DA Den Europæiske Unions Tidende L 88/16

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 13. maj 2003

om tysklands statsstøtte til fordel for Kahla Porzellan GmbH og Kahla/Thüringen Porzellan GmbH

(meddelt under nummer K(2003) 1520)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2006/239/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFORLØB

(1) Den 16. november 1998 og 24. marts 1999 modtog Kommissionen klager fra konkurrenter over et formodet misbrug af statsstøtte, som delstaten Thüringen skulle have ydet til fordel for Kahla Porzellan GmbH (Kahla I) og Kahla/Thüringen Porzellan GmbH ( Kahla II), begge Thüringen, Tyskland.

(2) Efter en omfattende korrespondance og møder med repræsentanter for Tyskland indledte Kommissionen den 15. november 2000 den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende den ad hoc-støtte, der var ydet til virksomhederne. Samtidig blev Tyskland pålagt at fremsende de nødvendige oplysninger, således at det kunne konstateres, om nogle af støtteforanstaltningerne opfyldte betingelserne i de godkendte støtteordninger, som de angiveligt var tildelt i henhold til.

(3) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte. Den 31. juli 2001 modtog Kommissionen bemærkninger fra Kahla II, som blev videresendt til Tyskland ved brev af 7. august 2001.

(4) Den 26. marts 2001 besvarede Tyskland påbuddet om oplysninger, fremlagde oplysninger om støtten og underrettede Kommissionen om yderligere støtte til fordel for virksomheden, der ikke hidtil var blevet anmeldt. Kommissionen anmodede den 28. maj 2001 om yderligere oplysninger, som den modtog den 30. juni 2001. Yderligere supplerende oplysninger blev afgivet den 9. august 2001.

(5) Ved brev 30. november 2001 underrettede Kommissionen Tyskland om sin beslutning om at udvide proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, til støtte, der ikke opfyldte betingelserne i godkendte støtteordninger, som den angiveligt var tildelt i henhold til, samt støtte, som Kommissionen ikke tidligere var blevet underrettet om.

(6) Den 10. december 2001 blev sagen drøftet indgående med repræsentanter for Tyskland og virksomheden.

(7) Kommissionens beslutning om at udvide proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte. Kommissionen har modtaget bemærkninger fra støttemodtageren (Kahla II). Disse bemærkninger blev ved brev af 6. marts 2002 videresendt til Tyskland med anmodning om eventuelle kommentarer.

(8) Den 30. januar svarede Tyskland på beslutningen om at udvide den formelle undersøgelsesprocedure og fremsendte udførlige oplysninger. Ved brev af 30. april 2002 blev der anmodet om yderligere oplysninger. Tyskland fremsendte sit svar ved brev af 29. maj 2002, som blev registreret samme dag.

(9) Ved brev af 28. februar 2002 modtog Kommissionen bemærkninger fra Kahla II, som blev videresendt til Tyskland ved brev af 6. marts 2002. Den 18. marts 2002 blev der modtaget en ny klage, hvorefter Kahla II angiveligt har modtaget yderligere støtte. Disse oplysninger blev videresendt til Tyskland ved brev af 30. april 2002. Tysklands svar på klagen blev modtaget den 29. maj 2002.

(10) Den 24. juli 2002 blev sagen igen drøftet med repræsentanter for Tyskland. Efter dette møde fremsendte Tyskland nærmere oplysninger den 7. august 2002. Den 30. juli 2002 fastholdt Kahla II sine tidligere argumenter. Ved brev af 1. oktober 2002, registreret samme dag, fremsendte Tyskland yderligere bemærkninger.

II. BESKRIVELSE

A. Virksomheden

(11) Kahla II er efterfølgeren til Kahla I. Både Kahla I og Kahla II beskæftiger sig med fremstilling af porcelænsservice og finkeramik. De er beliggende i et område, som er støtteberettiget efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a).

(12) I overensstemmelse med den tyske bekendtgørelse om omdannelse af statsejede konglomerater (Kombinate), virksomheder og organer til kapitalselskaber (UmwandVO) blev virksomheden oprettet den 1. marts 1990 ved omdannelse af VEB Vereinigte Porzellanwerke Kahla til to selskaber med begrænset ansvar. Det ene af disse selskaber var Kahla I. Treuhandanstalt (THA) privatiserede Kahla I den 23. april 1991, hvor virksomheden blev solgt til Hoffmann (75,1 % af indskudskapitalen) og Ueing (24,9 % af indskudskapitalen) mod betaling af en købspris på 2 DEM. Privatiseringsaftalen blev indgået med de eneste bydende, efter at THA havde offentliggjort det påtænkte salg i fortegnelsen over de virksomheder (Hoppenstedt), som blev udbudt til salg, og rettet forespørgsler til sammenslutninger inden for den keramiske industri og handelskamrene. Ifølge Tysklands oplysninger havde en likvidation af virksomheden været dyrere for THA. Privatiseringsaftalen trådte ifølge Tyskland først i kraft den 11. december 1992.

(13) Nedenstående forretningsoplysninger blev fremsendt af Tyskland (omsætning og driftsresultat i mio. DEM): Tabel 1 1991 1992 1993 Ansatte 1 561 827 696 Omsætning 25,4 29,3 27,9 Driftsresultat -29,5 -25,8 -13,4

(14) Den 9. august 1993 indgav virksomheden konkursbegæring. Konkursbehandlingen blev indledt den 29. september 1993.

(15) Ifølge Tyskland søgte kuratoren efter konkursbehandlingens indledning efter investorer, som kunne overtage anlægsaktiverne. Efter kuratorens opfattelse ville man opnå den bedste pris for anlægsaktiverne, hvis virksomheden blev solgt som videreførelse af virksomheden.

(16) I november 1993 stiftede en privat investor, G. Raithel, Kahla II. I januar 1994 solgte kuratoren det konkursramte Kahla I's ejendomme, maskiner og anlæg samt lagerbeholdninger til G. Raithel. 380 ansatte blev overtaget.

(17) Den samlede pris udgjorde oprindeligt 7,391 mio. DEM. Aftalen blev ændret den 5. oktober 1994, således at prisen på 2,05 mio. DEM for anlæggene, som skulle finansieres ved hjælp af et tilskud på 2,5 mio. DEM (se foranstaltning 15), skulle betales ved underskrivelsen af den ændrede aftale. Lovbestemte rettigheder, varemærker, registrerede mønstre og knowhow blev overdraget for 1 DEM. Kunderegistret og ordrebeholdningen blev overdraget vederlagsfrit. Prisen på 2,136 mio. DEM for lagerbeholdningerne skulle betales i ti rater fra den 1. marts 1994. Den faste ejendom skulle sælges afgiftsfrit for 3,205 mio. DEM og betales inden 14 dage.

(18) Ifølge Tyskland blev der foretaget acontobetalinger indtil 1996. Et beløb på 1 mio. DEM blev endelig betalt i 1999, efter at kuratoren havde ophævet et pant i en del af den faste ejendom. Den samlede pris, der i sidste instans blev betalt, udgjorde 6,727 mio. DEM. Ifølge Tyskland blev prisen for lagerbeholdningerne reduceret med 0,664 mio. DEM som følge af skader, der blev konstateret efter salget. Det fremgår af de foreliggende oplysninger, at salget i første række blev finansieret ved hjælp af statsstøtte. Egne midler uden noget som helst støtteelement udgjorde kun 55 000 DEM.

(19) Salget af den faste ejendom blev godkendt af THA den 18. juli 1994 (4) og af dennes efterfølger, Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS), den 19. oktober 1995.

(20) Ifølge købsaftalen skulle delstatens Thüringer Industriebeteiligungs GmbH & Co. KG (»TIB«), en offentlig virksomhed, der er oprettet af delstaten Thüringen og kontrolleres af denne via en fond, overtage en passiv kapitalinteresse på 49 % i Kahla II. Dette skete den 5. marts 1994.

(21) Tyskland fremlagde følgende oplysninger vedrørende virksomhedens aktiviteter (omsætning og driftsresultat i mio. DEM): Tabel 2 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 Ansatte 380 369 327 323 307 327 322 Omsætning 23 29 32 39 34 35,8 41,6 Driftsresultat(…) (5)

B. Finansielle foranstaltninger

a) Finansielle foranstaltninger til fordel for Kahla I

(22) Følgende finansielle foranstaltninger blev tildelt Kahla I af staten fra virksomhedens oprettelse og indtil dens konkurs (i mio. DEM): Tabel 3 Foranstaltninger til fordel for Kahla I Beløb Foranstaltninger inden privatiseringen 1 THA Eksportgaranti 4,5 Foranstaltninger som led i privatiseringen 2 23.04.1991 THA Overtagelse af gamle forpligtelser 37,7 3 23.04.1991 THA Overtagelse af gamle forpligtelser 31,1 4 23.04.1991 THA Garantier 24,9 Foranstaltninger efter privatiseringen 5 12.1991 Delstaten Direkte investeringstilskud 1,825 6 05.10.1992 THA Lån 4,3 7 01.12.1992 THA Lån 1,8 8 1993 THA Provenu fra salget af fast ejendom 5,676 9 Stadtsparkasse Jena Lån 3,9 10 1992–1995 Delstaten Investeringspræmier 0,035 I ALT 115,736

(23) Foranstaltning 1: En eksportgaranti, som blev ydet inden privatiseringen, og som der ifølge Tyskland aldrig blev gjort brug af.

(24) Foranstaltning 2 og 3: THA's overtagelse af gæld i forbindelse med lån ydet af Dresdner Bank AG før den 1. juli 1990 og lån ydet af THA inden privatiseringen.

(25) Foranstaltning 4: Tyskland har anført, at disse garantier fra THA blev stillet som sikkerhed for investeringer, dækning af tab og lån ydet af Dresdner Bank AG. I forbindelse med disse garantier stillede virksomheden forskellige sikkerheder, som THA undlod at udnytte efter indledningen af konkursen. Som yderligere sikkerhed fik THA ret til at afhænde virksomhedens faste ejendom, der ikke umiddelbart var nødvendig for driften. Denne faste ejendom blev vurderet til 13,3 mio. DEM. Provenuet skulle anvendes til at tilbagebetale de lån, som THA havde stillet garanti for. Tyskland har erkendt, at de lån, som var sikret ved hjælp af disse garantier, i indforståelse med THA aldrig er blevet tilbagebetalt. På det tidspunkt, hvor de blev udnyttet, udgjorde disse garantier inklusive renter i alt 24,9 mio. DEM.

(26) Foranstaltning 5: I december 1991 modtog virksomheden investeringstilskud på 1,825 mio. DEM fra delstaten Thüringen.

(27) Foranstaltning 6: Den 5. oktober 1992 bevilgede THA et lån på 4,2 mio. DEM for at afværge insolvens.

(28) Foranstaltning 7: Ligeledes med henblik på at afværge insolvens stillede THA den 1. december 1992 et yderligere lån på 1,8 mio. DEM til rådighed.

(29) Foranstaltning 8: Provenuet fra salget af virksomhedens faste ejendom, som er omhandlet under foranstaltning 3, udgjorde i alt 5,676 mio. DEM. I 1993 blev 3,4 mio. DEM af det samlede provenu stillet til rådighed for Kahla I og ikke anvendt til at tilbagebetale de lån, som Treuhand havde stillet sikkerhed for. Tyskland har anført, at betalingen af dette beløb til THA ganske vist blev udsat, men at der ikke blev givet afkald på tilbagebetalingen, da det samlede beløb på 5,676 mio. DEM indgik i konkursmassen. De Treuhand-midler, som kom virksomheden til gode og ikke blev anvendt til at tilbagebetale lån, udgjorde derfor i alt 5,676 mio. DEM. Tyskland har ikke bestridt denne omstændighed.

(30) Foranstaltning 9: To lån på i alt 3,9 mio. DEM fra Kreis- und Stadtsparkasse Jena. Disse lån med en rentesats på henholdsvis 13,25 % og 17,25 % blev sikret gennem ejerpant på 10 mio. DEM.

(31) Foranstaltning 10: I perioden 1992-1995 blev der betalt investeringspræmier på 0,035 mio. DEM.

(32) Kahla I har fra staten modtaget finansiel støtte på i alt 115,736 mio. DEM. Trods denne finansielle støtte blev der indledt konkursbehandling den 29. september 1993. Tyskland har anført, at THA anmeldte fordringer på 41,2 mio. DEM som en del af konkursmassen. I dette beløb indgår foranstaltning 3, 6, 7 og 8, inkl. renter.

(33) Den 27. september 1993 besluttede THA at undlade at udnytte den sikkerhed, som virksomheden havde stillet i forbindelse med garantierne under foranstaltning 4. Den 18. juli 1994 gav THA/dennes efterfølger, BvS, afkald på sin retligt sikrede overtagelse af jorden. Ifølge Tyskland ville dette have været forbundet med kompensation til andre kreditorer og derfor med meromkostninger.

b) Finansielle foranstaltninger til fordel for Kahla II

(34) Følgende finansielle foranstaltninger blev tildelt Kahla II af staten fra virksomhedens oprettelse og indtil 1999 (i mio. DEM): Tabel 4 Foranstaltninger til fordel for Kahla II Beløb Foranstaltninger 1994 – 1996 11 5.4.1994 TIB Kapitalinteresse 1,975 12 5.4.1994 TIB »Partiarisches Darlehen« 6,0 13 25.3.1994 Delstaten Lånegaranti på 90 % (18-22) 14 25.3.1994 Delstaten Garanti på 90 % vedrørende et lån på 6,5 mio. DEM fra en privat bank 5,85 15 10.5.1994 Delstaten Tilskud SMV-investeringssikring 2,5 16 4./5.6.1994 DtA-Eigenkapitalhilfe Lån 0,2 17 5./6.1994 ERP-Existenzgründung Lån 1,8 18 3./4.1995 ERP-Aufbau Lån 1 2,0 19 3./4.1995 KfW-Mittelstand Lån 1,0 20 6./26.4.1995 DtA-Umwelt Lån 1,73 21 7./26.4.1995 ERP-Energiespar Lån 3,45 22 3./25.4.1996 ERP-Aufbau Lån 2 2,0 23 13.2.1996 Delstaten Garanti på 90 % vedrørende et lån på 1 mio. DEM fra en privat bank 0,9 24 1994-1996/97 Delstaten Direkte investeringstilskud 3,36 25 1994-1996 Delstaten Investeringspræmier 0,838 26 1994-1996 Arbejdsformidling AFG-tilskud 1,549 27 1994-1996 Forskellige tilskud 0,492 Foranstaltninger fra 1997 28 1997-1999 Delstaten Direkte investeringstilskud 1,67 29 1997-1999 Delstaten Investeringspræmier 0,365 30 3./5.1999 Delstaten Garanti på 90 % vedrørende et lån på 2,32 mio. DEM fra en privat bank 0,042 31 1997-1999 Arbejdsformidling AFG-tilskud 0,851 32 1997-1999 Forskellige tilskud 0,352 33 1994-1999 Særlige afskrivninger 0,104 I ALT 39,028

(35) Foranstaltning 11: I marts 1994 overtog TIB mod betaling af 1,975 mio. DEM 49 % af andelene i Kahla II. Den 31. december 1999 opgav TIB sin kapitalinteresse i virksomheden og overdrog sine andele i Kahla II til G. Raithel og dennes søn, H. Raithel, som betalte (…) (6) DEM herfor.

(36) Foranstaltning 12: I marts 1994 udstedte TIB et »partiarisches Darlehen« på 6 mio. DEM. Tyskland har oplyst, at dette lån ikke giver TIB yderligere stemmerettigheder. Lånet skulle forrentes med 12 %, idet renternes størrelse var begrænset til 50 % af årets overskud. Kommissionen noterer sig, at Kahla II først begyndte at opnå beskedne overskud fra 1996. Der blev ikke aftalt nogen risikopræmie. Tyskland har anført, at lånet blev tilbagebetalt den 29. december 1999 plus renter på 1,631 mio. DEM.

(37) Foranstaltning 13 og 23: Delstaten Thüringen stillede i marts 1994 en garanti på 90 % vedrørende investeringslån på indtil 13,5 mio. DEM. Da lånene blev indfriet, dækkede garantien under foranstaltning 13 lånene under foranstaltning 18-22. Garantien under foranstaltning 23 dækkede et lån på 1 mio. DEM, som en privat bank havde ydet i februar 1996 med en rentesats på 6,1 %.

(38) Foranstaltning 14: Endnu en garanti på 90 %, som delstaten Thüringen stillede i marts 1994 vedrørende et driftslån på 6,5 mio. DEM. Lånet blev faktisk ydet af en privat bank i september 1995 med en rentesats på 8,5 %. Denne garanti blev gradvis nedsat og udløb den 31. december 1999.

(39) For disse garantier betalte virksomheden et gebyr på 0,75 % p.a., som blev nedsat til 0,5 % fra juni 1995.

(40) Foranstaltning 15: Et tilskud til små og mellemstore virksomheder (SMV) på oprindeligt 2 mio. DEM, senere på 2,5 mio. DEM, som blev ydet den 10. maj 1994.

(41) Foranstaltning 16: Et Eigenkapitalhilfe-lån (»EKH-lån«) på 0,2 mio. DEM, som blev ydet Raithel, investoren, i juni 1994 i forbindelse med oprettelsen af Kahla II, angiveligt på grundlag af en støtteordning (7). Ifølge denne ordning skulle investoren stille dette beløb til rådighed for virksomheden i form af egenkapital. Ifølge Tysklands oplysninger blev lånet tilbagebetalt den 30. september 2001.

(42) Foranstaltning 17: Et lån på 1,8 mio. DEM, som angiveligt blev ydet på grundlag af ERP-Existenzgründungsprogramm (8) i maj 1994.

(43) Foranstaltning 18: Et investeringslån på 2 mio. DEM, som angiveligt blev ydet på grundlag af ERP-Aufbauprogramm i marts 1995 (9).

(44) Foranstaltning 19: Et investeringslån på 1 mio. DEM, som blev ydet af Kreditanstalt für Wiederaufbau i marts 1993 (10).

(45) Foranstaltning 20: Et investeringslån på 1,73 mio. DEM, som blev ydet i april 1995 på grundlag af DtA-Umweltprogramm.

(46) Foranstaltning 21: Et investeringslån på 3,45 mio. DEM, som angiveligt blev ydet på grundlag af ERP-Umweltprogramm i april 1995 (11).

(47) Da markedsrenterne faldt, blev det udestående lånebeløb på 7,329 mio. DEM i forbindelse med foranstaltning 18-21 omlagt til et markedslån fra Hypovereinsbank den 30. marts 1998. Rentesatsen for dette nye lån udgjorde 5,9 % og lå dermed over den gældende referencesats på 5,49 %. Kommissionen konstaterer imidlertid, at garantien på 90 % under foranstaltning 13 blev stillet til rådighed for dette nye markedslån.

(48) Foranstaltning 22: Et investeringslån på 2 mio. DEM, som angiveligt blev ydet på grundlag af ERP-Aufbauprogramm i marts 1996 (12).

(49) Foranstaltning 23: Se betragtning (37).

(50) Foranstaltning 24: I oktober 1994 modtog Kahla II fra delstaten Thüringen investeringstilskud på 3,36 mio. DEM til investeringer i perioden 1994-1996 (13).

(51) Foranstaltning 25: Mellem 1994 og 1996 modtog virksomheden investeringspræmier på 0,838 mio. DEM (14).

(52) Foranstaltning 26: Tilskud på 1,549 mio. DEM til fremme af beskæftigelsen i perioden 1994-1996.

(53) Foranstaltning 27: Mellem 1994 og 1996 modtog virksomhed tilskud på 122 414 DEM til deltagelse i messer, tilskud på 0,03 mio. DEM til reklame, tilskud på 0,318 mio. DEM til F&U og tilskud på 0,021 mio. DEM til integrering af arbejdstagere.

(54) Foranstaltning 28: Yderligere investeringstilskud på 1,67 mio. DEM blev bevilget i december 1996 for perioden 1997-1999.

(55) Foranstaltning 29: Virksomheden modtog investeringspræmier på 0,365 mio. DEM for perioden 1997-1999.

(56) Foranstaltning 30: Et lån på 2,32 mio. DEM blev ydet i maj 1999 af en privat bank; dette lån blev ligeledes dækket af den garanti på 90 %, som delstaten Thüringen stillede i marts 1994 vedrørende investeringslån på indtil 13,5 mio. DEM (se foranstaltning 13 og 23). Dette lån blev ydet med en rentesats på 4,6 %.

(57) Foranstaltning 31: Yderligere tilskud på 0,851 mio. DEM til fremme af beskæftigelsen.

(58) Foranstaltning 32: I henhold til årsberetningerne modtog virksomheden mellem 1997 og 1999 tilskud på 342 910 DEM til deltagelse i messer, til reklame og til integrering af arbejdstagere samt tilskud på 8 602 DEM til personaleomkostninger i forbindelse med F&U-aktiviteter. De samlede tilskud udgjorde således 0,352 mio. DEM.

(59) Efter udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure oplyste Tyskland endvidere, at virksomheden har gjort brug af en ordning, som gør det muligt for den først af foretage større afskrivninger og dernæst reducere disse i løbet af årene (særlig afskrivning). Tyskland har erkendt, at denne foranstaltning i realiteten har været en fordel for virksomheden, da denne ordning i de første år ikke kun var forbundet med tab, men også lavere skatteindbetalinger. Det indtægtstab, som opstod for staten som følge af skattenedsættelserne, skal ligeledes betragtes som en finansieringsforanstaltning fra statens side til fordel for Kahla II (herefter benævnt foranstaltning 33).

C. Projektet

(60) Ifølge Tyskland blev der den 25. marts 1994 udarbejdet en plan for finansieringen af Kahla II's behov. De oprindeligt planlagte omkostninger blev reduceret en anelse med ca. 2 mio. DEM. En detaljeret opstilling fremgår af tabel 5, der blev udarbejdet på grundlag af de af Tyskland fremsendte oplysninger (i mio. DEM): Tabel 5 Omkostninger Planlagt Gennemført (1994-1996) Fast ejendom: 3,200 3,200 Bygninger: Maskiner/anlæg 2,050 2,050 Varer: 2,136 1,472 Udskiftning af maskiner 14,650 14,977 Immaterielle aktiver Driftskapital: 14,854 12,709 I ALT 36,890 34,408

(61) For at dække disse omkostninger der blev i marts 1994 udarbejdet en finansieringsplan, som efterfølgende blev ændret flere gange. Tabel 6 blev udarbejdet på grundlag af de af Tyskland fremsendte oplysninger. De foranstaltninger, der er angivet med kursiv, vedrører angivelige private midler (i mio. DEM): Tabel 6 Foranstaltning Finansieringsplan 25.3.1994 26.4.1995 25.4.1996 Gennemført 11 Kapitalinteresse fra TIB 1,950 1,975 1,975 1,975 12 »Partiarisches Darlehen« (TIB) 6,000 6,000 6,000 6,000 15 SMV-tilskud 2,000 2,500 2,500 2,500 Lån 13,500 18 — KfW-ERP-Aufbauprogramm 2,000 2,000 2,000 19 — KfW-Mittelstandsprogramm 1,000 1,000 1,000 20 — DtA-Umweltprogramm 1,730 1,730 1,730 21 — ERP-Energiesparprogramm 3,450 3,450 3,450 22 — KfW-ERP-Aufbauprogramm 2,000 2,000 — banklån 5,320 3,320 1,000 (14) Driftslån fra banker 6,500 6,500 6,500 6,500 24 Investeringstilskud 3,370 3,340 3,340 3,360 25 Investeringspræmier 1,020 1,020 1,020 0,838 Raithel (ejer) 2,550 0,055 0,055 0,055 16 — DtA- Eigenkapitalhilfe 0,200 0,200 0,200 17 — KfW-ERP-Existenzgründungsprogramm 1,800 1,800 1,800 I ALT 36,890 36,890 36,890 34,408

(62) Det konstateres, at TIB's kapitalinteresse (foranstaltning 11) blev forhøjet med 0,25 mio. DEM i 1995 i forhold til det beløb, der oprindeligt var fastsat. Det konstateres endvidere, at den oprindelige plan indeholdt lån på 13,5 mio. DEM. Vedrørende disse lån samt et driftslån på 6,5 mio. DEM fra en privat bank stillede delstaten garantier på 90 % (foranstaltning 13 og 14). I 1994 blev driftslånet indfriet. Lånene på i alt 13,5 mio. DEM blev ydet i 1995 (foranstaltning 18-22) og rent faktisk dækket af garantien på 90 %.

(63) Med hensyn til de angivelige private midler konstateres, at det investorbidrag på 2,555 mio. DEM, der oprindeligt var fastsat, blev reduceret til 2,055 mio. DEM, dvs. med 0,5 mio. DEM. »SMV-tilskuddet« (foranstaltning 15) blev forhøjet med 0,5 mio. DEM, dvs. nøjagtigt med det beløb, hvormed investorbidraget blev reduceret. Da det angivelige bidrag fra den private investor rent faktisk blev stillet til rådighed, bestod dette desuden af et kontant beløb på 0,055 mio. DEM af investors egne midler og to lån på 2 mio. DEM, som blev ydet af offentlige banker på grundlag af godkendte støtteordninger (foranstaltning 16 og 17).

(64) Det konstateres, at tabel 6, som forelagt af Tyskland, ikke indeholder nogen henvisning til tilskuddene under foranstaltning 26 og 27 og den ordning med særlige afskrivninger, som virksomheden ifølge Tyskland kunne anvende (foranstaltning 33). I en særskilt tabel, som blev fremsendt den 30. januar 2002, anførte Tyskland, at de investeringer, der blev afskrevet i 1994 og 1995, udgjorde i alt 3,603 mio. DEM.

(65) Tyskland fremsendte nedenstående yderligere tabel med forskellige investeringer, som virksomheden foretog i 1997 og 1998 (i mio. DEM): Tabel 7 Omkostninger Planlagt Gennemført Maskiner/anlæg 5,580 Immaterielle aktiver 0,150 I ALT 5,73 6,769

(66) Finansieringen af disse omkostninger fremgår nærmere af tabel 8, som forelagt af Tyskland, (i mio. DEM): Tabel 8 Foranstaltning Finansiering Planlagt Gennemført Egetbidrag 1,318 2,406 28 Investeringstilskud 1,670 1,670 29 Investeringspræmier 0,279 0,292 Øvrige kilder 2,400 2,400 I ALT 5,730 6,769

(67) Det konstateres, at tabel 8, som forelagt af Tyskland, ikke indeholder nogen henvisning til tilskuddene under foranstaltning 31 og 32. Med hensyn til finansieringen af omkostningerne i tabel 7 har Tyskland imidlertid anført, at virksomheden har afskrevet investeringer på indtil 0,743 mio. DEM som led i ordningen med særlige afskrivninger (foranstaltning 33). Dette sidstnævnte beløb er formodentlig indeholdt i posten »Øvrige kilder« i tabel 8.

(68) Tyskland har endvidere fremsendt endnu en investeringsplan (15), hvori de investeringer, der er foretaget mellem 1994 og 2000, samt de investeringer, der skal foretages mellem 2000 og 2003, er angivet nærmere. Denne plan nævner et stort antal især maskiner og anlæg, som virksomheden har investeret i. De samlede omkostninger for perioden 1994-2000 fremgår af tabel 9, som forelagt af Tyskland, (i mio. DEM): Tabel 9 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 I Alt 8,504 4,540 1,933 1,846 4,923 1,370 0,790 23,906

(69) Kommissionen konstaterer, at denne sidstnævnte investeringsplan sammenfatter en del af de investeringer, der er beskrevet i tabel 5-8. I denne forbindelse beløber de investeringer, der er foretaget i perioden 1994-1996, sig til i alt 14,977 mio. DEM. Dette svarer til de investeringer, der fremgår af tabel 5 under posten »Udskiftning af maskiner«, og som rent faktisk er foretaget. For 1997 og 1998 svarer det samlede investeringsbeløb til de investeringer, der er foretaget i henhold til tabel 7.

D. Markedsanalyse

(70) Både Kahla I og Kahla II fremstiller service af finkeramik og porcelæn til husholdningssektoren. Kahla II ekspanderede og producerer i dag også service til erhvervsbrug, navnlig til hoteller og til dekorationsformål. Produkterne eksporteres også.

(71) I sektoren for bordservice og pynteporcelæn finder der en intensiv udveksling af varer sted mellem medlemsstaterne. Mens pynteporcelæn fremstilles i hele Europa, er producenterne af bordporcelæn stærkt regionalt koncentreret i det nordlige Bayern (Tyskland), Staffordshire (Det Forende Kongerige) og Limousin (Frankrig). Foruden mange SMV findes der også en lang række store virksomheder. Blandt sidstnævnte hører Villeroy&Boch (Tyskland/Luxembourg), Hutschenreuther og Rosenthal (Tyskland) samt Royal Doulton og Wedgewood (Det Forenede Kongerige), som tegner sig for over en tredjedel af den samlede produktion i Fællesskabet. For at dække de særlige behov inden for hotel- og restaurationsbranchen opstod »hotelporcelænssektoren«, som omfatter specialudformet, modstandsdygtigt porcelæn. Hovedproducent- og aftagerlande er Det Forende Kongerige, Tyskland og Italien. De tætte forbindelser til den endelige aftager og den nødvendige konkurrence i forbindelse med design har i særlig grad præget denne meget arbejdskraftintensive branche med dens kolossale produktsortiment. Salget til tredjelande overstiger nominelt Fællesskabets import, mens importen mængdemæssigt overstiger eksporten, navnlig på grund af de ekstremt billige importvarer fra Kina (16).

(72) Der er overkapacitet i porcelænsbranchen. Mellem 1984 og 1991 steg produktionen og forbruget konstant, hvorimod der i 1992 og 1993 var tale om et fald. Det opsving, der var forventet i 1994, indtrådte ikke. Handelsbalancen har i de seneste år været positiv, men importandelen er steget markant, navnlig med hensyn til husholdningsservice. Væksten i eksporten kan ikke udligne konkurrencepresset i denne sektor. Tværtimod skærpes den anspændte konkurrencesituation og kapacitetsoverskuddet som følge af nye markedsaktører fra Sydøstasien og Østeuropa (navnlig Tjekkiet og Ungarn), der drager fordel af deres handelsaftaler med Den Europæiske Union (17).

III. BAGGRUNDEN FOR INDLEDNINGEN OG UDVIDELSEN AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE

(73) Ved indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure undersøgte Kommissionen de finansielle foranstaltninger til fordel for Kahla I og Kahla II i lyset af EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Foranstaltningerne omfattede statsmidler og fordrejede eller truede med at fordreje konkurrencevilkårene og gav disse virksomheder fordele. I sin foreløbige vurdering var Kommissionen af den opfattelse, at Kahla I og Kahla II var kriseramte virksomheder. Kommissionen nærede endvidere tvivl om, hvorvidt staten havde disponeret som en markedsøkonomisk aktør, da den tilførte disse virksomheder finansielle midler. I en foreløbig vurdering blev sådanne foranstaltninger betragtet som statsstøtte.

(74) Da Kommissionen nærede alvorlig tvivl med hensyn til, om denne støtte er forenelig med fællesmarkedet, indledtes den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende ad hoc-støtten til Kahla I og Kahla II. Desuden hævede Tyskland, at mange støtteforanstaltninger var blevet tildelt i henhold til godkendte støtteordninger. På grundlag af de oplysninger, som Kommissionen rådede over, var den ikke i stand til at afgøre, om disse foranstaltninger opfyldte betingelserne i de godkendte støtteordninger, som de angiveligt var tildelt i henhold til. Som led i indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure udstedte Kommissionen derfor et påbud om oplysninger over for Tyskland med henblik på at få afklaret dette punkt.

(75) De oplysninger, der blev fremsendt som svar på dette påbud om oplysninger, fjernede kun med hensyn til nogle af de foranstaltninger, der angiveligt var tildelt i henhold til en godkendt støtteordning, Kommissionens tvivl om, hvorvidt der er tale om eksisterende støtte. I forbindelse med flere foranstaltninger fik Kommissionen endvidere oplysninger, som den ikke tidligere havde fået. Kommissionen udvidede derfor den formelle undersøgelsesprocedure for at vurdere de foranstaltninger, som tydeligvis fortsat ikke opfylder betingelserne i godkendte støtteordninger, samt de foranstaltninger, som den først var blevet underrettet om efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure.

IV. BEMÆRKNINGER FRA TYSKLAND

(76) I brev af 11. november 1999 var Tyskland af den opfattelse, at ingen af de ovenstående finansielle foranstaltninger skulle have været anmeldt til Kommissionen. Tyskland har gjort gældende, at Kahla II blev oprettet som en ny virksomhed i februar 1994, og at Kahla I's aktiviteter ikke blev videreført. Ifølge Tyskland er Kahla II ikke kriseramt. Under hele proceduren har Tyskland fastholdt dette. Til underbygning af denne argumentation fremlagde Tyskland først to konsulentrapporter af 29. november 1993 og 11. januar 1994. Efter udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure fremsendte Tyskland endnu en konsulentrapport af 21. januar 2002.

(77) Tyskland konstaterede indledningsvis, at hovedparten af de finansielle foranstaltninger fra de offentlige organer ikke skulle betragtes som støtte, da de offentlige myndigheder havde disponeret som en markedsøkonomisk aktør, da de gav Kahla II tilsagn om finansiel støtte. De øvrige finansielle foranstaltninger til fordel for Kahla II, som ikke falder ind under det markedsøkonomiske investorprincip, er ifølge Tyskland enten omfattet af godkendte støtteordninger eller skal betragtes som de minimis-støtte. Tyskland fremsendte udførlige oplysninger og dokumenter.

(78) Efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure erkendte Tyskland, at nogle foranstaltninger kunne udgøre støtte, og at nogle ikke kunne falde ind under de de minimis-regler, der er indeholdt i meddelelsen fra Kommissionen om de minimis-støtteordninger (18) og Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (19), eller godkendte støtteordninger. Tyskland var imidlertid af den opfattelse, at støtten i dette tilfælde skulle betragtes som investeringsstøtte, der overholder de regionale støttelofter. Endvidere fremsendte Tyskland flere investeringsplaner og supplerende oplysninger vedrørende dette emne, herunder et skøn over foranstaltningernes støtteintensitet.

(79) Afslutningsvis anførte Tyskland, at såfremt Kommissionen ikke godtager nogen af de fremførte argumenter — navnlig med hensyn til foranstaltning 26 — bør den undersøge, om støtten kan betragtes som beskæftigelsesstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet.

(80) I brev af 1. oktober 2002 erklærede Tyskland — i strid med alle tidligere argumenter — at såfremt Kommissionen skulle betragte Kahla II som en kriseramt virksomhed, bør de pågældende støtteforanstaltninger vurderes på grundlag af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (20) (rammebestemmelserne for omstrukturering).

V. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

(81) Efter indledningen og udvidelsen af proceduren modtog Kommissionen bemærkninger fra Kahla II, som blev videresendt til Tyskland ved brev af 7. august 2001 og 6. marts 2002. De argumenter, som Kahla II har fremført, er i vidt omfang i overensstemmelse med Tysklands argumenter.

(82) Endvidere blev der modtaget en ny klage, hvorefter Kahla II angiveligt har modtaget yderligere støtte. Disse oplysninger blev videresendt til Tyskland ved brev af 30. april 2002. Den 29. maj 2002 svarede Tyskland herpå og anførte, at virksomheden ikke havde modtaget andre tilskud end dem, som Kommissionen var blevet underrettet om.

(83) Den 30. juli 2002 fremsendte Kahla II Kommissionen yderligere bemærkninger, som ikke indeholdt nye omstændigheder eller beviser, men hvori Tyskland fastholdt sine tidligere argumenter om, at virksomheden aldrig havde været kriseramt, at visse foranstaltninger ikke skulle betragtes som støtte, og at ad hoc-støtten skulle betragtes som forenelig regionalstøtte.

VI. VURDERING

A. Virksomheden

(84) Ved indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure kunne Kommissionen ikke afgøre på grundlag af de foreliggende oplysninger, om Kahla I og Kahla II var selvstændige virksomheder, eller om Kahla II skulle betragtes som videreførelse af en virksomhed eller som »redningsløsning« (Auffanglösung). Derfor blev Tyskland anmodet om at fremlægge tilstrækkelige oplysninger med henblik på at få afklaret dette punkt.

(85) Som led i udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure nåede Kommissionen til den konklusion, at Kahla I og Kahla II er forskellige juridiske enheder. Kahla II blev betragtet som redningsselskab, da det blev oprettet af G. Raithel som tomt selskab, »Mantelgesellschaft«, med henblik på at videreføre aktiviteterne i Kahla I, der var under likvidation, og overtage dette selskabs aktiver. I de foreliggende dokumenter betegnes Kahla II ofte som redningsselskab, og Kommissionen konstaterede, at der er sket en ændring i kontrolforholdene, ejerforholdene og den retlige status. Tyskland har ikke bestridt denne opfattelse.

(86) Aktiverne blev ikke solgt til Kahla II på grundlag af en åben og betingelsesløs udbudsprocedure. Tyskland har erklæret, at markedsaktørerne var blevet underrettet om, at aktiverne blev udbudt til salg. Ifølge Tyskland udvalgte kuratoren efter forhandlinger med to potentielle investorer G. Raithel som højestbydende. Ifølge kuratoren var grundene til dette valg både den bydendes erfaringer på porcelænsmarkedet og det forhold, at han havde afgivet et væsentligt højere tilbud end den anden bydende, som ifølge Tyskland havde budt 1 DEM. Kommissionen konstaterer imidlertid, at G. Raithel ganske vist faktisk bød over 1 DEM, men at denne tilbudte pris skulle finansieres ved hjælp af statsmidler. Det fremgår imidlertid af de foreliggende oplysninger, at G. Raithel indskød 55 000 DEM af egne midler og dermed over 1 DEM. På grundlag af de foreliggende oplysninger er Kommissionen enig med Tyskland i, at G. Raithel afgav det mest fordelagtige bud.

(87) Kommissionen anerkender, at værdien af Kahla I's faste ejendom var baseret på en vurdering fra uafhængige eksperter. Tyskland har anført, at værdien i forbindelse med anlæg og lagerbeholdninger - i alt ca. 3,5 mio. DEM - ikke blev fastsat på grundlag af en ekspertvurdering, da der havde foreligget praktiske problemer, og en stor del af anlæggene var i dårlig forfatning og skulle udskiftes. Under hensyntagen til disse omstændigheder konkluderer Kommissionen, at der ikke er grund til at betvivle, at den pris, der blev betalt for Kahla I's aktiver, ikke svarede til markedsprisen.

(88) Hvad angår det senere salg af TIB's andel på 49 % i Kahla II, analyseres det i de nedenstående afsnit, om dette svarer til adfærden hos en markedsøkonomisk aktør. Kommissionen konstaterer imidlertid, at salget af denne andel til G. Raithel og hans søn den 31. december 1999 ikke fandt sted på grundlag af en åben, gennemsigtig og betingelsesløs udbudsprocedure.

(89) TIB er et finansieringsinstitut, der ejes af delstaten. I overensstemmelse med fast retspraksis hos De Europæiske Fællesskabers domstole og Kommissionens politik er Kommissionen af den opfattelse, at salgsprisen for en offentlig kapitalinteresse ikke indeholder elementer af statsstøtte, såfremt salget finder sted som led i en åben, betingelsesløs og ikke-diskriminerende udbudsprocedure. Medlemsstaterne er dog ikke forpligtet til at følge denne procedure ved salget af offentlige kapitalinteresser.

(90) Finder en sådan procedure ikke sted, kan salgsprisen indeholde elementer af statsstøtte. Derfor kan Kommissionen i givet fald undersøge, om salgsprisen på passende måde svarer til værdien af den offentlige kapitalinteresse. I denne forbindelse konstaterer Kommissionen, at prisen for de andele, der blev solgt til G. Raithel og hans søn, var højere end den pris, som TIB selv havde betalt næsten seks år forinden. Det konstateres endvidere, at andelen udgjorde en minoritetsandel. Afslutningsvis understreges det, at ingen interesserede parter som led i indledningen eller udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure indgav klage over, at de vilkårligt var blevet udelukket fra salget, og ingen interesserede parter har afgivet et tilbud på kapitalandelen. Efter Kommissionens opfattelse er der derfor intet, der tyder på, at der foreligger støtte i forbindelse med salget af denne kapitalinteresse.

B. Støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1

(91) Kahla I og Kahla II blev ydet finansiel støtte ved hjælp af statsmidler, som gav disse virksomheder fordele i forhold til deres konkurrenter. De omstændigheder, der fremgår af dokumenterne, viser, at de aktiviteter, som udøves af statskontrollerede organer, der yder lån og har andele i private virksomheder, som TIB i Kahla II, klart skal henføres til staten. I denne forbindelse henvises til en konsulentrapport af 29. november 1993, ifølge hvilken Kahlas samlede omstruktureringsplan skal ses i lyset af den regionale regerings bestræbelser på at sikre arbejdspladser hos Kahla (21). Da porcelænsmarkedet er et europæisk produktmarked med intensiv konkurrence og overkapacitet, truer finansielle fordele, som giver en virksomhed en fordelagtig stilling i forhold til dens konkurrenter, med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

(92) Hvad angår Kahla, nåede Kommissionen som led i udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure til den konklusion, at foranstaltning 2, 3 og 9 ikke udgør støtte. De øvrige foranstaltninger, som Tyskland har truffet, betragtes forsat som støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Tyskland har ikke bestridt denne opfattelse, som derfor fastholdes.

(93) Hvad angår Kahla II, er Tyskland fortsat af den opfattelse, at der er tale om en ny virksomhed, som ikke viderefører Kahla I's aktiviteter, og som aldrig har været kriseramt. Derfor disponerede de offentlige myndigheder som en markedsøkonomisk aktør, da de ydede deres finansielle støtte. Kommissionen vil for det første undersøge, om de offentlige organer, som stillede finansiel støtte til rådighed for Kahla II, disponerede som en markedsøkonomisk aktør. For det andet vil Kommissionen undersøge spørgsmålet, om virksomheden var kriseramt.

(94) Tyskland har fremlagt to konsulentrapporter til underbygning af sin tese om, at de offentlige organer, som stillede finansiel støtte til rådighed for Kahla II, disponerede som markedsøkonomiske investorer.

(95) Som anført i betragtning 91 foreslår den første rapport af 29. november 1993 i lyset af delstatsregeringens bestræbelser på at bevare arbejdspladserne hos Kahla en omstruktureringsplan til redningsselskabet (22). Omstruktureringen skulle finde sted i perioden 1994-1997 og omfatte samlede omkostninger på 18,779 mio. DEM. Break-even skulle nås i 1996 med et positivt resultat på 0,101 mio. DEM.

(96) Den anden rapport blev udarbejdet for TIB den 11. januar 1994, inden denne overtog sin andel på 49 % i virksomheden. Det fremgår af rapporten, at det er TIB's mål at bevare og skabe arbejdspladser i Thüringen (23). I rapporten henvises der til, at rentabiliteten kun vil kunne genoprettes gennem en omstrukturering med støtte fra offentlige myndigheder. Break-even skulle nås i 1996 med et positivt resultat på 1,394 mio. DEM. Desuden fremgik det af rapporten, at det offentliges engagement til fordel for Kahla II var forbundet med store risici, og enhver mulighed for, at virksomheden vil kunne tilbagebetale en finansiel støtte inden 1998, blev udelukket.

(97) I betragtning af disse rapporter konkluderer Kommissionen, at de offentlige finansieringsinstitutter — navnlig TIB — ikke disponerede som en markedsøkonomisk aktør, da de gav Kahla II tilsagn om finansiel støtte. Disse rapporter dokumenterer entydigt, at det var delstatsregeringens og dens finansieringsinstitutters mål at bevare arbejdspladser. Dette er ikke en markedsøkonomisk aktørs hovedformål. Endvidere vil virksomheden ifølge rapporterne være tabsgivende i mindst to år, og der er ikke tale om nogen form for mulig modydelse for myndighedernes deltagelse, som det havde været tilfældet i forbindelse med enhver markedsøkonomisk aktør.

(98) Navnlig med hensyn til TIB's kapitalinteresse kan Kommissionen kun fastholde sit synspunkt, at denne ikke er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip og derfor skal betragtes som støtte. Det forhold, at TIB fem år senere solgte sin andel til ejerne af majoriteten af andelene, G. Raithel og hans søn, til en højere pris, end TIB selv havde betalt i 1994, ændrer intet ved denne konklusion. TIB's adfærd skal vurderes forudgående under hensyntagen til de potentielle risici og de forventede indtægter. På grundlag af de rapporter, der forelå på daværende tidspunkt, var disse risici store (24), men der blev ikke truffet nogen foranstaltninger til at imødegå dem. Endvidere blev der ikke foretaget en analyse af fremtidige indtægter. Derudover er den fortjeneste, som TIB faktisk har opnået, minimal.

(99) I modsætning til Tysklands oplysninger kan betingelserne i forbindelse med TIB's kapitalinteresse ikke sammenlignes med betingelserne i forbindelse med den private investor, Raithel. Raithel har angiveligt investeret 2,055 mio. DEM i virksomheden. Kun 0,055 mio. DEM stammede imidlertid fra private egne midler. De resterende 2 mio. DEM stammede fra statsmidler i form af 2 lån, som blev ydet Raithel (foranstaltning 16 og 17). Derudover omfattedes et af lånene (foranstaltning 16) af en forbundsgaranti overfor långiver, Deutsche Ausgleichsbank, og det andet lån (foranstaltning 17) af et pant med 1. prioritet i Kahla II's faste ejendom (25). TIB har derimod stillet 1,975 mio. DEM af egne midler til rådighed for virksomheden i form af en kapitalandel. Dette beløb udgjorde egenkapital, som i tilfælde af insolvens er efterstillet. Den risiko, som TIB påtog sig, er således markant større end den private investors risiko. Som anført i betragtning 111 havde G. Raithel derudover ret til at hæve aftalen, hvis TIB's kapitalinteresse og/eller andre foranstaltninger ikke blev ydet, mens TIB ikke havde sådanne rettigheder. TIB's kapitalinteresse er derfor ikke i overensstemmelse med princippet om den private investor.

(100) Hvad angår de øvrige foranstaltninger, som Tyskland har truffet, havde en markedsøkonomisk aktør i betragtning af virksomhedens særlige situation og af det forhold, at denne er aktiv på et marked, der er kendetegnet ved strukturel overkapacitet, kun ydet finansiel støtte under betingelser, som tager hensyn til disse omstændigheder.

(101) Kommissionen vil indledningsvis undersøge de lån, som er ydet af TIB og offentlige banker. Disse lån er sammenfattet i tabel 10.: Tabel 10 Foranstaltning Beløb (DEM) Rentesats Referencesats Sikkerhed 12 6 mio. 12 % (26) 6,62 % — 16 0,2 mio. 0 %-5 % (27) 6,62 % Forbundsgaranti 17 1,8 mio. 5,5 % 6,62 % pant med 1. prioritet i fast ejendom for 1,8 mio. DEM; subsidiært pant i fast ejendom for 20 mio. DEM 18 2 mio. 6,5 % 8,28 % pant med 2. prioritet i fast ejendom for 1,8 mio. DEM, pant med 2. og 3. prioritet på 20 mio. DEM, overdragelse af maskiner og rettigheder over for tredjemand, overdragelse af lagerbeholdninger, transport af tilgodehavender hos kunder, garanti på 90 % fra delstaten Thüringen 19 1 mio. 6,75 % 8,28 % Som foranstaltning 18 20 1,73 mio. 6,65 % 8,28 % Som foranstaltning 18 21 3,45 mio. 6,65 % 8,28 % Som foranstaltning 18 22 2 mio. 5 % 7,33 % Som foranstaltning 18

(102) Tabel 10 viser, at de offentlige finansieringsinstitutter ikke har disponeret som en markedsøkonomisk aktør. Navnlig med hensyn til TIB's »partiarisches Darlehen« (foranstaltning 12) konstateres det, at den aftalte rentesats udgjorde 12 %, men at rentens størrelse var begrænset til 50 % af årets overskud. I rapporterne var det allerede blevet understreget, at Kahla II i det mindste i de to første år ikke ville opnå overskud. Dette har faktisk været tilfældet. Der er ikke aftalt en forhøjet rentesats for at kompensere for de år, hvor rentebetalinger var usandsynlige. TIB har derfor bevidst ydet et »partiarisches Darlehen«, som ikke var forbundet med nogen yderligere stemmerettigheder, uden at kræve nogen form for sikkerhed og til en rentesats på 0 % i en periode på mindst to år. Der blev ikke aftalt nogen risikopræmie som kompensation for de risici, der fremgik af den rapport, på grundlag af hvilken det såkaldte »partiarisches Darlehen« (og kapitalinteressen) blev ydet. Hvad angår de øvrige lån, fremgår det af tabellen, at de alle blev ydet til en lavere rentesats end referencesatsen. Desuden blev sikkerheden, såfremt en sådan blev stillet, stillet til rådighed af enten myndighederne, eller de samme aktiver blev gentagne gange anvendt som sikkerhed for alle lån. Disse aktiver er ikke blevet vurderet uafhængigt, hvorfor deres faktiske værdi er tvivlsom. Det bemærkes endvidere, at disse aktiver blev finansieret ved hjælp af offentlig støtte.

(103) Ifølge garantiaftalen skulle en (efterstillet) garanti på 0,7 mio. DEM stilles af G. Raithel, medmindre det kunne påvises, at han havde stillet en personlig garanti for EKH-lånet (foranstaltning 16). Låneaftalen i forbindelse med foranstaltning 16 indeholder ingen oplysninger om, at der er stillet en personlig garanti, men derimod om en forbundsgaranti. Kommissionen er imidlertid aldrig blev informeret om, at denne garanti på 0,7 mio. DEM nogen sinde er blevet stillet. I stedet blev der ifølge Kommissionens oplysninger stillet forbundsgaranti for lånet og netop ikke personlig garanti. Selv hvis en sådan var blevet stillet, ville den være efterstillet alle andre sikkerheder og ville kun dække en meget mindre del af den muligvis store risiko for misligholdelse. I betragtning heraf kan Kommissionen kun konkludere, at de offentlige banker og institutter ikke har disponeret som en investor, der handler ud fra markedsøkonomiske betragtninger. Endvidere betegner Tyskland selv lånene under foranstaltning 16-22 som støtte (28), om end som eksisterende støtte. Kommissionen er ligesom Tyskland af den opfattelse, at de udgør støtte. I de nedenstående afsnit undersøges det, om de kan betragtes som eksisterende støtte.

(104) Hvad angår tilskuddene (foranstaltning 15, 24-29, 31-32), ville en markedsøkonomisk aktør efter Kommissionens opfattelse ikke have ydet ikke-tilbagebetalingspligtige tilskud. Tyskland har ikke bestridt denne kendsgerning. Med hensyn til delstatsgarantierne på 90 % (foranstaltning 13, 14, 23 og 30) har Tyskland endelig selv erkendt, at disse udgør støtte. I betragtning af den store risiko, der er forbundet dermed, og det forhold, at der ikke er aftalt et passende risikotillæg, er Kommissionen fuldt ud enig i denne opfattelse. Det er derfor ikke nødvendigt at undersøge dette spørgsmål yderligere. Ifølge Tyskland er disse garantier omfattet af de minimis-ordningen. Dette undersøges i vurderingens afsnit D.

(105) I betragtning heraf kan Kommissionen ikke konkludere, at de offentlige finansieringsinstitutter har ydet Kahla II støtte på betingelser, der kan sammenlignes med betingelserne i forbindelse med en markedsøkonomisk aktør. Alle de foranstaltninger, som Tyskland har truffet, betragtes derfor fortsat som støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(106) Kahla II er en »redningsløsning« (Auffanglösung), dvs. en nyoprettet virksomhed, som har overtaget en konkursramt virksomheds aktiver. Selv om der er tale om nyoprettede virksomheder, kan redningsløsninger, som specielt blev oprettet i Østtyskland, betragtes som kriseramte virksomheder. Grunden hertil er, at disse tomme selskaber overtager en konkursramt virksomheds aktiver og viderefører dennes aktiviteter, normalt uden forinden at gennemføre en eller anden acceptabel omstrukturering. Redningsløsninger »arver« derfor en række strukturelle mangler og har behov for at foretage væsentlige ændringer for at kunne drive virksomhed i en markedsøkonomi. Blandt disse ændringer hører investeringer med henblik på udskiftning og modernisering af gamle maskiner og anlæg, ændringer af virksomhedens struktur (traditionelt store konglomerater, som drev virksomhed inden for rammerne af en planøkonomi), personalenedskæring (østtyske konglomerater havde som regel for mange ansatte), en ny produktorientering, markedsføring osv. Desuden skal der igen skabes tillid blandt kunder, leverandører og kreditinstitutter, da redningsselskabet er efterfølger til en virksomhed, der er gået konkurs. I denne henseende kan de ikke sammenlignes med andre nyoprettede virksomheder.

(107) Tilpasningen sker som regel ved hjælp af en omstrukturering, som i de fleste tilfælde omfatter statsstøtte. Under hensyntagen til den særlige situation i de nye delstater har Kommissionen godkendt et fleksibelt og omfattende koncept, som gør det muligt for redningsløsningerne at modtage omstruktureringsstøtte indtil udgangen af 1999. Denne fremgangsmåde er fastlagt i fodnote 10 i rammebestemmelserne for omstrukturering (1999) (29). På grund af deres særlige situation udgør redningsselskaber en undtagelse fra reglen om, at der i henhold til rammebestemmelserne for omstrukturering ikke kan ydes rednings- og omstruktureringsstøtte til nyoprettede virksomheder.

(108) Som led i en anden sag (30) havde Tyskland ved brev af 5. marts og 6. maj 1999 udtrykkeligt fastslået, at Kahla II var en kriseramt virksomhed. To år senere modsagde Tyskland imidlertid i brev af 26. september 2001 sine tidligere oplysninger og fastslog, at Kahla II aldrig havde været kriseramt. I forbindelse med denne sag er Tyskland af den opfattelse, at Kahla II ikke kunne betragtes som en kriseramt virksomhed, da alle betingelserne i rammebestemmelserne for omstrukturering ikke var opfyldt.

(109) Kommissionen bemærker, at rammebestemmelserne for omstrukturering ikke indeholder en præcis definition af en kriseramt virksomhed, men nævner typiske symptomer. Det generelle kriterium i afsnit 2.1. i rammebestemmelserne for omstrukturering (1994) til bestemmelse af, om en virksomhed er kriseramt, er opfyldt i Kahla II's tilfælde: Kriseramte virksomheder er virksomheder, »der ikke kan klare sig ved hjælp af egne midler eller ved at rejse den fornødne kapital hos aktionærer eller gennem låntagning.« Dette konstateres i de rapporter (31), der forelå på tidspunktet for Kahla II's oprettelse og på tidspunktet for støttens ydelse (det tidspunkt, der er relevant for vurderingen); i disse betragtes Kahla II som en kriseramt virksomheden, og de indeholder en beskrivelse af en omstrukturering med henblik på at genoprette rentabiliteten (32). Dette bekræftes efterfølgende af, at virksomheden ifølge de foreliggende oplysninger aldrig har modtaget finansielle midler fra banker uden statsstøtte (33).

(110) Nogle af de indikatorer, der er anført i rammebestemmelserne for omstrukturering, gælder rent faktisk ikke for redningsløsninger, da der her er tale om nye virksomheder, hvor man ikke kan undersøge virksomhedens udvikling tidligere. Derfor er de på tidspunktet for deres oprettelse ikke kendetegnet ved symptomer som faldende indtjeningsevne eller voksende underskud, faldende omsætning, voksende lagerbeholdninger, forringet cash flow, øget rente- og afdragsbyrde osv. Kommissionen bemærker i denne forbindelse, at redningsløsninger udgør en undtagelse fra reglen om, at nyoprettede virksomheder ikke kan betragtes som kriseramte virksomheder og derfor ikke kan modtage omstruktureringsstøtte.

(111) På den anden side kan andre indikatorer rent faktisk anvendes på redningsløsninger, navnlig den lave nettoformue. Med hensyn til Kahla II bemærker Kommissionen, at dette selskab er efterfølger til en virksomhed, der er under konkurs, og derfor formentlig har mistet tilliden blandt en række kunder, underleverandører og finansieringsinstitutter. Endog erhvervelsen af aktiverne var således afhængig af offentlig støtte. Ifølge købsaftalen vedrørende Kahla I's aktiver havde den nye investor, G. Raithel, ret til at hæve aftalen, hvis finansieringen, som indeholdt forskellige statslige foranstaltninger (som TIB's kapitalinteresse og statslån), ikke var sikret (34). Endvidere overtog Kahla II aktiver fra Kahla I, som aldrig havde foretaget en vellykket omstrukturering og derfor måtte indgive konkursbegæring. Efterfølgende fremgår det klart, at der blev overført strukturelle problemer, da Kahla II ikke har modtaget privat finansiering uden offentlig støtte.

(112) En anden indikator er det for store antal ansatte. Da den offentlige støtte, der ydes til redningsløsninger, sædvanligvis er betinget af, at der bevares arbejdspladser, er den i en vis periode forbundet med den yderligere vanskelighed, at en vist antal arbejdspladser skal fastholdes. Som det dokumenteres i de rapporter, der er omtalt i betragtning 91, var det delstatsregeringens hovedformål at bevare arbejdspladser. I de følgende år reducerede Kahla II antallet af ansatte. Det kan derfor udledes heraf, at selskabet i begyndelsen havde for mange ansatte.

(113) Da redningsløsninger desuden er tvunget til at foretage omstruktureringer for at kunne drive virksomhed i en markedsøkonomi, opstår der underskud i de første år, cash flowet vil ikke stige i de første år, og de nødvendige investeringer er forbundet med en stor gælds- samt rente- og afdragsbyrde. Dette var også tilfældet med hensyn til Kahla II. Tyskland har ganske vist aldrig betegnet den proces, som Kahla II har gennemgået, som omstrukturering for en kriseramt virksomhed, men Kommissionen konstaterer, at der i begge rapporter fra november 1993 og januar 1994 blev foreslået en omstrukturering, som var nødvendig for at genoprette virksomhedens rentabilitet. Endvidere beskrives Kahla II i en rapport fra Projekt Management Eschbach (PME), som Tyskland fremlagde i forbindelse med en anden sag (35), som en virksomhed, der befinder sig i en omstruktureringsproces, der ikke vil være afsluttet inden 1996 (36). Kommissionen når til den konklusion, at en sådan proces ikke er typisk for en sund virksomhed.

(114) Tyskland er endvidere af den opfattelse, at de underskud, der opstod for Kahla II i de første år, kun skyldes anvendelsen af en ordning med særlige afskrivninger (foranstaltning 33). Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at der som følge af anvendelsen af denne afskrivningsordning ganske vist i givet fald opstod større underskud, men at virksomheden sikkert havde haft større underskud uden offentlig støtte og formentlig var forsvundet fra markedet. Det konstateres, at den offentlige støtte i de rapporter fra 1993 og 1994, som Tyskland har fremlagt, blev betragtet som afgørende for virksomhedens fortsatte eksistens og genoprettelsen af rentabiliteten.

(115) Til underbygning af sit argument om, at Kahla II aldrig har været kriseramt, har Tyskland fremlagt en rapport, som blev udarbejdet af en konsulent den 21. januar 2002.: Tabel 11 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 Omsætning (mio. DEM) 23,19 28,95 31,46 39,10 34,34 35,81 41,60 Driftsresultat før skat (mio. DEM) (…) (37) Cash flow (mio. DEM) (…) Lagerbeholdninger (…) Kapacitetsudnyttelse % (…) Egenkapital % (…) Fremmedkapital % (…)

(116) Kommissionen konstaterer, at tabel 11 indeholder en efterfølgende evaluering af virksomhedens udvikling. Det er hensigtsmæssigt at fastslå, at de vigtigste prognoser i de rapporter, der forelå i 1994, var korrekte: I det mindste i de to første år ville der være underskud. Kommissionen må imidlertid foretage sin vurdering forudgående, dvs. fastslå, om Tyskland siden 1994 har overholdt sin forpligtelse i henhold til EF-traktaten og anmeldt støtten. Hvis Tyskland havde overholdt sin forpligtelse, havde Kommissionen foretaget sin vurdering på grundlag af de rapporter, der forelå på dette tidspunkt. Som allerede anført i betragtning 95, 96 og 113 er disse rapporter baseret på den forudsætning, at virksomheden skulle genoprette sin rentabilitet, og nåede til den konklusion, at offentlig støtte var absolut afgørende for at nå dette mål. På baggrund af disse rapporter ville Kommissionen i overensstemmelse med sin faste praksis have betragtet Kahla II (en redningsløsning) som en kriseramt virksomhed. Denne konklusion kan ikke ændres efterfølgende som følge af, at vanskelighederne blev løst inden for et kortere tidsrum takket være ydelsen af betydelig støtte.

(117) På grundlag af de rapporter, der forelå på det relevante tidspunkt, når Kommissionen alt i alt til den konklusion, at Kahla II ikke var i stand til at klare sig ved hjælp af egne midler eller med finansielle midler på normale markedsvilkår. Kommissionen konstaterer navnlig, at Tyskland allerede i 1999 udtrykkeligt erkendte denne kendsgerning. Desuden var virksomheden formentlig forsvundet fra markedet uden offentlig støtte. Det forhold, at hver enkelt indikator, der er nævnt i rammebestemmelserne for omstrukturering, ikke kan anvendes på Kahla II, er ikke af betydning: Disse rammebestemmelser indeholder en ikke-udtømmende liste over typiske symptomer og ikke en udtømmende og kumulativ liste over kriterier.

(118) Kommissionen fastholder derfor sin opfattelse, at Kahla II i perioden fra 1994 og indtil udgangen af 1996 var en kriseramt virksomhed, indtil der for første gang, højst sandsynligt takket være den ydede støtte, blev opnået et svagt positivt resultat, og egenkapitalandelen begyndte at stige. Kommissionen er af den opfattelse, at den manglende private finansiering uden offentlig støtte og de foreliggende data understøtter dette standpunkt.

C. Støtte, som angiveligt er omfattet af godkendte støtteordninger

(119) En del af støtteforanstaltningerne til fordel for Kahla I og Kahla II blev angiveligt ydet som led i godkendte støtteordninger. Da Kommissionen nærede alvorlig tvivl om, hvorvidt disse støtteforanstaltninger opfyldte betingelserne i de støtteordninger, som de angiveligt var tildelt i henhold til, anmodede den ved hjælp af et påbud om oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (38) Tyskland om at fremsende alle dokumenter og oplysninger, som var nødvendige for vurderingen. For så vidt oplysningerne fra Tyskland er utilstrækkelige til at nå til det resultat, at disse foranstaltninger er omfattet af det relevante program, er Kommissionen derfor beføjet til at træffe beslutning på grundlag af de foreliggende oplysninger.

(120) Som led i udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure nåede Kommissionen til den konklusion, at foranstaltning 1, 4, 5, 6, 7 og 10 til fordel for Kahla I er eksisterende støtte, som ikke behøver at blive vurderet endnu en gang. Kommissionen fastholder sin opfattelse, at foranstaltning 8 ikke blev tildelt som led i en godkendt støtteordning og skal betragtes som ad hoc-støtte.

(121) Med hensyn til Kahla II når Kommissionen i forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure til den konklusion, at foranstaltning 28 og 29 til fordel for Kahla II er eksisterende støtte, som Kommission ikke behøver at vurdere endnu en gang. Kommissionen fastholder sin opfattelse, at foranstaltning 11, 12 og 20 ikke blev tildelt som led i en ordning, der er godkendt af Kommissionen. Hvad angår de øvrige foranstaltninger, der angiveligt blev tildelt i henhold til en godkendt støtteordning, vil Kommissionen til dels tage de foreløbige vurderinger, der blev foretaget i forbindelse med indledningen og udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, op til fornyet overvejelse.

(122) Foranstaltning 13, 14, 23 og 30: Disse statsgarantier på 90 % var baseret på en ordning, som aldrig var blevet anmeldt til Kommissionen. Ordningen blev registreret under nr. NN 46/97 og er aldrig blevet godkendt af Kommissionen. Som konstateret i forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure skal disse garantier således vurderes som ad hoc-støtte. Endvidere fastslog Kommissionen i sin beslutning vedrørende delstaten Thüringens garantiordning (Bürgschaftsrichtlinien des Landes Thüringen) (39), at Thüringen var forpligtet til at ophøre med at anvende denne ikke-anmeldte ordning.

(123) Med hensyn til disse garantiers støtteelement har Tyskland hævdet, at garantiens støtteelement ifølge en aftale mellem Tyskland og Kommissionen udgør 0,5 % af det beløb, som garantien omfatter. Kommissionen konstaterer imidlertid, at denne aftale vedrører statsgarantier på 80 %, som opfylder betingelserne i godkendte støtteordninger. De foreliggende garantier overstiger dette loft med 10 % og blev ikke ydet som led i en godkendt støtteordning, men på grundlag af en ikke-anmeldt ordning, som Kommissionen aldrig har godkendt. Endvidere var kriseramte virksomheder ikke omfattet af aftalens anvendelsesområde. Satsen på 0,5 % kan i modsætning til Tysklands oplysninger derfor ikke anvendes på disse garantier.

(124) Med hensyn til garantierne under foranstaltning 13, 14 und 23, gælder følgende på grundlag af meddelelsen fra Kommissionen om anvendelsen af EF-traktatens artikel 87 og 88 angående statsstøtte i form af garantier (40): »Når der på det tidspunkt, hvor lånet ydes, er stor sandsynlighed for, at låntageren vil misligholde lånet, f.eks. fordi han er i finansielle vanskeligheder, kan garantiens værdi være lige så høj som det beløb, der rent faktisk dækkes af denne garanti«. Som beskrevet i vurderingens afsnit B (betragtning 106-118) var Kahla II på det tidspunkt, hvor disse foranstaltninger blev tildelt, en kriseramt virksomhed. Dette betyder, at støtteelementet i forbindelse med garantier, som blev ydet indtil 1996, muligvis udgør 90 % af de pågældende lån.

(125) Med hensyn til foranstaltning 30, som blev tildelt på et tidspunkt, hvor virksomheden ikke længere var kriseramt, er Tyskland igen af den opfattelse, at støtteækvivalenten bør fastsættes til 0,5 % på grundlag af den aftale med Kommissionen, der er omtalt i betragtning 123. Kommissionen bemærker imidlertid, at denne aftale vedrører statsgarantier på 80 %, som blev ydet som led i godkendte støtteordninger. I det foreliggende tilfælde overstiger garantien loftet på 80 % med 10 % og blev ikke ydet som led i en godkendt støtteordning. Støtteækvivalenten på 0,5 % kan derfor ikke anvendes i denne forbindelse. På det tidspunkt, hvor denne garanti blev ydet, var delstaten Thüringen gået med til at lade garantierne være afhængige af Kommissionens beslutning vedrørende delstaten Thüringens garantiordning (41), ifølge hvilken støtteelementet skulle fastsættes til mellem 0,5 % og 2 % i forbindelse med garantier på 80 %, som ydes som led i godkendte støtteordninger. Selv om også denne beslutning vedrører garantier på 80 %, som ydes som led i godkendte støtteordninger, er det efter Kommissionens opfattelse passende at anvende denne ordning analogt i denne forbindelse. I betragtning af, at garantien dækkede en stor del af de risici, der var uløseligt forbundet med lånene, hvilket afspejles af den lave rente, som den private bank havde fastsat, vil Kommissionen imidlertid anvende det loft på 2 % for garantier, der er fastsat i denne ordning.

(126) På samme måde finder Kommissionen det passende at anvende et støtteelement på 2 % på garantien på 90 % under foranstaltning 13 fra den 30. marts 1998, hvor lånene under foranstaltning 18-21 blev omlagt til et markedslån. Renten på markedslånet udgjorde 5,90 %. Inden lånene under foranstaltning 18-21 blev omlagt, udgjorde deres rentesats mellem 6,5 % og 6,75 %. De lån, der opnået ved hjælp af statsmidler, blev således omlagt til et privat lån nøjagtigt på det tidspunkt, hvor det var muligt for virksomheden at opnå en lavere rentesats for et privat lån på markedet, end den skulle betale for de lån, der var opnået ved hjælp af statsmidler. Det bemærkes i denne forbindelse, at denne omlægning kun var muligt, fordi der blev stillet en statsgaranti på 90 % i forbindelse med dette nye lån.

(127) Ifølge Tyskland er disse garantier omfattet af de minimis-ordningen. Anvendelsen af de minimis-ordningen undersøges i vurderingens afsnit D.

(128) Foranstaltning 15: Et tilskud på 2,5 mio. DEM blev angiveligt ydet som led i en godkendt støtteordning (42). I forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure fastslog Kommissionen fejlagtigt, at denne ordning kun gælder for SMV. Tyskland har med rette gjort opmærksom på, at også store virksomheder under visse betingelser er berettiget til støtte som led i denne ordning. Kriseramte virksomheder er imidlertid udtrykkeligt ikke omfattet af ordningens anvendelsesområde.

(129) Kommissionen har for nylig truffet en negativ beslutning med hensyn til denne ordning på grund af misbrug, da den blev anvendt på bl.a. kriseramte virksomheder (43). I sin beslutning fastslog Kommissionen udtrykkeligt, at Tyskland havde henregnet Kahla II blandt de kriseramte virksomheder, som havde gjort brug af denne ordning i strid med de særlige bestemmelser, som Kommissionen har godkendt. I sin beslutning vedrørende den omhandlede ordning fastslog Kommissionen, at dens beslutning vedrørende ordningen var uafhængig af dens beslutning i den foreliggende sag, hvor den individuelle anvendelse undersøges. I den foreliggende beslutning er Kommissionen af den opfattelse, at Kahla II var en kriseramt virksomhed på det tidspunkt, hvor denne støtteforanstaltning blev tildelt. Følgelig fastholdes det standpunkt, at denne støtte skal betragtes som ny støtte.

(130) Foranstaltning 16: Et lån på 0,2 mio. DEM blev angiveligt ydet som led i et godkendt Eigenkapitalhilfeprogramm (44). Dette program var kun gældende for SMV. Da Kahla II imidlertid havde over 250 ansatte og derfor ikke blev betragtet som SMV på det tidspunkt, hvor denne foranstaltning blev tildelt, opfylder støtten tydeligvis ikke betingelserne i ordningen. Tyskland gjorde for kort tid siden opmærksom på, at lånet ikke blev ydet til virksomheden, men til G. Raithel. I godkendelsen af den ordning, som lånet blev ydet på grundlag af, fastsatte Kommissionen, at investorerne kun opnår en sådan støtte på betingelse af, at de indskyder denne som kapital i virksomheden. Dette gjorde G. Raithel. Formålet med dette lån var derfor støtte til en virksomhed, selv om det blev ydet direkte til en privatperson. Lånet skal derfor vurderes som ny støtte til fordel for Kahla II.

(131) Foranstaltning 17, 18, 19 og 22: I forbindelse med undersøgelsen er Kommissionen nået til den konklusion, at betingelserne i den ordning, som disse lån blev ydet i henhold til (45), er opfyldt i det foreliggende tilfælde. Disse lån udgør derfor eksisterende støtte, som Kommissionen ikke behøver at vurdere endnu en gang.

(132) Foranstaltning 21: Dette lån blev angiveligt ydet som led i en godkendt støtteordning (46). Ifølge ordningen kunne der imidlertid ydes lån på maksimalt 2 mio. DEM til virksomheder i de nye delstater. Det foreliggende lån overskrider dette loft. Kommissionen kan derfor ikke konkludere, at betingelserne i den relevante ordning er opfyldt. Under hensyntagen til rentestøtten, den nedsatte værdi af de stillede sikkerheder og ydelsen af en garanti på 90 %, som dækker næsten hele risikoen for misligholdelse, er Kommissionen af den opfattelse, at dette lån muligvis udgjorde støtte med det fulde beløb på det tidspunkt, hvor det blev ydet.

(133) Foranstaltning 24 og 25 blev tildelt som led i godkendte støtteordninger til dækning af de investeringer, der er anført i tabel 5. Endvidere fremgår det af oplysningerne fra Tyskland, at en del af den investeringsstøtte, der er ydet som led i ordningen med særlige afskrivninger (foranstaltning 33), ligeledes havde til formål at dække disse investeringer. Tyskland har dokumenteret, at alle disse foranstaltninger opfylder betingelserne i de ordninger, som de angiveligt var ydet i henhold til. Foranstaltning 24, 25 og 33 udgør derfor eksisterende støtte, som Kommissionen ikke behøver at vurdere endnu en gang.

(134) Foranstaltning 26: Tilskud til fremme af beskæftigelsen i forbindelse med miljøinvesteringer, der angiveligt blev ydet i henhold til en godkendt ordning, betragtes ikke som støtte (47). Som det imidlertid blev konstateret i forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, tog ordningen - med hensyn til dens miljøelementer - sigte på at afhjælpe miljørisici i offentlige virksomheder. Tilskuddene opfylder således entydigt ikke betingelserne i det program, som de angiveligt blev ydet på grundlag af. Ved brev af 29. juli 1994 (48) informerede Tyskland Kommissionen om, hvordan denne bestemmelse skal fortolkes. Tyskland fastslog entydigt, at sådanne foranstaltninger kun kunne gennemføres i kommuner, byer osv. Treuhand-virksomheder ville ligeledes kunne modtage denne støtte inden deres privatisering, da de indtil dette tidspunkt kunne betragtes som offentlige virksomheder (49). Kommissionen var af den opfattelse, at disse foranstaltninger ikke udgør støtte, da de ikke gav en virksomhed en fordel (50).

(135) Kahla II var imidlertid en privat virksomhed på det tidspunkt, hvor disse foranstaltninger blev tildelt, og var således ikke berettiget til at modtage støtten. Kommissionen bemærker desuden, at en del af disse tilskud blev ydet af delstaten Thüringen, mens det ifølge den pågældende ordning kun var det tyske arbejdsdirektorat, Bundesanstalt für Arbeit, der var berettiget til at yde sådanne tilskud. Kommissionen kan derfor ikke konkludere, at disse foranstaltninger udgør eksisterende støtte (51).

(136) Efter udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure ændrede Tyskland sin argumentation og hævdede, at disse foranstaltninger ikke havde givet virksomheden en fordel. Tyskland anførte indledningsvis, at foranstaltningerne var blevet tildelt med henblik på bortskaffelse af gamle anlæg, hvilket angiveligt var af betydning for miljøet. Kommissionen kan imidlertid ikke godtage, at bortskaffelsen af gamle anlæg ikke har givet virksomheden en fordel. Arbejde af denne karakter medførte nødvendigvis et større disponibelt areal og en forøgelse af virksomhedens værdi.

(137) Tyskland hævdede for nylig, at foranstaltningerne tog sigte på at afhjælpe miljørisici, der var opstået i juli 1990. Ifølge Kommissionens praksis udgør sådanne foranstaltninger ikke støtte. Tyskland har imidlertid ikke påvist, at der har foreligget risici, som var opstået inden juli 1990. Desuden blev sådanne risici angiveligt afhjulpet af Kahla I, som allerede havde gjort brug af en sådan støtte i 1991 (foranstaltning 2) i det omfang, der var nødvendigt for at afhjælpe risiciene. Tyskland har aldrig påvist, at miljørisiciene stadig ikke var afhjulpet, da aktiverne blev solgt af Kahla I. Selv hvis dette var tilfældet, skulle køberen på passende vis have kontrolleret, at aktiverne ikke var forbundet med sådanne risici. Hvis dette ikke var tilfældet, har køberen ikke vist passende omhu, og det er således ikke acceptabelt, at der senere gøres krav på offentlig støtte til dette formål. Hvis der havde fundet en passende kontrol sted, skulle der i købsprisen have været taget højde for eksistensen af sådanne risici og nødvendigheden af, at der blev lagt midler til side til afhjælpningen, men ikke senere et krav på offentlig støtte.

(138) Tyskland har imidlertid også anført, at såfremt virksomheden havde vist, at disse foranstaltninger udgør støtte, måske ikke havde udført det pågældende arbejde eller havde anvendt sit interne personale eller mindre personale eller et andet personale. Tyskland har gjort gældende, at det forhold, at Kommissionen ikke har betragtet ordningen som støtte og har godkendt den, har udgjort et tilstrækkeligt grundlag for den berettigede forventning, at foranstaltningerne ikke udgjorde støtte. Kommissionen kan ikke godtage dette argument, da den godkendte ordningen på grundlag af anmeldelsen og de yderligere oplysninger fra Tyskland. Tyskland kan derfor ikke bevidst handle i strid med anmeldelsen og gøre gældende, at berettigede forventninger er blevet tilsidesat. Støttemodtageren kan heller ikke gøre sådanne forventninger gældende, når det entydigt fremgår af den tyske ordning, at disse foranstaltninger ikke kan gennemføres i en enkelt virksomheds interesse, og at det udelukkende var Bundesanstalt für Arbeit, der var berettiget til at yde sådanne tilskud, og en del af støtten i denne forbindelse blev stillet til rådighed af delstaten Thüringen.

(139) Tyskland har endelig anført, at disse tilskud udgør en generel foranstaltning, som alle virksomheder i Tyskland uden forskel kan drage fordel af. Kommissionen konstaterer imidlertid, at denne påstand er i strid med alle oplysninger, der tidligere er fremsendt. Af bestemmelserne i den tyske lov (§ 249h i AFG) og alle de dokumenter, som er blevet fremsendt til Kommissionen, og som gjorde det muligt for Kommissionen at anse programmet for ikke at udgøre støtte og godkende det, fremgår det entydigt, at ikke alle virksomheder kan drage fordel af sådanne foranstaltninger. Tværtimod vedrører den tyske lov og alle de dokumenter, som Tyskland har fremsendt, og som skulle gør det muligt for Kommissionen at vurdere bestemmelserne, offentligretlige juridiske personer og udelukker udtrykkeligt foranstaltninger til fordel for en enkelt virksomhed. Denne bestemmelse indeholder en entydigt selektiv komponent, som indebærer, at foranstaltningen ikke kan vurderes som en generel foranstaltning.

(140) Foranstaltning 27: Tilskud til forskellige formål, som blev ydet i 1995 og 1996. Da der ikke blev anført noget retsgrundlag, vurderede Kommissionen foreløbigt tilskuddene som ny støtte. Tyskland gjorde derpå gældende, at tilskud på 0,318 mio. DEM til forskning og udvikling var blevet ydet som led i en godkendt støtteordning (52). På grundlag af de foreliggende oplysninger opfylder denne støtte betingelserne i denne ordning og udgør dermed eksisterende støtte, som ikke behøver at blive vurderet endnu en gang.

(141) Med hensyn til tilskuddene på 0,021 mio. DEM til integrering af arbejdstagere er Tyskland af den opfattelse, at disse ikke udgør støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, da de kun tog sigte på at fremme handicappede arbejdstageres beskæftigelse. Kommissionen konstaterer imidlertid, at det kun er foranstaltninger, som i henhold til retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte (53) finder anvendelse på fysiske personer ifølge objektive kriterier og uden at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, der ikke udgør statsstøtte. Trods påbuddet om oplysninger specielt vedrørende dette punkt, har Tyskland ikke fremlagt nogen dokumentation i denne henseende. På grundlag af de foreliggende oplysninger konkluderer Kommissionen derfor, at disse foranstaltninger udgjorde statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(142) De øvrige tilskud på 0,122 mio. DEM til deltagelse i messer samt tilskuddene på 0,030 mio. DEM til reklame er angiveligt omfattet af de minimis-ordningen. Nedenfor undersøges det, om de opfylder betingelserne i de minimis-ordningen.

(143) Foranstaltning 28 og 29: Som anført i forbindelse med udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure vurderes disse foranstaltninger på grundlag af de foreliggende oplysninger som eksisterende støtte. Desuden fremgår det af oplysningerne fra Tyskland, at en del af den investeringsstøtte, der blev ydet som led i ordningen med særlige afskrivninger (foranstaltning 33), ligeledes havde til formål at dække disse investeringer. Tyskland har dokumenteret, at alle disse foranstaltninger opfylder betingelserne i de ordninger, som de angiveligt blev ydet på grundlag af. De udgør derfor eksisterende støtte, som Kommission ikke behøver at vurdere endnu en gang.

(144) Foranstaltning 31: Yderligere tilskud til fremme af beskæftigelsen, som blev ydet i henhold til en godkendt støtteordning (54). På grundlag af oplysningerne fra Tyskland er Kommissionen af den opfattelse, at disse tilskud opfylder betingelserne i den ordning, som de blev ydet på grundlag af. De udgør derfor eksisterende støtte, som Kommission ikke behøver at vurdere endnu en gang.

(145) Foranstaltning 32: Tilskud til forskellige formål. Da der ikke blev anført noget retsgrundlag, vurderede Kommissionen foreløbigt tilskuddene som ny støtte. Tyskland har imidlertid hævdet, at tilskuddene på 0,009 mio. DEM til forskning og udvikling blev ydet som led i en godkendt støtteordning (55). Dette program gælder imidlertid kun for SMV. Ifølge de foreliggende oplysninger kunne Kahla II i perioden 1997-1999 på intet tidspunkt betragtes som SMV, hovedsagelig da loftet på 250 ansatte aldrig blev overholdt, heller ikke hvis antallet af lærlinge blev fratrukket. Støtten er derfor tilsyneladende ikke omfattet af den ordning, som den angiveligt blev ydet i henhold til, og skal vurderes som ny støtte.

(146) Med hensyn til tilskuddene til integrering af arbejdstagere har Tyskland på ny erklæret, at disse ikke udgør støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, da de tog sigte på at fremme handicappede arbejdstageres beskæftigelse. Som i forbindelse med de tilskud, der er nævnt i forbindelse med foranstaltning 27, har Tyskland imidlertid heller ikke i denne forbindelse, trods påbuddet om oplysninger specielt vedrørende dette punkt, fremlagt dokumentation i denne henseende. Ifølge oplysningerne i virksomhedens årsberetninger (56) andrager tilskuddene til integrering af arbejdstagere 0,119 mio. DEM for 1997 og 1998 og en andel af ubekendt størrelse af de i årsberetningen for 1999 anførte tilskud til messer og indarbejdelse på 0,121 mio. DEM. På grundlag af de foreliggende oplysninger konkluderer Kommissionen derfor, at disse foranstaltninger udgjorde statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

(147) De øvrige tilskud til deltagelse i messer samt tilskuddene til reklame på 0,103 mio. DEM for 1997 og 1998 og på en andel af ubekendt størrelse af de i årsberetningen for 1999 anførte tilskud til messer og indarbejdelse på 0,121 mio. DEM for 1999 er angiveligt omfattet af de minimis-ordningen. I vurderingens afsnit D undersøges det, om de opfylder betingelserne i de minimis-ordningen.

(148) I betragtning af ovenstående udgør foranstaltning 17, 18, 19, 22, 24, 25, en del af foranstaltning 27, foranstaltning 28, 29, 31 samt foranstaltning 33 eksisterende støtte, som Kommissionen ikke behøver at vurdere endnu en gang.

D. Angivelige de minimis-foranstaltninger

(149) Foranstaltning 13, 14, 23, en del af foranstaltning 27, foranstaltning 30 samt en del af foranstaltning 32 er angiveligt omfattet af de minimis-ordningen (57). Ifølge denne ordning udgør det maksimale samlede de minimis-støttebeløb 100 000 EUR over en periode på tre år, der begynder ved udbetalingen af den første de minimis-støtte. Dette beløb dækker al offentlig støtte, der ydes som de minimis-støtte, og berører ikke støttemodtagerens mulighed for at få anden støtte, der ydes i henhold til ordninger, der er godkendt af Kommissionen. De relevante perioder er 25. marts 1994-25. marts 1997 og 25. marts 1997-25. marts 2000.

(150) I den første periode fra 1994 til 1997 er foranstaltning 13, 14, 23 og en del af foranstaltning 27 angiveligt omfattet af de minimis-ordningen.

(151) Selv om den del af de tilskud, der er ydet som led i foranstaltning 27, og som angiveligt er omfattet af de minimis-ordningen, dvs. tilskud på 122 000 DEM til deltagelse i messer og tilskud på 30 000 DEM til reklame, i alt udgør 152 000 DEM (77 716 EUR), bør dette beløb kumuleres med støtteækvivalenten i forbindelse med de garantier, der er ydet under foranstaltning 13, 14 og 23. Som anført i betragtning 124 kan garantiens værdi være lige så høj som det beløb, der rent faktisk dækkes af garantien (58). Dette betyder, at disse garantiers støtteelement på tidspunktet for deres ydelse muligvis udgør 90 % af de pågældende lån, hvilket i vidt omfang overstiger de minimis-ordningen. Det kan derfor ikke godtages, at alle disse foranstaltninger er omfattet af de minimis-ordningen.

(152) For perioden 1997-2000 er garantien under foranstaltning 30 og en del af foranstaltning 32 angiveligt omfattet af de minimis-ordningen.

(153) Hvad angår den garanti, der er ydet under foranstaltning 30, kan støtteelementet fastsættes til 41 760 DEM, hvis der som anført i betragtning 125 anvendes en støtteækvivalent på 2 %. Den del af foranstaltning 32, der angiveligt er omfattet af de minimis-ordningen, omfatter tilskud på 294 000 DEM til deltagelse i messer og tilskud på 114 000 DEM til omkostningsnedsættelser. Endvidere bør den nye værdi af garantien under foranstaltning 13 medregnes fra det tidspunkt, hvor den dækkede markedslånet. Som anført i betragtning 47 udgjorde disse lån i alt 7,329 mio. DEM. Anvendes der også i denne forbindelse en støtteækvivalent på 2 % på det lånebeløb, der er dækket af garantien, fremkommer et støtteelement på 131 922 DEM. De foranstaltninger i perioden 1997-1999, der angiveligt er omfattet af de minimis-ordningen, udgør derfor i alt 581 682 DEM. Dette beløb overstiger i vidt omfang loftet i de minimis-ordningen.

(154) I betragtning heraf kan Kommissionen ikke godtage, at alle disse foranstaltninger er omfattet af de minimis-ordningen. De udgør derfor støtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.

E. Ny støtte

(155) I betragtning af ovenstående vurderes foranstaltning 8 til fordel for Kahla I samt foranstaltning 11, 12, 13, 14, 15, 16, 20, 21, 23, 26, 27, 30 og 32 til fordel for Kahla II som ny støtte. På grundlag af de foreliggende oplysninger kan Kommissionen ikke konkludere, at de opfylder betingelserne i godkendte støtteordninger.

F. Forenelighed med fællesmarkedet

(156) EF-traktaten fastsætter en række undtagelser fra princippet om, at statsstøtte generelt er uforenelig med fællesmarkedet. Undtagelsesbestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2, finder ikke anvendelse i den foreliggende sag, da støtteforanstaltningerne hverken er støtte af social karakter til enkelte forbrugere eller støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af usædvanlige begivenheder, eller støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling. Mulighederne for en undtagelse fra princippet om, at statsstøtte er uforenelig med fællesmarkedet, er reguleret i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c). Artikel 87, stk. 3, litra a), gør det muligt for Kommissionen at godkende støtte til fremme af den økonomiske udvikling i bestemte områder, mens det i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), er muligt at godkende støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse. Kommissionen har offentliggjort forskellige rammebestemmelser og retningslinjer, som præcist fastsætter betingelserne for, hvornår støtte kan godkendes på grundlag af denne bestemmelse.

(157) Tyskland har ikke bestridt, at støtten til fordel for Kahla I - selv om den pågældende virksomhed er beliggende i et område, hvor der kan ydes regionalstøtte i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) - skal vurderes på grundlag af rammebestemmelserne for omstrukturering (1994), da hovedformålet med støtten ikke var af regional karakter, men vedrørte genoprettelsen af en kriseramt virksomheds rentabilitet på længere sigt. Kommissionen minder i denne forbindelse om, at det kun er støtten under foranstaltning 8, der skal vurderes.

(158) Med hensyn til Kahla II har Tyskland hævdet, at formålet med foranstaltningerne, som blev vurderet som støtte, der ikke er omfattet af godkendte støtteordninger eller ikke falder ind under de minimis-ordningen, var af regional karakter. Kommissionen minder i denne forbindelse om, at den ad hoc-støtte, der skal vurderes, omfatter foranstaltning 11, 12, 13, 14, 15, 16, 20, 21, 23, 26, 27, 30 og 32.

(159) Kommissionen er af den opfattelse, at retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte (59) (regionalretningslinjerne) ikke kan anvendes til at vurdere, om den støtte, der er ydet mellem 1994 og 1996, er forenelig med fællesmarkedet. I fodnote 10 i disse retningslinjer hedder det: »Der findes særskilte regler for individuel støtte til kriseramte virksomheder, der ikke betragtes som egentlig regionalstøtte.« Disse særskilte regler er rammebestemmelserne for omstrukturering.

(160) Kommissionen konstaterer, at de nuværende regionalretningslinjer ikke fandt anvendelse på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet. De regler, der var gældende på tidspunktet for ydelsen, og som nævnes i fodnote 2 i disse retningslinjer, fastsætter imidlertid ligeledes entydigt, at en sådan støtte ikke må ydes, hvis dette er i strid med de specifikke regler for støtte til kriseramte virksomheder. Som anført i vurderingens afsnit B ovenfor (betragtning 106-118) er Kommissionen nået til den konklusion, at Kahla II var en kriseramt virksomhed indtil 1996. Ad hoc-støtten kan derfor ikke vurderes på grundlag af disse regler. Dette fremgår også af karakteren af de omkostninger, der blev dækket ved hjælp af støtten. Kommissionen henviser til tabel 5, hvorefter 80 % af udgifterne blev anvendt til udskiftning af maskiner og driftskapital, typiske udgifter som led i en omstrukturering, men ikke som led i et investeringsprojekt.

(161) I betragtning heraf kan Kommissionen ikke konkludere, at den samlede ad hoc-støtte, som blev ydet til fordel for Kahla II indtil 1996, kan betragtes som regionalstøtte, der er forenelig med fællesmarkedet.

(162) Tyskland har for nylig anført, at støtten under foranstaltning 26 bør betragtes som beskæftigelsesstøtte. Ifølge retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte (60) kan der ydes støtte til jobskabelse. Ifølge Tysklands oplysninger blev tilskuddene anvendt til at bortskaffe en del af Kahla II's anlæg. Dette arbejde blev udført af arbejdsløse og førte dermed til midlertidig beskæftigelse af arbejdsløse. Det resulterede imidlertid ikke i varig beskæftigelse. Denne støtte kan heller ikke betragtes som støtte til jobbevarelse, da der fandt en betydelig personalenedskæring sted i virksomheden (fra 380 i 1994 til 327 i 1996). Desuden understøtter Tysklands oplysninger vedrørende anvendelsen af støtten, dvs. midlertidig beskæftigelse af arbejdsløse, entydigt den opfattelse, at der ikke blev bevaret arbejdspladser hos Kahla I.]Kommissionen er derfor af den opfattelse, at foranstaltning 26 ikke kan godkendes som beskæftigelsesstøtte på grundlag af retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte. Kommissionens opfattelse i denne henseende gælder også for støtte, der blev ydet, inden retningslinjerne trådte i kraft, da retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte kun konkretiserer en allerede eksisterende praksis, og der under ingen omstændigheder kan godkendes beskæftigelsesstøtte, hvis der hverken er tale om jobbevarelse eller jobskabelse.]

(163) Da virksomheden var kriseramt på det tidspunkt, hvor ad hoc-støtten blev ydet, skal det nu undersøges, om støtten til fordel for Kahla II indtil 1996 og støtten til fordel for Kahla I kan anses for at være forenelig med fællesmarkedet i henhold til rammebestemmelserne for omstrukturering. Kommissionen er af den opfattelse, at ingen af Fællesskabets øvrige rammebestemmelser eller retningslinjer, såsom rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling, miljøbeskyttelse, små og mellemstore virksomheder eller uddannelse kan finde anvendelse. Da alle støtteforanstaltninger blev tildelt, inden den reviderede udgave af rammebestemmelserne for omstrukturering trådte i kraft, finder rammebestemmelserne af 23. december 1994 anvendelse (61). Det vurderes nedenfor, om de vigtigste af de betingelser, der er fastsat i disse rammebestemmelser, er opfyldt.

(164) Omstruktureringsstøtte er sædvanligvis en kombination af driftsstøtte til dækning af underskud, sociale omkostninger, driftskapital osv. og materielle investeringer. Dette kan entydigt undersøges på grundlag af formålet med støtteforanstaltningerne til fordel for Kahla I og de foranstaltninger, som blev ydet til fordel for Kahla II indtil 1996 (62).

(165) Hvad angår støtten til fordel for Kahla I, har Kommissionen, som understreget i forbindelse med indledningen og udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, aldrig fået forelagt en omstruktureringsplan. Hvis der ikke foreligger en omstruktureringsplan, er de betingelser, som er nødvendige for at godkende omstruktureringen i overensstemmelse med rammebestemmelserne for omstrukturering, navnlig betingelsen om, at der skal foreligge en sammenhængende omstruktureringsplan på tidspunktet for tildelingen af støtten, ikke opfyldt (63). Den støtte, der er ydet som led i foranstaltning 8, må derfor vurderes som uforenelig med fællesmarkedet.

(166) Med hensyn til den støtte, der blev ydet til fordel for Kahla II mellem 1994 og 1996, fastslog Kommissionen i forbindelse med indledningen og udvidelsen af den formelle undersøgelsesprocedure, at der var tegn på, at virksomheden havde foretaget en omstrukturering. De rapporter, som Tyskland har forelagt, beskriver en række foranstaltninger med henblik på at genoprette rentabiliteten: ny produktorientering, personalenedskæring, udskiftning af gamle maskiner og anlæg, lukning af produktionsanlæg, investeringer med henblik på at kunne overholde tekniske standarder og miljønormer og opbygning af et distributionsnet. Som led i den formelle undersøgelsesprocedure anførte Tyskland, at disse foranstaltninger indgik i den første virksomhedsstrategi, som senere blev videreudviklet, og afviste at betegne disse foranstaltninger som en omstruktureringsplan. I brev af 1. oktober 2002 erklærede Tyskland endelig, at såfremt Kommissionen betragtede Kahla II som en kriseramt virksomhed, bør disse foranstaltninger betragtes som en omstruktureringsplan.

(167) Det fremgår imidlertid ikke, hvilket af de fremsendte dokumenter der skal betragtes som den relevante omstruktureringsplan. Kommissionen bemærker, at den første rapport blev udarbejdet, inden aktiverne blev solgt, og desuden udelukkende var beregnet til TIB for at kunne afgøre, om det var hensigtsmæssigt at overtage en kapitalinteresse i virksomheden. Selv om begge foreslog en række foranstaltninger, som var nødvendige for virksomhedens rentabilitet, blev disse foranstaltninger ifølge Tyskland videreudviklet af investoren. Hvis disse rapporter blev betragtet som omstruktureringsplan, bliver det klart, at de foreslåede foranstaltninger ikke udgør den endelige udgave af planen, navnlig hvad angår undersøgelsen af omkostningerne i forbindelse med de foreslåede foranstaltninger. Ifølge den første rapport ville de samlede omkostninger udgøre 30,945 mio. DEM, som bestod af investeringer, erhvervelse af aktiverne, dækning af tab og renter af lån. I den anden rapport var der foreslået omstruktureringsforanstaltninger til et samlet beløb på 27,727 mio. DEM bestående af investeringer (herunder overtagelse af aktiverne), dækning af tab og driftskapital. Hverken omkostningerne i den første rapport eller omkostningerne i den anden rapport er i overensstemmelse med de omkostninger, som Tyskland har beskrevet i »investeringsplanen«, og som fremgår i detaljer af tabel 5, og på grundlag af hvilke støtten angiveligt blev ydet. I begge rapporter ignorerer listen over de foranstaltninger, hvormed disse omkostninger skal finansieres, en lang række støtteforanstaltninger, som rent faktisk blev tildelt virksomheden (se tabel 4), hvilket ligeledes gælder for »investeringsplanen« (tabel 5). Hvis et af disse dokumenter blev betragtet som omstruktureringsplan, kan Kommissionen derfor kun nå til den konklusion, at planen enten ikke var den endelige plan, eller at virksomheden har modtaget overskydende støtte.

(168) Selv hvis disse dokumenter kunne betragtes som omstruktureringsplan, kan de derfor ikke anses for at være den endelige udgave af en sådan plan. Det fremgår desuden heller ikke, i hvilket omfang de foreslåede foranstaltninger rent faktisk blev gennemført.

(169) For at kunne fastslå, om kriterierne i rammebestemmelserne for omstrukturering er opfyldt, behøver Kommissionen på den ene side præcise oplysninger om, hvilke omstruktureringsforanstaltninger der blev truffet for at genoprette virksomhedens rentabilitet på længere sigt (64). Trods gentagne anmodninger herom fra Kommissionen har Tyskland aldrig fremsendt den endelige udgave af en omstruktureringsplan for Kahla II eller givet oplysninger om, hvilke omstruktureringsforanstaltninger der rent faktisk blev gennemført. Da den ikke foreligger, kan kriterierne i disse rammebestemmelse ikke undersøges.

(170) På den anden side konstaterer Kommissionen, at det private bidrag til de samlede omkostninger ikke kan betragtes som betydeligt. Det bemærkes, at Kommissionen formelt anmodede Tyskland om at fremsende oplysninger om ethvert bidrag, som en privat investor havde ydet eller skulle yde. I brev af 1. oktober 2002 opregner Tyskland den angivelige private finansiering ifølge rapporten af 29. november 1993. Den består af et kapitalindskud på 2,055 mio. DEM fra G. Raithel, 0,986 mio. DEM i rentebetalinger i forbindelse med lånet til G. Raithel, cash flow på 2,217 mio. DEM og TIB's kapitalinteresse på 7,975 mio. DEM.

(171) Det angivelige investorbidrag bestod af to rentelettede lån fra offentlige myndigheder (foranstaltning 16 og 17) til et beløb af i alt 2 mio. DEM og 0,055 mio. DEM, som investor har tilført virksomheden af egne midler som egenkapital. Kun sidstnævnte bidrag var af ren privat karakter. Lånet på 0,2 mio. DEM under foranstaltning 16 var sikret ved hjælp af en forbundsgaranti. Lånet på 1,8 mio. DEM under foranstaltning 17 var sikret gennem pant i Kahla II's faste ejendom. Købet af disse aktiver blev finansieret ved hjælp af statsstøtte. I betragtning af, at disse lån blev ydet af statsmidler, og under hensyntagen til den stillede sikkerhed, kan lånene under foranstaltning 16 og 17 klart ikke betragtes som et bidrag fra en privat investor. Hvad angår de nye angivelige rentebetalinger på 0,986 mio. DEM, har Kommissionen aldrig modtaget nærmere oplysninger herom. De vedrører formentlig G. Raithels rentebetalinger i forbindelse med de to lån under foranstaltning 16 og 17. Disse rentebetalinger finansierer imidlertid ingen omstruktureringsomkostninger. Med hensyn til cash flowet konstaterer Kommissionen, at et planlagt overskud, som virksomheden skal opnå, ikke betragtes som et væsentligt bidrag i henhold til rammebestemmelserne for omstrukturering. Kommissionen er desuden ikke blevet informeret om, hvorvidt dette cash flow rent faktisk blev opnået, eller om det blev anvendt til at dække omstruktureringsomkostninger.

(172) Da virksomheden begyndte at opnå et vist overskud, omlagde investoren den 30. marts 1998 en del af de offentlige lån til private lån. Dette bidrag var imidlertid uvist på tidspunktet for støttens ydelse og blev først ydet efter omstruktureringen. Det kan derfor antages, at det efterfølgende bidrag kun var muligt takket være forbedringen af virksomhedens finansielle situation som følge af statsstøtten. Kommissionen bemærker desuden, at bidraget kun var muligt takket være en garanti på 90 %, som blev stillet til sikring af disse lån (65). Desuden fandt dette sted, efter at omstruktureringen var afsluttet, og det var på tidspunktet for støttens ydelse uklart og er uklart, hvilke ressourcer der blev anvendt til dette formål. Da der ikke foreligger en samlet oversigt over omstruktureringsomkostningerne kan det endelig ikke sluttes, at det private bidrag var betydeligt.

(173) Omstruktureringsstøtte kan kun ydes på grundlag af en sammenhængende omstruktureringsplan, som også omfatter foranstaltninger til at opveje eventuelle negative virkninger af støtten og et betydeligt bidrag af private midler. Da der trods påbuddet om oplysninger ikke er noget, der tyder på, at støtten blev ydet på dette grundlag, ser det således faktisk ud til, at disse betingelser ikke er opfyldt. Ad hoc-støtte, som blev ydet til fordel for Kahla II indtil 1996, udgør derfor omstruktureringsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.

(174) I betragtning heraf kan Kommissionen ikke konkludere, at den ad hoc-støtte, der blev ydet til fordel for Kahla II indtil 1996, kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet.

(175) I betragtning af de beskedne positive driftsresultater, der er opnået, er Kommissionen af den opfattelse, at Kahla II fra 1997 ikke længere kan betragtes som en kriseramt virksomhed. I overensstemmelse med Tysklands anmodning vurderer Kommissionen den støtte, der er ydet til fordel for Kahla II, på grundlag af regionalretningslinjerne. Kommissionen bemærker, at dette kun vedrører foranstaltning 30 og 32, som skal vurderes som ad hoc-støtte, da de øvrige foranstaltninger udgør eksisterende støtte.

(176) Ifølge regionalretningslinjerne kan individuel ad hoc-støtte til en enkelt virksomhed få alvorlige følger for konkurrencen på det pågældende marked, samtidig med at den risikerer kun at få begrænset indvirkning på udviklingen i regionen. Denne form for støtte gives i reglen som led i en punktuel eller sektororienteret industripolitik og stemmer således normalt ikke med ånden i selv regionalstøttepolitikken. Denne støtte opfylder derfor ikke kravene i regionalretningslinjerne, medmindre andet bevises. Kommissionen konstaterer, at porcelænsmarkedet er mættet, og at porcelænsbranchen lider under overkapacitet. Dette underbygger de negative antagelser med hensyn til ad hoc-støtten, da enhver investeringsstøtte sandsynligvis vil have negative virkninger på sektoren.

(177) Regionalstøtte ydes enten til produktive investeringer (initialinvesteringer) eller jobskabelse, der er forbundet med investeringerne. Ved initialinvestering forstås investering i fast kapital i forbindelse med oprettelse af en ny virksomhed, udvidelse af en eksisterende virksomhed eller iværksættelse af en aktivitet, der indebærer en fundamental ændring af en eksisterende virksomheds produkt eller produktionsmetode (gennem rationalisering, diversificering eller modernisering).

(178) Kommissionen konstaterer indledningsvis, at en del af den pågældende støtte (foranstaltning 32) består af tilskud, som angiveligt blev ydet til forskning og udvikling, integrering af arbejdstagere, deltagelse i messer og omkostningsnedsættelser. Sådanne udgifter udgør ikke investeringer. På den anden side er foranstaltning 30 en garanti for et lån, som kunne have været anvendt til investeringer, men dette er aldrig blevet gjort gældende af Tyskland.

(179) Kommissionen har udtrykkeligt og formelt anmodet Tyskland om at forelægge en beskrivelse af de investeringer, der er foretaget og skal foretages. Til undersøgelse af spørgsmålet, om der blev foretaget en initialinvestering, har Tyskland kun forelagt de investeringsplaner, der fremgår af tabel 7 og 9. Tyskland har ikke forelagt en beskrivelse af det angivelige investeringsprojekt. Ifølge disse plan blev der erhvervet maskiner og foretaget investeringer i eksisterende anlæg. Da der ikke blev afgivet yderligere oplysninger, kan Kommissionen ikke konkludere, at disse investeringer står i forbindelse med en udvidelse af virksomheden eller iværksættelse af en aktivitet, der indebærer en fundamental ændring af produktet eller produktionsme