Kommissionens beslutning

af 21. november 2001

om en procedure i henhold til traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53

(Sag nr. COMP/E - 1/37.512 - Vitaminer)

(meddelt under nummer K(2001) 3695)

(Kun den engelske, den franske, den nederlandske og den tyske udgave er autentiske)

(EØS-relevant tekst)

(2003/2/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86(1), som senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/1999(2), særlig artikel 3 og artikel 15, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 6. juli 2000 om at indlede procedure i sagen,

efter at have givet de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig vedrørende de af Kommissionen fremførte klagepunkter i henhold til artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 og Kommissionens forordning (EF) nr. 2842/98 af 22. december 1998 om høring af parter i visse procedurer efter traktatens artikel 85 og 86(3),

under henvisning til høringskonsulentens endelige rapport i denne sag,

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFREMSTILLING

1.1. RESUMÉ AF OVERTRÆDELSEN

(1) Denne beslutning, hvorved der pålægges bøder for overtrædelser af traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, er rettet til følgende virksomheder:

- F. Hoffmann-La Roche AG (herefter "Roche")

- BASF AG (herefter "BASF")

- Aventis SA (tidligere Rhône-Poulenc) (herefter "Aventis")

- Lonza AG (herefter "Lonza")

- Solvay Pharmaceuticals BV (herefter "Solvay")

- Merck KgaA (herefter "Merck")

- Daiichi Pharmaceutical Co. Ltd (herefter "Daiichi")

- Eisai Co. Ltd (herefter "Eisai")

- Kongo Chemical Co. Ltd (herefter "Kongo")

- Sumitomo Chemical Co. Ltd (herefter "Sumitomo")

- Sumika Fine Chemicals Ltd (herefter "Sumika")

- Takeda Chemical Industries Ltd (herefter "Takeda")

- Tanabe Saiyaku Co. Ltd (herefter "Tanabe").

(2) I de perioder og for de forskellige vitaminprodukter, der er angivet i denne beslutning, har producenterne af vitamin A, E, B1, B2, B5, B6, C, D3 og H samt folinsyre, betacaroten og carotinoider, der leverer til Fællesskabet og EØS, indgået og deltaget i en række vedvarende aftaler i strid med traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, hvori de fastsatte priser på de forskellige produkter, fordelte salgskvoter, aftalte og gennemførte prisforhøjelser, udsendte prismeddelelser i overensstemmelse med deres aftaler, solgte produkterne til de aftalte priser, indførte et system til overvågning af gennemførelsen og håndhævelse af deres aftaler og deltog i et system af regelmæssige møder til virkeliggørelse af deres planer.

a) Deltagere, produkt, varighed

>TABELPOSITION>

b) Deltagerne for hvert produkt

>TABELPOSITION>

1.2. INDUSTRIEN

1.2.1. VITAMINER

(3) Vitaminer er en mikronæringsstofgruppe af forskellige former for organiske forbindelser, som mennesker og dyr har brug for at indtage i deres kost i små mængder for at sikre normal vækst og udvikling og bevare et godt helbred. De har forskellige fysiologiske funktioner i organismen og virker forskelligt. Nogle vitaminer er vigtige kilder til bestemte coenzymer, der er nødvendige for stofskiftet, andre medvirker ved omsætningen af andre vitaminer. Alle kendte vitaminer kan fremstilles kemisk.

(4) Med ganske få undtagelser kan levende organismer ikke selv fremstille vitaminer. De må tilføres i kosten eller i kosttilskud. Der findes omkring 15 hovedvitaminer.

(5) Vitaminer grupperes ofte på basis af deres opløsningsegenskaber - af de produkter, der er relevante i denne sag, er vitamin C og vitamin B-komplekset vandopløselige, mens vitamin A, E og D er fedtopløselige.

(6) Færdigblandinger til dyr indeholder de vitaminer, hver dyreart har brug for til sin vækst og udvikling. Fødevarer til mennesker tilsættes vitaminer for at opveje, hvad der går tabt under forarbejdningen, forbedre produktet og desuden som antioxidanter eller farvemidler. Desuden markedsføres vitaminer som lægemidler i form af kosttilskud i tablet- eller kapselform. I kosmetikindustrien bruges vitaminer endvidere som tilsætning til hud- og sundhedsplejeprodukter.

(7) Vitaminer sælges som bulkvarer under forskellige former, alt efter produktet og anvendelsesformålet - de kan være i krystallinsk form, i olie, med beskyttelseslag eller i en pulvermatrix.

(8) De produkter, der er omfattet af denne beslutning, er de syntetiske bulkstoffer, der tilhører følgende grupper af vitaminer og dermed nært beslægtede produkter: vitamin A, E, B1, B2, B5, B6, C, D3, biotin (H), folinsyre (M), betacaroten og carotinoider.

(9) Hver vitamingruppe omfatter de indbyrdes beslægtede stoffer, der har samme egenskaber på deres eget biologiske område. De har hver deres stofskiftefunktioner og kan derfor ikke substitueres af de andre grupper. Når de kombineres, har de forskellige vitamingrupper desuden en synergivirkning og supplerer hinanden.

1.2.2. VITAMINMARKEDER OG VITAMINPRODUKTER - OVERSIGT

(10) De tre største vitaminproducenter i verden er Roche, BASF og Aventis (tidligere Rhône-Poulenc)(4), der på verdensplan har markedsandele på henholdsvis ca. [40-50 ] %, [20-30] % og [5-15] %.

(11) Både Roche og BASF fremstiller et omfattende sortiment af vitaminer til både dyr og mennesker (lægemidler og fødevarer).

(12) Aventis beskæftiger sig kun med vitaminer til dyrefoder, og Aventis fremstiller selv vitamin A og E, mens visse andre vitaminer, som selskabet sælger, købes hos andre producenter.

(13) På verdensplan anslås det samlede marked for bulk-vitaminer (1999) at repræsentere en værdi på ca. 3,25 mia. EUR.

(14) Mængdemæssigt ligger verdens samlede produktion af vitaminer til dyrefoder (undtagen cholinchlorid - vitamin B4, som ikke er genstand for denne procedure) på ca. 60000 t om året, medens produktionen til lægemiddel-/fødevaresektoren ligger på ca. 65000 t.

(15) I EØS repræsenterede markedet for de produkter, der er omfattet af denne beslutning, en værdi på ca. 800 mio. EUR (priser ab fabrik) i 1998.

(16) Vitamin A og E tegner sig tilsammen for halvdelen af det samlede vitaminmarked. I 1998 (det sidste hele år, hvor kartellet fungerede for disse produkter) havde markedet for vitamin E (i Fællesskabet) en værdi på 250 mio. ECU, mens markedet for vitamin A beløb sig til ca. 150 mio. ECU.

(17) Omsætningen af vitamin C (i bulk), der i 1995 havde ligget på 250 mio. ECU i Fællesskabet, er faldet til 120 mio. ECU (efter priserne var blevet mere end halveret siden kartelaftalernes ophør ved udgangen af 1995).

(18) I perioden 1994-1998 repræsenterede vitaminmarkederne(5) i Fællesskabet/EØS følgende værdier:

>TABELPOSITION>

Kilde:

Roche Market Share Statistics.

Tabel I i bilaget viser, hvordan salget af de forskellige vitamingrupper fordeler sig på enkelte EU-lande i samme periode.

(19) Ca. 70 % af produktionen af vitamin A og E går til dyrefoder, og 30 % går til lægemidler/fødevarer; inden for vitamin C er 80 % af produktionen beregnet til mennesker.

(20) De to største producenter, Roche og BASF sælger ikke alene de forskellige vitaminer i bulk til dyrefoder (en stor del til producenter af såkaldte færdigblandinger, som blander vitaminerne med andre næringsstoffer til en blanding i pulverform eller flydende form til brug inden for produktion af dyrefoder), men er også integrerede producenter, der selv fremstiller færdigblandinger (det gør Rhône-Poulenc også). En stor del af deres vitaminproduktion til dyrefoder sælges ikke på det "frie" marked, men anvendes internt til deres egen produktion af færdigblandinger (dvs. blandinger indeholdende andre næringsstoffer og medicin ud over vitaminkoncentraterne, der tilsættes i små mængder til færdigblandingen). Resten sælges til grossister, færdigblandingsproducenter eller direkte til dyrefoderproducenter.

(21) Vitaminproducenterne sælger vitaminer til fødevarer/lægemidler i "ren" form til videreforarbejdende kunder som f.eks. andre vitaminproducenter og vitaminpræparatproducenter (der køber dem i koncentreret form) samt til distributører og grossister. Vitaminproducenter, der ikke selv fremstiller bestemte vitaminer, køber ofte de mængder, de har brug for, hos andre vitaminproducenter.

1.2.2.1. De enkelte vitaminproduktmarkeder

Vitamin A og E

(22) Vitamin A er et fedtopløseligt kemisk stof med en lang række forskellige anvendelsesformål, navnlig inden for dyrefoderindustrien. Mindre mængder vitamin A sælges også til fødevare-/lægemiddelindustrierne. Kun ganske små mængder sælges til kosmetikindustrien. Vitamin A er nødvendigt for at sikre en normal vækst samt sund hud, øjne, tænder, tandkød og hår.

(23) Vitamin E er også et fedtopløseligt kemisk stof med en lang række forskellige anvendelsesformål inden for dyre- og menneskeernæring samt inden for medicinal- og kosmetikindustrien. Vitamin E er nødvendigt for dannelsen af røde blodlegemer, muskler og andet væv og for deres funktion. Vitamin E kan enten udvindes naturligt eller fremstilles syntetisk. Der er kun meget begrænset overlapning mellem syntetisk og naturligt vitamin E og kun til mennesker.

(24) Størsteparten af det syntetisk fremstillede vitamin E aftages af dyrefoderindustrien, mens resten bruges af medicinal- og fødevareindustrien samt af kosmetikindustrien, som dog først siden 1996 har været en stor aftager.

(25) Vitamin A og E tegner sig tilsammen for ca. 60 % af efterspørgslen efter vitaminer til dyrefoder i verden. Begge vitaminer købes stort set af de samme kunder, navnlig i dyrefoderindustrien. Den samlede efterspørgsel efter vitamin E i hele verden ligger på omkring 22000 t om året, inden for vitamin A er der tale om ca. 15000 t.

(26) Roche var den første, der fremstillede syntetisk vitamin A og E og havde monopol på begge vitaminer frem til slutningen af 1960'erne, da Rhône-Poulenc begyndte at sælge vitamin A til dyrefoder. BASF kom ind på markedet for begge produkter i 1970, og kort tid efter gik Rhône-Poulenc også ind på markedet for vitamin E (kun til dyrefoder). Den japanske producent Eisai begyndte også at markedsføre vitamin E i Europa til både mennesker og dyr i 1967, men producerer ikke vitamin A.

(27) Roche og BASF sælger således vitamin A og E til brug i dyrefoder og menneskeføde, Rhône-Poulenc sælger begge vitaminer, men kun til dyrefoder, og Eisai sælger vitamin E til både dyr og mennesker. Den eneste anden større producent af vitamin A er den russiske virksomhed Bel Vitamini med ca. 7-9 % af det samlede marked. Inden for vitamin E er der en række små kinesiske producenter, der langsomt har øget deres markedsandel fra tilsammen under 1 % i 1989 til 7 % ved udgangen af 1990'erne.

(28) I 1998 havde markedet for vitamin A i bulk i EØS en værdi på ca. 150 mio. ECU, og vitamin E-markedet repræsenterede 250 mio. ECU. Gennemsnitsprisen på vitamin A i EØS steg fra ca. 38,80 ECU pr. kg i 1990 til 54,50 ECU pr. kg i 1998 (se tabel II i bilaget). Vitamin E-priserne i EØS steg fra 18,60 ECU pr. kg i 1990 til 31,10 ECU pr. kg i 1998 (se tabel III).

Vitamin B1

(29) Vitamin B1 (thiamin) har betydning for omdannelsen af kulhydrater i kraft af dets coenzymfunktioner. Mangel på vitamin B1 fører til nedsat vækst og forstyrrelser i nervesystemet. Det er et vandopløseligt vitamin og bruges til dyrefoder og menneskeføde samt i medicinalindustrien. Den kemiske fremstilling er en kompliceret proces, der indebærer ca. 15-17 forskellige faser.

(30) De største producenter er Roche, Takeda og adskillige kinesiske producenter. BASF indstillede sin egen produktion af vitamin B1 i 1989 og indgik en femårig forsyningsaftale om leverancer fra Roche.

(31) Priserne på vitamin B1 (til dyrefoder) har i Europa ligget på omkring 32,50 ECU pr. kg, men de steg i 1993 til 38,00 ECU pr. kg, hvorefter de faldt brat i 1994 og i 1998 kom helt ned på 16 ECU pr. kg (se tabel IV). Det europæiske marked for vitamin B1 havde i 1994 en værdi på ca. 18 mio. ECU (1998: 15 mio. ECU).

Vitamin B2

(32) Vitamin B2 findes i alle levende celler og indgår i talrige reaktioner med energi i cellestofskiftet. Riboflavin-coenzymer har betydning for omdannelse af vitamin B6 og folinsyre til en aktiv form.

(33) Vitamin B2 bruges primært i dyrefoderindustrien. Kun 30 % af produktionen bruges i fødevarer og lægemidler.

(34) De største producenter af vitamin B2 er Roche og BASF, der i 1990 havde markedsandele på verdensplan på henholdsvis 55 % og 30 %. Den tredjestørste producent er Takeda med 11 % i 1990. Der findes andre producenter i Rusland, Kina og USA. Det har hidtil kun været Roche og Takeda, der har produceret syntetisk B2, de andre benytter fermenteringsprocesser.

(35) I Europa lå prisen på riboflavin i 1991 på ca. 43 ECU pr.kg, den steg til ca. 56 ECU i 1994, hvorefter den faldt til de nuværende 40 EUR (se tabel V i bilaget). Det europæiske marked for vitamin B2 havde i 1995 en værdi på ca. 44 mio. ECU (1998: 34 mio. ECU).

Vitamin B5

(36) Vitamin B5 (pantothensyre, også kaldt calpan) spiller en meget vigtig rolle for omsætningen af kulhydrater, proteiner og fedt og har derfor stor betydning for bevarelsen og genopbygningen af alle celler og væv. Hos mennesker fører mangel på calpan til en lang række forskellige kliniske symptomer. Hos dyr giver mangel på vitamin B5 sig udslag i nedsat vækst og fertilitet, neuromuskulære og dermatologiske forstyrrelser og pludselig død.

(37) Calpan fremstilles i to hovedformer - en ren form betegnet D-calpan, som anvendes både i menneskeføde og til fremstilling af dyrefoder, samt en blandet form, DL-calpan, hvoraf 45 % består af D-calpan og 55 % af et inaktivt fyldstof, og som kun bruges til dyrefoder. På grund af den kemiske sammensætning er prisen på D-calpan den dobbelte af prisen på DL-calpan.

(38) Vitamin B5 er endnu et af de vitaminer, hvor Roche og BASF var de førende største producenter i verden; den anden store producent er Daiichi i Japan. (Der findes også små producenter i Japan, Kina, Polen og Rumænien).

(39) Roche og BASF tegner sig tilsammen for omkring totredjedele af markedet i Europa og i verden.

(40) Roche, BASF og Daiichi fremstiller kun D-calpan, som hovedsagelig aftages af dyrefoderindustrien. Alps (Japan) og rumænske og polske virksomheder producerer DL-calpan.

(41) I dyrefoderindustrien, der aftager langt størsteparten af produktionen, sælges D-calpan og DL-calpan til færdigblandindsproducenter, der blander calpan med andre vitaminer og sælger disse færdigblandinger til dyrefoderproducenter.

(42) Daiichi fremstiller ikke færdigblandinger. Både Roche og BASF er integrerede selskaber, der også producerer færdigblandinger; de har hver især omkring syv færdigblandingsfabrikker i Europa. De leverer D-calpan til både deres egne færdigblandingsanlæg (internt brug) og til andre færdigblandingsproducenter.

(43) I 1990 lå prisen på D-Calpan i Europa på omkring 12 ECU pr. kg. For øjeblikket ligger den på ca. 20 EUR pr. kg (se tabel VI i bilaget). Det europæiske marked for Calpan havde i 1998 en værdi på ca. 35 mio. ECU.

Vitamin B6

(44) Vitamin B6 (pyridoxin) fungerer som coenzym for mange af de enzymer, der er med til at omsætte aminosyrer. Det spiller en vigtig rolle for omsætningen af proteiner, kulhydrater og fedt. Voksne drøvtyggere er normalt selvforsynende med vitamin B6, men unge dyr har brug for vitamintilskud under deres vækst. Vitamin B6 bruges til en lang række forskellige formål inden for dyre- og menneskeernæring og i medicinalindustrien.

(45) De største producenter af vitamin B6 er Roche, Takeda, Daiichi og flere kinesiske producenter. BASF og Merck indstillede deres produktion i 1991-1992 og køber nu de mængder, de har brug for, hos Roche.

(46) I 1989 havde Roche en markedsandel på verdensplan på ca. 40 % inden for vitamin B6, Daiichi havde 12 % og Takeda 11 %. De kinesiske producenter havde kun 3 % af verdensmarkedet i 1989, men deres andel steg til 16 % i 1997 (ifølge Roche havde de i 1993 ekstraordinært hele 48 %).

(47) Prisen på vitamin B6 i Europa lå i 1990 på ca. 25 ECU pr. kg, og i begyndelsen af 1993 steg den til 46,50 ECU pr. kg. Den ligger i dag på omkring 20 EUR pr. kg (se tabel VII i bilaget). I 1994 blev markedet for vitamin B6 i Fællesskabet anslået til en værdi på ca. 15 mio. ECU. I dag tegner det sig for ca. 11 mio. EUR.

Folinsyre

(48) Folinsyre tilhører B-vitaminkomplekset. Betegnelsen dækker over en hel gruppe stoffer, der også kaldes folater eller folacin. Det spiller en vigtig rolle i omsætningen af DNA og RNA, som er bærerne af genetisk information i alle levende organismer. Folinsyre mindsker risikoen for rygmarvsmisdannelser hos nyfødte, hvis gravide kvinder indtager det i tilstrækkelige mængder under graviditeten. Hos mennesket kan folinsyremangel også resultere i anæmi. Folinsyremangel hos dyr fører til anæmi, hos fjerkræ tillige til forringet æglægningsevne og fjerdragt.

(49) Folinsyre produceres af Roche i Europa og Takeda, Sumika, som er et datterselskab af Sumitomo, og Kongo i Japan. Roche fremstiller primært folinsyre til brug i sine færdigblandinger. De japanske folinsyreproducenter fremstiller imidlertid ikke færdigblandinger med undtagelse af et Takeda-datterselskab, der sælger produktet på det japanske marked.

(50) Indtil 1989 tegnede de tre japanske producenter sig for næsten hele verdens folinsyreforsyning. Indtil da producerede Roche ikke folinsyre, men købte sine forsyninger hos Takeda. I 1988-1989 opsagde Roche leveringsaftalen og startede sin egen produktion.

(51) I 1991 udgjorde verdens folinsyreefterspørgsel ca. 300 t, svarende til en værdi på ca. 30 mio. USD (25 mio. ECU). Det europæiske marked repræsenterede en værdi på ca. 9-10 mio. ECU. Kiloprisen på folinsyre i Europa lå i 1991160 DEM (ca. 80 ECU), og den ligger i dag på ca. 100 DEM (ca. 51,13 EUR).

Vitamin C

(52) Vitamin C (ascorbinsyre) er et vandopløseligt vitamin, der hovedsagelig bruges til menneskelig ernæring og i medicinalindustrien. Dets betydning ligger i, at det producerer collagen, som er det intercellulære stof, der giver muskler, knogler, karvæv og brusk struktur. Vitamin C-mangel resulterer i skørbug (svækkelse af væv og interkapillær blødning)

(53) Vitamin C antages sammen med vitamin E og betacaroten at fungere som en antioxidant, der kan forebygge degenerative cardiovasculære sygdomme og kræft (det forhindrer nitrater i at blive omdannet til kræftfremkaldende stoffer). Mennesket har brug for at få vitamin C i kosten. De fleste af de dyr, der spises af mennesker (men ikke fisk), kan selv producere C-vitamin, men kan have behov for et tilskud derudover. Vitamin C bruges også som antioxidant til at bevare fødevarers farve eller aroma.

(54) Roche havde monopol på fremstilling af vitamin C indtil 1970'erne, da Takeda (Japan), Merck (Tyskland) og BASF gik ind på markedet. I 1990 sad Roche på 40 % af verdensmarkedet, Takeda havde 23 %, og Merck og BASF havde tilsammen ca. 14 %. I Europa fordelte markedsandelene sig med 36 % til Roche, 11,5 % til Takeda og 24 % til BASF/Merck.

(55) Kiloprisen på vitamin C lå i 1990 på 11,50 ECU i Europa. Efter at have toppet i 1993-1994 med ca. 15 ECU, ligger kiloprisen i dag på 7,50 EUR (se tabel VIII). På verdensplan repræsenterede markedet for vitamin C i 1990 en værdi på 650 mio. ECU (det europæiske marked beløb sig til ca. 210 mio. ECU). I kartellets sidste år (1995) havde det europæiske marked en værdi på ca. 250 mio. ECU (i dag ca. 120 mio. EUR om året).

Vitamin D3

(56) Vitamin D3 er ligesom vitamin A og E et fedtopløseligt vitamin, og det sælges enten i ren form eller endnu hyppigere i en blanding med vitamin A, det såkaldte "AD3". Kun ca. 10 % af omsætningen inden for vitamin D3 går til menneskeføde, langt størsteparten bruges til dyrefoder.

(57) Vitamin D3 er nødvendigt for en sund knoglevækst - det er nødvendigt for at kunne optage kalk og phosphor fra tyndtarmen, der absorberes i nyrerne og mineraliseres i knoglerne. Det har også betydning for musklers, nervers og blodpladers funktion og for cellevæksten. Mangel på vitamin D3 fører til rachitis hos børn og osteomalaci hos voksne, og hos dyr resulterer mangel i nedsat vækst og benskavanker, hos fjerkræ i tynde æggeskaller.

(58) Den første til at producere vitamin D3 i industrielle mængder var Duphar (som tidligere tilhørte Philips, men nu ejes af Solvay). Solvay Pharmaceuticals producerede halvdelen af verdens behov for vitamin D3 i begyndelsen af 1990'erne, men Solvays andel af det "frie" marked var langt mindre. Det skyldtes, at ca. 40 % af Solvays produktion af vitamin D3 blev leveret i koncentreret form til Rhône-Poulenc, der brugte det i et AD3-kombinationsprodukt markedsført under eget navn.

(59) Roche, BASF og Rhône-Poulenc er alle integrerede virksomheder, der selv producerer færdigblandinger og derfor selv har brug for vitamin D3. Solvay fremstiller ikke blandinger og færdigblandinger, men leverer det rene produkt til andre vitaminproducenter (som f.eks. Rhône-Poulenc), vitaminblandere (der køber det i koncentreret form), distributører og forhandlere samt færdigblandings- og fødevareproducenter.

(60) Vitamin D3 markedsføres til forskellige priser i forskellige udgaver. Producenterne bruger D3500 (foderkvalitet) som markedskvalitet. Prisen på vitamin D3 af foderkvalitet i Europa svingede i 1993 betydeligt fra det ene land til det andet. Det europæiske marked for vitamin D3 havde i 1998 en værdi på ca. 20 mio. ECU.

Vitamin H

(61) Vitamin H (biotin), som er et vandopløseligt vitamin, fremmer omsætningen af protein, folinsyre og vitamin B12 (sidstnævnte er ikke omfattet af denne beslutning). Biotin fremstilles ved kemisk syntese bestående af omkring 20 forskellige processer (Tanabe er ved at udvikle en fermenteringsproces, som dog endnu ikke er taget i brug). Det sælges i ren og i fortyndet form.

(62) Dyrefoderindustrien aftager ca. 90 % of vitamin H-produktionen, mens resten anvendes i medicinalindustrien. Biotin af foderkvalitet sælges i en 1 %-opløsning i USA, mens man i Europa og andre steder benytter en 2 %-opløsning til dyrefoder. Vitamin H til medicinalindustrien sælges i ren form.

(63) De største producenter af Vitamin H er Roche, Sumitomo, Tanabe, Lonza og Merck. Lonza indstillede produktionen i 1996. Den største biotin-producent er Roche, der i dag sidder på ca. [45-55] % af verdensmarkedet, efterfulgt af Sumitomo og Tanabe med hver [15-25] %. Merck har ca. [5-15] % af verdensmarkedet. Merck sælger størsteparten (90 %) af sin produktion af biotin til BASF i form af 1 %- og 2 %-foderkvaliteter.

(64) Det europæiske marked for biotin repræsenterer i dag en værdi på ca. 25 mio. EUR (i 1995 36 mio. ECU). Biotin af fødevare- eller medicinalkvaliteten (100 % rent) prissættes pr. gram. I 1990 lå gramprisen i Europa på 6,8 ECU (14 DEM), og den holdt sig stabil frem til omkring 1995, hvorefter den har været faldende. I dag ligger prisen på ca. 3,0 ECU pr. gram. For foderkvaliteten lå gramprisen i 1990 på 3,5 ECU (for det aktive stof). Den begyndte af falde i 1995, og foderkvaliteten sælges i dag til ca. 1,0 ECU pr. gram.

Betacaroten og carotinoider

(65) Strengt taget er disse produkter ikke vitaminer. Betacaroten er et provitamin til vitamin A, der findes i naturen i planter, og når det indtages, omdannes det i levende organismer til vitamin A. Størsteparten af betacarotenproduktionen aftages af fødevare- og medicinalindustrien.

(66) Carotinoider anvendes for det meste som pigmentstof i fødevarer og kosmetik og til at give farve til kød. Carotinoider klassificeres normalt efter, hvilken farve de giver, når de indtages af dyr. Canthaxanthin og citranaxanthin benyttes til at give en rød eller gylden farve og omtales som de røde carotinoider.

(67) De eneste i verden, der producerer disse produkter, er Roche og BASF. Indtil begyndelsen af 1990'erne var Roche den dominerende producent med en markedsandel på 90 %. I 1991 udvidede BASF sine produktionsanlæg til betacaroten, og i slutningen af 1992 havde BASF fordoblet sin markedsandel inden for dette produkt til 21 %.

(68) I 1993 havde det europæiske marked for betacaroten en værdi på omkring 45 mio. ECU, hvilket i 1998 var steget til ca. 76 mio. ECU. Tyskland tegner sig for over halvdelen af forbruget af betacaroten i Fællesskabet/EØS. Kiloprisen på betacaroten lå i 1993 på 677 ECU, og den ligger nu på omkring 748 EUR. EU-markedet for canthaxanthin (som er det vigtigste carotinoid) ligger i størrelsensordenen 50 mio. EUR om året. Kiloprisen på canthaxanthin ligger i øjeblikket på ca. 1250 EUR.

1.2.3. DET RELEVANTE GEOGRAFISKE MARKED FOR VITAMIN A, E, B1, B2, B5, B6, C, D3 OG H, FOLINSYRE, BETACAROTEN OG CAROTINOIDER

(69) Kommissionen finder, at markederne for vitamin A, E, B1, B2, B5, B6, C, D3 og H, folinsyre, betacaroten og carotinoider mindst omfatter hele EØS. Meget tyder imidlertid på, at markederne for hvert af vitaminprodukterne er verdensomspændende.

(70) I den relevante periode blev markederne for alle de ovennævnte produkter i alt væsentligt domineret af en globalt markedsførende producent, Roche, og to andre store producenter, BASF og Takeda, sidstnævnte inden for vitamin B1, B6 og C. Sammen med en af de to andre producenter havde Roche en markedsandel på over 50 % i EØS og hele verden inden for hvert af de relevante vitaminprodukter.

(71) Transportomkostninger og toldbarrierer kunne resultere i lidt større omkostninger, men de forhindrede ikke producenterne af nogen af de relevante vitaminprodukter i at sælge overalt i verden. Det fremgår af, at flere japansk baserede virksomheder var aktive i Europa. Desuden solgte alle de store producenter de forskellige produkter i alle de store regioner (Amerika, Asien og Europa).

(72) Endelig bekræftes den verdensomspændende karakter af markederne for vitamin A, E, B1, B2, B5, B6, C, D3 og H, folinsyre, betacaroten og carotinoider også af hvert af kartellernes struktur, organisation og aktivitet.

(73) Kommissionen konkluderer følgelig, at markederne for vitamin A, E, B1, B2, B5, B6, C, D3 og H, folinsyre, betacaroten og carotinoider omfatter hele verden.

1.2.4. SAMHANDEL MELLEM MEDLEMSSTATER

(74) I Europa er produktionen af bulk-vitaminer geografisk koncentreret. Roche fremstiller vitamin A og E i Sisseln, Schweiz, mens BASF's anlæg ligger i Ludwigshafen (D) og Rhône-Poulencs anlæg i Commentry (F). Vitamin C produceres nu af Roche i Dalry, Skotland (Grenzach-anlægget i Tyskland, der producerede vitamin C, blev lukket i 1994) og af BASF i Grenå, Danmark. Den tredje europæiske producent er Merck i Tyskland. Roches produktion af B-komplekset er placeret i Grenzach i Tyskland. BASF har fabrikker i Ludwigshafen og Grenå.

(75) De fleste EU-/EØS-lande importerer alle de bulk-vitaminer, de har brug for, og størsteparten af denne import er produceret i en anden medlemsstat (Danmark, Frankrig, Tyskland, Det Forenede Kongerige).

1.2.5. PRODUCENTERNE

1.2.5.1. Roche

(76) Hoffmann-La Roche AG er en af verdens største forskningsbaserede medicinalkoncerner. Den har hovedkvarter i Basel, Schweiz. Den har fabrikker i mange EU-lande.

(77) Koncernen havde i 1998 et samlet salg i hele verden på 24,66 mia. CHF (15,3 mia. ECU), hvilket gav et nettooverskud på 4,4 mia. CHF svarende til 18 % af omsætningen. Koncernens Vitamins and Fine Chemicals Division tegnede sig for 15 % af koncernomsætningen (3,63 mia. CHF). Inden for vitaminer havde Roche en verdensomsætning på i alt 1,96 mia. CHF, inden for carotinoider (som også er omfattet af denne beslutning, selv om de strengt taget ikke er vitaminer) en omsætning på 650 mio. CHF. Divisionen havde i 1998 en indtjening før renter, skat og afskrivninger på 869 mio. CHF (24 % af omsætningen) eller 539 mio. ECU. Driftsoverskuddet lå på 673 mio. CHF (417 mio. ECU). Roche er den største vitaminproducent både i Europa og i verden. Koncernen startede med at producere syntetisk vitamin C i 1935 og udvidede siden sine aktiviteter til at producere samtlige vitaminer. I vitaminindustrien som helhed har Roche en markedsandel på ca. 50 % på verdensplan. Roche er den vitaminproducent, der har det største produktsortiment. Roche sælger også andre vitaminprodukter, som selskabet køber hos andre producenter, og er derigennem i stand til at markedsføre et komplet sortiment af vitaminer til alle tænkelige anvendelsesformål - dyrefoder, levnedsmidler, lægemidler og kosmetik(6).

(78) Roches Vitamins and Fine Chemicals Division er nu baseret i Kaiseraugst, tæt ved Basel. Vitaminer og carotinoider tegner sig for 72 % af divisionens omsætning. (Blandt andre af divisionens produkter kan nævnes foderenzymer, emulgatorer, citronsyre og fedtsyrer).

(79) Det er divisionens hovedkontor, der har ansvaret for "strategiske spørgsmål", mens alle driftsmæssige anliggender sorterer under fem områdecentre, der dækker henholdsvis Europa, Nordamerika, Latinamerika, Asien-Stillehavsområdet og Kina.

(80) Roche Vitamins Europe SA, som er markedsførings- og distributionsorganisationen for Europa, Mellemøsten, Afrika og Indien, ligger i Müttenz. [...](7). Distributionscentrene for Europa er beliggende i Venlo, Nederlandene og Village-Neuf, Frankrig.

(81) I den relevante periode var koncernens øverste ledere med ansvar for vitaminaktiviteterne den administrerende direktør for Vitamins and Fine Chemicals Division (som også automatisk har sæde i Roche AG's koncernbestyrelse) og vitamindivisionens markedsføringsdirektør.

1.2.5.2. BASF

(82) BASF AG er et multinationalt kemikalieselskab underlagt tysk ret med hovedsæde i Ludwigshafen, Tyskland. Selskabet er aktivt inden for olie og gas, bulk-kemikalier, plast, højeffektive kemikalier, plantebeskyttelsesmidler og lægemidler. BASF havde i 1997 en koncernomsætning (omfattende datterselskaber, hvori BASF ejer mindst 50 %) på ca. 54 mia. DEM (27,54 mia. ECU).

(83) BASF's kernevirksomhed er fordelt på fem hovedområder: kemikalier, plast og fibre, farvestoffer og finishprodukter, sundhed og ernæring, olie og gas. BASF s sundheds- og ernæringssektor omfatter finkemikaliedivisionen, hvorunder vitaminer til dyr og mennesker sorterer. BASF producerer vitaminer som bulkkemikalier og i færdigblandinger i Europa, Nord- og Sydamerika samt Kina.

(84) I Europa har BASF vitaminfabrikker ved hovedkvarteret i Ludwigshafen i Tyskland samt tre steder i Danmark, nemlig i Grenå, Ballerup og Dianalund. De vitaminprodukter, som BASF er fælles med Roche om at producere, er vitamin A, E, B2, B5, C og D3, betacaroten og carotinoider. Inden for to andre vitaminer (B1, H) er BASF en af de førende bulkleverandører, selv om selskabet ikke selv producerer dem. BASF indstillede sin egen produktion af vitamin B1 i 1989, men fortsatte med at optræde som en stor leverandør ved at sælge produkter købt hos andre producenter. BASF køber også størsteparten af en anden tysk producent, Mercks, biotinproduktion (vitamin H) til videresalg.

(85) I den relevante periode var de øverste ledere i BASF med ansvar for BASF's vitaminaktiviteter den administrerende direktør for finkemikaliedivisionen og marketingdirektøren for vitaminer.

(86) Den administrerende direktør for finkemikaliedivisionen var den øverste leder med driftsmæssigt ansvar for vitaminer og refererede direkte til et bestemt medlem af BASF's koncerndirektion (Vorstand).

(87) Marketingdirektøren for vitaminer refererede til den administrerende direktør for finkemikaliedivisionen og var den øverste leder, der kun havde ansvar for vitaminer.

1.2.5.3. Rhône-Poulenc (nu Aventis)

(88) Rhône-Poulenc SA, som havde hovedkvarter i Courbevoie, Frankrig, var et internationalt selskab, som var aktivt inden for forskning, udvikling, produktion og markedsføring af organiske og uorganiske kemiske halvfabrikata, specialkemikalier, fibre, plast, lægemidler og landbrugskemikalier.

(89) Selskabet havde tre kerneaktiviteter, nemlig lægemidler, plante- og dyresundhed og specialkemikalier. Koncernen havde i 1998 en omsætning på i alt 86,8 mia. FRF (13,15 mia. ECU).

(90) Den 1. december 1998 bekendtgjorde Rhône-Poulenc og den tyske kemikalieproducent Hoechst AG deres planer om at lægge deres bioaktiviteter sammen i en ny enhed, "Aventis", (som skulle ejes 50/50 af de to moderselskaber) og afhænde deres kemikalieaktiviteter over en treårig periode. Næste skridt skulle være en fuldstændig fusion mellem de to moderselskaber.

(91) I maj 1999 blev det meddelt, at de to selskaber ville fremskynde deres fusionsprojekt, med forbehold af myndighedernes godkendelse. Den 9. august 1999 besluttede Kommissionen i henhold til artikel 6, stk. 1, litra b), i Rådets forordning EØF nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser(8), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1310/97(9), ikke at modsætte sig fusionen og erklærede den forenelig med fællesmarkedet(10).

(92) Den 15. december 1999 blev det bekendtgjort, at fusionen var gennemført. Aventis ledes af en direktion med fire medlemmer og en bestyrelse bestående af de fire direktionsmedlemmer samt fem andre ledende medarbejdere. Den nye koncern er opdelt på to aktivitetsområder, Aventis Pharma og Aventis Agriculture. Aventis Agriculture omfatter planteforskning, plantebioteknologi, dyreernæring og dyresundhed. Den administrerende direktør for Aventis Agriculture, der tidligere var administrerende direktør for Rhône Poulencs plante- og dyresundhedsdivision, er også med i Aventis' koncernbestyrelse. Det nye selskab har hovedkvarter i Strasbourg.

(93) Rhône-Poulenc Animal Nutrition (RPAN) var et helejet datterselskab af Rhône-Poulenc og producerer og markedsfører kosttilskud, herunder vitaminer og aminosyrer til brug i dyrefoder (fjerkræ-, svine- og kvægfoder). Selskabets navn er blevet ændret til "Aventis Animal Nutrition". RPAN var direkte knyttet til Rhône Poulenc SA's Plant and Animal Health Division, som RPAN refererede til.

(94) RPAN's verdenshovedsæde ligger i Antony tæt ved Paris. Selskabet har også regionale salgshovedkvarterer for Europa, Mellemøsten og Afrika (beliggende i Frankrig), Nordamerika, Sydamerika og Asien-Stillehavsområdet. RPAN's vigtigste kosttilskudprodukter er vitamin A og E (til fjerkræ- og svinefoder) og methionin, som er en essentiel aminosyre, der primært bruges i fjerkræfoder (og ikke omfattet af denne beslutning). Vitamin A og E produceres i Commentry, Frankrig. Ca. 90 % af Rhône-Poulencs vitaminproduktion sælges i ren form, resten i færdigblandinger.

(95) RPAN producerer kun vitaminer til dyrefoderindustrien, idet det selskab, som RPAN var efterfølgeren af, AEC, gik ud af markedet for vitaminer til mennesker omkring 1988.

(96) Den øverste leder i Rhône-Poulenc med driftsmæssigt ansvar for vitaminaktiviteterne var den administrerende direktør og bestyrelsesformand for Rhône-Poulencs Animal Nutrition-division.

(97) Før fusionen med Hoechst var RPAN direkte underlagt den administrerende direktør og bestyrelsesformand for Rhône-Poulencs AGRO Division (omdøbt til Plant and Animal Health Division i 1997). Efter fusionen med Hoechst svarer denne stilling i dag til administrerende direktør for Aventis Agriculture.

1.2.5.4. Lonza

(98) Lonza AG er en schweizisk kemikalieproducent, der blev oprettet i 1897. I 1974 blev Lonza overtaget af det daværende Alusuisse som et selvstændigt ledet datterselskab og kom ind under Alusuisse Lonza-koncernen (Algroup).

(99) Denne koncern, som er en af Schweiz' største industrivirksomheder, havde igennem 25 år været aktiv inden for aluminium, medicin- og kosmetikemballage, kemikalier og energi. I 1998 udskilte Algroup sine kemikalie- og energiaktiviteter fra resten af koncernen forud for den planlagte fusion af Algroups aluminium- og specialemballageaktiviteter med Pechiney og Alcan(11).

(100) Den udskilte enhed er aktiv inden for finkemikalier, fødevaretilsætningsstoffer og bioteknologiske produkter i hele verden og energiproduktion i Schweiz, og dens navn er Lonza Group AG.

(101) Til trods for de mange reorganiseringer i Lonza AG's moderkoncerner er virksomheden aldrig blevet indordnet i nogen anden enhed og er forblevet et selvstændigt ledet foretagende.

(102) Den nye enhed, Lonza Group AG, havde i 1998 en nettoomsætning på 2,153 mia. CHF (1,340 mia. ECU) og et driftsoverskud på 292 mio. CHF (182 mio. ECU). Lonza Group AG's koncernhovedkvarter ligger i Zürich. Lonza Groups Fine Chemicals and Specialties Division er placeret i det helejede datterselskab Lonza AG, som ligger i Basel. Lonza AG havde i 1998 en nettoomsætning på 1,012 mia. CHF (627 mio. ECU).

1.2.5.5. Solvay

(103) Solvay Pharmaceuticals NV, som har hovedkvarter i Weesp, Nederlandene, indgår i den belgiske kemikalieproducent Solvay SA's medicinalvirksomhed. Frem til 1980 indgik selskabet i Philips-koncernen. Det producerer lægemidler. Det eneste vitamin, det producerer og sælger, er vitamin D3. Dets samlede omsætning i 1998 lå på 788 mio. NLG (355 mio. ECU).

1.2.5.6. Merck

(104) Merck KgaA i Darmstadt, Tyskland, er en medicinalproducent. Selskabet er oprettet som et driftsdatterselskab af E. Merck oHG, som er et interessentskab oprettet i 1827, og som ejer 75 % af kapitalen.

(105) Indtil midten af 1995 var Merck ejet af E. Merck oHG. I juli 1995 blev Merck KgaA oprettet og fik alle kommercielle aktiviteter overført - E. Merck oHG fungerer nu udelukkende som holdingselskab.

(106) Den samlede omsætning (alle produkter) lå i 1998 på 8,1 mia. DEM (4,12 mia. ECU). Mercks relevante produkter i denne sag er vitamin C og H (biotin). Langt størsteparten af Mercks produktion af biotin leveres til BASF, som videresælger det i bulk.

1.2.5.7. Daiichi

(107) Daiichi Pharmaceutical Co. Ltd i Tokyo, Japan, blev oprettet i 1915 og producerer et bredt udsnit af etiske lægemidler, receptfrie medicinalprodukter og veterinærprodukter.

(108) Omsætningen lå i 1998 på 280,805 mia. JPY (1,92 mia. ECU). Daiichis relevante vitaminproduktion består af vitamin B (calpan) og B6.

1.2.5.8. Eisai

(109) Eisai Co. Ltd, Tokyo, er en stor japansk medicinalproducent, der har specialiseret sig i etiske medicinalprodukter.

(110) Den samlede omsætning lå i 1998 (regnskabsåret sluttede den 31. marts 1999) på 284,860 mia. JPY (1,95 mia. ECU), hvoraf 3 % blev realiseret i Europa. Eisais eneste vitaminprodukt er vitamin E, der tegner sig for ca. [5-15] % af selskabets samlede omsætning.

1.2.5.9. Kongo

(111) Kongo Chemical Company Ltd, Toyama, Japan, er en privatejet producent af medicinalpræparater.

(112) Selskabet havde i 1998 en samlet omsætning på 4,097 mia. JPY (28 mio. ECU). Dets eneste relevante produkt i denne sag er folinsyre.

1.2.5.10. Sumitomo

(113) Sumitomo Chemical Company Ltd, Osaka og Tokyo, er en af Japans største kemikalieproducenter, med et produktudbud omfattende grundkemikalier, petrokemikalier, finkemikalier, landbrugskemikalier og lægemidler.

(114) Koncernens samlede omsætning i det regnskabsår, der sluttede den 31. marts 1999, lå på 927,7 mia. JPY (6,3 mia. ECU). Biotin (vitamin H) og folinsyre er dens relevante produkter i denne sag.

1.2.5.11. Sumika

(115) Sumika Fine Chemicals Company, Osaka, Japan, er et helejet datterselskab af Sumitomo Chemical Company.

(116) Det blev stiftet i april 1992 ved en fusion mellem Yodogawa Pharmaceutical, Daiei Chemical Industries og Okayama Chemicals og fik sit navn ved denne lejlighed.

(117) Dets samlede omsætning i regnskabsåret 1998 lå på 19,345 mia. JPY (132,5 mio. ECU). Dets relevante produkt i denne sag er folinsyre.

1.2.5.12. Takeda

(118) Takeda Chemical Industries Ltd, også Osaka, som blev oprettet i 1925 og er aktiv inden for industrikemikalier, lægemidler, kosmetik og sundhedsprodukter, er en førende medicinalproducent, der opererer i hele verden; Takeda er Japans største vitaminproducent og også en af de største producenter af bulk-vitaminer i verden. De Takeda-produkter, der er relevante i denne sag, er vitamin B1, B2, B6 og C samt folinsyre.

(119) Takeda havde i 1998 en samlet omsætning på 841,816 mia. JPY (5,7 mia. ECU). Eksporten tegnede sig for 16,1 % af den samlede indtjening. Fødevarer og vitaminprodukter udgjorde 10 % af salget.

1.2.5.13. Tanabe

(120) Tanabe Saiyaku Co. Ltd, Osaka, er en af Japans førende lægemiddelproducenter. Lægemidler tegnede sig i 1998 for 81 % af indtjeningen, resten stammede fra fødevareadditiver og kosmetik. I 1998 havde Tanabe en samlet omsætning på 216 mia. JPY (1,6 mia. ECU). Eksporten tegnede sig for 13,8 % af 1998-indtjeningen.

(121) Tanabes relevante produkt i denne sag er biotin. Tanabe køber vitaminer i bulk hos andre producenter, deriblandt Roche (vitamin B1 og C), som enten benyttes i selskabets egen produktion eller videresælges.

(122) Tanabes største biotinaftager i Europa er [...](12).

1.2.6. OMSÆTNING OG MARKEDSSTØRRELSE

(123) Nedenstående tabel giver et overblik over de enkelte virksomheders relative betydning på verdensmarkedet og EØS-markedet og deres respektive størrelse(13):

>TABELPOSITION>

I nedenstående serie tabeller angiver første kolonne, hvilken virksomhed der er tale om. Anden kolonne viser tallene for omsætningen inden for det pågældende vitaminprodukt i hele verden i det sidste fulde kalenderår, hvor overtrædelsen bestod, og - i parentes - virksomhedens markedsandel i hele verden i den periode, hvor overtrædelsen fandt sted. Tredje kolonne indeholder samme oplysninger som anden kolonne, men i relation til EØS-markedet for vitaminproduktet i stedet for verdensmarkedet. Alle tallene er nødvendigvis omtrentlige.

Vitamin A

Omsætning (1998, mio. EUR) og markedsandel (1990-1998)

>TABELPOSITION>

Vitamin E

Omsætning (1998, mio. EUR) og markedsandel (1990-1998)

>TABELPOSITION>

Vitamin B1

Omsætning (1993, mio. EUR) og markedsandel (1991-1993)

>TABELPOSITION>

Vitamin B2

Omsætning (1994, mio. EUR) og markedsandel (1991-1994)

>TABELPOSITION>

Vitamin B5

Omsætning (1998, mio. EUR) og markedsandel (1991-1998)

>TABELPOSITION>

Vitamin B6

Omsætning (1993, mio. EUR) og markedsandel (1991-1993)

>TABELPOSITION>

Vitamin C

Omsætning (1994, mio. EUR) og markedsandel (1991-1994)

>TABELPOSITION>

Vitamin D3

Omsætning (1997, mio. EUR) og markedsandel (1994-1997)

>TABELPOSITION>

Vitamin H

Omsætning (1993, mio. EUR) og markedsandel (1991-1993)

>TABELPOSITION>

Folinsyre

Omsætning (1993, mio. EUR) og markedsandel (1991-1993)

>TABELPOSITION>

Betacaroten

Omsætning (1998, mio. EUR) og markedsandel (1992-1998)

>TABELPOSITION>

Carotinoider

Omsætning (1998, mio. EUR) og markedsandel (1993-1998)

>TABELPOSITION>

1.3. SAGENS FORLØB

(124) Den 12. maj 1999 meddelte Rhône-Poulenc Kommissionen, at selskabet ønskede (i henhold til Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, den såkaldte "samarbejdsmeddelelse"(14) at underrette Kommissionen om sin egen og andre producenters deltagelse i den europæiske del af et [...](15) vitaminkartel og agtede at samarbejde med Kommissionen i dennes undersøgelser.

(125) Den 19. maj 1999 fremsendte Rhône-Poulenc en skriftlig oversigt over aktiviteter på markedet for vitamin A og E, som selskabet selv indrømmede udgjorde en overtrædelse af traktatens artikel 81.

(126) Rhône-Poulenc fremsendte en supplerende oversigt til Kommissionen den 25. maj 1999 med yderligere oplysninger om kartellet.

(127) Roche og BASF skrev til Kommissionen henholdsvis den 4. og den 6. maj 1999 efterfulgt af en fælles henvendelse den 17. maj 1999. De meddelte Kommissionen, at de agtede at samarbejde i enhver undersøgelse, men uden på det tidspunkt at fremsætte nogen udtalelse eller fremsende noget bevismateriale.

(128) Den 26. maj 1999 rettede Kommissionen begæringer om oplysninger efter artikel 11 i forordning nr. 17 til Roche og BASF angående deres deltagelse i formodede ulovlige aftaler inden for vitamin B2, B5, C, og E, betacaroten og færdigblandinger (de produkter, der var omfattet af de amerikanske straffesager, se betragtning 149-154 nedenfor).

(129) Begge virksomheder fremsendte et memorandum til Kommissionen, hvori de indrømmede at have overtrådt artikel 81 - Roche den 4. juni, BASF den 15. juni 1999. Disse redegørelser omhandlede de vitaminprodukter, der var genstand for retssager i USA. Med hensyn til færdigblandinger hævdede producenterne, at selv om der havde været spredte drøftelser angående færdigblandinger i Europa, havde der aldrig været nogen egentlig aftale herom, eftersom størsteparten af salget bestod af "rene" produkter(16).

(130) Ved brev af 23. juni 1999 fremsendte BASF en omfattende samling dokumenter hovedsagelig vedrørende det mængdekontrol- og overvågningssystem, kartellet anvendte for de ovennævnte vitaminer fra og med 1989.

(131) Roche fremsendte også en omfattende samling papirer angående mængdekontrolsystemet inden for vitamin A, E og B5, betacaroten og carotinoider ved brev af 22. juni 1999.

(132) Ved brev af 9. og 16. juli 1999 fremsendte Roche som svar på Kommissionens begæring om oplysninger detaljerede oplysninger og dokumenter angående aftalerne om A, E, B5 og C samt betacaroten; den 30. juli 1999 fremsendte Roche oplysninger angående aftalerne om vitamin B1, B6, D3 og H samt carotinoider. Som svar på Kommissionens begæring fremsendte BASF også oplysninger om møderne angående vitamin A, E, B5 og C den 16. juli 1999.

(133) Solvay Pharmaceuticals fremsendte en redegørelse angående konkurrencebegrænsende aftaler om vitamin D3 ved brev af 29. juni 1999, suppleret med yderligere oplysninger og dokumenter den 14. september 1999.

(134) Den 19. og 20. august 1999 fremsendte Kommissionen begæringer om oplysninger til Takeda, Daiichi, Tanabe, Sumitomo, Lonza og Merck angående deres formodede deltagelse i prisfastsættelsesaftaler for visse vitaminer. (Disse begæringer omfattede ikke alle de produkter, inden for hvilke de var mistænkt for at have deltaget i en ulovlig samordning)(17).

(135) Den 9. september 1999 modtog Kommissionen fra Takeda et dossier angående vitamin B1, B2, B6 og C samt folinsyre. (Takeda hævdede allerede at have udarbejdet dossieret før modtagelsen af artikel 11-begæringen). Takeda fremsendte svar på begæringen om oplysninger den 18. og 20. oktober 1999 angående vitamin B1 og B6. Selskabet fremsendte desuden yderligerere dokumenter om folinsyre, og den 10. januar 2000 besvarede det en begæring om oplysninger om folinsyre, der blev fremsendt den 15. november 1999.

(136) Daiichi havde allerede den 2. juli 1999 fremsendt en betydelig samling dokumenter til Kommissionen angående vitamin B5, før virksomheden fik tilsendt artikel 11-begæringen (der drejede sig om vitamin B6).

(137) I relation til vitamin B6 benægtede Daiichi i sit svar på begæringen om oplysninger af 19. august 1999 ikke sin deltagelse i samordningen, i hvert fald ikke frem til midten af 1994.

(138) Tanabe indrømmede i sit svar af 11. oktober 1999 at have deltaget i samordning med de andre biotinproducenter fra oktober 1991 og indtil 1994.

(139) Den 12. oktober 1999 modtog Kommissionen fra Eisai et dossier og en redegørelse notat angående konkurrencebegrænsende aftaler for vitamin E.

(140) I sit svar dateret 5. november 1999 indrømmede Sumitomo at have haft hyppige kontakter med andre biotinproducenter, men hævdede, at disse ikke indebar nogen konkurrencebegrænsende adfærd fra Sumitomos side.

(141) Ved brev af 24. september 1999 som svar på Kommissionens begæring indrømmede Lonza at have deltaget i en række multilaterale møder med andre biotinproducenter og erkendte disses konkurrencebegrænsende karakter.

(142) Merck indrømmede i sit svar af 26. oktober 1999 at have deltaget i drøftelser om priser med konkurrenter angående biotin. Den 22. november 1999 fremsendte Merck en række relevante dokumenter om aftalerne angående dette produkt.

1.3.1. KOMMISSIONENS SAGSBEHANDLING

(143) Den 6. juli 2000 indledte Kommissionen procedure i denne sag og fremsendte en klagepunktsmeddelelse til de virksomheder, denne beslutning er rettet til.

(144) Virksomhederne fik adgang til Kommissionens sagsakter på en cd-rom, der indeholdt alt tilgængeligt materiale i sagen. Denne cd-rom fik de tilsendt, kort tid efter fremsendelsen af klagepunktsmeddelelsen.

(145) Sumitomo og Sumika gør gældende, at de ikke havde fuld aktindsigt, da Kommissionen ikke udleverede hverken ikke-fortrolige versioner i alle tilfælde eller en detaljeret beskrivelse af indholdet af disse dokumenter og derfor kunne have tilsidesat begge virksomheders ret til kontradiktion.

(146) Denne påstand må afvises. Kommissionen udleverede en fuldstændig kopi af alle tilgængelige og delvis tilgængelige dokumenter i sagsakterne, herunder ikke-fortrolige versioner af delvis tilgængelige dokumenter på den cd-rom, der blev fremsendt til alle de virksomheder, klagepunktsmeddelelsen var rettet til. En beskrivende liste over indholdet af de ikke tilgængelige dokumenter blev opstillet og fremsendt til de samme virksomheder.

(147) Efter deres skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen deltog alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, med undtagelse af Solvay Pharmaceuticals BV, Kongo Chemical Co. Ltd og Sumika Fine Chemicals Ltd, i den mundtlige høring i sagen, der fandt sted den 12. december 2000. Under høringen fik virksomhederne også lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger til de skriftlige svar fra de andre parter, som de havde fået udleveret tidligere.

(148) Med undtagelse af Sumitomo og Sumika anfægtede ingen af producenterne i deres skriftlige svar på klagepunktsmeddelelsen den sagsfremstilling, som Kommissionen baserede sin klagepunktsmeddelelse på, på noget væsentligt punkt.

1.3.2. RETSFORFØLGNING I ANDRE JURISDIKTIONER

(149) Den 8. maj 1998 blev Roches amerikanske datterselskab ved en Grand Jury subpoena indstævnet for District Court of Northern Texas i forbindelse med de undersøgelser af vitaminmarkedet, som det amerikanske justitsministerium havde indledt.

(150) I den sag, der blev anlagt for District Court of Northern Texas den 20. maj 1999, blev Roche og BASF anklaget for at have deltaget i en ulovlig samordning ("combination and conspiracy") i strid med Section 1 i Sherman Act 1890 (15 USC §1) med det formål at forhindre og eliminere konkurrence ved at fastsætte priserne på og fordele salgsmængderne af bestemte vitaminer i USA og andetsteds. Visse enkeltpersoner blev også anklaget for overtrædelser af Sherman Acts strafferetlige bestemmelser. Der var tale om følgende vitaminer og perioder:

- vitamin A og E: fra januar 1990 og indtil februar 1999

- vitamin B2: fra januar 1991 og mindst indtil efteråret 1995

- vitamin B5: fra januar 1991 og mindst indtil december 1998

- vitamin C: fra januar 1991 og mindst indtil efteråret 1995

- betacaroten: fra januar 1991 og mindst indtil december 1998, og

- vitamin-færdigblandinger: fra januar 1991 og mindst indtil december 1997.

(151) Efter et forlig med USA erkendte BASF og Roche sig skyldige i anklagen om ulovlig samordning og blev idømt en bøde på henholdsvis 225 mio. USD og 500 mio. USD. To af de øverste ledere i Roche, hr. [...](18) og hr. [...](19), som begge var bestyrelsesmedlemmer, erkendte sig skyldige i de strafferetlige anklager og blev idømt den aftalte straf på henholdsvis fire og fem måneders fængsel samt personlige bøder.

(152) Den 9. september 1999 indvilligede Takeda, Eisai og Daiichi i at erkende sig skyldige og betale bøder på i alt 137 mio. USD for deres deltagelse i vitaminkartellet.

(153) Rhône-Poulenc fik indrømmet betinget immunitet for retsforfølgning i henhold til justitsministeriets immunitetsprogram efter at have samarbejdet med de amerikanske myndigheder.

(154) I USA blev de deltagende virksomheder således idømt følgende bøder i vitaminkartelsagen:

>TABELPOSITION>

(155) Også de canadiske konkurrencemyndigheder har foretaget omfattende undersøgelser af priskartellet, da det påvirkede konkurrencen inden for salg og levering af vitaminer i bulk i Canada.

(156) Den 22. september 1999 erkendte Roche, BASF, Rhône-Poulenc, Daiichi og Eisai sig ved Federal Court of Canada (Trial Division) skyldige i anklager angående ulovlig samordning med det formål at forhindre eller ulovligt begrænse konkurrencen i strid med Section 45 i Competition Act 1985.

(157) De blev idømt følgende strafferetlige bøder:

>TABELPOSITION>

1.3.3. BEVISMATERIALET

(158) Det vigtigste bevismateriale, Kommissionen har fremskaffet, består af:

- redegørelse fra Rhône-Poulenc af 19. maj 1999 med bilag ("Rhône-Poulencs redegørelse")

- supplerende redegørelse fra Rhône-Poulenc af 25. maj 1999 med bilag ("Rhône-Poulencs supplerende redegørelse")

- redegørelse fra Roche af 2. juni 1999 ("Roches redegørelse")

- redegørelse fra BASF af 15. juni 1999 ("BASF's redegørelse")

- redegørelse fra Solvay Pharmaceuticals BV (angående vitamin D3) af 29. juni 1999 ("Solvays første redegørelse")

- materiale fremsendt af Roche ved brev af 22. juni 1999 (bundt A)

- materiale fremsendt af BASF ved brev af 23. juni 1999 (bundt B)

- svar fra Roche angående vitamin E i henhold til artikel 11, dateret 9. juli 1999, med bilag 1-14 (bundt C)

- redegørelse fra Daiichi af 9. juli 1999 (Daiichis redegørelse) angående vitamin B5 med supplerende materiale (bundt D)

- svar fra Roche (vitamin A, E, B2, B5, C osv.) i henhold til artikel 11, dateret 16 juli 1999, med bilag

- svar fra BASF (vitamin A, E, B5, C) i henhold til artikel 11, dateret 16. juli 1999, med tabeller

- brev fra Roche af 30. juli 1999 angående vitamin B1, B6, D3, biotin og carotinoider med bilag

- redegørelse fra Solvay Pharmaceuticals BV af 14. september 1999 med tillæg ("Solvays anden redegørelse")

- materiale fremsendt af Takeda den 7. september 1999 angående aftaler om B1, B2, B6, C og folinsyre (bundt E)

- materiale fremsendt af Takeda den 18. oktober 1999 angående aftaler om folinsyre (bundt F)

- svar fra Takeda af 18. og 20. oktober 1999 på begæring om oplysninger om vitamin B1 og B6

- redegørelse fra Eisai af 12. oktober 1999 med bilag (Eisais redegørelse)

- svar fra Tanabe af 11. oktober 1999 på begæring om oplysninger om biotin med tillæg

- svar fra Merck af 26. oktober 1999 på begæring om oplysninger om biotin

- brev fra Merck af 22. november 1999 på begæring om oplysninger om vitamin B1 og B6

- svar fra Takeda af 10. januar 2000 på begæring om oplysninger om folinsyre.

1.4. KARTELLERNE

(159) I det følgende gives en beskrivelse af de faktiske omstændigheder i forbindelse med hvert af kartellerne på de forskellige berørte vitaminmarkeder, nemlig markederne for vitamin A, E, B1, B2, B5, B6, C, D3 og H, folinsyre, betacaroten og carotinoider.

1.4.1. VITAMIN A OG E

1.4.1.1. Kartellernes tilblivelse og grundstruktur

(160) De europæiske producenter udtaler, at priserne på både vitamin A og E faktisk faldt betydeligt i slutningen af 1980'erne som følge af konkurrencen. Det "drastiske" prisfald for vitamin E skyldtes ifølge Roche Eisais "prisoffensiv" i 1989 (for vitamin A beskylder Roche Rhône-Poulenc for en aggressiv prispolitik). I løbet af sommeren 1989 blev der afholdt mindst to møder på topplan, det første den 7. juni mellem Roche og BASF i Basel, det andet i Zürich, hvor Rhône-Poulenc også deltog. Ledende medarbejdere fra Roche, BASF og Rhône-Poulenc mødtes igen i Zürich i eller omkring september 1989. Mødet varede i to dage. Eisai deltog ikke, og Roche siger, at tanken var at få Eisai med i en senere fase.

(161) Ifølge Rhône-Poulenc var Roche tilfreds med sin markedsandel på 50 %, BASF ønskede at øge sin fra de daværende 30 %, og Rhône-Poulenc ville gerne have haft mere end sine 15 %, men indså, at det ikke ville være muligt.

(162) BASF har givet en ret detaljeret beskrivelse af mødet i Zürich i september 1989, hvor kartellet inden for vitamin A og E blev etableret.

(163) Den første dag opgjorde lederne med ansvar for markedsføring af vitaminer i hver virksomhed sammen med flere produktmanagere størrelsen af markedet for vitamin A og E og aftalte derefter, hvordan verdensmarkedet og de regionale markeder skulle fordeles mellem de fire producenter på basis af deres respektive faktiske salg i 1988.

(164) Det underliggende mål var kort sagt at stabilisere hver enkelt producents andel af verdensmarkedet. Markedsandelene blev fastfrosset på 1988-niveauerne, og efterhånden som markedet voksede, kunne hver virksomhed kun øge sit salg i overensstemmelse med sin fastlagte kvote og væksten på markedet og ikke på bekostning af en konkurrent.

(165) Den anden dag sluttede de administrerende direktører for finkemikaliedivisionerne (eller hvad der svarede dertil) og marketingdirektøren for vitaminer i hver virksomhed sig til mødet for at vedtage de aftalte kvoter og skabe "tillid" mellem deltagerne til, at aftalerne ville blive overholdt. Det var devisen "prisen før mængden", der var det underliggende princip for kartellet. Desuden blev der drøftet konkrete prisniveauer.

(166) Ifølge oplysninger fra BASF havde hver af vitamin A-producenterne følgende markedsandel i 1988, som var det år, der blev anvendt som "basisår" for fastsættelsen af kvoterne:

>TABELPOSITION>

(167) For vitamin E gav BASF også oplysninger om det faktiske salg i 1988, der fordelte sig således:

>TABELPOSITION>

(168) Disse tal blev muligvis justeret en smule for at nå frem til de tildelte kvoter. Ifølge BASF blev der på Zürich-mødet aftalt følgende globale markedsandele:

>TABELPOSITION>

Roche bekræfter ovenstående kvoter for vitamin A.

(169) I løbet af efteråret 1989 holdt de europæiske producenter endnu et møde i Basel for at fastlægge kartellets rammer og procedure i nærmere enkeltheder. For hver region, også Europa, blev markedsandelskvoterne yderligere opdelt på de enkelte lande, således at den samlede tildeling stemte overens med den regionale kvote, og de regionale andele tilsammen stemte overens med de kvoter, der var fastlagt for verdensmarkedet.

(170) Der blev opstillet skøn over markedets størrelse i 1990, og denne prognose blev vedtaget; hver virksomheds procentvise kvoter blev derefter omdannet til salgskvoter udtrykt i tons for hele verden, regionen og hvert nationale marked.

(171) I hele kartelperioden gentog dette sig hvert år sidst på sommeren/først på efteråret, og disse møder gik under betegnelsen "budgetmøder".

Struktur og deltagere

De regelmæssige møder

(172) Efterhånden som kartellet udviklede sig, opstod der en kompleks struktur af regelmæssige møder. Der var fire niveauer:

Toplederne

(173) Der var tale om virksomhedernes øverste ledere med ansvar for vitaminaktiviteterne, dvs. divisionsdirektørerne og undertiden markedsføringsdirektørerne for vitaminer. Deres rolle var at tilkendegive, at aftalen blev bakket op på øverste plan, fastlægge den overordnede strategi og sikre, at alle parter fortsat fulgte aftalen.

Marketingdirektørerne

(174) Marketingdirektørerne for vitaminer (som måske også var med til topledermøderne) traf beslutning om den praktiske gennemførelse af aftalerne og vedtog budgetterne. På nogle af møderne var måske også divisionsdirektørerne til stede. De mødtes to eller tre gange om året.

Global markedsføring

(175) På dette niveau var der tale om de ledere, der havde ansvaret for markedsføring af vitamin A og E i hele verden. Deres møder, der fandt sted hvert kvartal, havde til formål at overvåge gennemførelsen af kvotesystemerne.

Regional markedsføring

(176) Disse møder blev afholdt på det regionale plan mellem marketingcheferne for hver region (også Europa), og de fandt sted omkring fire gange om året. Man drøftede bl.a. de priser, der skulle anvendes over for individuelle kunder. Gruppen havde også ansvaret for:

- at overvåge salget i forhold til budgettet på regionalt plan og foretage de eventuelt fornødne justeringer

- at afdække relevante udviklinger på markedet i deres region

- at gennemføre de prisforhøjelser, der var aftalt på højere niveauer.

(177) De regionale møder for Europa blev ofte afholdt sammen med de globale møder, der fandt sted på et højere niveau.

(178) BASF har oplyst navnene på de personer, der normalt deltog i møderne i den relevante periode.

Samspillet mellem de forskellige grupper

(179) Kartellets aktivitet var centreret om opstilling og gennemførelse af det årlige "budget". Både i denne og i andre henseender svarede den måde, hvorpå kartellet fungerede, ret nøje til den interne finansielle styring og kontrol, der foregår internt i en enkelt virksomhed.

(180) De af BASF navngivne marketingdirektører (som Rhône-Poulenc omtalte som de "øverste operationelle chefer for vitaminer") mødtes, normalt i august, for at udveksle globale salgstal og skøn over markedets størrelse og vækst i det efterfølgende år og opstille budgettet for det kommende år.

(181) Disse møder, der blev omtalt som "budgetmøder", var altid tilrettelagt af Roche og blev afholdt i hoteller i eller omkring Basel. Ifølge Rhône-Poulenc startede Roche med at opridse den aktuelle situation på markedet med tabeller opstillet ud fra de oplysninger, de øvrige forinden havde givet telefonisk.

(182) Det var i dette forum, at prisforhøjelser plejede at blive vedtaget - normalt blev prisen forhøjet med fem procent ad gangen. De endelige prisbeslutninger blev normalt truffet i årets anden halvdel, og en typisk ikrafttrædelsesdato var den 1. april i året efter.

(183) Når en prisforhøjelse blev vedtaget, var det normalt Roche, der tog føringen og først bekendtgjorde den (det ser dog ud til, at Roche undertiden bad BASF om at annoncere den først).

(184) Efter budgetmødet i august mødtes de tre divisionsdirektører (for Rhône-Poulencs vedkommende bestyrelsesformanden for RPAN), således at driftscheferne og marketingcheferne, som havde deltaget i budgetmøderne, kunne fremlægge det foregående års resultater.

(185) Disse møder blev også holdt i hoteller i eller i nærheden af Basel. På møderne, der blev tilrettelagt og ledet af Roche, opridsede Roche udviklingen på markedet, og divisionsdirektørerne drøftede derefter markedets størrelse, markedsandelsforøgelser, prisbevægelser og potentielle problemer.

(186) De øverste koncernledere fra Roche, BASF og Rhône-Poulenc med ansvar for vitaminaktiviteterne afholdt yderligere møder en eller to gange om året i Basel, Paris og Frankfurt, og det ser ud til, at de skiftedes til at tilrettelægge disse møder. Ifølge Rhône-Poulenc var der ingen konkret dagsorden. Men der er formentlig tale om de møder, der er beskrevet af Roche. Formålet med dem var at tilkendegive topledelsens opbakning bag kartellet og fastlægge den overordnede strategi.

(187) Også de regionale møder for Europa blev normalt tilrettelagt af Roche og afholdt i Basel. De blev afholdt i måneden efter hvert kvartals udløb. De regionale marketingchefer rapporterede om udviklingen på markedet til møderne højere oppe i hierarkiet, hvor de fornødne beslutninger blev truffet.

(188) De chefer, der deltog i de europæiske regionalmøder, havde ugentlig telefonkontakt med hinanden for at overvåge aftalerne om priser og salgsmængder og drøfte individuelle kunder. Hver måned udvekslede de oplysninger om, hvilke mængder vitamin A og E der var solgt på hvert nationale marked. (Roche oplyste de andre om Eisais månedlige salg på det europæiske marked som helhed og ikke for hvert land.)

Mængdekontrolsystem: "Budgetter"

Generelt

(189) Grundideen med kartellet var at få fastfrosset markedsandelene inden for de to produkter på 1988-niveauet.

(190) Alle de tre største europæiske producenter har sendt Kommissionen tabeller og talopstillinger, der blev udarbejdet og anvendt til beregning og fastlæggelse af salgskvoterne for vitamin A og E på hver regionale og nationale marked.

(191) De af BASF fremsendte tabeller og talopstillinger er formentlig det mest komplette sæt dokumenter i relation til "budgettet" og kan tjene til illustration af, hvordan kontrolsystemet fungerede. BASF-papirerne består i alt væsentligt af a) arbejds- og andre papirer brugt til fastsættelse af det årlige "budget" for hver producent og for hvert land og b) diagrammer, hvor de enkelte producenters faktiske salg sammenholdes med deres respektive "budgetterede mængder", dvs. deres kvote for hvert regionale og nationale marked både på årsbasis og for de mellemliggende perioder (der blev udvekslet mængdebaserede salgstal på månedsbasis).

(192) De af Roche indsendte papirer består af a) talopstillinger baseret på data fra de andre producenter, der viser kvoteaftalerne og de måneds- og årsresultater, deltagerne udvekslede og b) diagrammer opstillet af Roche til budgetdrøftelser og møder.

(193) "Budget"-papirerne for 1998 er repræsentative for hele perioden og kan tages som eksempel(20).

Vitamin A

(194) For hele "regionen" (der også omfatter Østeuropa, Afrika og Mellemøsten) lå de foreslåede kvoter på 45,3 % for Roche, 31,6 % for BASF og 23,3 % for Rhône-Poulenc.

(195) For Vesteuropa som helhed er kvoterne angivet til 44,3 % for Roche, 32,1 % for BASF og 23,6 % for Rhône-Poulenc.

(196) Tallene for hele året blev fastholdt på en kumulativ månedlig basis for at sikre, at hver part overholdt sin aftalte markedsandel - hvis en af virksomhederne solgte mere end sin kvote, ville den være nødt til at "drosle" sit salg ned, således at de andre kunne komme op. Hvis en producent ved årets udgang lå betydeligt over sin kvote, var vedkommende nødt til at købe vitaminer hos de andre for at yde dem kompensation for deres manglende opfyldelse af deres kvote.

Vitamin E

(197) Der var en tilsvarende edb-base for vitamin E, selv om 1) der er særskilte diagrammer for "dyrefoder", "medicinal" og "totalt salg", og 2) mængderne er angivet i tons.

(198) Også her kan dokumenter fra BASF for 1998 benyttes til illustration af, hvordan systemet fungerede - det virkede på samme måde også i årene fra 1989 til 1997.

(199) På talopstillingerne for vitamin E er de tre største producenter igen betegnet "1", "2" og "3"; "4" refererer til Eisai og "5" til andre producenter.

Mindste- og målpriser

(200) På deres "topmøde" i Zürich i september 1989 aftalte Roches, BASF's og Rhône-Poulencs divisionsdirektører en politik gående ud på "pris før mængde".

(201) Beslutningerne om, hvorvidt, hvornår og hvor meget priserne skulle sættes op, blev truffet af vitaminmarketingcheferne på deres periodiske møder. De endelige beslutninger blev normalt truffet i årets andet halvår, typisk med ikrafttrædelsesdato for "forhøjelsen" den efterfølgende 1. april.

(202) I begyndelsen af kartellet havde parterne aftalt en prisforhøjelse på ca. 10 % for både vitamin A og E.

(203) Parterne aftalte normalt, at en af producenterne skulle gå først med at "annoncere" forhøjelsen, enten i fagpressen eller i direkte kommunikation med de store kunder. Når først prisforhøjelsen var blevet annonceret af et kartelmedlem, fulgte de andre generelt trop.

(204) På denne måde kunne man give de samordnede prisforhøjelser, såfremt de blev anfægtet, udseende af at være udslag for prisførerskab på et oligopolistisk marked.

(205) Kommissionen har fremskaffet interne papirer om prissætning og ledelse fra både Roche og BASF, der viser, at begge producenter normalt opererede med "listepriser" (eller "målpriser" og "mindstepriser").

(206) En illustration af, hvordan prismålene blev anvendt, findes i Roches "Prisark" for vitamin A og E, der blev udsendt til afdelingerne i marts 1991.

(207) Målet for vitamin A var at hæve prisen (i CHF) med 5-10 % for 1991 (og samtidig komme uden om prisdifferentialet mellem USD og DEM, som ellers kunne udnyttes af mæglere). Ordren var at holde verdensmarkedsandelen på 48 %, men "sætte prismålet over mængde-/markedsandelmålet: skyd ikke over mængdemålet ved ikke at holde prismålet" (jf. "pris før mængde"-mottoet, se ovenfor under betragtning 200).

(208) Arket viser de "listepriser" og "mindstepriser", der skulle anvendes for hvert produkt i DEM og USD for andet og tredje kvartal af 1991.

(209) I forbindelse med denne prisforhøjelse fik salgsafdelingerne instruks om, at i Europa skulle "de aktuelle DEM-priser på vitaminer til dyrefoder anvendes overalt i andet kvartal 1991. Prisforhøjelse på + 10 % forberedes og annonceres i maj med omgående virkning på spotsalg og alle kontrakter i tredje kvartal. Fødevare-/Pharma-priserne skal overholdes." (Oversat fra engelsk). (Tilsvarende instrukser blev givet for vitamin E).

(210) Under det samordnede initiativ i 1991 blev der indført nye priser hvert kvartal; fra begyndelsen af 1993 blev priserne som regel forhøjet en gang om året, normalt pr. 1. april, med 1. oktober som en eventuel yderligere mulighed.

Kartellerne i perioden 1989-1997

(211) I kartellets første år mødtes ledere fra Roche, BASF og Rhône-Poulenc hyppigt for at konkretisere deres aftaler: Rhône-Poulenc har givet oplysninger om ca. ni møder i tiden mellem januar 1990 og januar 1991.

(212) Der var også separate møder mellem Roche og Eisai om vitamin E, der er dokumenteret i et internt Roche-memorandum med overskriften "Eisais historie", og som begyndte med et møde på topplan i Japan i september 1990.

(213) Den 25. oktober 1990 blev der afholdt et opfølgningsmøde i Basel, hvor Eisai-ledere bekræftede, at Eisai var rede til at gå med i "klubben" på betingelse af, at medlemmerne udvekslede deres salgstal.

(214) De tre europæiske producenter gik på et trepartsmøde i Basel den 30. oktober 1990 med til at optage Eisai i systemet i første omgang i fem år og med en kvote på 1600 tons, der kunne øges i takt med vækst på markedet. For Eisai ville fordelen ligge i et garanteret salg og højere priser.

(215) Eftersom Eisai igennem størsteparten af 1990 ikke var rigtigt med i systemet for vitamin E og havde solgt mere end forventet, havde aftalerne tilsyneladende ikke resulteret i nogen større prisforhøjelse i det år.

(216) I december 1990 blev der anrettet store skader på Rhône-Poulencs vitamin E-fabrik ved en brand. De store producenter drog den konklusion, at kunderne ville være villige til at betale højere priser i en situation med knaphed i udbuddet (de konkluderede også, at priserne på vitamin A kunne sættes op samtidig på baggrund af knapheden på vitamin E).

(217) Selv om Rhône-Poulenc fremlægger dette uheld som værende katalysatoren for kartellets udbygning, fremgår det af BASF's og Roches beskrivelser af begivenhederne, at rammerne om kartellet og mekanismerne for dets gennemførelse allerede var blevet aftalt ved udgangen af 1989.

(218) Efter et såkaldt "topmøde" i Japan den 8. og 9. januar 1991 mellem topledere fra de tre europæiske producenter og Eisai (se betragtning 234), bekræftede sidstnævnte sin vilje til at gå med i det verdensomspændende kvotesystem for vitamin E, og Eisais kvote blev forhøjet fra 10 til 11 %. Eisai ser ud til at have ønsket at bortforklare drøftelserne med konkurrenterne i relation til konkurrencereglerne ved at møde de tre hver for sig i 20 minutter hver; Eisai kalder ret utroværdigt disse møder for "høflighedsvisitter". Uanset hvad Eisai håbede at opnå ved denne camouflagemanøvre, blev effekten ødelagt ved, at Eisai indbød alle tre konkurrenter til et " fællesmøde" umiddelbart efter på en restaurant, hvor der (hvilket Eisai selv indrømmer) blev foreslået og drøftet et "velordnet marketingsystem".

(219) Aftalen blev bekræftet et par uger senere, da topledere fra Roche besøgte Japan og mødtes med Eisai (se betragtning 236).

(220) Eisais endelig optagelse i mængde- og prissystemet for vitamin E gjorde det sammen med udbudsknapheden muligt for de fire producenter at hæve priserne på dette produkt betydeligt i løbet af 1991. (Rhône-Poulenc fik forsyninger fra Roche og BASF fra en "medproducent", indtil virksomhedens fabrikker igen var i stand til at producere). Samtidig og sideløbende med prisforhøjelserne på vitamin E aftalte og gennemførte de tre europæiske producenter betydelige prisforhøjelser for vitamin A.

(221) Priserne på begge vitaminer steg kraftigt mellem 1991 og 1994. Den første prisforhøjelse i 1991 lå på omkring 10 % (se betragtning 202). Ifølge Roche var målet efter 1994 at fastholde de prisniveauer, der var opnået.

(222) At prisforhøjelserne for vitamin A og E var samtidige og ensartede, førte til klager til de franske myndigheder fra lokale færdigblandingsproducenter. Den 28. januar 1993 foretog de franske myndigheder et kontrolbesøg. Roche underrettede Takeda om udfaldet på et vitamin C-møde den 8. februar 1993. Takeda har noteret Roches affærdigende holdning til disse kontrolundersøgelser:"Der blev ikke fundet noget. Desuden blev der foretaget kontrolbesøg hos RPAN, men der blev ikke fundet noget. Denne type kontrolundersøgelse blev også foretaget i 1991, men der var ingen beviser. R mener ikke, at disse kontrolbesøg rejser problemer, men de er omhyggelige med, hvordan de håndterer papirerne." (Oversat fra engelsk).

(223) I begyndelsen af 1994 havde der udviklet sig en betydelig prisforskel (ca. 10 %) mellem Europa og USA inden for vitamin A og E. Den blev af mæglere udnyttet til "arbitragetransaktioner". Roche gav den 1.-4. februar 1994 sine områdechefer instruks om, at "med hensyn til 1994-priserne må vi derfor fokusere på Europa (...) Vort mål er at få A-priserne op med 2 DEM og E-priserne med 1 DEM. Mængderne må kontrolleres nøje." BASF havde allerede påpeget fænomenet over for sine europæiske salgsselskaber i september 1993.

(224) Den 14. februar 1994 bebudede BASF via fagpressen forhøjelser på 5 % for vitamin A og E. Salgskontorerne fik instrukser om omgående at anvende nye "grænsepriser" - mindsteforhøjelsen skulle være på 2 DEM for vitamin A og 1 DEM for E.

(225) I 1994 gjorde den hurtige stigning i efterspørslen efter vitamin E til mennesker det nødvendigt at revidere Rhône-Poulencs kvote. For at holde sin aftalte 16 %-andel af det samlede marked var Rhône-Poulenc nødt til at øge sit salg af vitaminer til dyrefoder. Producenterne aftalte i august 1994 en øvre grænse for Rhône-Poulencs markedsandel i dyrefodersektoren på 21 %; hvis den aftalte kvoteforhøjelse i denne sektor imidlertid ikke gav Rhône-Poulenc hele den samlede markedsandel på 16 %, ville de andre to europæiske producenter købe hos Rhône-Poulenc for at opveje det lavere salg. Sådanne kompenserende køb blev foretaget af Roche i 1996 og af Roche og BASF i 1997.

(226) BASF har udtalt, at igennem hele kartelperioden overvejede og undersøgte deltagerne foranstaltninger til at eliminere eller afskrække marginale konkurrenter (i Kina og Rusland) fra at gå ind på det europæiske marked.

Kartellernes fortsættelse efter de amerikanske undersøgelser

(227) Sidst i 1997 blev det offentligt kendt i USA, at det amerikanske justitsministerium have sat en Federal Grand Jury til at undersøge formodede overtrædelser af straffebestemmelserne i Section 1 Sherman Act inden for vitaminsektoren.

(228) Mødedeltagerne var allerede blevet klar over, at kartelmyndighederne interesserede sig for deres hemmelige aftaler og forsøgte at minimere antallet og hyppigheden af deres kontakter. Det sidste trepartsmøde blev holdt i Basel i november 1997, hvor det blev besluttet, at man i fremtiden kun ville mødes på et bilateralt plan.

(229) Rhône-Poulenc oplyser, at i december 1997 telefonerede selskabets daværende direktør for dyre- og plantesundhedsdivisionen til sine kolleger i Roche og BASF og arrangerede møder med dem, angiveligt for at meddele, at hans selskab "trak sig ud af" aftalerne; den 22. december 1997 oplyses han først at have besøgt BASF i Ludwigshafen og derefter Roche i dennes hovedkvarter i Basel for at opsige aftalerne inden for vitamin A and E.

(230) Dette aktion blev "annonceret" til Rhône-Poulencs produktionsledelse inden for dyreernæring i begyndelsen af januar 1998.

(231) Men uanset hvilke formelle eller officielle instrukser der måske blev givet, var virkeligheden en anden: Topledere fra alle tre virksomheder besluttede at videreføre samarbejdet i en ændret form og på et "mere diskret grundlag", som BASF udstrykte det. Det skete øjensynligt på initiativ af Roche. Den 15. januar 1998 fandt der et møde sted mellem Roche og Rhône-Poulenc og et par dage senere med BASF. Begge møder er af Roche beskrevet som et "operationelt møde på topplan". Det blev besluttet, at der ikke skulle være flere gruppemøder, men kun bilaterale kontakter. Roche har fremlagt en liste over disse møder. I mere end et år udvekslede disse ledere også månedlige salgsdata fra deres private bopæle, hvor formålet var at holde øje med enhver afvigelse fra de aftale kvotetildelinger.

(232) At BASF tillægger "enkeltpersoner" i hver virksomhed ansvaret for disse fortsatte kontakter, må ses i lyset af de stillinger, de indtog - i Roche var det marketingdirektøren for vitaminer, i RPAN var det salgsdirektøren.

(233) De seneste kendte kontakter fandt sted i februar 1999; der blev udvekslet salgsdata for januar måned.

Eisais deltagelse

(234) Eisai producerede kun vitamin E og deltog ikke i nogen møder for vitamin A. For vitamin E's vedkommende begyndte kontakterne på Roches initiativ med det formål at etablere et kartel allerede i Tokyo den 22. og 23. november 1989, og de blev efterfulgt af mødet i Basel den 8. december 1989 med de tre europæiske producenter beskrevet af Eisai. Eisai hævder imidlertid ikke at have givet noget tilsagn om at skære sin produktion ned. Efter flere møder med Roche i Europa og Japan og fortsat pres fra Roche indbød Eisai lederne fra de tre europæiske producenter til et "topmøde" den 8. og 9. januar 1991. Eisais påstand om ved denne lejlighed kun at have været en modstræbende vært, der var "overrasket" over grove krænkelser af forretningsetiketten modbevises af den måde, indbydelsen til Roche var formuleret.

(235) Som det udtrykkeligt står i indbydelsen, var formålet med mødet at bekræfte topledelsens intentioner, etablere et tillidsforhold mellem parterne og aftale, hvad der skulle ske på det næste "topmøde".

(236) Et par uger efter, den 30. og 31. januar 1991, tog topledere fra Roche til Japan for selv at møde flere japanske vitaminproducenter, bl.a. Eisai. Der blev aftalt en prisforhøjelse på ca. 10 % (se betragtning 207). Man enedes også om, at alle deres fremtidige kontakter kun skulle være bilaterale: Roche ville underrette BASF og Rhône-Poulenc om udfaldet. Omvendt ville Roche afstemme sin holdning med de andre to europæiske producenter og handle på deres vegne i forhold til Eisai.

(237) Derefter var der ingen multilaterale møder med deltagelse af Eisai, og kommunikationen med kartellet foregik altid via Roche.

(238) Den normale fremgangsmåde var, at de tre europæiske producenter mødtes først, hvadenten der var tale om topmøder, budgetmøder eller operationelle eller regionale møder hvert kvartal, og derefter mødtes Roche en eller to ugere senere med Eisai på det tilsvarende plan.

(239) Eisai gav Roche sine salgstal for hver region, og til gengæld gav Roche Eisai de samlede tal for de tre europæiske producenter tilsammen på verdensplan og regionsplan. Roche opgav ingen individuelle tal.

(240) Eisais forsøg på at fremstille sig selv under dette forløb som en modstræbende deltager i aftalerne alene for at "udveksle oplysninger" modbevises af det materiale, Kommissionen har fået fra Roche, som stammer fra Eisai, og som viser sidstnævntes deltagelse i etableringen af et kvotesystem. Eisai har til Kommissionen selv udleveret dokumenter udarbejdet i forbindelse med disse møder, der modsiger virksomhedens påstand.

(241) En opgørelse udarbejdet af en Eisai-medarbejder til et møde i februar eller marts 1995 viser Eisais resultater i Nordamerika, Europa, Asien og Sydamerika i 1990, 1993 og 1994 samt Eisais plan for 1995. En "speaking note" til samme møde viser, at Eisais erklærede politik over for sine konkurrenter gik ud på at overbevise dem om sine gode hensigter i relation til kartelaftalen:

"Mødet i januar 1991 er blevet anerkendt som 'basis', og resultatet i 1990 stemte overens med basis.

Som den med den laveste markedsandel er vi startet med 11,2 % (1990) og har af Dem fået accepteret en 11,9 %-plan (1991).

Vi har holdt vores 11 % og har fulgt den af Dem foreslåede plan hvert år for at samarbejde i klubben.

Vi har respekteret hinandens position og status.

Fra det første møde har vi nævnt vort ønske om at få [5-15] % på mellemlang sigt (fem år) og [10-20] % på længere sigt (ti år).

Som det fremgår af den samlede opgørelse frem til 1994, har vi aldrig fraveget den grundlæggende aftale og forståelse."

(Oversat fra engelsk).

(242) Eisais aktive deltagelse i kartellet inden for vitamin E (uanset hvilken camouflage der blev benyttet til at "retfærdiggøre" møderne) satte de europæiske producenter i stand til at hæve prisniveauet i Europa uden frygt for at blive underbudt af denne japanske producent. Eisai indrømmer selv, at virksomhedens "havde en politik gående ud på at hæve priserne og ville følge de prisforhøjelser, de andre tog initiativ til". I denne sammenhæng må enhver påstand om, at det var de normale markedskræfter, der fungerede, ses i lyset af kartellets særegne opfattelse af, hvad "prisførerskab" gik ud på: se betragtning 200-203.

1.4.2. VITAMIN B1 (THIAMIN)

1.4.2.1. Kartellets tilblivelse og grundstruktur

(243) I 1989 havde Roche en global markedsandel på 44 %, BASF havde 13 % og Takeda omkring 31 %, mens de kinesiske producenter havde 9 %.

(244) Ifølge Roche indledtes kartelsamarbejdet inden for vitamin B1 den 30. og 31. januar 1991 under vitaminmarketingdirektørens besøg i Tokyo, hvor han mødte repræsentanter fra Takeda (samt de andre japanske vitaminproducenter). Deltagerne udvekslede data om salgsmængder og markedsandele i 1990.

(245) Formålet med aftalen om vitamin B1 var at få hævet priserne ved at stabilisere markedsandelene og tildele salgsmængder på basis af det faktiske salg i det foregående år.

(246) Roche har ikke givet Kommissionen nærmere oplysninger om kvotetildelingerne for hver region, men de fremgår af det materiale, Kommissionen har fået fra BASF.

(247) I "referenceåret" 1990 er det faktiske salg og markedsandelene i Europa opgivet til Roche 280 t (38 %), BASF 142 t (20 %) og Takeda 300 t (42 %). (Prognoserne for hver region for 1991 og "målene" for 1992 er også angivet).

(248) BASF deltog ikke i dette møde, og Roche har i sine udtalelser ikke refereret til BASF's deltagelse, men det er klart, at BASF var med i mængdekontrolsystemet - se betragtning 260-269.

1.4.2.2. Mængdekontrol- og overvågningssystem

(249) Selv om hovedaktøren Roche (i modsætning til, hvad der er tilfældet for vitamin A og E) ikke har fremsendt noget "budget"-materiale til Kommissionen angående vitamin B1, har Takeda udleveret en betydelig mængde papirer fra den periode, herunder tabeller og mødereferater, der viser, hvordan mængdekontrol- og overvågningssystemet fungerede.

- et dokument dateret 5. juni 1991 bærer overskriften "Vitamin B1-overvågning i 1990" og viser for hver region (Nordamerika, Latinamerika, Japan, Europa osv.) Roches, BASF's, Takedas og de kinesiske producenters (sidstnævnte nok kun anslået) salg i tons i 1990

- et dokument af samme dato bærer overskriften "Markedsprognose 1991" og viser på basis af en antagelse angående væksten på markedet i hver region (Europa er sat til 1,5 %) mængdefordelingen på hver producent for 1991

- et yderligere dokument, af samme dato, bærer overskriften "Overvågning af markedet i 1. kvartal 1991" og indeholder for Roche, BASF og Takeda en sammenligning af det faktiske salg med prognosen for hver region

- et dokument med overskriften "Markedet og konkurrencen - Vitamin B1" (dateret 20. maj 1993) viser Roches, BASF's og Takedas faktiske salg i de enkelte regioner i 1992 sammenholdt med deres tildelinger

- et dokument dateret 5. november 1993 sammenligner Takedas faktiske salg i 1992 med virksomhedens kvote i hver region og indeholder en skabelon (til udfyldning) til en sammenligning af hver producents "faktiske salg" i forhold til "planen" i perioden januar-december 1993

- et sæt skabeloner (udfyldt) til sammenligning på løbende kvartalsbasis af Roches, Takedas og BASF's "tildeling" og "resultat" for 1993

- tilsvarende dokumenter findes for andre år.

1.4.2.3. Kartelmøder

(250) Efter det første møde i januar 1991 mødtes ledende medarbejdere fra Roche og Takeda med jævne mellemrum i Tokyo og Basel på både "topplan" og "operationelt plan" for at overvåge anvendelsen af kvotesystemet og fastsætte priser.

(251) BASF deltog ikke i møderne, men fik tildelt en kvote for B1, der blev drøftet på møderne.

(252) Eftersom der fandtes kartelaftaler for alle de vitaminer, som både Roche og Takeda producerede (Vitamin B1, B2, B6 og C samt folinsyre), omfattede deres jævnlige møder ofte alle disse fem produkter. Fra Roches side ændrede deltagerne på det tekniske plan sig, efterhånden som man gik over til at drøfte det næste produkt (se f.eks. Takedas referat af det todages operationelle møde i Tokyo i november 1992 - den første dag var afsat til vitamin C, mens morgenmødet den anden dag drejede sig om vitamin B1, B2 og B6).

(253) Takedas referat af et møde i november 1992 er karakteristisk for, hvordan de operationelle møder foregik:

"VB1

1) Udveksling af resultater for januar-september

>TABELPOSITION>

Altsammen under forventning. B er svag i markedsføring.

Overtaget af kinesiske produkter.

Mere interesseret i at holde prisen end i mængden.

2) Kvote for 1993

Vækstrater ca. 2 % højere

1992

>TABELPOSITION>

3) Pris

Uændret: USD 43,00, DEM 74,00

4) Kinesiske produkter

Takeda ville gerne beskytte sine faste kunder ved at bruge produkter, der ikke opfylder specifikationerne, af foderkvalitet. Det er svært at genvinde kunderne, når de er startet med at bruge kinesiske produkter".

(Oversat fra engelsk).

(254) Der var også bilaterale møder mellem Roche og Takeda i Basel om deres fælles produktudbud: vitamin B1, B2, B6 og C samt folinsyre. Desuden havde Takeda lejlighedsvis bilaterale møder med BASF, hvor man drøftede B1.

1.4.2.4. Kartellet i perioden 1991-1994

(255) Fra 1991 og indtil omkring 1993 hævede kartellet gradvis prisen på vitamin B1. I 1991 forhøjede producenterne markedsprisen fra under 65 DEM til 68 DEM pr. kg. En tabel (dateret 29. marts 1994) fra Takeda viser "listepriserne" og "mindstepriserne" for produktet i hver geografiske region, bl.a. Europa.

(256) Fra 1. januar 1992 lå "listeprisen" på 76 DEM pr. kg leveret, og "mindsteprisen" var 74 DEM pr. kg (BASF's prisinstrukser af 11. december 1991 bekræfter mindsteprisen på 74 DEM pr. kg).

(257) Ved udgangen af 1992 begyndte man at mærke konkurrencen fra kinesiske produkter, og producenterne drøftede, om de skulle "ignorere" denne konkurrence ligesom hidtil, eller om de skulle opsuge den kinesiske produktion. I juni 1993 havde producenterne besluttet at konkurrere på prisen over for bestemte kunder, der benyttede kinesiske produkter.

(258) Denne politik blev fastholdt i slutningen af 1993. Den overordene plan skulle opretholdes i 1994. For at fastholde deres kundegrundlag aftalte producenterne, at de skulle tilpasse sig til de kinesiske priser for foderkvalitet over for store kunder, men den lave pris måtte ikke anvendes generelt - der skulle fortsat anvendes højere priser for fødevare- og medicinalkvaliteterne.

(259) Ifølge Roche besluttede de to producenter i 1994, at aftalen ikke længere kunne opretholdes, og den blev bragt til ophør i første halvdel af 1994; det sidste møde angående vitamin B1 fandt sted den 10. juni i det år. Omkring midten af 1994 var markedsprisen på foderkvalitet faldet til ca. 28 ECU pr. kg (fra hele 38 ECU pr. kg). Prisudviklingen for vitamin B1 i løbet af kartelperioden (og efter kartellets opløsning) fremgår af tabel IV i bilaget.

1.4.2.5. BASF's deltagelse

(260) BASF indstillede produktionen af vitamin B1 i 1989 og købte derefter sine forsyninger hos Roche, i første omgang på en femårig leveringskontrakt. BASF var fortsat en af de største udbydere af bulk-vitaminer i Fællesskabet og i verden i kartelperioden.

(261) Tabeller, som Kommissionen har fået fra Takeda angående vitamin B1, viser under overskriften "Markedet og konkurrencen - Vitamin B1" og "Markedet" (udarbejdet for at kunne overvåge gennemførelsen af de hemmelige aftaler) for Roche, Takeda og BASF "prognoser" og "vurdering" for deres kvartalsvise salg i hver af de store geografiske regioner, herunder også Europa.

(262) Tabeller med titlen "Vitamin B1: Markedsprognose" og oversigtstabeller, der viser "resultatet" i forhold til "tildelingen" for hver producent i 1993 indeholder også tal for BASF.

(263) I Takedas referat af mødet med Roche i november 1992 angående de fem vitaminprodukter, de begge producerer (også vitamin B1), findes et afsnit med overskriften "Udveksling af resultater for perioden januar-september", hvor Takedas, Roches og BASF's "plan" og "salgsresultat" sammenlignes (BASF fik også tildelt en kvote for 1993). Oplysningerne må Roche have fået fra BASF.

(264) Takedas mere fuldstændige referat af dette møde bekræfter BASF's deltagelse i kvoteordningen. Roche beretter i sit referat, at:

"På grund af indflydelsen fra de kinesiske produkter var hverken R, T eller B i stand til at nå op på prognosen. Navnlig B ligger langt nede (- 50 t) og er desperat for at foretaget tilpasninger."

(Oversat fra engelsk).

(265) Roche havde tydeligvis af BASF fået til opgave at tale på dennes vegne. I referatet hedder det videre:

"R: Vi vil gerne vide, om der er nogen måde, De kan hjælpe B på, eftersom de er så langt bagefter. (T svarede, at B's produkter sælges af R, så hvis B har brug for hjælp, måtte det være R, der skulle hjælpe."

(Oversat fra engelsk).

(266) BASF nægter at have deltaget direkte i vitamin B1-kartellet, men har selv til Kommissionen udleveret håndskrevne tabeller, som (ifølge BASF) "afspejler oplysninger, BASF har fået af en repræsentant for Roche angående aftalerne mellem Roche og Takeda inden for vitamin B1" (BASF understreger også, at BASF ikke producerer B1). BASF giver imidlertid ingen forklaring på, hvorfor der i tabellerne er angivet en kvote for BASF såvel som for "Roche" og "Tak". For Europa (tilsvarende beregninger findes for hver geografiske region) ser tabellen sådan ud:

>TABELPOSITION>

(Tallene for "referenceåret" 1990 svarer til tallene fra Takeda).

(267) BASF har selv indrømmet at være blevet underrettet om aftalerne med Takeda af Roche, der ikke ønskede, at BASF skulle forstyrre vitamin B1-markedet med sit videresalg: "Ifølge denne aftale med Takeda meddelte Roche BASF de vitamin B1-priser og -mængder, BASF kunne sælge i de enkelte regioner." (Oversat fra engelsk).

(268) Under Takedas lejlighedsvise bilaterale kontakter med BASF kom man ind på vitamin B1-priserne: da BASF's markedsføringsdirektør for vitaminer var i Tokyo den 13. juli 1993, meddelte han, at inden for vitamin C, B1 og B6 ville BASF "følge R(oche)'s og T(akeda)'s prispolitik ... hvis priserne forhøjes, vil vi følge med".

(269) Til trods for, at BASF ikke deltog i møderne mellem Roche og Takeda, er der således omfattende belæg for BASF's deltagelse i den ulovlige samordning om fastsættelse af priserne på vitamin B1.

1.4.3. VITAMIN B2 (RIBOFLAVIN)

1.4.3.1. Kartellets tilblivelse og grundstruktur

(270) I årene mellem 1988 og 1990 faldt prisen på vitamin B2 med ca. 12 %. For at få vendt denne tendens besluttede de to store producenter, at der var behov for samordnet handling.

(271) Den 14. og 15. juli 1991 mødtes repræsentanter for Roche og BASF i Bottmingen i Schweiz for at aftale rammerne om et kartel inden for vitamin B2. Takeda var ikke til stede på dette første møde, men det var BASF's og Roches hensigt at få Takeda med i den næste fase. (Takeda var på det tidspunkt allerede med i kartelaftalerne inden for vitamin B1 og C).

(272) På basis af det faktiske salg i 1990 og andre producenters anslåede markedsandel for hvert år aftalte de globale kvoter for perioden fra 1992 til og med 1994. Mængdekvoterne fordelte sig således:

>TABELPOSITION>

(273) Forholdet mellem Roches og BASF's salg af vitamin B2 skulle ændres fra 65:35 i 1990 til 62:38 i 1994. 1992 skulle være det første år med kvotesystemet. For 1994 regnede Roche og BASF med at få tilsammen 80 % af hele verdensmarkedet; Takeda skulle have 13,5 % (ud for tallene for Takeda har BASF noteret "Hvis de tager mere [ krig?"). Et papir fra BASF viser den aftale, man nåede frem til på dette møde.

(274) Senere i 1991 tog ledende repræsentanter fra Roche og BASF (hver for sig) til Japan for at overtale Takeda til at gå med til den foreslåede kvotering inden for vitamin B2, hvilket Takeda endte med at gøre i slutningen af 1991/begyndelsen af 1992. Drøftelserne under Takeda-repræsentanters besøg i Basel den 13. april 1992 om "den nye prispolitik for løbende forhøjelse af prisen" omfattede også vitamin B2.

1.4.3.2. Kartelmøder

(275) Kartellet opererede med møder hvert kvartal. Den normale procedure var øjensynligt, at Roche mødte Takeda først og derefter havde et separat bilateralt møde med BASF.

(276) Formålet med kvartalsmøderne var at holde øje med størrelsen af de faktiske markedsandele i forhold til kvoten og justere salget efter de aftalte kvoter. Der blev udviklet et kontrolsystem i stil med systemet for vitamin A og E (se betragtning 283).

(277) Takedas referat af et møde med Roche i Zürich den 25. maj 1993 (med overskriften "Tilintetgøres efter læsning") kan betragtes som typisk for disse møder angående vitamin B2:

"1) VB2

- Priserne stiger glat (R) (T)

f.eks. R's salg i Europa i april, 91,4 DEM (R)

T's resultater i Europa i marts, 88 DEM

- Ingen sandsynlighed for større efterspørgsel, hvilket betyder, at det vil være vanskeligt at øge afsætningen (R)

T regner med 400 t i 1993, dvs. nogenlunde som i 1992 (T)

(...)

- Lohmann(21)

Da R og BASF konkurrerer, vil Lohman helst ikke købe det hele hos konkurrenter, dvs. vil hellere købe hos T. T må være omhyggelig med priserne, når der afgives tilbud. Prisen må under ingen omstændigheder være for lav. (R)

OK, vil kontakte (Takeda-medarbejder) (T)".

(Oversat fra engelsk).

(278) Takeda havde også lejlighedsvise bilaterale møder med BASF angående vitamin B2 (såvel som andre produkter), og i et referat af 13. juli 1993 (også påført "Tilintetgør efter læsning") hedder det:

"VB2 foderkvalitet

(B) B's pris i Europa er 90-92 DEM. Men T tilbyder en lavere pris på 85/86 DEM. Korriger venligst dette snarest muligt.

(T) T sælger til 88/90 DEM. På den anden side giver B's tilbud på en lavere pris på 86 DEM til DK's Løven problemer.

(B) Vi vil tjekke i morgen og vende tilbage. Vi vil gerne have, at priserne generelt ikke sættes lavere end 90 DEM.

(T) Enig."

(Oversat fra engelsk).

1.4.3.3. Kvoterne

(279) Efter at Takeda var kommet med i kartelaftalerne for vitamin B2, var de årlige kvoter genstand for intense forhandlinger, hvor Takeda krævede en højere kvote. I et Takeda-referat af et møde i eller omkring november 1992 om alle vitaminer, også B2, hedder det:

"VB2 Jan-september

1) Fastlæggelse af kvote

>TABELPOSITION>

Fordeling af 384

>TABELPOSITION>

Divisionsdirektøren ville gerne have den op på 500 t inden for fem år (i 1991)

R begik en regnefejl, da 1991-overslaget blev opstillet (...)

Større salg må være acceptabelt, hvis det ikke går ud over priserne."

(Oversat fra engelsk).

(280) Takedas salgsambitioner var tydeligvis årsag til irritation hos Roche. I Takedas referat af sit møde med Roche i Tokyo den 17. november 1992 anføres følgende i relation til vitamin B2:

"Ligesom med VB6, var R forbeholden over for T's forøgelse af salget og blev ved med at vende tilbage til T's udtalelse om, at de ønskede at sælge 500 t om fem år."

(Oversat fra engelsk).

(281) Roche foreslog, at Takedas kvote for 1993 skulle være på 385/390 t og hæves til 420 for 1994. Takeda beskriver sin reaktion således:

"T: Eftersom der stadig er uvished om vores produktionskapacitet, kender vi endnu ikke vores mængde. Selv om vi ikke er seriøse, vil hr. [...] gerne have 500 t i 1993. Middelvejen mellem dette og Deres forslag på 390 vil være omkring 440/445 t. (R spurgte ikke om mere)."

(Oversat fra engelsk).

Se også et Takeda-referat af et møde den 21. april 1993 med hensyn til Takedas neddæmpning af sine salgsambitioner).

(282) For 1994 gik Takeda rent faktisk med til at holde sit salg på omkring 410 t. På et møde på Hilton Hotel i Basel med Roche den 9. februar 1994 udvekslede deltagerne deres salgsresultater inden for vitamin B2 for 1993 og salgsplanerne for 1994:

"T: Vores resultat for 1993 ligger på 421 t og meget tæt op ad den aftalte mængde, og vi planlægger at holde samme niveau på omkring 420-440 t i 1994. Hvad prisen angår, vil vi støtte R's politik fuldt ud og arbejde på at få en pris på mindst 69,00 USD cif/115,00 DEM for USD-produkter og 61,00 USD cif/92,00 DEM for foderkvalitet (leveret USA) ... I Europa vil B bebude prisforhøjelse for foderkvalitet (4 %) medio februar. T ville gerne have mindsteprisen op fra 92,00 DEM til 97,00 DEM pr. 1. april. T's salg er fortsat lavt, så man vil sætte ind på at få hævet priserne.

b) Med hensyn til T's 1993-resultater og 1994-planer forløber udviklingen i overensstemmelse med grundaftalen ...

Vi kan ikke forvente nogen større efterspørgselsstigning i 1994. Der vil blive gjort en indsats for at hæve prisen i Europa og holde en mindstepris på 61,00 USD i USA. R ville også gerne have T med på denne prispolitik. (T indvilligede)."

(Oversat fra engelsk).

1.4.3.4. Mængdekontrol og -overvågning

(283) Som for de fleste andre vitaminprodukter var kvotesystemet for vitamin B2 genstand for løbende ajourførende rapportering og overvågning. Kommissionen har fra BASF fået dokumenteret, hvordan kontrol- og overvågningssystemet for vitamin B2 fungerede, og det følgende er repræsentativt herfor:

- salgstal for hver region (Europa, Nordamerika, Latinamerika, Fjernøsten og Japan) for 1995 og de første tre måneder af 1996. For producenter uden for aftalerne (ADM (Archer Daniels Midland) og GUS (de russiske producenter) opstilles der overslag

- et internt arbejdspapir fra BASF med BASF's eget salg i hvert land(22).

1.4.3.5. Mål- og mindstepriser

(284) I kartelperioden blev der aftalt jævnlige prisforhøjelser og fassat nedre grænser for priserne. Takeda har også udleveret tabeller, der angiver de "liste"- og "mindstepriser" i hver region på de forskellige vitaminer, herunder også B2, der var gældende i perioden fra 1. juni 1991 til 1. april 1993. For vitamin B2 var priserne følgende:

>TABELPOSITION>

(285) Udviklingen i gennemsnitspriserne på vitamin B2 igennem hele kartelperioden og efter aftalernes ophør fremgår af tabel V i bilaget.

1.4.3.6. Kartellet i perioden 1991-1996

(286) De pris- og mængdebeslutninger, der blev truffet på disse møder, blev ført ud i livet ved, at hver af producenterne udstak instrukser til deres regionalchefer. Fra 1991 til 1993 blev priserne på B2 jævnligt forhøjet (se betragtning 284).

(287) I 1993 opdagede parterne, at en amerikansk producent, Coors, havde en større produktionskapacitet til vitamin B2, end de havde anslået i 1991. For at forhindre Coors i at forstyrre deres aftaler ved at eksportere sit produktionsoverskud aftalte Roche og BASF, at den førstnævnte skulle indgå kontrakt om at købe 115 t vitamin B2 (svarende til halvdelen af Coors' kapacitet) i 1993. BASF ville til gengæld købe 43 t fra Roche; byrden skulle således deles i forholdet 62:38 svarende til deres kvoter.

(288) Senere solgte Coors sin vitamin B2-fabrik til Archer Daniels Midland (ADM). I 1995 tegnede Rhône-Poulenc og ADM kontrakt på, at Rhône-Poulenc skulle markedsføre den riboflavin, ADM producerede i USA, i Europa. BASF noterede, at Roche havde en "ambivalent" holdning og sommetider prioriterede prisen, andre gange mængden højest. BASF så ingen mening i at hæve priserne, fordi det simpelthen ville gøre det lettere for ADM at trænge ind på markedet. ADM's markedsandel i Europa steg fra blot 2 % til 9 %, primært på Roches bekostning. Priserne begyndte at falde. Roche hævder allerede dengang at være blevet klar over, at Takeda snød ved at opgive et salg, der var op til 20 % mindre end det faktiske.

(289) I et "fortroligt referat" fra Takeda af et møde (navnlig om vitamin C) holdt den 16. marts 1995 med repræsentanter fra Roche, BASF og Merck hedder det: