvervelse af jord til projekter, hvor der regnes med investeringer på 1 mia. INR og derover, og hvor 25 % af jorden erhverves af bygherren selv. Den opnåede fordel er angiveligt den betaling, som regeringen i Rajasthan yder for de resterende 75 % af jordens værdi.

(45) De to indiske eksporterende producenter modtog ikke midler efter denne ordning i UP.

(46) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning.

— Export Oriented Units Scheme (ordning for eksportorienterede virksomheder)

(47) Klageren hævdede, at de eksporterende producenter af den pågældende vare er berettigede til støtte efter denne ordning, og det må antages, at de har ansøgt om at nyde godt af den, da de eksporterer størstedelen af deres produktion.

(48) En virksomhed, der registreres som en eksportorienteret virksomhed, er berettiget til fritagelse for og/eller tilbagebetaling af forskellige former for told og afgifter. Den opnåede fordel er angiveligt et beløb, der svarer til de statsindtægter, der er forfaldne, men som der gives afkald på.

(49) De to indiske eksporterende producenter var ikke registreret som eksportorienterede virksomheder i UP.

(50) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning i UP.

— Focus Market Scheme (markedsfokusordning)

(51) Klageren hævdede, at de eksporterende producenter af den pågældende vare er berettigede til støtte efter denne ordning, der giver mulighed for toldkreditter svarende til en procentdel af fob-værdien af eksport til visse lande. Toldkreditterne kan anvendes til at udligne importafgifter, og den opnåede fordel svarer således til de statsindtægter, der er forfaldne, men som der gives afkald på.

(52) De to indiske eksporterende producenter modtog ikke toldkreditter efter denne ordning i UP.

(53) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning i UP.

— Duty Free Import Authorisation Scheme (ordning for tilladelse til toldfri import)

(54) Klageren hævdede, at de eksporterende producenter af den pågældende vare er berettigede til støtte efter denne ordning, der giver mulighed for toldfri import af inputmaterialer, brændstof, olie, energikilder og katalysatorer, der anvendes som input i fremstillingsprocessen, under forudsætning af at visse betingelser er opfyldt. Den opnåede fordel er angiveligt et beløb, der svarer til de statsindtægter, der er forfaldne, men som der gives afkald på.

(55) De to indiske eksporterende producenter nød ikke godt af denne ordning i UP.

(56) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning i UP.

— Advance Authorisation Scheme (forhåndstilladelsesordning)

(57) Klageren hævdede, at de eksporterende producenter af den pågældende vare er berettigede til støtte efter denne ordning, der giver mulighed for toldfri import af inputmaterialer til fremstilling af et bestemt produkt eller en bestemt kategori af produkter eller mellemprodukter, der eksporteres eller betragtes som eksporteret. Den opnåede fordel er angiveligt et beløb, der svarer til de statsindtægter, der er forfaldne, men som der gives afkald på.

(58) De to indiske eksporterende producenter nød ikke godt af denne ordning i UP.

(59) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning i UP.

— Incremental Exports Incentivisation Scheme (incitamentsordning for vækst inden for eksport)

(60) Klageren hævdede, at de eksporterende producenter af den pågældende vare er berettigede til støtte efter denne ordning, der ligner Focus Market Scheme og giver ret til toldkreditter svarende til en procentdel af den vækst, der er opnået i regnskabsåret 2012-2013 sammenlignet med regnskabsåret 2011-2012. Toldkreditterne kan anvendes til at udligne importafgifter, og den opnåede fordel svarer således til de statsindtægter, der er forfaldne, men som der gives afkald på.

(61) De to indiske eksporterende producenter nød ikke godt af denne ordning i UP.

(62) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning i UP.

— Fritagelse fra eller eftergivelse af moms (regeringen i Gujarat)

(63) Klageren hævdede, at én eksporterende producent af den pågældende vare (med aktiviteter i Gujarat) er berettiget til og sandsynligvis har nydt godt af denne ordning, der giver mulighed for momsfritagelse ved indkøb af varer, der anvendes i forbindelse med eksport. Fritagelsen udgør angiveligt et økonomisk bidrag, da den reducerer regeringens momsindtægter. Den opnåede fordel er et beløb, der svarer til de statsindtægter, der er forfaldne, men som der gives afkald på.

(64) De to indiske eksporterende producenter nød ikke godt af denne ordning i UP for så vidt angår den pågældende vare.

(65) Følgelig fandt Kommissionen ingen beviser for subsidiering efter denne ordning i UP.

3.1.2. Bundne rettigheder til udvinding af kul og jernmalm

(66) Klageren hævdede, at den indiske regering leverer varer til stålproducenter ved at forsyne dem med jernmalm og kul via tildeling af bundne minedriftsrettigheder (dvs. rettigheder, der giver stålproducenter mulighed for at udvinde jernmalm og kul til deres eget interne brug).

(67) Klageren henviste til den gældende indiske lovgivning vedrørende udvinding af jernmalm og kul, herunder nylige udviklinger, og nævnte, at nogle indiske producenter af den pågældende vare har deres egne miner.

(68) Klageren mente, at tildelingen af bundne rettigheder til udvinding af jernmalm i praksis er specifik, da den er begrænset til visse virksomheder, som for eksempel stålproducenter, og at tildelingen af bundne rettigheder til udvinding af kul i retlig forstand er specifik, da det prioriteres at tildele kuludvindingslodder til stålproducenter, hvis årlige produktionskapacitet overstiger en million ton.

(69) Klageren mente, at den opnåede fordel ved tildeling af bundne tilladelser til udvinding af kul til de indiske producenter af den pågældende vare er forskellen mellem den samlede pris for de royalties, der betales for minedriftstilladelserne, og omkostningerne ved udvinding og raffinering med henblik på at give kullet den nødvendige kvalitet og få den op på benchmark-cif-prisen på australsk kokskul ved den indiske havn.

(70) For så vidt angår den opnåede fordel ved de bundne tilladelser til udvinding af jernmalm mente klageren, at fordelen burde vurderes: enten i) under hensyntagen til de vilkår, der gælder på verdensmarkedet for indkøb af jernmalm, jf. grundforordningens artikel 6, litra d), nr. ii) eller ii) på grundlag af, de vilkår, der gælder i Indien, idet de justeres for at tage højde for eksportafgiften på jernmalm, da denne afgift forvrider de normale markedsbetingelser.

(71) Klageren bemærkede, at det amerikanske handelsministerium undersøgte og udlignede programmet for tildeling af bundne rettigheder til udvinding af jernmalm og programmet for tildeling af bundne rettigheder til udvinding af kul i et antal undersøgelser vedrørende import af visse varmtvalsede flade produkter af kulstofholdigt stål fra Indien.

(72) Den indiske regering angav retsgrundlaget for brydning af mineraler og tildeling af rettigheder hertil til ansøgerne: — The Mines and Minerals Development and Regulation (MMDR) Act No. 67 of 1957, som ændret — The MMDR Amendment Ordinance Act No. 3 of 2015 — The Mining Concession Rules (MCR) of 1960 — The Mineral Conservation and Development Rules (MCDR) of 1988 — The Coal Bearing Areas Acquisition and Development Act of 1957 — The Coal Mine (Nationalisation) Act of 1973 — The Coal Mine (Special Provisions) Second Ordinance of 2014 — The Competitive Bidding of Coal Mines Amendment Rules, 2012.

(73) Den indiske regering forklarede, at jernmalmsektoren i Indien altid har været et frit marked, og at kulsektoren blev liberaliseret med virkning fra januar 2000.

(74) En af de to indiske eksporterende producenter fik tildelt rettigheder til udvinding af jernmalm (men ikke kul). Den jernmalm, der udvindes i den pågældende mine, bliver imidlertid ikke anvendt til fremstilling af den pågældende vare (på grund af dens lave indhold af jern (Fe), men til andre af gruppens virksomhedsaktiviteter. Den pågældende producent skaffede den nødvendige jernmalm til fremstilling af den pågældende vare hos ikke forretningsmæssigt forbundne leverandører i Indien.

(75) Den anden indiske eksporterende producent fik tildelt rettigheder til udvinding af kul (men ikke jernmalm). Den mængde kul, der blev udvundet årligt, var ikke tilstrækkelig til at opfylde producentens behov, og denne indkøbte derfor også kul fra ikke forretningsmæssigt forbundne leverandører i Australien.

(76) Den eksporterende producent godtgjorde, at alle rettigheder til udvinding af kul, der tidligere var blevet tildelt, var blevet trukket tilbage efter en dom afsagt af den indiske højesteret i 2014, og at der nu er iværksat en konkurrencebaseret udbudsprocedure vedrørende opnåelse af rettigheder til udvinding af kul i Indien. Den pågældende producent skaffer derfor ikke længere kul via bundne minedriftsrettigheder. Producenten godtgjorde desuden, at den i henhold til den nye procedure vedrørende tildeling af minedriftsrettigheder, som den indiske regering har indført, ikke vil have ret til at opnå minedriftsrettigheder på grund af de restriktioner, der er knyttet til proceduren.

(77) Der er derfor ikke behov for, at Kommissionen undersøger denne ordning yderligere.

3.2. Ordninger, vedrørende hvilke der blev fundet beviser for subsidiering

3.2.1. Focus Product Scheme (fokusvareordning, »FPS-ordningen«)

a) Retsgrundlag

(78) Der findes en detaljeret beskrivelse af FPS-ordningen i afsnit 3.15 i Foreign Trade Policy (FTP) 2009-2014 og i afsnit 3.9 i Procedurehåndbogen 2009-2014.

b) Støtteberettigelse

(79) I henhold til afsnit 3.15.2 i FTP 09-14 er eksportører af anmeldte varer, der er opført i tillæg 37D til Procedurehåndbogen I 09-14, berettiget til støtte efter denne ordning.

c) Praktisk gennemførelse

(80) Efter denne ordning er eksport af produkter opført i tillæg 37D til Procedurehåndbogen berettiget til toldkredit svarende til 2 % af fob-værdien. Satsen for toldkredit for så vidt angår duktile støbejernsrør blev i 2012 hævet til 5 %. Duktile støbejernsrør er derfor berettigede til toldkreditten.

(81) Toldkreditter under FPS-ordningen er frit omsættelige og gyldige i en periode på 24 måneder fra datoen for udstedelsen af det relevante toldkreditdokument. De kan benyttes til at betale told på inputmaterialer eller varer, der importeres efterfølgende, herunder også kapitalgoder.

(82) Toldkreditdokumentet udstedes i eksporthavnen, når eksporten eller afsendelsen af varerne har fundet sted. Så længe ansøgeren forelægger kopier af al relevant eksportdokumentation for myndighederne (f.eks. eksportordrer, fakturaer, forsendelsespapirer, bankbekræftelser), kan den indiske regering ikke frit bestemme, om der skal indrømmes toldkreditter.

(83) Begge virksomheder gjorde brug af denne ordning i UP.

d) Konklusion vedrørende FPS-ordningen

(84) Ved FPS-ordningen ydes der subsidier som omhandlet i grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. ii), og artikel 3, nr. 2). En FMS-toldkredit er et finansielt bidrag fra den indiske regering, da den i sidste ende anvendes til at udligne importafgifter, hvorved den indiske regering giver afkald på toldindtægter, som de ellers ville have fået. Desuden medfører FPS-kreditten en fordel for eksportøren, fordi virksomhedens likviditet forbedres.

(85) Endvidere er FPS-ordningen retligt betinget af eksportresultater, og ordningen anses derfor for specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a).

(86) Denne ordning kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i litra i) i bilag I, bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. En eksportør er ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og toldkreditten beregnes ikke i forhold til de inputmaterialer, der faktisk er anvendt. Der findes ingen ordning eller procedure til at fastslå, hvilke inputmaterialer der er forbrugt ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om en for stor betaling af importafgifter, jf. litra i) i bilag I og bilag II og III til grundforordningen. En eksportør er berettiget til FPS-fordele, uanset om denne importerer inputmaterialer eller ej. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt for en eksportør blot at eksportere varer uden at påvise import af noget inputmateriale. Selv eksportører, der køber alle deres inputmaterialer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som inputmaterialer, kan således stadig være berettiget til at nyde godt af FPS-ordningen. Desuden kan en eksportør anvende FPS-toldkreditter til at importere kapitalgoder, selv om disse ikke er omfattet af anvendelsesområdet for tilladte toldgodtgørelsesordninger, jf. litra i) i bilag I til grundforordningen, da de ikke forbruges ved fremstillingen af de eksporterede varer.

e) Ændringer i kraft af den nye Foreign Trade Policy 2015-2020

(87) Ved den nye femårige Foreign Trade Policy 2015-2020 blev der indført en ny ordning med navnet Merchandise Exports from India Scheme (»MEIS-ordningen«), der erstattede et antal allerede eksisterende ordninger, herunder FPS-ordningen. Da kriterierne for berettigelse til FPS-ordningen og MEIS-ordningen grundlæggende er de samme, står det klart, at FPS-ordningen ikke ophørte, men blot fik nyt navn, og at den fordel, som FPS-ordningen ydede, fortsat ydes af den nye ordning. Derfor kan den fordel, som FPS-ordningen yder, fortsat udlignes.

(88) Efter fremlæggelsen af oplysninger hævdede ECL, at MEIS-ordningen ikke automatisk kan betragtes som en variant af eller en erstatningsordning for FPS-ordningen. Kommissionen afviste denne påstand, da kriterierne for berettigelse til og modtagerne af støtte fra FPS-ordningen og MEIS-ordningen er de samme for så vidt angår producenter af duktile støbejernsrør. I sin spørgeskemabesvarelse anerkendte den indiske regering selv, at FPS-ordningen »er blevet lavet om til en ny ordning [MEIS-ordningen]« (8). Derfor blev denne påstand afvist.

(89) Der er dog forskel på størrelsen af den fordel, som de to ordninger yder. Den toldkredit, som MEIS-ordningen giver, er på nuværende tidspunkt på 2 % af fob-værdien af eksporten (den var på 5 % under FPS-ordningen i UP).

(90) De to indiske producenter hævdede før og efter den endelige fremlæggelse af oplysninger, at den laveste værdi burde være målestok for fastsættelsen af størrelsen af den fordel, der skulle udlignes, hvis nogen overhovedet. ECL henviste til Kommissionens retningslinjer for beregningen af subsidiebeløbet i forbindelse med undersøgelser vedrørende udligningstold (9) og eksempel 1, hvor den reviderede fordel, der gælder for sidste del af UP, bør anvendes, hvis ændringen »opretholdes på et permanent grundlag«. Denne påstand blev også fremført af den indiske regering efter den endelige fremlæggelse af oplysninger.

(91) Kommissionen afviste påstanden af følgende årsager. I henhold til grundforordningens artikel 5 beregnes »det udligningsberettigede subsidiebeløb […] udtrykt ved den fordel, som det konstateres, at modtageren har opnået i undersøgelsesperioden vedrørende subsidier.« Den fordel, som de eksporterende producenter modtog i UP, var en toldkredit på 5 % af fob-værdien af eksporten af den pågældende vare.

(92) I henhold til grundforordningens artikel 11 tages »oplysninger, som vedrører en periode, der ligger senere end undersøgelsesperioden, […] normalt ikke i betragtning«. Det betyder, at der kun kan tages højde for udviklingstendenser efter UP under særlige omstændigheder, nemlig når det ville være »klart urimeligt« at ignorere dem (10). Tærsklen blev for eksempel nået, da de ti nye medlemsstater tiltrådte Den Europæiske Union i 2004 og således udløste en pligt for Kommissionen til at undersøge, om de oplysninger, der var indkommet i løbet af undersøgelsen, fortsat var repræsentative for det udvidede EU (11).

(93) Denne tærskel er dog ikke nået i nærværende sag. Den grundlæggende subsidieordning gælder fortsat efter UP, og eksportørerne har nydt godt af satsen på 5 % i UP. Den antagelse, at den reducerede sats på 2 % efter UP er permanent, kan heller ikke bekræftes, da regeringen har bemyndigelse til at ændre satsen i ordningen når som helst (12). Sådanne ændringer er ikke blot af hypotetisk karakter, som praksis under den tidligere regering viser. Den tidligere FPS-ordning blev indført ved lov i 2009, og regeringen ændrede satsen fra 2 % til 5 % med virkning fra den 31. december 2012 (13). I betragtning af alle disse faktorer konkluderer Kommissionen, at en udligning af et beløb på 5 % for så vidt angår FPS-ordningen i UP ikke er klart urimelig. Hvis den nuværende sats på 2 % viser sig levedygtig, vil eksportørerne frit kunne anmode om en interimsundersøgelse, der kan påvise de vedvarende ændringer vedrørende denne subsidieordning.

f) Beregning af subsidiebeløbet

(94) Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet og udtrykt ved den fordel, som modtageren bevisligt havde opnået i UP, og som den samarbejdsvillige eksporterende producent på tidspunktet for eksporttransaktionen bogførte efter periodiseringsprincippet som indtægt. Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt over eksportomsætningen i UP som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder.

(95) Den subsidiesats, der blev fastsat vedrørende denne ordning i UP for virksomheden ECL og dens dattervirksomhed Srikalahasthi Pipes Limited (»ECL-gruppen«), beløb sig til 4,35 %. Den beløb sig til 3,11 % for virksomheden Jindal Saw India.

3.2.2. Export Promotion Capital Goods Scheme (EPCGS) (eksportfremmeordning for kapitalgoder)

a) Retsgrundlag

(96) Der findes en detaljeret beskrivelse af EPCGS-ordningen i kapitel 5 i FTP 2009-2014 og i kapitel 5 i Procedurehåndbogen I 2009-2014.

b) Støtteberettigelse

(97) Producent-eksportører, forhandler-eksportører, der er »forbundet med« støtteproducenter, og tjenesteydere er berettiget til støtte efter denne ordning.

c) Praktisk gennemførelse

(98) Under forudsætning af eksportforpligtelse kan en virksomhed importere (nye og op til ti år gamle brugte) kapitalgoder til en nedsat toldsats. En eksportforpligtelse er en forpligtelse til at eksportere en mindsteværdi af varer, der — afhængigt af den valgte delordning — svarer til seks eller otte gange det beløb, der er sparet i told. Med henblik herpå udsteder den indiske regering efter anmodning og betaling af et gebyr en EPCGS-licens. Ved denne ordning er der fastsat en reduceret importtoldsats på 3 % på alle kapitalgoder, der importeres efter ordningen. For at opfylde eksportforpligtelsen skal de importerede kapitalgoder anvendes til at fremstille en vis mængde eksportvarer inden for et bestemt tidsrum. I henhold til FTP 2009-2014 kan der importeres kapitalgoder til nultold under EPCGS-ordningen, men i så fald er tidsfristen for opfyldelse af eksportforpligtelsen kortere.

(99) EPCGS-licenshaveren kan også købe kapitalgoderne på hjemmemarkedet. I så fald kan den indenlandske producent af kapitalgoder benytte fordelen til toldfrit at importere de dele, der er nødvendige for at fremstille de pågældende kapitalgoder. Alternativt kan den indenlandske producent gøre krav på fordelen ved transaktioner ligestillet med eksport ved levering af kapitalgoder til en EPCGS-licenshaver.

(100) Det blev konstateret, at de to virksomheder opnåede indrømmelser under EPCGS-ordningen, som kunne henføres til den pågældende vare, i UP.

d) Konklusioner vedrørende EPCGS

(101) Ved EPCGS-ordningen ydes der subsidier som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2. Toldnedsættelsen udgør et finansielt bidrag fra den indiske regering, da denne indrømmelse reducerer de toldindtægter, som regeringen ellers ville have fået. Desuden medfører toldnedsættelsen en fordel for eksportøren, fordi toldbesparelsen ved import forbedrer virksomhedens likviditet.

(102) Endvidere er EPCGS-ordningen retligt betinget af eksportresultater, da licenser ikke kan opnås uden en eksportforpligtelse. Den anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a).

(103) EPCGS-ordningen kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Sådanne tilladte ordninger, jf. litra i) i bilag I til grundforordningen, omfatter ikke kapitalgoder, da disse ikke forbruges ved fremstillingen af de eksporterede varer.

(104) Den nye femårige Foreign Trade Policy 2015-2020 bevarede denne ordning, selv om den kun giver mulighed for nultoldsoptionen. Da kriterierne for berettigelse grundlæggende er de samme, kan man ikke sige, at EPCGS-ordningen ophørte og derfor ikke længere burde være udligningsberettiget.

e) Beregning af subsidiebeløbet

(105) Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 3, beregnet på grundlag af den ikke-betalte told på importerede kapitalgoder, fordelt over en periode, der afspejler den normale afskrivningsperiode for sådanne kapitalgoder i den pågældende erhvervsgren. Det således beregnede beløb for UP er blevet justeret ved at tillægge renter i denne periode, således at der sker en afspejling af den fulde værdi af fordelen over tid. Markedsrenten i Indien i undersøgelsesperioden blev anset for passende til dette formål.

(106) Dette subsidiebeløb er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2 og 3, blevet fordelt som behørig nævner over den relevante eksportomsætning i UP, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder.

(107) Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede ECL, at EPCGS anvendes i den samlede produktion af duktile jernrør og ikke kun i produktionen af eksportvarer. Producenten anmodede derfor om, at støtten skulle beregnes på grundlag af den samlede omsætning snarere end på grundlag af eksportomsætningen.

(108) Kommissionen afviste denne anmodning, da støtten, som allerede anført ovenfor, kun afhænger af eksportresultaterne. Denne tilgang stemmer også overens med Kommissionens praksis med hensyn til samme ordning (14).

(109) Samme eksporterende producent anmodede om, at der i støtten ikke skulle tages højde for poster/maskiner, der allerede var blevet afskrevet længe før UP. Kommissionen godtog denne anmodning og oplyste virksomheden herom.

(110) Den subsidiesats, der blev fastsat vedrørende denne ordning i UP for ECL-gruppen, beløb sig til 0,03 %. Den beløb sig til 0,38 % for virksomheden Jindal Saw India.

3.2.3. Duty Drawback Scheme (DDS) (toldgodtgørelsesordning)

a) Retsgrundlag

(111) En detaljeret beskrivelse af DDS findes i Custom & Central Excise Duties Drawback Rules 1995 med efterfølgende ændringer.

b) Støtteberettigelse

(112) Alle producent-eksportører og forhandler-eksportører er berettiget til støtte efter denne ordning.

c) Praktisk gennemførelse

(113) En støtteberettiget eksportør kan anmode om en godtgørelse, der beregnes som en procentdel af fob-værdien af de varer, der eksporteres efter denne ordning. Den indiske regering har fastsat godtgørelsessatser for en række varer, herunder den pågældende vare. De fastlægges på grundlag af den gennemsnitlige mængde eller værdi af materialer, der er anvendt som input til fremstilling af en vare, og det gennemsnitlige toldbeløb, der betales for inputmaterialer. De finder anvendelse, uanset om der rent faktisk er betalt importtold eller ej. DDS-satsen for den pågældende vare i UP var 1,9 % af fob-værdien.

(114) For at være berettiget til at nyde godt af denne ordning skal en virksomhed eksportere. Når forsendelsesoplysningerne indtastes i toldserveren (ICEGATE), anføres det, at eksporten finder sted som led i DDS, og DDS-beløbet fastsættes uigenkaldeligt. Efter at speditøren har udfyldt Export General Manifest (EGM), og toldmyndighederne har sammenlignet dokumentet med forsendelsesoplysningerne og fundet det tilfredsstillende, er alle betingelser opfyldt for at tillade udbetalingen af godtgørelsesbeløbet, enten direkte til eksportørens bankkonto eller pr. bankanvisning.

(115) Eksportøren skal desuden fremlægge bevis for, at de eksporterede varer er blevet betalt, i form af en bankbekræftelse (Bank Realisation Certificate). Denne bekræftelse kan fremlægges efter udbetalingen af godtgørelsesbeløbet, men den indiske regering kræver beløbet tilbagebetalt, hvis eksportøren ikke fremlægger bankbekræftelsen inden for en bestemt frist.

(116) Godtgørelsesbeløbet kan anvendes til et hvilket som helst formål.

(117) Det blev konstateret, at toldgodtgørelsesbeløbet i overensstemmelse med de indiske regnskabsstandarder kan bogføres som indtægter i regnskaberne efter periodiseringsprincippet, når eksportforpligtelsen er opfyldt.

(118) Det blev også konstateret, at de to indiske virksomheder modtog støtte efter DDS-ordningen i UP.

d) Konklusion vedrørende DDS

(119) Ved DDS-ordningen ydes der subsidier i henhold til grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. i), og artikel 3, nr. 2). Den såkaldte toldgodtgørelse er et finansielt bidrag fra den indiske regering, da den har form af en direkte overførsel af midler fra den indiske regering. Der er ingen begrænsninger for anvendelsen af disse midler. Desuden medfører toldgodtgørelsesbeløbet en fordel for eksportøren, idet virksomhedens likviditet forbedres.

(120) Toldgodtgørelsessatsen ved eksport fastsættes af den indiske regering for hver enkelt vare. Selv om subsidiet omtales som en toldgodtgørelse, har ordningen imidlertid ikke karakter af en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. ii). Kontantudbetalingen til eksportøren er ikke knyttet til importafgifter på råmaterialer, der faktisk er betalt, og den er ikke en toldkredit til udligning af importafgifter på tidligere eller fremtidig import af råmaterialer.

(121) Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede den indiske regering først, at Kommissionen ikke har oplyst, hvilke krav den fandt nødvendige for, at DDS-ordningen kan fungere som en legitim toldgodtgørelsesordning, eller hvordan den begrunder en sådan beslutning. For det andet er der efter den indiske regerings mening en passende sammenhæng mellem godtgørelsessatserne og de toldsatser, der betales på råmaterialer. Årsagen hertil er, at den indiske regering tager højde for det gennemsnitlige antal eller den gennemsnitlige værdi af de materialer, der anvendes som input til fremstilling af produktet og også den gennemsnitlige told, der betales på inputmaterialer ved fastsættelse af toldgodtgørelsessatserne. ECL fremsatte påstande, der lignede den indiske regerings.

(122) Kommissionen afviste disse påstande af følgende årsager. For så vidt angår den første påstand gjorde Kommissionen i fremlæggelsen af oplysninger rede for årsagerne til, at den ikke betragtede ordningen som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning. Den gjorde det navnlig klart, at kontantudbetalingen til eksportøren ikke er knyttet til importafgifter på råmaterialer, der faktisk er betalt, og at den ikke er en toldkredit til udligning af importafgifter på tidligere eller fremtidig import af råmaterialer.

(123) For så vidt angår den anden påstand mener Kommissionen ikke, at den angivelige sammenhæng mellem godtgørelsessatserne og den told, der betales på råmaterialer, er tilstrækkelig til, at ordningen lever op til reglerne i bilag I, litra i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse) til grundforordningen. Navnlig beregnes kreditbeløbet ikke ud fra de faktisk anvendte inputmaterialer. Desuden findes der ingen ordning eller procedure med henblik på at fastslå, hvilke inputmaterialer der forbruges ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om betaling af for høje importafgifter, jf. bilag I, litra i), og bilag II og III til grundforordningen. Denne påstand blev derfor også afvist.

(124) Udbetalingen, der tager form af en direkte overførsel af midler fra den indiske regering som følge af eksport foretaget af eksportører, må derfor betragtes som et direkte tilskud fra den indiske regering, betinget af eksportresultater, og anses derfor for at være specifik og udligningsberettiget, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a).

(125) Ud fra ovenstående konkluderes det, at DDS-ordningen er udligningsberettiget.

e) Beregning af subsidiebeløbet

(126) I overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 5, beregnede Kommissionen det udligningsberettigede subsidiebeløb udtrykt ved den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i den nuværende undersøgelsesperiode. I den forbindelse fastslog Kommissionen, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, hvor der foretages en eksporttransaktion efter ordningen. På det pågældende tidspunkt skal den indiske regering udbetale godtgørelsesbeløbet, der udgør et finansielt bidrag i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, der bl.a. viser størrelsen af den godtgørelse, der ydes for den pågældende eksporttransaktion, kan den indiske regering ikke frit bestemme, om subsidiet skal ydes eller ej. I betragtning af ovenstående anser Kommissionen det for passende at betragte fordelen ved DDS-ordningen som summen af de godtgørelsesbeløb, der er opnået for eksporttransaktioner, der har fundet sted efter denne ordning i den nuværende undersøgelsesperiode.

(127) Kommissionen har fordelt disse subsidiebeløb i henhold til grundforordningens artikel 7, stk. 2, over den samlede eksportomsætning af den pågældende vare i den nuværende undersøgelsesperiode som behørig nævner, da subsidiet er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, eksporterede eller transporterede mængder.

(128) En af de to virksomheder beregnede den andel af råmaterialer, der anvendes til fremstilling af den pågældende vare, der importeres, og for hvilken den betalte told. Den pågældende virksomhed hævdede efterfølgende, både før og efter den endelige fremlæggelse af oplysninger, at Kommissionen, hvis den ville udligne den fordel, der var givet efter DDS-ordningen, ikke burde udligne det samlede beløb af den modtagne støtte efter DDS-ordningen, men kun det beløb, der oversteg den told, der faktisk var betalt for import af inputmaterialer, der var anvendt til fremstilling af den pågældende vare. Virksomhedens påstand blev også bakket op af den indiske regering i dens bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger.

(129) Kommissionen afviste påstanden, da denne ordning, som forklaret i afsnit d), Konklusion vedrørende DDS, og uanset navnet Duty Drawback Scheme (toldgodtgørelsesordning), grundlæggende er en direkte overførsel af midler snarere end indtægter, der ikke opkræves. Kontantudbetalingen til eksportøren er ikke knyttet til importafgifter på råmaterialer, der faktisk er betalt, og den er ikke en toldkredit til udligning af importafgifter på tidligere eller fremtidig import af råmaterialer. Der er derfor ikke sikkerhed for, at andelen af råmaterialer, der importeres og anvendes i produktionen af duktile støbejernsrør, vil forblive uændret.

(130) Den subsidiesats, der blev fastsat vedrørende denne ordning i UP for ECL-gruppen, beløb sig til 1,66 %. Den beløb sig til 1,37 % for virksomheden Jindal Saw India.

3.2.4. Levering af jernmalm mod utilstrækkeligt vederlag

3.2.4.1. Indledning

(131) Klageren hævdede, at priserne på jernmalm (det vigtigste råmateriale til den pågældende vare) i Indien forvrides på grund af pålæggelsen af en eksportafgift på jernmalm og en todelt fragtpolitik for jernbanetransport med det formål og den virkning at støtte de indiske producenter af den pågældende vare. Sådanne indgreb reducerer angiveligt prisen på det pågældende råmateriale i Indien sammenlignet med andre markeder, der ikke påvirkes af den indiske regerings indgreb.

(132) Klageren tilføjede, at den indiske regering ved at gribe ind på markedet for jernmalm ikke direkte leverer jernmalm mod utilstrækkeligt vederlag, men overdrager det til eller pålægger jernmalmsvirksomheder at gøre dette.

(133) Efter klagerens opfattelse overdrager regeringen det til alle stats- eller privatejede jernmalmsvirksomheder — eller pålægger dem — at levere jernmalm mod utilstrækkeligt vederlag som en del af en strategi, der skal hjælpe jern- og stålindustrien.

3.2.4.2. Analyse

(134) For at fastslå, at der foreligger et udligningsberettiget subsidium, skal der være tre elementer til stede: a) et finansielt bidrag, b) en fordel og c) specificitet (grundforordningens artikel 3).

a) Finansielt bidrag

(135) Ved grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. iv), andet led, er det fastsat, at der foreligger et finansielt bidrag, hvis en regering: »overdrager til eller pålægger et privat organ at varetage en eller flere af den type funktioner, der er omhandlet, i nr. i), ii) og iii), og som normalt ville påhvile staten, og den pågældende praksis ikke reelt afviger fra den praksis, der normalt følges af staten«. Den type funktioner, der beskrives i artikel 3, nr. 1), litra a), nr. iii), foreligger, når »staten leverer varer eller tjenesteydelser ud over den generelle infrastruktur eller indkøber varer«. Disse bestemmelser afspejler artikel 1.1, litra a), nr. 1), nr. iv) og iii), i SCM-aftalen og bør fortolkes og anvendes i lyset af WTO's relevante retspraksis.

(136) I WTO-sagen om eksportbegrænsninger tilbød EU som tredjepart panelet sin indledende fortolkning af disse bestemmelser, der indtil da ikke var blevet fortolket (15). Efter fremlæggelsen af oplysninger henviste flere parter til disse forslag.

(137) Ifølge panelets afgørelse kræver den almindelige betydning af de to ord »overdrage« og »pålægge« i artikel 1.1, litra a), nr. 1), nr. iv), i SCM-aftalen, at regeringens handling indebærer en idé om delegering (når der er tale om at overdrage) eller ordre (når der er tale om at pålægge) (16). Panelet afviste USA's argument om årsagssammenhæng og efterspurgte en handling, der udtrykkeligt og positivt indebærer delegering eller ordre (17).

(138) I en efterfølgende sag gjorde appelorganet imidlertid gældende, at det er for snæver en standard at erstatte ordene »overdrage« og »pålægge« med »delegering« og »ordre« (18). Ifølge appelorganet er det at »overdrage«, når en regering overlader ansvaret til et privat organ, og at »pålægge«, når regeringen udøver sin myndighed over for et privat organ (19). I begge tilfælde anvender regeringen et privat organ som stedfortræder med henblik på at udbetale det finansielle bidrag, og »i de fleste tilfælde ville man forvente, at det at overdrage funktioner til et privat organ eller pålægge det disse funktioner indebærer en form for trussel eller tilskyndelse« (20). Samtidig tillader nr. iv) ikke medlemmerne at indføre udligningsforanstaltninger over for varer, »hvis regeringen blot udøver sine almindelige lovgivningsmæssige beføjelser (21), eller når regeringens indgriben« eventuelt kan medføre et bestemt resultat, som udelukkende er baseret på de faktiske omstændigheder og markedsdeltagernes udøvelse af deres frie valg (22). At »overdrage« og at »pålægge« indebærer snarere, at »regeringen spiller en mere aktiv rolle end blot at opmuntre til noget« (23).

(139) Det følger heraf, at det krav til bevisernes styrke, der er fastsat af appelorganet, navnlig dens konklusion om, at »man i de fleste tilfælde ville forvente, at det at overdrage funktioner til et privat organ eller pålægge det disse funktioner indebærer en form for trussel eller tilskyndelse«, er mindre strengt end den holdning, som EU oprindeligt indtog i sagen vedrørende eksportbegrænsninger i USA. Det samme gælder for EU's udtalelse om, at et privat organ kun ville varetage de funktioner, der normalt påhviler regeringen, hvis det ikke gives noget som helst valg, når det får overdraget funktioner eller pålægges disse funktioner af regeringen, for eksempel når regeringen fastsætter de priser, som det private organ er nødt til at sælge til.

(140) EU har derfor tilpasset sin fortolkning til de retningslinjer, som appelorganet har modtaget om emnet.

(141) I overensstemmelse med disse WTO-afgørelser når ikke alle regeringsforanstaltninger, hvorved der ydes fordele, op på et niveau, hvor der er tale om finansielle bidrag i henhold til grundforordningens artikel 3 og artikel 1.1, litra a), i SCM-aftalen. Der skal være dokumentation for, at der foreligger en regeringspolitik eller et regeringsprogram, der fremmer den undersøgte erhvervsgren (i dette særlige tilfælde den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør) ved at udøve myndighed over eller overlade ansvar til offentlige eller private organer (her jernmalmsvirksomheder) med henblik på at forsyne den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør, med jernmalm mod utilstrækkeligt vederlag.

(142) I overensstemmelse med WTO's femtrinstest (24) har Kommissionen derfor meget nøje undersøgt karakteren af regeringens indgreb (indebærer det, at jernmalmsvirksomheder får overdraget eller pålagt funktioner?), karakteren af de bemyndigede organer (er jernmalmsvirksomheder private organer i den i grundforordningens artikel 3, stk. 1), litra a), nr. iv), omhandlede betydning?) og den handling, som disse organer har udført (leverede de organer, der havde fået overdraget eller pålagt funktioner, jernmalm til den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør, mod utilstrækkeligt vederlag, og handlede de herigennem som stedfortrædere for regeringen?). Kommissionen har desuden kontrolleret, hvorvidt den varetagne funktion normalt ville påhvile regeringen (er leveringen af jernmalm til fremstillingsvirksomheder i Indien mod utilstrækkeligt vederlag sædvanligvis en regeringsaktivitet?), og hvorvidt en sådan funktion reelt ikke afviger fra de praksisser, der normalt følges af regeringer (afviger den levering af jernmalm fra jernmalmsvirksomheder, der faktisk er sket, reelt fra, hvad regeringen selv ville have gjort?).

i) Den indiske regerings overdragelse af funktioner til jernmalmvirksomhederne

(143) I lyset af appelorganets konklusioner, der er omhandlet ovenfor, undersøgte Kommissionen først, hvorvidt den indiske regerings støtte til den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør, faktisk er en målsætning med en regeringspolitik og ikke blot en »bivirkning« ved udøvelsen af almindelige lovgivningsmæssige beføjelser. Det blev navnlig undersøgt, hvorvidt de konstaterede forvridninger af priserne var en del af regeringens målsætninger, eller hvorvidt de lavere priser på jernmalm snarere var et »utilsigtet« biprodukt af almindelig statslig regulering.

(144) En række dokumenter viser, at støtten til den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør, udtrykkeligt var et politikmål for den indiske regering.

(145) I 2005 udgav en ekspertgruppe, der var nedsat af Stålministeriet med henblik på at opstille retningslinjer for præferencemæssig tilladelse til minedrift, en rapport (»Dang-rapporten«) med en række relevante resultater og anbefalinger. Allerede på det tidspunkt blev det bemærket, at »den indiske stålindustri, ud over menneskelige ressourcer, ser ud til at have den store konkurrencemæssige fordel, at den har adgang til sikre forsyninger af jernmalm på hjemmemarkedet til priser, der er lavere end prisen på verdensmarkedet. Denne fordel skal bevares, plejes og udnyttes fuldt ud« (25) (fremhævelse tilføjet).

(146) Efter fremlæggelsen af oplysninger hævdede den indiske regering og ECL, at Kommissionens eneste retlige grundlag var Dang-rapporten. De citerede en panelrapport, hvori panelet konkluderede, at: »vi ikke er overbevist om, at den ene reference til Dang-rapporten vedrørende politikken for tildeling af rettigheder til minedrift« giver støtte til konstatering af eksistensen af et program for tildeling af rettigheder til udvinding af jernmalm (26). ECL gjorde også gældende, at Dang-rapporten blev udarbejdet af en uafhængig ekspert, der ikke havde nogen retlig status, og som ikke var i stand til at opstille politikmål for Indien.

(147) Kommissionen gør for det første opmærksom på, at regeringens politikmål ikke nødvendigvis er indeholdt i retligt bindende tekster. De kan være indeholdt i en hel række af regeringsdokumenter og politikerklæringer, som for eksempel rapporter, taler, anbringender til Parlamentet, erklæringer m.v.

(148) For det andet er de påstande, som parterne fremsætter, faktuelt forkerte. Som det fremgår af betragtning 153-169, tog Kommissionen ud over Dang-rapporten højde for en række andre dokumenter og retsakter med henblik på at konkludere, at den indiske regering forfulgte et politikmål om at støtte den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør.

(149) For det tredje er det for så vidt angår deres påstand på grundlag af panelrapporten hensigtsmæssigt at citere hele det relevante afsnit 7.211 heraf: — »[…] vi er ikke overbevist om, at den ene reference til Dang-rapporten vedrørende »politikken for tildeling af rettigheder til minedrift« giver støtte til konstatering af eksistensen af et program for tildeling af rettigheder til udvinding af jernmalm. Vi betragter det som højst relevant, at der i Dang-rapporten, selv om den beskriver den indiske jernmalmsindustri og de politikker, der anvendes vedrørende denne industri, ikke er nogen henvisning til noget program eller nogen politik, der tilgodeser tildeling af rettigheder til minedrift. Der er heller ikke noget, der antyder, at stålproducenter fik tildelt rettigheder til minedrift på andre vilkår end dem, der tilbydes andre mineselskaber. Det er således fuldt ud muligt, at henvisningen til en »politik for tildeling af rettigheder til minedrift«, som USA støtter sig til, blot skulle pege tilbage på det forhold, at stålproducenter får tildelt rettigheder til minedrift, og antyde, at der fortsat skulle tildeles minedriftsrettigheder til stålproducenter.« (fremhævelse tilføjet, fodnote udeladt) (27).

(150) Det fremgår af citatet, at panelet ikke satte spørgsmålstegn ved det forhold, at Dang-rapporten beskriver den indiske jernmalmsindustri og de politikker, der anvendes vedrørende denne industri. Medlemmerne af ekspertgruppen (28) var blandt andet repræsentanter for regeringen og industrien, og det er rimeligt at antage, at de er velinformerede om de eksisterende regeringspolitikker og den situation, industrien befandt sig i. Desuden er rapporten eksplicit vedrørende politikmålet om at tilgodese indiske stålproducenter (»sikre forsyninger af jernmalm på hjemmemarkedet til priser, der er lavere end prisen på verdensmarkedet«) og vedrørende det forhold, at denne fordel skal bevares og plejes; rapporten er derimod ikke eksplicit vedrørende bundne minedriftsrettigheder.

(151) I lyset af det foregående afviste Kommissionen disse påstande.

(152) Den indiske regering traf følgende to foranstaltninger med henblik på gennemførelse af ovennævnte specifikke politikmål (som modvirker eksport af jernmalm).

(153) Den første foranstaltning er en beslutning truffet den 1. marts 2007 om at indføre en eksportafgift på jernmalm, oprindeligt til en sats på 300 INR pr. ton (29) og efterfølgende ændret fra tid til anden. Navnlig blev satsen i marts 2011 øget til 20 % (30), og i december 2011 blev den øget til 30 % (31). I april 2015 blev eksportafgiften på jernmalm af lav kvalitet (med et indhold af jern (Fe) på under 58 %) sænket til 10 % (32). Det bør bemærkes, at jernmalm af lav kvalitet ikke anvendes ret meget i Indien, og der er derfor ikke behov for at holde jernmalm af lav kvalitet tilgængelig for indiske brugere af jernmalm.

(154) Generelt kan støtte til industrier i de efterfølgende led være en vigtig motivationsfaktor med hensyn til at indføre eksportbegrænsninger og navnlig eksportafgifter. At de vigtigste politikmål med eksportbegrænsningerne (og betydelige eksportafgifter) var at beskytte og fremme industrier i de efterfølgende led ved at forsyne sådanne industrier på hjemmemarkedet med billige råmaterialer og inputmaterialer, blev også fastslået i OECD-rapporten »The Economic Impact of Export Restrictions on Raw Materials« (33) (»OECD-rapporten«).

(155) Den anden foranstaltning er Jernbaneministeriets indførelse af en todelt fragtpolitik (Dual Freight Policy — »DFP«) den 22. maj 2008 (34). DFP skabte en forskel mellem den fragt, der blev opkrævet for transport af jernmalm til forbrug på hjemmemarkedet, og den fragt, der blev opkrævet for transport af jernmalm til eksport. Den gennemsnitlige forskel er tredobbelt (35). Jernbanefragten udgør en meget betydelig del af den samlede pris på jernmalm (36).

(156) ECL hævdede før og efter den endelige fremlæggelse af oplysninger, at DFP var blevet ophævet i 2009. Imidlertid fastslog Kommissionen på grundlag af oplysninger fra den indiske regering og den eksporterende producent, at den indiske regering ved hjælp af et antal satscirkulærer udstedt af den indiske regering i og efter UP fortsat anvender forskellige fragtsatser for transport af jernmalm til forbrug på hjemmemarkedet og til eksport, og dét til gavn for forbruget på hjemmemarkedet (37). Navnlig pålægges eksporten en afgift baseret på afstand, mens forbruget på hjemmemarkedet under visse omstændigheder er fritaget fra denne afgift. Kommissionen afviste derfor kravet.

(157) Disse to foranstaltninger udgør tilsammen en målrettet eksportbegrænsning, der grundlæggende blev etableret i 2007/2008 og yderligere udvidet i marts og december 2011, da satsen for eksportafgiften på jernmalm blev hævet. De følgende politikdokumenter dokumenterer på den ene side eksistensen af et politikmål med henblik på at støtte den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør, og på den anden side den indiske regerings tilfredshed med indtil videre at have nået sine mål:

(158) I rapporten om den 12. femårsplan fra arbejdsgruppen vedrørende stålindustrien, der blev udsendt i 2011 (38), konstateres det eksplicit, at: — »Ministeriet har gennemført foranstaltninger med henblik på at modvirke eksport gennem indførelse af højere toldsatser og særafgifter« (side 16). — »På nuværende tidspunkt modvirkes eksport af jernmalm gennem højere toldsatser. Det er vigtigt at fortsætte med denne politik, og hvis det er påkrævet, kan afgiftssatserne hæves yderligere. Der er samtidig behov for nøje at overvåge eksporten af jernmalm for at sikre, at højere afgifter alene faktisk er tilstrækkelige til at bevare ressourcer til anvendelse på hjemmemarkedet. Supplerende foranstaltninger, som for eksempel højere fragt på eksportgods, øget fragt på indlandsgodstransport m.v. og andre administrative foranstaltninger kan også tages op til overvejelse« (punkt 3.6.3.3 på side 46). — »I løbet af 2010-11 faldt eksporten på jernmalm, hovedsageligt på grund af delstaten Karnatakas forbud mod eksport og de finanspolitiske foranstaltninger, som centralregeringen gennemførte med henblik på at begrænse eksporten af jernmalm fra landet […]. Den høje efterspørgsel efter eksport i de seneste adskillige år har ført til vækst i produktionsgrundlaget i landet, hvilket igen har ført til et produktionsniveau, der ligger langt over efterspørgslen på hjemmemarkedet. Regeringen har taget adskillige vigtige initiativer med henblik på at modvirke overdreven minedrift med det formål at tilfredsstille det voksende marked for eksport. Disse initiativer har indtil videre omfattet indførelse af finanspolitiske foranstaltninger, som for eksempel eksportafgifter, øget jernbanefragt for eksport m.v.« (punkt 4.2.5.2 og 4.2.5.4 på side 57). — » Langsigtede politiske foranstaltninger med henblik på at begrænse eksporten af jernmalm bør sigte mod at tiltrække investeringer i stålproduktionskapacitet og dermed fremme værdiforøgelse og eksport af færdige varer. I et kortere og mere umiddelbart tidsperspektiv kan det samme muligvis opnås gennem hensigtsmæssige finanspolitiske foranstaltninger. På nuværende tidspunkt modvirkes eksporten af jernmalm fra landet gennem: i) Pålæggelse af en værditold på 20 % ved eksport af jernmalm og ii) Opkrævning af betydeligt højere jernbanefragt på jernmalm til eksport. Disse foranstaltninger har bidraget til at reducere priserne på jernmalm på hjemmemarkedet sammenlignet med det internationale marked og har spillet en vigtig rolle med hensyn til at stille jernmalm til rådighed for den hjemlige industri til konkurrencedygtige priser. Med henblik på effektivt at modvirke eksport af jernmalm fra landet anbefales det fortsat at udforme og tilpasse finanspolitiske foranstaltninger i overensstemmelse med kravene på markedet for jernmalm både det hjemlige og det internationale« (punkt 4.2.6.5 på side 60) (fremhævelse tilføjet).

(159) Den 12. femårsplan (39) (2012-2017) bekræfter politikerklæringerne i rapporten fra arbejdsgruppen vedrørende stålindustrien. — »Der er ved at være mangel på naturressourcer som kul og jernmalm af god kvalitet i den globale økonomi, hvor der er stigende efterspørgsel fra udviklingslande, navnlig Kina og nu også Indien. Adgang på hjemmemarkedet til nogle af disse råmaterialer giver os en konkurrencemæssig fordel, som vi bør udnytte til at opbygge hjemlige industrier, der forøger værdien af ressourcerne og således skaber flere job og forbedrer vores handelsbalance. For at forøge værdien af ressourcerne yderligere bør regeringspolitikker og toldstrukturer udformes således, at de opfordrer til værdiforøgelse af stål snarere end til eksport af stål som råvare .« (side 67, afsnit 13.72) (fremhævelse tilføjet).

(160) Efter fremlæggelsen af oplysninger satte ECL spørgsmålstegn ved Kommissionens henvisning til dokumenterne ovenfor. Producenten gjorde først gældende, at rapporten fra arbejdsgruppen vedrørende stålindustrien ikke havde nogen retlig værdi, da den blot var en udtalelse eller vurdering fra nogle enkeltpersoner og ikke et dokument, der var godkendt af regeringen. Dernæst hævdede producenten, at den 12. femårsplan var urigtigt citeret, da den eksempelvis indeholdt en anbefaling om, at »eksport af jernmalm i stor målestok har givet anledning til store bekymringer om forsyningerne i fremtiden. […] der er et akut behov for at tage hånd om problemer som forværring af miljøet, forflyttet befolkning, transportflaskehalse og så videre.«

(161) For så vidt angår den første påstand er det Kommissionens synspunkt, at rapporten fra arbejdsgruppen vedrørende stålindustrien, selv om den ikke er udgivet af regeringen, beskriver status for den indiske jernmalmsindustri og den regeringspolitik, der anvendes i forbindelse hermed. Medlemmerne af arbejdsgruppen var blandt andet repræsentanter for regeringen og industrien (40), og det er rimeligt at antage, at de er velinformerede om de eksisterende regeringspolitikker og den situation, industrien befandt sig i.

(162) For så vidt angår den anden påstand havde Kommissionen aldrig hævdet, at den pågældende femårsplan begrænsede sig til de politikmål og anbefalinger, som den citerede vedrørende jernmalm. De anbefalinger, som den eksporterende producent henviser til, drejer sig om påstande om ulovlig minedrift og angreb på miljøet, der var et stort problem på det tidspunkt, hvor rapporten blev udgivet. Dette blev der taget hånd om gennem talrige retsafgørelser om lukning af miner, for eksempel i delstaterne Karnataka, Odisha og Goa. At politikken også forfølger et supplerende miljømål, annullerer ikke det primære økonomiske mål. Det er snarere helt normalt, at en regeringspolitik forfølger to mål samtidig. Kommissionen afviste derfor disse påstande.

(163) ECL gjorde også gældende, at den indiske planlægningskommission, der har eksisteret siden 1950, og som udarbejdede femårsplanerne, blev opløst den 1. januar 2015, og at der ikke længere vil være femårsplaner.

(164) Af det websted, der er stillet til rådighed (41), fremgår det, at planlægningskommissionen faktisk er blevet opløst (42). Imidlertid ændrer et eventuelt udløb af femårsplanen efter 2017 ikke ved, at planen vil være gældende indtil da.

(165) Endelig citerede ECL en anden del af rapporten fra arbejdsgruppen vedrørende stålindustrien, hvor det blev konstateret, at priserne på jernmalm er »fri for regeringsindgreb« og »afgøres af […] markedskræfterne«. Desuden har »priserne på jernmalm på hjemmemarkedet generelt ændret sig i takt med de internationale priser« (43).

(166) De målrettede eksportbegrænsninger eliminerer ikke fuldkommen markedskræfterne på det indiske hjemmemarked, men har alvorlige virkninger for så vidt angår reduktion af eksport og tilskyndelse af markedsaktører til at sælge deres varer til lavere priser, end de ville have kunnet opnå, hvis denne politik ikke havde været der. Denne konstatering modsiger ikke rapportens udsagn om, at priserne på jernmalm på hjemmemarkedet generelt har ændret sig i takt med de internationale priser. Indisk eksport og import er ikke blevet fuldkommen forbudt. Det kan derfor ikke undgås, at de internationale priser har en vis indflydelse på de indiske priser på hjemmemarkedet. Dette betyder imidlertid ikke, at priserne på hjemmemarkedet er de samme eller højere end internationale priser. Påstanden blev derfor afvist.

(167) Ved at indføre sådanne målrettede eksportbegrænsninger (navnlig gennem eksportafgifterne og den todelte fragtpolitik) sætter den indiske regering jernmalmsvirksomhederne i en økonomisk ulogisk situation, der tilskynder dem til at sælge deres varer til lavere priser, end de ville have kunnet få, hvis denne politik ikke havde været der.

(168) Den indiske regering spillede »en mere aktiv rolle end blot at opmuntre til noget«, som appelorganet krævede (44). De foranstaltninger, som den indiske regering har truffet, begrænser handlefriheden for jernmalmsvirksomhederne ved i praksis at begrænse deres forretningsmæssige beslutninger om, hvor de sælger deres vare, og til hvilken pris. De forhindres i at øge deres indkomst, da de pågældende foranstaltninger reducerer deres indtægt voldsomt.

(169) Politikerklæringen i Dang-rapporten fra 2005 om, at »adgangen til sikre forsyninger af jernmalm på hjemmemarkedet til priser, der er lavere end prisen på verdensmarkedet, skal bevares, plejes og udnyttes fuldt ud« (se betragtning 145) og den efterfølgende konstatering i den 12. femårsplan om, at »adgang på hjemmemarkedet til nogle af disse råmaterialer giver os en konkurrencemæssig fordel« (45), viser også, at den indiske regering ikke forventer, at jernmalmsvirksomhederne reducerer deres output på hjemmemarkedet dramatisk, men opretholder en stabil forsyning af hjemlig jernmalm. Disse forventninger blev indfriet, som den indiske regering selv konstaterede i rapporten om den 12, femårsplan, der er citeret betragtning 158, fjerde led, og også i Stålministeriets erklæringer, der er omhandlet i betragtning 174-176. Desuden er der intet i optegnelserne, der støtter den antagelse, at den indiske regering tillod jernmalmproducenter frit at tilpasse deres output til efterspørgslen som påvirket af den indiske regerings målrettede eksportbegrænsninger. Tværtimod er det velkendt, at det, når man opererer på et frit marked, er rimeligt at antage, at jernmalmsvirksomhederne ikke ville kompromittere betydelige indledende investeringer og høje faste omkostninger ved at sænke produktionsoutputtet blot for at undgå overforsyning og et efterfølgende nedadgående pres på de hjemlige priser som følge af den indiske regerings foranstaltninger. Således opmuntrer den indiske regering jernmalmsproducenterne til at opretholde produktionen med henblik på at forsyne hjemmemarkedet, selv om en rationel leverandør ville tilpasse sit output i en situation, hvor man afholdes fra at eksportere.

(170) Gennem de pågældende foranstaltninger tilskynder den indiske regering derfor jernmalmsvirksomhederne til at beholde jernmalmen i Indien, fordi de ikke kan sælge til de bedre priser, der ville være fremherskende i Indien, hvis disse foranstaltninger ikke havde været der.

(171) I den forstand får inputproducenterne det »overdraget« af regeringen at forsyne de hjemlige brugere af jernmalm, dvs. stålproducenter, herunder producenter af duktile støbejernsrør, med varer mod utilstrækkeligt vederlag. Jernmalmsvirksomhederne overlades ansvar med henblik på at skabe et kunstigt, opdelt hjemmemarked med lave priser i Indien.

(172) Når den indiske regering anvender sine eksportbegrænsninger, ved den med andre ord, hvordan jernmalmsvirksomhederne vil reagere på foranstaltningerne, og hvilke konsekvenser de vil få. Mens producenterne muligvis vil reducere deres indenlandske produktion en smule som reaktion på eksportbegrænsningerne, vil de ikke lukke den ned eller tilpasse den til et meget lavt niveau. Snarere vil tilpasningen af produktionen i minesektoren, som forklaret i betragtning 169, forblive moderat, hvilket resulterer i lavere priser på hjemmemarkedet. I den henseende er virkningerne ikke etableret på et ex ante-, men på et ex post-grundlag, og de er derfor ikke »utilsigtede«. Der er en klar »påviselig sammenhæng« mellem politikken og de involverede private organers adfærd; idet disse organer handler som stedfortrædere for regeringen og udfører dens politik med hensyn til at forsyne den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør, med jernmalm mod utilstrækkeligt vederlag.

(173) Den indiske regering anerkender selv sin succes med sin målrettede eksportbegrænsningspolitik. I 2013 udgav Stålministeriets stående udvalg vedrørende kul og stål sin 38. rapport om »gennemgang af eksport- eller jernmalmpolitikken« (46).

(174) Som svar på et spørgsmål fra udvalget oplyste Stålministeriet, at »selv om den indenlandske industris forbrug af jernmalm på hjemmemarkedet har udvist en opadgående udviklingstendens siden 2004-05, har produktionen af jernmalm altid været meget højere end forbruget på hjemmemarkedet på grund af den eksportdrevne produktion af jernmalm i landet. For at forbedre tilgængeligheden af jernmalm for den indenlandske jern- og stålindustri og for at sikre, at der er tilstrækkeligt med jernmalm til at opfylde hjemmemarkedets krav på lang sigt, er der imidlertid blevet truffet finanspolitiske foranstaltninger med henblik på at modvirke eksport af jernmalm, og på nuværende tidspunkt opkræves der en værditold på eksport på 30 % ved eksport af alle varianter af jernmalm (undtagen pellets), hvilket har resulteret i en betydelig nedgang i eksporten i 2011-12 og i indeværende år« (punkt 2.7 på side 14).

(175) Stålministeriet gjorde rede for vigtige punkter i Foreign Trade Policy vedrørende eksport af jernmalm (punkt 4.13 på side 23), herunder: — Eksporten af jernmalm med et indhold af jern (Fe) på over 64 % foregår gennem Metal and Mineral Trading Company (MMTC) og er tilladt via licenser, der udstedes af Generaldirektoratet for udenrigshandel (DGFT). — Det er tilladt at eksportere jernmalm af høj kvalitet (med et indhold af jern (Fe) på over 64 %) fra Bailadila i Chhattisgarh i begrænsede mængder, således at først og fremmest hjemmemarkedets behov opfyldes. Eksportmængderne må ikke overstige 1,81 mio. ton for klumper og 2,71 mio. ton for småpartikler.

(176) Stålministeriet indberettede også til udvalget, at »Med øgningen af værditolden ved eksport til 20 % med virkning fra den 1. marts 2011 blev eksporten af jernmalm reduceret med omkring 37 % til 61,74 mio. ton i løbet af 2011-12 sammenlignet med 97,66 mio. ton i 2010-11. Med en yderligere øgning af værditolden på eksport af jernmalm til 30 % fra den 30. december 2011 er eksporten blevet yderligere reduceret. I det første halvår af 2012-13 er eksporten faldet med mere end 50 % til 14,4 mio. ton sammenlignet med 30,75 mio. ton i samme periode i det foregående år. Stålministeriet har jævnligt taget emnet op med Finansministeriet med henblik på at opkræve en passende eksportafgift på jernmalm for effektivt at modvirke eksporten heraf og forbedre tilgængeligheden af jernmalm for den hjemlige jern- og stålindustri til en overkommelig pris« (punkt 4.19 på side 26).

(177) Kommissionen konkluderede, at regeringen havde overdraget det til mineselskaberne at udføre dens politik med henblik på at skabe et opdelt hjemmemarked og levere jernmalm til den hjemlige jern- og stålindustri mod utilstrækkeligt vederlag.

ii) Overdragelse af funktioner til private organer i den i grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. iv), omhandlede betydning

(178) Kommissionen vurderede dernæst, hvorvidt den indiske regeringer overdrager funktioner til jernmalmsvirksomheder i Indien i den i grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. iv), omhandlede betydning.

(179) De to indiske eksporterende producenter indkøbte langt størstedelen af jernmalmen fra private forehavender, bortset fra en lille mængde jernmalm, som de indkøbte fra National Mineral Development Corporation (»NMDC«), som er en af de største spillere på markedet og ejes af den indiske regering.

(180) Uden at det med henblik på nærværende undersøgelse irrelevante spørgsmål om, hvorvidt den indiske regering udøver meningsfuld kontrol over NMDC i den i grundforordningens artikel 2, litra b), omhandlede betydning, derved tilsidesættes, mente Kommissionen, at alle jernmalmsvirksomheder, uanset om de er offentligt ejede eller ej, er private organer, der i den i grundforordningens artikel 3, nr. 1), litra a), nr. iv), omhandlede betydning fik det overdraget af den indiske regering at levere jernmalm mod utilstrækkeligt vederlag.

iii) Levering af jernmalm fra jernmalmsvirksomhederne mod utilstrækkeligt vederlag

(181) I den næste fase kontrollerede Kommissionen, hvorvidt jernmalmsvirksomhederne faktisk har udført den ovennævnte regeringspolitik med henblik på at levere jernmalm mod utilstrækkeligt vederlag. Dette nødvendiggjorde en nærmere undersøgelse af markedsudviklingen i Indien i forhold til et passende benchmark.

(182) Gennem de målrettede eksportbegrænsninger og andre hermed forbundne foranstaltninger tilskyndede den indiske regeringen mineselskaberne til at sælge lokalt til lavere priser end ellers (dvs. at hvis disse foranstaltninger ikke havde været der, ville mineselskaberne have eksporteret jernmalmen til højere priser). Dette gjorde mineselskaberne dog ikke, fordi den indiske regerings politik tilgodeså de efterfølgende produktionsled, herunder den erhvervsgren, der fremstiller duktile støbejernsrør.

(183) Dataene vedrørende produktion, forbrug, og import og eksport af jernmalm gennem årene er som følger (47): 2006-2007 2007-2008 2008-2009 2009-2010 2010-2011 2011-2012 2012-2013 2013-2014 2014-2015 Produktion (i 1 000 ton) 187 696 213 250 212 960 218 553 207 157 168 582 136 618 152 433 128 187 Forbrug (i 1 000 ton) 78 601 86 816 86 816 96 955 107 220 100 572 103 399 110 500 Ikke relevant Import (i 1 000 ton) 483 293 69 897 1 867 978 3 056 369 11 433 Eksport (i 1 000 ton) 91 425 68 473 68 904 101 531 46 890 47 153 18 122 16 302 7 492

(184) Udviklingstendenserne vises i grafen nedenfor:

(185) Dataene viser virkningerne af eksportbegrænsningerne på hjemmemarkedet for jernmalm i Indien.

(186) Politikkens mest synlige virkning er den imponerende reduktion af mængden af eksport af jernmalm som følge af indførelsen af de målrettede eksportbegrænsninger i 2007 og igen som følge af udvidelsen af begrænsningerne i 2011. Således nåede den indiske regering med sine målrettede eksportbegrænsninger sit mål om at modvirke eksport og holde jernmalm tilgængelig for de efterfølgende produktionsled på hjemmemarkedet til lavere priser.

(187) Udviklingstendenserne i jernmalmsproduktionen viser, at den hjemlige produktion havde været forholdsvis stabil indtil 2011, hvor den begyndte at falde. Faldet synes ikke at være konsekvensen af nogen tilpasning af produktionen til eksportbegrænsningerne fra mineselskabernes side; den væsentligste årsag hertil er snarere de mange retsafgørelser om at lukke miner på grund af påstande om ulovlig minedrift og angreb på miljøet, for eksempel i delstaterne Karnataka, Odisha og Goa.

(188) Efter fremlæggelsen af oplysninger hævdede ECL, at hvis den indiske regerings mål var at sikre overforsyning af jernmalm med henblik på at gøre jernmalm tilgængelig for brugerne på hjemmemarkedet til billige priser, forekommer det kontraintuitivt, at højesteretten og de lokale domstole forbød minedrift i de ovennævnte delstater. Den indiske regering kunne have sat spørgsmålstegn ved de forskellige lukninger af miner.

(189) Kommissionen noterer sig, at det indiske retssystem er uafhængigt af den indiske regering og kun er bundet af loven. Samtidig fremgår det tydeligt af de oplysninger, som Kommissionen har til rådighed, at lukningerne skete på grund af overtrædelser af den hjemlige lovgivning om miljøet og minedriftsrettigheder. Som forklaret i betragtning 162 ser det ud til, at regeringens jernmalmspolitik forfulgte økonomiske og miljømæssige mål på én gang. Det følger heraf, at det forhold, at der ikke blev sat spørgsmålstegn ved retsafgørelser vedrørende miljøsøjlen i politikken, ikke er ensbetydende med, at regeringen havde opgivet den økonomiske søjle heri. Derfor blev denne påstand afvist.

(190) Uanset reduktionen af produktionen af jernmalm udviser det indiske marked en konstant og irrationel overkapacitet sammenlignet med summen af forbruget på hjemmemarkedet og eksport minus import. Dette førte til den overforsyning af hjemmemarkedet med jernmalm, som den indiske regering anerkendte og tilstræbte.

(191) Efter fremlæggelsen af oplysninger, jf. tabellen i betragtning 183, hævdede ECL, at Kommissionen ikke havde undersøgt det forhold, at eksporten af jernmalm fra Indien var stor og forsatte, selv efter at eksportafgiften på jernmalm var blevet øget til 30 % i december 2011.

(192) Kommissionen understregede, at formålet med eksportafgiften på jernmalm ikke var at standse eksporten helt, men at reducere den og samtidig forbedre tilgængeligheden på hjemmemarkedet. Det er derfor ikke rimeligt at forvente, at eksporten vil forsvinde efter indførelsen af eksportafgiften. Ikke desto mindre konstaterede Kommissionen, at eksportafgiften havde betydelige virkninger på eksporten, kort efter at den var blevet indført. I perioden 2012-2013 faldt eksportsalget med mere end 60 % sammenlignet med 2011-2012, og det fortsatte med at falde betydeligt, idet det faldt med hele 84 % i 2014-2015 sammenlignet med 2011-2012. Samtidig faldt produktionen kun med 24 % mellem 2011-2012 og 2014-2015 af de årsager, der er forklaret i betragtning 187. Således forblev tilgængeligheden af jernmalm til salg på hjemmemarkedet stabil i den samme periode. Dette viser klart, at eksportafgiften opfyldte sit formål med hensyn til at begrænse eksporten af jernmalm.

(193) Efter fremlæggelsen af oplysninger hævdede ECL, at Kommissionen også burde have sammenlignet jernmalmproduktion i Indien til eget forbrug og til salgsformål. Ifølge ECL havde produktionen til eget forbrug været historisk signifikant, mens produktionen af jernmalm til salgsformål var faldet med 41 % mellem 2009-2010 og 2013-2014, hvilket også delvis forklarede faldet i eksporten hos de producenter, der producerer til salgsformål, siden 2009-2010.

(194) Denne påstand er ikke faktuelt korrekt, som det fremgår af følgende tabel (48): 2009-2010 2010-2011 2011-2012 2012-2013 2013-2014 2014-2015 Produktion til eget forbrug (i 1 000 ton) 43 797 44 761 42 967 44 961 50 099 43 885 Indeks 100 102 98 103 114 100 Produktion til salgsbrug (i 1 000 ton) 174 756 162 396 125 615 91 657 102 334 84 302 Indeks 100 93 72 52 59 48 Samlet produktion (i 1 000 ton) 218 553 207 157 168 582 136 618 152 433 128 187

(195) Produktionen til salgsbrug er faktisk faldet siden 2011-2012. Som forklaret ovenfor skete faldet hovedsageligt på grund af lukning af miner i denne periode. Imidlertid kan faldet i produktionen til salgsbrug ikke accepteres som en årsag til faldet i eksporten. Som det klart fremgår af tabellen i betragtning 183, faldt eksporten med 59 % i perioden 2012-2013 (da den højere eksportafgift på 30 % begyndte at virke) og 2014-2015, mens produktionen til salgsbrug kun faldt med 8 % i samme periode. Derfor blev denne påstand afvist.

(196) ECL hævdede også, at Kommissionen skulle have taget højde for forskelle i udviklingen i produktionen af de forskellige kvaliteter af jernmalm. Navnlig faldt produktionen af de kvaliteter af jernmalm, der anvendes mest af producenter af duktile støbejernsrør; mellem 2010-2011 og 2013-2014 faldt produktionen af småpartikler af 60-62 %-jernmalm med 44 %, og mellem 2009-2010 og 2013-2014 faldt produktionen af småpartikler af 62-65 %-jernmalm med 30 %.

(197) Udviklingen i produktionen af jernmalm af høj kvalitet er i overensstemmelse med de generelle udviklingstendenser, der er omhandlet ovenfor, med hensyn til produktionen af jernmalm. Kommissionen mente derfor ikke, at den ændrer ved konklusionerne i betragtning 183-187.

(198) Importen af jernmalm til Indien har altid været ubetydelig i mængde og værdi. Importen steg en smule i løbet af skatteåret 2012-2013, men faldt igen det følgende år. I 2014-2015 steg importen igen til sit højeste niveau i historien, selv om den fortsat var på under 10 % af den indiske indenlandske produktion.

(199) Udviklingen efter undersøgelsesperioden skyldes den nuværende situation med særligt lave internationale priser forårsaget af det øgede udbud af jernmalm (de største producerende lande, Australien, Brasilien og Sydafrika, har alle øget produktionen) og den konjunkturbetingede nedgang i efterspørgslen efter jernmalm på grund af den langsommere vækst i Kina og den økonomiske situation på verdensplan.

(200) Kommissionen undersøgte desuden den eventuelle virkning af overforsyningen af jernmalm på grund af den indiske regerings eksportbegrænsninger på prisen på jernmalm på hjemmemarkedet i Indien.

(201) Kommissionen beregnede den gennemsnitlige pris på jernmalm på hjemmemarkedet i Indien på grundlag af de oplysninger, der offentliggøres månedligt på nationalt niveau og for hver enkelt delstat af Indian Bureau of Mines (IBM), for hver kvalitet (klumper eller småpartikler) og indhold af jern (Fe) (49).

(202) De pågældende priser er baseret på oplysninger indgivet af mineselskaberne til IBM i henhold til Indian Mineral Conservation and Development Rules (MCDR) og betragtes derfor som mere repræsentative end priser offentliggjort af fagpressen vedrørende en enkelt virksomhed (som for eksempel National Mineral Development Corporation — NMDC) eller et enkelt område i Indien.

(203) Blandt alle kvaliteterne undersøgte Kommissionen udviklingstendensen i den gennemsnitlige pris på småpartikler af jernmalm med et indhold af jern (Fe) på mellem 60 % og 65 %, fordi det er den kvalitet, der anvendes mest af producenterne af den pågældende vare i Indien. En sådan nærmere inddeling af data for hver enkelt kvalitet var imidlertid kun tilgængelig fra midten af 2009. For så vidt angår de foregående år gjorde Kommissionen derfor brug af oplysningerne vedrørende de indiske priser på hjemmemarkedet for alle kvaliteter og typer af jernmalm (igen inklusive en gennemsnitlig royalty på 14 %, afgifter på 2 % og transportomkostninger på 900 INR pr. ton) uden at skelne mellem typer (klumper eller småpartikler) og indhold af jern (Fe). De gennemsnitlige transportomkostninger var baseret på dem, som de to eksporterende producenter havde indberettet. Kommissionen tilføjede også 25 INR til dækning af håndtering og læsning mellem mineterrænet og toget/lastbilen på grundlag af verificerede oplysninger om omkostninger fra en af de eksporterende producenter. Metoden til beregning af royalty og afgifter var baseret på oplysningerne fra den indiske regering og blev efterfølgende fremlagt for de eksporterende producenter.

(204) Den gennemsnitlige pris på hjemmemarkedet på småpartikler af jernmalm med et indhold af jern (Fe) på mellem 60 % og 65 % blev sammenlignet med den gennemsnitlige pris på småpartikler af jernmalm med et indhold af jern (Fe) på 62 % (50) importeret til Kina (CFR Tianjin port), som offentliggjort af Den Internationale Valutafond (51). Da Kina er den største importør af jernmalm, betragtes importprisen i Kina som benchmarkpris for denne vare.

(205) For at fjerne omkostningerne til international fragt blev den gennemsnitlige pris på hjemmemarkedet også sammenlignet med fob-prisen på eksport af jernmalm fra Australien. Da Australien er den største producent af jernmalm, er dets fob-pris på eksport også repræsentativ for de internationale priser. Ligesom de indiske priser på hjemmemarkedet er oplysningerne fra Australien tilgængelige som aggregerede data for klumper og småpartikler (52). Desuden er fob-priserne på eksport fra Australien også tilgængelige fra en anden kilde, men kun for så vidt angår småpartikler (53).

(206) Efter fremlæggelsen af oplysninger anmodede ECL om, at de australske fob-priser og de kinesiske CFR-priser blev nedjusteret på grund af manglende vandindhold (2 % for klumper og 8 % for småpartikler) og tab ved håndtering (2 %), der angiveligt er større for eksport end for priserne på hjemmemarkedet. Den eksporterende producent anmodede også om en yderligere justering af de australske fob-priser med stevedore-omkostninger (54), fordi disse omkostninger nødvendigvis er indeholdt i de australske fob-priser, mens de ikke påløber i Indien, når jernmalmen sælges på hjemmemarkedet.

(207) Kommissionen godtog anmodningen om nedjustering af de australske fob-priser på grund af manglende vandindhold, da de indiske statistiske data er baseret på jernmalm, der indeholder vand. Desuden kunne forskellene i vandindhold i klumper af jernmalm og småpartikler af jernmalm kontrolleres ved hjælp af oplysninger fra klageren. De australske fob-priser er tilgængelige som aggregerede data, og der blev på grundlag af opdelingen i klumper og småpartikler som indberettet af de australske myndigheder (det australske ministerium for industri, innovation og videnskab) foretaget en justering på et vejet gennemsnitligt grundlag for hele »kurven med småpartikler og klumper« (– 6,75 %).

(208) Kommissionen besluttede også at trække stevedore-omkostninger fra de australske fob-priser. Faktisk vedrører de fleste af de tjenesteydelser, der er omfattet af stevedore-ydelserne i en havn, håndteringen af jernmalmen i selve havnen og efterfølgende pålæsning heraf på et skib. Sådanne omkostninger forekommer ikke efter aflæsning af jernmalm fra en lastbil til en indisk fabrik og blev således trukket fra de australske fob-priser. Kommissionen foretog således en rimelig sammenligning mellem indiske priser på jernmalm på hjemmemarkedet, der transporteres fra en indisk mine til en fabrik i Indien (men uden aflæsning på fabrikken) og australske priser på jernmalm på hjemmemarkedet, der transporteres fra en mine til en havn (men uden aflæsning i havnen).

(209) Kommissionen afviste imidlertid kravet om justering for tab ved håndtering, da den ud fra forskellige kilder ikke var i stand til at fastslå med sikkerhed, at der i fob-priser tages højde for tab ved håndtering, og at disse tab ved håndtering er 2 % højere end de tab ved håndtering, der muligvis sker, når jernmalm sælges på hjemmemarkedet.

(210) ECL gjorde desuden gældende, at den australske eksportpris omfatter en afgift på 22,5 % på fortjeneste ved minedrift, og at de australske priser således ikke er sammenlignelige med de indiske priser på jernmalm. Det fremgår imidlertid klart af det websted, som den eksporterende producent henviser til, at denne afgift erstatter de royalties, der betales af mineselskaberne, og at alle royalties, der er blevet betalt forud for indførelsen af afgiften, vil blive tilbagebetalt (55). Da de indiske priser, som angivet i betragtningen ovenfor, indeholder royalties, er det rimeligt at beholde den afgift, der er indeholdt i de australske priser, med henblik på at sikre en rimelig sammenligning.

(211) På dette grundlag beregnede Kommissionen en justeret, australsk fob-pris, der lå så tæt som muligt på en uforvredet indisk pris på hjemmemarkedet. Sammenligningen mellem de forskellige sæt af data er vist i tabel 4 og grafen nedenfor: 2006-2007 2007-2008 2008-2009 2009-2010 2010-2011 2011-2012 2012-2013 2013-2014 2014-2015 Pris på det indiske hjemmemarked (alle kvaliteter og typer) (56) 1 803 2 197 2 480 2 330 3 143 3 564 3 712 3 363 3 903 Pris på det indiske hjemmemarked (småpartikler 60-65 %) (56) 1 803 2 197 2 480 2 931 3 038 3 914 3 569 3 117 3 676 Kinesisk import af småpartikler 62 %, CFR Tianjin ex. AU (57) 1 545 1 716 2 966 4 481 7 229 7 582 7 121 7 948 5 017 Australsk fob-pris IODEX (småpartikler kun 62 %) (58) Ikke relevant Ikke relevant 2 758 4 167 6 723 7 193 6 692 7 138 4 557 Australsk fob-pris (alle kvaliteter og typer) 62 % (59) 1 884 2 365 3 448 3 359 5 225 7 083 6 152 6 755 5 130 Justeret australsk fob-pris (alle kvaliteter og typer) 62 % (60) 1 396 1 844 2 854 2 771 4 510 6 241 5 374 5 936 4 421

(212) Sammenligningen viser, at den indiske regerings indgreb vedrørende jernmalm, der førte til en dramatisk nedgang i eksporten af jernmalm og til overforsyning i Indien, også har haft indflydelse på priserne på jernmalm på hjemmemarkedet. For det første har priserne på jernmalm på det indiske hjemmemarked siden 2008 konstant været lavere end de internationale priser. For det andet er udviklingstendensen i priserne på jernmalm på det indiske hjemmemarked, mens de internationale priser steg betydeligt fra 2008 til 2011, hvor eksportbegrænsningerne blev henholdsvis indført (2007-2008) og forstærket (2011), forholdsvis flad, som om den var adskilt fra og uberørt af situationen i resten af verden.

(213) Således nåede den indiske regering med sine målrettede eksportbegrænsninger sit mål om at gøre jernmalm tilgængelig for den indenlandske industri til lavere priser ved at holde prisen på hjemmemarkedet i Indien stabil, selv om priserne på jernmalm steg betydeligt på verdensmarkedet. Der er ingen grund til, at de indiske priser ikke skulle have fulgt udviklingstendenserne i de internationale priser, hvis de målrettede eksportbegrænsninger og andre hermed forbundne foranstaltninger fra den indiske regerings side ikke havde været der. De indiske producenter af jernmalm ville have nydt godt af et mere rentabelt salg til de højere internationale priser, hvis ikke de målrettede eksportbegrænsninger havde været der. De blev i stedet tilskyndet til at fortsætte produktionen og levere jernmalm lokalt til lavere priser.

(214) Efter fremlæggelsen af oplysninger hævdede ECL, at den betydeligt øgede import til Indien i 2014-2015 viser, at priserne på det indiske hjemmemarked ikke var fuldkommen koblet fra de internationale priser. Hvis den indiske regering virkelig havde ønsket at levere jernmalm mod utilstrækkeligt vederlag, ville den have overdraget det til og pålagt producenterne af jernmalm at sænke priserne endnu mere. Hertil kommer, at indiske producenter af jernmalm, som for eksempel NMDC og Rundta, angiveligt har opretholdt priser på jernmalm, der var meget højere end de internationale priser, som anført i klagen.

(215) Kommissionen konstaterede, at priserne på det indiske hjemmemarked forblev lavere end de internationale priser i hele den periode, hvor importafgiften eksisterede, og forblev næsten uændret efter 2013 sammenlignet med det betydelige sideløbende fald i de internationale priser. Der er desuden intet i dossieret, der støtter den påstand, at NMDC og Rundta har opretholdt priser på jernmalm, der var højere end de internationale priser. Derfor blev denne påstand afvist.

(216) Efter fremlæggelsen af oplysninger satte Jindal også spørgsmålstegn ved Kommissionens konstatering af overdragelse, da producenterne af jernmalm kunne beslutte at reducere produktionen, hvilket de angiveligt gjorde, og da prisen på andre markeder kunne falde, hvilket angiveligt skete.

(217) For så vidt angår den antagelse, at produce