RÅDETS OG KOMMISSIONENS HANDLINGSPLAN FOR, HVORLEDES AMSTERDAM-TRAKTATENS BESTEMMELSER OM INDFØRELSE AF ET OMRÅDE MED FRIHED, SIKKERHED OG RETFÆRDIGHED BEDST KAN GENNEMFØRES Tekst vedtaget af Rådet (retlige og indre anliggender) den 3. december 1998 (1999/C 19/01)

INDHOLDSFORTEGNELSE

Side

DEL I: INDLEDNING ..........2

DEL II: PRIORITEREDE SPØRGSMÅL OG FORANSTALTNINGER ..........6

A. Kriterier for udvælgelse af de prioriterede spørgsmål ..........6

B. Politikker, der vedrører fri bevægelighed for personer ..........7

I. Foranstaltninger vedrørende asyl, ydre grænser og indvandring ..........7

II. Civilretligt samarbejde ..........10

C. Bestemmelser om politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager ..........11

I. Politisamarbejde ..........11

II. Retligt samarbejde i straffesager ..........12

III. Tilnærmelse af strafferetlige regler ..........13

IV. Horisontale spørgsmål ..........13

DEL I INDLEDNING

1. Det Europæiske Råd anmodede på mødet i Cardiff Rådet og Kommissionen om, at de på mødet i Wien ville forelægge en handlingsplan for, »hvorledes de bestemmelser i Amsterdam-traktaten, der vedrører et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, bedst kan føres ud i livet«.

Stats- og regeringscheferne understregede i Pörtschach endnu en gang den betydning, de tillægger dette spørgsmål, ved at beramme et særligt møde i Det Europæiske Råd i Tammerfors i oktober 1999.

Ifølge Amsterdam-traktaten skal visum, asyl, indvandring og andre politikker vedrørende fri bevægelighed for personer (såsom retligt samarbejde i civile sager) flyttes fra tredje til første søjle (selv om ikke alle første søjle-procedurer vil finde anvendelse), mens bestemmelserne om politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager i det nye afsnit IV TEU forbliver under tredje søjle i unionsregi. Foruden disse kompetenceændringer fastlægger Amsterdam-traktaten retningslinjerne for det videre arbejde på de områder, der nu hører under tredje søjle.

2. Da Det Europæiske Råd på mødet i Cardiff opfordrede Rådet og Kommissionen til at forelægge en handlingsplan, anførte det klart, at det mener, at disse bestemmelser giver nye muligheder for at tackle et område, der er af stor betydning for offentligheden, og således bringe Den Europæiske Union tættere på borgerne.

3. Uden at undervurdere det, der allerede er opnået på dette område under EF-traktaten, under afsnit VI i Maastricht-traktaten og inden for Schengen-samarbejdet, skal der erindres om, hvorfor de nye bestemmelser, der blev vedtaget i Amsterdam, åbner op for nye muligheder. For det første fremhæves målet om at opretholde og udvikle EU som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og de forskellige aspekter, der indgår deri, er blevet revideret. For det andet har EU fået den nødvendige ramme for dette område, og de påkrævede instrumenter er blevet styrket og samtidig underkastet en strengere juridisk og demokratisk kontrol, idet Domstolens og Europa-Parlamentets rolle er blevet styrket. EF-metoden udvides, idet flere af områderne under den nuværende »søjle 3« kommer ind under EF-ordninger, og en række restriktioner, som tidligere gjaldt for EF-institutionerne i forbindelse med politisamarbejde og strafferetligt samarbejde, er blevet ophævet. Adgangen til EF-budgettet er blevet mindre omstændelig. Endelig er integrationen af Schengen en anerkendelse af indsatsen fra de medlemsstater, der indledte dette samarbejde, og den giver EU et grundlag at bygge videre på.

4. Ved udarbejdelsen af handlingsplanen tager Rådet og Kommissionen udgangspunkt i, at en af nøglerne til dens succes består i at sikre, at ånden i det interinstitutionelle samarbejde under Amsterdam-traktaten omsættes til praksis. Dette gælder især de nye ansvarsområder, bl.a. en udvidet initiativret, som Amsterdam-traktaten giver Kommissionen. Det, der er vigtigt, er ikke så meget, hvor initiativretten ligger, eller om den er delt eller forbeholdt en institution, som hvordan den udøves. Under alle omstændigheder bestemmer traktaten, at Kommissionen og medlemsstaterne skal dele initiativretten i de spørgsmål, der overføres til Fællesskabet, i de fem år, der er afsat til at opnå fri bevægelighed for personer.

5. Selv om en handlingsplan selvfølgelig konkret skal afspejle de prioriteter og den tidsplan, der er fastsat i selve Amsterdam-traktaten, skal den også afspejle den generelle strategi og filosofi, der ligger bag begrebet »et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed«. Disse tre begreber hænger tæt sammen. Friheden mister meget af sin mening, hvis den ikke nydes i sikre omgivelser og med fuld opbakning fra et retssystem, som alle EU-borgere og andre bosiddende kan have tillid til. Disse tre uadskillelige begreber har én fællesnævner - mennesker - og det ene kan ikke virkeliggøres fuldt ud uden de to andre. Opretholdelsen af den rette balance mellem dem må være rettesnoren for EU's indsats. Det skal i den forbindelse bemærkes, at traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (artikel 61, tidligere artikel 73 I, litra a)), skaber en direkte forbindelse mellem de foranstaltninger, der omhandler fri bevægelighed for personer, og de specifikke foranstaltninger til bekæmpelse og forebyggelse af kriminalitet (artikel 31, litra e) i TEU) og således skaber en indbyrdes afhængighed mellem de to områder.

A. ET OMRÅDE MED FRIHED

a) Et bredt frihedsbegreb

6. Frihed i betydningen fri bevægelighed for personer i Den Europæiske Union er fortsat et grundlæggende mål i traktaten, som de ledsagende foranstaltninger vedrørende sikkerhed og retfærdighed skal yde et væsentligt bidrag til. Schengen-resultaterne har vist vejen og danner et fundament, der kan bygges videre på. Amsterdam-traktaten åbner dog også mulighed for at give ordet »frihed« en betydning, der går ud over den frie bevægelighed for personer mellem medlemsstaterne. Frihed betyder også at leve i et miljø, hvor loven overholdes, og hvor man ved, at de offentlige myndigheder, enten hver for sig eller i fællesskab (på nationalt plan, på EU-plan eller internationalt), gør, hvad de kan for at bekæmpe og straffe dem, der knægter friheden eller misbruger den. Denne opfattelse af frihed omfatter også alle de grundlæggende menneskerettigheder, herunder beskyttelse mod alle former for forskelsbehandling, som omhandlet i artikel 12 og 13 i TEF og artikel 6 i TEU.

7. En anden grundlæggende frihedsrettighed, der fortjener særlig opmærksomhed i vort moderne samfund, som er karakteriseret ved den hurtige vækst i udvekslingen af informationer, er privatlivets fred og navnlig beskyttelsen af personoplysninger. Når der som støtte for politisamarbejdet og det strafferetlige samarbejde oprettes registre over personoplysninger og udveksles oplysninger, er det af største vigtighed at finde den rigtige balance mellem offentlig sikkerhed og beskyttelse af det enkelte menneskes privatliv.

b) Indvandrings- og asylpolitik

8. For så vidt angår prioriteringen fremover må man gøre sig forskellige overvejelser vedrørende indvandringspolitikken på den ene side og asylpolitikken på den anden side. Det fremtidige arbejde inden for disse områder vil hovedsagelig være bestemt af det faktum, at den nye traktat indeholder en forpligtelse til at skride til handling inden for en frist på fem år efter dens ikrafttræden på en lang række områder inden for indvandrings- og asylpolitikken, for så vidt angår såvel substansen som procedurerne. Der er allerede gjort et imponerende stykke arbejde, men de instrumenter, der indtil nu er vedtaget, har to mangler: de bygger ofte på retsakter, der ikke har nogen bindende virkning, såsom resolutioner eller henstillinger, og de er ikke udstyret med passende opfølgningsordninger. Tilsagnet i Amsterdam-traktaten om fremover at anvende fællesskabsinstrumenter giver mulighed for at råde bod på disse mangler, når det er nødvendigt. Navnlig bekæmpelsen af ulovlig indvandring bør prioriteres, samtidig med at de tredjelandsborgere, der opholder sig lovligt i EU, skal integreres og deres rettigheder varetages, og de, der har behov for det, beskyttes, også selv om de ikke opfylder kriterierne i Genève-konventionen fuldstændigt.

B. ET OMRÅDE MED SIKKERHED

9. De fordele, man opnår ved at skabe et område med frihed, ville ikke være noget værd, hvis de personer, der nyder godt af friheden, ikke har et sted, hvor de føler sig i sikkerhed.

10. Der er enighed om, at det ikke er traktatens mål at skabe et EU-område med sikkerhed i den forstand, at de retshåndhævende myndigheder i alle de implicerede EU-lande skal anvende ens efterforskningsprocedurer i sikkerhedsspørgsmål. De nye bestemmelser ændrer heller ikke den forpligtelse, som medlemsstaterne har til at sørge for, at lov og orden opretholdes, og til at beskytte den indre sikkerhed.

11. Amsterdam-traktaten giver snarere medlemsstaterne de institutionelle forudsætninger for fælles handling inden for de to uadskillelige områder politisamarbejde og strafferetligt samarbejde, og dermed for ikke blot at tilbyde borgerne øget sikkerhed, men også forsvare EU's interesser, bl.a. de finansielle. Det erklærede mål er at »forebygge og bekæmpe organiseret og anden kriminalitet, især terrorisme, menneskehandel og overgreb mod børn, ulovlig narkotikahandel og ulovlig våbenhandel, korruption og svig«.

a) Organiseret kriminalitet

12. EU's svar på den udfordring, som organiseret kriminalitet udgør, er indeholdt i den handlingsplan, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Amsterdam, og som bestemmer, at der skal foregå en samlet indsats i hver enkelt fase fra forebyggelsen over håndhævelsen til retsforfølgningen. Der er allerede gjort store fremskridt, hvilket Det Europæiske Råd i Cardiff også har anerkendt, men selv når planen er gennemført helt, skal Amsterdam-traktatens muligheder for at gå videre udnyttes.

b) Narkotika

13. Narkotikaproblemet fortjener særlig opmærksomhed. Det udgør på mange forskellige måder en trussel mod den kollektive og den individuelle sikkerhed, og er ofte - men ikke altid - forbundet med organiseret kriminalitet. Der er tale om et område, hvor EU har spillet en markant og indflydelsesrig rolle ved at insistere på, at der føres en overordnet politik, som bygger på en deling af ansvaret mellem forbrugerlandene og producentlandene. Det er imidlertid klart, at inden for en sådan fælles ramme er den væsentligste faktor de kræfter, som de forskellige retshåndhævende myndigheder i fællesskab sætter ind på at lægge pres på narkotikaforhandlerne og de kriminelle organisationer, der står bag dem. EU's handlingsplan mod narkotika i tidsrummet 2000-2004, som Kommissionen og Rådet i øjeblikket drøfter, skal udformes og gennemføres på en sådan måde, at den nye traktats muligheder udnyttes fuldt ud.

c) Europol

14. Den nye traktat anerkender den væsentlige og centrale rolle, Europol vil komme til at spille, idet en række særlige foranstaltninger vil skulle vedtages i løbet af de første fem år efter dens ikrafttræden. Traktaten indeholder i særdeleshed bestemmelser om styrket samordning og om støtte fra Europol til operative aktioner. Det er derfor vigtigt at indlede gennemførelsen af foranstaltningerne hurtigst muligt, nu hvor konventionen om oprettelse af Europol endelig er blevet ratificeret af alle medlemsstater, hvilket betyder, at Europol kan indtage sin nye rolle som uundværligt redskab for EU-samarbejdet. Denne udvikling skal bygge på resultaterne fra Europols Narkotikaenhed, der i sin egenskab af forløber for Europol har erhvervet erfaringer inden for områder såsom udveksling af oplysninger, teknisk og operativ bistand, trusselsanalyser og situationsrapporter.

C. ET OMRÅDE MED RETFÆRDIGHED

15. På baggrund af den nye fremdrift og de nye instrumenter, Amsterdam-traktaten har ført med sig, forekommer det hensigtsmæssigt at se nærmere på, hvad det er, man ønsker at opnå ved et område med »retfærdighed«, samtidig med at der tages hensyn til den kendsgerning, at retssystemerne varierer betydeligt fra en medlemsstat til en anden af dybt forankrede historiske og traditionsbetingede grunde. Det, man vil, er at give borgerne den samme følelse af retfærdighed overalt i EU. Retfærdighed skal i denne forbindelse forstås som noget, der gør dagligdagen lettere for almindelige mennesker, og som stiller de individer til regnskab, der er en trussel for samfundets og borgernes frihed. Det indebærer, at der er adgang til at få sin sag behandlet ved domstolene, og at der er et udbygget retligt samarbejde mellem medlemsstaterne. Amsterdam-traktaten leverer de fornødne begrebsmæssige og institutionelle forudsætninger for at sikre disse værdier overalt i EU.

På både det civilretlige og det strafferetlige område er det af afgørende betydning for skabelsen af et område med retfærdighed, at de vedtagne konventioner ratificeres hurtigt og gennemføres effektivt.

a) Det civilretlige samarbejde

16. Udvidelsen af det civilretlige samarbejde, som mange finder har udviklet sig for langsomt, udgør en væsentlig etape i oprettelsen at et europæisk retsområde, som borgerne i EU vil opleve som en mærkbar forbedring. De lovlydige borgere har ret til at forvente af EU, at den forenkler og letter de retlige forhold i EU. Derfor bør principper som retssikkerhed og lige adgang til domstolene være et hovedmål, som indebærer, at det skal være let at fastslå, hvilken domstol en sag henhører under, og hvilke lovbestemmelser der gælder for sagen, og at domsafsigelsen skal være hurtig og upartisk og domsfuldbyrdelsen effektiv.

b) Det strafferetlige samarbejde

17. Der er et klart behov for at forbedre og fremskynde det strafferetlige samarbejde både mellem medlemsstaterne og med tredjelande, navnlig med henblik på et øget politisamarbejde. Uanset hvor effektivt det retlige samarbejde måtte være, har man i dag vanskeligt ved at tage kampen op mod fænomener som organiseret kriminalitet, medmindre man foretager en lempelse af procedurerne, og om nødvendigt en tilnærmelse af lovgivningerne.

18. Konkret betyder dette først og fremmest, at kriminel adfærd skal håndteres på samme effektive måde overalt i EU. Terrorisme, korruption, menneskehandel og organiseret kriminalitet bør være omfattet af et mindstemål af regler om, hvad der udgør en strafbar handling, og retsforfølgelsen bør foregå med samme intensitet overalt i EU. Hvis alvorlige strafbare handlinger behandles ens, og retsgarantierne er sammenlignelige i hele EU, bør man undersøge mulighederne for at forbedre koordineringen af retsforfølgelsen i tilfælde, hvor højere effektivitet kan forenes med respekten for den enkeltes rettigheder. Det gælder især de områder, hvor EU allerede har udviklet fælles politikker, og områder, hvor de grænseoverskridende aspekter er af stor betydning, såsom miljøkriminalitet, højteknologikriminalitet, bestikkelse og svig, hvidvaskning af penge, etc. Ifølge Amsterdam-traktatens bestemmelser skal Europols beføjelser udvides, og de retslige myndigheders placering og rolle i forhold til Europol - enten på medlemsstatsniveau eller på EU-niveau - undersøges.

c) Retsplejeprocedurer

19. Retsplejeprocedurerne bør yde praktisk talt de samme retsgarantier overalt, således at sagsbehandlingen ikke adskiller sig nævneværdigt fra den ene domstol til den anden. I princippet er passende og sammenlignelige proceduremæssige retsgarantier allerede sikret gennem den beskyttelse, der følger af den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Menneskerettighedsdomstolens dynamiske fortolkning heraf, navnlig med hensyn til retten til at forsvare sig i straffesager. Det forekommer imidlertid nyttigt at supplere disse grundlæggende principper med standarder og kodekser for god praksis på områder af grænseoverskridende relevans og fælles interesse (f.eks. fortolkning), som også kan omfatte visse dele af fuldbyrdelsen af strafferetlige afgørelser, herunder f.eks. konfiskation af aktiver og visse aspekter af social revalidering af gerningsmænd og støtte til ofre.

d) Grænseoverskridende retstvister

20. De vanskeligheder, borgerne uvægerligt konfronteres med i grænseoverskridende retssager, såvel inden for civilretten som strafferetten, bør i videst muligt omfang neutraliseres. Det betyder f.eks. gnidningsløs fremsendelse af dokumenter og oplysninger, anvendelse af flersprogede formularer, etablering af ordninger eller netværk, der kan yde bistand og rådgive i grænseoverskridende sager, og mulighed for offentlig retshjælp i sådanne sager.

D. UDVIDELSEN

21. Der er en nær forbindelse til udvidelsesprocessen, især førtiltrædelsesstrategien.

De lande, der ansøger om medlemskab af den Europæiske Union, er klar over, at retlige og indre anliggender får særlig betydning for deres ansøgninger.

Gældende ret på RIA-området har dog en anden karakter end andre dele af gældende EU-ret. Der er stadig meget at gøre, og den gældende ret vil derfor udvikle sig konstant i førtiltrædelsesperioden.

Vedtagelsen af handlingsplanen får yderligere den fordel, at ansøgerlandene får en klar og samlet tilkendegivelse af EU's prioriteter på dette område.

E. FORBINDELSERNE MED TREDJELANDE OG INTERNATIONALE ORGANISATIONER

22. De fremskridt, der er gjort med Amsterdam-traktaten, vil også styrke EU's rolle som aktør og partner på den internationale scene både på bilateralt plan og i mulilaterale fora. Med udgangspunkt i den dialog, som EU allerede har indledt inden for samarbejdet om retlige og indre anliggender med et stigende antal tredjelande og internationale organisationer og instanser (f.eks. Interpol, UNHCR, Europarådet, G-8 og OECD), kan dette eksterne aspekt af EU's indsats dermed forventes at få tilført en ny og mere krævende dimension. De nye instrumenter, der står til rådighed med den nye traktat, vil skulle udnyttes fuldt ud. Især vil henlæggelsen under Fællesskabets kompetence af spørgsmål vedrørende asyl, indvandring og civilretligt samarbejde give Fællesskabet mulighed for - i det omfang Domstolens retspraksis vedrørende Fallesskabets eksterne kompetence tillader det - at gøre sin indflydelse gældende i disse spørgsmål på internationalt plan. På de områder, der fortsat hører under afsnit VI i TEU, kan EU også udnytte Rådets mulighed for at indgå internationale aftaler om spørgsmål vedrørende traktatens afsnit VI og formandskabets mulighed for, med bistand fra Generalsekretæren for Rådet og i fuldt samarbejde med Kommissionen, at repræsentere EU på disse områder.

F. ARBEJDSSTRUKTUREN INDEN FOR RETLIGE OG INDRE ANLIGGENDER

23. De nye bestemmelser i Amsterdam-traktaten samt dens protokol om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, som i høj grad går på tværs af søjlerne, skal også afspejles i Rådets arbejdstrukturer. Det var tydeligvis ikke traktatens hensigt at opdele den måde, hvorpå de forskellige aspekter af dette område med frihed, sikkerhed og retfærdighed behandles, nemlig mellem Det Europæiske Fællesskabs strukturer på den ene side og Den Europæiske Union på den anden side, navnlig fordi ansvaret for at nå målet i begge tilfælde, hvad enten de hører under søjle 1 eller søjle 3, påhviler Rådet i dets sammensætning af justits- og indenrigsministre. Det er derfor af afgørende betydning inden Amsterdam-traktatens ikrafttræden at indføre hensigtsmæssige foranstaltninger med henblik herpå, der både overholder traktatens bestemmelser og letter De Faste Repræsentanters Komités koordinerende rolle.

Det er også vigtigt at indføre passende foranstaltninger for at dække det særlige tilfælde, som Schengen-informationssystemet udgør, for at sikre en blød overgang uden nedsættelse af systemets effektivitet. Der kan også indledes drøftelser på mellemlang sigt om perspektiverne for udvikling af SIS II, når det er blevet udvidet.

Drøftelserne om de nødvendige strukturforanstaltninger, herunder overvejelser om behovet for yderligere koordinering i forbindelse med migration og asyl samt på det civilretlige område i udvalg bestående af højstående embedsmænd er allerede påbegyndt i K.4-Udvalget på grundlag af artikel K 4, stk. 1, i TEU.

Denne reform af arbejdsstrukturerne skal bygge på følgende principper: rationalisering og forenkling (et passende antal grupper, der svarer til de mål, der er fastsat i traktaten, ingen overlapning), specialisering og ansvar (grupper bestående af eksperter, der befinder sig på et tilstrækkeligt højt ansvarsniveau i deres medlemsstat, en passende plads til de operationelle strukturer - Europol, det europæiske retlige netværk), kontinuitet (stående grupper, der svarer til permanente mål i traktaten, mekanisme til opfølgning af samtlige vedtagne instrumenter), gennemsigtighed (klare mandater og klare forhold mellem grupperne) samt fleksibilitet (mulighed for at tilpasse strukturerne på meget kort sigt for at imødegå nye problemer, der kræver en hastende særbehandling).

Amsterdam-traktatens ikrafttræden rejser også en række retlige spørgsmål som følge af visse politikkers overgang fra søjle 3 til søjle 1 samt overgangen til nye former for retsakter og procedurer under søjle 3. Dette gælder f.eks. spørgsmålet om, hvordan man skal behandle konventioner på området, der skal overføres til Fællesskabets kompetence, og som er undertegnet, men endnu ikke ratificeret på tidspunktet for Amsterdam-traktatens ikrafttræden.

DEL II PRIORITEREDE SPØRGSMÅL OG FORANSTALTNINGER

A. KRITERIER FOR UDVÆLGELSE AF DE PRIORITEREDE SPØRGSMÅL

24. En række principper har været afgørende for, hvordan Rådet og Kommissionen har afgrænset - og agter at gennemføre - de foranstaltninger, der behandles i denne del:

i) Amsterdam-traktaten giver selv en række klare retningslinjer for, hvilke foranstaltninger der skal prioriteres højest, især i de første fem år efter traktatens ikrafttræden. Handlingsplanen skal stemme overens med disse retningslinjer.

ii) nærhedsprincippet, som gælder for alle aspekter af EU's indsats, er af særlig relevans for oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

iii) princippet om solidaritet mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og EU-institutionerne skal være styrende for tacklingen af de grænseoverskridende udfordringer, som organiseret kriminalitet og migrationsstrømme udgør.

iv) operationel effektivitet i den konkrete udmøntning af de retlige rammer, der er fastlagt ved traktaten, er lige så vigtig som selve de lovgivningsmæssige rammer. De trufne foranstaltninger skal opfylde faktiske behov og tilføre merværdi. I den forbindelse bør de arbejdsmetoder, der allerede har bestået deres prøve, f.eks. i forbindelse med Schengen-samarbejdet, indarbejdes i EU's handlingsplan.

v) ansvaret for opretholdelsen af den indre sikkerhed påhviler medlemsstaterne. Det er derfor vigtigt i forbindelse med udviklingen af det europæiske samarbejde at tage hensyn til nationale interesser og fælles strategier samt forskelle.

vi) en realistisk fremgangsmåde kræver, når der skal prioriteres, at der tages hensyn til disponible ressourcer og tid.

25. Ifølge artikel 2 i TEU skal Unionen sætte sig som mål at bevare og udbygge Unionen som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor der er fri bevægelighed for personer, kombineret med passende foranstaltninger vedrørende kontrol ved de ydre grænser, asyl, indvandring og forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet. Den indbyrdes afhængighed mellem de forskellige aspekter af dette samlede mål bekræftes af artikel 61, litra a), der nævner artikel 31, litra e), i TEU. Det er derfor af interesse for at opnå et så højt sikkerhedsniveau som muligt for borgerne, at bestemte aktiviteter på et område bringes i overensstemmelse med aktiviteter på et andet område, både hvad tidsramme og indhold angår.

26. Integrationen af Schengen-reglerne i Den Europæiske Unions rammer vil få til følge, at fra datoen for Amsterdam-traktatens ikrafttræden vil Fællesskabets mål som omhandlet i hele artikel 62 og i vidt omfang i artikel 63, stk. 3, litra b), i TEF i Amsterdam-traktatens udgave stort set være gennemført i forhold til 10 medlemsstater og i forhold til 13 medlemsstater fra datoen for den rådsafgørelse, som er omhandlet i artikel 2, stk. 2, i Schengen-protokollen. Det betyder, at meget af det grundlæggende arbejde vil være gjort længe inden den femårsfrist, der er fastsat i de pågældende artikler. Det giver Rådet mulighed for i starten at koncentrere sig om andre af Fællesskabets og Unionens mål på området retlige og indre anliggender, for hvis gennemførelse der er fastsat en maksimumsfrist på fem år (artikel 63, stk. 1 og stk. 2, litra a), i TEF og artikel 30, stk. 2, i TEU f.eks.), og tage sig af spørgsmål, der kræver en øjeblikkelig indsats, eller som er blevet politisk vigtige.

Med henblik på den praktiske gennemførelse af de prioriterede spørgsmål i disse artikler vil man skulle vedtage de foranstaltninger, der beskrives i de følgende afsnit.

27. I overensstemmelse med retningslinjerne i traktaten skal der tages hensyn til Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling i henhold til protokollerne til Amsterdam-traktaten og, ved fastlæggelsen af de prioriterede spørgsmål, til gældende tidsplaner og behovet for en kontinuerlig videreførelse af de nuværende arbejdsprogrammer på mellemlang sigt.

28. Ved fastlæggelsen af de indholdsmæssige og politiske prioriteter har man i første række måttet tage hensyn til de projekter, som allerede er under behandling, eller som ved Amsterdam-traktatens ikrafttræden formentlig stadig vil være under behandling. Det er her blevet forsøgt at sikre den størst mulige kontinuitet under tilpasningen til de nye rammebetingelser.

29. I lovgivningsarbejdet har der også skullet tages hensyn til gældende EU-ret inden for tredje søjle, idet man har skullet afgøre, hvilke af de gældende bestemmelser der eventuelt skal erstattes af mere effektive bestemmelser. Her har man først og fremmest taget de bestemmelser, der klassificeres som »soft law«, i betragtning.

30. Amsterdam-traktatens ikrafttræden får sandsynligvis til følge, at EF-Domstolen får øget sin arbejdsbyrde, mens et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed netop kræver, at retssager forløber så hurtigt som muligt. Det er derfor både i medlemsstaternes og de berørte personers interesse at prioritere en undersøgelse sammen med Domstolen af alle mulige midler til at afkorte gennemsnitslængden af Domstolens sagsbehandling, navnlig anmodninger om præjudicielle afgørelser under Afsnit VI i TEU og Afsnit IV i TEF.

31. Nedenstående prioriterede spørgsmål får logisk set virkning, når Amsterdam-traktaten træder i kraft. De prioriterede foranstaltninger fordeler sig på to kategorier. På den ene side de handlinger og foranstaltninger, som det er vigtigt at gennemføre eller vedtage senest to år efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden (i det følgende benævnt »foranstaltninger, der skal træffes inden to år«), og på den anden side de handlinger og foranstaltninger, der skal gennemføres eller vedtages senest fem år efter traktatens ikrafttræden, eller hvis gennemførelse i det mindste skal være påbegyndt på området (i det følgende benævnt »foranstaltninger, der skal træffes inden fem år«). Mange af aktiviteterne på første prioritetstrin vil muligvis straks skulle indledes, så snart handlingsplanen er vedtaget, da de kræver et forberedende arbejde - f.eks. i de tekniske grupper - som helst skulle være afsluttet på ikrafttrædelsesdatoen. Sådanne særligt hastende foranstaltninger vil blive fremhævet i hvert enkelt tilfælde.

B. POLITIKKER I FORBINDELSE MED FRI BEVÆGELIGHED FOR PERSONER

I. Foranstaltninger vedrørende asyl, ydre grænser og indvandring

32. Målet er at gennemføre et område med frihed i løbet af de kommende fem år. For at sikre øget sikkerhed for alle europæiske borgere forudsætter gennemførelsen af dette mål derfor, at der udarbejdes ledsageforanstaltninger, navnlig vedrørende kontrol ved de ydre grænser og bekæmpelse af ulovlig indvandring under fuld hensyntagen til principperne i artikel 6 i TEU og artikel 12 og 13 i TEF. HCR bliver hørt, når det er nødvendigt, vedrørende asylspørgsmål.

33. Ved udformningen af foranstaltningerne skal man tage behørigt hensyn til, at asyl- og indvandringsområdet er adskilt og kræver forskellige strategier og løsninger.

34. Der skal udarbejdes en samlet migrationsstrategi, hvor et system af europæisk solidaritet skal være fremtrædende. De erfaringer og fremskridt, der er gjort med Schengen-samarbejdet, vil være særligt betydningsfulde med hensyn til korttidsophold (op til tre måneder), bekæmpelse af ulovlig indvandring og kontrol ved de ydre grænser.

En overordnet prioritet bør være at forbedre udvekslingen af statistikker og oplysninger om asyl og indvandring. En sådan udveksling bør omfatte statistikker om asyl og indvandning, samt oplysninger om tredjelandsstatsborgeres retsstilling og national lovgivning og politik på grundlag af Kommissionens handlingsplan.

35. For at gennemføre et område med fri bevægelighed fuldstændigt er det af afgørende betydning, at der sker en hurtig og omfattende udvidelse af principperne om fri bevægelighed for personer i overensstemmelse med protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union.

Foranstaltninger, der skal træffes inden to år

36. Følgende foranstaltninger skal træffes inden to år efter traktatens ikrafttræden:

a) Foranstaltninger inden for asyl og indvandring

Vurdering af oprindelseslande for at udarbejde en landespecifik integreret fremgangsmåde.

b) Foranstaltninger på asylområdet

i) Dublin-konventionens effektivitet: fortsat behandling af kriterierne og betingelserne for at forbedre gennemførelsen af konventionen og af den mulige omdannelse af retsgrundlaget til Amsterdam-systemet (artikel 63, stk. 1, litra a), i TEF).

Det bør undersøges, i hvilket omfang ordningen bør suppleres med bl.a. bestemmelser, der gør det muligt at pålægge en enkelt medlemsstat ansvaret for behandlingen af medlemmerne af samme familie, når anvendelsen af ansvarskriterierne fordeler det på flere stater, og på tilfredsstillende måde at løse spørgsmålet om beskyttelse, når en flygtning skifter bopælsland.

ii) Gennemførelsen af Eurodac.

iii) Vedtagelse af minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling eller fratagelse af flygtningestatus (artikel 63, stk. 1, litra d), i TEF) med henblik på bl.a. at afkorte varigheden af asylprocedurerne. I den forbindelse skal der lægges særlig vægt på børns situation.

iv) Begrænsning af »sekundære flygtningestrømme« af asylansøgere mellem medlemsstaterne.

v) Definere minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere med særligt henblik på børns situation (artikel 63, stk. 1, litra b), i TEF).

vi) Iværksættelse af en undersøgelse med henblik på at få fastlagt fordelene ved en fælles EU-asylprocedure.

c) Foranstaltninger vedrørende indvandring

i) Instrument om lovlige indvandreres retsstilling.

ii) Fastlæggelse af en sammenhængende EU-politik vedrørende tilbagetagelse og -givelse.

iii) Bekæmpelse af ulovlig indvandring (artikel 63, stk. 3, litra b), i TEF) gennem bl.a. oplysningskampagner i transitlande og i oprindelseslande.

I lighed med prioriteringen af kontrollen med indvandrerstrømmene skal der hurtigt fremsættes konkrete forslag til forbedring af bekæmpelsen af ulovlig indvandring.

d) Foranstaltninger vedrørende ydre grænser og fri bevægelighed for personer

i) Procedure og betingelser for medlemsstaternes udstedelse af visa (midler, repatrieringsgarantier eller dækning af udgifter i forbindelse med ulykke og sygdom); samt udarbejdelsen af en liste over lande, hvis statsborgere er underkastet kravet om lufthavnstransitvisum (ophævelse af den nuværende grå liste).

ii) Fastlæggelse af regler om et ensartet visum (artikel 62, stk. 2, litra b), nr. iv), i TEF).

iii) Udarbejdelse af en forordning vedrørende lande,

- hvis statsborgere er fritaget for visumkrav i Den Europæiske Unions medlemsstater

- hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum i EU's medlemsstater (artikel 62, stk. 2, litra b), nr. i), i TEF).

iv) Yderligere harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om transportvirksomheders ansvar.

Foranstaltninger, der skal træffes så hurtigt som muligt i overensstemmelse med Amsterdam-traktatens bestemmelser

37. a) Minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse af fordrevne fra tredjelande, der ikke kan vende tilbage til deres hjemland (artikel 63, stk. 2, litra a), i TEF).

b) Fremme af en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af fordrevne og følgerne heraf (artikel 63, stk. 2, litra a) og b), i TEF).

Foranstaltninger, der skal træffes inden fem år

38. Følgende foranstaltninger skal træffes inden fem år efter traktatens ikrafttræden:

a) Foranstaltninger vedrørende asyl og indvandring

Fastlæggelse og gennemførelse af de foranstaltninger, der er opført i den europæiske migrationsstrategi.

b) Foranstaltninger vedrørende asyl

i) Vedtagelse af minimumsstandarder for tredjelandsstatsborgeres opnåelse af flygtningestatus

ii) Fastlæggelse af minimumsstandarder for subsidiær beskyttelse af personer, der har behov for international beskyttelse (artikel 63, stk. 2, litra a), anden del).

c) Foranstaltninger vedrørende indvandring

i) Forbedring af mulighederne for at udsende personer, der er blevet nægtet opholdstilladelse, gennem forbedret EU-koordination, gennemførelse af tilbagetagelsesklausuler og udvikling af europæiske officielle (ambassade-) rapporter om situationen i hjemlandene.

ii) Fastlæggelse af betingelserne for indrejse og ophold og standarder for procedurer for medlemsstaternes udstedelse af langtidsvisa og opholdstilladelser, bl.a. med henblik på familiesammenføring (artikel 63, stk. 3, litra a), i TEF):

Spørgsmålet om, hvorvidt tredjelandsstatsborgere med opholdstilladelse frit kan opholde sig i hvilken som helst medlemsstat i EU, vil snarest blive drøftet i den kompetente arbejdsgruppe.

iii) Fastlæggelse af rettigheder og betingelser, hvorefter tredjelandsstatsborgere, som har lovligt ophold i en medlemsstat, kan opholde sig i andre medlemsstater (artikel 63, stk. 4, i TEF).

I de kompetente rådsinstanser kunne det drøftes under hensyntagen til følgerne for den sociale ligevægt og arbejdsmarkedet, på hvilke betingelser tredjelandsstatsborgere, i lighed med EU-statsborgere og disses familie, kan tage ophold og arbejde i hvilken som helst medlemsstat i EU.

På de to sidstnævnte områder vil der, selv om Amsterdam-traktaten ikke kræver, at foranstaltningerne gennemføres inden for en femårs periode, til sin tid skulle gøres en indsats hen imod en forbedring af situationen.

d) Foranstaltninger vedrørende de ydre grænser og fri bevægelighed for personer:

i) Udvidelse af Schengen-repræsentationsmekanismerne til at dække visumområdet:

Der kan indledes overvejelser om muligheden for at etablere en ordning mellem medlemsstaterne, der kan forbedre muligheden for at forhindre visumsanøgere i at misbruge de udenlandske repræsentationer i en eller flere medlemsstater for at få adgang til en anden medlemsstat, der på ansøgningstidspunktet var det egentlig påtænkte bestemmelsesland.

ii) Der vil blive lagt vægt på ny teknisk udvikling for at sikre - når det er hensigtsmæssigt - en endnu bedre sikkerhed for det ensartede visumformat (sticker).

II. Civilretligt samarbejde

39. Målet er at gøre livet lettere for de europæiske borgere ved at forbedre og forenkle reglerne og procedurerne for samarbejde og kommunikation mellem myndighederne og for fuldbyrdelse af afgørelser, ved at gøre reglerne om lovvalg og retternes kompetence mere forenelige og ved at fjerne hindringerne for en smidig afvikling af civile retssager i et europæisk retligt område. I den forbindelse skal koordinationen mellem de europæiske retsvæsner og kendskabet til medlemsstaternes lovgivning forbedres, navnlig i sager med store menneskelige dimensioner, der har indvirkning på borgernes dagligdag.

Foranstaltninger, der skal træffes inden to år

40. Følgende foranstaltninger skal træffes inden to år efter traktatens ikrafttræden:

a) Afslutning af arbejdet med revision af Bruxelles- og Lugano-konventionerne, såfremt det ikke allerede er fuldført.

b) Udarbejdelse af et juridisk instrument om, hvilken lov der skal anvendes på forpligtelser uden for kontrakt (Rom II).

c) Indlede revisionen, om nødvendigt, af visse bestemmelser i konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser (Rom I), idet der tages hensyn til særsbestemmelser om lovvalgsregler i andre fællesskabsinstrumenter.

d) Undersøgelse af muligheden for at udvide princippet i det europæiske strafferetlige netværk til at omfatte civilsager.

Stærkt personlige kontaktpunkter i hver enkelt medlemsstat kan gøre det muligt at lette kenskabet til medlemsstaternes lovgivning og sikre en bedre koordination af procedurerne i visse sager med store menneskelige dimensioner (grænseoverskridende forældrekonflikter f.eks.).

Foranstaltninger, der skal træffes inden fem år

41. Følgende foranstaltninger skal træffes inden fem år efter traktatens ikrafttræden:

a) Undersøgelse af mulighederne for at udarbejde et juridisk instrument om, hvilken lov der skal anvendes på skilsmisse (Rom III):

Efter at det første skridt i forbindelse med skilsmisse er taget med Bruxelles-konventionen om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser, bør det på grundlag af en indgående undersøgelse undersøges, om det er muligt at nå til enighed om regler for, hvilken lov der skal anvendes, så man undgår »forum shopping«.

b) Undersøgelse af muligheden for at udarbejde udenretslige løsninger på tvister, særlig i forbindelse med grænseoverskridende familiekonflikter. I den forbindelse bør det undersøges, om mægling kan bruges som middel til at løse familiekonflikter.

c) Undersøge muligheden for at udarbejde et juridisk instrument om international kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af domme vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller og arvespørgsmål.

Under udarbejdelsen af sådanne instrumenter skal der tages hensyn til forbindelsen mellem formueforholdet mellem ægtefæller og reglerne vedrørende arv. Der bør tages hensyn til det arbejde, der allerede er iværksat inden for rammerne af Haagerkonferencen om international privatret.

d) Fastlægge hvilke civilretlige regler med grænseoverskridende følger der hurtigt bør tilnærmes for at lette de europæiske borgeres adgang til domstolene, og efterfølgende undersøge udarbejdelsen af supplerende foranstaltninger for at skabe større overensstemmelse mellem medlemsstaternes civile retsplejeregler.

Dette kunne omfatte en undersøgelse af reglerne for, hvorvidt sagsøgte i en civil retssag skal stille sikkerhed for sagsomkostninger og -udgifter, hvorvidt der kan meddeles fri proces, samt andre mulige hindringer af økonomisk art.

e) Forbedring og forenkling af samarbejdet mellem domstolene under forberedelsen af sagerne.

f) Undersøge muligheden for tilnærmelse af visse områder inden for privatretten, som f.eks. at skabe en ensartet international privatret, der skal gælde for erhvervelse af løsøre i god tro.

C. POLITISAMARBEJDE OG RETLIGT SAMARBEJDE I STRAFFESAGER

42. Målet er at sørge for et højt beskyttelsesniveau for borgerne som fastlagt i Amsterdam-traktaten og fremme retssikkerheden. Det forudsætter også, at det europæiske retsområde får konkret form, og at retsmyndighederne samarbejder mere effektivt, hurtigt og smidigt. Man skal fremme en integreret fremgangsmåde gennem snævert samarbejde mellem retslige myndigheder, politimyndigheder og andre relevante myndigheder om forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet, organiseret eller ej.

Foranstaltninger, der skal træffes inden to år

I. Politisamarbejde

43. Følgende foranstaltninger skal træffes inden to år efter traktatens ikrafttræden:

1. For så vidt angår samarbejdet med Europol på følgende områder:

a) Forbedre samarbejdet med Europol på følgende områder:

i) Undersøge muligheden for at oprette en database over løbende efterforskninger, inden for rammerne af Europol-konventionen, for at undgå overlapning mellem efterforskninger og for at inddrage flere europæiske kompetente myndigheder i samme efterforskning og således kombinere deres viden og ekspertise.

ii) Koncentrere Europols dokumentationsarbejde om operative aktiviteter.

Europols analyser bør så ofte som muligt føre til operative konklusioner.

iii) Gøre bekæmpelsen af organiserede ulovlige indvandringsnet til en prioritet for det operative samarbejde, bl.a. ved at anvende de nationale enheder som et net af nationale kontaktpunkter, der skal sættes ind mod disse.

iv) Bekæmpe terrorisme: styrke udvekslingen af oplysninger og koordineringen af de kompetente myndigheder i medlemsstaterne i bekæmpelsen af strafbare handlinger, som er blevet begået, eller som det må antages vil blive begået i forbindelse med terroristiske aktiviteter, især via Europol.

v) Udvide Europols kompetence til at omfatte andre aktiviteter, om nødvendigt (f.eks. forfalskning af euroen og andre betalingsmidler).

b) Udarbejde et passende juridisk instrument, der udvider Europols beføjelser til at omfatte de aktiviteter, der er omhandlet i artikel 30, stk. 2, i TEU, idet Europols virke skal koncentreres om det operative samarbejde. Et vigtigt emne er den plads og den rolle, de retlige myndigheder har i forholdet til Europol.

En af de opgaver, der er prioriteret ifølge traktaten, er at fastslå arten og omfanget af Europols operative beføjelser, idet Europol skal sættes i stand til at »anmode de kompetente myndigheder i medlemsstaterne om at gennemføre og samordne deres efterforskning« og til også at handle inden for rammerne af »fælles operative aktioner«.

c) Undersøge Europols adgang til Schengen-informationssystemets henholdsvis det europæiske informationssystems efterretningsoplysninger.

d) Udvikle Europols rolle i forbindelse med udvekslingen af oplysninger for at gennemføre førtiltrædelsespagten vedrørende organiseret kriminalitet.

2. Andre politisamarbejdsforanstaltninger

44. De øvrige politi- og toldsamarbejdsforanstaltninger omfatter:

a) Fælles vurdering af bestemt efterforskningsteknikker, der vedrører afsløring af grove former for organiseret kriminalitet (artikel 30, stk. 1, litra d), i TEU).

b) Overvejelser om de betingelser og begrænsninger, hvorunder en retshåndhævende myndighed fra en medlemsstat kan arbejde på en anden medlemsstats område (artikel 32 i TEU) under hensyntagen til Schengen-reglerne.

Disse overvejelser bør navnlig dreje sig om to punkter:

- fastsættelse af de betingelser og begrænsninger, hvorunder de kompetente retshåndhævende myndigheder fra en medlemsstat kan arbejde på en anden medlemsstats område, i samarbejde med og efter aftale med denne.

- hvilke indgreb - og på hvilke betingelser - er den enkelte medlemsstat til gengæld rede til at acceptere på sit område?

Indførelsen af en fælles ramme for denne type indgreb er et af de prioriterede spørgsmål for politisamarbejdet. Denne ramme kan være smidig.

c) Udvikling og udvidelse af det operative samarbejde mellem retshåndhævende myndigheder i EU og styrkelse af det tekniske politisamarbejde.

De fælles aktioner, som medlemsstaternes toldmyndigheder i særdeleshed iværksætter, bør i givet fald tjene som model og udvides i samarbejde med de nationale politimyndigheder og gendarmerier og i snæver forbindelse med de retslige myndigheder. Europol har på mellemlang sigt en opgave som støttepunkt for disse fremtidige initiativer, der kan iværksættes inden for rammerne af det, som i Amsterdam-traktaten er blevet betegnet som »afgørelser i ethvert andet øjemed« i overensstemmelse med målsætningerne i afsnit VI i TEU.

d) Videreudvikling af årsberetningen om organiseret kriminalitet med henblik på fastlæggelse af fælles strategier.

Det skal påses, at analyseparametrene harmoniseres, således at de indsamlede data kan sammenlignes.

e) På området samarbejde om håndhævelse af toldlovgivningen, gennemførelse af CIS- og Napoli II-konventionerne.

Gennemførelsen af litra a)-e) skal tage hensyn til Europols beføjelser.

II. Retligt samarbejde i straffesager

45. Følgende foranstaltninger skal træffes senest to år efter traktatens ikrafttræden:

a) Effektiv gennemførelse og, hvor det er hensigtsmæssigt, videreudvikling af det europæiske retlige net.

Effektiv gennemførelse af det europæiske retlige net er en prioritet. Det retlige net vil gøre det muligt at forbedre samarbejdet på det praktiske plan, og det må udstyres med moderne værktøjer for at gøre samarbejdet effektivt. Der bør omgående indledes overvejelser om at gøre nettet mere operativt.

b) Endelig udformning af konventionen om gensidig retshjælp i straffesager samt en tillægsprotokol hertil og hurtig iværksættelse af begge instrumenter.

Det bør undersøges, om de er muligt at forenkle procedurerne og begrænse begrundelsen for at nægte at yde gensidig retshjælp.

c) Lette udlevering mellem medlemsstaterne ved at sørge for, at de to konventioner om udlevering, der er udarbejdet på grundlag af TEU, effektivt gennemføres i national ret og i praksis.

d) Styrke og udvikle bekæmpelsen af hvidvaskning af penge.

e) Lette og fremskynde samarbejdet på tværs af grænserne mellem kompetente ministerier og retslige eller tilsvarende myndigheder i medlemsstaterne.

f) Iværksætte en proces med henblik på at lette den gensidige anerkendelse af retsafgørelser og fuldbyrdelsen af straffedomme.

g) Undersøge de retslige myndigheders rolle og plads inden for rammerne af en videreudvikling af Europol i overensstemmelse med Amsterdam-traktaten med henblik på at gøre enheden mere effektiv.

h) Overvejelse af de ordninger, hvorunder de retlige eller tilsvarende myndigheder fra en medlemsstat kan arbejde på en anden medlemsstats område (TEU, artikel 32).

Disse overvejelser bør navnlig dreje sig om to punkter:

- hvilke betingelser og begrænsninger skal der fastsættes for de kompetente retslige myndigheder, herunder anklagemyndigheder fra en medlemsstat, der arbejder på en anden medlemsstats område i samarbejde med og efter aftale med denne?

- hvilke indgreb og på hvilke betingelser er den enkelte medlemsstat til gengæld rede til at acceptere på sit område?

Indførelsen af en fælles ramme for denne type indgreb er et af de prioriterede spørgsmål for det retlige samarbejde. Denne ramme kan være smidig.

III. Tilnærmelse af medlemsstaternes strafferetlige bestemmelser

46. Følgende foranstaltninger skal træffes senest to år efter traktatens ikrafttræden:

a) Afdække den adfærd inden for organiseret kriminalitet, terrorisme og narkotikahandel, for hvilken det er påtrængende nødvendigt at vedtage foranstaltninger til fastsættelse af mindsteregler for, hvad der udgør kriminelle handlinger, og for straffene i forbindelse hermed, og om nødvendigt udarbejde foranstaltninger i overensstemmelse hermed.

Oplagte emner for en sådan gennemgang kunne, i det omfang de vedrører organiseret kriminalitet, terrorisme og ulovlig narkotikahandel, omfatte overtrædelser som f.eks. menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn, overtrædelser af narkotikalovgivningen, bestikkelse, databedrageri, overtrædelser begået af terrorister, miljøforbrydelser, overtrædelser begået ved hjælp af Internettet og hvidvaskning i forbindelse med disse forskellige former for kriminalitet. Der skal tages hensyn til sideløbende arbejde i internationale organisationer som f.eks. Europarådet.

b) Undersøge muligheder for, hvor det er nødvendigt, at tilnærme den nationale lovgivning om falskmøntneri (beskyttelse af euroen), svig og forfalskning, der omfatter andre betalingsmidler end kontanter.

IV. Horisontale problemer

47. Følgende foranstaltninger skal træffes senest to år efter traktatens ikrafttræden:

a) Undersøge mulighederne for harmoniserede regler om databeskyttelse.

b) Foretage den endelige udformning, såfremt det ikke allerede er sket, og evaluering af gennemførelsen af handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet, som Det Europæiske Råd godkendte i Amsterdam, samt overveje en ajourføring heraf.

c) Fortsætte evalueringsprocessen i henhold til Rådets fælles aktion af 5. december 1997.

d) Fortsætte og udvikle det arbejde, der er påbegyndt som led i handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet vedrørende spørgmålet om tilflugtssteder og skatteparadiser.

Foranstaltninger, der skal træffes inden fem år

I. Politisamarbejde

48. Følgende foranstaltninger skal træffes senest fem år efter traktatens ikrafttræden:

a) For så vidt angår samarbejdet inden for Europols rammer:

i) Fremme forbindelsesordninger mellem embedsmænd inden for anklagemyndighed og efterforskning med særligt kenskab til bekæmpelse af organiseret kriminalitet, i tæt samarbejde med Europol (artikel 30, stk. 2, litra c), i TEU).

ii) Oprette et forsknings- og dokumentationsnet vedrørende grænseoverskridende kriminalitet (artikel 30, stk. 2, litra d), i TEU).

iii) Forbedre de statistiske oplysninger om grænseoverskridende kriminalitet (artikel 30, stk. 2, litra d), i TEU).

iv) Oprette et system for udveksling af oplysninger og analyse i forbindelse med hvidvaskning af penge.

v) Undersøge om og hvordan Europol kan få adgang til toldinformationssystemet.

vi) Sammen med Europol udarbejde og gennemføre en informationsstrategi med henblik på at gøre Europols arbejde og beføjelser kendt af almenheden.

vii) Undersøge muligheden for at indføre et system til elektronisk udveksling af fingeraftryk mellem medlemsstaterne.

b) Andre foranstaltninger vedrørende politisamarbejde

i) Fremme de generelle tiltag og det operative samarbejde mellem de kompetente myndigheder, herunder politi, toldmyndigheder og andre særlige retshåndhævende myndigheder og medlemsstaternes retlige myndigheder vedrørende forebyggelse, afsløring og efterforskning af kriminelle handlinger (artikel 30, stk. 2, litra a), i TEU).

I den forbindelse forekommer det hensigtsmæssigt at udbygge og styrke det bestående bilaterale og regionale samarbejde på tværs af grænserne, f.eks. ved på et tilsvarende grundlag at fortsætte og udvide forsøgene med fælles politistationer.

Det ville desuden være ønskeligt, at man fortsætter udviklingen af toldrisikoanalyseteknikker og forbedrer toldkontrolmetoderne, f.eks. gennemførelsen af aktionsplanen for containerkontrol og gør sig overvejelser om de nye midler til at begå bedrageri, herunder Internettet.

ii) Tilrettelægge indsamling, lagring, behandling, analyse og udveksling af relevante oplysninger, herunder oplysninger, som de retshåndhævende myndigheder er i besiddelse af vedrørende rapporter om mistænkelige finansielle transaktioner, navnlig via Europol, under overholdelse af relevante bestemmelser om beskyttelse af personoplysninger (artikel 30, stk. 1, litra b), i TEU).

iii) Fremme samarbejde og fælles initiativer inden for uddannelse, udveksling af forbindelsesofficerer, udstationering, brug af udstyr og kriminalvidenskabelig forskning (artikel 30, stk. 1, litra c), i TEU).

II. Retligt samarbejde i straffesager

49. Følgende foranstaltninger skal træffes senest fem år efter traktatens ikrafttræden:

a) Undersøge, om der kan foretages yderligere forbedringer med hensyn til udleveringsprocedurernes substans og form, herunder regler til nedbringelse af forsinkelser.

Også spørgsmålet om udlevering i forbindelse med udeblivelsesprocedurer kunne behandles i denne forbindelse, idet Den Europæiske Menneskerettighedskonventions grundlæggende rettigheder skal overholdes fuldt ud.

b) Yderligere lette samarbejdet på tværs af grænserne mellem ministerier og retslige myndigheder i straffesager.

c) Undersøge muligheden for at forbedre samarbejdet på tværs af grænserne vedrørende overførelse af retssager og fuldbyrdelse af straffedomme.

d) Undersøge muligheden af at udvide og eventuelt formalisere udvekslingen af oplysninger om strafferegistre.

e) Forebygge kompetencekonflikter mellem medlemsstaterne, ved f.eks. at undersøge mulighederne for at registrere, om der verserer retssager mod de samme personer om samme overtrædelser i forskellige medlemsstater.

Udarbejde foranstaltninger til koordination af strafferetlige efterforskninger og verserende retssager i medlemsstaterne med henblik på at undgå overlapning og indbyrdes modstridende retsafgørelser, idet princippet om »ne bis in idem« i højere grad skal anvendes.

III. Indbyrdes tilnærmelse af strafferetlige bestemmelser

50. Følgende foranstaltninger skal træffes senest fem år efter traktatens ikrafttræden:

a) Sørge for, at medlemsstaternes gældende regler er forenelige, i det omfang det er nødvendigt for at forbedre det retlige samarbejde. Indlede overvejelser om hvilke muligheder der er for at undgå, at misbrug af retsmidler påvirker eller forsinker samarbejdet.

Man bør finde frem til effektive procedurestandarder, der kan forbedre den gensidige retshjælp i straffesager, samtidig med at de grundlæggende frihedsrettigheder overholdes. Man bør indlede overvejelser om aflytning af telekommunikation, men også om civile søgsmål i forbindelse med lovovertrædelser. I den forbindelse må man ikke glemme skadeserstatning til ofre for forbrydelser.

b) Forbedre og, hvor det er nødvendigt, tilnærme nationale bestemmelser i forbindelse med beslaglæggelse og konfiskation af udbyttet fra strafbart forhold under hensyntagen til rettigheder tilhørende tredjemand i god tro.

c) Fortsat udarbejde foranstaltninger til fastsættelse af mindsteregler for, hvad der udgør kriminel adfærd, og for straffene herfor, inden for organiseret kriminalitet, terrorisme og ulovlig narkotikahandel.

IV. Horisontale problemer

51. Følgende foranstaltninger skal træffes senest fem år efter traktatens ikrafttræden:

a) Fastlægge, hvilke særlige former for forbrydelse der bedst kan bekæmpes via et generelt EU-tiltag, f.eks. edb-kriminalitet, navnlig børnepornografi på Internettet, racisme og fremmedhad, ulovlig narkotikahandel samt tilnærmelse af straffene på dette område, idet der tages hensyn til det arbejde, der udføres i andre internationale organisationer.

b) Udvikle samarbejde og samordnede foranstaltninger vedrørende kriminalitetsforebyggelse.

c) Indlede behandlingen af spørgsmålet om støtte til ofre ved at foretage en sammenlignende undersøgelse af erstatningsordninger for ofre og ved at undersøge mulighederne for en EU-indsats.

d) Effektiv gennemførelse af førtiltrædelsespagten vedrørende organiseret kriminalitet.