3)

I bilag III foretages følgende ændringer: a) Punkt 1.3.1 affattes således: »1.3.1. ESC-test Under en foreskreven sekvens af driftsbetingelser med varm motor skal mængderne af ovennævnte emissioner fra udstødningen måles kontinuerligt ved udtagning af en prøve af den ufortyndede eller fortyndede udstødningsgas. Prøvningscyklussen består af en række arbejdsmåder med forskellig hastighed og effekt, som dækker dieselmotorers typiske arbejdsområde. I hver af disse arbejdsmåder bestemmes koncentrationen af hver forurenende gas, udstødningsstrømmen og den afgivne effekt, og de målte værdier vægtes. Ved partikelbestemmelse fortyndes udstødningsgassen med konditioneret omgivende luft ved anvendelse af enten et delstrømsfortyndingssystem eller et fuldstrømsfortyndingssystem. Partiklerne indsamles på et enkelt passende filter i forhold til vægtningsfaktorerne for hver arbejdsmåde. For hvert forurenede stof beregnes den emitterede mængde i gram pr. kilowatt-time som beskrevet i tillæg 1 til dette bilag. Desuden skal der måles NOx i tre prøvningspunkter inden for det kontrolområde, der vælges af den tekniske tjeneste, og de målte værdier skal sammenholdes med værdierne beregnet for de arbejdsmåder i prøvningscyklussen, der omfatter de valgte prøvningspunkter. NOx-kontrolmålingerne sikrer, at motorens emissionsbegrænsning er effektiv inden for motorens typiske arbejdsområde.« b) Punkt 1.3.3 affattes således: »1.3.3. ETC-test Under en foreskreven cyklus med varm motor og glidende overgang mellem driftsomstændigheder, som nøje bygger på vejtypespecifikke køremønstre for kraftige motorer i lastbiler og busser, måles tallene for ovennævnte forurenende stoffer efter fortynding af den samlede udstødningsgas med konditioneret omgivende luft (CVS-system med dobbelt fortynding for partikler) eller ved at bestemme gaskomponenterne i den ufortyndede udstødningsgas og partiklerne ved hjælp af et delstrømsfortyndingssystem. Ved hjælp af værdierne for motordrejningsmoment og -omdrejningstal registreret af dynamometeret integreres effekten med hensyn til tiden for prøvningscyklussen. Resultatet er det arbejde, motoren har udført gennem prøvningscyklussen. For et CVS-system bestemmes koncentrationen af NOx og HC gennem cyklussen ved integration af signalet fra analysatoren, mens koncentrationen af CO, CO2 og NMHC kan bestemmes ved integration af signalet fra analysatoren eller ved indsamling i prøvesæk. Hvis de måles i den ufortyndede udstødningsgas, bestemmes alle gaskomponenter gennem cyklussen ved integration af signalet fra analysatoren. For partikler indsamles en proportional prøve på et passende filter. Strømningshastigheden af den ufortyndede eller fortyndede udstødningsgas bestemmes gennem cyklussen med henblik på beregning af masseemissionen af hvert forurenende stof. Sammen med det af motoren udførte arbejde benyttes masseemissionen af hvert forurenende stof til beregning af den emitterede mængde i gram pr. kilowatt-time som beskrevet i tillæg 2 til dette bilag.« c) Punkt 2.1 affattes således: »2.1. Prøvningsbetingelser for motoren 2.1.1. Den absolutte temperatur (T a) af motorens indsugningsluft måles ved motorens luftindtag i Kelvin, det tørre atmosfæretryk (p s) måles i kPa, og parameteren f a bestemmes efter følgende anvisninger: På flercylindrede motorer med flere separate grupper af indsugningsmanifolder, f.eks. V-motorer, måles gennemsnitstemperaturen for de separate grupper. a) for motorer med kompressionstænding: Motorer med naturlig indsugning og mekanisk trykladning: For trykladede motorer med eller uden køling af motorens indgangsluft: b) for motorer med gnisttænding: 2.1.2. Prøvningens gyldighed For at prøvningen kan anses for gyldig, skal det for parameteren fa gælde: 0,96 ≤ f a ≤ 1,06« d) Punkt 2.8 affattes således: Er motoren forsynet med et system til efterbehandling af udstødningen, skal de under prøvningscyklussen målte emissioner være repræsentative for emissionerne i marken. Er motoren forsynet med et system til efterbehandling af udstødningen, der forbruger et reagens, skal det reagens, der anvendes til prøvningerne være i overensstemmelse med punkt 2.2.1.13 i tillæg 1 til bilag II. 2.8.1. Er der tale om system til efterbehandling, der er baseret på en kontinuerlig regenereringsproces, måles emissionerne på et stabiliseret efterbehandlingssystem. Regenereringsprocessen skal finde sted mindst én gang under ETC-testen, og fabrikanten skal angive de normale betingelser, under hvilke regenerering finder sted (sodbelastning, temperatur, modtryk i udstødningssystemet, osv.). For at kontrollere regenereringsprocessen skal der mindst gennemføres 5 ETC-test. Under disse test registreres udstødningstemperatur og –tryk (temperatur før og efter efterbehandlingssystemet, modtryk i udstødningssystemet, osv.). Efterbehandlingssystemet anses for at være tilfredsstillende, hvis de betingelser, der er angivet af fabrikanten, forekommer under prøvningen i et tilstrækkeligt tidsrum. Det endelige prøvningsresultat er den aritmetiske middelværdi af resultaterne af de forskellige ETC-test. Hvis efterbehandlingen af udstødningen har en sikkerhedsarbejdsmåde, der skifter til en periodisk regenereringsarbejdsmåde, bør den kontrolleres i overensstemmelse med punkt 2.8.2. I dette særlige tilfælde vil emissionsgrænserne i tabel 2 i bilag I kunne overskrides og ville i så fald ikke blive vægtet. 2.8.2. Er der tale om en efterbehandling af udstødningen baseret på en periodisk regenereringsproces, måles emissionerne i mindst to ETC-test – den ene under regenerering og den anden før eller efter regenerering – på et stabiliseret efterbehandlingssystem, og resultaterne vægtes. Regenereringsprocessen skal finde sted mindst én gang under ETC-testen. Motoren kan være udstyret med en omskifter, der kan forhindre eller tillade regenereringsprocessen, forudsat at denne operation ikke har indflydelse på den oprindelige kalibrering af motoren. Fabrikanten skal angive de normale parameterbetingelser, under hvilke regenereringsprocessen finder sted (sodbelastning, temperatur, modtryk i udstødningssystemet) og dennes varighed (n2). Fabrikanten skal også angive alle data til bestemmelse af tidsrummet mellem to regenereringer (n1). Den nøjagtige procedure til bestemmelse af dette tidsrum aftales med den tekniske tjeneste på grundlag af et velbegrundet teknisk skøn. Fabrikanten leverer et efterbehandlingssystem, der er blevet ladet for at opnå regenerering under en ETC-test. Regenerering må ikke finde sted i motorens konditioneringsfase. Middelværdier for emissioner mellem regenereringsfaserne bestemmes ud fra den aritmetiske middelværdi af flere ETC-test foretaget med omtrent ens intervaller. Det anbefales at foretage mindst én ETC så kort tid som muligt før en regenereringsprøvning og én ETC umiddelbart efter en regenereringsprøvning. Alternativt kan fabrikanten levere data, der påviser, at emissionerne forbliver konstante (± 15 %) mellem regenereringsfaserne. I dette tilfælde kan emissionerne fra en enkelt ETC-test anvendes. Under regenereringsprøvningen registreres alle de data, der er nødvendige for at detektere regeneration (CO- eller NOx-emissioner, temperatur før og efter efterbehandlingssystemet, modtrykket i udstødningssystemet osv.). Under regenereringsprocessen kan emissionsgrænserne i tabel 2 i bilag I overskrides. De målte emissioner vægtes i overensstemmelse med punkt 5.5 og 6.3 i tillæg 2 til dette bilag, og det endelige resultat må ikke overskride grænserne i tabel 2 i bilag I.« e) I tillæg 1 foretages følgende ændringer: i) Punkt 2.1 affattes således: »2.1. Klargøring af prøvetagningsfilter Mindst én time før prøvningen skal hvert filter anbringes i en delvist overdækket petriskål, som er beskyttet mod støvkontaminering, og som stilles til stabilisering i et vejerum. Efter forløbet af stabiliseringsperioden vejes hvert filter, og taravægten noteres. Det pågældende filter opbevares derefter i en lukket petriskål eller filterholder, indtil det skal bruges til prøvning. Filteret skal anvendes inden for otte timer efter udtagning af vejerummet. Taravægten noteres.« ii) Punkt 2.7.4 affattes således: »2.7.4. Udtagning af partikelprøver Det anvendes ét filter til hele prøvningsproceduren. De i testcyklussen for de forskellige arbejdsmåder angivne vægtningsfaktorer anvendes ved, at der indsamles en prøve, som er proportional med udstødningens massestrøm i hvert enkelt arbejdsmåde i prøvningscyklussen. Dette kan opnås ved tilsvarende indstilling af prøvestrømningshastighed, prøvetagningstid og/eller fortyndingsforhold, således at kravet til effektive vægtningsfaktorer i punkt 5.6 er opfyldt. Prøvetagningstiden pr. arbejdsmåde skal være mindst 4 sekunder pr. 0,01 vægtningsfaktor. Udtagning af prøverne skal finde sted senest muligt i hver arbejdsmåde. Prøvetagning af partikler skal afsluttes tidligst 5 sekunder før slutningen af hver arbejdsmåde.« iii) Som punkt 4 indsættes: »4. BEREGNING AF STRØMMEN AF UDSTØDNINGSGAS 4.1. Bestemmelse af massestrømmen af ufortyndet udstødningsgas For at beregne emissionerne i den ufortyndede udstødning er det nødvendigt at kende strømmen af udstødningsgas. Udstødningsgassens massestrøm bestemmes efter punkt 4.1.1 eller 4.1.2. Udstødningsstrømmen skal bestemmes med en nøjagtighed på ± 2,5 % af den aflæste værdi eller ± 1,5 % af motorens maksimumsværdi, afhængig af hvilken af disse værdier der er den største. Tilsvarende metoder (f.eks. som beskrevet i punkt 4.2 i tillæg 2 til dette bilag) kan benyttes. 4.1.1. Direkte måling Direkte måling af udstødningsstrømmen kan foretages med systemer som: — differenstrykanordninger som f.eks. en venturidyse — ultralyd-flowmeter — vortex-flowmeter. Der skal tages forholdsregler til undgåelse af målefejl, som giver anledning til fejl i emissionsværdier. Sådanne forholdsregler omfatter omhyggelig montering af anordningen i motorens udstødningssystem i henhold til fabrikantens anvisninger og god teknisk skik. Især må motorens ydelse og emissioner ikke påvirkes af monteringen af anordningen. 4.1.2. Metode til måling af luft- og brændstofstrømme Dette omfatter måling af luftstrøm og brændstofstrøm. Der skal anvendes luft-flowmetere og brændstof-flowmetere, der opfylder de samlede krav til nøjagtighed i punkt 4.1. Beregning af udstødningsgasstrømmen foretages ved brug af følgende formel: q mew = q maw + q mf 4.2. Bestemmelse af massestrømmen af fortyndet udstødningsgas Til beregning af emissioner i den fortyndede udstødning ved anvendelse af et fuldstrømsfortyndingssystem, er det nødvendigt at kende strømmen af fortyndet udstødningsgas. Den fortyndede udstødnings strømningshastighed (q mdew) måles i hver arbejdsmåde med en PDP-CVS, CFV-CVS eller SSV-CVS i overensstemmelse med de generelle formler i punkt 4.1 i tillæg 2 til dette bilag. Nøjagtigheden skal være ± 2 % af den aflæste værdi eller bedre og bestemmes efter bestemmelserne i punkt 2.4 i tillæg 5 til dette bilag.« iv) Punkt 4 og 5 affattes således: »5. BEREGNING AF FORURENENDE LUFTARTER 5.1. Evaluering af data Til vurdering af gasemissioner tages gennemsnittet af »aflæst værdi på kurve« i de sidste 30 sekunder af hver arbejdsmåde, og gennemsnitskoncentrationen (konc) af HC, CO and NOx i hver arbejdsmåde bestemmes af gennemsnitsaflæsningen på kurven og de tilhørende kalibreringsdata. Anden form for registrering kan anvendes, forudsat at tilsvarende datafangst er sikret. Til kontrol af NOx i kontrolområdet finder ovenstående krav kun anvendelse på NOx. Vælger man at bestemme strømmen af udstødningsgas q mew eller af fortyndet udstødningsgas q mdew, skal det ske som angivet i punkt 2.3 i tillæg 4 til dette bilag. 5.2. Korrektion ved omregning tør/våd Den målte koncentration omregnes til våd basis ved hjælp af følgende formler, medmindre målingen i forvejen fandt sted på våd basis. Omregningen foretages for hver arbejdsmåde. cwet = kw × cdry For ufortyndet udstødningsgas: eller hvor: pr = vanddamptryk efter kølebad i kPa pb = total barometerstand i kPa Ha = indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg. tør luft kf = 0,055584 × wALF – 0,0001083 × wBET – 0,0001562 × wGAM + 0,0079936 × wDEL + 0,0069978 × wEPS For fortyndet udstødningsgas: eller For fortyndingsluften: KWd = 1 – KW1 For indsugningsluften: KWa = 1 – KW2 hvor H a = indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft H d = fortyndingsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft og kan afledes af målinger af relativ fugtighed, dugpunkt, damptryk eller måling med tør/våd termometerføler ved anvendelse af generelt accepterede formler. 5.3. NOx-korrektion for fugtindhold og temperatur Da NOx-emissionen påvirkes af den omgivende luft, skal NOx-koncentrationen korrigeres for temperatur og fugtindhold af den omgivende luft ved hjælp af korrektionsfaktorerne i følgende formler. Faktorerne er gyldige inden for et område fra 0 til 25 g/kg tør luft. a) for motorer med kompressionstænding: læses: T a = indsugningsluftens temperatur i K H a = indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft hvor H a kan afledes af målinger af relativ fugtighed, dugpunkt, damptryk eller måling med tør/våd termometerføler ved anvendelse af de generelt accepterede formler. b) for motorer med gnisttænding k h.G = 0,6272 + 44,030 × 10–3 × H a - 0,862 × 10–3 × H a 2 hvor H a kan afledes af målinger af relativ fugtighed, dugpunkt, damptryk eller måling med tør/våd termometerføler ved anvendelse af de generelt accepterede formler. 5.4. Beregning af emissionsmassestrømshastigheder For hver arbejdsmåde beregnes emissionens massestrømshastighed (g/h) som følger. Ved beregning af NOx anvendes korrektionsfaktoren for fugtighed k h,D, eller k h,G, som bestemt i overensstemmelse med punkt 5.3. Den målte koncentration omregnes til våd basis i overensstemmelse med punkt 5.2, medmindre målingen i forvejen fandt sted på våd basis. Tabel 6 angiver værdier for u gas for udvalgte komponenter baseret på ideelle gasegenskaber og de brændstoffer, der er relevante for dette direktiv. a) for ufortyndet udstødningsgas m gas = u gas × c gas × q mew hvor: u gas = forholdet mellem udstødningskomponentens og udstødningsgassens massefylde c gas = koncentration af den pågældende komponent i den ufortyndede udstødningsgas, ppm q mew = udstødningens massestrømshastighed, kg/h b) for den fortyndede gas m gas = u gas × c gas,c × q mdew hvor: u gas = forholdet mellem udstødningskomponentens og luftens massefylde c gas,c = baggrundskorrigeret koncentration af den pågældende komponent i den fortyndede udstødningsgas, ppm q mdew = den fortyndede udstødnings massestrømshastighed, kg/h hvor: Fortyndingsfaktoren D beregnes i overensstemmelse med punkt 5.4.1 i tillæg 2 til dette bilag. 5.5. Beregning af specifik emission Emissionerne (g/kWh) beregnes for alle enkeltkomponenter som følger: hvor: m gas er massen af den enkelte gas P n er nettoeffekten bestemt i overensstemmelse med punkt 8.2 i bilag II. De i ovenstående beregning anvendte vægtningsfaktorer er de punkt 2.7.1 angivne. Tabel 6 Værdierne for ugas i den ufortyndede og fortyndede udstødningsgas for forskellige udstødningskomponenter Brændstof NOx CO THC/NMHC CO2 CH4 Diesel Ufortyndet udstødning 0,001587 0,000966 0,000479 0,001518 0,000553 Fortyndet udstødning 0,001588 0,000967 0,000480 0,001519 0,000553 Ethanol Ufortyndet udstødning 0,001609 0,000980 0,000805 0,001539 0,000561 Fortyndet udstødning 0,001588 0,000967 0,000795 0,001519 0,000553 CNG Ufortyndet udstødning 0,001622 0,000987 0,000523 0,001552 0,000565 Fortyndet udstødning 0,001588 0,000967 0,000584 0,001519 0,000553 Propan Ufortyndet udstødning 0,001603 0,000976 0,000511 0,001533 0,000559 Fortyndet udstødning 0,001588 0,000967 0,000507 0,001519 0,000553 Butan Ufortyndet udstødning 0,001600 0,000974 0,000505 0,001530 0,000558 Fortyndet udstødning 0,001588 0,000967 0,000501 0,001519 0,000553 — u-værdier for ufortyndet udstødning baseret på ideelle gasegenskaber ved λ = 2, tør luft, 273 K, 101,3 kPa — u-værdier for fortyndet udstødning baseret på ideelle gasegenskaber og luftmassefylde — u-værdier for CNG med en nøjagtighed på 0,2 % for massesammensætning af: C = 66 – 76 %; H = 22 – 25 %; N = 0 – 12 % — u-værdi af CNG for HC svarer til CH2,93 (for HC i alt anvendes u-værdi for CH4) 5.6. Beregning af områdekontrolværdier For de tre kontrolpunkter, valgt i henhold til afsnit 2.7.6, skal NOx-emissionen måles og beregnes i overensstemmelse med punkt 5.6.1 og endvidere bestemmes ved interpolation mellem de af prøvningscyklussens arbejdsmåder, der er nærmest det pågældende kontrolpunkt i henhold til punkt 5.6.2. De målte værdier sammenholdes derefter med de interpolerede værdier i henhold til punkt 5.6.3. 5.6.1. Beregning af den specifikke emission NOx-emissionen for hvert kontrolpunkt (Z) beregnes som følger: m NOx,Z = 0,001587 × c NOx,Z × k h,D × q mew 5.6.2. Bestemmelse af emissionsværdien i prøvningscyklussen NOx-emissionen for hvert kontrolpunkt interpoleres fra prøvningscyklussens fire nærmeste arbejdsmåder omkring det valgte kontrolpunkt Z som vist i fig. 4. For disse arbejdsmåder (R, S, T, U) gælder følgende definitioner: Hastighed(R) = hastighed(T) = nRT Hastighed(S) = hastighed(U) = nSU Belastningsprocent(R) = belastningsprocent(S) Belastningsprocent(T) = belastningsprocent(U). NOx-emissionen for det valgte kontrolpunkt Z beregnes som følger: og: hvor: ER, ES, ET, EU = specifik NOx-emission i de tilstødende arbejdsmåder, beregnet efter punkt 5.6.1. MR, MS, MT, MU = motorens drejningsmoment i de tilstødende arbejdsmåder. 5.6.3. Sammenholdelse af NOx-emissionsværdier Den målte specifikke NOx-emission i kontrolpunktet (NOx,Z) sammenholdes med den interpolerede værdi (EZ) på følgende måde: 6. BEREGNING AF PARTIKELEMISSIONER 6.1. Evaluering af data Til vurdering af partikelemissionen registreres den totale masse (m sep), der er ledt gennem filteret i hver arbejdsmåde. Filteret bringes tilbage til vejerummet og konditioneres i mindst én, men højst 80 timer, hvorefter de vejes. Filtrenes bruttovægt bestemmes, og taravægten (jf. punkt 2.1) fratrækkes, hvilket giver massen af opsamlede partikler m f. Skal der korrigeres for baggrund, noteres massen (m d) af fortyndingsluft, der er ført gennem filtret, og partikelmassen (m f,d). Er der foretaget flere end én måling, beregnes kvotienten m f,d/m d for hver enkeltmåling, og gennemsnittet af værdierne beregnes. 6.2. Delstrømsfortyndingssystem De i prøverapporten angivne resultater for partikelemissioner beregnes i følgende trin. Da reguleringen af fortyndingsluftens hastighed kan finde sted på forskellige måder, gælder der forskellige metoder til beregning af q medf. Alle beregninger skal baseres på gennemsnitsværdier for de enkelte arbejdsmåder i prøvetagningsperioden. 6.2.1. Isokinetiske systemer q medf = q mew × rd hvor r a er forholdet mellem tværsnitsarealet af henholdsvis den isokinetiske prøvesonde og udstødningsrøret: 6.2.2. Systemer med måling af CO2- eller NOx-koncentration qmedf = qmew × rd hvor: c wE = våd koncentration af sporgassen i den ufortyndede udstødning c wD = våd koncentration af sporgassen i den fortyndede udstødning c wA = våd koncentration af sporgassen i fortyndingsluften Koncentrationer, der er målt på tør basis, skal omregnes til våd basis som angivet i dette tillægs punkt 5.2. 6.2.3. Systemer med CO2-måling og kulstofbalancemetoden (14) hvor: c (CO2)D = CO2-koncentration i den fortyndede udstødning c (CO2)A = CO2-koncentration i fortyndingsluften (koncentrationsangivelser i % v/v på våd basis) Denne ligning bygger på forudsætningen om kulstofbalance (kulstofatomer tilført til motoren afgives som CO2) og er udledt i følgende trin: qmedf = qmew × rd og 6.2.4. Systemer med flowmåling qmedf = qmew × rd 6.3. Fuldstrømsfortyndingssystem Alle beregninger skal baseres på gennemsnitsværdier for de enkelte arbejdsmåder i prøvetagningsperioden. Strømmen af fortyndet udstødningsgas q mdew bestemmes i overensstemmelse med punkt 4.1 i tillæg 2 til dette bilag. Den samlede prøvemasse m sep bestemmes i overensstemmelse med punkt 6.2.1 i tillæg 2 til dette bilag. 6.4. Beregning af partikelmassestrømshastigheden Partikelmassestrømshastigheden beregnes på følgende måde. Hvis der anvendes et fuldstrømsfortyndingssystem, erstattes q medf som bestemt i overensstemmelse med punkt 6.2 med q mdew som bestemt i overensstemmelse med punkt 6.3. i = 1, … n Partikelmassestrømshastigheden kan korrigeres for baggrund på følgende måde: hvor D beregnes i overensstemmelse med punkt 5.4.1 i tillæg 2 til dette bilag v) Det tidligere punkt 6 omnummereres til punkt 7. f) I tillæg 2 foretages følgende ændringer: i) Punkt 3 affattes således: »3. EMISSIONSPRØVNING På fabrikantens begæring kan der gennemføres en forprøvning til konditionering af motoren og udstødningssystemet før målecyklussen. NG- og LPG-drevne motorer tilkøres ved hjælp af en ETC-test. Motoren gennemgår mindst to ETC-cyklusser, således at CO-emission, som måles gennem den ene ETC-cyklus, ikke er mere end 10 % højere end den CO-emission, som er målt gennem den foregående ETC-cyklus. 3.1. Klargøring af prøvetagningsfiltre (hvis relevant) Mindst én time før prøvningen skal hvert filter anbringes i en delvist overdækket petriskål, som er beskyttet mod støvkontaminering, og som stilles til stabilisering i et vejerum. Efter forløbet af stabiliseringsperioden vejes hvert filter, og taravægten noteres. Det pågældende filter opbevares derefter i en lukket petriskål eller filterholder, indtil det skal bruges til prøvning. Filteret skal anvendes inden for otte timer efter udtagning af vejerummet. Taravægten noteres. 3.2. Montering af måleapparaturet Instrumenter og prøvetagningssonder skal monteres som foreskrevet. Udstødningsrøret skal være tilsluttet fuldstrømsfortyndingssystemet, hvis dette anvendes. 3.3. Start af fortyndingssystemet og motoren Fortyndingssystemet og motoren startes og varmes op, indtil alle temperatur- og trykværdier har stabiliseret sig ved fuld belastning i henhold til fabrikantens anbefalinger og god teknisk skik. 3.4. Start af prøveudtagningssystemet (kun dieselmotorer) Systemet til partikeludtagning startes med omføring (bypass). Fortyndingsluftens baggrundskoncentration af partikler kan bestemmes ved, at fortyndet luft ledes gennem partikelfiltrene. Anvendes filtreret fortyndingsluft, kan der foretages en enkelt måling enten før eller efter prøvningens udførelse. Hvis fortyndingsluften ikke filtreres, kan der måles ved cyklussens begyndelse og afslutning, og gennemsnittet heraf beregnes. Fortyndingssystemet og motoren startes og varmes op, indtil alle temperatur- og trykværdier har stabiliseret sig i henhold til fabrikantens anbefalinger og god teknisk skik. Hvis der er tale om efterbehandling med periodisk regenerering, må regenerering ikke finde sted under motorens opvarmning. 3.5. Indstilling af fortyndingssystemet Fortyndingssystemets strømningshastigheder (fuldstrøm eller delstrøm) indstilles således, at kondensation af vand i systemet undgås, og således at filteroverfladens temperatur ikke overstiger 325 K (52 °C) (jf. bilag V, punkt 2.3.1, DT). 3.6. Kontrol af analysatorerne Analysatorerne til emissionsbestemmelse skal være nulstillet og kalibreret. Anvendes sække til prøveudtagning, skal de være udsuget. 3.7. Procedure for motorstart Den stabiliserede motor startes efter den af fabrikanten i instruktionsbogen givne fremgangsmåde, enten ved hjælp af en startmotor fra produktionen eller dynamometeret. Hvis det ønskes, kan motoren startes direkte fra forkonditioneringsfasen, uden at motoren forinden standses, efter at motoren har nået tomgangshastighed. 3.8. Prøvningscyklus 3.8.1. Prøvningssekvens Prøvningssekvensen påbegyndes, når motoren har nået tomgangshastighed. Prøvningen udføres i henhold til referencecyklussen beskrevet i punkt 2 i dette tillæg. Styresignalerne for motorhastighed og drejningsmoment sættes til 5 Hz eller derover (10 Hz anbefales). Feedbackværdierne for motorhastighed og drejningsmoment registreres mindst én gang i sekundet under prøvningscyklussen, og signalerne kan filtreres elektronisk. 3.8.2. Måling af gasemissioner 3.8.2.1. Fuldstrømsfortyndingssystem Hvis prøvningscyklussen påbegyndes direkte fra forkonditioneringsfasen, skal måleudstyret samtidig startes ved start af motoren eller ved begyndelsen af prøvningssekvensen: — Begynd indsamling eller analyse af fortyndingsluft. — Begynd indsamling eller analyse af fortyndet udstødningsgas. — Begynd måling af mængden af fortyndet udstødningsgas (CVS) og de nødvendige temperatur- og trykmålinger. — Begynd registreringen af feedbackværdier for hastighed og drejningsmoment fra dynamometeret. HC og NOx skal måles kontinuerligt i fortyndingstunnelen med en frekvens på 2 Hz. Gennemsnitskoncentrationerne bestemmes ved integration af signalerne fra analysatorerne gennem prøvningscyklussen. Systemets responstid må ikke være over 20 s og skal om nødvendigt koordineres med svingninger i CVS-strømmen og prøvetagningstid/prøvningscyklus. CO, CO2, NMHC og CH4 bestemmes ved integration eller ved analyse af koncentrationen i prøveopsamlingssækken, som er opsamlet gennem cyklussen. Koncentrationerne af forurenende gasser i fortyndingsluften bestemmes ved integration eller ved opsamling i baggrundssækken. Alle andre værdier registreres med mindst én måling i sekundet (1 Hz). 3.8.2.2. Måling af ufortyndet udstødning Hvis prøvningscyklussen påbegyndes direkte fra forkonditioneringsfasen, skal måleudstyret startes samtidig med motoren eller ved begyndelsen af prøvningssekvensen: — Begynd analysen af koncentrationerne af ufortyndet udstødningsgas. — Begynd målingen af udstødningsgas eller indsugningsluft og brændstoffets strømningshastighed. — Begynd registreringen af feedbackværdier af hastighed og drejningsmoment fra dynamometeret. Til vurdering af emissionen af gasser registreres og lagres emissionskoncentrationerne (HC, CO and NOx) samt udstødningsgassens massestrømshastighed med mindst 2 Hz i et computersystem. Systemets responstid må ikke være over 10 s. Alle andre data kan registreres med en målefrekvens på mindst 1 Hz. For analoge analysatorer registreres responsen, og kalibreringsdata kan anvendes online eller offline under dataevalueringen. Til beregning af masseemissionen af gaskomponenter tidsjusteres sporene af de registrerede koncentrationer og sporet af udstødningsgassens massestrømshastighed ved hjælp af transformationstiden som defineret i punkt 2 i bilag I. Responstiden for hver gasemissionsanalysator og massestrømssystemet for udstødningsgas bestemmes i overensstemmelse med punkt 4.2.1 og 1.5 i tillæg 5 til dette bilag og registreres. 3.8.3. Partikelprøvetagning (hvis relevant) 3.8.3.1. Fuldstrømsfortyndingssystem Hvis prøvningscyklussen påbegyndes direkte fra forkonditioneringsfasen, skal systemet til udtagning af partikelprøver stilles om fra bypass til partikeludtagning, når motoren startes eller prøvningssekvensen påbegyndes. Hvis der ikke bruges strømningskompensation, skal prøvetagningspumpen (-pumperne) indstilles således, at strømningshastigheden gennem partikelprøvesonde eller overføringsrør holdes på en værdi, der højst afviger ± 5 % fra den indstillede strømningshastighed. Hvis der anvendes strømningskompensation (dvs. proportionalregulering af prøvestrømmen), skal det være godtgjort, at forholdet mellem gennemstrømningen i hovedtunnelen og partikelprøvestrømmen højst ændrer sig ± 5 % fra den indstillede værdi (bortset fra de første 10 sekunders prøvetagning). Bemærkning: Anvendes dobbelt fortynding, er prøvestrømmen nettoforskellen mellem strømningshastigheden gennem prøvetagningsfiltre og strømmen af sekundær fortyndingsluft. Gennemsnitstemperatur og -tryk ved gasmåleren (-målerne) eller flowmeterindgang skal registreres. Hvis den indstillede strømningshastighed ikke kan holdes gennem hele cyklussen (med en nøjagtighed af ± 5 %) på grund af stor partikelbelastning af filteret, skal prøvningsresultaterne kasseres. Prøvningen må da gentages med mindre gennemstrømningshastighed og/eller større filterdiameter. 3.8.3.2. Delstrømsfortyndingssystem Hvis prøvningscyklussen påbegyndes direkte fra forkonditioneringsfasen, skal systemet til udtagning af partikelprøver stilles om fra bypass til partikeludtagning, når motoren startes eller prøvningssekvensen påbegyndes. Til kontrol af et delstrømsfortyndingssystem er det nødvendigt, at systemet har en kort responstid. Transformationstiden for systemet bestemmes efter proceduren i punkt 3.3 i tillæg 5 til bilag III. Hvis den kombinerede transformationstid for målingen af udstødningsstrømmen (jf. punkt 4.2.1) og delstrømssystemet er under 0,3 s, må der anvendes online-kontrol. Hvis transformationstiden er over 0,3 s skal der anvendes look ahead-kontrol på grundlag af et allerede registret prøvningsforløb. I så fald skal kombinationens stigningstid være ≤ 1 s og kombinationens forsinkelsestid ≤ 10 s. Systemets respons som helhed skal kunne sikre en repræsentativ prøveudtagning af partikler, qmp,i, proportionelt med udstødningens massestrøm. For at bestemme proportionaliteten foretages en regressionsanalyse af qmp,i versus qmew,i med en datafangsthastighed på mindst 1 Hz, og følgende kriterier skal være opfyldt: — Korrelationskoefficienten R2 for den lineære regression mellem qmp,i and qmew,i må ikke være mindre end 0,95. — Middelfejl på estimatet for qmp,i på qmew,i må ikke være større end 5 % af qmp maksimum. — Regressionslinjens qmp-skæring må ikke være mere end ± 2 % af qmp maksimum. Man kan vælge at foretage en forprøvning, og forprøvningens massestrømningssignal kan anvendes til at kontrollere prøvestrømmen ind i partikelsystemet (look ahead–styring). En sådan procedure er påkrævet, hvis transformationstiden for partikelsystemet, t50,P, eller transformationstiden for massestrømningssignalet, t50,F, eller begge er > 0,3 s. Der opnås en korrekt styring af delstrømsfortyndingssystemet, hvis tidssporet af forprøvningens qmew,pre, som styrer qmp, forskydes med en look ahead-tid på t50,P + t50,F. Til bestemmelse af korrelationen mellem qmp,i and qmew,i anvendes data fra selve prøvningen, med qmew,i-tiden justeret med t50,F i forhold til qmp,i (intet bidrag fra t50,P til tidsjusteringen). Det vil sige, at tidsforskydningen mellem qmew og qmp er forskellen i deres transformationstider, som bestemt i overensstemmelse med punkt 3.3 i tillæg 5 til bilag III. 3.8.4. Motorstop Hvis motoren går i stå, uanset hvor i cyklussen det sker, skal motoren forkonditioneres og genstartes, og prøvningen gentages. Hvis der optræder fejl i noget af det foreskrevne prøvningsudstyr under prøvningscyklussen, skal prøvningsresultaterne kasseres. 3.8.5. Operationer efter prøvningen Efter udførelse af prøvningen standses målingen af rumfanget af den fortyndede udstødningsgas eller strømningshastigheden af den ufortyndede udstødningsgas, gastilførslen til opsamlingssækkene samt partikelprøvepumpen. For integrerende analysesystemer skal prøvetagningen fortsætte til udløb af systemets responstider. Koncentrationerne i opsamlingssækkene skal, hvis de bruges, analyseres snarest muligt og under ingen omstændigheder senere end 20 minutter efter afslutning af prøvningscyklussen. Efter emissionsprøvingen gentages kontrollen af analysatorerne med anvendelse af en nulstillingsgas og samme kalibreringsgas. Prøvningsresultatet regnes for acceptabelt, hvis forskellen mellem målingen før prøvningen og efter prøvningen er mindre end 2 % af værdien for kalibreringsgassen. 3.9. Kontrol af prøvningsforløbet 3.9.1. Dataforskydning For at minimere den skævhed, der skyldes tidsforsinkelsen mellem feedback- og referencecyklus, kan hele sekvensen af feedback-signaler bestående af motorhastighed og drejningsmoment fremskyndes eller forsinkes i forhold til sekvensen af referencehastigheds- og drejningsmomentsignalerne. Hvis feedback-signalerne forskydes, skal hastighed og drejningsmoment forskydes lige meget i samme retning. 3.9.2. Beregning af det udførte arbejde i cyklussen Det faktisk udførte arbejde under cyklussen Wact (kWh) beregnes ved hjælp af hvert datapar bestående af målt motorhastighed og drejningsmoment. Dette skal ske efter eventuel forskydning af feedback-data, hvis man vælger at foretage en sådan. Det faktiske arbejde Wact benyttes til sammenligning med arbejdet Wref i referencecyklussen og til beregning af de specifikke bremseemissioner (jf. punkt 4.4 og 5.2). Samme metode anvendes til integration af både referencemotoreffekt og faktisk motoreffekt. Til eventuel bestemmelse af værdier mellem tilstødende referenceværdier eller tilstødende måleværdier anvendes lineær interpolation. Ved integration af det faktiske arbejde i cyklussen og referencecyklussen skal alle negative drejningsmomentværdier sættes lig nul og medindregnes. Hvis integrationen foretages med mindre frekvens end 5 Hertz, og drejningsmomentet inden for et givet tidsafsnit skifter fortegn fra positivt til negativt eller omvendt, skal den negative del beregnes og sættes lig nul. Den positive del skal medregnes i den integrerede værdi. Wact skal være mellem – 15 % og + 5 % af Wref 3.9.3. Statistiske beregninger til godkendelse af prøvningscyklussen Der foretages lineær regressionsanalyse af feedback-værdierne på referenceværdierne for hastighed, drejningsmoment og effekt. Dette skal ske efter eventuel forskydning af feedback-data, hvis man vælger at foretage en sådan. Der anvendes mindste kvadraters metode, med bedste tilnærmelse repræsenteret ved en ligning med formen: y = mx + b hvor: y = Feedback- (faktisk) hastighed (min–1), drejningsmoment (Nm), eller effekt (kW) m = regressionslinjens hældning x = referenceværdien for hastighed (min–1), drejningsmoment (Nm), eller effekt (kW) b = regressionslinjens skæring med y-aksen For hver regressionslinje beregnes middelfejlen på estimatet (SE) af y på x og determinationskoefficienten (r2). Det anbefales, at denne analyse foretages ved 1 Hertz. Alle negative værdier af referencedrejningsmomentet samt de tilhørende feedbackværdier skal udgå ved den statistiske beregning til godkendelse af drejningsmoment og effekt under cyklussen. For at en test kan anses for gyldig, skal kriterierne i tabel 7 være opfyldt. Tabel 7 Regressionslinjernes tolerancer Hastighed Drejningsmoment Effekt Middelfejl på estimatet (SE) af Y på X Max 100 min–1 Maksimum 13 % (15 %) (15) af maksimalt motordrejningsmoment iflg. motorens effektkarakteristik Maksimum 8 % (15 %) (15) af maksimal motoreffekt på karakteristik Regressionslinjens hældning, m 0,95 til 1,03 0,83–1,03 0,89–1,03 (0,83–1,03) (15) Determinations-koefficient, r2 min 0,9700 (min 0,9500) (15) min 0,8800 (min 0,7500) (15) min 0,9100 (min 0,7500) (15) Regressionslinjens skæring med Y-aksen, b ± 50 min–1 ± 20 Nm eller ± 2 % (± 20 Nm eller ± 3 %) (15) af maximalt drejningsmoment; det største gælder ± 4 kW eller ± 2 % (± 4 kW eller ± 3 %) (15) af maksimal effekt; det største gælder Sletning af punkter af regressionsanalyserne er tilladt, hvor dette er nævnt i tabel 8. Tabel 8 Punkter, som det er tilladt at slette af regressionsanalysen Betingelser Punkter, som kan slettes Feedback-værdier for fuldlast og drejningsmoment < 95 % referenceværdien for drejningsmomentet Drejningsmoment og/eller effekt Feedback-værdier for fuldlast og hastighed < 95 % referenceværdien for hastigheden Hastighed og/eller effekt Ingen belastning, ikke et tomgangspunkt, og drejningsmoment-feedbackværdi > referenceværdien for drejningsmomentet Drejningsmoment og/eller effekt Feedbackværdier for ingen belastning, hastighed ≤ tomgangshastighed + 50 min–1 og feedbackværdi for drejningsmoment = det af fabrikanten fastsatte/målte drejningsmoment ved tomgang ± 2 % af max. drejningsmoment Hastighed og/eller effekt Feedbackværdier for ingen belastning, hastighed > tomgangshastighed + 50 min–1 og feedbackværdier for drejningsmoment > 105 % af referenceværdien for drejningsmomentet Drejningsmoment og/eller effekt Feedback-værdier ingen belastning og hastighed < 105 % referenceværdien for hastigheden Hastighed og/eller effekt« ii) Der indsættes følgende punkt 4: »4. BEREGNING AF STRØMMEN AF UDSTØDNINGSGAS 4.1. Bestemmelse af den fortyndede udstødningsgasstrøm Den totale fortyndede udstødningsgasstrøm gennem cyklussen (kg/test) beregnes på grundlag af måleværdierne gennem cyklussen og de tilsvarende kalibreringsdata for flowmeteret (V o for PDP, K v for CFV, C d for SSV), som foreskrevet i punkt 2 i tillæg 5 til bilag III). Følgende formler anvendes, hvis temperaturen af den fortyndede udstødningsgas holdes konstant gennem cyklussen ved hjælp af en varmeveksler (± 6 K for et PDP-CVS, ± 11 K for et CDV-CVS, ± 11 K for et SSV-CVS), jf. punkt 2.3 i bilag V). For PDP-CVS systemet: m ed = 1,293 × V 0 × N P × (p b - p 1) × 273 / (101,3 × T) hvor: V 0 = volumen gas pumpet pr. omdrejning under prøvningsbetingelserne, m3/omdr. Np = totalt antal pumpeomdrejninger pr. prøvning p b = atmosfæretryk i prøvningscelle, kPa p 1 = trykfald under atmosfæretrykket ved pumpeindgang, kPa T = gennemsnitstemperatur af fortyndet udstødningsgas ved pumpeindgang gennem cyklussen, K For CFV-CVS systemet: m ed = 1,293 × t × K v × p / T 0,5 hvor: t = cyklustid, s K V = kalibreringsfaktor for kritisk venturi ved standardbetingelser p p = absolut tryk ved venturiens indgang, kPa T = absolut temperatur ved venturiens indgang, K For SSV-CVS systemet m ed = 1,293 × QSSV hvor: læses: A 0 = samling af konstanter og enhedskonverteringer = 0,006111 i SI-enheder på d = SVV-halsens diameter, m C d = SSV-udladningskoefficient p p = absolut tryk ved venturiens indgang, kPa T = temperatur ved venturiens indgang, K r p = forholdet mellem det det absolutte statiske tryk ved indgang og SVV-hals = rD = SSV-halsens diameter, d, i forhold til indgangsrørets indvendige diameter = Anvendes et system med flowkompensation (dvs. uden varmeveksler) skal de øjeblikkelige masseemissioner beregnes og integreres gennem cyklussen. I så fald beregnes den øjeblikkelige masse af den fortyndede udstødningsgas på følgende måde: For PDP-CVS systemet: m ed,i = 1,293 × V 0 × N P,i × (p b – p 1) × 273 / (101,3 × T) hvor: N P,i = totalt antal pumpeomdrejninger pr. tidsinterval For CFV-CVS systemet: m ed,i = 1,293 × Δt i × K V × p p / T 0,5 hvor: Δt i = tidsinterval, s For SSV-CVS systemet: med = 1,293 × QSSV × Δti hvor: Δt i = tidsinterval, s Realtidsberegningen indledes med enten en rimelig værdi for C d, f.eks. 0,98, eller en rimelig værdi for Q ssv. Hvis beregningen indledes med Q ssv, anvendes begyndelsesværdien for Q ssv til anslåelse af Re. Under alle emissionsprøvninger skal Reynolds-tallet ved SSV-halsen befinde sig inden for området af de Reynolds-tal, der anvendes til at aflede kalibreringskurven udviklet i punkt 2.4 i tillæg 5 til dette bilag. 4.2. Bestemmelse af massestrømmen af ufortyndet udstødningsgas For at kunne beregne emissionerne i den ufortyndede udstødningsgas og for at kunne styre et delstrømsfortyndingssystem er det nødvendigt at kende udstødningsgassens massestrømshastighed. Til bestemmelse af udstødningens massestrømshastighed kan en af de metoder, der er beskrevet i punkt 4.2.2 til 4.2.5, anvendes. 4.2.1. Responstid For så vidt angår emissionsberegninger skal responstiden for begge de metoder, der beskrives nedenfor, være lig eller mindre end kravet til analysatorernes responstid, som defineret i punkt 1.5 i tillæg 5 til dette bilag. Til styring af et delstrømsfortyndingssystem er det nødvendigt, at systemet har en kortere responstid. Til delstrømsfortyndingssystemer med online-styring kræves der en responstid på ≤ 0,3 s. For delstrømsfortyndingssystemer med look ahead-styring baseret på et allerede registreret prøvningsforløb, kræves der en responstid for systemet til måling af udstødningsstrømmen på ≤ 5 s med en stigningstid på ≤ 1 s. Systemets responstid skal angives af instrumentfabrikanten. Kravene til den kombinerede responstid for udstødningsgasstrøm og delstrømsfortyndingssystem er angivet i punkt 3.8.3.2. 4.2.2. Direkte måling Direkte måling af den øjeblikkelige udstødningsstrøm kan foretages med systemer som: — differenstrykanordninger som f.eks. en venturidyse — ultralyd-flowmeter — vortex-flowmeter. Der skal tages forholdsregler til undgåelse af målefejl, som giver anledning til fejl i emissionsværdier. Sådanne forholdsregler omfatter omhyggelig montering af anordningen i motorens udstødningssystem i henhold til fabrikantens anvisninger og god teknisk skik. Især må motorens ydelse og emissioner ikke påvirkes af monteringen af anordningen. Udstødningsstrømmen skal bestemmes med en nøjagtighed på mindst ± 2,5 % af den aflæste værdi eller ± 1,5 % af motorens maksimumsværdi, afhængig af hvilken af disse værdier der er den største. 4.2.3. Metode til måling af luft- og brændstofstrømme Dette omfatter måling af luftstrøm og brændstofstrøm. Der skal anvendes luft-flowmetere og brændstof-flowmetere, der opfylder de krav til nøjagtighed i målingen af udstødningens totalstrøm, som omhandlet i punkt 4.2.2. Beregning af udstødningsgasstrømmen foretages ved brug af følgende formel: qmew = qmaw + qmf 4.2.4. Måling af sporstoffer Dette omfatter måling af koncentrationen af sporgas i udstødningen. En kendt mængde inaktiv gas (f.eks. rent helium) indsprøjtes i udstødningsgasstrømmen som sporstof. Gassen blandes med og fortyndes af udstødningsgassen, men reagerer ikke i udstødningsrøret. Koncentrationen af gassen måles derefter i prøven af udstødningsgas. For at sikre en fuldstændig blanding af sporgassen, anbringes prøvetagningssonden for udstødningsgas mindst 1 meter eller 30 gange udstødningsrørets diameter efter sporgassens indsprøjtningspunkt, afhængig af hvilken afstand der er den største. Prøvetagningssonden kan placeres tættere på indsprøjtningspunktet, hvis det kontrolleres, at der finder en fuldstændig blanding sted, ved at sammenligne koncentrationen af sporgas med referencekoncentrationen, når sporgassen indsprøjtes før motoren. Sporgassens strømningshastighed skal indstilles således, at koncentrationen af sporgas ved motorens tomgangshastighed efter blandingen er lavere end sporgasanalysatorens fulde skalaudslag. Beregning af udstødningsgasstrømmen foretages ved brug af følgende formel: hvor: q mew,i = øjeblikkelig udstødningsmassestrøm, kg/s q vt = sporgasstrøm, cm3/min c mix.i = øjeblikkelig koncentration af sporgassen efter blanding, ppm ρ e = udstødningsgassens massefylde, kg/m3 (jf. tabel 3) c a = baggrundskoncentration af sporgassen i indsugningsluften, ppm Når baggrundskoncentrationen er mindre end 1 % af koncentrationen af sporgas efter blanding (c mix.i) ved maksimal udstødningsstrøm, kan der ses bort fra baggrundskoncentrationen. Systemet skal som helhed opfylde nøjagtighedskravene for udstødningsgasstrømmen, og skal kalibreres i overensstemmelse med punkt 1.7 i tillæg 5 til dette bilag. 4.2.5. Målemetode med luftstrøm og luft/brændstof-blandingsforhold Dette indebærer beregning af udstødningsmasse ud fra luftstrøm og luft/brændstof-blandingsforhold. Beregning af udstødningsgassens øjeblikkelige massestrøm foretages efter følgende formel: læses: hvor: A/F st = støkiometrisk luft/brændstofforhold, kg/kg λ = luftoverskudskoefficient c CO2 = tør CO2-koncentration, % c CO = tør CO-koncentration, ppm c HC = HC-koncentration, ppm Bemærkning: β kan være 1 for brændstof, der indeholder kulstof, og 0 for hydrogen-brændstof. Luft-flowmeteret skal opfylde kravene til nøjagtighed i punkt 2.2 i tillæg 4 til dette bilag, CO2-analysatoren skal opfylde kravene i punkt 3.3.2 i tillæg 4 til dette bilag og systemet som helhed skal opfylde kravene for udstødningsgasstrømmen. Man kan også vælge at anvende udstyret til måling af luft-/brændstofforholdet, som f.eks. en føler af zirconia-typen, til måling af luftoverskudskoefficienten, hvis dette opfylder kravene i punkt 3.3.6 i tillæg 4 til dette bilag.« iii) Punkt 4 og 5 affattes således: »5. BEREGNING AF FORURENENDE GASSER 5.1. Evaluering af data Til vurdering af emissionen af gasser i den fortyndede udstødningsgas, registreres emissionskoncentrationerne (HC, CO and NOx) og massestrømshastigheden for den fortyndede udstødningsgas i overensstemmelse med punkt 3.8.2.1 og lagres i et computersystem. For analoge analysatorer registreres responsen, og kalibreringsdata kan anvendes online eller offline under dataevalueringen. Til vurdering af emissionen af gasser i den ufortyndede udstødningsgas registreres emissionskoncentrationerne (HC, CO and NOx) og massestrømshastigheden for udstødningsgassen i overensstemmelse med punkt 3.8.2.2 og lagres i et computersystem. For analoge analysatorer registreres responsen, og kalibreringsdata kan anvendes online eller offline under dataevalueringen. 5.2. Korrektion ved omregning tør/våd Hvis koncentrationen måles på tør basis, omregnes den målte koncentration til våd basis ved hjælp af følgende formel. Ved kontinuerlig måling anvendes omregningen på hver øjeblikkelig måling før videre beregning. cwet = kW × cdry Omregningsligningerne i punkt 5.2 til tillæg 1 i dette bilag finder anvendelse. 5.3. NOx-korrektion for fugtindhold og temperatur Da NOx-emissionen påvirkes af den omgivende luft, skal NOx-koncentrationen korrigeres for den omgivende lufts temperatur og fugtindhold ved hjælp af korrektionsfaktorerne i punkt 5.3 i tillæg 1 til dette bilag. Faktorerne er gyldige inden et område fra 0 til 25 g/kg tør luft. 5.4. Beregning af emissionsmassestrømshastigheder Emissionsmassen gennem cyklussen (g/test) beregnes som følger, afhængig af den anvendte målemetode. Den målte koncentration omregnes til våd basis i overensstemmelse med punkt 5.2 i tillæg 1 til dette bilag, medmindre målingen i forvejen fandt sted på våd basis. De respektive værdier for u gas, der skal anvendes, findes i tabel 6 i tillæg 1 til dette bilag for udvalgte komponenter baseret på ideelle gasegenskaber og de brændstoffer, der er relevante for dette direktiv. a) for ufortyndet udstødningsgas: hvor: u gas = forholdet mellem udstødningskomponentens og udstødningsgassens massefylde ud fra tabel 6 c gas,i = den øjeblikkelige koncentration af den pågældende komponent i den ufortyndede udstødningsgas, ppm q mew,i = udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s f = dataindsamlingsfrekvens, Hz n = antal målinger b) for den fortyndede udstødningsgas uden flow-kompensation: mgas = ugas × cgas × med hvor: u gas = forholdet mellem udstødningskomponentens og luftens massefylde ud fra tabel 6 c gas = gennemsnitlig baggrundskorrigeret koncentration af den pågældende komponent, ppm m ed = samlet fortyndet udstødningsmasse gennem cyklussen, kg c) for den fortyndede udstødningsgas med flow-kompensation: hvor: c e,i = den øjeblikkelige koncentration af den pågældende komponent, målt i den fortyndede udstødningsgas, ppm c d = koncentration af den pågældende komponent, målt i fortyndingsluften, ppm q mdew,i = den øjeblikkelige massestrømshastighed af fortyndet udstødningsgas, kg/s m ed = samlet masse af fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen, kg u gas = forholdet mellem udstødningskomponentens og luftens massefylde ud fra tabel 6 D = fortyndingsfaktor (jf. punkt 5.4.1) Hvis det er relevant, beregnes koncentrationen af NMHC og CH4 ved en af metoderne vist i punkt 3.3.4 i tillæg 4 til dette bilag, på følgende måde: a) GC-metoden (fuldstrømsfortyndingssystem, udelukkende): cNMHC = cHC – cCH4 b) NMC-metoden: hvor: c HC(w/Cutter) = HC-koncentrationen med prøvegassen gennem NMC c HC(w/oCutter) = HC-koncentration med prøvegassen sendt uden om NMC 5.4.1. Bestemmelse af baggrundskorrigerede koncentrationer (kun fuldstrømsfortyndingssystem) Til beregning af nettokoncentrationen af forurenende stoffer skal de gennemsnitlige baggrundskoncentrationer af forurenende gasser i fortyndingsluften trækkes fra de målte koncentrationer. Baggrundskoncentrationernes gennemsnitsstørrelse kan bestemmes ved prøvesækmetoden eller ved kontinuerlig måling med integration. Der skal anvendes følgende formel. hvor: c e = koncentration af det pågældende forurenende stof, målt i den fortyndede udstødningsgas, ppm c d = koncentration af det pågældende forurenende stof, målt i fortyndingsluften, ppm D = fortyndingsfaktor Fortyndingsfaktoren beregnes således: a) for diesel- og LPG-drevne motorer: b) for NG-drevne gasmotorer: hvor: c CO2 = koncentration af CO2 i den fortyndede udstødningsgas, % v/v c HC = koncentration af HC i den fortyndede udstødningsgas, ppm C1 c NMHC = koncentration af NMHC i den fortyndede udstødningsgas, ppm C1 c CO = koncentration af CO i den fortyndede udstødningsgas, ppm F S = støkiometrisk koefficient. Koncentrationer, der er målt på tør basis, skal omregnes til våd basis som angivet i punkt 5.2 i tillæg 1 til dette bilag. Den støkiometriske faktor beregnes på følgende måde: hvor α, ε er de molære forhold for et brændstof CH α O ε Kendes brændstoffets sammensætning ikke, kan der i stedet anvendes følgende støkiometriske koefficienter: F S (diesel) = 13,4 F S (LPG) = 11,6 F S (NG) = 9,5 5.5. Beregning af specifikke emissioner De specifikke emissioner (g/kWh) beregnes på følgende måde: a) alle komponenter undtagen NOx: b) NOx: hvor: Wact = faktisk udført arbejde i cyklussen i overensstemmelse med punkt 3.9.2. 5.5.1. Hvis der er tale om et periodisk system til efterbehandling af udstødningen, vægtes emissionerne som følger: hvor: n1 = antal ETC-test mellem to regenereringer n2 = antal ETC i løbet af en regenerering (mindst én ETC-test) M gas,n2 = emissioner i løbet af en regenerering M gas,n1 = emissioner efter en regenerering. 6. BEREGNING AF PARTIKELEMISSIONEN (HVIS RELEVANT) 6.1. Evaluering af data Partikelfiltret skal bringes tilbage til vejerummet senest én time efter afslutningen af prøvningen. Det skal konditioneres i en delvist overdækket petriskål, som er beskyttet mod støvkontaminering, i mindst 1 time men ikke over 80 timer, og derefter vejes. Filtrenes bruttovægt bestemmes, og taravægten fratrækkes, hvilket giver massen af opsamlede partikler m f. Til evalueringen af partikelkoncentrationen registreres den samlede masse af opsamlede partikler (m sep) gennem filtrene gennem prøvningscyklussen. Skal der korrigeres for baggrund, noteres massen (m d) af fortyndingsluft, der er ført gennem filtret, og partikelmassen (m f,d). 6.2. Beregning af massestrømmen 6.2.1. Fuldstrømsfortyndingssystem Partikelmassen (g/test) beregnes på følgende måde: hvor: m f = partikelmasse opsamlet gennem cyklussen, mg m sep = masse af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem filtrene til opsamling af partikler, kg m ed = masse af fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen, kg Anvendes dobbelt fortyndingssystem, skal massen af sekundær fortyndingsluft trækkes fra den samlede masse af den dobbelt fortyndede udstødningsgas udskilt af partikelfiltrene. msep = mset – mssd hvor: m set = masse af dobbelt fortyndet udstødningsgas gennem partikelfilter, kg m ssd = masse af sekundær fortyndingsluft, kg Hvis fortyndingsluftens baggrundskoncentration af partikler bestemmes i overensstemmelse med punkt 3.4, kan partikelmassen baggrundskorrigeres. I så fald beregnes partikelmassen (g/test) på følgende måde: hvor: mPT, msep, med = se ovenfor md = masse af primær fortyndingsluft udtaget af baggrundspartikeludskiller, kg mf,d = masse af udskilte baggrundspartikler i primær fortyndingsluft, mg D = fortyndingsfaktor som bestemt i punkt 5.4.1 6.2.2. Delstrømsfortyndingssystem Partikelmassen (g/test) beregnes efter en af følgende metoder: a) hvor: m f = partikelmasse opsamlet gennem cyklussen, mg m sep = masse af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem filtrene til opsamling af partikler, kg m edf = masse af ækvivalent fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen, kg Den samlede masse af ækvivalent fortyndet udstødningsgas gennem cyklussen bestemmes på følgende måde: hvor: q medf,i = øjeblikkelig ækvivalent massestrømshastighed af fortyndet udstødningsgas, kg/s q mew,i = udstødningens øjeblikkelige massestrømshastighed, kg/s r d,i = øjeblikkelig fortyndingsforhold q mdew,i = øjeblikkelig massestrømshastighed af fortyndet udstødning gennem fortyndingstunnelen, kg/s q mdw,i = øjeblikkelige massestrømshastighed af fortyndingsluft, kg/s f = dataindsamlingsfrekvens, Hz n = antal målinger b) hvor: m f = partikelmasse opsamlet gennem cyklussen, mg r s = gennensnitlig prøvetagningskoefficient gennem prøvningscyklussen læses: hvor: m se = opsamlet masse gennem cyklussen, kg m ew = samlet udstødningsmassestrøm gennem cyklussen, kg m sep = masse af fortyndet udstødningsgas, der passerer gennem filtrene til opsamling af partikler, kg m ed = masse af fortyndet udstødningsgas gennem fortyndingstunnelen, kg Bemærkning: Er der tale om et system med totalprøveudtagning, er m sep og M ed identiske. 6.3. Beregning af den specifikke emission Den specifikke partikelemission (g/kWh) beregnes på følgende måde: hvor: Wact = faktisk udført arbejde i cyklussen i overensstemmelse med punkt 3.9.2, kWh. 6.3.1 Hvis der er tale om et system med periodisk regenerering til efterbehandling af udstødningen, vægtes emissionerne som følger: hvor: n1 = antal ETC-test mellem to regenereringer n2 = antal ETC-test under en regenerering (mindst én ETC-test) = emissioner under en regenerering = emissioner før eller efter en regenerering.« g) I tillæg 4 foretages følgende ændringer: (i) Punkt 1 affattes således: »1. INDLEDNING Gaskomponenter, partikler og røg afgivet af den afprøvede motor skal måles med de metoder, der er beskrevet i bilag V. I de pågældende afsnit af bilag V beskrives de anbefalede analysesystemer for gasemissioner (punkt 1), de anbefalede systemer til partikelfortynding og -prøvetagning (punkt 2), og de anbefalede opacimetre til røgtæthedsmåling (punkt 3). I ESC-testen skal gaskomponenterne bestemmes i den ufortyndede udstødningsgas. Anvendes et fuldstrømsfortyndingssystem til partikelbestemmelse, kan man vælge også at bestemme gasemissionen i den fortyndede udstødningsgas. Bestemmelse af partikler finder sted enten med et delstrøms- eller fuldstrømsfortyndingssystem. Til ETC-testen kan følgende systemer anvendes: — et CVS-fuldstrømsfortyndingssystem til bestemmelse af emissioner af gasser og partikler (dobbelte fortyndingssystemer må anvendes), eller — en kombination af måling i den ufortyndede udstødning af gasemissioner og et delstrømsfortyndingssystem for partikelemissioner, eller — enhver kombination af de to principper (f.eks. ufortyndet måling af gasser og fuldstrømsmåling af partikler).« ii) Punkt 2.2 affattes således: »2.2. Andre instrumenter I nødvendigt omfang skal anvendes instrumenter til måling af brændstofforbrug, luftforbrug, temperatur af kølemiddel og smøremiddel, udstødningsgastryk og indsugningsmanifoldvakuum, udstødningsgastemperatur, indsugningslufttemperatur og -fugtindhold samt brændstoftemperatur. Disse instrumenter skal opfylde kravene i tabel 9: Tabel 9 Måleinstrumenternes nøjagtighed Måleinstrument Nøjagtighed Brændstofforbrug ± 2 % af den maksimale værdi for motoren Luftforbrug ± 2 % af den aflæste værdi eller ± 1 % af den maksimale værdi for motoren, afhængig af, hvilken værdi er den største Udstødningsgasstrøm ± 2,5 % af den aflæste værdi eller ± 1,5 % af den maksimale værdi for motoren, afhængig af, hvilken værdi er den største Temperatur ≤ 600 K (327 °C) ± 2 K absolut temperatur Temperatur ≥ 600 K (327 °C) ± 1 % af aflæst værdi Atmosfæretryk ± 0,1 kPa absolut Udstødningsgastryk ± 0,2 kPa absolut Indsugningsvakuum ± 0,05 kPa absolut Andre trykangivelser ± 0,1 kPa absolut Relativ fugtighed ± 3 % absolut Absolut fugtindhold ± 5 % af aflæst værdi Fortyndingsluftstrøm ± 2 % af aflæst værdi Fortyndet udstødningsgasstrøm ± 2 % af aflæst værdi« iii) Punkt 2.3 og 2.4 udgår. iv) Punkt 3 og 4 affattes således: »3. BESTEMMELSE AF GASKOMPONENTER 3.1. Generelle specifikationer for analysatorerne Analysatorernes måleområde skal være passende til den foreskrevne nøjagtighed ved bestemmelse af koncentrationen af udstødningsgassens komponenter (punkt 3.1.1). Det anbefales, at analysatorerne benyttes således, at den målte koncentration er mellem 15 % og 100 % af fuld skalavisning. Dog kan det godtages, at der måles værdier under 15 % af fuld skalavisning, såfremt der benyttes udlæsningssystemer (computere eller dataloggere) med tilstrækkelig nøjagtighed og opløsningsevne ved værdier under 15 % af måleområdets øverste værdi. I så fald skal der foretages ekstra kalibreringer på mindst 4 ensartet fordelte punkter med værdi forskellig fra nul for at sikre, at kalibreringskurverne er nøjagtige i henhold til punkt 1.6.4 i tillæg 5 til dette bilag. Udstyrets elektromagnetiske kompatibilitet (EMC) skal være således, at yderligere fejl reduceres til det mindst mulige. 3.1.1. Nøjagtighed Analysatoren må ikke afvige fra det nominelle kalibreringspunkt med mere end ± 2 % af den aflæste værdi over hele måleområdet bortset fra nul, eller ± 0,3 % af fuldt skalaudslag, afhængig af, hvilken værdi er den største. Nøjagtigheden bestemmes i overensstemmelse med de kalibreringskrav, der er fastlagt i punkt 1.6 i tillæg 5 til dette bilag. Bemærkning: For så vidt angår dette direktiv defineres nøjagtighed som analysatorens afvigelse fra de nominelle kalibreringsværdier ved anvendelse af en kalibreringsgas (= faktisk værdi). 3.1.2. Nøjagtighed For måleområder over 155 ppm (eller ppmC) må nøjagtigheden, defineret som 2,5 gange standardafvigelsen af 10 gentagne målinger på en given kalibreringsgas, ikke være over ± 1 % af fuldt skalaudslag; for måleområder under 155 ppm (eller ppmC) må repeterbarheden ikke være over ± 2 %. 3.1.3. Støj Apparatets top-til-top respons på nulstillingsgas og kalibreringsgas må i et vilkårligt 10 sekunders interval ikke overstige 2 % af fuldt skalaudslag i noget måleområde. 3.1.4. Nulpunktsforskydning Ved nulpunktsrespons forstås gennemsnitsrespons, herunder støj, på en nulstillingsgas inden for et tidsrum af 30 sekunder. Nulpunktsresponsens forskydning skal inden for en periode på 1 time være mindre end 2 % af fuldt skalaudslag i det laveste anvendte måleområde. 3.1.5. Forskydning af respons på kalibreringsgas Ved responsen på kalibreringsgassen forstås gennemsnitsrespons, herunder støj, på en kalibreringsgas inden for et tidsrum af 30 sekunder. Forskydningen af responsen på kalibreringsgassen skal inden for en periode på 1 time være mindre end 2 % af fuldt skalaudslag i det laveste anvendte måleområde. 3.1.6. Stigningstid Stigningstiden for den analysator, der er monteret i målesystemet, må ikke være på over 3,5 s. Bemærkning: Det vil ikke ved en evaluering alene af analysatorens responstid kunne bestemmes, om systemet som helhed er egnet til transient prøvning. Voluminer og især døde voluminer i hele systemet vil ikke blot påvirke transporttiden fra sonden til analysatoren, men også stigningstiden. Også transporttider inden i analysatoren ville blive defineret som responstid for analysatoren, ligesom konverteren eller vandlåse inden i NOx-analysatorer. Bestemmelsen af hele systemets responstid er beskrevet i punkt 1.5 i tillæg 5 til dette bilag. 3.2. Tørring af gassen Anordningen til gastørring, der er frivillig, skal have minimal indvirkning på koncentrationen af de målte gasser. Der må ikke anvendes kemiske tørremidler til fjernelse af vand i prøven. 3.3. Analysatorer Punkt 3.3.1. til 3.3.4 beskriver de måleprincipper, der skal anvendes. En detaljeret beskrivelse af målesystemerne findes i bilag V. Gasserne analyseres ved hjælp af de i det følgende angivne instrumenter. For ikke-lineære analysatorer tillades brug af lineariseringskredse. 3.3.1. Analyse af carbonmonoxid (CO) Carbonmonoxid-analysatoren skal være et ikke-dispersivt infrarødabsorptionsapparat (NDIR). 3.3.2. Analyse af carbondioxid (CO2) Carbondioxid-analysatoren skal være et ikke-dispersivt infrarødabsorptionsapparat (NDIR). 3.3.3. Analyse af kulbrinter (HC) Carbonhydridanalysatoren skal for dieselmotorer være af typen opvarmet flammeionisationsdetektor (HFID), hvor detektor, ventiler, ledninger mv. er opvarmet, således at gastemperaturen holdes på 463 K ± 10 K (190 ± 10 °C). For NG- og LPG-drevne gasmotorer kan carbonhydridanalysatoren være af typen ikke-opvarmet flammeionisationsdetektor (FID), afhængig af den anvendte metode (jf. punkt 1,3 i bilag V). 3.3.4. Analyse af andre carbonhydrider end methan (NMHC) (kun NG-drevne gasmotorer) Carbonhydrider bortset fra methan bestemmes med en af følgende metoder: 3.3.4.1. Gaskromatografisk bestemmelse (GC) Carbonhydrider bortset fra methan bestemmes ved fratrækning af methan bestemt med en gaskromatograf (GC) konditioneret ved 423 K (150 °C) fra de carbonhydrider, der er målt i overensstemmelse med punkt 3.3.3. 3.3.4.2. Bestemmelse af carbonhydrider bortset fra methan ved afskærings-metoden (NMC-metoden) Bestemmelsen af delen af andre carbonhydrider end methan foretages med en opvarmet NMC på samme ledning som en FID som i punkt 3.3.3 ved fratrækning af methan fra carbonhydriderne. 3.3.5. Analyse af kvælstofoxider (NOx) Måles der på tør basis, skal nitrogenoxid-analysatoren enten være en kemiluminescensdetektor (CLD) eller opvarmet kemiluminescensdetektor (HCLD) med NO2/NO-konverter. Måles der på våd basis, skal der anvendes en HCLD med konverter, hvis temperatur holdes over 328 K (55 °C), forudsat at resultatet af vanddæmpningsprøven (jf. punkt 1.9.2.2 i tillæg 5 til dette bilag) er tilfredsstillende. 3.3.6. Måling af luft-/brændstofforholdet Udstyret til måling af luft-/brændstofforhold, der anvendes til at bestemme udstødningsgasstrømmen, som nærmere omhandlet i punkt 4.2.5 i tillæg 2 til dette bilag, skal være en wide range luft-/brændstofforholdsføler eller lambda-føler af Zirconia-typen. Føleren skal monteres direkte på udstødningsrøret, hvor udstødningsgassens temperatur er høj nok til at forhindre vandkondensation. Nøjagtigheden af føleren med indbygget elektronik skal ligge inden for: ± 3 % af den aflæste værdi λ < 2 ± 5 % af den aflæste værdi 2 ≤ λ < 5 ± 10 % af den aflæste værdi 5 ≤ λ For at opfylde ovenstående krav til nøjagtighed, skal føleren kalibreres som angivet af instrumentfabrikanten. 3.4. Prøveudtagning af gasemissioner 3.4.1. Ufortyndet udstødningsgas Prøvetagningssonder til bestemmelse af forurenende gas skal være monteret i en afstand af mindst 0,5 m, dog mindst tre gange udstødningsrørets diameter, oven for udstødningsgassystemets afgang, men tilstrækkelig tæt på motoren til at sikre en udstødningsgastemperatur på mindst 343 K (70 °C) ved sonden. Er der tale om en flercylindret motor med forgrenet udstødningsmanifold, skal prøvetagningssonden være placeret så langt nede, at det sikres, at prøven er repræsentativ for den gennemsnitlige udstødningsemission fra alle cylindrene. I flercylindrede motorer med flere separate grupper af udstødningsmanifolder, f.eks. V-motorer, anbefales det at kombinere manifolderne oven for prøveudtagningssonden. Hvis dette ikke er praktisk muligt, er det tilladt at foretage en prøvetagning fra den gruppe, der har den højeste CO2-emission. Andre metoder kan benyttes, hvis det er godtgjort, at de korrelerer med ovenstående metoder. Til beregning af emissionen fra udstødningen skal motorens samlede udstødningsmassestrøm anvendes. Hvis motoren er forsynet med et system til efterbehandling af udstødningen, skal udstødningsgasprøven tages neden for efterbehandlingsanordningen. 3.4.2. Fortyndet udstødningsgas Udstødningsrøret mellem motoren og fuldstrømsfortyndingssystemet skal opfylde kravene i punkt 2.3.1 i bilag V (EP). Prøvetagningssonden (-sonderne) for gasemissioner skal være placeret et sted i fortyndingstunnelen, hvor fortyndingsluft og udstødningsgas er godt opblandet og tæt på prøvetagningssonden for partikler. Prøvetagningen kan generelt ske på to måder: — De forurenende stoffer udtages i en prøvetagningssæk i løbet af cyklussen og måles efter prøvningens afslutning — de forurenende stoffer udtages kontinuerligt og integreret i løbet af cyklussen; denne metode er obligatorisk for HC og NOx. 4. BESTEMMELSE AF PARTIKELINDHOLD Til bestemmelse af partikler kræves et fortyndingssystem. Fortynding kan foretages enten ved hjælp af et delstrømssystem eller et fuldstrømssystem. Fortyndingssystemet skal have tilstrækkelig strømningskapacitet til helt at udelukke dannelse af kondensvand i fortyndings- og prøvetagningssystemer. Den fortyndede udstødningsgas temperatur skal være under 325 K (52 °C) (16) umiddelbart oven for filterholderne. Fugtighedsregulering af fortyndingsluften før den tilføres fortyndingssystemet er tilladt, og især affugtning er nyttig, når fortyndingsluftens fugtindhold er højt. Fortyndingsluftens temperatur skal være højere end 288 K (15 °C) i umiddelbar nærhed af indgangen til fortyndingstunnellen. Delstrømsfortyndingssystemet skal konstrueres til at udtrække en proportionel prøve fra udstødningsgasstrømmen, og således reagere på vandringer i udstødningens strømningshastighed, og indføre fortyndingsluft i denne prøve for at opnå en temperatur på under 325 K (52 °C) ved prøvningsfilteret. Med henblik herpå er det afgørende, at fortyndingsforholdet eller prøvetagningsforholdet r dil eller r s bestemmes på en sådan måde, at nøjagtighedsgrænserne i punkt 3.2.1 i tillæg 5 til dette bilag overholdes. Til udtagning kan der anvendes forskellige metoder, som i vid udstrækning vil være bestemmende for prøvetagningsudstyr og –metoder (punkt 2.2 i bilag V). Generelt skal prøvetagningssonden for partikler være placeret i umiddelbar nærhed af prøvetagningssonden for gasemissioner, men dog i tilstrækkelig afstand fra denne til ikke at skabe interferens. Monteringsbestemmelserne i punkt 3.4.1 finder derfor også anvendelse på prøvetagning af partikler. Prøvetagningsledningen skal opfylde kravene i punkt 2 i bilag V. Er der tale om en flercylindret motor med forgrenet udstødningsmanifold, skal prøvetagningssonden være placeret så langt nede, at det sikres, at prøven er repræsentativ for den gennemsnitlige udstødningsemission fra alle cylindrene. I flercylindrede motorer med flere separate grupper af udstødningsmanifolder, f.eks. V-motorer, anbefales det at kombinere manifolderne oven for prøveudtagningssonden. Hvis dette ikke er praktisk muligt, er det tilladt at foretage en prøveudtagning fra den gruppe, der har den højeste partikelemission. Andre metoder kan benyttes, hvis det er godtgjort, at de korrelerer med ovenstående metoder. Til beregning af emissionen fra udstødningen skal motorens samlede udstødningsmassestrøm anvendes. Til bestemmelse af partikelmasse kræves et prøveudtagningssystem til partikelbestemmelse, partikelfiltre, en mikrogramvægt og et vejerum med temperatur- og fugtighedsregulering. Prøvetagning af partikler skal ske ved enkeltfiltermetoden, hvor der anvendes ét filter (jf. punkt 4.1.3) til hele prøvningscyklussen. Ved ESC-test skal prøvetagningstid og -strøm overvåges nøje i prøvetagningsfasen. 4.1. Partikelfiltre Den fortyndede udstødning skal prøveudtages ved hjælp af et filter, der opfylder kravene i punkt 4.1.1 og 4.1.2 under prøvningssekvensen. 4.1.1. Filterspecifikation Der skal anvendes glasfiberfiltre med fluor-kulstofbelægning. Alle filtertyper skal have en udskillelsesgrad på mindst 99 % for 0,3 μm DOP (dioktylphthalat) ved en gasfasehastighed på mellem 35 og 100 cm/s. 4.1.2. Filterstørrelse Det anbefales at anvende filtre med en diameter på 47 mm eller 70 mm. Filtre med større diameter kan accepteres (punkt 4.1.4), mens filtre med mindre diameter ikke er tilladt. 4.1.3. Filtergennemstrømningshastighed Gassens lineære hastighed gennem filteret skal være 35 til 100 cm/s. Stigningen i tryktabet fra prøvningens start til dens afslutning må ikke overstige 25 kPa. 4.1.4. Filterbelastning Den påkrævede mindste filterbelastning for de mest almindelige filterstørrelser er angivet i tabel 10. For større filtre, skal den mindste filterbelastning være 0,065 mg/1 000 mm2 filterareal. Tabel 10 Mindste filterbelastninger Filterdiameter (mm) Mindstebelastning (mg) 47 0,11 70 0,25 90 0,41 110 0,62 Hvis det på grundlag af tidligere prøvning er usandsynligt, at den påkrævede mindste filterbelastning opnås i en prøvningscyklus efter optimisering af strømningshastigheder og fortyndelsesforhold, kan en mindre filterbelastning være acceptabel, hvis de involverede parter er enige herom, og hvis det kan påvises, at dette opfylder nøjagtighedskravene i punkt 4.2, f.eks. med en 0,1 μg-vægt. 4.1.5. Filterholder Ved emissionsprøvningerne placeres filtrene i en filterholderenhed, der opfylder kravene i punkt 2.2 i bilag V. Filterholderenheden skal være konstrueret således, at den giver en strømningsfordeling over filterets pletareal. Hurtigtvirkende ventiler skal være placeret enten ovenfor eller nedenfor filterholderen. En inertipræklassifikator med et 50 %-skæringspunkt mellem 2,5 μm og 10 μm kan monteres umiddelbart ovenfor filterholderen. Det anbefales kraftigt at anvende en præklassifikator, hvis der anvendes en prøveudtagningssonde med åbent rør, der vender opad i udstødningsstrømmen. 4.2. Specifikationer for vejerum og analysevægt 4.2.1. Vejerum Temperaturen af det vejerum (eller -lokale), hvor partikelfiltrene konditioneres og vejes, skal være 295 K (22° ± 3 °C) ved al konditionering og vejning af filtre. Luftfugtigheden skal holdes på et niveau svarende til et dugpunkt på 282,5 K ± 3 K (9,5 °C ± 3 °C) og en relativ fugtighed på 45 % ± 8 %. 4.2.2. Vejning af referencefiltre Luften i vejerum (eller -lokale) skal være fri for kontaminanter (såsom støv), der kan sætte sig på partikelfiltrene, medens de stabiliseres. Forstyrrelser i vejerummets specifikationer i henhold til beskrivelsen i punkt 4.2.1 kan tillades, hvis forstyrrelsernes varighed ikke er over 30 minutter. Vejerummet skal opfylde de foreskrevne specifikationer, inden personer træder ind i vejerummet. Der vejes mindst to ubrugte referencefiltre; dette finder sted højst fire timer før eller efter vejning af prøvefiltrene, men helst samtidig dermed. Referencefiltrene skal være af samme størrelse og materiale som prøvefiltrene. Hvis referencefiltrenes gennemsnitsvægt ændrer sig med mere end 10 μg mellem prøvefiltervægtningerne, skal alle prøvefiltrene kasseres, og emissionsprøvningen skal gentages. Hvis de i punkt 4.2.1 angivne betingelser med hensyn til vejerummets stabilitet ikke er opfyldt, men referencefiltervægtningerne opfylder ovennævnte kriterier, kan motorfabrikanten vælge enten at godtage vejningen af prøvefiltrene eller at betragte prøvningsresultaterne som ugyldige, bringe vejerummets reguleringssystem i orden og gentage prøven. 4.2.3. Analysevægt Den analysevægt, der anvendes til at bestemme filtervægten, skal have en nøjagtighed (standardafvigelse) på mindst 2 μg og en opløsning på mindst 1 μg (1 ciffer = 1 μg), specificeret af vægtens fabrikant. 4.2.4. Elimination af virkningerne af statisk elektricitet For at eliminere virkningerne af statisk elektricitet skal filtrene neutraliseres før vejning, hvilket kan ske ved brug af en jordledning af polonium, et Faradays bur eller en anordning med tilsvarende virkning. 4.2.5. Specifikationer for strømningsmåling 4.2.5.1. Almindelige forskrifter De absolutte nøjagtigheder for flowmetre eller instrumenter til strømningsmåling skal svare til specifikationerne i punkt 2.2. 4.2.5.2. Særlige bestemmelser for delstrømsfortyndingssystemer For delstrømsfortyndingssystemer skal man især være opmærksom på nøjagtigheden af prøvningsstrømmen q mp, hvis den ikke måles direkte, men bestemmes ved differensflowmåling: q mp = q mdew – q mdw I dette tilfælde er en nøjagtighed på ± 2 % for q mdew og q mdw ikke tilstrækkelig til at sikre en acceptabel nøjagtighed for q mp. Bestemmes gasstrømmen ved differensflowmåling, skal den maksimale fejl på differensen være af en sådan størrelse, at nøjagtigheden af q mp ligger inden for ± 5 %, når fortyndingsforholdet er mindre end 15. Den kan beregnes som den kvadratiske middelværdi af fejlene på de enkelte instrumenter. Acceptable nøjagtigheder for q mp kan opnås med en af følgende metoder: De absolutte nøjagtigheder for q mdew og q mdw er ± 0,2 %, hvilket sikrer en nøjagtighed for q mp på ≤ 5 % ved et fortyndingsforhold på 15. Større fejl vil dog forekomme med højere fortyndingsforhold. Kalibrering af q mdw i forhold til q mdew udføres således, at der opnås de samme nøjagtigheder for q mp som i punkt a). Nærmere beskrivelse af en sådan kalibrering findes i punkt 3.2.1 i tillæg 5 til bilag III. Nøjagtigheden af q mp bestemmes indirekte ud fra nøjagtigheden af fortyndingsforholdet som bestemt ved hjælp af en sporgas, f.eks. CO2. Også her kræves der nøjagtigheder, der svarer til metode a) for q mp. Den absolutte nøjagtighed af q mdew and q mdw ligger inden for ± 2 % af fuld skalavisning, den maksimale fejl for forskellen mellem q mdew and q mdw ligger inden for 0,2 %, og linearitetsfejlen ligger inden for ± 0,2 % af den højeste q mdew observeret under prøvningen. h) I tillæg 5 foretages følgende ændringer: i) Der indsættes følgende punkt 1.2.3: »1.2.3. Anvendelse af præcisionsanordninger til blanding De til kalibrering og nulstilling anvendte gasblandinger kan også fremstilles med præcisionsanordninger til blanding (gasdeleapparater) ved fortynding med renset N2 eller med renset syntetisk luft. Blandingsanordningens nøjagtighed skal være således, at koncentrationen af blandet kalibreringsgas kan bestemmes med en nøjagtighed på ± 2 %. Denne nøjagtighed betyder, at primære gasser anvendt til blanding skal kendes med en nøjagtighed på mindst ± 1 %, der kan henføres til nationale eller internationale gasstandarder. Kontrollen skal udføres ved mellem 15 og 50 % af fuld skalavisning for hver kalibrering, i hvilken indgår en blandingsanordning. Man kan vælge at kontrollere blandingsanordningen med et instrument af lineær art, f.eks. et som bruger NO-gas med CLD. Instrumentets kalibreringsværdi skal justeres med kalibreringsgassen direkte tilsluttet instrumentet. Blandingsanordningen skal kontrolleres ved de anvendte indstillinger, og den nominelle værdi skal sammenlignes med instrumentets målte koncentrationer. Denne forskel skal i hvert punkt være inden for ± 1 % af den nominelle værdi.« ii) Punkt 1.4 affattes således: »1.4. Tæthedsprøve Systemet skal gennemgå en tæthedsprøve. Sonden afkobles fra udstødningssystemet, og dens ende tilproppes. Analysatorens pumpe startes. Efter den indledende stabilisering skal alle flowmetre vise nul. Hvis ikke, kontrolleres prøvetagningsledningerne, og fejlen rettes. På vakuumsiden tillades en utæthed svarende til højst 0,5 % af strømmen under brug i den del af systemet, der kontrolleres. Størrelsen af strømmen under brug kan skønnes ud fra størrelsen af strømmen gennem analyseapparatet og omledningsforbindelse. Alternativt kan systemet udsuges til et tryk på mindst 20 kPa vakuum (80 kPa absolut). Efter den indledende stabilisering må trykforøgelsen i systemet Δp (kPa/min) ikke være større end: Δp = p / V s × 0,005 × q vs hvor: V s = systemets volumen, 1 q vs = systemets strømningshastighed, l/min En alternativ metode er at indføre en trinvis ændring af koncentrationen i begyndelsen af prøvetagningsledningen ved at skifte fra nulstillings- til kalibreringsgas. Hvis den aflæste koncentration efter et passende tidsrum er ca. 1 % lavere end den tilførte koncentration, er det tegn på kalibreringsfejl eller utæthed.« iii) Som punkt 1.5 indsættes: »1.5. Kontrol af analysesystemets responstid Systemets indstillinger til evaluering af responstid skal være nøjagtigt de samme som under måling i prøvningsforløbet (dvs. tryk, strømningshastigheder, filterindstillinger på analysatorerne og alle andre ting, der har indflydelse på responstiden). Bestemmelsen af responstid skal finde sted med gasomskiftning direkte ved indgangen til prøvetagningssonden. Gasomskiftningen skal ske på under 0,1 sekund. De gasser, der anvendes til prøvningen, skal forårsage en koncentrationsændring på mindst 60 % FS. Koncentrationssporet for hver enkel gaskomponent registreres. Responstiden defineres som forskellen i tid mellem gasomskiftningen og den relevante ændring af den registrerede koncentration. Systemets responstid består (t 90) af forsinkelsestid til måledetektoren og detektorens stigningstid. Forsinkelsestid defineres som tiden fra ændringen (t 0) indtil responsen er 10 % af den endelige aflæste værdi (t 10). Stigningstiden defineres som tiden mellem 10 % og 90 % respons af den endelige aflæste værdi (t 90 – t 10). Med hensyn til justering af analysator- og udstødningsstrømssignaler i tilfælde af ufortyndede målinger defineres transformationstiden som tiden fra ændringen (t 0), indtil responsen er 50 % af den endelige aflæste værdi (t 50). Systemets responstid skal være ≤ 10 sekunder med en stigningstid ≤ 3,5 sekunder for alle begrænsede komponenter (CO, NOx, HC eller NMHC) og alle anvendte områder.« iv) Tidligere punkt 1.5 affattes således: »1.6. Kalibrering 1.6.1. Instrumentenhed Instrumentenheden kalibreres, og kalibreringskurverne kontrolleres i forhold til standardgasser. Der anvendes samme strømningshastigheder som ved prøvetagning af udstødning. 1.6.2. Opvarmningstid Opvarmningstiden skal være i overensstemmelse med fabrikantens anbefalinger. Hvis opvarmningstiden ikke er nærmere specificeret, anbefales det, at analysatorerne opvarmes i mindst 2 timer. 1.6.3. NDIR- og HFID-analysator NDIR-analysatoren finjusteres i nødvendigt omfang og HFID-analysatoren forbrændingsflamme optimeres (punkt 1.8.1). 1.6.4. Fastlæggelse af kalibreringskurven — Ethvert normalt anvendt driftsområde kalibreres. — Med renset, syntetisk luft (eller nitrogen) nulstilles CO-, CO2-, NOx- og HC-analysatorerne. — De pågældende kalibreringsgasser tilføres analysatorerne, værdierne registreres, og kalibreringskurven optegnes. — Kalibreringskurven optegnes med mindst 6 kalibreringspunkter (ekskl. nul), jævnt fordelt over driftsområdet. Den højeste nominelle koncentration skal svare til mindst 90 % af fuldt skalaudslag. — Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af mindste kvadraters metode. En best-fit lineær eller ikke-lineær ligning kan anvendes. — Kalibreringspunkterne må ikke afvige fra best-fit linjen, fastlagt ved brug af de mindste kvadraters metode, med mere end ± 2 % af den aflæste værdi eller ± 0,3 % af fuld skalavisning; det største gælder. — Om nødvendigt gentages kontrollen af nulstillingen og kalibreringen. 1.6.5. Alternative metoder Hvis det kan godtgøres, at tilsvarende nøjagtighed kan opnås med alternativ teknologi (f.eks. computer, elektronisk styret områdevælger osv.), kan sådanne alternativer benyttes. 1.6.6. Kalibrering af sporgasanalysator til måling af udstødningsstrøm Kalibreringskurven optegnes med mindst 6 kalibreringspunkter (ekskl. nul), jævnt fordelt over driftsområdet. Den højeste nominelle koncentration skal svare til mindst 90 % af fuldt skalaudslag. Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af mindste kvadraters metode. Kalibreringspunkterne må ikke afvige fra best-fit linjen, fastlagt ved brug af de mindste kvadraters metode, med mere end ± 2 % af den aflæste værdi eller ± 0,3 % af fuld skalavisning; det største gælder. Analysatoren indstilles på nul, og måleområdet bestemmes inden prøvningen ved hjælp af en nulstillingsgas og en kalibreringsgas med en nominel værdi på over 80 % af analysatorens fulde visning.« v) Tidligere punkt 1.6 bliver til punkt 1.6.7. vi) Som punkt 2.4 indsættes: »2.4. Kalibrering af subsonisk venturi (SSV) Kalibrering af SSV bygger på strømningsligningen for en subsonisk venturi. Gasstrømmen er en funktion af indgangstryk og temperatur, trykfald mellem SSV-indgang og hals. 2.4.1. Dataanalyse Luftgennemstrømningen (QSSV) ved hver indstilling af forsnævringen (mindst 16 indstillinger) beregnes i standard-m3/min på grundlag af flowmeterdataene med den af fabrikanten foreskrevne metode. Udladningskoefficienten beregnes ud fra kalibreringsdataene for hver indstilling på følgende måde: hvor: Q SSV = luftstrømningshastighed ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), m3/s T = temperatur ved venturiens indgang, K d = SVV-halsens diameter, m r p = forholdet mellem det det absolutte statiske tryk ved indgang og SVV-hals = r D = SSV-halsens diameter, d, forhold til indgangsrørets indvendige diameter = For at bestemme området for subsonisk strømning, optegnes C d som en funktion af Reynolds’ tal ved SSV-halsen. Re ved SVV-halsen beregnes ved hjælp af følgende formel: hvor: A 1 = en samling af konstanter og enhedskonverteringer = 25,55152 Q SSV = luftstrømningshastighed ved standardbetingelserne (101,3 kPa, 273 K), m3/s d = SVV-halsens diameter, m μ = gassens absolutte eller dynamiske viskositet, beregnet efter følgende formel: b = empirisk konstant = S = empirisk konstant = 110,4 K Da Q SSV er et input til Re-formelen, startes beregningerne med et indledende gæt af kalibreringsventuriens Q SSV eller C d og gentages, indtil Q SSV konvergerer. Konvergensmetoden skal være nøjagtig til 0,1 % af punkt eller bedre. For mindst 16 punkter i det subsoniske strømningsområde skal de værdier for C d, der beregnes ud fra tilnærmelsesligningen for den fremkomne kalibreringskurve ligge inden for ± 0,5 % af den målte værdi for C d for hvert kalibreringspunkt.« vii) Punkt 2.4 bliver til punkt 2.5. viii) Punkt 3 affattes således: »3. KALIBRERING AF SYSTEMET TIL PARTIKELBESTEMMELSE 3.1. Indledning Kalibreringen af partikelmålingen er begrænset til de flowmetre, der anvendes til at bestemme prøvetagningsstrømning og fortyndingsforhold. Hver flowmeter skal kalibreres så ofte som nødvendigt for at opfylde nøjagtighedskravene i dette direktiv. Den kalibreringsmetode, der skal anvendes, er beskrevet i punkt 3.2. 3.2. Flowmålinger 3.2.1. Periodisk kalibrering — For at opfylde nøjagtighedskravene til flowmålinger som nærmere angivet i punkt 2.2 i tillæg 4 til dette bilag, skal flowmeteret eller instrumenterne til flowmåling kalibreres med et nøjagtigt flowmeter, der kan henføres til internationale og/eller nationale standarder. — Hvis gasprøvestrømmen bestemmes ved differensflowmåling skal flowmeteret eller instrumenterne til flowmåling kalibreres efter en af nedenstående metoder, således at sondestrømmen q mp ind i tunnellen opfylder nøjagtighedskravene i punkt 4.2.5.2 i tillæg 4 til dette bilag: a) Flowmeteret for q mdw skal serieforbindes med flowmeteret for q mdew, forskellen mellem de to flowmetre skal kalibreres for mindst 5 punkter, med strømningsværdier ensartet fordelt mellem den laveste q mdw-værdi anvendt under prøvningen og værdien af q mdew anvendt under prøvningen. Strømmen kan ledes uden om fortyndingstunnelen. b) En kalibreret massestrømsanordning skal serieforbindes til flowmeteret for q mdew, og nøjagtigheden skal kontrolleres for de værdier, der anvendes i prøvningen. Derefter serieforbindes strømningsanordningen til flowmeteret for q mdw, og nøjagtigheden kontrolleres for mindst 5 indstillinger svarende til et fortyndingsforhold mellem 3 og 50, i forhold til q mdew anvendt under prøvningen. c) Overføringsrøret, TT, frakobles udstødningen og en kalibreret flowmeteranordning med et passende område til måling af q mp tilsluttes overføringsrøret. Derefter indstilles q mdew til den værdi, der anvendes under prøvningen, og q mdw indstilles sekventielt til mindst 5 værdier svarende til fortyndingsforhold, r, mellem 3 og 50. Alternativt kan der etableres en særlig bane for kalibreringsstrømmen, hvor strømmen omledes tunnellen, mens den samlede strømning og strømningen af fortyndingsluft gennem de tilsvarende måler er som i selve prøvningen. d) En sporgas ledes ind i overføringsrøret, TT, for udstødningen. Denne sporgas kan være en af udstødningsgassens komponenter, f.eks. CO2 eller NOx. Efter fortynding i tunnellen måles sporgaskomponenten. Dette foretages for 5 fortyndingsforhold mellem 3 og 50. Prøvestrømmens nøjagtighed bestemmes ud fra fortyndingsforholdet r d: — Der tages hensyn til gasanalysatorernes nøjagtighed for at sikre nøjagtigheden af q mp. 3.2.2. Kontrol af carbonstrømmen — Det anbefales at gennemføre en kontrol af carbonstrømmen for at konstatere, om der er måle- og kontrolproblemer og for at kontrollere, at delstrømssystemet fungerer korrekt. Kontrollen af carbonstrømmen bør foretages mindst hver gang en ny motor installeres, eller hvis der foretages en signifikant ændring i konfigurationen af prøvningsrummet. — Motoren skal køre med maksimalt drejningsmoment og maksimal hastighed eller enhver anden stabil tilstand, der frembringer 5 % CO2 eller mere. Delstrømsprøvetagningssystemet skal køre med en fortyndingsfaktor på ca. 15 til 1. — Hvis der gennemføres en carbonstrømskontrol, anvendes den metode, der er beskrevet i tillæg 6 til dette bilag. Strømningshastighederne for carbon beregnes i overensstemmelse med punkt 2.1 til 2.3 i tillæg 6 til dette bilag. Alle strømningshastigheder for carbon skal være i overensstemmelse med hinanden inden for 6 %. 3.2.3. Kontrol forud for testen — Der foretages en forudgående kontrol inden for 2 timer før prøvningsforløbet på følgende måde: — Strømningsmålernes nøjagtighed kontrolleres ved samme metode som den, der anvendes til kalibrering (jf. punkt 3.2.1) for mindst to punkter, herunder strømningsværdier for q mdw, som svarer til fortyndingsforhold mellem 5 og 15 for den q mdew, der anvendes under prøvningen. — Hvis det kan påvises ved hjælp af registreringer fra kalibreringsproceduren i punkt 3.2.1, at flowmeterkalibreringen er stabil over en længere periode, kan den forudgående kontrol undlades. 3.3. Bestemmelse af transformationstiden (for delstrømsfortyndingssystemer kun for ETC) — Systemindstillingerne for evaluering af transformationstid skal være nøjagtigt de samme som ved måling under prøvningsforløbet. Transformationstiden bestemmes ved følgende metode: — Et uafhængigt referenceflowmeter med et passende måleområde for sondestrømningen serieforbindes og tilsluttes sonden tæt. Dette flowmeter skal have en transformationstid på under 100 ms for den strømningstrinstørrelse, der anvendes ved måling af responstid, med strømningsbegrænsning tilstrækkelig lav til ikke at påvirke delstrømsfortyndingssystemets dynamiske funktion, og i overensstemmelse med god teknisk skik. — Tilførslen af udstødningsstrømmen (eller luftstrømmen, hvis udstødningsstrømmen beregnes) til delstrømsfortyndingssystemet skal kunne reguleres trinvis fra en lav strømning til 90 % af fuld skalavisning. Udløseren for trinændring bør være den samme som den, der anvendes til at starte »look ahead«-styringen under selve prøvningen. Udstødningsstrømmens trinstimulering og flowmeterets respons skal registreres med en prøvetagningshastighed på mindst 10 Hz. — For disse data bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemet, hvilket er tiden fra igangsættelsen af trinstimuleringen til punktet for 50 % flowmeterrespons. På samme måde bestemmes transformationstiden for delstrømsfortyndingssystemets q mp-signal og udstødningsflowmeterets q mew,i-signal. Disse signaler anvendes i de regressionskontroller, der udføres efter hver prøvning (jf. punkt 3.8.3.2 i tillæg 2 til dette bilag). — Beregningen skal gentages for mindst 5 stignings- og sænkningsstimuleringer, og gennemsnittet af resultaterne beregnes. Referenceflowmeterets interne transformationstid (< 100 msec) trækkes fra denne værdi. Dette er delstrømfortyndingssystemets »look ahead«-værdi, som anvendes i overensstemmelse med punkt 3.8.3.2 i tillæg 2 til dette bilag. 3.4. Kontrol af delstrømsbetingelserne Udstødningsgassens hastighedsområde og trykvariationerne kontrolleres og justeres om nødvendigt til at opfylde kravene i punkt 2.2.1 i bilag V (EP). 3.5. Kalibreringsintervaller Flowmålingsinstrumenterne skal kalibreres mindst hver tredje måned, eller hver gang der foretages en reparation eller ændring, der vil kunne påvirke kalibreringen.« i) Som tillæg 6 indsættes: »Tillæg 6 KONTROL AF CARBONSTRØM 1. INDLEDNING Bortset fra en meget lille del kommer al carbon i udstødningen fra brændstoffet, og bortset fra en minimal del optræder al dette i udstødningsgassen som CO2. Dette er grundlaget for systemkontrol baseret på CO2-målinger. Strømmen af carbon ind i systemerne til udstødningsmåling bestemmes ud fra brændstoffets strømningshastighed. Strømningen af carbon ved forskellige prøvetagningspunkter i systemerne til prøveudtagning af emissioner og partikler bestemmes ud fra CO2-koncentrationerne og gasstrømningshastighederne ved disse punkter. På denne måde udgør motoren en kendt kilde af carbonstrømning, og ved at observere den samme carbonstrøm i udstødningsrøret og ved udgangen af delstrømsprøvetagningssystemet (PM) kontrolleres for utætheder og målenøjagtighed. Denne kontrol indebærer den fordel, at komponenterne fungerer under motorens faktiske prøvningsforhold med hensyn til temperatur og strømning. Følgende diagram viser de prøvetagningspunkter, ved hvilke carbonstrømmene skal kontrolleres. De specifikke ligninger for carbonstrømmene ved hvert prøvetagningspunkt er angivet nedenfor. 2. BEREGNINGER 2.1. Carbons strømningshastighed ind i motoren (punkt 1) Carbons massestrømshastighed ind i motoren for et brændstof CH α O ε er: hvor: q mf = brændstoffets massestrømshastighed, kg/s 2.2. Carbons strømningshastighed i den ufortyndede udstødning (punkt 2) Carbons massestrømningshastighed i motorens udstødningsrør bestemmes ud fra den ufortyndede CO2-koncentration og udstødningsgassens massestrømshastighed: hvor: c CO2,r = våd CO2-koncentration i den ufortyndede udstødningsgas, % c CO2,a = våd CO2-koncentration i den omgivende luft, % (ca. 0,04 %) q mew = udstødningsgassens massestrømshastighed på våd basis, kg/s M re = udstødningsgassens molekylemasse Hvis CO2 måles på tør basis, skal det omregnes til våd basis som angivet i punkt 5.2 i tillæg 1 til dette bilag. 2.3. Carbons strømningshastighed i fortyndingssystemet (punkt 3) Carbons strømningshastighed bestemmes ud fra den fortyndede CO2-koncentration, udstødningsgassens massestrømshastighed og prøvestrømshastigheden: hvor: c CO2,d = våd CO2-koncentration in den fortyndede udstødningsgas ved fortyndingstunnellens udgang, % c CO2,a = våd CO2-koncentration i den omgivende luft, % (ca. 0,04 %) q mdew = den fortyndede udstødningsgas massestrømshastighed på våd basis, kg/s q mew = udstødningsgassens massestrømshastighed på våd basis, kg/s (kun delstrømssystemer) qmp = prøvestrøm af udstødningsgas ind i delstrømsfortyndingssystem, kg/s (kun delstrømssystemer) M re = udstødningsgassens molekylemasse Hvis CO2 måles på tør basis, skal det omregnes til våd basis som angivet i punkt 5.2 i tillæg 1 til dette bilag. 2.4. Udstødningsgassens molekylemasse (Mre) beregnes som følger: hvor q mf = brændstoffets massestrømshastighed, kg/s q maw = indsugningsluftens massestrømshastighed på våd basis, kg/s H a = indsugningsluftens fugtindhold i g vand pr. kg tør luft M ra = den tørre indsugningslufts molekylemasse (= 28,9g/mol) α, δ, ε, γ = molære forhold for et brændstof CH α O δ N ε S γ Alternativt kan følgende molekylemasser anvendes: M re (diesel) = 28,9 g/mol M re (LPG) = 28,6 g/mol M re (NG) = 28,3 g/mol«