KOMMISSIONENS BESLUTNING af 24. januar 1991 om den belgiske regerings paataenkte stoette til Mactac SA's investeringer i Soignies (Kun den franske og den nederlandske udgave er autentisk) (91/305/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, jf. ovennaevnte artikel, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

I henhold til den belgiske lov af 17. juli 1959 om indfoerelse og samordning af foranstaltninger til fremme af den oekonomiske ekspansion og opbygningen af nye industrier og arrêté royal d'éxécution af 17. august 1959 (1) er der indfoert generelle stoetteforanstaltninger for den belgiske oekonomi i form af bl.a. rentegodtgoerelser for kreditter til gennemfoerelse af investeringer, statsgarantier for kreditter, der stiftes i bankinstitutter af de virksomheder, som har nydt godt af ovennaevnte godtgoerelser, og fritagelse for beskatning af fast ejendom i fem aar.

Efter gennemgang af ovennaevnte lov som led i proceduren i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 1 og 2, fastslog Kommissionen, at naevnte lov udgjorde en generel stoetteordning, da den ikke indeholdt nogen sektoral eller regional maalsaetning. Da ordningen gaelder for alle investeringer uden sondring mellem virksomheder, regioner eller sektorer, kunne den ikke falde ind under undtagelsesbestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) eller c). Uden saadanne specifikationer kunne Kommissionen ikke vurdere virkningerne af den paagaeldende ordning paa samhandelen inden for EF og konkurrencen og isaer foreneligheden med faellesmarkedet.

Da det drejer sig som en generel stoetteordning, kan Kommissionen kun godkende den, hvis én af foelgende to betingelser er opfyldt: den paagaeldende medlemsstat skal enten underrette Kommissionen om en plan for regional eller sektoral anvendelse eller, naar dette ikke synes muligt, om anvendelse i betydningsfulde enkelttilfaelde.

I henhold til Kommissionens beslutning 75/397/EOEF (2) skal den belgiske regering i god tid paa forhaand underrette Kommissionen om betydningsfulde enkelttilfaelde af anvendelsen af loven af 17. juli 1959, saaledes at den kan udtale sig om tilfaeldenes forenelighed med faellesmarkedet.

Inden for rammerne af Kommissionens loebende gennemgang sammen med medlemsstaterne af de i medlemsstaterne gaeldende stoetteordninger foreslog den ved skrivelse af 3. august og af 12. september 1990 den belgiske regering, at den med virkning fra 1. januar 1991 ophaever den generelle stoetteordning, der blev indfoert ved lov af 17. juli 1959.

II

Ved skrivelse af 31. maj 1990, registreret den 5. juni 1990, underrettede den belgiske regering i overensstemmelse med den gaeldende procedure Kommissionen om, at de vallonske myndigheder har til hensigt i medfoer af lov af 17. juli 1959 at yde stoette til virksomheden Mactac SA's investeringer i dens hovedsaede i Soignies i provinsen Hainaut.

Virksomheden Mactac er specialiseret i fremstilling, forarbejdning og forhandling af selvklaebende materialer paa basis af papir og af serigrafiartikler. Det investeringsprogram, der skal stoettes, tager sigte paa opfoerelse af et nyt produktionsanlaeg og omfatter et samlet beloeb paa 775 mio. bfr.

Den planlagte stoette skulle ydes i form af en kapitalpraemie paa 93 mio. bfr. og en fritagelse for betaling af ejendomsskatter i fem aar, hvilket udgoer et nettosubventionsaekvivalent paa 9,2 %. Den belgiske regering begrundede den planlagte stoette med tilfoerslen af ny teknologi, med de paagaeldende investeringers gunstige indvirkning paa miljoeet, da de nye klaebeprodukter, der skal anvendes, ikke forurener, og med regionale betragtninger.

Efter en foerste gennemgang af anmeldelsen fandt Kommissionen, at stoetteprojektet ikke kunne betragtes som foreneligt med faellesmarkedet af den grund, at stoetten kan fordreje konkurrencen og paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, jf. EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1, uden at en af undtagelsesbestemmelserne i naevnte artikel kan paaberaabes.

Kommissionen noterede sig endvidere, at Soignies-omraadet ikke er beliggende i en region, der er berettiget til regionalstoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) eller c), at de investeringer, der skal stoettes, ikke opfylder betingelserne i Faellesskabets rammebestemmelser for statsstoette til fordel for miljoeet i betragtning af Mactacs produktionskapacitetsudvidelse, samt at stoette til opfoerelse af et nyt produktionsanlaeg ikke fremmer udviklingen af den paagaeldende sektor i den betydning, hvori dette udtryk anvendes i artikel 92, stk. 3, litra c). Kommissionen besluttede herefter at indlede proceduren efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, og opfordrede derfor ved skrivelse af 11. juli 1990 den belgiske regering til at fremsaette sine bemaerkninger hertil.

III

Den belgiske regering fremsatte sine bemaerkninger ved skrivelse af 25. september 1990 som led i proceduren. Den fremhaevede bl.a. miljoeaspektet og selskabet Mactacs bidrag til oprettelse af 51 nye arbejdspladser i en region, der er praeget af en saerlig hoej arbejdsloeshed. Ifoelge de belgiske myndigheder skulle disse to aspekter i forening retfaerdiggoere den planlagte stoette.

Ved skrivelse af 6. november 1990 fremsendte den belgiske regering den begunstigede virksomheds bemaerkninger. Denne understregede bl.a., at den planlagte stoette burde kunne falde ind under undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), idet den vil kunne fremme udviklingen af den ugunstigt stillede Soignies-region. Stoetten skulle endvidere ikke kunne aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse. Virksomheden Mactac gjorde ligeledes gaeldende, at den investering, der skal stoettes, indeholder miljoebeskyttende og energibesparende elementer, som havde spillet en ikke ubetydelig rolle ved beslutningen om at yde stoetten.

Der er ikke modtaget bemaerkninger fra andre interesserede parter som foelge af offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (3) af Kommissionens skrivelse af 11. juli 1990 til den belgiske regering.

IV

Den kapitalpraemie og fritagelse for ejendomsskat, som de belgiske myndigheder har paataenkt, udgoer stoette i den betydning, hvori dette udtryk anvendes i Traktatens artikel 92, stk. 1, fordi det ville goere det muligt for den begunstigede virksomhed via statsmidler at blive fritaget for en del af dens normale investeringsudgifter.

Det selvklaebende papir er genstand for samhandel mellem medlemsstaterne, og der er konkurrence mellem producenterne.

Ifoelge Kommissionens oplysninger skulle der vaere 36 producenter i Faellesskabet og yderligere syv i EFTA-landene, og Mactacs andel af det europaeiske marked er paa 10 %. Selv om markedet for selvklaebende papir (som fremkommer ved forarbejdning af papir med forskellige kemiske produkter) er et lovende marked, har fremkomsten af nye specialiserede producenter foert til en stigende konkurrence, der har givet sig udslag i faldende salgspriser.

I 1989 udfoerte BLOEU selvklaebende papir og pap (KN-kode 4811 21 00) til en vaerdi af 83,5 mio. ECU til de oevrige medlemsstater, hvilket udgoer 26 % af den samlede eksport inden for EF, og indfoerte fra de oevrige medlemsstater til en vaerdi af 15,6 mio. ECU. Den begunstigede virksomhed deltager i denne samhandel ved at udfoere 75 % af sin produktion til de oevrige medlemsstater.

Naar statsstoette styrker visse virksomheders stilling i forhold til andre, som de konkurrerer med i EF, maa den anses for at paavirke konkurrencen med disse andre virksomheder.

I betragtning af det ovenfor anfoerte vil den af den belgiske regering paataenkte stoette kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen, jf. Traktatens artikel 92, stk. 1, ved at begunstige den paagaeldende virksomhed.

I artikel 92, stk. 1, opstilles det princip, at stoette, der har de i dette stykke naevnte karakteristika, er uforenelig med faellesmarkedet.

De undtagelser fra dette princip, der er opregnet i Traktatens artikel 92, stk. 2, kan ikke anvendes i naervaerende sag i betragtning af den paagaeldende stoettes art og maalsaetninger.

V

I Traktatens artikel 92, stk. 3, opregnes de former for stoette, der kan betragtes som forenelige med faellesmarkedet. Foreneligheden med Traktaten skal ses paa faellesskabsplan og ikke blot for en enkelt medlemsstat. For at faellesmarkedet fortsat kan fungere tilfredsstillende og under hensyntagen til det i Traktatens artikel 3, litra f), anfoerte princip, skal de undtagelser fra princippet i Traktatens artikel 92, stk. 1, der er opregnet i samme artikels stk. 3, fortolkes restriktivt ved gennemgangen af enhver stoetteordning eller individuel stoetteforanstaltning.

Isaer kan undtagelsesbestemmelserne kun anvendes, saafremt Kommissionen konstaterer, at de frie markedskraefter uden stoetten ikke i sig selv ville vaere tilstraekkelige til at tilskynde eventuelle stoettemodtagere til at goere en indsats for at naa en af de tilstraebte maalsaetninger.

Anvendelse af undtagelsesbestemmelserne paa tilfaelde, der ikke bidrager til en saadan maalsaetning, eller hvor stoetten ikke er noedvendig hertil, ville give uberettigede fordele til industrier eller virksomheder i visse medlemsstater, hvis finansielle stilling ville blive styrket, og paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne samt fordreje konkurrencevilkaarene uden nogen som helst begrundelse baseret paa den i artikel 92, stk. 3, naevnte faelles interesse.

Den paataenkte stoette falder derfor ikke ind under en af de i artikel 92, stk. 3, fastsatte undtagelseskategorier.

Hvad angaar de i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), fastsatte undtagelsesbestemmelser vedroerende stoette til fremme af udviklingen af visse omraader, skal det bemaerkes, at der ikke findes nogen belgisk region, hvor levestandarden er usaedvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskaeftigelse, jf. litra a); hvad angaar undtagelsesbestemmelsen i litra c) er Soignies-omraadet i Hainaut-provinsen, hvor det paagaeldende hovedsaede ligger, ikke medtaget blandt de omraader, der kan opnaa saerlig regionalstoette i henhold til Kommissionens beslutning 82/740/EOEF (4), som aendret ved beslutning 88/612/EOEF (5), om afgraensning af udviklingsomraaderne i Belgien.

Den belgiske regering og den begunstigede virksomhed har som led i proceduren bl.a. fremhaevet de alvorlige problemer med en hoej strukturel arbejdsloeshed og et lavt BNP pr. indbygger, som praeger arrondissementet Soignies. Paa grundlag af de indikatorer, som Kommissionen benytter, skulle Soignies opfylde betingelserne for at blive anerkendt som regionaludviklingsomraade efter artikel 92, stk. 3, litra c).

Det skal i den forbindelse foerst erindres, at den ordning, der i det paagaeldende tilfaelde skal anvendes, ikke indeholder nogen regional maalsaetning. I forbindelse med den gennemgang af loven af 17. juli 1959, der er foretaget paa grundlag af Traktatens artikel 93, stk. 1, og som er naevnt i sidste betragtning i afsnit I i naervaerende beslutning, fremhaevede den belgiske regering ved skrivelse af 12. november 1990, at loven af 17. juli 1959 ikke udelukkende er en generel stoetteordning, men ogsaa en horisontal stoetteordning, der tager sigte paa foelgende:

- stoette til fordel for miljoeet i overensstemmelse med Kommissionens rammebestemmelser

- stoette til energibesparelser og rationel energiudnyttelse

- stoette til smaa og mellemstore virksomheder

- stoette til bekaempelse af strukturel og langvarig arbejdsloeshed

- stoette til raastofbesparelser.

Det maa derfor konkluderes, at regionaludvikling ikke er naevnt blandt maalsaetningerne i loven af 17. juli 1959.

Et andet problem i forbindelse med anvendelsen af regionalundtagelsesbestemmelsen i litra c) paa det paagaeldende stoetteprojekt vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt byen Soignies er berettiget til regionalstoette. Det skal i den forbindelse for det foerste bemaerkes, at regionen Soignies ikke optraeder blandt de regioner, der er stoetteberettigede i henhold til den ved lov af 30. december 1970 fastsatte stoetteordning med regionalt sigte, der blev godkendt ved beslutning 82/740/EOEF. Kommissionen goer endvidere opmaerksom paa, at den efter foernaevnte beslutnings vedtagelse aldrig har faaet forelagt en anmodning fra den belgiske regering om aendring med henblik paa at medtage Soignies-regionen blandt de stoetteberettigede regioner.

De samordningsprincipper for stoetteordninger med regional maalsaetning og den metode for anvendelse af artikel 92, stk. 3, litra c), paa regionalstoette, som Kommissionen har udarbejdet, blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende (6). Ifoelge denne metode er vurderingen af stoetten isaer baseret paa den strukturelle arbejdsloeshed og bruttonationalproduktet i en region i forhold til det nationale gennemsnit. Den belgiske regering og virksomheden Mactac henviste i deres skrivelser af 25. september 1990 og af 6. november 1990 til metoden og bemaerkede samtidig, at Soignies-regionen de facto opfylder betingelserne for at modtage regionalstoette efter de for Belgien gaeldende taerskler (7).

Kommissionen mener, at det forhold, at en region naar eller overskrider denne metodes taerskel, ikke er tilstraekkeligt til at anvende undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), saafremt den paagaeldende medlemsstat ikke finder, at den paagaeldende region er stoetteberettiget inden for rammerne af landets egen regionalpolitik, og derfor ikke traeffer indenretlige bestemmelser om indfoerelse af en regional stoetteordning for denne region.

Det forhold, at der skal kunne gennemfoeres regionaludviklingsforanstaltninger for en bestemt region som helhed - og ikke for virksomheder beliggende paa geografisk isolerede steder i samme region - udgoer ikke en simpel administrativ regel; det opfylder nemlig kravet om, at det skal vaere muligt at foretage interventioner i hele det paagaeldende omraade i overensstemmelse med aanden og bogstaven i artikel 92, stk. 3, litra c), der vedroerer »stoette til fremme af udviklingen af visse . . . oekonomiske regioner«.

Denne fortolkning bekraeftes af ovennaevnte samordningsprincipper, der i punkt 9, nr. iii), fastsaetter, at den regionale stoette ikke maa ydes punktvis, dvs. ikke til isolerede geografiske steder, der praktisk taget ikke har betydning for udviklingen af den paagaeldende region som helhed.

Hvis stoetten ikke kan ydes til alle virksomheder, der er etableret i en region, som er karakteriseret ved de i metoden naevnte sociooekonomiske vanskeligheder, men kun gives i form af en specifik stoette, der ydes isoleret til en enkelt virksomhed, beliggende paa et vilkaarligt geografisk sted (f. eks. en by) i den paagaeldende region, vil stoetten noedvendigvis faa meget begraensede virkninger og ikke bidrage til udvikling af regionen som helhed. Det i Traktaten nedfaeldede formaal med stoetten er saaledes ikke opfyldt.

Paa grundlag af ovennaevnte elementer maa den stoette, som de belgiske myndigheder alene paataenker at yde virksomheden Mactac (investeringsstoette, der kun medfoerer oprettelse af 51 nye stillinger), anses for ikke at opfylde de betingelser, der er fastsat i artikel 92, stk. 3, litra c), vedroerende regionalstoette.

Hvad angaar undtagelsesbestemmelserne i Traktatens artikel 92, stk. 3, litra b), sigter den planlagte stoette ikke paa at afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den belgiske oekonomi, og den belgiske regering er ikke fremkommet med noget argument for en eventuel anvendelse af denne undtagelsesbestemmelse. Den anden undtagelsesbestemmelse i stk. 3, litra b), vedroerer virkeliggoerelsen af vigtige projekter af faelleseuropaeisk interesse. Kommissionen har ved Faellesskabets rammebestemmelser for statsstoette til fordel for miljoeet, der blev fremsendt til medlemsstaterne ved skrivelse af 7. november 1974, af 7. juli 1980 og af 23. marts 1987, aabnet mulighed for, at en saadan stoette kan ydes med hjemmel i undtagelsesbestemmelsen i stk. 3, litra b). Denne stoette kan ydes til supplerende investeringer med henblik paa tilpasning af eksisterende produktionsanlaeg, bortset fra investeringer, der modsvarer en eventuel foroegelse af eksisterende produktionskapaciteter.

Mactacs investering bestaar imidlertid i et nyt produktionsanlaeg, der medfoerer en stigning i virksomhedens samlede produktionskapacitet paa 36 %. Stoette til en saadan investering opfylder ikke kriterierne for at anvende undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra b).

Hvad angaar undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk. 3, litra c), til fordel for stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene uden at samhandelsvilkaarene aendres paa en maade, der strider mod den faelles interesse, anfoerte Kommissionen i sin skrivelse af 11. juli 1990 til den belgiske regering, at opfoerelsen af et nyt produktionsanlaeg ikke fremmer udviklingen af den paagaeldende sektor efter stk. 3, litra c). Kommissionen anfoerte, at det er helt normalt, at hver enkelt producent i den paagaeldende sektor har interesse i at opretholde eller oege sin markedsandel, at udvikle og afsaette nye produkter og at anvende de mest moderne og effektive teknikker i et saadant nyt anlaeg. Den bemaerkede endvidere, at de belgiske myndigheder ikke har kunnet paavise stoettens noedvendighed, og under hensyntagen til virksomhedens og moderselskabets finansielle situation antog den, at markedskraefterne i sig selv ville vaere tilstraekkelige til at sikre gennemfoerelsen af det projekt, der skal stoettes, uden statslig intervention.

Det boer noteres, at den belgiske regering og virksomheden Mactac i deres bemaerkninger som led i proceduren isaer har understreget de regionale og miljoemaessige aspekter af den investering, der skal stoettes, og at de ikke har imoedegaaet den vurdering, Kommissionen fremfoerte i sin skrivelse af 11. juli 1990, og som er gentaget ovenfor.

Mactac SA har gjort gaeldende, at virksomheden benytter en betydelig del af sit budget til forskning og udvikling, og at resultaterne heraf ofte kopieres af nye producenter. Kommissionen skal hertil bemaerke, at det drejer sig om investeringsstoette til opfoerelse af et nyt produktionsanlaeg og ikke stoette, der falder ind under EF-rammebestemmelserne for statsstoette til forskning og udvikling (8). Den paagaeldende virksomheds forskningsindsats kan derfor ikke berettige stoette til en produktiv investering.

Mactac har ligeledes fremhaevet den investeringsmerudgift, der er i forhold til opfoerelsen af et »klassisk« anlaeg, og som skyldes et nyt impraegneringssystem, som goer det muligt at anvende harpiks, der er suspenderet i vand i stedet for harpiks oploest i oliederivater. Herom henvises til ovenstaaende betragtninger vedroerende Faellesskabets rammebestemmelser for statsstoette til fordel for miljoeet, der er baseret paa princippet »Forureneren betaler«.

Endelig har Mactac bemaerket, at to af virksomhedens konkurrenter er ved at opfoere nye fabrikker til fremstilling af selvklaebende materialer med statsstoette i Frankrig og Luxembourg. Hertil skal for det foerste anfoeres, at stoette til en virksomhed ikke kan begrundes med en eventuel stoette til virksomhedens konkurrenter. Hvad angaar den specifikke stoette, som Mactac henviser til, drejer det sig om stoette dels til etablering af virksomheden Fasson i Rodange i Luxembourg, dels til etablering af virksomheden Raflatac i Pompey (Meurte-et-Moselle) i Frankrig.

Det skal hertil bemaerkes, at disse to nye anlaeg har nydt godt af regionalstoetteordninger. Ved beslutning af 5. november 1986 godkendte Kommissionen regionalstoette paa maksimalt 30 %, maalt i nettosubventionsaekvivalent, til det europaeiske udviklingscenter, hvor Rodange ligger, og ved beslutning af 27. juli 1989 godkendte den en PAT-stoette (Prime d'Aménagement du Territoire) paa nominelt 10 % til Raflatac til opfoerelse af en fabrik i Pompey. Det er rigtigt, at disse to investeringer ogsaa kunne vaere gennemfoert uden stoette, men ikke noedvendigvis i form af nye fabrikker i ovennaevnte regioner.

Det belgiske stoetteprojekt opfylder saaledes ikke de noedvendige betingelser, for at en af undtagelsesbestemmelserne i Traktatens artikel 92, stk. 3, kan finde anvendelse -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING: Artikel 1

Den belgiske regering maa ikke gennemfoere de vallonske myndigheders stoetteprojekt, der blev anmeldt til Kommissionen ved skrivelse af 31. maj 1990, og som indebaerer, at der i henhold til lov af 17. juli 1959 ydes stoette til virksomheden Mactac SA's investeringer i Soignies i form af en kapitalpraemie paa 93 mio. bfr. og fritagelse for beskatning af fast ejendom i fem aar. Artikel 2

Den belgiske regering underretter senest to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme den. Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Belgien. Udfaerdiget i Bruxelles, den 24. januar 1991. Paa Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Naestformand (1) Moniteur belge af 29. 8. 1959. (2) EFT nr. L 177 af 8. 7. 1975, s. 13. (3) EFT nr. C 229 af 14. 9. 1990, s. 8. (4) EFT nr. L 312 af 9. 11. 1982, s. 18. (5) EFT nr. L 335 af 7. 12. 1988, s. 31. (6) EFT nr. C 31 af 3. 2. 1979, s. 9, og EFT nr. C 212 af 12. 8. 1988, s. 2. (7) EFT nr. C 163 af 4. 7. 1990, s. 5. (8) EFT nr. C 83 af 11. 4. 1986, s. 2.