++++

RAADETS BESLUTNING

af 17 . december 1982

om vedtagelse af aarsberetningen om den oekonomiske situation i Faelleskabet og fastlaeggelse af retningslinjerne for den oekonomiske politik i 1983

( 82/950/EOEF )

RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ,

under henvisning til Raadets beslutning 74/120/EOEF af 18 . februar 1974 om gennemfoerelse af hoej grad af overensstemmelse inden for den oekonomiske politik i Det europaeiske oekonomiske Faellesskabs medlemsstater ( 1 ) , aendret ved beslutning 75/787/EOEF ( 2 ) , saerlig artikel 4 ,

under henvisning til forslag fra Kommissionen ,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet ( 3 ) ,

under henvisning til udtalelse fra Det oekonomiske og sociale Udvalg ( 4 ) -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING :

Artikel 1

Raadet vedtager den aarsberetning om den oekonomiske situation i Faellesskabet , som findes i afsnit 1 og 2 i del I af det i bilaget indeholdte udkast til beretning , og fastlaegger de retningslinjer , som medlemsstaterne boer foelge i den oekonomiske politik i 1983 , og som fremgaar af afsnit 3 og 4 i del I og del II af det i bilaget indeholdte udkast til beretning .

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne .

Udfaerdiget i Bruxelles , den 17 . december 1982 .

Paa Raadets vegne

H . CHRISTOPHERSEN

Formand

( 1 ) EFT nr . L 63 af 5 . 3 . 1974 , s . 16 .

( 2 ) EFT nr . L 330 af 24 . 12 . 1975 , s . 52 .

( 3 ) EFT nr . L 334 af 20 . 12 . 1982 , s . 123 .

( 4 ) Udtalelse afgivet den 15 . 12 . 1982 ( endnu ikke offentliggjort i EFT ) .

BILAG

OEKONOMISK AARSBERETNING 1982-1983

DEL I .

FAELLESSKABETS OEKONOMI

1 . TENDENSER OG UDSIGTER PAA KORT SIGT

1.1 . 1982 : Inflationsopbremsning og stagnation

Det oekonomiske opsving , som man seneste foraar regnede med ville indtraede i andet halvaar af 1982 , er udeblevet . I sidste halvdel af 1981 syntes visse positive faktorer at pege i retning af en aktivitetsstigning , men i foerste halvdel af 1982 skete der et omsving . Nu ventes der en naesten stagnerende oekonomisk aktivitet i 1982 som helhed med en real produktionsstigning i Faellesskabet paa kun 0,3 % mod de 2 % , som der regnedes med i seneste aarsberetning ( jf . tabel 1 ) og i de fleste nationale og internationale prognoser .

Kommissionen har imidlertid i sine seneste meddelelser til Raadet og Det europaeiske Raad gentagne gange advaret om , at flere faktorer og herunder isaer de ekstremt hoeje og svingende internationale rentesatser , som er under staerk paavirkning af den amerikanske renteudvikling , kunne skabe saadanne oekonomiske betingelser , at det forventede konjunkturopsving i Europa ville blive bremset . Dette synes nu at vaere sket i foerste halvaar af 1982 baade i Europa og i andre dele af verden - saerlig i de lande , som var i en meget udsat position paa grund af stor udlandsgaeld . Den korte realrente laa i USA og paa eurodollar-markederne fortsat i naerheden af 5 % i en stor del af perioden fra foraaret 1981 til foraaret 1982 til trods for den fortsatte recession i OECD-omraadet som helhed . Dette forhold samt det generelt usikre og pessimistiske erhvervsklima kan have lagt en daemper paa den normale dynamik i konjunkturforloebet . Saa mange virksomheder er ramt af uventet store finansielle vanskeligheder , at der nu maa goeres en stor indsats for at overbevise dem om , at lavere rentesatser er et varigt faenomen , foer de paa det grundlag traeffer positive investerings - , lageropbygnings - og beskaeftigelsesbeslutninger .

Inflationstakten er faldet noget hurtigere end ventet . Til trods for ECU'ens fortsatte fald i forhold til den amerikanske dollar i de foerste seks maaneder af 1982 antages Faelleskabets importpriser at vaere steget langsommere end forudset for et aar siden ; stigningen for 1982 skoennes nu at blive paa 9,2 % ( 14,7 % i 1981 ) . Dollarprisen paa basisprodukter , herunder olie , har i de seneste tolv maaneder reageret endnu kraftigere paa den kombinerede virkning af valutakursbevaegelserne , den hoeje realrente og den svaekkede efterspoergselssituation . Dette har foert til en forbedring af Faellesskabets bytteforhold i 1982 ( 1,5 % ) efter den kraftige forringelse , der blev noteret i 1980 og 1981 .

Stigningstakten i Faellesskabets arbejdsomkostninger pr . produceret enhed er sandsynligvis faldet ganske betydeligt i 1982 , nemlig til 8,5 % ( i national valuta ) mod 10,0 % i 1981 . Sammen med afdaempningen i importpriserne og trods en foroegelse af de indirekte skatter pr . produceret enhed kan dette have medfoert en beskeden forbedring af profitraten og en vis nedbringelse af inflationen . Forbrugerpriserne antages at vokse med 10,5 % i 1982 mod 11,8 % i 1981 .

Inflationsbekaempelsen har i 1982 givet visse positive omend begraensede resultater , men samtidig er arbejdsloesheden fortsat vokset staerkt , og der er ingen tegn paa en mere afdaempet stigning i aar . I gennemsnit for 1982 vil antallet af arbejdsloese muligvis naa 11 mio ( 9,4 % af arbejdsstyrken ) , og tallet vil ligge endnu hoejere ved aarets udgang . Dette skyldes baade en faldende beskaeftigelse ( formentlig en nedgang paa ca . 1,1 % ) og en fortsat foroegelse af arbejdsstyrken ( med naesten 1 % ) .

Underskuddet paa Faellesskabets loebende poster ventes at gaa en smule ned fra 20,8 mia USD ( 0,8 % af BNP ) i 1981 til lige over 15 mia USD i 1982 . Selv om EF's samlede underskud saaledes efterhaanden er ret lille , er der fortsat betydelige underskud i visse medlemslande .

Hvad angaar de oekonomisk-politiske indikatorer er det nu sandsynligt , at pengemaengden i Faellesskabet som helhed vil vokse med ca . 10,8 % i 1982 , eller med lidtmere end de 10 % , som man regnede med i seneste aars aarsberetning . Efter tre aars opbremsning forventes stigningstakten for 1982 med andre ord at blive naesten den samme som aaret foer .

TABEL I

Faellesskabets oekonomi

* Vaekst i BNP i loebende priser * Vaekst i BNP i faste priser * Stigning i BNP-priser * Stigning i forbrugerpriser * Loen pr . ansat * Betalingsbalancens loebende poster * Det offentliges nettolaangivning eller -laanoptagelse * Vaekst i pengemaengden * Arbejdsloeshed *

* % ( 4 ) * % ( 4 ) * % ( 4 ) * % ( 4 ) * % ( 4 ) * % BNP * % BNP * % ( 4 ) ( 5 ) * % *

1961-1970 * 9,1 * 4,7 * 4,3 * 3,8 * 8,9 * 0,4 * - 0,4 * 10,4 * 2,1 *

1971-1980 * 13,0 * 2,9 * 9,8 * 9,7 * 13,3 * - 0,1 * - 2,8 * 13,8 * 4,2 *

1980 * 12,3 * 1,4 * 10,8 * 11,1 * 12,8 * - 1,4 * - 3,5 * 10,5 * 6,0 *

1981 * 9,9 * - 0,6 * 10,6 * 11,8 * 12,8 * - 0,8 * - 4,8 * 10,8 * 7,8 *

1982 Seneste beretning ( 1 ) * 12,7 * 2,0 * 10,5 * 11,2 * 11,2 * - 0,9 * - 4,2 * 9,9 * 8,5 *

1982 Denne beretning ( 2 ) * 10,9 * 0,3 * 10,6 * 10,5 * 10,8 * - 0,7 * - 5,0 * 10,8 * 9,4 *

1983 ( 3 ) * 10,0 * 1,1 * 8,8 * 8,8 * 9,8 * - 0,4 * - 4,9 * 10,0 * 10,3 *

( 1 ) Fra oktober 1981 ( De tal fra seneste aars beretning , som er angivet med fodnote ( 4 ) , er omregnet i henhold til koebekraftspariteter ) .

( 2 ) Skoen fra Kommissionens tjenestegrene ( oktober 1982 ) .

( 3 ) Prognose fra Kommissionens tjenestegrene ( oktober 1982 ) paa basis af nuvaerende eller forventet politik .

( 4 ) EF-gennemasnit beregnet med loebende BNP-vaegte i henhold til koebekraftspariteter .

( 5 ) Periodens udgang ( aarlig vaekstrate ) .

Med hensyn tilbudgetunderskuddene skal det naevnes , at de fleste medlemsstater i 1982 havde en vaekst , der laa under trendniveauet , hvilket foerte til et lavere skatteprovenu end budgetteret samt til en stigning i arbejdsloeshedsunderstoettelsen . Endvidere er udgifterne til rente paa den offentlige gaeld steget hurtigt . De fleste medlemsstater har truffet korrigerende foranstaltninger ; for Faellesskabet som helhed vil budgetunderskuddet sandsynligvis blive paa 5,0 % af BNP i 1982 ligesom i 1981 . Efter en staerk stigning i 1981 vil forskellen mellem medlemsstaternes budgetunderskud formentlig blive noget nedbragt i 1982 .

Der er foretaget to valutakursjusteringer inden for Det europaeiske monetaere System ( i februar og juni 1982 ) siden offentliggoerelsen af den seneste aarsberetning . Dette har medfoert , at valutakursvariabiliteten blandt deltagerlandene i EMS' valutakursmekanisme er vikset i 1982 ( jf . tabel 2 ) .

Alligevel har kursjusteringerne og de planlagte interne foelgeforanstaltninger igen " bekraeftet systemets evne til at gennemfoere ordnede tilpasninger i overensstemmelse med grundlaeggende oekonomiske kriterier samt at forebygge tilfaeldige eller irrationelle valutakursudsving " ( Oekonomisk aarsberetning , 1981-1982 , s . 10 ) .

Disse justeringer afspejlede den utilstraekkelige fundamentale konvergens , som blev paapeget i den seneste aarsberetning . De oekonomisk-politiske foranstaltninger , som Belgien , Frankrig og Italien har truffet eller bebudet sammen med EMS-justeringerne i 1982 , skulle - hvis de bliver gennemfoert - forbedre denne situation . Et af de mest positive traek i Faellesskabets koordineringssystem i det forloebne aar har netop vaeret , at EMS-deltagerlandene - for at sikre , at valutakursjusteringerne giver de oenskede resultater - er blevet mere tilboejelige til at traeffe passende foelgeforanstaltninger .

1.2 . Udsigterne for 1983

Ifoelge prognosen for 1983 vil trenden i produktionsstigningen i Faellesskabet fortsat vaere yderst svag .

Ifoelge Kommissionens prognose ( fra oktober i aar ) vil produktionen i 1983 stige med 1,1 % i Faellesskabet som helhed . Skoent de seneste produktionstal har vaeret negative , og det gennemsnitlige aarsresultat for naeste aar kan vise sig at blive mindre , kan der stadig forventes et opsving i loebet af 1983 . Dette afhaenger af en raekke grundlaeggende forudsaetninger for fornyet oekonomisk vaekst , f.eks . lavere realrente , aftagende inflation og en nedgang i forbrugernes opsparingstilboejelighed samt et bedre klima for investeringer i erhvervslivet .

TABEL 2

Konvergens - og divergensindlkatorer i Faellesskabets oekonomi , 1961-1983

* BNP pr . indbygger af den samlede befolkning , variationskoefficient ( 1 ) * Forbrugerpriser % aendring ; standardafvigelse ( 2 ) * BNP deflator % aendring ; standardafvigelse ( 2 ) * Vekselkursaendringer i % genemsnit ( 3 ) * Det offentliges nettolaantagning i % af BNP-standardafvigelse ( 2 ) * Pengemaengde % aendring ; standardafvigelse ( 2 ) *

* EF 10 KKP ( 4 ) * EF 10 loeb . kurs ( 5 ) * EF 9 ( 8 ) * EF 9 ( 8 ) * EF 10 * EMS * EF 10 * EF 9 ( 8 ) *

1961-1970 * 15,4 * 21,5 * 1,5 * 1,6 * 1,1 * 1,0 * 1,7 * 3,2 *

1971-1980 * 13,8 * 29,1 * 3,7 * 4,4 * 4,0 * 3,7 * 3,5 * 6,2 *

1980 * 14,2 * 26,2 * 5,2 * 5,8 * 4,6 * 2,4 * 3,9 * 5,9 *

1981 * 14,4 * 23,8 * 4,7 * 5,0 * 2,1 * 2,0 * 5,3 * 4,7 *

1982 * 14,5 * 24,1 ( 7 ) * 4,1 * 4,7 * 5,7 ( 6 ) * 5,4 ( 6 ) * 4,8 * 3,9 *

1983 ( prognose ) * 14,9 * 23,7 * 3,4 * 3,7 * : * : * 4,8 * 3,6 *

( 1 ) Variationskoefficient = standardafvigelse divideret med gennemsnit .

( 2 ) Standardafvigelse = kvadratrod af middelvaerdien af summen af de enkelte landes kvadrerede afvigelser fra EF-gennemsnittet .

( 3 ) Gennemsnit = simpelt gennemsnit af samtige valutaers kursaendringer i forhold til ECU ; dvs . gennemsnitsniveauet for det paagaeldende aar i forhold til det tilsvarende tal for aaret foer .

( 4 ) KKP = koebekraftsparitet .

( 5 ) loeb . kurs . = loebende valutakurser .

( 6 ) Aarets foerste seks maaneder .

( 7 ) Kurserne medio 1982 .

( 8 ) Graekenland er ikke medregnet af tekniske grunde .

Kilde : Kommissionens tjenestegrene .

I seneste aars aarsberetning regnedes der med en stigning i den interne efterspoergsel i 1982 efter den staerke eksportfremgang i 1981 . Eksporten holdt sig faktisk paa et tilfredsstillende niveau gennem hele 1981 , men som foelge af OPEC-landenes og udviklingslandenes stigende finansielle problemer samt fortsat stagnation i OECD-landene i 1982 faldt verdenshandelen maalt i faste priser . Denne nedgang blev efterfulgt af en fornyet svaekkelse af den interne efterspoergsel i Faelleskabet .

Den lave vaekstprognose for 1983 forudsaetter , at baade det private forbrug og investeringerne vil stige i loebet af 1983 under indtryk af en afdaempet inflation og faldende rentesatser . Investeringerne skulle efter prognosen vokse med 0,6 % i 1983 .

Denne vaekstrate forudsaetter en vis nedgang i de europaeiske renteatser og en forbedret rentabilitet i virksomhedssektoren . Efter lagerreduktionerne i sidste halvaar af 1982 vil efterspoergslen sandsynligvis ogsaa blive stoettet af en begraenset lageropbygning .

Medens OPEC-landenes og de mindre udviklede landes importmaengder fortsat vil ligge paa et lavt niveau , skulle en lille BNP-vaekst i USA ( 2,0 % i 1983 ) bidrage til en vis foroegelse af verdenshandelen i 1983 ( 2,2 % ) , men udenrigsbalancen vil dog sandsynligvis ikke bidrage ret meget til Faellesskabets vaekst . Faellesskabets byggeforhold vil formentlig blive yderligere forbedret , saaledes at de loebende poster stort set vil udvise ligevaegt . Paa nationalt plan er der imidlertid meget store forskelle med overskud paa de loebende poster i Tyskland og Nederlandene og underskud i Frankrig , Italien og flere af de mindre lande .

Inflationen ventes af falde hurtigere i 1983 , end man regnede med tidligere paa aaret . De afledede forbrugerpriser forventes at stige med kun 8,8 % i 1983 . Dette skyldes en vis afdaempning af importpriserne og mindre stigninger i de interne omkostninger i nogle lande , isaer Tyskland , Det forenede Kongerige og Nederlandene . Ogsaa i Frankrig vil inflationen sandsynligvis blive lavere i 1983 end tidligere forventet .

Det forhold , at stigningstakten i BNP i 1983 vil blive lavere end beregnet , vil bidrage til at foroege budgetunderskuddene . Da flere medlemsstater er i faerd med at traeffe foranstaltninger til at begraense denne foroegelse af underskuddet , vil underskuddet i % af BNP formentlig forblive naesten uaendret .

Arbejdsloesheden vil formentlig vokse et stykke ind i andet halvaar af 1983 og naa op paa godt 12 mio personer . Baggrunden herfor er , at beskaeftigelsen fortsat falder en smule , mens arbejdskraftudbuddet stadig stiger i samme takt som i de senere aar .

Disse radikale aendringer i skoennene og prognoserne for 1982 og 1983 kan ses som tegn paa , at den europaeiske oekonomi nu ( i efteraaret 1982 ) er indtraadt i sin anden nedgangsfase under denne recession , som er kendetegnet ved to lavpunkter . Den opgang , som syntes at vaere paa vej henimod slutningen af i fjor , er nu klart ebbet ud . Om et par maaneder vil recessionen gaa ind i sit fjerde aar . Som umiddelbare aarsager til denne yderst alvorlige situation kan der peges paa de akkumulerede virkninger af renteproblemerne i 1981-1982 og oliechokket i 1979-1980 . Men hertil kommer en dybere vurdering af de strukturelle svagheder i den europaeiske og den internationale oekonomi , som tydeligvis er blevet for oeget i de seneste aar , og som danner baggrund for udsigterne for 1980erne .

2 . VURDERING AF UDSIGTERNE FOR 1980ERNE

Muligheden for , at den europaeiske oekonomi er paa vej ind i en lang periode med langsom vaekst eller endog depression , skal ses paa baggrund af to forhold . Dels faren for eksterne uheld eller systemchok som f.eks . olieprischok , alvorlige forstyrrelser paa de internationale finansielle markeder eller geopolitiske konflikter .

Dels ophobningen af uloeste tilpasningsproblemer og vor stadig mere udtalte manglende evne til at reagere hurtigt paa de seneste aendringer i det oekonomiske miljoe . Den voksende strukturelle stivhed i vore oekonomier og sociale adfaerd har kraftigt aendret den langsigtede dynamik i konjunkturforloebet .

Begge disse forhold goer sig gaeldende i den nuvaerende situation . I en verden , hvor der er en stor indbyrdes afhaengighed mellem landene , spredes virkningerne af uventede forstyrrelser meget hurtigt og resulterer i negative multiplikatorvirkninger paa de nationale oekonomier ( dette er isaer tilfaeldet for Faellesskabets medlemsstater , idet de er mere afhaengige af udenrigshandel og har en mere aaben oekonomi end de andre stoerre industrilande ) . Koordineringen af den oekonomiske politik i industrilandene maa tage sigte paa at begraense disse risici i forbindelse med tilrettelaeggelsen af de nationale politikker , men der er ikke meget haab at hente i den seneste tids erfaringer i denne henseende .

Chokkene og uheldene er ifoelge deres natur uforudsigelige , men det er ikke nogen undskyldning for at undlade at udforme langsigtede foranstaltninger for at sikre mod fremtidige risici , selv og maaske isaer paa europaeisk plan .

Det foerste og vigtigste eksempel er opnaaelse af stoerre uafhaengighed paa energiomraadet - hvad enten det sker ved hjaelp af nukleare programmer eller energiprispolitik - med henblik paa at afvaerge et tredje olieprischok . De foranstaltninger , der blev truffet med henblik herpaa efter det foerste olieprischok , viste sig at vaere utilstraekkelige , og udsaettelsen for nylig af nogle stoerre energiprojekter i visse dele af de industrialiserede verden kunne tyde paa , at fejlen er ved at blive gentaget .

Den internationale gaeldsaetningssituation er for tiden meget vanskelig og viser , at der er et stort behov for passende forsigtighedsforanstaltninger i det internationale banksystem , ikke mindst hvis man betaenker den dramatiske foroegelse af risiciene i forbindelse med visse landes gaeldsforpligtelser . I Europa er der saerlig anledning til betaenkelighed , fordi en stor del af det internationale marked for fremmedvaluta findes her ; dette marked kan det nemlig ikke kontrollere , da en meget betydelig del af de penge og obligationer , som omsaettes via bankerne i Europa , er udtrykt i ikke-europaeisk valuta .

Der er andre mulige aarsager til langvarig stagnation end chok og uheld . Der er blevet peget paa den stadigt tilbagevendende udvikling inden for teknologisk innovation og produktudvikling , og paa verdensplan synes der da ogsaa til stadighed at fremkomme nye boelger af produkter og processer . Europa er imidlertid sakket bagud paa flere omraader , hvilket til dels skyldes , at det store europaeiske marked ikke er tilstraekkeligt sammenhaengende , og at der opretholdes beskyttelsesforanstaltninger og subsidier paa nationalt plan .

Risikoen for stagnation har i de seneste aar skullet ses i sammenhaeng med den tiltagende stivhed paa flere omraader samt de stigende vanskeligheder i forbindelse med i tilstraekkelig grad at tilpasse oekonomistoetteordningerne og de sociale sikringsordninger samt i forbindelse med at opretholde investeringerne og rentabiliteten . Mange lande har mistet kontrollen med deres finansielle politik , idet de har tilladt stigninger i de offentlige udgifter uden samtidig at have foretaget en passende styring af skatter , budgetunderskud og vaeksten i pengemaengden .

Selv om det erkendes , at det er noedvendigt at imoedegaa disse strukturelle sygdomstegn , er der ikke nogen klar praeference for en bestemt strategi . I den oejeblikkelige debat kan der observeres tre forskellige hovedsynspunkter :

- for det foerste det synspunkt , at dersom man fortsaetter den stramme finans - og tilpasningspolitik , vil der uvilkaarligt ske en forbedring af den realoekonomiske udvikling , selv om der formodentlig vil gaa forholdsvis lang tid ,

- for det andet det synspunkt , at selv om det er noedvendigt at foere en stram finans - og tilpasningspolitik for at undgaa at stimulere inflationsforventningerne , er der fare for , at en saadan politik vil vaere utilstraekkelig til at fremkalde et spontant opsving , og at den oekonomiske aktivitet paa det makrooekonomiske og strukturelle omraade derfor boer stoettes via en stram oekonomisk politik ,

- og for det tredje det synspunkt , at oekonomien i en periode vil vaere praeget af naesten helt stagnerende produktion , og at det nu er vaesentligt , at der foeres en politik , som er afpasset herefter , med det formaal at reducere de heraf foelgende forstyrrelser og uligheder .

Ingen af disse metoder - tillid til et spontant opsving , makrooekonomiske og strukturelle aktivitetsstimulerende foranstaltninger og styret lavvaekstoekonomi - vil alene vaere tilstraekkelig til at klare de nuvaerende vanskeligheder . For at de rette politiske konklusioner kan drages , maa problemet ogsaa ses i international sammenhaeng . Nedenstaaende oekonomisk-politiske ramme er baseret paa den grundtanke , at en varig forbedring i Faellesskabets oekonomiske situation forudsaetter en diversifieret indsat , der ikke blot tager hensyn til de enkelte landes forskellige oekonomiske situation , men ogsaa tilgodeser alle tre synspunkter .

3 . HOVEDLINJERNE FOR DEN OEKONOMISKE POLITIK I DET EUROPAEISKE FAELLESSKAB

3.1 . Retningslinjerne for den oekonomiske politik paa mellemlang sigt med henblik paa at omlaegge den europaeiske oekonomis struktur og modvirke arbejdsloesheden

De efterfoelgende afsnit - om offentlige finanser , investering , loenomkostninger og beskaeftigelse - vedroerer hovedkomponenterne i en politik for reallokering af ressourcerne og finanserne med henblik paa at oege beskaeftigelse og produktion . Maalet er at oege investeringerne og dermed at overfoere finanser og ressourcer til fordel for den realoekonomiske aktivitet . Dette forudsaetter en betydelig tilpasning i de offentlige finanser og i omkostningsudviklingen , herunder saerlig loenudviklingen . Der boer derfor findes passende mekanismer , der kan sikre en mobilisering af produktive ressourcer til investering .

3.1.1 . Budgetdisciplin og oekonomisk konvergens

Da de offentlige udgifter inden for Faellesskabet nu gennemsnitlig udgoer naesten 50 % af bruttonationalindkomsten ( med maksima paa 60 % i Benelux , Danmark og Irland ) , og den offentlige laantagning tegner sig for mindst halvdelen af kreditudvidelsen i oekonomien , er staten i vidt omfang blevet direkte ansvarlig for den oekonomiske udvikling . I en stor del af Faellesskabet maa politikken vedroerende de offentlige finanser derfor vaere et centralt element i en politik rettet mod en foroegelse af konvergensen - selv om dette begreb omfatter mange andre oekonomiske aspekter .

I enlang raekke medlemsstater staar det nu klart , at styringen af finanspolitikken ikke har vaeret tilstraekkelig effektiv , og isaer at udgiftsprogrammerne har udviklet en kraftig dynamik .

Kommissionen har i sommer forelagt Raadet en detaljeret meddelelse vedroerende en bedre styring af de finanspolitiske hovedmaal : nedbringelse af de loebende udgifter , men hoejere prioritering af udgifter , som fremmer den oekonomiske udvikling ; tilpasning af skattestrukturerne med sigte paa at fremme beskaeftigelsen ; hoejere takster ved brug af forskellige faciliteter ; begraenset laantagning ; fremme af ligevaegten i de loebende transaktioner samt forbedring af den administrative og den politiske styring i en raekke henseender .

Der hersker ingen stoerre uenighed om maalsaetningen i disse oekonomisk-politiske henstillinger , men det er noedvendigt , at de gennemfoeres i fuld politisk enighed . Som oemtaalelige spoergsmaal kan naevnes tidspunktet for indgrebene samt deres virkning over tiden og omfang . Det er at foretraekke at gennemfoere de interne tilpasningsprogrammer paa baggrund af en oeget oekonomisk aktivitet paa internationalt plan . Nogle lande befinder sig klart paa en saa uholdbar kurs , hvad angaar omfanget af deres laantagning i udlandet , at de nu hurtigt og samtidigt maa foretage en tilpasning , selv om det endnu er usikkert , om der vil indtraede et oekonomisk opsving .

Henstillingen om en hurtig og betydelig indsats maa foerst og fremmest rettes til lande , som er ved at opbygge en alt for stor udlandsgaeld , og hvis store offentlige underskud ledsages af store betalingsbalanceunderskud . Disse lande , og herunder isaer de mindre , aabne oekonomier , vil forholdsvis hurtigt kunne opnaa nogle af de betydelige fordele ved at bryde den hidtidige tendens og nedbringe budgetunderskuddet , navnlig i form af en forbedring af betalingsbalancen og af de oekonomiske forventninger .

3.1.2 . Investering , teknologi og industriel formaaen

De retningslinjer for fremme af investeringerne , der for nylig er udgaaet fra Det europaeiske Raad , viser , at myndighederne inden for Faellesskabet foretraekker en beskaeftigelsespolitik , der direkte tager sigte paa avanceret teknologi og produktivitetsstigning , fremfor en politik , der passivt tillader aftagende vaekst i produktiviteten . Nogle af de faktorer , som vil afgoere denne politiks resultater , er direkte underkastet myndighedernes indflydelse .

En analyse af de offentlige finanser i de senere aar viser en afmatning i de offentlige investeringer i forhold til de samlede offentlige udgifter . Der er flere eksempler paa , at forsoeg paa at formindske de offentlige udgifter tilsyneladende har medfoert stoerre nedskaeringer i de offentlige investeringer end i mange programmer for driftsudgifter , som har en staerkere indbygget dynamik , og som ofte stoettes af stoerre interessegrupper . Disse tendenser boer modvirkes . Inden for de samlede offentlige investeringer boer en anden struktur tilstraebes : f.eks . skulle det som foelge af de infrastrukturinvesteringer ( skoler , universiteter , motorveje ) , der er foretaget i visse lande i de seneste 20 aar , nu vaere muligt at reducere ressourcerne til disse formaal noget .

Det er ikke klart , hvorledes disse nedskaeringer opvejes af berettigede stigninger i andre investeringsprogrammer , der enten direkte ( F og U , erhversuddannelse , ny kommunikation , offentlig transport ) eller indirekte ( boliger , byfornyelse osv . ) biorager til den oekonomiske aktivitet . Besparelser i de offentlige kapitaludgifter paa nogle omraader skulle goere det lettere at finansiere nye hoejt prioriterede udgifter .

En foroegelse af de private investeringer afhaenger foerst og fremmest af den makro-oekonomiske udvikling og markedsforholdene i almindelighed . Der har kunnet spores en tendens til mere kapitalintensive og mindre kapacitetsforoegende investeringer . Hoeje rentesatser som foelge af udviklingen i De forenede Stater og stigende offentlige udgifter samt lav selvfinansieringsgrad og rentabilitet som modstykke til hoeje omkostninger er fundamentale investeringshaemmende faktorer . Det er ligeledes af grundlaeggende betydning , at der hersker stabile oekonomiske forhold hvad angaar inflationstakt , valutakurser , rentesatser og internationale markedsforhold .

Selv om der er graenser for den investeringsstoette , som det offentlige kan give , boer der ikke desto mindre traeffes vigtige foranstaltninger af myndighederne paa nationalt plan og paa faellesskabsplan . For Faellesskabets vedkommende drejer det sig om den internationale handelspolitik og det interne marked , hvis fuldendelse boer accelereres . Det drejer sig ligeledes om industripolitikken , saerlig inden for en raekke hoejteknologiske omraader , og laangivning til finansiering af investeringsprojekter inden for saerlig udvalgte omraader saasom energi , industriel modernisering og regionaludvikling ; foranstaltningerne inden for disse omraader boer aktivt udbygges .

I handelspolitikken over for tredjelande er der en aabenlys fare for konflikt mellem de tiltagende protektionistiske tendenser og maalsaetningen om at udvikle en avanceret og konkurrencedygtig industristruktur . En analyse af handelsstatistikkerne viser , at det foerst og fremmest er paa det interne europaeiske marked , at Faellesskabet har mistet markedsandele for teknologisk avancerede produkter . Saafremt man oensker den stoerst mulige aabenhed i verdenshandelssystemet , maa samtlige regioner deltage i liberaliseringen af importen og i tilpasningsprocesserne . De gamle industrilande boer kraeve , at deres vigtigste handelspartnere , isaer Japan og de nyligt industrialiserede lande , accepterer importordninger , der er lige saa aabne som deres egne .

3.1.3 . Beskaeftigelse og social politik og justering af loenomkostningerne

Europas alvorligste oekonomiske problem er for oejeblikket den store arbejdsloeshed . Da en stadig stigende del af befolkningen i den erhvervsaktive alder ( som vokser hurtigt med 1 % paa aarsbasis ) oensker arbejde , er det fundamentale problem , at der ikke oprettes tilstraekkelig mange arbejdspladser . Mens dette problem er forvaerret i de fleste industrilande i det seneste aar , er det paa den anden side en kendsgerning , at beskaeftigelsen overhovedet ikke er steget i det seneste tiaar i Faellesskabet , mens den voksede med over 20 % i Nordamerika ( saagar 30 % i Canada ) , med 15 til 20 % i visse skandinaviske og andre europaeiske lande og med omkring 10 % i Japan . Det er paafaldende at konstatere , at oprettelsen af nye arbejdspladser i f.eks . USA og Japan - lande , hvis oekonomiske vaegt svarer til Faellesskabets - er sket i et saadant omfang , at det ville have mere end loest Europas nuvaerende arbejdsloeshedsproblem .

Disse resultater er ganske vist opnaaet under fundamentalt forskellige vilkaar : den japanske oekonomi har saaledes haft en hoej vaekstrate i baade beskaeftigelsen , produktiviteten , investeringerne og realindkomsten , mens de gode beskaeftigelsesresultater i USA er opnaaet med en relativ langsom vaekst i investeringerne , produktiviteten og realindkomsterne . Dette viser , at der i praksis kan foeres flere former for beskaeftigelsespolitik . Produktivitetsstigningen i Europa har ligget mellem produktivitetsstigningerne i USA og Japan .

Desuden afviger Faellesskabet paa en raekke omraader fra De forenede Stater og Japan , der er meget mere aabent over for international samhandel , og dets sociale struktur er helt anderledes . Ikke desto mindre giver Japans og De forenede Staters evne til at oprette arbejdspladser grundlag for overvejelser med hensyn til aarsagerne til denne udvikling , selv om det er vanskeligt at udlede generelle modeller af saadanne sammenligninger ; det skal med , at begge disse lande har haft bedre held til at kontrollere inflationen og udenrigsoekonomien . Det er isaer aabenbart , at situationen i Japan og USA har det til faelles , at de har positive resultater med hensyn til fremme af beskaeftigelsen , at virksomhedernes rentabilitet er bedre , at loenomkostningerne i hoejere grad er tilpasset de oekonomiske omstaendigheder , og at de arbejdsmarkedsregler , som begraenser udnyttelsen af produktionskapaciteten - af aarsager , som har forbindelse med den sociale struktur - er lempeligere . I det seneste tiaar er virksomhedernes rentabilitet faldet meget mere i Europa ( navnlig i Det forenede Kongerige og Belgien , men ogsaa i andre lande , omend i mindre omfang ) . Loenomkostningerne i Europa er i mindre omfang tilpasset de makrooekonomiske forhold og virksomhedernes situation .

I koelvandet paa den anden oliekrise og belaert af erfaringerne med hensyn til den generelle udvikling i realloenningerne fra 1974 til 1976 , herunder isaer det omfang , hvori virkningen af det foerste olieprischok blev omsat i loenstigninger som foelge af indeksreguleringsmekanismer , foreslog Kommissionen i 1981 en raekke retningslinjer for pristalsregulering af loenningerne i Faellesskabet . Indeksreguleringen skulle saaledes vaere renset for faktorer , som virksomhederne ikke har nogen indflydelse paa , f.eks . forringelse af bytteforholdet som foelge af raavarepriserne , de inflatoriske virkninger af en depreciering af valutakursen og aendringer i den indirekte beskatning ; et andet forslag var at indfoere begraensninger med hensyn til pristalsreguleringens hyppighed , automatik og daekningsprocent . I den senere tid er der sket en vis tilnaermelse af systemerne paa grundlag af disse retningslinjer . Visse systemer med fuld indeksregulering er saaledes blevet aendret eller paa vej til at blive det i visse lande . I andre lande er der stigende forstaaelse for noedvendigheden af at korrigere loenomkostningerne og aendre pristalsreguleringsvanerne .

Men der mangler stadig meget , foer man i Europa kan sikre et forhold mellem loenningerne og virksomhedernes overskud , der kan faa arbejdsloesheden til at falde i kraft af oekonomisk vaekst og oeget velstand . Som det er tilfaeldet for tilpasningen af finanspolitikken , er der ubestridelige vanskeligheder forbundet med at finde den bedste fremgangsmaade . En tilpasning af loenomkostningerne er en noedvendig , men ikke en tilstraekkelig , forudsaetning for en forbedring af beskaeftigelsen . Desuden indebaerer en loentilpasning en faktisk risiko for deflation , saerlig hvis den ikke gennemfoeres med passende intervaller ; den makrooekonomiske politik boer forebygge denne risiko paa de nedenfor angivne maader ( Tabel 3 ) . Om dette kan gennemfoeres , afhaenger af , om der er enighed mellem regeringen og arbejdsmarkedets parter , hvilket goer det langt mere noedvendigt at tilvejebringe en bred social concensus .

Reallokeringen af ressourcerne med henblik paa at foroege beskaeftigelsen og investeringerne kan fremmes ved at goere loenomkostningerne mere fleksible og afhaengige af virksomhedernes overskud , hvilket under visse omstaendigheder kan vaere forbundet med stoerre muligheder for at erhverve aktier eller med forskellige kooperative systemer . Desuden kan der vaere tale om ordninger , der tager sigte paa at lade arbejdstagerne deltage i virksomhedernes planlaegning . Selv om den generelle fremgangsmaade naturligvis maa blive decentraliseret og variere fra land til land , maa der tages hensyn til social retfaerdighed , ligesom det maa sikres , at arbejdstagerne kommer til at deltage i den oekonomiske strukturomlaegning .

Som foelge af den store arbejdsloehed er der nu rejst en raekke nye vigtige og varige socialpolitiske spoergsmaal . Disse kan stort set opdeles i to kategorier :

- den nuvaerende situation med hensyn til den sociale sikringsordnings finanser frembyder to forskellige problemer : for det foerste problemet med at opretholde en tilfredsstillende finansiel ligevaegt paa det sociale sikringsbudget og for det andet problemet med at korrigere ( eller forhindre ) et saa hoejt niveau for ydelser og bidrag , at det kan faa skadelige virkninger paa udbudssiden ;

- foranstaltninger med henblik paa enten at formindske de sociale vanskeligheder og lidelser , der foelger med den hoeje arbejdsloeshed , eller at fordele byrderne paa en retfaerdig maade .

Stillet over for de nuvaerende vanskeligheder , som kan tilskrives opbremsningen i de offentlige indtaegter samt en staerkt stigende tendens i de sociale overfoersler til de arbejdsloese , er det blevet uundgaaeligt at tage saavel mekanismerne bag som stoerrelsen af disse overfoersler og ydelser - herunder navnlig arbejdsloeshedsunderstoettelser og godtgoerelser ved afskedigelse - op til fornyet overvejelse i medlemsstaterne i relation til hoejt prioriterede behov . Denne proces er allerede i gang i flere lande .

En saadan overvejelse boer omfatte baade indkomstudviklingen i almindelighed og den kendsgerning , at arbejdsloeshed beroerer de forskellige sociale grupper paa en meget ulige maade og isaer rammer mindre kvalificeret arbejdskraft - ofte koncentreret i visse sektorer eller egne - eller saerlig udfordelagtigt stillede sociale grupper . Myndighederne boer tage hensyn til noedvendigheden af at bevare de grundlaeggende principper for social retfaerdighed i en periode med oekonomisk tilbageslag og sikre , at indkomstopretholdelse og andre sociale ordninger faktisk kommer familierne med de laveste indkomster til gode .

Da de samlede udgifter til sociale overfoersler uundgaaeligt vil vaere betydelige i adskillige aar , boer myndighederne tillige vaere tilbageholdende med at paatage sig langfristede udgifter , saerlig til pensioner , og sikre , at udgifterne udvikler sig i takt med de indtaegter , der skal finansiere dem .

Med hensyn til fordelingen af arbejdsloesheden er der i det seneste aar udfoldet store bestraebelser for at fremme ordninger , der tager sigte paa at nedbringe den saerlig store arbejdsloehed blandt unge . Raadet har godkendt det princip , at alle , der forlader skolen , boer sikres videregaaende uddannelse , erhvervsuddannelse eller arbejdserfaring . Programmer for gennemfoerelse af dette princip er under udarbejdelse i flere lande .

Problematikkens naeste led er imidlertid at sikre reelle beskaeftigelsesmuligheder . Dette vil kraeve , at der loebende goeres en indsats for , at arbejdsgiverne finder det oekonomisk forsvarligt at ansaette unge . Tiltag i retning af at reorganisere og reducere arbejdstiden kunne udgoere et bidrag til skabelse af beskaeftigelsesmuligheder i det omfang , de bidrager til at foroege fleksibiliteten paa arbejdsmarkedet og i produktionsstrukturerne og ikke foerer til en stigning i loenomkostningerne . For at tage hensyn til institutionelle , sociale og indkomstmaessige forskelle mellem landene og til de specielle forhold inden for de forskellige brancher boer disse tiltag forhandles mellem arbejdsmarkedets parter paa et passende niveau . Disse tiltag boer ogsaa tilsigte stoerre smidighed og bevaegelighed , saaledes at virksomhedernes konkurrencemaessige stilling opretholdes eller forbedres . Kortere og mere smidig arbejstid kan indfoeres paa mange forskellige maader baade i den private og den offentlige sektor ( deltidsarbejde , deling af arbejdspladser , uddannelsesorlov , laengere og mere spredte ferieperioder , arbejde paa nedsat tid ) og kunne goeres tiltraekkende gennem en bedre udnyttelse af produktionsapparatet og en formindskelse af de juridiske og administrative hindringer . Fleksible og frivillige pensionsordninger for aeldre ville ogsaa kunne stimulere ansaettelsen af unge .

3.2 . Kortfristede problemer i forbindelse med samordning og finansiel politik

3.2.1 . Udviklingen i den politiske styring og samordning

Det er uhyre vanskeligt at styre strukturbetingede aendringer i de oekonomiske resultater . Det er forholdsvis let at beskrive maalsaetningen , men der er store usikkerhedsmomenter forbundet med den tidsmaessige placering af de vigtigste oekonomiske tilpasninger , f.eks . i forbindelse med aendringer i finans - og pengepolitikken eller i indkomstfordelingen .

Disse vanskeligheder beroerer alle lande . For lande , som det er lykkedes at opretholde eller opnaa tilfredsstillende resultater med hensyn til priserne hersker der for oejeblikket usikkerhed om , hvornaar en realoekonomisk forbedring vil slaa igennem . Lande med betydelig finansiel uligevaegt finder det til gengaeld vanskeligt at bedoemme , hvorledes de noedvendige tilpasninger i deres politik bedst kan gennemfoeres .

Det er et symptom paa disse vanskeligheder , at man i de senere aar gradvis er ophoert med at fastlaegge rammer for de enkelte oekonomisk-politiske maalsaetninger : produktion , prisstabilisering , beskaeftigelse . Midlerne til styring af politikken var ikke tilstraekkelige til at tillade fastlaeggelse , paa trovaerdig maade , af flere forskellige maalsaetninger . Desuden kunne det have skadelige virkninger paa hele oekonomien , saafremt der blev fastlagt alt for optimistiske maalsaetninger .

I mellemtiden fik de politiske delmaal f.eks . maalet for finans - , penge - og valutakurspolitikken stoerre betydning . Samtidig blev man mere opmaerksom paa betydningen af forventningerne hos de oekonomiske beslutningstagere inden for den private sektor . Det er blevet en integrerende del af den politiske styring , at regeringernes tilkendegivelser vedroerende de finansielle maal skal vaere trovaerdige . Saafremt de finansielle maal ikke anses for trovaerdige , vil dette give sig kraftigt udslag paa markedet , navnlig gennem rentesatserne .

Et af usikkerhedsmomenterne for oejeblikket er spoergsmaalet , hvordan vaeksten i bruttonationalproduktet ( BNP ) i loebende priser fordeler sig paa produktion og inflation . Forholdet mellem vaeksten i de finansielle aggregater og BNP i loebende priser har vist sig at vaere forholdsvis konstant . Men der hersker kun i ringe grad enighed om , i hvor stor udstraekning en stramning eller lempelse af den finansielle politik vil paavirke forholdet mellem produktionen og priserne .

Paa baggrund af den senere tids erfaringer bor forholdet mellem de " endelige " maal og " delmaalene " justeres i retning af en noejere kontrol med udviklingen i BNP i loebende priser , saaledes som det i et stykke tid har vaeret tilfaeldet i en raekke medlemsstater . Herved undgaas faldgruberne med hensyn til fastlaeggelse af alt for specifikke saerskilte maal for inflation og produktion ; paa dette omraade har de politiske instrumenter , som regeringerne har direkte indflydelse paa , vaeret utilstraekkelige til at sikre et godt resultat . Det ville kunne tjene som udgangspunkt for fastlaeggelsen og overvaagningen af penge - og finanspolitikken og vil vaere til stor hjaelp ved arbejdsmarkedets parters droeftelser af , hvilken rolle indkomsterne skal spille i forbindelse med opfyldelsen af maalene paa det oekonomiske og beskaeftigelsesmaessige omraade . Den finansielle politik , dvs . penge - og finanspolitikken , kan saaledes anvendes til at sikre et vist forloeb for BNP i loebende priser samt ligevaegt paa udenrigsbalancen , medens indkomstudviklingen ( i forbindelse med frie kollektive overenskomsforhandlinger eller indkomstpolitik ) og udbudspolitikken baerer ansvaret for beskaeftigelsen og produktivietsstigningen

Eksisterende samordningsprocedurer skulle kombineres med en bedoemmelse af de oekonomiske resultater paa grundlag af de endelige maal ( BNP i loebende priser ) som en retningslinje for de finansielle maal . I oekonomier med en tilfredsstillende prisstabilisering og en beskeden realoekonomisk aktivitet kan styringen af de penge - og finanspolitiske tilpasninger i mindre grad blive forstyrret af " forventningsfaelden " , dvs . faren for , at hensynet til den finansielle politiks trovaerdighed foerer til en alt for stram overholdelse af finansielle delmaal . Men ved tilpasninger af politikken paa baggrund af de faktiske resultater maa der stadig tages hensyn til samtlige former for begraensninger . De stoerste begraensninger og tegn paa uligevaegt inden for Faellesskabet i 1982 er anfoert i tabel 4 nedenfor .

3.2.2 . Afvejningsproblemer i den nuvaerende oekonomiske politik

I henhold til 1981-prognoserne skulle konjunktarerne hurtigt have vaeret i opgang . Denne prognose var baseret paa en raekke tendenser og tegn observeret i de foregaaende tolv maaneder . Men opsvinget bragtes til standsning paa et tidligt tidspunkt . Den europaeiske oekonomi vil saaledes , i 1983 , sandsynligvis gaa ind i sit fjerde stagnationsaar . Risikoen for en mere varig deflatorisk udvikling kan ikke udelukkes .

Den oekonomiske politik maa tage hensyn til denne nye udvikling , som goer det endnu mere paakraevet at gennemfoere de grundlaeggende justeringsforanstaltninger med hensyn til de offentlige finanser , omkostningsudviklingen og udenrigsbalancen i visse lande ; kun derved kan man sikre genoprettelsen af mulighederne for tilfredsstillende vaekst paa laengere sigt .

Den samme problematik kraever paa den anden side , at de lande , som er i en bedre situation , sikrer opretholdelsen af et aktivitetsniveau , der kan bevare den generelle oekonomiske stabilitet og ligevaegt , og som er tilstraekkeligt til at forhindre en deflationaer spiralbevaegelse .

Fra denne analyse foelger , at de generelle retningslinjer for de to oekonomiskpolitiske hovedgrupper i Faellesskabet maa vaere som foelger :

- en hurtig gennemfoerelse af de oekonomiske tilpasninger , som , omend i forskelligt omfang , er paakraevet i de lande , hvor det offentlige underskud , betalingsbalanceunderskuddet eller prisstigningerne er for store ;

- opretholdelse af et tilstraekkeligt niveau for den oekonomiske aktivitet i de lande , hvis stilling er bedre , men som paa grund af de oejeblikkelige omstaendigheder - internationalt eller i Faellesskabet - er ude af stand til at udnytte deres vaekstmuligheder fuldt ud .

I almindelighed boer den oekonomiske politik i begge tilfaelde saettes i vaerk paa en saadan maade , at indgreb , der stiler mod en nedbringelse af inflationen og en forbedring af konkurrenceevnen , medfoerer en aendring i ressourceallokeringen til fordel for produktive sektorer og ikke en reduktion af den samlede produktion .

TABEL 3

Forventet udvikling i bruttonationalproduktet i 1982 og 1983

* ( i % ) *

Medlemsstat * 1982 * 1983 *

* BNP i loebende priser * BNP i faste priser * BNP-deflator * Forbrugerprisdeflator * BNP i loebende priser * BNP i faste priser * BNP deflator * Forbrugerprisdeflator *

Belgien * 6,8 * - 0,5 * 7,3 * 9,0 * 7,9 * 0,5 * 7,4 * 8,5 *

Danmark * 12,8 * 2,0 * 10,6 * 9,9 * 8,6 * 1,6 * 6,9 * 7,0 *

Tyskland * 4,3 * - 0,5 * 4,8 * 5,0 * 4,7 * 1,0 * 3,7 * 3,6 *

Graekenland * 22,6 * 0,7 * 21,7 * 23,0 * 23,0 * 1,9 * 20,7 * 21,0 *

Frankrig * 13,6 * 1,1 * 12,4 * 11,0 * 10,8 * 1,0 * 9,7 * 8,9 *

Irland * 21,5 * 2,0 * 19,2 * 18,5 * 15,5 * 2,4 * 12,8 * 13,0 *

Italien * 18,4 * 0,8 * 17,5 * 16,6 * 16,9 * 1,0 * 15,7 * 15,0 *

Luxembourg * 8,4 * - 0,3 * 8,7 * 11,0 * 8,8 * 1,0 * 7,7 * 9,0 *

Nederlandene * 5,7 * - 0,5 * 6,2 * 6,3 * 3,3 * - 0,3 * 3,6 * 4,5 *

Det forenede Kongerige * 9,1 * 0,6 * 8,4 * 8,8 * 8,2 * 1,7 * 6,4 * 6,9 *

EF * 10,9 * 0,3 * 10,6 * 10,5 * 10,0 * 1,1 * 8,8 * 8,8 *

Kilde : Kommissionens tjenestegrene .

I alle tilfaelde maa det fortsat vaere klart , at de grundlaeggende retningslinjer for strukturel tilpasning og stabilisering stadig er gyldige og boer saettes i vaerk i hurtigere takt . Isaer maa lande , der befinder sig i en udsat finansiel situation , hurtigt og overbevisende vise , at de tager de noedvendige skridt til at bringe deres offentlige og deres internationale laantagning ind i en kontrollabel udvikling . Fortsat oekonomisk tilbagegang oeger farerne for , at der ikke traeffes de noedvendige foranstaltninger .

Oekonomisk staerkere lande er naturligvis i mindre grad undergivet direkte begraensninger , men for disse er det fortsat en yderst vanskelig opgave at oege produktionen ved lempelse af den finansielle politik uden samtidig at oege inflationen . Det foerste fornuftige skridt under de nuvaerende omstaendigheder er at lade vaeksten i pengemaengden bevaege sig op til maalintervallets oevre graense . Dette er netop , hvad Bundesbank har gjort , og den korte rente er blevet nedsat fra 10 1/2 % i begyndelsen af 1982 til 7,3 % foerst i december . Dette er befordrende for den oekonomiske aktivitet og vil med tiden bidrage til at reducere budgetunderskuddet paa to maader , dels direkte ved en nedskraering af afdrags - og rentebyrden paa statsgaelden , dels indirekte , naar aktiviteten foroeges og skatteindtaegterne vokser hurtigere . Det har ogsaa en positiv indflydelse i henseende til EMS-vekselkurserne , hvor andre deltagende lande kan lempe deres rentesatser mere eller mindre i takt med Bundesbanks rentesatser . Det forenede Kongerige nedsaetter ogsaa loebende sine rentesatser .

Man burde kunne forvente , at rentenedsaettelsen ville fortsaette i en situation med afmatning og aftagende inflation , selv om realrenten normalt ikke burde gaa laengere ned end oekonomiens underliggende vaekstrate - i det mindste for den lange rente . Under denne graense kan der opstaa fare for at modvirke den opsparing , der er noedvendig for at finansiere en kraftigere investeringsaktivitet . Hvis den forventede inflationstakt og oekonomiske aktivitet fortsat justeres i nedadgaaende retning , vil der vaere endnu stoerre grund til at lempe den finansielle politik .

Hvis den oekonomiske situation skulle forvaerres , burde lande med de sundeste finanser undgaa dispositioner , som tager sigte paa at modvirke den vedvarende afmatnings budgetunderskudsforoegende virkninger . Rentenedsaettelser boer fortsat i den nuvaerende fase vaere det vigtigste instrument for den konjunkturmodgaaende politik . Men naar mulighederne for at anvende rentenedsaettelse er udtoemt , og hvis vaeksten i BNP i loebende priser stadig falder fra et allerede lavt niveau , vil finanspolitiske initiativer med henblik paa at stoette efterspoergslen vaere fuldt forenelige med de pengepolitiske maalsaetninger . Saadanne budgetmaessige tiltag kunne typisk omfatte skattenedsaettelser eller aendringer i sammensaetningen af skatter og udgifter med henblik paa at opnaa maksimal effekt paa udbudssiden og paa beskaeftigelsen .

I de lande , hvor rentesatserne som foelge af en forsvarlig oekonomisk styring ikke er blevet bragt ned i naerheden af disse nedre graenser , et det usandsynlig at der kan foretages en lempelse af finanspolitikken . Disse rentebetingelser haenger sammen med omfanget af statens loebende laantagning , statens gaeld og andre uligevaegte ( jf . tabel 4 ) . Lande med et kronisk budgetunderskud boer derfor ikke paataenke nogen lempelse af finanspolitikken : en saadan ville efter al sandsynlighed have destabiliserende ( dvs . negativ ) indvirkning paa den oekonomiske aktivitet . Disse lande , som har alvorlige oekonomiske vanskeligheder , og hvis inflationsbekaempelse endnu ikke er vaesentligt forbedret , vil kunne stoette deres stabiliseringsbestraebelser ved klarere at udstikke en aftagende kurs for vaeksten i BNP i loebende priser . Paa denne maade kan de fastsaette en oevre graense for de pengetransaktioner , de er rede til at finansiere , og klarlaegge arbejdsmarkedets parters rolle ved loenforhandlinger .

TABEL 4

Indikatorer for makroskonomiske uligevaegte og begraensninger i 1982

Medlemsstat * Arbejdsloeshedsprocent * BNP-deflator , % aendring * Betalingsbalancens loebende poster , % af BNP * Realrente ( 1 ) * Offentlige finanser * Offentlig gaeld , % af BNP ( 1981 ) ( 3 ) *

* * * * * Budgetbalance , % af BNP * Korrigeret balance , % af BNP ( 2 ) * *

Belgien * 13,9 * 7,3 * - 4,0 * 3,7 * - 12,8 * - 5,8 * 88,6 *

Danmark * 9,1 * 10,6 * - 4,1 * 12,0 * - 9,5 * ( - 9,0 ) * 16,3 *

Tyskland * 6,9 * 4,8 * 0,0 * 4,6 * - 3,9 * - 3,1 * 35,1 *

Graekenland * ( 3,8 ) * 21,7 * - 2,6 * ( - 7,0 ) * - 9,2 * - 1,4 * 40,4 *

Frankrig * 8,3 * 12,4 * - 2,4 * 5,4 * - 3,0 * - 1,9 * ( 17,3 ) *

Irland * 12,1 * 19,2 * - 9,0 * 1,1 * - 14,7 * - 3,7 * 98,4 *

Italien * 9,9 * 17,5 * - 1,3 * 6,0 * - 11,6 * - 1,1 * 64,9 *

Luxembourg * 1,2 * 8,7 * 19,7 * 0,6 * - 0,9 * 1,2 * 22,1 *

Nederlandene * 10,4 * 6,2 * 4,0 * 5,7 * - 5,7 * - 2,5 * ( 47,2 ) *

Det forenede Kongerige * 12,2 * 8,4 * 0,8 * 6,9 * - 0,9 * 2,4 * 58,8 *

EF * 9,4 * 10,6 * - 0,7 * 4,8 * - 5,0 * - 1,6 * 42,2 *

( 1 ) Den lange rente i juli 1982 minus stigningen i forbrugerpriserne over seks maaneder ( januar-juli ) , paa aarsbasis .

( 2 ) Budgetbalance korrigeret for inflationens indvirkninger paa den offentlige indlandsgaelds realvaerdi ( jf . kapitel 6 ) .

( 3 ) Statsgaelden , for saa vidt angaar DK , GR , F , IRL , L , NL ; den samlede offentlige gaeld for saa vidt angaar D , " settore statale " for saa vidt angaar , den offentlige sektor for saa vidt angaar B og UK .

Loen - og indkomstudviklingen vil ogsaa faa afgoerende betydning for mulighederne for at bringe oekonomien ud af afmatningen . En daempet udvikling i pengeloennen og inflationen vil i sig selv udgoere en vigtig drivkraft for et oekonomisk opsving i det omfang , det muliggoer yderligere nedsaettelser af den nominelle rente , oeget rentabilitet for virksomhederne og bedre generelle investeringsvilkaar . Under de nuvaerende forhold met stagnation , lav rentabilitet og lave investeringer boer man goere sig klart , at et oekonomisk opsving i mange lande vil kraeve , at loenningerne i en lang periode maa indrettes paa saavel en opbremsning af pengeloennen som en real tilpasning . I visse lande vil man maaske paa et tidligere tidspunkt end i andre lande kunne daemme op for inflationen paa tilfredsstillende maade ; endvidere er stillingen paa den loebende betalingsbalance yderst vigtig i denne forbindelse . I mellemtiden kan risikoen for e * kraftig midlertidig nedgang i realefterspoergslen , som forstaaeligt nok frygtes i koelvandet paa forsoegene paa at daemme op for inflationen og tilpasse loenomkostningerne , ikke udelukkes . I dette tilfaelde boer de finansielle instrumenter anvendes med henblik paa at neutralisere de negative virkninger , og de boer sikre , at trenden i det nominelle BNP bliver i overensstemmelse med den oenskede udvikling .

4 . SAMMENDRAG OG KONKLUSIONER VEDROERENDE DEN OEKONOMISKE POLITIK I DEN KOMMENDE PERIODE .

Det forventede oekonomiske opsving i Europa i 1982 er hidtil ikke indtruffet , og de seneste indikatorer viser tegn paa et nyt fald i tilliden i erhvervslivet . Cirka halvdelen af Faellesskabets oekonomi er endnu ramt af alvorlige uligevaegtsproblemer hvad angaar inflation , betalingsbalance og offentlige finanser ; naesten alle medlemsstaterne har en yderst alvorlig arbejdsloeshed .

Udsigterne for det kommende aar er praeget af indbyrdes modstridende paavirkninger . Der er sket en vis lempelse af variablerne i verdensoekonomien saasom olieprisen og renten , men det boer undgaas , at disse tendenser vendes i en tidlig fase under et opsving . Udsigterne er imidlertid langt fra lovende og risikoen for en deflatorisk spiralbevaegelse kan ikke udelukkes . Alt maa goeres for hurtigt at afvaerge den nuvaerende pessimisme .

Disse problemer maa imoedegaas ved at loese de dybtgaaende struktursvagheder i den europaeiske oekonomi , og de giver sig saerlig udslag i en ringe lyst i den private sektor til at investere og oege beskaeftigelsen . Svaghederne bestaar i det meste af Faellesskabet ligeledes i en skaev ressourceallokering mellem den offentlige og den private sektor , en skaev fordeling mellem loenninger og profit og en skaev fordeling mellem forbrug og investeringer .

Fjernelsen af disse uligevaegte synes at vaere en absolut forudsaetning for at vende tilbage til en oekonomi med stoerre beskaeftigelse , investeringer og produktivitet ; disse maal maa noedvendigvis udgoere modstykket til og berettigelsen for en omfattende tilpasning af indkomster og offentlige finanser . I den oekonomiske politik og i arbejdsmarkedets parters droeftelser maa man bestraebe sig paa at sikre , at processen gennemfoeres i sin helhed .

Det er yderst vanskeligt at styre en proces , der samtidig tager sigte paa konjunkturopsving og strukturfornyelse . Hvert enkelt land maa goere en stor indsats , men under hensyn til landenes indbyrdes afhaengighed og den nuvaerende internationale situation skal endnu et maal forfoelges med beslutsomhed : forbedring af den oekonomisk-politiske koordinering mellem de industrialiserede lande med henblik paa at oege chancerne for at naa de oenskede resultater .

Paa verdensplan boer Faellesskabet fortsaette sine bestraebelser paa at overbevise alle parter om , at man i de betydende internationale reservevalutacentre boer soege at hindre voldsomme udsving i rentesatser og valutakurser . Med henblik herpaa er det noedvendigt at tilvejebringe et virkeligt internationalt valutarisk samarbejde mellem de vigtigste monetaere myndigheder . Det er en forudsaetning for et stabilt internationalt valutarisk system , at de internationale valutaer styres med dette for oeje , og at de industrialiserede lande snarest naar til enighed om at styrke Den internationale Valutafonds og Verdensbankens finansielle kapacitet .

I oejeblikket saenkes rentesatserne , og man boer bestraebe sig paa at konsolidere denne tendens i De forenede Stater og Europa . I pengepolitikken i Europa har man generelt undgaaet ekstremt bratte aendringer i de finansielle vilkaar . Med en yderligere daempning af inflationen og fortsat svag oekonomisk aktivitet , kan en raekke lande tillade sig at gaa i spidsen for yderligere rentenedsaettelser i Europa . Andre af Faellesskabets lande staar over for betydelige betalingsbalanceproblemer og de fleste er underkastet bindingerne inden for EMS . I disse lande vil der eventuelt blive mulighed for parallelle rentenedsaettelser . I enkelte af de mest inflationshaergede lande , hvor realrenten er meget lav eller negativ , maa maalet vaere at nedbringe inflationen hurtigere end den nominelle rente .

Med hensyn til budgetpolitikken boer de lande , der baade kendetegnes ved en fortsat oekonomisk tilbagegang og en tilfredsstillende nedbringelse af inflationen , og hvis situation er praeget af beskeden uligevaegt eller faa begraensninger , undgaa at blokere de " automatiske stabilisatorer " .

I en raekke andre lande udelukker de store budgetunderskud enhver mulighed for at styrke konjunkturerne via budgettet i den naermeste fremtid , men tvinger dem tvaertimod til hurtigt at foretage budgetnedskaeringer og nedbringe underskuddet over for udlandet . En stimulering af oekonomien via skattelettelser boer kun overvejes , naar graensen for en rentesaenkning er naaet , og kun i lande , hvis offentlige finanser er i en forsvarlig stand .

Som et positivt element i Det europaeiske monetaere Systems funktion i det seneste aar er der blevet foretaget indgaaende finans - og indkomst-politiske tilpasninger som ledsageforanstaltninger til kursjusteringerne . Disse tendenser boer styrkes yderligere i den kommende periode , saaledes at der gradvis genskabes en stoerre konvergens i de grundlaeggende oekonomiske stoerrelser .

Selv om styringen af konjunkturopsvinget i det kommende aar faar et positivt udfald , vil dette imidlertid ikke vaere ensbetydende med en loesning af arbejdsloeshedsproblemet . Det forudsaetter indgaaende aendringer at nedbringe de meget store offentlige udgifter i mange lande , at oege de rentable investeringer og at skabe en meget stoerre tilboejelighed til at ansaette arbejdskraft . Hvad dette sidste angaar boer der laegges vaegt paa meget stoerre tilbageholdenhed og smidighed i de reale loenomkostninger . I det omfang en saadan politik maatte foere til en midlertidig svaekkelse af efterspoergslen , boer en saadan svaekkelse modvirkes gennem pengepolitiske og , hvor det er muligt , budgetpolitiske indgreb for at stoette efterspoergslen , for eksempel , efter omstaendighederne , en rentenedsaettelse eller en skattesaenkning .

Hovedmaalet for ovennaevnte strategi er at genskabe en bedre beskaeftigelsessituation . Det er indlysende , at en heldig gennemfoerelse af denne strategi afhaenger af , at der opnaas bred enighed om den samlede oekonomiskpolitiske prioritering . Det er afgoerende , at strategien saerlig tager hensyn til noedvendigheden af at fastholde inflationsbekaempelsen og til importprisudviklingen i forbindelse med loentilpasningerne . Det er desuden klart , at alt maa goeres for at fremme beskaeftigelsen paa oekonomisk forsvarlige betingelser og i saerdeleshed ved systematisk at fremme investeringerne ved at fjerne hindringerne for at oprette nye virksomheder og ved at goere tilrettelaeggelsen af arbejdstiden mere fleksibel . Det er ligeledes hele tiden noedvendigt at vaere opmaerksom paa , at virkningerne af arbejdsloesheden er forskellige for de forskellige sociale grupper : i denne henseende boer der goeres en indsats ( f.eks . paa indkomstomraadet eller med hensyn til tilrettelaeggelsen af arbejdstiden ) for at sikre , at foelgerne af den nuvaerende situation ikke faar alt for store virkninger for visse sociale grupper .

De europaeiske valutakursers nuvaerende lave niveau over for dollaren , som synes at vedvare trods aendringer i renteforskellene , kan betragtes som et gunstigt udgangspunkt for en varig tilpasning af de forhold , der ligger til grund for indkomst - , investerings - og beskaeftigelses-udviklingen i Europa . De seneste aendringer i de internationale rentesatser burde nu ogsaa goere det lettere at opskrive den japanske yen . Den ledsagende interne tilpasning af indkomster og offentlige finanser er lige saa vigtig for Europas oekonomiske forbindelser med resten af verden som for de enkelte lande , hvis valutakurser reguleres inden for EMS .

DEL II .

DEN OEKONOMISKE POLITIK I MEDLEMSSTATERNE

I Belgien har den oekonomiske politik efter tilpasningen af den belgiske franc med tilhoerende foelgelovgivning muliggjort en begyndende genoprettelse af uligevaegten paa betalingsbalancens loebende poster og de offentlige finanser samt forbedring af de belgiske virksomheders konkurrenceevne . Disse foranstaltninger har uundgaaeligt paavirket vaeksten og beskaeftigelsen i 1982 , og en forbedring i 1983 afhaenger forsat i vid udstraekning af , om der indtraeder et internationalt konjunkturopsving , i betragtning af de begraensede indenlandske muligheder . Forbrugerprisstigningen tiltog midlertidigt i koelvandet paa den effektive depreciering af den belgiske franc , men ventes at aftage kraftigt , og der kan ventes en yderligere formindskelse af underskuddet paa betalingsbalancens loebende poster .

Saneringspolitikken i 1982 svarende til Raadet og Kommissionens henstillinger boer paa afgoerende maade viderefoeres i 1983 og utvivlsomt indtil tiaarets midte med henblik paa at genskabe forudsaetningerne for en hoejere og mere stabil vaekst .

En forudsaetning for at konsolidere de fremskridt , der er gjort med hensyn til konkurrenceevne og fastholdelse af husholdningernes forbrugsefterspoergsel inden for graenser , som er forenelige med betalingsbalancehensynet , er en beskeden indkomstudvikling gennem en laengere periode , stoettet paa en passende forlaengelse i 1983 af de foranstaltninger vedroerende indeksregulering af loenninger og andre indkomster , som blev taget i 1982 . Efter at have raadfoert sig med arbejdsmarkedets parter agter regeringen at forlaenge den fikserede indeksregulering midlertidigt og senere at tage de naermere regler for indeksreguleringsmekanismen op til fornyet overvejelse , saaledes at loenomkostningerne ikke stiger staerkere end det vejede gennemsnit for de syv vigtigste handelsparnere .

Med hensyn til finanspolitikken begraenser det fremlagte budget udgiftsstigningen til 7,5 % i 1983 - hvilket er ensbetydende med en samlet nedgang i faste priser og kun en svag stigning i loebende priser for alle udgifter , som ikke vedroerer arbejdsloesheden og statsgaelden - og nedbringer statens nettofinansieringsbehov til 10,5 % af bruttonationalproduktet .

Disse maalsaetninger ligger kun lige inden for det acceptable , baade hvad angaar situationen i 1983 og hensynet til en sanering paa mellemlang sigt , og der boer hurtigt rettes og paa enhver afvigelse fra de fastsatte maal i aarets loeb .

Resultatet af disse foranstaltninger er afgoerende for det opsving i de private investeringer , som er noedvendig for en omlaegning af den oekonomiske aktivitet og for en varig forbedring af beskaeftigelsessituationen , som de skattepolitiske foranstaltninger truffet i 1982 , i oevrigt skulle begunstige . Den nye industripolitik , der indebaerer strengere betingelser og stoerre selektivitet for ydelse af stoette , ventes at bidrage til en mere rationel sanering af de virksomheder , der er i vanskeligheder , og i oevrigt at befordre oprettelsen af nye virksomheder .

Det pengepolitiske raaderum vil fortsat vaere begraenset , idet det loebende underskud paa betalingsbalancen og statskassens store finansieringsbehov begraenser mulighederne for at foretage en autonom rentesaenkning .

Paa mellemlang sigt er en behersket omkostningsudvikling og en omlaegning af industristrukturerne ufravigelige forudsaetninger for en varig forbedring af beskaeftigelsessituationen . Som foreslaaet af myndighederne er det ligeledes af stor betydning , at det samlede offentlige nettofinansieringsbehov i forhold til bruttonationalproduktet halveres inden 1985 , med henblik paa at bryde underskud/rentebyrde-spiralen , der laegger tunge byrder paa saavel de offentlige budgetter som betalingsbalancens loebende poster og derigennem haemmer den oekonomiske vaekst .

I Danmark var den oekonomiske aktivitet i 1982 noget staerkere end i de andre EF-lande , idet vaeksten i BNP androg omkring 2 % . Som i 1981 blev vaeksten stimuleret af en forbedring af konkurrenceevnen , som isaet skyldtes faldet i den effektive kronekurs . Udviklingen i beskaeftigelsen blev baaret oppe af de foranstaltninger , som regeringen traf i juni med henblik paa at holde investeringerne igang , udbygge erhvervsuddannelsen og skabe flere arbejdspladser .

Efter en betydelig forbedring i 1981 forringedes betalingsbalancens loebende poster atter i 1982 , idet den kraftige stigning i udgifterne til renter og afdrag paa udlandsgaelden mere end opvejede den fortsatte forbedring af vare - og tjenestebalancen . Samtidig er de offentlige finanser blevet yderligere forvaerret . Paa trods af skatterforhoejelserne i midten af 1982 anslaas underskuddet paa drifts - , anlaegs - og udlaandsbudgettet i 1982 til 57 000 mio dkr . eller ca . 12 % af BNP , hvilket er betydelig mere end det underskud , der var budgetteret med i finanslovsforslaget og i de retningslinjer , Raadet vedtog i december 1981 . Den vigtigste aarsag hertil er de saerlige beskaeftigelsesfremmende foranstaltninger og fremfor alt den offentlige sektors voksende rentebyrde , samt den kraftige stigning i visse overfoerselsindkomster med forbindelse til aktivitetsniveauet . Nylige tendenser i oekonomien er paa afgoerende punkter forskellige fra den strategi , der blev fastlagt i begyndelsen af 1980 , og som bl.a . sigtede mod en jaevn nedbringelse af betalingsbalanceunderskuddet .

Et af de vigtigste maal for den oekonomiske politik i 1983 vil derfor blive resolut at genoprette den samfundsoekonomiske ligevaegt .

Hertil kraeves en meget stram finanspolitik i 1983 . I begyndelsen af oktober fremlagde den nye regering et program , der bl.a . tager sigte paa at daempe stigningen i overfoerselsindkomsterne , at begraense loenstigningerne i den offentlige sektor , at forhoeje visse offentlige takster samt at beskatte pensionskasserne og forsikringsselskabernes reserver . Disse foranstaltninger skulle bevirke , at underskuddet for 1983 nedbringes med ca . 11 000 mio dkr . i forhold til det oprindeligt anslaaede budgetunderskud , der ville have udgjort naesten 15,5 % af bruttonationalproduktet .

Derved vil underskuddet paa drifts - , anlaegs - og udlaansbudgettet kunne begraenses til omkring 13 % af bruttonationalproduktet i 1983 . Dette boer vaere et foerste skridt i retning af en gradvis nedbringelse af budgetunderskuddet efter de seneste aars meget kraftige stigninser , og det vil kraeve en vedvarende indsats i de kommende aar . Det er ogsaa vigtigt , at dette initiativ fra statens side foelges op af de lokale myndigheder . En noeje styring af de offentlige finanser skulle kunne bidrage til en rentesaenkning og til at skabe de finansielle forudsaetninger for et varigt investeringsopsving og en forbedring af budgetsituationen .

For at sikre en langsommere udvikling i priser og indkomster er der indfoert et loenstop indtil marts 1983 . Ifoelge de lovforslag , der nu er vedtaget i folketinget , skal loenstoppet ledsages af en suspension af dyrtidsreguleringen og en fastfrysning af visse ikke-loenindkomster i de kommende to aar . Hvis foraarets overenskomstforhandlinger munder ud i en tilstraekkelig beskeden loenstigning , kan der blive tale om en vis saenkning af personskatterne . Disse foranstaltninger vil bidrage til at styrke Danmarks konkurrenceevne , der er af afgoerende betydning for udviklingen i eksporten og den oekonomiske aktivitet i almindelighed .

I Forbundsrepublikken Tyskland aftog den oekonomiske aktivitet i 1982 , saerlig i aarets anden halvdel . Arbejdsloesheden steg brat baade som foelge af den faldende beskaeftigelse og befolkningsudviklingen , som praeges af stor tilgang af unge til arbejdsmarkedet . Inflationspresset aftog dog , og udenrigsoekonomien forbedredes markant , hvorved betalingsbalancens loebende poster ventes at vaere i ligevaegt for aaret som helhed .

De nuvaerende udsigter tyder i bedste fald paa en meget beskeden vaekstrate i 1983 ( paa omkring 1 % ) , der antagelig vil tage til i loebet af aaret som folge af en vis vaekst i eksporten og de faste investeringer . Ifoelge de seneste skoen kan muligheden for nulvaekst i 1983 ikke udelukkes . Disse stoerrelser paavirkes i gunstig retning af aftagende inflation og faldende rente samt forskellige foranstaltninger , regeringen traf i 1982 for at stimulere kapitalanvendelsen .

De pengepolitiske myndigheders raaderum oegedes betydelig i 1982 , delvis som foelge af en forbedring af betalingsbalancen og aftagende inflation , men delvis ogsaa som foelge af faldet i dollar-renten . De tyske rentesatser lempedes i overensstemmelse hermed , og centralbankens pengemaengde fik lov til at stige i en takt , der laa taet paa maalintervallets oevre graense . Da aktivitetsniveauet ikke voksede , udviklede de offentlige udgifter og underskuddet sig imidlertid mindre gunstigt end ventet , og regeringen maatte fremlaegge tillaegsbudgetter i aarets loeb for at faa hjemmel til oeget laanoptagelse .

Ved uaendret oekonomisk politik vil den underliggende produktions - og beskaeftigsesudvikling vaere utilfredsstillende i de naermeste aar ; der kan meget vel blive tale om lave vaekstrater paa mellemlang sigt .

Forbundsrepublikkens forventede vaekstrater i 1982 og 1983 vil - i modsaetning til 1960'erne og 1970'erne - komme til at ligge lavere end Faellesskabets gennemsnit og vil i mindre omfang end tidligere blive stimuleret af eksportefterspoergslen . Hoejere oekonomisk vaekst vil derfor komme til at afhaenge af , at der indtraeder et kraftigt opsving i den indenlandske efterspoergsel , saerlig saa laenge Tysklands handelspartnere foerer en stram oekonomisk politik . Hovedparten af inflations - og betalingsbalancevirkningerne fra det andet olieprischok overvandtes hurtigere i Forbundsrepublikken Tyskland end andetsteds , hvorfor den oekonomiske politik maa tilrettelaegges med saerlig henblik paa at styrke investeringerne og undgaa de kontraktive virkninger af en brat formindskelse af budgetunderskuddet eller en for tilbageholdende realloensudvikling .

Som foelge af den betydning , efterspoergsels - og profitforventningerne samt de finansielle betingelser har for investeringerne , maa finanspolitikken paa kort sigt navnlig sigte paa en omlaegning af de offentlige udgifter til fordel for kapitaldannelse , forskning og udvikling samt erhvervsuddannelse , snarere end i et aar med svag om overhovedet nogen oekonomisk vaekst at sigte paa en nedbringelse af underskuddet , og paa en gradvis formindskelse paa laengere sigt . I 1983 boer laanebehovet herefter holdes uaendret paa ca . 4 % af bruttonationalproduktet i faste priser .

Da prisudviklingen tegner gunstigt , boer pengepolitikken tilrettelaegges til fremme af oekonomisk vaekst ved at lade centralbankens pengemaengde vokse tilstraekkelig hurtigt inden for den margen , som Bundesbank har fastsat ( 4-7 % ) . Det raaderum , der er skabt ved forbedringen af udenrigsoekonomien og lempelsen af inflationspresset , er allerede for nylig anvendt til at fremme rentesaenkninger ; denne politik boer fortsaettes .

Selv med en vaekstrate af den stoerrelse , som i oejeblikket ventes i 1983 , vil det imidlertid ikke vaere muligt at undgaa en yderligere forvaerring paa arbejdsmarkedet i den naermeste fremtid . Som helhed er der intet i Tysklands konkurrenceevne , produktivitet og virksomhedsindtjening , der tyder paa , at en stoerre generel realloensnedgang er en noedvendig forudsaetning for kraftigere vaekst . Alligevel boer der laegges stoerre vaegt paa , at loenstrukturen fremmer arbejdskraftens mobilitet og derigennem de noedvendige omlaegninger i oekonomien .

Graekenland har stadig problemer med under de stedse vanskeligere ydre vilkaar at skabe et oekonomisk opsving . Konjunkturudsigterne for 1983 er i den henseende en smule gunstigere og kan - hvis de bekraeftes - vaere medvirkende til at saette dette opsving i gang . Men oekonomiens afstemning efter omgivelserne er vaesentligt af struturel art , og et varigt opsving i produktionen fremkommer ikke uden en langfristet indsats for systematisk at oege udbudssiden , hvilket indebaerer en lempelse af den stivhed , der er indbygget i systemet , og en hoej investeringskvote . Det er desuden noedvendigt , at denne indsats ledsages af en kraftig indsats imod inflationen , hvis destabiliserende indvirkning paa allokationen af produktionsfaktorerne ikke kan undgaa at haemme de tilstraebte strukturelie aendringer .

Den nuvaerende politik tager sigte paa at danne grundlag for denne dobbelte indsats , og femaarsplanen under udarbejdelse ventes at belyse vilkaarene som helhed . Ved en kombineret kraftig forhoejelse af lavindkomsterne i begyndelsen af 1982 , priskontrol for noedvendighedsartikler og en omfattende , men varieret foroegelse af skattetrykket tilsigtes et begraenset opsving i forbrugsefterspoergslen og en vis afsvaekkelse af prisstigningstakten . Der er indfoert automatisk regulering af loenninger og pensioner , og dette skulle - forudsat de loenudjaevnende virkninger ikke hurtigt udloeser kompenserende loenkrav - foere til en daempning af pengeindkomststigningen . Det tilstraebes endvidere at begraense den indenlandske kredit maalt i procent af bruttonationalproduktet ved at laegge en staerk daemper paa den offentlige sektors stigende underskud . Endelig forsoeges investeringerne fremmet ved en selektiv kreditpolitik , som har gjort det muligt at holde realrenten paa et meget lavt niveau , og ved et flerstrenget offentligt stoetteprogram differentieret efter sektorer og regioner .

Disse bestraebelser er for tiden under udfoldelse . Eksporten har hidtil haft tendens til at stagnere , og der er endnu ikke tegn paa et investeringsopsving . Under disse omstaendigheder kan det taenkes , at vaeksten i 1982 ikke engang naar 1 % . Desuden har det ikke vaeret muligt at begraense oekonomiens likviditet , fordi det ikke er lykkedes at mindske det offentlige underskud i forventet omfang . Endelig er der atter sket en depreciering af drachmen , noedvendiggjort for at udligne inflationsforskellens indvirkning paa oekonomiens konkurrenceevne .

Alligevel boer den nuvaerende stramme politik ikke lempes ; opbremsningen af inflationen er saaledes en absolut forudsaetning for , at der kan skabes et finansielt grundlag for de store investeringer , der er noedvendige for en omformning af oekonomiens strukturer .

Den oekonomiske politik maa derfor bringe alle foreliggende muligheder i anvendelse for at bremse de nominelle stigninger i 1983 . Sigtet boer fremdeles navnlig vaere afdaempning af indkomststigningen , samtidig med at indeksmekanismen ikke maa medfoere en uhensigtmaessig stor indsnaevring af loenrelationerne . Der boer tilstraebes en maerkbar nedbringelse af oekonomiens likviditetsgrad ved begraensning af den offentlige sektors nettofinansieringsbehov til under 10 % af bruttonationalproduktet ; dette boer ske ved nedskaering af driftsudgifterne og foroegelser af de offentlige takster i form af kreditstramning og foranstaltninger til fremme af en langfristet opsparing . Sidstnaevnte hensyn indebaerer , at realrenten ikke laengere holdes paa et kunstigt lavt niveau , og at man i hoejere grad lader markedskraefterne bestemme renteudviklingen .

I Frankrig har opsvinget i koelvandet paa efterspoergselsstigningen i 1981 foert til en kraftig forringelse af handelsbalancen . Den udenrigsoekonomiske stilling og virksomhedernes finansielle balance og konkurrenceevne har aendret sig . Den store indenlandske kreditudvidelse som foelge af stigningen i det offentlige underskud og virksomhedernes finansielle vanskeligheder har holdt inflationen i gang , medens den aftog i andre lande . Kursen paa franske francs maatte aendres i oktober 1981 og juni 1982 .

Kursjusteringen i juni 1982 inden for rammerne af Det europaeiske monetaere System er fulgt op af et gennemgribende saneringsprogram . Der blev oejeblikkelig truffet foreloebige foranstaltninger til blokering , udsaettelse eller begraensning af pris - og indkomststigninger for at bryde inflationsboelgen og givet meddelelse om omfattende indgreb mod et hastigt stigende offentligt underskud . Sideloebende hermed er vaekstmaalene for pengemaengden i 1982 og 1983 blevet tilpasset i nedadgaaende retning under hensyn til den ventede afdaempning i nominel henseende . Denne omlaegning skulle goere det muligt at stilne inflationen hurtigere , saaledes at inflationstakten paa aarsbasis ikke overstiger 8 % i 1983 , og samtidig begynde at rette op paa betalingsbalancens loebende poster . Det er en forudsaetning for at naa disse resultater , at der sker en maerkbar opbremsning af den indenlandske efterspoergsel , hvorfor vaekstraten naeppe vil overstige 1 % i henholdsvis 1982 og 1983 . Saerlige finanspolitiske og finansielle bestemmelser tager for oevrigt sigte paa at omlaegge en stoerre del af efterspoergslen fra forbrug til investeringer .

Hvis programmet skal lykkes , kraever det aktiv deltagelse fra arbejdsmarksdets parter , idet nedbringelsen af omkostningerne udgoer vigtigste punkt og stoerste usikkerhedsfaktor i den nuvaerende tilpasningspolitik . Foerst og fremmest maa den pris - og indkomstspolitik , der efterfulgte det pris - og indkomststop , som udloeb den 31 . oktober 1982 , gradvis lempes mest muligt og samtidig blokere indeksreguleringen af loenninger og andre indkomster paa basis af stedfundne prisstigninger som den vigtigste inflationsformidlende faktor .

Penge - og kapitalmarkedspolitikken boer for oevrigt tilrettelaegges med henblik paa at forene hensynet til lav inflation og stabile valutakurser med en noedvendig imoedekommelse af virksomhedernes finansieringsbehov paa vilkaar , som ikke stiller sig i vejen for deres investeringsplaner . Styring af den indenlandske kreditudvidelse er derfor af stor betydning . Dette forudsaetter , at det offentliges finansieringsbehov ophoerer med at vokse , i hvert fald relativt , og at det i 1983 rent faktisk stabiliserer sig paa de 3 % af bruttonationalproduktet , som det vil andrage i 1982 . Finansloven for 1983 samt de foranstaltninger , der er truffet for at bremse tendensen til uligevaegt i de sociale ordninger , skulle i princippet goere det muligt at naa dette maal . I denne sammenhaeng skulle det noedvendige raaderum for finansiering af en prioritetet indsats inden for forskning , erhvervsmaessig strukturudbygning og beskaeftigelsesfremme kunne tilvejebringes , samtidig med at inflationstakten mindskes , saa virksomhedernes finansieringsomkostninger ved et givet realrenteniveau minimeres . Det er en vigtig del af en saadan strategi , at de nye foranstaltninger til fremme af den langfristede , og navnlig risikovillige , opsparing bliver vellykkede .

Det er ikke kun inflationsbekaempelsespolitikken og den ventede forbedring af verdensoekonomien , der er afgoerende for , om der atter bliver tale om stabil vaekst . Det er desuden noedvendigt , at der gennem ivaerksaettelse af en strukturpolitik , hvis vigtigste instrumenter blev indfoert i 1981 og 1982 , sikres en effektiv tilpasning af oekonomien til den interne og eksterne efterspoergsel . Bl.a . maa de offentlige myndigheders indsats paa industriomraadet medvirke til at forbedre oekonomiens konkurrenceevne ved modernisering af svage sektorer og stimulering af teknologisk avancerede sektorer , som for stoerstedelens vedkommende nu henhoerer under den offentlige sektor . Det er desuden noedvendigt , at eventuelle foranstaltninger vedroerende arbejdsdeling tilrettelaegges i noeje samklang med kravet til oeget produktivitet uden direkte eller indirekte omkostningsbelastninger for virksomhederne .

Vaeksten i den oekonomiske aktivitet i Irland har vaeret beskeden i 1982 i sammenligning med de senere aar . Inflationen er helt ude af takt med EF-genemsnittet , omend der i den senere tid synes at vaere tegn paa en vis forbedring . Der er imidlertid fortsat store underskud paa betalingsbalancen og de offentlige finanser , og den hermed forbundne laantagning i udlandet har naaet nye hoejder . Denne udvikling giver anledning til saerlig bekymring i lyset af den staerkt stigende arbejdsloeshed , der vil overstige 12 % i 1982 .

Udsigterne for 1983 er usikre . Trods en vaekst i BNP paa ca . 2 % vil statens finansieringsbehov uden indgriben meget vel kunne naa op paa omkring 16 % af BNP ligesom i aar , mens inflationen om end aftagende fortsat vil ligge paa mindst 12 % . Under disse omstaendigheder maa den nuvaerende politik ikke blot fastholdes , men gennemfoeres med beslutsomhed .

Problemerne i irsk oekonomi skyldes for en stor del , at det ikke er lykkedes at gennemfoere en tilpasning efter de to olieprischok . Den irske oekonomis aabenhed og store afhaengighed af energiressourcer udefra gjorde en saadan tilpasning bydende noedvendig . Den imponerende eksportfremgang , der ofte blev opnaaet under vanskelige markedsforhold , kunne ikke opveje den stadige stigning i importen , som afspejlede , at det indenlandske forbrug ikke tilpassedes forringelsen af bytteforholdet . Realloensniveauet blev bevaret trods stigende importpriser og oeget beskatning , hvilket bidrog til en meget staerk inflation , som laa vaesentlig hoejere end i de oevrige EMS-lande . Dette forringede den irske oekonomis konkurrenceevne . Kun hvis denne udvikling vendes , kan konkurrenceevnen forbedres , produktionsfremgangen oeges og arbejdsloesheden mindskes .

Gennem de senere aar synes det offentliges udgiftspolitik at have bidraget til denne udvikling med store stigninger i de offentlige loenninger , med uaendret eller stoerre koebekraft for overfoerselsindkomsterne og med en viderefoerelse af det ambitioese offentlige investeringsprogram , skoent udgifterne i 1982 ikke blev overskredet takket vaere stramme kontrolforanstaltninger og programjusteringer , selv om offentlig laantagning til finansiering af investeringsprojekter er en accepteret praksis i Irland , har stigningen i driftsudgifterne medfoert et betydeligt underskud paa driftsbudgettet . Der er bred enighed om , at det nuvaerende drifstunderskud maa bringes ud af verden , fordi det oeger statens gaeld , som for en stor del er i fremmed valuta , uden at der herved skabes indkomster , som muliggoer en finansiering af den tyngende rente - og afdragsbyrde . Dette vil kraeve en betydelig realnedskaering i de nuvaerende udgiftsprogrammer , da det naeppe ud fra en oekonomisk betragtning vil vaere hensigtsmaessigt at oege beskatningen vaesentligt , saaledes som det er sket i de seneste aar .

Endvidere begraenses regeringens raaderum , fordi alle udgifter til renter og afdrag er af obligatorisk karakter . Mens det saaledes maa erkendes , at der er behov for yderligere offentlige investeringer i Irland , kraever situationen imidlertid , at hvert enkelt projekts potentielt gunstige indvirkning paa oekonomien gennemgaas noeje , saaledes at der sikres et bedre udbytte af de knappe ressourcer .

En nedbringelse af den offentlige sektors underskud er noedvendig for at kunne vende den divergerende udvikling i irsk oekonomi . Den heraf foelgende mindskelse af den monetaere finansiering af budgetunderskuddet vil kunne bidrage til lavere inflation , hvorimod en yderligere stramning af centralbankens nuvaerende retningslinjer for kreditgivning formentlig ikke vil vaere hensigtsmaessig under de nuvaerende omstaendigheder . De forslag til nedskaering af de offentlige udgifter , som blev fremsat i begyndelsen af august , er et tiltraengt foerste skridt i retning af at bringe den offentlige sektors underskud under kontrol . Det vil imidlertid vaere noedvendigt at viderefoere og forstaerke disse bestraebelser i 1983 , hvis det offentlige regnskab atter skal balancere nogenlunde . I denne forbindelse synes en nedgang i forhold til 1982 i det statslige finansieringsbehov svarende til 3 % af BNP at vaere et passende maal for 1983 . Samtidig er det vigtigt , at arbejdstagerne , isaer i de beskyttede sektorer , ser mere realistisk paa de oekonomiske muligheder og kun fremsaetter krav om beskedne loenstigninger .

Disse foranstaltninger vil ikke automatisk loese alle problemerne i irsk oekonomi , men gennem en forbedring af konkurrenceevnen og genskabelse af statens muligheder for at gennemfoere en vaekstfremmende politik vil de efter en tid goere det muligt at saette effektivt ind over for jobskabelsesproblemerne og de utilfredsstillende udbudsbetingelser , samt at konsolidere og udbygge industrialiseringsprocessen . Myndighedernes opstilling af en mellemfristet plan til loesning af problemerne i forbindelse med den hoeje arbejdsloeshed og det store underskud over for udlandet samt genoprettelse af balance i de offentlige finanser og daempning af inflationen udgoer et absolut noedvendigt element i denne forbindelse .

Italien har gjort fremskridt med hensyn til at tilpasse landets oekonomi til de udenrigsoekonomiske bindinger . Prisen herfor har vaeret et kraftigt fald i den indenlandske efterspoergsel i 1981 , mens der samtidig har vaeret en dynamisk udvikling i eksporten . Dette positive resultat kan bl.a . til skrives en strammere pengepolitik . Men inflationen paa 17,5 % i 1982 afviger stadig betydeligt fra EF-gennemsnittet paa 10 % samt fra udviklingen i de stoerre industrilande . Underskuddet paa den loebende betalingsbalance udviste kun en beskeden nedgang , hvilket navnlig skyldes , at konkunkturudviklingen i den italienske oekonomi indtraeffer med en vis forsinkelse i forhold til andre lande .

De opnaede resultater aabner dog paa kort sigt kun mulighed for et begraenset opsving i den indenlandske efterspoergsel , saerlig forbrugsefterspoergslen . En tilbagevenden til en vaekstrate , som ligger taettere op ad mulighederne paa mellemlang sigt , er ikke alene betinget af en forbedring af de ydre oekonomiske vilkaar , men ogsaa af bedre balance i de offentlige finanser , omkostningsdaempning og tilpasning af produktionsstrukturerne . Pengepolitikken kan derfor kun lempes i det omfang , disse bestraebelser foerer til mindre prisstigninger og bedre * igevaegt over for udlandet . Under disse omstaendigheder vil vaeksten ikke udgoere 1 % i 1982 og vil naeppe overstige dette niveau i 1983 . Til gengaeld vil underskuddet paa betalingsbalancens loebende poster fortsat formindskes , og inflationstakten vil langsomt aftage .

Der blev sidst i juli 1982 truffet en lang raekke vigtige finanspolitiske beslutninger . En hurtig vedtagelse i parlamentet af alle regeringsforslagene vil vaere et stort skridt henimod afbalanceret vaekst . De vigtigste forslag ventes at oege de offentlige indtaegter kraftigt : forhoejelse af de offentlige takster , mervaerdiafgiftssatserne , de fleste punktafgifter , selskabsskatten og visse bidrag til sociale sikringsordninger samt et " skatteamnesti " med oejeblikkelige og frigoerende indbetalinger til foelge . Foroegelsen af skattebyrden kan delvis blive opvejet af nye lempelser i personbeskatningen , hvis loenoverenskomsterne er i overensstemmelse med regeringens normer . Endvidere foretages i henhold til finansloven en forhoejelse af den del af laege - og medicinudgifterne , som patienterne selv skal betale . Det ventes , at den samlede virkning af disse foranstaltninger og andre bestemmelser , som skal vedtages , bliver en nedbringelse af statens nettolaanoptagelse fra ca . 15 % af bruttonationalproduktet i 1982 til omkring 12 % i 1983 . En saadan indsats er absolut noedvendig , hvis den samlede indenlandske kreditudvidelse skal kunne holdes inden for rimelige graenser , og likviditetskvoten atter kunne nedbringes , uden at virksomhederne paatvinges overdrevent hoeje rentesatser .

Det er nu op til arbejdsmarkedets parter at udvise frivillig loentilbageholdenhed under de indevaerende overenskomstforhandlinger . Nedbringelsen af inflationsforskellen mellem Italien og dets vigtigste handelspartnere er i hoej grad afhaengig af , at dette primaere maal naas ; uden denne nedbringelse vil oekonomien i lang tid endnu lide under de negative virkninger af en forringet konkurrenceevne . Det er i denne forbindelse afgoerende for at kunne frigoere oekonomien fra inflationsmekanismerne , at det nu endelig erkendes , at loenudviklingen i praksis boer knyttes til den fremtidige og ikke den tidligere prisudvikling . Som foerste etape af denne gradvise nedbringelse af inflationstakten boer der saaledes for 1983 fastsaettes et maal for stigningen i priser og enhedsloenomkostninger paa hoejst 13 % , hvilket er omkring 4 % mindre end i 1982 .

En strategi , der tager sigte paa gradvis nedbringelse af inflationstakten , er en vigtig betingelse for en mere tilfredsstillende oekonomiske udvikling paa mellemlang sigt . En vedholdende hoej inflationstakt vil via de medfoelgende finansielle spaendinger og usikre rentabilitetsudsigter have tendens til at forstyrre allokationen af produktionsfaktorerne . Der ville nemlig vaere risiko for , at investerings - og forskningsindsatsen , som er en betingelse for udvikling af teknologisk avancerede sektorer og udbredelse af teknologiske fremskridt til den samlede oekonomi i almindelighed , ville blive fastlaast paa et utilstraekkeligt niveau . Strukturudviklingen maa ledes i denne retning for at opveje den nedgang , som truer visse raavare - eller dagligvareindustrier , hvis produktionsvilkaar naeppe i laengden kan sikre dem tilstraekkelig konkurrenceevne .

I Luxembourg er der kun sket en meget behersket forbedring af den oekonomiske aktivitet i 1982 . Devalueringen af den luxembourgske franc i februar 1982 havde ikke nogen maerkbar stimulerende indvirkning paa eksporten som foelge af udenrigshandelens specifikke struktur . Der var allerede ved aarets begyndelse tale om hastige prisstigninger , og disse er i aarets loeb taget yderligere til ; samtidig har opbremsningen af loenstigningen som foelge af indgrebene mod dyrtidsreguleringen foert til en afsvaekkelse af det private forbrug . Underskuddet paa de offentlige finanser er fortsat moderat .

Der kan taenkes at indtraede et behersket oekonomisk opsving i 1983 som foelge af stigende eksport , men det vil naeppe faa stoerre virkninger paa beskaeftigelsen . Der vil ske en maerkbar opbremsning af forbrugerprisstigningen , fordi devalueringens virkninger efterhaanden stilner af , og fordi omkostningsudviklingen var afdaempet i 1982 .

I princippet skal dyrtidsreguleringen genindfoeres i januar 1983 . For at bevare konkurrenceevnen og konsolidere inflationsbekaempelsen er det imidlertid oenskeligt , at regeringen naar til enighed med arbejdsmarkedets parter om en - i det mindste midlertidig eller delvis - neutralisering af forbindelsen mellem prisudviklingen og udviklingen i loenninger og andre indkomster . Den heraf foelgende omkostningsdaempning vil bidrage vaesentligt til den oekonomiske strukturomlaegning , hvorpaa mulighederne for med tiden at forbedre beskaeftigelsessituationen beror . Foranstaltningerne i 1982 med henblik paa at oege arbejdskraftens geografiske og faglige mobilitet boer udbygges for at nedbringe udgifterne til arbejdsloeshedsbekaempelse .

Finanspolitikken boer som helhed fortsat vaere forsigtig for at undgaa en forvaerring af den tendens til oeget underskud , som har vaeret fremherskende i de seneste aar , og for at opbygge et vist raaderum , som i paakommende tilfaelde kan anvendes til specifikke beskaeftigelsesfremmende foranstaltninger . En begraensning af statsbudgettets nettofinansieringsbehov til 1,2 % af bruttonationalproduktet i 1983 ville vaere i overensstemmelse med denne maalsaetning .

I Nederlandene tyder vaekstudsigterne for 1983 paa en fortsaettelse af de seneste aars lave aktivitetsniveau , hvilket ikke aabner stoerre muligheder for at forbedre beskaeftigelsessituationen . Selv om dette svarer til udsigterne for en raekke andre medlemsstater , er den nederlandske oekonomi dog fortsat bedre stillet med hensyn til de grundlaeggende balanceproblemer . Inflationstakten falder stadig , idet forbrugerprisstigningen vil aftage til 3,5 % omkring udgangen af 1983 , overskuddet paa betalingsbalancen , som allerede i 1982 er meget stort , kan atter blive betydeligt i 1983 ( maaske 5 % af BNP ) .

Der tegner sig imidlertid et mere foruroligende billede af udviklingen efter 1983 ; den oekonomiske vaekst vil ligge under Faellesskabets gennemsnit . Beskaeftigelsesmulighederne vil ikke vokse tilstraekkeligt til , at den kraftige stigning i arbejdsstyrken kan absorberes , og med hensyn til udenrigsoekonomien ventes den positive virkning , som eksporten af naturgas udoever paa betalingsbalancen , gradvis at ville ebbe ud .

Selv om mulighederne for at bevare den samfundsoekonomiske ligevaegt oejensynlig er bedre end i de fleste medlemsstater , er det alligevel noedvendigt at foere en stram finanspolitik . Hvis der ikke gribes ind , maa der imoedeses en foroegelse af forskellen mellem indtaegtsstigningen , som paavirkes af den forventede lave vaekst i 1983 , og udgiftsstigningen , der som helhed er meget dynamisk paa grund af den sociallovgivning , der indfoertes under hoejkonjunkturerne . Trods de store nedskaeringer , der allerede er gennemfoert , kan statens og kommunernes nettofinansieringsbehov meget vel overstige 10 % af nationalindkomsten i 1982 . Regeringen har truffet nye foranstaltninger til at nedbringe finansieringsbehovet , uden yderligere at oege skattebyrden , der i forvejen er en af de stoerste i Faellesskabet . Udgiftsbesparelserne boer fortrinsvis tage sigte paa at bremse den kraftige stigning i de sociale overfoersler , bl.a . ved nedsaettelse af antallet af stoetteberettigede under visse ordninger , og at bremse loenstigningen for offentligt ansatte . Det ville alt i alt vaere oenskeligt , at det offentliges samlede laanoptagelser i 1983 ikke bliver vaesentligt stoerre end niveauet i 1982 ( 9 % af bruttonationalproduktet ) .

En stabilisering af underskuddet efterfulgt af en begraensning paa mellemlang sigt vil ligeledes lette investeringsopsvinget . Det er afgoerende , at de pengepolitiske myndigheder vedblivende kan nedsaette rentesatserne ud over den store saenkning , der er sket i 1982 . Dette er en vigtig del af den mellemfristede strategi , hvorved der for at opveje de negative virkninger af de seneste ti aars industrielle tilbagegang maa soeges tilvejebragt en gennemgribende strukturomlaegning , der er baseret paa store investeringer , og udvikling af teknologisk avanceret industrier .

Denne strategi indebaerer ogsaa en fortsat daempning af loenomkostningerne i den private sektor i betragtning af den lave oekonomiske vaekst og noedvendigheden af at genoprette rentabiliteten . Efter at arbejdsmarkedets parter paa nationalt plan i november har tilkendegivet , at de gaar ind for decentraliserede loenforhandlinger og for nedsaettelse af arbejdstiden i stedet for kompensation for prisstigningerne , synes der at vaere mulighed for en bedre arbejdsfordeling , uden at loenomkostningerne foroeges .

I Det forenede Kongerige var der i 1982 en svag vaekst i BNP i modsaetning til de to forudgaaende aars aktivitetsnedgang . Inflationstakten faldt atter markant , hvorved den aarlige stigning i forbrugerpriserne naermer sig 6 % ved aarets udgang . Arbejdsloesheden er imidlertid fortsat steget , samtidig med at betalingsbalanceoverskuddet er mindsket betydeligt . Alligevel vil der formentlig stadig blive tale om et betydeligt overskud for aaret som helhed .

Trods en vis styrkelse af opsvinget naeste aar vil vaekstraten sandsynligvis fortsat vaere meget beskeden i 1983 , idet den formentlig vil ligge omkring 1 1/2 % , og arbejdsloesheden forventes stadig at vokse , omend i langsommere tempo . Med beskedne overenskomstresultater vil inflationstakten formentligt blive reduceret yderligere .

Det forenede Kongerige har ligesom alle andre EF-lande alvorlige skaevheder paa arbejdsmarkedet . I mange andre henseender har den britiske oekonomi imidlertid forbedret sin relative stilling betydeligt , hvilket er et resultat af udnyttelsen af olieressourcerne og den konsekvent stramme finanspolitik . Inflationstakten er faldende og ligger nu betydeligt under EF-gennemsnittet , og det offentliges samlede underskud er faldet markant baade absolut og i procent af BNP , medens betalingsbalancestillingen fortsat er meget gunstig , selv om den er svaekket noget . Den alvorlige oekonomiske krise har faaet virksomhederne til at afskedige en betydelig del af arbejdskraften , hvilket har givet sig udslag i en meget kraftig produktivitetsfremgang . Dette har igen medfoert meget beskedne stigninger i enhedsloenomkostningerne i Det forenede Kongerige , hvorved en del af den konkurrenceevne , der tidligere er gaaet tabt , er blevet genvundet .

I finansaaret 1982/83 vil det formentlig ikke blive vanskeligt at holde den offentlige sektors laantagning inden for den ramme paa 3 1/4 % af BNP , der er afstukket i den seneste finansplan . Maalintervallet for pengemaengdens stigningstakt blev opjusteret i forhold til tidligere og gaelder nu et bredere udsnit af pengepolitiske stoerrelser . Den nuvaerende finans - og pengepolitik maa betragtes som forsigtig , hvilket skulle medvirke til en yderliger afdaempning af inflationspresset og til en rentesaenkning .

Udsigterne for vaeksten og beskaeftigelsen i 1983 er fortsat utilfredsstillende , og det er derfor oenskeligt , at der ved tilrettelaeggelsen af den oekonomiske politik for 1983-1984 laegges vaegt paa , at forbedringen af de offentlige finanser , nedbringelsen af inflationen og foroegelsen af produktiviteten omsaettes i mere tilfredsstillende samlede oekonomiske resultater . Inflationstakten er forbedret og ligger under EF-gennemsnittet . Finans - og pengepolitikken , der tager sigte paa at nedbringe inflationen , boer samtidig bidrage yderligere til aktivitetsopsvinget .

Hovedvaegten i pengepolitikken boer derfor laegges paa gradvis udvidelse af de monetaere stoerrelse i takt med aktivitetsopsvinget . Vaeksten i de monetaere aggregater i 1983-1984 boer derfor ligge i overkanten af intervallet paa 7-11 % . Paa baggrund af den forventede udvikling i de offentlige finanser vil det herefter vaere muligt at udvide kreditten til den private sektor i et saadan omfang , at investeringerne og lageropbygningen faar lov til at udvikle sig i takt med nedgangen i den lange rente .

Skoent myndighederne i den seneste mellemfristede finansplan har gjort det klart , at de oensker en yderligere reduktion af det offentliges underskud , er udsigterne for den offentlige laantagning i 1983-1984 i oejeblikket saa gunstige , at der eventuelt vil vaere et finanspolitisk raaderum til at sikre , at den oekonomiske politik - nu hvor inflationen er faldet - yderligere medvirker til et aktivitetsopsving . Paa baggrund af de aktuelle oekonomiske udsigter vil et maal for det offentlige finansieringsbehov i 1983-1984 paa et stykke over de 8,0 mia UK Pund eller 2 3/4 % af BNP , der er blevet angivet som vejledning , nok vaere hensigtsmaessigt , idet der dog skal tages hensyn til behovet for at bevare de vilkaar , der er noedvendige for at presse renten ned , og til udvikling i Det forenede Kongeriges stilling over for udlandet . Der maa tages hensyn til noedvendigheden af at forbedre produktion og beskaeftigelse . I denne forbindelse boer der laegges vaegt paa en foroegelse af de offentlige bygge - og anlaegsudgifter . En nedsaettelse af den ekstra afgift blev bebudet i budgettet , og en yderligere nedsaettelse blev meddelt i november . Endvidere kan det inden for rammerne af den samlede oekonomiske politik i naer fremtid blive noedvendigt at udbygge de specifikke foranstaltninger , der allerede er blevet ivaerksat med henblik paa at bekaempe arbejdsloesheden .

TABEL 5

Belgien : Vigtigste oekonomiske aggregater 1961-1983

* Vaekst BNP i loebende priser * Vaekst BNP i faste priser * BNP prisdeflator * Stigning i forbrugerpriser * Loen pr . ansat * Betalingsbalancens loebende poster * Saldo paa det offentliges budgetter * Vaekst i pengemaengden M2 ( 3 ) * Arbejdsloese i % af arbejdsstyrken *

* % * % * % * % ( 2 ) * % ( 2 ) * % BNP * % BNP * % * % *

1961-1970 * 8,5 * 4,8 * 3,5 * 3,2 * 7,8 * 0,2 * - 1,3 * 8,6 * 2,2 *

1971-1980 * 10,4 * 3,2 * 7,0 * 7,0 * 11,9 * 0,4 * - 4,6 * 10,3 * 5,8 *

1980 * 6,9 * 2,5 * 4,3 * 6,5 * 8,9 * - 4,6 * - 9,4 * 2,7 * 9,4 *

1981 * 3,6 * - 1,7 * 5,4 * 9,1 * 7,5 * - 5,4 * - 13,4 * 6,6 * 11,6 *

1982 ( 1 ) * 6,8 * - 0,5 *