++++

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 5 . december 1984

om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85

( IV/30.307 - brandforsikring ( D ) )

( Kun den tyske udgave er autentisk )

( 85/75/EOEF )

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ,

under henvisning til Raadets forordning nr . 17 af 6 . februar 1982 , foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 ( 1 ) , senest aendret ved akten vedroerende Graekenlands tiltraedelse , saerlig artikel 3 ,

under henvisning til den begaering om negativattest samt den anmeldelse , som Verband der Sachversicherer e . V . i Koeln , Forbundsrepublikken Tyskland , den 23 . september 1982 indgav i henhold til artikel 2 og 4 i forordning nr . 17 ,

under henvisning til beslutning af 9 . september 1983 om at indlede proceduren .

efter at have opfordret Verband der Sachversicherer e . V . til at fremsaette sine bemaerkninger til Kommissionens klagepunkter i henhold til artikel 19 , stk . 1 , i forordning nr . 17 i forbindelse med forordning ( EOEF ) nr . 99/63 af 25 . juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19 , stk . 1 og 2 ( 2 ) ,

efter hoering af Det raadgivende Udvalg for Kartel - og Monopolspoergsmaal , og

ud fra foelgende betragtninger :

A . Faktiske omstaendigheder

( 1 ) Verband der Sachversicherer e . V . i Koeln indgav for alle eventualiteters skyld den 23 . september 1982 til Kommissionen en begaering om negativattest samt en anmeldelse i henhold til artikel 2 og 4 i forordning nr . 17 , der bl.a . vedroerte foreningens vedtagelse af praemiehenstillinger ( juni 1980 ) med henblik paa stabilisering og sanering af erhvervsbrand - og driftstabsforsikringer ( bilag 1 ) .

1 . Markedsstrukturen og virksomhederne

( 2 ) 1.1 . Inden for erhvervsbrand - og driftstabsforsikring bestaar det faelles marked af flere delmarkeder , der hver isaer svarer til de enkelte medlemsstaters territorium og er praeget af et mere eller mindre varierende praemieniveau . En af de vaesentligste grunde hertil er , at forsikringsmarkedet til trods for alle integrationsbestraebelser endnu i overvejede grad er reguleret af de forskellige medlemsstaters nationale lovgivning . Siden afskaffelsen af begraensningerne for etableringsfriheden i forbindelse med direkte forsikring bortset fra livsforsikring , og Raadets direktiv af 24 . juli 1983 ( EFT nr . L 228 af 16 . 8 . 1973 , s . 20 ) , er der ikke sket vaesentlige aendringer i denne situation .

( 3 ) Heller ikke EF-Domstolens stadfaestelse af den frie udveksling af tjenesteydelser ( foerste gang i van Binsbergen-dommen af 3 . december 1974 , sag nr . 33/74 ) har endnu i praksis foert til , at der inden for hele det faelles marked udelukkende drives erhvervsbrand - og driftstabsforsikring fra forsikringsselskabernes hjemsted . De brandforsikringsselskaber , der udoever virksomhed uden for deres hjemland , etablerer tvaertimod filialer eller lokale datterselskaber i de andre medlemsstater ( eller tredjelande ) .

( 4 ) 1.2 . I Forbundsrepublikken Tyskland findes der knap 17 brandforsikringsselskaber med hjemsted i andre EF-lande , der udoever virksomhed inden for erhvervsbrandforsikring via tyske filialer uden status som juridisk person , som i henhold til den tyske lovgivning vedroerende tilsyn med forsikringsvirksomhed behandles paa lige fod med tyske selskaber . Alle disse EF-selskaber er medlemmer af den tyske brancheforening , Verband der Sachversicherer e . V . i Koeln . De raader over en ret ubetydelig markedsandel , idet de ifoelge de seneste tal tegner sig for under 3 % af de aarlige bruttopraemieindtaegter .

( 5 ) I Tyskland findes der i alt 126 inden - og udenlandske brandforsikringsselskaber , der ogsaa udoever virksomhed inden for erhvervsbrand - og driftstabsforsikring . Dette betyder ikke , at alle disse selskaber med deres samlede forsikringskapacitet optraeder som selvstaendige udbydere paa markedet for erhvervsbrand - og driftstabsforsikring ( som saakaldte hovedassurandoerer eller eneassurandoerer ) . Der findes mange - navnlig mindre - forsikringsselskaber , der driver alle eller en stor del af deres forretninger inden for rammerne af coassuranceaftaler , hvor det er et andet - det ledende - forsikringsselskab , der forhandler forsikringsvilkaar og praemiesatser . De deltagende forsikringsselskaber har saaledes kun valget mellem enten at godkende de betingelser , det ledende forsikringsselskab har forhandlet sig frem til , eller give afkald paa den paagaeldende forretning .

( 6 ) De brandforsikringsselskaber fra andre EF-lande , der i Tyskland er repraesenteret ved filialer ( uden status som juridisk person ) , er i vid udstraekning henvist til denne praksis . Disse selskaber driver naesten uden undtagelse erhvervsbrand - og driftstabsforsikring i form af co-assurance med et tysk forsikringsselskab som hovedassurandoer . Det er derfor i vid udstraekning de tyske forsikringsselskaber paa markedet , der varetager forhandlingerne af forsikringsvilkaar og praemiesatser .

( 7 ) I Forbundesrepublikken Tyskland udgoer de aarlige bruttopraemieindtaegter i forbindelse med aftaler vedroerende tyske ( dvs . beliggende i Tyskland ) risici inden for erhvervsbrand - og driftstabsforsikring 2,4 mia DM . Heraf tegner det forsikringsselskab , som har den stoerste markedsandel , sig for 12,74 % , de tre stoerste forsikringsselskaber har tilsammen 36,67 % , de fem stoerste tilsammen 50,95 % og de ti stoerste tilsammen 73,80 % .

( 8 ) 1.3 . Det forekommer desuden rimeligt at gaa ud fra det delmarked inden for hele det faelles marked , der kan afgraenses til Forbundsrepublikken Tyskland , da det her drejer sig om de tyske genforsikringsselskabers position inden for erhvervsbrand - og driftstabsforsikring . Ogsaa i Tyskland har lovgivningen ganske vist liberaliseret genforsikringsvirksomhed i overensstemmelse med Raadets direktiv af 25 . februar 1964 om ophaevelse af begraensningerne i etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser inden for genforsikring og retrocession ( EFT nr . 56 af 4 . 4 . 1964 , Specialudgave 1963-1964 s . 123 ) . De tyske tilsynsmyndigheder foerer imidlertid indirekte ogsaa tilsyn med udenlandske genforsikringsselskaber . Gennem tilsynet med de tyske direkte tegnende forsikringsselskaber foerer disse myndigheder nemlig ogsaa tilsyn med genforsikring . Har de indvendinger mod de deltagende genforsikringsselskabers finansielle forhold eller andre forhold , soeger de via det direkte tegnende forsikringsselskab at faa formindsket de tvivlsomme genforsikringsandele eller at faa aftalerne ophaevet . I et vist omfang gaelder visse saerlige kendetegn ved det tidligere nationale marked altsaa fortsat , hvilket til dels er forklaringen paa , at tyske genforsikringsselskaber staar saa staerkt i Forbundsrepublikken Tyskland .

( 9 ) 1.3.1 . Med hensyn til de tyske og ikke-tyske selskaber , der driver genforsikringsvirksomhed paa det tyske marked , maa der sondres mellem de saakaldte professionelle genforsikringsselskaber , der saa godt som udelukkende beskaeftiger sig med genforsikring , og de forsikringsselskaber , der ud over direkte forsikring ogsaa driver genforsikring . Tallene for genforsikring ( bruttopraemier inkl . tillaeg ) af tyske , erhvervsmaessige brand - og driftstabsrisici anslaas at svinge mellem 1,2 og 1,9 mia DM om aaret , og der opgives hyppigst beloeb paa mellem 1,7 og 1,9 mia . Gaar man ud fra den forsigtige antagelse , at omsaetningen paa markedet udgoer 1,7 mia DM , fremgaar det af de af Kommissionen indhentede oplysninger , at de 26 tyske professionelle genforsikringsselskaber , der beskaeftiger sig med denne forsikringsbranche , tilsammen tegner sig for over to tredjedele af markedet .

( 10 ) 1.3.2 . De tyske professionelle genforsikringsselskaber har saaledes tilsammen en overordentlig staerk position inden for forsikring mod erhvervsmaessige brand - og driftstabsrisici , der er beliggende i Tyskland . Der maa her tages hensyn til , at de i et vist omfang maa konkurrere med udenlandske genforsikringsselskaber , og at konkurrence mellem tyske genforsikringsselskaber ( ogsaa de " ikke-professionelle " , der foerst og fremmest driver direkte forsikring ) absolut er normalt . Det afgoerende er her , at de mangfoldige forretningsforbindelser mellem de tyske professionelle genforsikringsselskaber , der dels skyldes , at de regelmaessigt samarbejder om afviklingen af genforsikringsaftaler indgaaet i form af coassurance , og dels , at de ofte videregiver en del af risikoen til andre genforsikringsselskaber ( retrocession ) , absolut aabner mulighed for i spoergsmaal af vital betydning at foelge en ensartet adfaerd over for forretningspartnerne , nemlig de direkte tegnende forsikringsselskaber .

2 . Stabiliserings - og saneringsforanstaltningerne samt deres baggrund

( 11 ) 2.1 . Med hensyn til skadesforloeb og praemieniveau har markedet for erhvervsmaessig brand - og driftstabsforsikring altid vaeret praeget af konjunktursvingninger . Saaledes er skadesprocenten i Tyskland steget fra 72,1 % i 1978 til 93,4 % i 1979 , medens den gennemsnitlige praemiesats for erhvervsbrandforsikringer faldt fra 1,93 % i 1973 til 1,08 % i 1979 , altsaa med 44 % . Inden for driftstabsforsikring faldt de genemsnitlige praemiesatser i samme tidsrum endnu mere nemlig fra 2,93 % til 1,49 % . I de seneste fem aar forud for vedtagelsen af de tyske stabiliserings - og saneringsforanstaltninger laa skades - og omkostningsprocenten tilsammen bestandigt over de samlede praemieindtaegter ( 1976 : 108,2 % , 1977 : 113,4 % , 1978 : 104,1 % , 1979 : 125,4 % ) .

( 12 ) I 1979 , altsaa aaret foer de vejledende praemier blev fastsat , naaede skadesprocenten alene - altsaa uden omkostningerne - inden for erhvervsbrand - og branddriftstabsforsikringer sit foreloebige hoejdepunkt med 93,4 % af praemieindtaegterne . I de foelgende aar laa skadesprocenten paa 93 % ( 1980 ) , 91,1 % ( 1981 ) og 86,8 % ( 1982 ) . Ifoelge oplysningerne fra Verband der Sachversicherer e . V . ( VdS ) ligger skadesprocenten for 1983 paa 97 % . De praemieforhoejelser , der blev foretaget i samme aar , udgjorde 3,9 % ( 1979 ) , 5,4 % ( 1980 ) , 8,6 % ( 1981 , 6,2 % ( 1982 ) og - ifoelge VdS' skoen - ca . 2 % ( 1983 ) . I intet af disse aar var praemieindtaegterne stoerre end de udbetalte erstatninger og driftsomkostningerne .

( 13 ) 2.2 . En tilsvarende udvikling ses ogsaa i andre store industrilande , bl.a . i USA . Der anfoeres foerst og fremmest to grunde til , at forsikringsselskaberne til trods herfor ikke har reageret med at forhoeje deres praemiesatser : For det foerste har forsikringsselskabernes oegede udbytte af deres kapitalanbringelser som foelge af den hoeje rente kunnet opveje dette ( den saakaldte Cash-Flow-Underwriting ) . For det andet udoever de fleste brandforsikringsselskaber som multibrancheselskaber eller gennem deres tilhoersforhold til en koncern samtidig virksomhed i flere erhvervsforsikringsbrancher og soeger at oege deres omsaetning inden for andre brancher , idet de over for erhvervslivet anvender brandforsikringspraemier , der ikke daekker omkostningerne . Dette er muligt , naar de forsikringsaftaler , der indgaas med samme kunde i andre brancher , giver selskabet en tilstraekkelig stor fortjeneste .

( 14 ) 2.3 . Paa grundlag af det forberedende arbejde , der blev udfoert i foreningens udvalg vedroerende erhvervsbrandforsikring , indgav den tyske assurandoerforening . Verband der Sachversicherer e . V . ( VdS ) i Koeln , som blandt sine medlemmer taeller naesten alle de brandforsikringsselskaber , der operer i Tyskland , ved en skrivelse af 21 . maj 1980 til " Bundesaufsichtsamt fuer das Versicherungswesen " ( det tyske forsikringstilsyn ) og " Bundeskartellamt " ( Monopoltilsynet ) i henhold til paragraf 102 i den tyske monopollov anmeldelse om den planlagte " Vejledende henstilling med henblik paa stabilisering og sanering af erhvervsbrand - og driftstabsforsikring " ( jf . bilag 1 ) . En del af disse praemiehenstillinger traadte i kraft i juni 1980 ( pkt . I , IV og V ) , og henstillingerne som helhed traadte i kraft fra 1 . august 1980 . Efter VdS's eget udsagn har disse henstillinger ikke faaet den af foreningen oenskede modtagelse hos alle medlemmerne .

( 15 ) I henstillingerne skelnes der mellem foranstaltninger til stabilisering af forsikringsbestanden ( I ) og foranstaltninger til sanering af forsikringsbestanden ( II og III ) . Ved saneringsforanstaltningerne er det tidspunktet for aftalernes ikrafttraedelse og forsikringssummens stoerrelse , der er lagt til grund .

For aftaler , der traadte i kraft i perioden 31 . december 1980 til 30 . december 1981 og med forsikringssummer paa 50 mio DM og derover skulle praemiesatsen forhoejes med mindst 10 % . Saafremt skadesprocenten ( dvs . stoerrelsen af udbetalte erstatninger i forhold til stoerrelsen af indbetalte praemier ) for den paagaeldende forsikringsaftale i de seneste fem forsikringsaar udgjorde mere end 150 % , skulle praemien forhoejes med mindst 20 % ,

For aftaler , der traadte i kraft i perioden 31 . december 1981 til 30 . december 1982 og med forsikringssummer paa 1 mio DM og derover , skulle praemiesatsen forhoejes med mindst 20 % . Saafremt skadesprocenten i de seneste fem forsikringsaar udgjorde mere end 150 % , skulle praemien forhoejes med mindst 30 % .

( 16 ) Ved forsikringer , der traadte i kraft efter 31 . december 1982 , skulle praemiesatsen beregnes efter de nye praemieretningslinjer - " Tarif 82 " - der er gaeldende efter dette tidspunkt . ( Paa dette punkt er henstillingen blevet erstattet af de nye praemieretningslinjer - Tarif 82 - , som ved VdS' cirkulaere af 25 . juni 1982 til medlemmerne traadte i kraft den 1 . januar 1983 . Disse praemieretningslinjer blev sammen med stabiliserings - og saneringshenstillingerne anmeldt til Kommissionen den 23 . september 1982 , men de er imidlertid ikke omfattet af den her omhandlede procedure ) .

( 17 ) 2.4 . De tyske genforsikringsselskaber , der i sagens natur har lige saa stor interesse i et hoejere praemieniveau som de direkte tegnende selskaber , besluttede sig paa davaerende tidspunkt - paa indtraengende anmodning fra Verband der Sachversicherer - til med virkning fra 1 . januar 1981 at foelge disse stabiliserings - og saneringshenstillinger ved at indfoeje en saerlig " praemieberegningsklausul " i genforsikringsaftalerne ( se bilag 2 ) . I henhold til denne praemieberegningsklausul - som de tyske tilsynsmyndigheder har godkendt - skal en tarifering , der ikke er i overensstemmelse med principperne i stabiliserings - og saneringshenstillingerne , betragtes som underforsikring , naar forsikringsbegivenheden er indtruffet . Den skadeserstatning , genforsikringsselskabet skal udbetale , reduceres i overensstemmelse hermed . Fire genforsikringsselskaber har overfor Kommissionen peget paa , at de kun anvender denne praemieberegningsklausul i de genforsikringsaftaler , de har indgaaet med tyske forsikringsselskaber , men derimod ikke i de aftaler , de har indgaaet med forsikringsselskaber med hjemsted i andre lande , der via en tysk filial forsikrer risici , der er beliggende i Tyskland .

( 18 ) 2.5 . VdS' stabiliserings - og saneringshenstillinger har - foerste gang den 10 . februar 1981 - vaeret genstand for droeftelser i Bruxelles mellem repraesentanter for Kommissionen og repraesentanter for foreningen . Her droeftede man isaer spoergsmaalet om , hvorvidt disse henstillinger og medlemmernes dertil knyttede adfaerd i henhold til artikel 4 i forordning nr . 17 skulle anmeldes til Kommissionen . ( Allerde aaret foer , paa et moede i Koeln den 27 . og 28 . februar 1980 med deltagelse af repraesentanter for VdS havde Kommissionens repraesentanter peget paa , at foreningen for at vaere paa den sikre side burde anmelde gaeldende og fremtidige praemiehenstillinger eller -retningslinjer , idet de muligvis kunne vaere omfattet af EOEF-traktatens artikel 85 , stk . 1 ) .

( 19 ) I forlaengelse af droeftelserne i Bruxelles den 10 . februar 1981 tilbagebeviste Gesamtverband der Deutschen Versicherungswirtschaft e . V . , der her ogsaa handlede paa VdS' vegne , i en skrivelse af 25 . februar 1981 de argumenter , Kommissionens repraesentanter havde fremsat for anvendelse af artikel 85 , stk . 1 . Gesamtverband henviste i denne forbindelse til en skrivelse , som generaldirektoeren for konkurrence den 3 . juli 1962 havde sendt generalsekretaeren for " Comite Europeen des Assurances " ( CEA ) ( se bilag 3 ) . Allerede i sin 15 . aarsberetning ( 1962/63 - side 108 ) havde Gesamtverband omtalt denne skrivelse og offentliggjort den i bilag 4 indeholdte udtalelse herom . Under proceduren fastholdt ogsaa VdS det synspunkt , at foreningen uanset traktatens artikel 85 fortsat var berettiget til at vedtage henstillinger af den art , der var tale om med stabiliserings - og saneringshenstillingerne fra juni 1980 .

( 20 ) Kommissionen har indhentet oplysninger om anvendelsen af stabiliserings - og saneringshenstillingerne fra forskellige forsikringsselskaber i EF . I et tilfaelde , hvor Kommissionens anmodning om oplysninger blev afvist , kraevede den ved en beslutning af 9 . december 1981 at faa meddelt disse oplysninger under henvisning til , at disse henstillinger og en eventuel hertil knyttet samordning af forretningsmetoder mellem VdS's medlemmer muligvis var i strid med EOEF-traktatens artikel 85 , stk . 1 . Denne beslutning er blevet retsgyldig og offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende ( nr . L 80 af 26 . 3 . 1982 , s . 36 ) .

( 21 ) Kommissionen har anmodet VdS om oplysninger om det talmateriale , der ligger til grund for de beregninger , foreningen har foretaget af medlemmernes gennemsnitlige driftsomkostninger . Som svar paa denne anmodning fremsendte VdS den skematiske oversigt over " Driftsomkostningsprocent ifoelge undersoegelse fra 1980 " , der findes i bilag 5 . Samtidig anfoerte VdS , at der i de af foreningen beregnede mindstepraemiesatser var indregnet 25 % omkostninger til administration/organisation og provision/kurtage , 5 % kontingent til brandvaesen samt 3 % fortjeneste .

B . EOEF-traktatens artikel 85 , stk . 1 , finder anvendelse

( 22 ) 3 . I henhold til EOEF-traktatens artikel 85 , stk . 1 , er alle aftaler mellem virksomheder , alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis , der kan paavirke handelen mellem medlemsstater , og som har til formaal eller til foelge at hindre , begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet , uforenelige med faellesmarkedet og forbudt . Som anfoert i den beslutning , Kommissionen den 30 . marts 1984 vedtog i en sag vedroerende forsikringsbranchen ( sag nr . IV/30.804 - NUOVO CEGAM , EFT nr . L 99 af 11 . 4 . 1984 , s . 29 ) , kan de aftaler , vedtagelser eller former for samordnet praksis , der er omfattet af artikel 85 , vedroere saavel varer som tjenesteydelser . Artikel 85 finder derfor ogsaa anvendelse paa forsikringsbranchen .

( 23 ) 3.1 . Verband der Sachversicherer e . V . ( VdS ) i Koeln er en sammenslutning af virksomheder i den i artikel 85 , stk . 1 , omhandlede betydning , og er som selvstaendig juridisk person omfattet af det i denne bestemmelse fastsatte forbud mod konkurrencebegraensende vedtagelser .

Stabiliserings - og saneringshenstillingerne ( juni 1980 ) er vedtaget af det i henhold til foreningens vedtaegter kompetente organ , og de udgoer en officiel viljeserklaering , som af foreningens ledelse inden for rammerne af dennes befoejelser er meddelt medlemmerne . Uanset at der ifoelge henstillingernes ordlyd er tale om " vejledende " henstillinger , maa de derfor sidestilles med en " vedtagelse " inden for en sammenslutning af virksomheder . Det er her tilstraekkeligt , at disse henstillinger er blevet meddelt foreningens medlemmer som en viljeserklaering , der er forudset i vedtaegterne og vedtaget i overensstemmelse med denne .

( 24 ) 3.2 . Henstillingerne har til formaal at begraense konkurrencen inden for erhvervsbrand - og driftstabsforsikring paa det faelles marked . Den omstaendighed , at de kun vedroerer risici beliggende i Tyskland , aendrer intet herved . For det beroerer ogsaa konkurrencen " inden for faellesmarkedet " , naar efterspoergsel af en bestemt art - her efterspoergslen efter forsikring af tyske risici - er koncentreret i en medlemsstat .

( 25 ) 3.2.1 . At formaalet var at begraense konkurrencen , fremgaar helt klart af ordlyden af disse henstillinger , der alt efter omstaendighederne fastsaetter en forhoejelse af praemiesatserne med 10 % , 20 % eller 30 % . I henhold til artikel 85 , stk . 1 , er det her ikke afgoerende , om maalet med henstillingen er blevet opfyldt i alle de tilfaelde , der kan komme i betragtning . Det er her tilstraekkeligt , at VdS' beslutning , der blev truffet i overensstemmelse med alle de i Forbundsrepublikken Tyskland gaeldende formelle krav og offentliggjort med stor bekostning , har til formaal at begraense konkurrencen maerkbart . Det maa her tages i betragning , at alle de 126 forsikringsselskaber , der driver erhvervsbrandforsikring paa det tyske marked , er medlemmer af VdS .

( 26 ) 3.2.2 . Beslutningernes konkurrencebegraensende virkninger er blevet vaesentligt forstaerket ved , at de tyske genforsikringsselskaber er gaaet ind paa at foelge stabiliserings - og saneringshenstillingerne ved med virkning fra 1 . januar 1981 at indfoeje en speciel " praemieberegningsklausul " ( jf . nr . ( 17 ) ) i genforsikringsaftalerne . Denne konstatering er baseret paa , at de tyske professionelle genforsikringsselskaber som naevnt ovenfor ( nr . ( 8 til 10 ) ) staar meget staerkt paa markedet . Kun deres staerke stilling paa markedet kan forklare den ensartede adfaerd , de tyske genforsikringsselskaber fra januar 1981 udviste ved ensartet at anvende denne " praemieberegningsklausul " , uden at det var noedvendigt for dem at indhente oplysninger om , hvilken holdning de andre genforsikringsselskaber paa markedet indtog hertil , og uden at de behoevede at naere frygt for en formindskelse af deres markedsandel .

( 27 ) Som foelge af deres staerke stilling paa markedet havde de tyske professionelle genforsikringsselskaber siden 1 . januar 1981 vaeret i stand til gennem den ensartede anvendelse af en saerlig " praemieberegningsklausul " i genforsikringsaftalerne at oeve pres paa de direkte tegnende forsikringsselskaber for derved at tvinge dem til at foelge VdS's konkurrencebegraensende saneringshenstillinger . Dette gaelder navnlig i forholdet til de forsikringsselskaber , der ganske vist ikke formelt har taget af stand fra foreningens saneringshenstillinger , men som i praksis af forretningspolitiske aarsager ikke havde nogen saerlig grund til at foelge henstillingerne .

( 28 ) 3.2.3 . Den begraensning af konkurrencen , som er formaalet med VdS's stabiliserings - og saneringshenstillinger , og som blev forstaerket af genforsikringsselskabernes adfaerd , kan ikke retfaerdiggoeres med , at de tyske tilsynsmyndigheder har givet deres samtykke baade til foreningens vedtagelse af saneringshenstillingerne og til genforsikringsselskabernes beslutning om at anvende " praemieberegningsklausulen " . Det forhold , at nationale myndigheder af aarsager , der ud fra et nationalt synspunkt kan vaere indlysende , udtrykkeligt eller stiltiende har godkendt de deltagende virksomheders adfaerd , udelukker ikke , at der er tale om overtraedelse af EOEF-traktatens konkurrenceregler . Heller ikke den omstaendighed , at Kommissionen i henhold til EOEF-traktaten og forordning nr . 17 ( artikel 10 , stk . 2 ) har pligt til at gennemfoere procedurerne i forbindelse med konkurrencereglerne i naert og loebende samarbejde med medlemsstaternes kompetente myndigheder , er noget holdbart argument . I sin fortolkning og anvendelse af konkurrencereglerne skal Kommissionen naturligvis soerge for , at der ikke opstaar en situation , hvor oekonomisk-politiske beslutninger truffet af nationale myndigheder tilsidesaettes uden tvingende grund . Naar der imidlertid som i den konkrete sag foreligger en klar overtraedelse af centrale bestemmelser i EF's konkurrenceret , kan en eventuel konflikt i henhold til EF-Domstolens retspraksis kun loeses saaledes , at EF-retten faar forrang .

( 29 ) 3.3 . At disse stabiliserings - og saneringshenstillinger desuden kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater , fremgaar foerst og fremmest af , at de ogsaa var rettet til de brandforsikringsselskaber med hjemsted i andre EF-lande , der er medlemmer af foreningen . Det er i denne forbindelse uvaesentligt , om disse ikke-tyske forsikringsselskaber udoever virksomhed i Tyskland som hovedassurandoerer eller eneassurandoerer , eller om de kun deltager i co-assuranceforretninger . I foerstnaevnte tilfaelde er disse selskaber direkte omfattet af henstillingerne og direkte underlagt deres virkninger . I det andet tilfaelde kan henstillingerne faa indirekte virkninger for disse co-assuranceforretningers rentabilitet og for viljen til at deltage i saadanne forretninger som foelge af den indflydelse , der udoeves af den tyske hovedassurandoer , som ifoelge henstillingerne har hovedansvaret for den fastlagte forhoejelse af praemiesatserne i eksisterende aftaler . Dette ville i oevrigt ogsaa gaelde for de brandforsikringsselskaber med hjemsted i andre EF-lande , der ikke er medlemmer af VdS , saafremt de udelukkende eller hovedsagelig driver forsikring i Tyskland som co-assurandoerer .

( 30 ) 3.3.1 . De ikke-tyske brandforsikringsselskaber , som driver forsikring i Forbundsrepublikken Tyskland , deltager i samhandelen og det oekonomiske samkvem mellem medlemsstater . Dette aendres paa ingen maade af de bestemmelser om filialer i den tyske forsikringstilsynslov , som Kommissionen dog ikke finder forenelige med den i EOEF-traktatens artikel 59 omhandlede frie udveksling af tjenesteydelser ( jf . sag 107/84 ) . Med undtagelse af de tilfaelde , der er omhandlet i Raadets direktiv om co-assurance af 30 . maj 1978 ( 3 ) , maa de i henhold til disse bestemmelser kun udoeve virksomhed i Forbundsrepublikken Tyskland , naar de her er repraesenteret ved en filial ( uden status som juridisk person ) . Den tyske lovgiver har ganske vist ret til at sidestille filialer af udenlandske selskaber med selvstaendige tyske selskaber . Dette bevirker dog ikke , at disse filialer dermed bliver selskaber , der er hjemmehoerende i denne medlemsstat og har status som selvstaendige juridiske personer i den i EOEF-traktatens artikel 85 ff omhandlede betydning .

( 31 ) Heroverfor kan ikke indvendes , at de tjenesteydelser , som er det centrale i et forsikringsselskabs virksomhed , nemlig daekning af bestemte skadesrisici , praesteres inden for tyske graenser . Det er ganske vist rigtigt , at forsikringerne tegnes gennem den indenlandske agent , at der i indenlandsk sammenhaeng maa vaere visse finansielle garantier for den udenlandske assurandoers opfyldelse af sine kontaktlige forpligtelser , og at det udenlandske forsikringsselskabs eventuelle ydelser ofte praesteres ved hjaelp af midler fra indenlandske finansielle kilder . Det afgoerende er imidlertid , at den egentlige forsikringsforretning - den bindende overtagelse af en bestemt risiko mod betaling af forsikringspraemien - kun har virkning for og over for det udenlandske forsikringsselskab ( der repraesenteres af den indenlandske generalagent ) . Desuden maa det fastholdes , at en filial ud fr et konkurrenceretligt synspunkt maa betragtes som det udenlandske forsikringsselskabs forlaengede arm .

Det er i denne forbindelse meget betegnende , at Kommissionen , naar den under denne procedure har udbedt sig oplysninger , adskillige gange har faaet foreloebige oplysninger , hvorom de paagaeldende tyske filialer foerst maatte konferere med selskabets ledelse i udlandet .

( 32 ) En filial er langt mere end et datterselskab afhaengig af den goodwill , der omgaerder det udenlandske forsikringsselskab , som staar bag filialen . Filialen faar ofte til opgave at forsikre indenlandske datterselskaber af udenlandske forsikringstagere , som har indgaaet aftale om transnationale forsikringsprogrammer med det udenlandske selskab . Det udenlandske forsikringsselskabs ledelse fastlaegger ikke blot filialens forretningspolitik inden for dens virksomhedsomraade , men det overskud , der optjenes i indlandet , tilflyder i sidste ende ogsaa det udenlandske forsikringsselskab , og ved vedvarende underskud i indlandet maa det udenlandske selskab forny de finansielle midler , filialen har til raadighed , ved hjaelp af sine udenlandske finansielle kilder . Endelig - og dette er det afgoerende argument - er de offentligretlige forskrifter i den nationale forsikringstilsynslovgivning ikke til hinder for , at det udenlandske forsikringsselskab som foelge af de af filialen afsluttede forsikringsaftaler faar privatretlige rettigheder og forpligtelser . I betragning af alle disse omstaendigheder ville det vaere unaturligt at antage , at forsikringsselskaber med filialer i andre EF-lande ikke tager del i det oekonomiske samkvem mellem disse lande og deres hjemland .

( 33 ) 3.3.2 . De af Verband der Sachversicherer udarbejdede praemiehenstillinger , kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater maerkbart , ogsaa selv om de ikke-tyske forsikringsselskaber i EF har en forholdsvis lille andel af det tyske marked ( under 3 % af de bogfoerte bruttopraemieindtaegter ) . Der vil altid vaere tale om , at samhandelen mellem medlemsstater kan blive paavirket , naar en konkurrencebegraensende foranstaltning beroerer naesten hele den samhandel mellem medlemsstaterne , der for oejeblikket kan konstateres , eller som - uden denne konkurrencebegraensning - kan udvikle sig inden for en overskuelig fremtid .

( 34 ) Selv om der - som i det foreliggende tilfaelde - paa grundlag af de faktiske og retlige omstaendigheder , der er bestemmende for omfanget af samhandelen mellem medlemsstaterne , kun kan konstateres eller forventes svage handelsstroemme , kan det ikke - med hensyn til spoergsmaalet om , hvorvidt der er tale om en maerkbar paavirkning - deraf udledes , at det er tilladt at traeffe foranstaltninger , som tager sigte paa at paavirke disse handelsstroemme med det formaal at svaekke konkurrencen . Det er under disse omstaendigheder uden saerlig betydning , hvilken andel de udenlandske brandforsikringsselskaber i EF , der er medlemmer af Verband der Sachversicherer , har af det tyske marked . Det staar nemlig fast , at denne markedsandel omfatter det samlede omfang af Forbundsrepublikken Tysklands oekonomiske samkvem med andre medlemsstater inden for erhvervsbrandforsikring , og at der faktisk endnu ikke inden for en overskuelig fremtid kan forventes nogen naevnevaerdig tilgang af nye konkurrenter med hjemsted i andre EF-lande .

( 35 ) 3.3.3 . Desuden maa man gaa ud fra , at VdS' praemiehenstillinger i forbindelse med de tyske genforsikringsselskabers anvendelse af praemieberegningsklausulen kunne faa en markedsafskaermende virkning og saaledes vanskeliggoere den oekonomiske integration af faellesmarkedet , som EOEF-traktaten tager sigte paa . Det maa i denne forbindelse fasholdes , at ogsaa de brandforsikringsselskaber i EF , som udoever virksomhed i Forbundsrepublikken Tyskland uden at have hjemsted her , var udsat for det pres , de tyske genforsikringsselskaber udoevede gennem deres anvendelse af en " praemieberegningsklausul " . Som det fremgaar af punkt 1.2 . ( nr . ( 6 ) ) udoever disse selskaber naesten uden undtagelse stoerstedelen af deres forsikringsvirksomhed inden for erhvervsbrand - og driftsabforsikring i form af coassurance med et tysk forsikringsselskab som hovedassurandoer . De blev derfor ogsaa beroert af " praemieberegningsklausulen " , naar de selv tegnede genforsikring hos udenlandske genforsikringsselskaber , f.eks . i deres eget hjemland , eller hos tyske genforsikringsselskaber , der ikke anvendte denne klausul over for dem ( jf . nr . ( 17 ) ovenfor ) . De af dem indgaaede genforsikringsaftaler indeholdt ganske vist ikke den i Tyskland gaeldende praemieberegningsklausul . Denne klausul havde ikke desto mindre over for dem en konkurrencebegraensende virkning , nemlig via den tyske hovedassurandoer , saafremt denne tegner genforsikring hos tyske professionelle genforsikringsselskaber . I betragtning af de tyske genforsikringsselskabers staerke stilling paa markedet , kan man gaa ud fra , at dette normalt vil vaere tilfaeldet .

( 36 ) At der under disse omstaendigheder kunne vaere tale om en afskaermning af markedet , fremgaar af , at forsikringsselskaber i andre EF-lande , som ved daekning af betydelige risici hovedsagelig er henvist til samarbejde med tyske hovedassurandoerer , i denne forbindelse ikke kunne tilbyde gunstigere praemiesatser end deres tyske konkurrenter , for maaske paa denne maade at traenge bedre ind paa markedet , inden for rammerne af den frie udveksling af tjenesteydelser , som Kommissionen mente allerede var til stede ( jf . sag 107/84 - nr . 30 ovenfor ) , maatte betydelige brandforsikringsselskaber i andre EF-lande ganske vist vaere i stand til ved afgivelse af saadanne tilbud at optraede som hovedassurandoerer . Rent faktisk kan de * g ikke udoeve virksomhed som hovedassurandoerer i Forbundsrepublikken Tyskland - heller ikke under de lempeligere betingelser i Raadets direktiv om co-assurance af 30 . maj 1978 ( jf . nr . 30 ovenfor ) - medmindre de , ligesom tidligere , er underkastet de restriktive bestemmelser om filialer i den tyske forsikringstilsynslov .

C . EOEF-traktatens artikel 85 , stk . 3 , finder ikke anvendelse

( 37 ) 4 . I henhold til artikel 85 , stk . 3 , kan bestemmelserne i artikel 85 , stk . 1 , erklaeres uanvendelige paa

- enhver aftale eller kategori af aftaler mellem virksomheder ,

- enhver vedtagelse eller kategori af vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder , og

- enhver samordnet praksis eller kategori heraf ,

som bid * til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller oekonomiske udvikling , samtidig med at de sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved , og uden at der .

a ) paalaegges de paagaeldende virksomheder begraensninger , som ikke er noedvendige for at naa disse maal , eller

b ) gives disse virksomheder muligled for at udelukke konkurrencen for en vaesentlig del af de paagaeldende varer .

( 38 ) 4.1 . I medfoer af artikel 4 , stk . 1 , andet punktum , i forordning nr . 17 kan Kommissionen foerst afgive en erklaering i henhold til traktatens artikel 85 , stk . 3 , vedroerende de omstridte aftaler , vedtagelser eller former for samordnet praksis , naar disse er anmeldt til denne . Desuden kan kravet om anmeldelse ikke fraviges i henhold til artikel 4 , stk . 2 , nr . 1 i forordning nr . 17 . I henhold til denne bestemmelse finder stk . 1 ikke anvendelse paa aftaler , vedtagelser og samordnet praksis , saafremt der heri kun deltager virksomheder fra en medlemsstat , og den paagaeldende aftale , vedtagelse eller samordnede praksis ikke vedroerer indfoersel eller udfoersel mellem medlemsstater . I betragtning af , at stabiliserings - og saneringshenstillingerne blev vedtaget af en sammenslutning af virksomheder , som blandt sine medlemmer taeller brandforsikringsselskaber med hjemsted i andre EF-lande , er betingelserne for anvendelse af denne undtagelsesbestemmelse ikke opfyldt . At disse ikke-tyske forsikringsselskaber udoever virksomhed i Forbundsrepublikken Tyskland gennem deres filialer her aendrer intet derved . I denne forbindelse henvises til pkt . B 3.3 ( nr . 30 ) -32 ) ) .

( 39 ) 4.2 . For tidsrummet efter den 23 . september 1982 , hvor disse henstillinger blev anmeldt til Kommissionen , kan der ikke afgives en erklaering i henhold til artikel 85 , stk . 3 , fordi betingelserne herfor ikke er opfyldt . Stabiliserings - og saneringshenstillingerne kunne nemlig ikke bidrage til at forbedre de af brandforsikringsselskaberne praesterede tjenesteydelser .

4.2.1 . VdS har som sit vigtigste argument anfoert , at de skadesstatistikker , som er til raadighed for de enkelte selskaber , langt fra er tilstraekkelige til at beregne praemierne korrekt , og det er saadan set ogsaa rigtigt . Heraf kan imidlertid ikke udledes , at en af foreningen vedtaget henstilling til at forhoeje praemierne med 10 , 20 eller endog 30 % udgoer en foranstaltning , der kan forbedre de af forsikringsbranchen praesterede tjenesteydelser . Det er tilstraekkeligt at henvise til , at praemieniveauet paa grund af en alt for haard konkurrence var blevet holdt kunstigt nede , og at alle forsikringsselskaber af driftsoekonomiske aarsager havde en klar interesse i a * * rbedre deres indtjening . En saadan driftsoekonomisk interesse findes - navnlig under en konjunkturafmatning - i alle brancher og kan ikke i sig selv vaere en tilstraekkelig grund til at tillade konkurrencebegraensninger .

( 40 ) 4.2.2 . Selv om det er rigtigt , at det er selve formaalet med skadesforsikring og lovgivningen herom at sikre , at alle forsikringsaftaler til enhver tid kan opfyldes under hensyntagen til det saakaldte brancheadskillelsesprincip , aendrer det ikke noget ved ovennaevnte konstatering . Det er naturligvis rigtigt , at forsikringstagerne i rimelig grad maa beskyttes mod userioese og ansvarsloese forsikringsselskaber . Dette gaelder i hvert fald i det omfang , de ikke er i stand til paa egen haand at udvaelge oekonomisk sunde forsikringsselskaber til at varetage deres forsikringsinteresser . Heraf kan imidlertid ikke udledes , at den generelle forhoejelse af praemieniveauet maa betragtes som et middel til at forbedre forsikringsbranchens tjenesteydelser , saaledes at der i henhold til artikel 85 , stk . 3 , kan gives dispensation fra forbudet mod konkurrencebegraensninger .

( 41 ) 4.2.2.1 . Saaledes som det blev understreget af Domstolen ( Dom af 13 . juli 1966 , sag nr . 56 og 58/64 - Grundig-Consten , Slm . 1965-1968 , side 245 , 261 ) , er det ikke enhver foranstaltning med positive virkninger for de deltagende virksomheders aktiviteter , der kan betragtes som en forbedring af den oekonomiske udvikling i den i artikel 85 , stk . 3 , omhandlede betydning . Det er tvaertimod noedvendigt at foretage en afvejning mellem de heraf foelgende skadelige virkninger for konkurrencen og de heraf foelgende forbedringer . Foranstaltningerne maa navnlig foere til maerkbare , objektive fordele , der kan opveje deres skadelige virkninger for konkurrencen .

( 42 ) 4.2.2.2 . Denne betingelse opfyldes ikke af de stabiliserings - og saneringshenstillinger , der er vedtaget af VdS . Henstillingerne er med den tilsigtede generelle forhoejelse af praemieniveauet langt mere vidtraekkende , end hvad der kan anses for at vaere et rimeligt samarbejde mellem skadesforsikringsselskaber , der i faellesskab vurderer skadesstatistikker og gennem dette samarbejde soeger at faa fastlagt praktiske retningslinjer for udformningen af forsikringsaftaler . Dette skyldes ikke blot , at den generelle forhoejelse paa 10 , 20 eller 30 % paa ingen maade tager hensyn til de enkelte forsikringsselskabers omkostnings - og indtjeningssituation . Allerede det forhold , at forhoejelsen bygger paa princippet om fastsaettelse af bruttopraemier , saaledes at der uden hensyntagen til de enkelte selskabers omkostnings - og indtjeningssituation foreskrives generelle driftsomkostnings - og avancetillaeg i form af en fast procentsats af de statistiske erstatningsudgifter ( inkl . sikkerhedstillaeg ) , viser , at der er tale om for vidtgaaende foranstaltninger .

( 43 ) En sammenligning af de omkostningselementer ( jf . nr . ( 21 ) ) , VdS har lagt til grund ved beregningen af bruttopraemierne , med de driftsomkostningsprocenter , der er anfoert i bilag 5 ( den sidste af de undersoegelser , VdS gennemfoerte i 1980 ) , viser helt klart , at der med hensyn til stoerrelsen af driftsomkostningerne er betydelige forskelle mellem de enkelte virksomheder , som ogsaa burde komme til udtryk i de enkelte selskabers tariffer . Naar det i andre tingsforsikringsbrancher er muligt for de enkelte selskaber at anvende differentierede tariffer , der er baseret paa kollektivt beregnede erstatningsomkostninger og individuelt beregnede driftsomkostningstillaeg , forekommer der ikke at vaere nogen rimelig grund til , at ikke ogsaa brandforsikringsselskaberne kan noejes med at samarbejde om beregningen af de forventede erstatningsomkostninger .

( 44 ) 4.2.2.3 . I det tilfaelde , hvor enkelte forsikringsselskaber ikke skulle vaere i stand til til enhver tid at opfylde de af dem indgaaede forsikringsaftaler , fordi de til trods for en negativ udvikling i deres samlede oekonomiske situation ikke har taget tilstraekkeligt hensyn til deres driftsomkostninger , vil dette problem altid kunne loeses ved , at tilsynsmyndighederne goer brug af de muligheder , de har for at gribe ind . Under alle omstaendigheder forekommer saadanne indgreb at vaere et mindre onde i sammenligning med et " konvojsystem " , hvor urentabelt arbejdende forsikringsselskaber holdes oven vande paa almenhedens bekostning , medens de effektivt arbejdende selskaber i branchen opnaar tilsvarende hoejere fortjenester ( herunder ogsaa kapitalafkast ) .

D . Artikel 3 , stk . 1 i forordning nr . 17 finder anvendelse

( 45 ) 5 . Af de under B . og C . anfoerte grunde maa Kommissionen fastslaa , at der foreligger en overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85 . Paa grundlag af sagens ovennaevnte omstaendigheder ( nr . 14 ) -16 ) ) maa man gaa ud fra , at de omtvistede henstillinger kun har vaeret gaeldende i tidsrummet fra 1 . juni 1980 til 31 . december 1982 . I betragtning af den opfattelse af retstilstanden , VdS i loebet af proceduren konstant har givet udtryk for , kan der imidlertid ikke herske nogen rimelig tvivl om , at denne forening ogsaa i fremtiden kan taenkes at ville udarbejde lignende henstillinger , hvis det ikke goeres foreningen klart , at den af Kommissionen kritiserede adfaerd er i strid med artikel 85 . Med henblik herpaa finder Kommissionen det noedvendigt at fastlaegge de graenser , der foelger af denne bestemmelse for forsikringsselskabers indbyrdes samarbejde paa det omraade , anmeldelsen vedroerer -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING :

Artikel 1

De af Verband der Sachversicherer e.V . vedtagne henstillinger med henblik paa stabilisering og sanering af erhvervsbrand - og branddriftstabsforsikring ( juni 1980 ) indebaerer en overtraedelse af artikel 85 , stk . 1 , i traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab .

Artikel 2

Der kan ikke meddeles negativattest i henhold til artikel 2 i forordning nr . 17 eller indroemmes fritagelse i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 , stk . 3 , for de artikel 1 omhandlede henstillinger .

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Verband der Sachversicherer e.V . i Koeln ( Forbundsrepublikken Tyskland ) , Riehler Strasse 36 .

Udfaerdiget i Bruxelles , den 5 . december 1984 .

Paa Kommissionens vegne

Frans ANDRIESSEN

Medlem of Kommissionen

( 1 ) EFT nr . 13 af 21 . 2 . 1962 , s . 204/62 .

( 2 ) EFT nr . 127 af 20 . 8 . 1963 , s . 2268/63 .

( 3 ) EFT nr . L 151 af 7 . 6 . 1978 , s . 25 .

BILAG 1

Vejledende henstillinger med henblik paa stabilisering og sanering af erhvervsbrand - og branddriftstabsforsikring - juni 1980

1 . Stabilisering af forsikringsbestanden :

1 . For aftaler , der er omfattet af " principperne " ( 1 ) , aendres de gaeldende praemiesatser kun , naar dette er noedvendigt som foelge af objektive aendringer i tariferingselementerne .

2 . Der indgaas ikke fleraarige aftaler , og eksisterende aftaler forlaenges ikke for flere aar ( nr . IV ( 2 ) i " principperne " ( 1 ) ) .

II . Sanering af forsikringsbestanden :

1 . For aftaler , der traadte i kraft i perioden 31 . december 1980 til 30 . december 1981 og med forsikringssummer paa mindst 50 mio DM forhoejes den gaeldende praemiesats med mindst 10 % . Saafremt der i de seneste fem forsikringsaar i forbindelse med en aftale er udbetalt erstatninger , der udgoer mere end 150 % af de indbetalte praemier ( skadesprocent ) , forhoejes praemiesatsen med mindst 20 % .

Der kan indgaas aftaler med en loebetid paa hoejst to aar .

2 . For aftaler , der traadte i kraft i perioden 31 . december 1981 til 30 . december 1982 og med forsikringssummer paa 1 mio DM og derover , forhoejes den gaeldende praemiesats med mindst 20 % . Saafremt der i de seneste fem forsikringsaar i forbindelse med en aftale er udbetalt erstatninger paa mere end 150 % af de indbetalte praemier ( skadesprocent ) , forhoejes praemiesatsen med mindst 30 % .

Aftalens loebetid kan ikke forlaenges med mere end et aar ad gangen .

3 . For aftaler , der er traadt i kraft efter den 31 . december 1982 tilpasses praemiesatsen til de paa indgaaelsestidspunktet gaeldende praemieretningslinjer .

4 . For aftaler , der er tariferet i overensstemmelse med tariferingskommissionens henstillinger , finder nr . 1 og 2 ikke anvendelse . De skal ligesom hidtil forelaegges tariferingskommissionen .

5 . Ved tillaegsforsikringer anvendes den i henhold til grundaftalen gaeldende praemiesats .

III . Med henblik paa tilpasning af praemierne i henhold til denne henstilling opsiges fleraarige aftaler ved forsikringsbegivenhedens indtraedelse , saafremt den erstatning , der udbetales , er stoerre end den aarlige praemie , der betales i henhold til aftalen , eller der i de seneste fem forsikringsaar er udbetalt erstatninger , der overstiger 150 % af de indbetalte praemier ( skadesprocent ) .

IV . Saafremt intet andet gaelder i henhold til I-III , finder " principperne " ( 1 ) og cirkulaererne vedroerende disse principer ( F-GR-cirkulaerer ) anvendelse . Dette gaelder navnlig for :

- nye forsikringsaftaler ( nr . III i " principperne " ( 1 ) )

- nye aftaler med en forsikringssum paa 50 mio DM og derover skal forelaegges tariferingskommissionen

- aftalernes oevrige indhold ( nr . IV i " principperne " ( 1 ) )

- forespoergsler og indhentning af oplysninger ( nr . VIII i " principperne " ( 1 ) )

- underretning af selskabets ledelse ( nr . X i " principperne " ( 1 ) ) .

Ved co-assurance underretter hovedsassurandoeren de deltagende forsikringsselskaber om de paataenkte foranstaltninger og indhenter disses samtykke .

V . Denne henstilling skal i tvivlstilfaelde fortolkes saaledes , at den stabilisering og sanering af forsikringsvirksomheden , der er formaalet hermed , ikke bringes i fare " .

( 1 ) Principper vedroerende tarifering af erhvervsbrand - og branddriftstabsrisici af 3 . februar 1977 .

BILAG 2

Praemieberegningsklausul

1 . Cedenten behandler de erhvervsbrand - og branddriftstabsforsikringer og risici beliggende i Tyskland , der er omfattet af genforsikringsaftalen , ( samt de overtagne fakultative forretninger ) , i overensstemmelse med de af Verband der Sachversicherer e . V . til enhver tid vedtagne " Praemieretningslinjer for erhvervsbrand - og branddriftstabsforsikring " og " Vejledende henstillinger med henblik paa stabilisering og sanering af erhvervsbrand - og branddriftstabsforsikring " .

2 . Reassurandoeren sikrer sig , at stk . 1 er overholdt , naar der i forbindelse med en brand - og/eller branddriftstabsforsikring er indtraadt en skade , der for 100 % af brand - og/eller branddriftstabspolicen beloeber sig til 1 mio DM eller derover .

3 . Er bestemmelsen i stk . 1 ikke overholdt , behandler reassurandoeren ved forsikringsbegivenhedens indtraeden denne undertarifering som en underforsikring , og reassurandoerens ydelser formindskes proportionalt hermed . Cedentens daekning af den samlede , obligatoriske genforsikringsandel kan imidlertid ikke overstige et beloeb svarende til et selvbehold for den paagaeldende genforsikringsaftale , der ligger til grund for maksimeringen . Denne yderligere haeftelse kan ikke afdaekkes hos andre genforsikringsselskaber .

4 . Saafremt der opstaar tvivl om stoerrelsen af den praemie , der i henhold til aftalen skal beregnes i overensstemmelse med stk . 1 , indhentes udtalelse fra Verband der Sachversicherer e.V.'s tariferingskommission , der traeffer den endelige afgoerelse .

5 . Gennemfoerelsen af ovennaevnte bestemmelser indgaar i forhandlingerne om denne genforsikringsaftales forlaengelse den 1 . januar hvert aar .

BILAG 3

Oversaettelse

Orig . fransk

Genpart

Det europaeiske oekonomiske Faellesskab

Kommissionen

Generaldirektoratet for konkurrence

Bruxelles , den 3 . juli 1962

Til hr . Favre ,

Deres skrivelse , der var stilet til hr . von der Groeben og vedroerte forordning nr . 17 , er i mellemtiden naaet frem til mig .

Uden at foregribe en senere undersoegelse af hele spoergsmaalet i forbindelse med anvendelse af konkurrencereglerne paa forsikringsbranchen , vil jeg gerne give foelgende svar paa de to spoergsmaal , De rejste i Deres skrivelse .

1 . Med hensyn til aftaler , der indgaas mellem forsikringsselskaber med det formaal at samle statistiske oplysninger , maa man efter min opfattelse drage omsorg for , at saadanne aftaler generelt ikke har til formaal at begraense , fordreje eller hindre konkurrencen inden for Faellesskabet , idet der , saafremt denne almindelige udbredelse af statistiske oplysninger foerer til en ensartet tarif , kunne vaere tale om , at aftalen indirekte tager sigte paa at begraense konkurrencen mellem de forsikringsselskaber , der deltager i den paagaeldende aftale .

2 . Med hensyn til anmeldelse af aftaler kan der i henhold til artikel 4 , stk . 2 , nr . 1 , i forordning nr . 17 kun ses bort fra kravet om anmeldelse , naar der i den paagaeldende aftale kun deltager virksomheder , som er hjemmehoerende i en enkelt medlemsstat , og saafremt aftalerne hverken vedroerer indfoersel eller udfoersel mellem medlemsstater . EF-landenes forsikringstilsynslovgivning foreskriver generelt , at de udenlandske selskaber , som oensker at udoeve virksomhed paa en medlemsstats omraade , har pligt til at konstituere sig som et selskab , der er underlagt den nationale lovgivning , eller udnaevne en repraesentant med statsborgerskab i den medlemsstat , hvor den paagaeldende forsikringsvirksomhed skal udoeves . De forskellige forsikringsselskaber , der udoever virksomhed inden for en bestemt medlemsstat , vil saaledes vaere hjemmehoerende i denne medlemsstat , hvilket aabner mulighed for anvendelse af artikel 4 , stk . 2 , nr . 1 , i forordning nr . 17 .

Med venlig hilsen

Generaldirektoeren for konkurrence

p.g.v . P . VERLOREN VAN THEMAAT

BILAG 4

Uddrag af Gesamtverband der Deutschen Versicherungswirtschaft e.V.'s 15 . aarsberetning 1962/63 ( side 108 )

3 . Indlandsstatus for afdelinger af udenlandske selskaber

Der er aabenbart paany rejst tvivl om , hvorvidt afdelinger af udenlandske selskaber sidestilles med indenlandske selskaber i artikel 4 , stk . 2 , nr . 1 , i forordning nr . 17 .

I vor foregaaende aarsberetning ( 1 ) bekendtgjorde vi Kommissionens meddelelse om , at afdelinger af udenlandske selskaber kan sidestilles med indenlandske selskaber og dermed vaere omfattet af artikel 4 , stk . 2 , nr . 1 , i forordning nr . 17 , saaledes at kravet om anmeldelse bortfalder for aftaler , der inden for den paagaeldende medlemsstat indgaas med deltagelse af afdelinger af udenlandske selskaber etableret i indlandet .

Der er nu overvejelser fremme om kun at lade dette gaelde i de tilfaelde , hvor et udenlandsk selskab er repraesenteret ved et selskab , der er underlagt den indenlandske lovgivning , og som er etableret med henblik herpaa ( selvstaendigt datterselskab ) , men ikke i de tilfaelde , der er mest fremherskende i Tyskland ; hvor det udenlandske selskab er repraesenteret ved en " generalagent " . Denne betragtning er udelukkende baseret paa det civilretlige synspunkt , at agenten handler som agent og ikke paa egne vegne , og at de rettigheder og pligter , de af ham indgaaede aftaler affoeder , tilfalder det udenlandske selskab , han repraesenterer , saaledes at rent indenlandske aftaler derved faar karakter af " aftaler mellem selskaber hjemmehoerende i flere medlemsstater " og derfor er omfattet af anmeldelsespligten .

Dette er imidlertid ikke i overensstemmelse med de faktiske forhold i branchen . Der er her tale om rent indenlandske aftaler , som udenlandske selskaber kun deltager i for saavidt angaar indlandet , og ioevrigt kun kan deltage i via den indenlandske generalagent , fordi de ikke selv direkte kan udoeve virksomhed i Tyskland . De betingelser , der gaelder for at etablere sig i Tyskland , forudsaetter en saa hoej grad af retlig og finansiel selvstaendighed , at det med hensyn til deltagelse i aftaler er uvaesentrigt , om de * udenlandske selskab er repraesenteret ved et datterselskab eller gennem en generalagent .

( 1 ) Aarsberetning 1961/62 , s . 69 .

BILAG 5

Driftsomkostningsprocent ifoelge undersoegelse fra 1980

( inkl . 5 % kontingent til brandvaesen )

Omkostningsprocent * Erhvervsbrandforsikring * Branddriftstabsforsikring *

* Antal selskaber * Markedsandel * Antal selskaber * Markedsandel *

... til 20 * 7 * 5,88 * 2 * 7,13 *

fra 20 til 22 * 4 * 0,30 * 1 * 0,19 *

fra 22 til 24 * 1 * 0,57 * 1 * 0,08 *

fra 24 til 26 * 6 * 5,99 * 1 * 0,02 *

fra 26 til 28 * 3 * 0,67 * 5 * 0,97 *

fra 28 til 30 * 4 * 3,05 * 9 * 7,39 *

fra 30 til 32 * 9 * 15,42 * 9 * 19,97 *

fra 32 til 34 * 19 * 15,59 * 11 * 5,88 *

fra 34 til 36 * 10 7,24 * 17 * 20,70 *

fra 36 til 38 * 11 * 3,90 * 9 * 3,41 *

fra 38 til 40 * 6 * 8,82 * 6 * 6,79 *

fra 40 til 42 * 5 * 2,82 * 6 * 7,55 *

fra 42 til 44 * 5 * 0,69 * 7 * 4,35 *

fra 44 til 46 * 5 * 0,19 * 3 * 0,57 *

fra og med 46 * 6 * 0,40 * 8 * 0,27 *

I alt * 101 * 71,53 * 95 * 85,27