DA Den Europæiske Unions Tidende L 280/1

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) 2017/1938

af 25. oktober 2017

om foranstaltninger til opretholdelse af gasforsyningssikkerheden og ophævelse af forordning (EU) nr. 994/2010

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 194, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

efter høring af Regionsudvalget,

efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Naturgas (gas) er fortsat et afgørende element i Unionens energiforsyning. En stor andel af sådan gas importeres til Unionen fra tredjelande.

(2) En omfattende gasforsyningsafbrydelse kan påvirke alle medlemsstater, Unionen og kontraherende parter i traktaten om oprettelse af Energifællesskabet, undertegnet i Athen den 25. oktober 2005. En afbrydelse kan også være til stor skade for Unionens økonomi og kan få alvorlige samfundsmæssige konsekvenser, særligt for sårbare kundegrupper.

(3) Formålet med denne forordning er at sikre, at der træffes alle de nødvendige foranstaltninger til at opretholde en uafbrudt gasforsyning i hele Unionen, navnlig til beskyttede kunder i forbindelse med vanskelige klimaforhold eller i tilfælde af afbrydelser i gasforsyningen. Disse målsætninger bør nås ved hjælp af de mest omkostningseffektive foranstaltninger og på en sådan måde, at konkurrencen på gasmarkederne ikke forvrides.

(4) EU-retten, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF (3), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF (4), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 713/2009 (5), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 714/2009 (6), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2009 (7) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 994/2010 (8), har allerede haft en væsentlig positiv indvirkning på gasforsyningssikkerheden i Unionen, både hvad angår forberedelse og afbødning. Medlemsstater er bedre rustede til at modstå en forsyningskrise, nu hvor de er forpligtede til at udarbejde forebyggende handlingsplaner og nødplaner, og de er bedre beskyttede, nu hvor de skal opfylde en række forpligtelser vedrørende infrastrukturkapacitet og gasforsyning. Kommissionens rapport om gennemførelsen af forordning (EU) nr. 994/2010, der blev udarbejdet i oktober 2014, fremhævede imidlertid en række områder, hvor forbedringer af nævnte forordning vil kunne øge gasforsyningssikkerheden i Unionen yderligere.

(5) Kommissionens meddelelse af 16. oktober 2014 om det europæiske gassystems modstandsdygtighed på kort sigt analyserede konsekvenserne af en delvis eller fuldstændig gasforsyningsafbrydelse fra Rusland og konkluderede, at tilgange, der udelukkende har et nationalt sigte, ikke er særlig effektive i tilfælde af en alvorlig afbrydelse, henset til deres afgrænsningsområde, der pr. definition er begrænset. Stresstesten viste, hvordan en tilgang, der er mere målrettet et samarbejde mellem medlemsstaterne, i væsentlig grad vil kunne reducere konsekvenserne af meget alvorlige afbrydelser i de mest sårbare medlemsstater.

(6) Energisikkerhed udgør et af målene i strategien for energiunionen, som er fastsat i Kommissionens meddelelse af 25. februar 2015 om en rammestrategi for en modstandsdygtig energiunion med en fremadskuende klimapolitik, der desuden understregede princippet om »energieffektivitet først« og behovet for at gennemføre eksisterende EU-retsakter på energiområdet fuldt ud. Meddelelsen fremhævede det faktum, at energiunionen bygger på solidaritet som fastsat i artikel 194 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), og tillid, samt at begge dele er nødvendige for energisikkerheden. Denne forordning har til formål at øge solidariteten og tilliden mellem medlemsstaterne og indføre de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå disse målsætninger. Ved vurderingen af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, som medlemsstaterne har fastsat, bør Kommissionen også kunne henlede medlemsstaternes opmærksomhed på målene for energiunionen.

(7) Et velfungerende indre gasmarked er den bedste garanti for gasforsyningssikkerheden i Unionen og reduktionen af de enkelte medlemsstaters risiko for eksponering for skadelige virkninger som følge af gasforsyningsafbrydelser. Trues en medlemsstats gasforsyningssikkerhed, er der en risiko for, at ensidige foranstaltninger truffet af den pågældende medlemsstat kan bringe det indre gasmarkeds funktion i fare og skade gasforsyningen til kunder i andre medlemsstater. For at gøre det muligt for det indre gasmarked at fungere selv i situationer med forsyningsknaphed er det nødvendigt at sikre solidaritet og koordinering i indsatsen ved forsyningskriser, såvel hvad angår forebyggende tiltag som reaktionen på faktiske gasforsyningsafbrydelser.

(8) Et reelt sammenkoblet indre energimarked med flere indgangspunkter og tilbagegående strømme kan kun realiseres gennem en fuld sammenkobling af gasnettene, etablering af knudepunkter for flydende naturgas (LNG) i Unionens sydlige og østlige regioner, fuldførelse af nord-syd-gaskorridoren og den sydlige gaskorridor og gennem yderligere udvikling af indenlandsk produktion. Det er derfor nødvendigt at fremskynde udviklingen af sammenkoblinger og projekter, der er rettet mod diversificering af forsyningskilderne, hvilket allerede fremgår af energisikkerhedsstrategien.

(9) Potentialet for at anvende mere effektive og mindre omkostningstunge foranstaltninger gennem regionalt samarbejde er indtil videre ikke blevet udnyttet fuldt ud. Dette vedrører ikke kun bedre koordinering af nationale afbødningsforanstaltninger i nødsituationer, men også nationale forebyggende foranstaltninger, såsom national oplagring eller politikker vedrørende LNG, som kan være strategisk vigtige for visse regioner i Unionen.

(10) I solidaritetens ånd bør regionalt samarbejde med deltagelse af både offentlige myndigheder og naturgasvirksomheder være det vejledende princip i denne forordning med det formål at modvirke de konstaterede risici og optimere fordelene ved koordinerede foranstaltninger samt gennemføre de foranstaltninger, der er mest omkostningseffektive for forbrugerne i Unionen. Det regionale samarbejde bør gradvist suppleres af et styrket EU-perspektiv, der gør det muligt at benytte alle de tilgængelige forsyningsmuligheder og redskaber på hele det indre gasmarked. En vurdering på EU-plan af nødforsyningskorridorerne bør indarbejdes i det regionale samarbejde.

(11) En risikobaseret tilgang til vurdering af forsyningssikkerheden og fastsættelse af forebyggende og afbødende foranstaltninger gør det muligt at koordinere indsatsen og genererer betydelige fordele for så vidt angår effektiviteten af foranstaltningerne og optimeringen af ressourcerne. Dette gælder navnlig foranstaltninger, der skal sikre en kontinuerlig forsyning til beskyttede kunder under meget krævende forhold, og foranstaltninger, der skal afbøde konsekvenserne af en nødsituation. En fælles vurdering af indbyrdes forbundne risici i risikogrupper, hvilket både er mere omfattende og mere præcist, vil sikre, at medlemsstaterne er bedre forberedte på en hvilken som helst krisesituation. I en nødsituation sikrer en koordineret og på forhånd aftalt tilgang til forsyningssikkerheden desuden en konsekvent reaktion og reducerer risikoen for negativt afsmittende virkninger, som rent nationale tilgange kunne have for nabomedlemsstaterne.

(12) Med henblik på den risikobaserede tilgang bør der defineres risikogrupper på grundlag af de vigtigste grænseoverskridende risici for gasforsyningssikkerheden i Unionen. Sådanne risici blev identificeret i Kommissionens meddelelse af 16. oktober 2014 om det europæiske gassystems modstandsdygtighed på kort sigt og vurderingen i den seneste tiårige netudviklingsplan (TYNDP), der er udarbejdet af det europæiske net af transmissionssystemoperatører for gas (ENTSOG). For at give mulighed for en mere præcis og bedre fokuseret vurdering i denne forordning bør risikogrupperne sammensættes på grundlag af de vigtigste gasforsyningskilder og -ruter.

(13) Med henblik på at bidrage til de fælles og nationale risikovurderinger bør ENTSOG i samarbejde med Gaskoordinationsgruppen og det europæiske net af transmissionssystemoperatører for elektricitet (ENTSO-E) gennemføre en simulering omfattende hele Unionen af scenarier for gasforsynings- og gasinfrastrukturafbrydelser. En sådan simulering bør gentages mindst hvert andet år. Med henblik på at styrke det regionale samarbejde ved at levere information om gasstrømme samt stille teknisk og operationel ekspertise til rådighed bør det regionale koordinationssystem for gas (ReCo System for Gas), der er oprettet af ENTSOG og består af stående ekspertgrupper, inddrages i gennemførelsen af simuleringer. ENTSOG bør sikre et passende niveau af gennemsigtighed og adgang til de modelantagelser, der anvendes i dets scenarier.

(14) Kommissionen bør tillægges beføjelse til gennem delegerede retsakter at ajourføre risikogruppernes sammensætning på grundlag af udviklingen i de vigtigste grænseoverskridende risici for gasforsyningssikkerheden i Unionen og dens indvirkning på medlemsstaterne, idet der bør tages hensyn til resultatet af simuleringen omfattende hele Unionen og drøftelserne i Gaskoordinationsgruppen.

(15) For at det regionale samarbejde kan gennemføres, bør medlemsstaterne blive enige om en samarbejdsmekanisme i hver risikogruppe. En sådan mekanisme bør udvikles i så god tid, at den fælles risikovurdering kan gennemføres, og at der kan drøftes og aftales passende og effektive grænseoverskridende foranstaltninger, der vil kræve samtykke fra hver af de berørte medlemsstater, der skal medtages i de regionale kapitler i de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne efter høring af Kommissionen. Medlemsstaterne kan frit aftale den samarbejdsmekanisme, der er bedst egnet for en given risikogruppe. Kommissionen bør have mulighed for at spille en formidlende rolle i den overordnede proces og dele oplysninger om bedste praksis for tilrettelæggelse af regionalt samarbejde, som f.eks. oprettelsen af en vekslende koordinatorfunktion i risikogrupperne, der tager sig af forberedelsen af de forskellige dokumenter, eller etableringen af særlige organer. Hvis der ikke er aftalt en samarbejdsmekanisme, bør Kommissionen foreslå en egnet samarbejdsmekanisme for en given risikogruppe.

(16) Når der gennemføres en fælles risikovurdering, bør de kompetente myndigheder vurdere alle relevante risikofaktorer, der kunne føre til virkeliggørelsen af de vigtigste grænseoverskridende risici, for hvilke risikogruppen blev oprettet, herunder gasforsyningsafbrydelse fra den største enkeltstående leverandør. Disse risikofaktorer bør håndteres ved passende grænseoverskridende foranstaltninger, der aftales af de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater. De grænseoverskridende foranstaltninger bør medtages i de regionale kapitler i de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne. Desuden bør de kompetente myndigheder gennemføre en omfattende national risikovurdering og vurdere de naturskabte, teknologiske, kommercielle, finansielle, sociale, politiske og markedsrelaterede risici samt eventuelle øvrige relevante risici. Alle risici børimødegås ved hjælp af effektive, forholdsmæssige og ikkediskriminerende foranstaltninger, der fastsættes i de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne. Resultaterne af de fælles og nationale risikovurderinger bør også bidrage til risikovurderingerne af alle farer, der er omhandlet i artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU (9), og bør fuldt ud tages i betragtning i de nationale risikovurderinger.

(17) For at sikre den bedste forberedelse med henblik på at undgå en gasforsyningsafbrydelse og afbøde konsekvenserne heraf, såfremt en sådan alligevel finder sted, bør de kompetente myndigheder i en given risikogruppe efter at have hørt de interesserede parter fastsætte forebyggende handlingsplaner og nødplaner, der vil indeholde regionale kapitler. De bør udformes således, at de tager højde for nationale risici på en sådan måde, at der drages fuld fordel af de muligheder, som regionalt samarbejde giver. Planerne bør have teknisk og operationel karakter, idet deres formål er at medvirke til at forhindre, at en nødsituation opstår eller eskalerer, eller afbøde konsekvenserne af en sådan. Planerne bør tage højde for elsystemers sikkerhed og bør være i overensstemmelse med energiunionens strategiske planlægnings- og rapporteringsværktøjer.

(18) Ved fastsættelsen og gennemførelsen af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne bør de kompetente myndigheder altid tage hensyn til den sikre drift af gassystemet på regionalt og nationalt niveau. De bør i disse planer behandle og fastsætte de tekniske begrænsninger, der påvirker nettets drift, herunder de tekniske og sikkerhedsmæssige årsager, der kan begrunde en begrænsning af strømmene i en nødsituation.

(19) Kommissionen bør vurdere de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne under behørig hensyntagen til de synspunkter, der kommer til udtryk i Gaskoordinationsgruppen, og anbefale revision af planerne, navnlig hvis de ikke effektivt afhjælper de risici, der er konstateret i risikovurderingen, hvis de fordrejer konkurrencen eller hindrer et velfungerende indre energimarked, hvis de bringer gasforsyningssikkerheden i andre medlemsstater i fare, eller hvis de ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning eller anden EU-ret. Medlemsstatens kompetente myndighed bør tage hensyn til Kommissionens henstillinger. Konkluderer Kommissionen i lyset af den kompetente myndigheds endelige holdning, at den pågældende foranstaltning vil bringe en anden medlemsstats eller Unionens gasforsyningssikkerhed i fare, bør Kommissionen fortsætte dialogen med den berørte medlemsstat for at indgå aftale om at ændre eller trække foranstaltningen tilbage.

(20) De forebyggende handlingsplaner og nødplanerne bør regelmæssigt ajourføres og offentliggøres. For at sikre at nødplanerne altid er ajourførte og effektive, bør medlemsstaterne i perioden mellem ajourføringerne af planerne gennemføre mindst én test, der simulerer scenarier med middel og højt stressniveau og reaktioner i realtid. De kompetente myndigheder bør fremlægge testresultaterne for Gaskoordinationsgruppen.

(21) Med henblik på at fremme risikovurderingen og udarbejdelsen af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne og Kommissionens vurdering heraf er der behov for omfattende obligatoriske modeller, som omfatter alle de risici, der skal omfattes af risikovurderingen, og alle elementerne i de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne.

(22) For at fremme kommunikationen mellem medlemsstaterne og Kommissionen bør der gives meddelelse om risikovurderingerne, de forebyggende handlingsplaner, nødplanerne og alle andre dokumenter og oplysninger, der er fastlagt i denne forordning, ved brug af et sikkert og standardiseret elektronisk anmeldelsessystem.

(23) Visse kunder, herunder privatkunder og kunder, der leverer væsentlige sociale tjenester, er særligt sårbare og kan have behov for beskyttelse mod de negative virkninger af en gasforsyningsafbrydelse. Definitionen af sådanne beskyttede kunder bør ikke være i modstrid med Unionens solidaritetsmekanismer.

(24) Det er hensigtsmæssigt at indsnævre definitionen af beskyttede kunder under solidaritetsmekanismen. Dette er nødvendigt som følge af medlemsstaternes forpligtelse til at yde solidaritet i ekstreme tilfælde og ved essentielle behov. Definitionen af solidaritetsbeskyttede kunder bør derfor begrænses til husholdninger, samtidig med at muligheden for på specifikke betingelser at medtage visse væsentlige sociale tjenester og fjernvarmeinstallationer bevares. Det er derfor muligt for medlemsstaterne inden for denne ramme at behandle sundhedspleje, væsentlige sociale omsorgstjenester, beredskabs- og sikkerhedstjenester som solidaritetsbeskyttede kunder, herunder hvor disse tjenester ydes af en offentlig administration.

(25) Gasforsyningssikkerheden bør være et fælles ansvar, der deles af naturgasvirksomhederne, medlemsstaterne, gennem deres kompetente myndigheder, og Kommissionen inden for deres respektive kompetenceområder. Et sådant fælles ansvar forudsætter et meget tæt samarbejde mellem disse parter. Dog kan kunder, som bruger gas til elproduktion eller industrielle formål, også spille en vigtig rolle for gasforsyningssikkerheden gennem deres evne til at reagere på en krise med foranstaltninger på efterspørgselssiden, f.eks. afbrydelige kontrakter og brændselsomlægning, som har direkte indvirkning på balancen mellem udbud og efterspørgsel. Gasforsyningssikkerheden til visse kunder, som bruger gas til elproduktion, kan desuden i visse tilfælde også anses for essentiel. I en nødsituation bør det på visse betingelser være muligt for en medlemsstat at prioritere gasforsyningen til sådanne kunder, også frem for gasforsyningen til beskyttede kunder. I ekstraordinære tilfælde kan gasforsyning til nogle af de kunder, der i en nødsituation prioriteres frem for beskyttede kunder, også opretholdes i en medlemsstat, der udviser solidaritet, for at undgå alvorlige skader på elektricitets- eller gassystemets funktion i den pågældende medlemsstat. En sådan særlig foranstaltning bør ikke berøre Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/89/EF (10).

(26) De kompetente myndigheder bør arbejde tæt sammen med andre relevante nationale myndigheder, navnlig med nationale regulerende myndigheder, når de udfører de opgaver, der er fastsat i nærværende forordning.

(27) Infrastrukturstandarden bør pålægge medlemsstaterne at opretholde et minimum af infrastruktur for at sikre en vis grad af overskydende kapacitet i systemet i tilfælde af en afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur. Da en analyse udført på grundlag af N – 1-formlen er en rent kapacitetsbaseret tilgang, bør resultaterne af N – 1-formlen suppleres af en detaljeret analyse, der også medtager gasstrømme.

(28) I medfør af forordning (EU) nr. 994/2010 sikrer transmissionssystemoperatørerne en fysisk tovejskapacitet, som er permanent på alle grænseoverskridende sammenkoblinger, medmindre der er indrømmet en undtagelse fra denne forpligtelse. Dette har til formål at sikre, at der altid tages højde for de mulige fordele ved permanent tovejskapacitet, når der planlægges en ny sammenkobling. Tovejskapacitet kan imidlertid både anvendes til at levere gas til nabomedlemsstaterne og til andre langs gasforsyningskorridoren. De fordele, som en permanent fysisk tovejskapacitet har for gasforsyningssikkerheden, bør derfor ses ud fra et bredere perspektiv, der har fokus på solidaritet og øget samarbejde. Når det overvejes at etablere tovejskapacitet, bør der udarbejdes en omfattende cost-benefit-analyse, der tager højde for hele transportkorridoren. De berørte kompetente myndigheder bør pålægges at revurdere de undtagelser, der er indrømmet i henhold til forordning (EU) nr. 994/2010, på grundlag af resultaterne af de fælles risikovurderinger. Det overordnede mål bør være at have en voksende tovejskapacitet og begrænse fremtidige grænseoverskridende projekter med envejskapacitet mest muligt.

(29) Kapacitet ved et sammenkoblingspunkt i en medlemsstat kan konkurrere med kapacitet ved udgangssteder fra gasnettet til en gaslagerfacilitet. Som følge deraf kan der opstå en situation, hvor en fast reservation af udgangskapacitet til oplagring mindsker den teknisk tilgængelige kapacitet, som skal tildeles ved sammenkoblingspunktet. For at sikre en højere grad af energisikkerhed i en nødsituation bør denne forordning indeholde en klar prioritetsregel. Enhver reserveret kapacitet ved sammenkoblingspunktet bør gives prioritet i forhold til konkurrerende kapacitet ved et udgangssted til en lagerfacilitet, hvorved det gøres muligt for transmissionssystemoperatøren at tildele den maksimale tekniske kapacitet ved sammenkoblingspunktet for at give mulighed for højere gasstrømme til den nabomedlemsstat, der har erklæret en nødsituation. Dette kan have den konsekvens, at gasinjektioner til oplagring ikke kan finde sted eller kun kan finde sted med reducerede mængder til trods for en fast forhåndsreservation. For at kompensere for det heraf følgende økonomiske tab bør denne forordning fastsætte en rimelig kompensation, der skal anvendes direkte og straks mellem de berørte systembrugere. De berørte transmissionssystemoperatører bør samarbejde i overensstemmelse med de relevante retsakter for at anvende denne prioritetsregel.

(30) I Rådets direktiv 2008/114/EF (11) fastsættes en proces med henblik på at forbedre sikkerheden for udpegede kritiske europæiske infrastrukturer, herunder visse gasinfrastrukturer i Unionen. Med direktiv 2008/114/EF og denne forordning bidrages der til at skabe en helhedsorienteret tilgang til Unionens energisikkerhed.

(31) I denne forordning fastsættes der standarder for forsyningssikkerhed, der er tilstrækkeligt harmoniserede, og der som minimum tager højde for den situation, der opstod i januar 2009, da gasforsyningen fra Rusland blev afbrudt. Disse standarder tager højde for forskellene mellem medlemsstaterne, offentlige serviceforpligtelser og foranstaltninger til forbrugerbeskyttelse som omhandlet i artikel 3 i direktiv 2009/73/EF. Forsyningssikkerhedsstandarderne bør være stabile for at tilvejebringe den nødvendige retssikkerhed, bør være klart defineret og bør ikke pålægge naturgasvirksomheder urimelige og uforholdsmæssige byrder. De bør også sikre naturgasvirksomheder i Unionen lige adgang til nationale kunder. Medlemsstaterne bør træffe foranstaltninger, der på en effektiv og forholdsmæssigt afpasset måde vil sikre, at naturgasvirksomheder overholder den pågældende standard, herunder muligheden for at pålægge leverandører bøder, hvor medlemsstaterne finder det hensigtsmæssigt.

(32) Alle naturgasvirksomheders og kompetente myndigheders roller og ansvarsområder bør defineres præcist for at opretholde et velfungerende indre gasmarked, navnlig i forbindelse med forsyningsafbrydelser og i krisesituationer. Sådanne roller og ansvarsområder bør fastlægges på en sådan måde, at de er i overensstemmelse med en tilgang på tre niveauer, som i første omgang vil inddrage de relevante naturgasvirksomheder og industrien, i anden omgang medlemsstaterne på nationalt eller regionalt niveau og i tredje omgang Unionen. Denne forordning bør sætte naturgasvirksomheder og kunder i stand til at forlade sig på markedsbaserede foranstaltninger så længe som muligt, når afbrydelser håndteres. Den bør imidlertid også fastsætte mekanismer, som kan anvendes, når markederne ikke længere selv er i stand til på passende vis at håndtere en gasforsyningsafbrydelse.

(33) I tilfælde af en gasforsyningsafbrydelse bør alle markedsaktører gives tilstrækkelig mulighed for at reagere på situationen med markedsbaserede foranstaltninger. Hvis de markedsbaserede foranstaltninger er udtømte, og de anvendte foranstaltninger stadig ikke er tilstrækkelige, bør medlemsstaterne og deres kompetente myndigheder træffe foranstaltninger for at eliminere eller afbøde konsekvenserne af en gasforsyningsafbrydelse.

(34) Hvis medlemsstaterne planlægger at indføre ikkemarkedsbaserede foranstaltninger, bør indførelsen af disse ledsages af en beskrivelse af deres økonomiske konsekvenser. Dette sikrer, at kunderne har de oplysninger om omkostningerne ved sådanne foranstaltninger, som de har brug for, og at foranstaltningerne er gennemsigtige, særlig hvad angår deres konsekvenser for gasprisen.

(35) Kommissionen bør have beføjelse til at sikre, at nye forebyggende ikkemarkedsbaserede foranstaltninger ikke bringer gasforsyningssikkerheden i andre medlemsstater eller i Unionen i fare. I betragtning af at sådanne foranstaltninger kan være særlig skadelige for gasforsyningssikkerheden, er det hensigtsmæssigt, at de først træder i kraft, når de er godkendt af Kommissionen eller er blevet ændret i overensstemmelse med en afgørelse fra Kommissionen.

(36) Foranstaltninger på efterspørgselssiden, såsom brændselsomlægning eller reducering af gasforsyningen til store industrikunder i en rækkefølge, der er økonomisk effektiv, kan komme til at spille en værdifuld rolle for gasforsyningssikkerheden, hvis de kan anvendes hurtigt og reducere efterspørgslen betydeligt i tilfælde af en gasforsyningsafbrydelse. Der bør gøres mere for at fremme energieffektivitet, særlig hvor der er behov for foranstaltninger på efterspørgselssiden. Der bør tages højde for de miljømæssige konsekvenser af enhver foreslået foranstaltning, hvad enten det er på efterspørgsels- eller udbudssiden, idet foranstaltninger med mindst mulig konsekvenser for miljøet så vidt muligt bør foretrækkes. Samtidig bør aspekter vedrørende gasforsyningssikkerheden og konkurrencedygtighed tages i betragtning.

(37) Det er nødvendigt at sikre forudsigeligheden af den foranstaltning, der skal træffes i en nødsituation, så alle markedsdeltagerne har tilstrækkelig mulighed for at reagere og forberede sig på de pågældende omstændigheder. De kompetente myndigheder bør derfor som hovedregel handle i overensstemmelse med deres nødplan. I behørigt begrundede ekstraordinære tilfælde bør de kunne træffe foranstaltninger, der afviger fra disse planer. Det er også vigtigt, at nødsituationer erklæres på en mere gennemsigtig og forudsigelig måde. Oplysninger om systemets balanceringsposition (den samlede status for transmissionsnettet), som der er fastsat regler om i Kommissionens forordning (EU) nr. 312/2014 (12), kan spille en vigtig rolle i denne henseende. Disse oplysninger bør være tilgængelige i realtid for de kompetente myndigheder og, for så vidt disse ikke er de kompetente myndigheder, for de nationale regulerende myndigheder.

(38) Som påvist i forbindelse med stresstesten fra oktober 2014 er der brug for solidaritet for at sikre gasforsyningssikkerheden i Unionen. Det spreder virkningerne mere jævnt og mindsker de samlede virkninger af en alvorlig afbrydelse. Solidaritetsmekanismen er udformet med henblik på at håndtere ekstreme situationer, hvor forsyning til solidaritetsbeskyttede kunder som et essentielt behov og en nødvendig prioritet er på spil i en medlemsstat. Solidaritet sikrer samarbejde med mere sårbare medlemsstater. Samtidig er solidaritet en sidste udvej, der kun gælder i en nødsituation og kun under restriktive betingelser. Hvis en medlemsstat erklærer en nødsituation, bør der derfor anvendes en gradvis og forholdsmæssig tilgang for at sikre gasforsyningssikkerheden. Den medlemsstat, der har erklæret nødsituationen, bør navnlig først gennemføre alle de nødforanstaltninger, der er fastsat i densnødplan, for at sikre gasforsyningen til sine solidaritetsbeskyttede kunder. Samtidig bør alle medlemsstater, der har indført en højere forsyningsstandard, midlertidigt reducere denne til den normale forsyningsstandard for at gøre gasmarkedet mere likvidt, såfremt den medlemsstat, der erklærer nødsituationen, meddeler, at det er nødvendigt med grænseoverskridende tiltag. Hvis disse to sæt foranstaltninger ikke tilvejebringer den nødvendige forsyning, bør direkte forbundne medlemsstater iværksætte solidaritetsforanstaltninger for at sikre gasforsyningen til solidaritetsbeskyttede kunder i den medlemsstat, der står i nødsituationen, på anmodning fra den pågældende medlemsstat. Sådanne solidaritetsforanstaltninger bør bestå i at sikre, at gasforsyningen til andre kunder end solidaritetsbeskyttede kunder på området for den medlemsstat, der yder solidaritet, nedsættes eller ophører med henblik på at frigøre gasmængder i det omfang, det er nødvendigt, og så længe gasforsyningen til solidaritetsbeskyttede kunder i den medlemsstat, der anmoder om solidaritet, ikke er tilfredsstillende. Intet i denne forordning bør forstås som, at en medlemsstat skal eller må udøve offentlig myndighed i en anden medlemsstat.

(39) Solidaritetsforanstaltninger bør også iværksættes som en sidste udvej, når en medlemsstat er forbundet med en anden medlemsstat gennem et tredjeland, medmindre strømmene begrænses gennem tredjelandet, og når der er aftale mellem de relevante medlemsstater, der, i det omfang det er hensigtsmæssigt, bør inddrage det tredjeland, som de er forbundet gennem.

(40) Når solidaritetsforanstaltninger iværksættes som en sidste udvej, bør nedsættelsen eller afbrydelsen af gasforsyningen i den medlemsstat, der yder solidaritet, hvor nødvendigt for, at medlemsstaten kan opfylde sine solidaritetsforpligtelser, og for at undgå forskelsbehandling, anvendes over for alle kunder, der ikke er solidaritetsbeskyttede kunder, uanset om de modtager gas direkte eller gennem solidaritetsbeskyttede fjernvarmeinstallationer i form af varme. Det samme bør sikres omvendt for så vidt angår kunder, der ikke er solidaritetsbeskyttede kunder i den medlemsstat, der modtager gas under solidaritetsmekanismen.

(41) Når der iværksættes solidaritetsforanstaltninger som en sidste udvej, er det at foretrække, at gasforbruget i den medlemsstat, der yder solidaritet, som et første skridt reduceres frivilligt, ved hjælp af markedsbaserede foranstaltninger som f.eks. frivillige foranstaltninger på efterspørgselssiden eller modsatrettede auktioner, hvor visse kunder som f.eks. industrikunder meddeler transmissionssystemoperatøren eller en anden ansvarlig myndighed den pris, der kunne få dem til at reducere eller standse deres gasforbrug. Hvis markedsbaserede foranstaltninger viser sig at være utilstrækkelige til at afhjælpe underskuddet i den nødvendige gasforsyning og i betragtning af vigtigheden af solidaritetsforanstaltninger som en sidste udvej, bør den medlemsstat, der yder solidaritet, som andet skridt kunne gøre brug af ikkemarkedsbaserede foranstaltninger, herunder afskæring af visse kundegrupper, for at opfylde sine solidaritetsforpligtelser.

(42) Solidaritetsforanstaltninger som en sidste udvej bør iværksættes på grundlag af kompensation. Den medlemsstat, der yder solidaritet, bør straks modtage en rimelig kompensation af den medlemsstat, der modtager solidaritet, herunder for den gas, der leveres til dens område, og for alle andre relevante og rimelige omkostninger i forbindelse med ydelsen af solidaritet. Solidaritetsforanstaltninger som sidste udvej bør være betinget af, at den medlemsstat, der anmoder om solidaritet, forpligter sig til at betale en sådan rimelig og omgående kompensation. Denne forordning harmoniserer ikke alle aspekter af rimelig kompensation. De berørte medlemsstater bør vedtage de nødvendige foranstaltninger, navnlig tekniske, retlige og finansielle ordninger, for at gennemføre bestemmelser om omgående og rimelig kompensation mellem dem.

(43) Når der iværksættes solidaritetsforanstaltninger i henhold til bestemmelserne i denne forordning, gennemfører medlemsstaterne EU-retten og er derfor forpligtet til at respektere grundlæggende rettigheder som sikret af EU-retten. Sådanne foranstaltninger kan derfor give anledning til en forpligtelse for en medlemsstat til at betale kompensation til dem, der er berørt af dens foranstaltninger. Medlemsstaterne bør derfor sikre, at der er fastsat nationale kompensationsregler, der er i overensstemmelse med EU-retten, navnlig med grundlæggende rettigheder. Det bør desuden sikres, at den medlemsstat, der modtager solidaritet, i sidste ende afholder alle rimelige omkostninger, der er påløbet som følge af den nævnte forpligtelse til at betale kompensation påhvilende den medlemsstat, der yder solidaritet, og yderligere rimelige omkostninger i forbindelse med betalingen af kompensation i henhold til de nævnte nationale kompensationsregler.

(44) Eftersom det kan være, at mere end én medlemsstat yder solidaritet til den anmodende medlemsstat, bør der være en byrdedelingsmekanisme. I henhold til denne mekanisme bør den medlemsstat, der anmoder om solidaritet, efter høring af alle berørte medlemsstater søge det mest fordelagtige tilbud på grundlag af omkostninger, leveringshastighed, pålidelighed og diversificering af forsyninger af gas fra forskellige medlemsstater. Medlemsstaterne bør give sådanne tilbud på grundlag af frivillige foranstaltninger på efterspørgselssiden i så stort omfang og i så lang tid som muligt, inden der anvendes ikkemarkedsbaserede foranstaltninger.

(45) Denne forordning indfører for første gang en sådan solidaritetsmekanisme mellem medlemsstaterne som et instrument til at afbøde virkningerne af en alvorlig nødsituation inden for Unionen, herunder en byrdedelingsmekanisme. Kommissionen bør derfor revidere byrdedelingsmekanismen og solidaritetsmekanismen generelt i betragtning af de fremtidige erfaringer med funktionen heraf og, hvor det er hensigtsmæssigt, foreslå ændringer heraf.

(46) Medlemsstaterne bør vedtage de foranstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af bestemmelserne vedrørende solidaritetsmekanismen, herunder ved at de berørte medlemsstater aftaler tekniske, retlige og finansielle ordninger. Medlemsstaterne bør beskrive detaljerne i disse ordninger i deres nødplaner. Kommissionen bør udarbejde juridisk ikkebindende vejledning om de nøgleelementer, der bør indgå i sådanne ordninger.

(47) Så længe en medlemsstat kan dække gasforbruget hos sine solidaritetsbeskyttede kunder med sin egen produktion og derfor ikke behøver at anmode om solidaritet, bør den være undtaget fra forpligtelsen til at indgå tekniske, retlige og finansielle ordninger med andre medlemsstater med det formål at modtage solidaritet. Dette bør ikke berøre den relevante medlemsstats forpligtelse til at yde andre medlemsstater solidaritet.

(48) Der bør være et værn i tilfælde af, at Unionen måtte pådrage sig omkostninger på grund af et ansvar, bortset fra ansvar for retsstridige handlinger eller retsstridig adfærd i henhold til artikel 340, stk. 2, i TEUF, med hensyn til foranstaltninger, som medlemsstaterne skal træffe i henhold til denne forordnings bestemmelser om solidaritetsmekanismen. I sådanne tilfælde er det passende, at den medlemsstat, der modtager solidaritet, godtgør Unionens omkostninger.

(49) Solidaritet bør også om nødvendigt tage form af civilbeskyttelsesbistand, som ydes af Unionen og dens medlemsstater. Denne bistand bør lettes og koordineres af Unionens civilbeskyttelsesmekanisme, som er indført ved afgørelse nr. 1313/2013/EU, der sigter mod at styrke samarbejdet mellem Unionen og medlemsstaterne og at fremme koordineringen på civilbeskyttelsesområdet for at gøre systemer vedrørende forebyggelsen, beredskabet og indsatsen i tilfælde af naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer mere effektive.

(50) Med henblik på at vurdere gasforsyningssikkerheden for en medlemsstat eller i en del af eller hele Unionen er det afgørende at have adgang til de relevante oplysninger. Medlemsstaterne og Kommissionen har navnlig brug for regelmæssigt at få oplysninger fra naturgasvirksomhederne om de primære parametre for gasforsyningen, herunder nøjagtige målinger af de tilgængelige lagrede reserver, idet disse er en afgørende faktor ved udformningen af gasforsyningssikkerhedspolitikker. Hvis der er rimelige grunde hertil, og uanset om der er erklæret en nødsituation, bør det også være muligt at få adgang til yderligere oplysninger, der måtte være nødvendige for at kunne vurdere den samlede gasforsyningssituation. Disse yderligere oplysninger vil typisk omfatte andre oplysninger om leveringen af gas end priser som f.eks. minimums- og maksimumsgasmængder, leveringssteder eller betingelser for suspension af gasleverancer.

(51) En effektiv og målrettet mekanisme for medlemsstaternes og Kommissionens adgang til vigtige gasforsyningskontrakter bør sikre en omfattende vurdering af de relevante risici, der kan føre til en gasforsyningsafbrydelse eller gribe forstyrrende ind i de nødvendige afbødende foranstaltninger, såfremt der alligevel opstår en krise. I henhold til denne mekanisme bør visse vigtige gasforsyningskontrakter, uanset gassens oprindelse i eller uden for Unionen, automatisk meddeles de mest påvirkede medlemsstaters kompetente myndighed. Nye kontrakter eller ændringer bør meddeles umiddelbart efter deres indgåelse. For at sikre gennemsigtighed og pålidelighed bør eksisterende kontrakter også meddeles. Meddelelsespligten bør også omfatte alle kommercielle aftaler, der er relevante for opfyldelsen af gasforsyningskontrakten, herunder relevante aftaler, der kan være forbundet med infrastruktur, oplagring og andre aspekter af betydning for gasforsyningssikkerheden.

(52) Enhver forpligtelse til automatisk at give meddelelse til den kompetente myndighed om kontrakter bør være forholdsmæssig. Anvendes denne forpligtelse på kontrakter mellem en leverandør og en køber, der dækker, hvad der svarer til 28 % eller mere af det årlige gasforbrug på det nationale marked, rammes den rette balance for så vidt angår administrativ effektivitet og gennemsigtighed, samtidig med at der fastsættes klare forpligtelser for markedsdeltagerne. Den kompetente myndighed bør vurdere kontrakten med henblik på gasforsyningssikkerheden og forelægge resultaterne af vurderingen for Kommissionen. Hvis den kompetente myndighed er i tvivlom, hvorvidt en kontrakt udgør en risiko for gasforsyningssikkerheden i medlemsstaten eller en region, giver den Kommissionen meddelelse om kontrakten med henblik på vurdering. Dette betyder ikke, at andre gasforsyningskontrakter ikke er relevante for gasforsyningssikkerheden. Hvis den kompetente myndighed i den mest påvirkede medlemsstat eller Kommissionen vurderer, at en gasforsyningskontrakt, der ikke er omfattet af automatisk meddelelse i henhold til denne forordning, på grund af sine særlige karakteristika, den kundegruppe der forsynes, eller dens relevans for gasforsyningssikkerheden, kan true gasforsyningssikkerheden for en medlemsstat, en region eller Unionen, bør den kompetente myndighed eller Kommissionen derfor kunne anmode om at få forelagt den pågældende kontrakt for at vurdere dens indvirkning på gasforsyningssikkerheden. Der bør f.eks. kunne anmodes om den pågældende kontrakt, hvis der opstår ændringer i gasforsyningsmønstret til en eller flere givne købere i en medlemsstat, som ikke ville være at forvente, hvis markederne fungerede normalt, og som potentielt kan have indflydelse på gasforsyningen i Unionen eller dele af Unionen. En sådan mekanisme vil sikre, at adgangen til andre vigtige gasforsyningskontrakter med relevans for forsyningssikkerheden er garanteret. En sådan anmodning bør være begrundet, idet der bør tages højde for behovet for at begrænse den pågældende foranstaltnings administrative byrde så meget som muligt.

(53) Kommissionen kan foreslå medlemsstaterne at ændre risikovurderingerne og de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne for at tage højde for oplysningerne i kontrakterne. Bestemmelserne i denne forordning bør ikke berøre Kommissionens ret til at anlægge traktatbrudssøgsmål i overensstemmelse med artikel 258 i TEUF og til at håndhæve konkurrencereglerne, herunder statsstøttereglerne.

(54) Alle kontrakter og kontraktmæssige oplysninger modtaget inden for denne ramme, herunder den kompetente myndigheds eller Kommissionens vurderinger, bør forblive fortrolige, navnlig for at beskytte forretningsmæssigt følsomme oplysninger og integriteten og den korrekte funktion af ordningen for udveksling af oplysninger. Sådan fortrolighed kan også være relevant for den offentlige sikkerhed i betragtning af den betydning, som en væsentlig råvare som gas kan have for medlemsstaterne. De kompetente myndigheders eller Kommissionens meningsfulde og omfattende vurderinger vil desuden navnlig omfatte oplysninger vedrørende den offentlige sikkerhed, kommercielle oplysninger eller henvisninger dertil. Det er derfor nødvendigt at sikre fortroligheden af vurderingerne. Det er ligeledes vigtigt, at de, der modtager fortrolige oplysninger i henhold til denne forordning, er underlagt tavshedspligt. Kommissionen, kompetente myndigheder og nationale regulerende myndigheder, organer eller personer, der modtager fortrolige oplysninger i henhold til denne forordning, bør sikre fortroligheden af de oplysninger, de modtager.

(55) Der bør være et forholdsmæssigt system for krisestyring og udveksling af oplysninger baseret på tre kriseniveauer: Tidlig varsling, alarm og nødsituation. Hvis en medlemsstats kompetente myndighed erklærer et af kriseniveauerne, bør den straks underrette Kommissionen og de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som medlemsstaten, den henhører under, er direkte forbundet med. I tilfælde af en erklæring af en nødsituation bør medlemsstaterne i risikogruppen ligeledes underrettes. Kommissionen bør erklære en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau efter anmodning fra mindst to kompetente myndigheder, der har erklæret en nødsituation. For at sikre et passende niveau for udveksling af oplysninger og samarbejde i tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau bør Kommissionen koordinere de kompetente myndigheders foranstaltninger under fuld hensyntagen til de relevante oplysninger fra og resultaterne af høringen af Gaskoordinationsgruppen. Kommissionen bør erklære nødsituationen på regionalt niveau eller EU-niveau for ophævet, hvis den efter vurderingen af situationen konkluderer, at erklæringen af en nødsituation ikke længere er berettiget.

(56) Gaskoordinationsgruppen bør fungere som Kommissionens rådgiver og bistå med koordineringen af gasforsyningssikkerhedsforanstaltninger i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau. Den bør også overvåge, om de foranstaltninger, der skal træffes i medfør af denne forordning, er tilstrækkelige og hensigtsmæssige, herunder foreneligheden af de forebyggende handlingsplaner og nødplaner, der udarbejdes af forskellige risikogrupper.

(57) En gaskrise kan strække sig ud over Unionens grænser og ligeledes omfatte de kontraherende parter i Energifællesskabet. Som en part i energifællesskabstraktaten bør Unionen søge at fremme ændringer af nævnte traktat med det mål at skabe et integreret marked og et fælles reguleringsområde ved at skabe passende og stabile retlige rammer. For at sikre, at der i den mellemliggende periode er en effektiv krisestyring på grænserne mellem medlemsstaterne og de kontraherende parter, opfordres de til at arbejde tæt sammen, når de forebygger, forbereder sig på og håndterer en gaskrise.

(58) Da gasforsyninger fra tredjelande er centrale for gasforsyningssikkerhed i Unionen, bør Kommissionen koordinere foranstaltninger angående tredjelande, samarbejde med leverandør- og transitlande om ordninger, der kan håndtere krisesituationer, og sikre, at der opretholdes en stabil gasforsyning til Unionen. Kommissionen børkunne indsætte en taskforce med henblik på at overvåge gasstrømme til Unionen i krisesituationer efter at have hørt medlemsstaterne og de berørte tredjelande og, i tilfælde af en krise som følge af problemer i et tredjeland, fungere som mægler og formidler. Kommissionen bør med regelmæssige mellemrum aflægge rapport til Gaskoordinationsgruppen.

(59) Hvis der findes pålidelige oplysninger om en situation uden for Unionen, som truer gasforsyningssikkerheden i en eller flere medlemsstater, og som kan udløse en tidlig varslingsmekanisme, der omfatter Unionen og et tredjeland, bør Kommissionen uden forsinkelse underrette Gaskoordinationsgruppen, og Unionen bør træffe passende foranstaltninger for at forsøge at afbøde situationen.

(60) Målet for denne forordning, nemlig at beskytte gasforsyningssikkerheden i Unionen, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, der handler på egen hånd, men kan på grund af dets omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

(61) For at sikre en hurtig reaktion fra Unionen på ændrede omstændigheder med hensyn til gasforsyningssikkerheden bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår sammensætningen af risikogrupperne samt modeller for risikovurderingen og for de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne. Det er af navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning (13). For at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter modtager Europa-Parlamentet og Rådet navnlig alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter har systematisk adgang til møder i Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelsen af delegerede retsakter.

(62) Medlemsstaternes ret til at fastsætte betingelserne for udnyttelsen af deres energiressourcer, jf. artikel 194, stk. 2, i TEUF, berøres ikke af denne forordning.

(63) Forordning (EU) nr. 994/2010 bør ophæves. For at undgå at der opstår juridisk usikkerhed, bør de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, der er udarbejdet i henhold til nævnte forordning, dog fortsat gælde, indtil de nye forebyggende handlingsplaner og nødplaner, der udarbejdes i henhold til nærværende forordning, er vedtaget for første gang —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Artikel 1

Genstand

Ved denne forordning fastsættes bestemmelser med henblik på beskyttelse af gasforsyningssikkerheden i Unionen ved at sikre, at det indre marked for naturgas (»gas«) fungerer hensigtsmæssigt og uafbrudt, ved at gøre det muligt at træffe ekstraordinære foranstaltninger, der skal gennemføres, når markedet ikke længere kan levere de påkrævede gasforsyninger, herunder solidaritetsforanstaltning som en sidste udvej, og ved klart at definere og fordele ansvarsområderne mellem naturgasvirksomheder, medlemsstaterne og Unionen for såvel forebyggende foranstaltninger som reaktionen på konkrete gasforsyningsafbrydelser. Ved denne forordning fastsættes også gennemsigtige mekanismer vedrørende solidarisk koordinering af planlægningen vedrørende og reaktionen på nødsituationer på nationalt niveau, regionalt niveau og EU-niveau.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »sikkerhed«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- sikkerhed som defineret i artikel 2, nr. 32), i direktiv 2009/73/EF

2) »kunde«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- kunde som defineret i artikel 2, nr. 24), i direktiv 2009/73/EF

3) »privatkunde«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- privatkunde som defineret i artikel 2, nr. 25), i direktiv 2009/73/EF

4) »væsentlig social tjeneste«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- en tjeneste, der vedrører sundhedspleje, væsentlig social omsorg, beredskab, sikkerhed, uddannelse eller offentlig administration

5) »beskyttet kunde«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- en privatkunde, som er tilsluttet et gasdistributionsnet, og derudover, hvis den pågældende medlemsstat træffer afgørelse herom, en eller flere af følgende, forudsat at de i litra a) og b) omhandlede virksomheder eller tjenester tilsammen ikke udgør mere end 20 % af det samlede årlige gasforbrug i den pågældende medlemsstat:

a) små eller mellemstore virksomheder, forudsat de er tilsluttet et gasdistributionsnet

b) en væsentlig social tjeneste, forudsat den er tilsluttet et gasdistributions- eller transmissionsnet

c) en fjernvarmeinstallation, i det omfang den leverer varme til privatkunder, små eller mellemstore virksomheder eller væsentlige sociale tjenester, forudsat at en sådan installation ikke kan skifte til andre brændsler end gas

6) »solidaritetsbeskyttet kunde«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- en privatkunde, som er tilsluttet et gasdistributionsnet; »solidaritetsbeskyttet kunde« kan derudover omfatte en eller begge af følgende:

a) en fjernvarmeinstallation, hvis der er tale om en beskyttet kunde i den pågældende medlemsstat, og kun for så vidt som den leverer varme til privatkunder eller væsentlige sociale tjenester, bortset fra tjenester, der vedrører uddannelse og offentlig administration

b) en væsentlig social tjeneste, hvis der er tale om en beskyttet kunde i den pågældende medlemsstat, bortset fra tjenester, der vedrører uddannelse og offentlige administration

7) »kompetent myndighed«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- en national offentlig myndighed på regeringsplan eller en national regulerende myndighed, der er udpeget af en medlemsstat til at sikre gennemførelsen af de foranstaltninger, der er fastsat i denne forordning

8) »national regulerende myndighed«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- en national regulerende myndighed, der er udpeget i henhold til artikel 39, stk. 1, i direktiv 2009/73/EF

9) »naturgasvirksomhed«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- naturgasvirksomhed som defineret i artikel 2, nr. 1), i direktiv 2009/73/EF

10) »gasforsyningskontrakt«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- gasforsyningskontrakt som defineret i artikel 2, nr. 34), i direktiv 2009/73/EF

11) »transmission«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- transmission som defineret i artikel 2, nr. 3), i direktiv 2009/73/EF

12) »transmissionssystemoperatør«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- transmissionssystemoperatør som defineret i artikel 2, nr. 4), i direktiv 2009/73/EF

13) »distribution«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- distribution som defineret i artikel 2, nr. 5), i direktiv 2009/73/EF

14) »distributionssystemoperatør«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- distributionssystemoperatør som defineret i artikel 2, nr. 6), i direktiv 2009/73/EF

15) »sammenkoblingslinje«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- sammenkoblingslinje som defineret i artikel 2, nr. 17), i direktiv 2009/73/EF

16) »nødforsyningskorridorer«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- EU-gasforsyningsruter, der hjælper medlemsstaterne med bedre at kunne afhjælpe virkningerne af potentielle afbrydelser af forsyning eller infrastruktur

17) »lagerkapacitet«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- lagerkapacitet som defineret i artikel 2, nr. 28), i forordning (EF) nr. 715/2009

18) »teknisk kapacitet«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- teknisk kapacitet som defineret i artikel 2, nr. 18), i forordning (EF) nr. 715/2009

19) »uafbrydelig kapacitet«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- uafbrydelig kapacitet som defineret i artikel 2, nr. 16), i forordning (EF) nr. 715/2009

20) »afbrydelig kapacitet«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- afbrydelig kapacitet som defineret i artikel 2, nr. 13), i forordning (EF) nr. 715/2009

21) »kapacitet ved en LNG-facilitet«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- kapacitet ved en LNG-facilitet som defineret i artikel 2, nr. 24), i forordning (EF) nr. 715/2009

22) »LNG-facilitet«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- LNG-facilitet som defineret i artikel 2, nr. 11), i direktiv 2009/73/EF

23) »lagerfacilitet«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- lagerfacilitet som defineret i artikel 2, nr. 9), i direktiv 2009/73/EF

24) »system«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- system som defineret i artikel 2, nr. 13), i direktiv 2009/73/EF

25) »systembruger«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- systembruger som defineret i artikel 2, nr. 23), i direktiv 2009/73/EF

26) »hjælpefunktioner«DA,EL,ES,HU,NL,SV=:;ET,LT=-- hjælpefunktioner som defineret i artikel 2, nr. 14), i direktiv 2009/73/EF.

Artikel 3

Ansvaret for gasforsyningssikkerheden

1. Gasforsyningssikkerheden er et fælles ansvar, som påhviler naturgasvirksomhederne, medlemsstaterne, navnlig gennem deres kompetente myndigheder, og Kommissionen, inden for deres respektive aktivitets- og kompetenceområder.

2. Hver medlemsstat udpeger en kompetent myndighed. De kompetente myndigheder samarbejder om gennemførelsen af denne forordning. Medlemsstaterne kan give den kompetente myndighed mulighed for at uddelegere specifikke opgaver, der er fastsat i denne forordning, til andre organer. Uddelegerer de kompetente myndigheder opgaven bestående i at erklære et af de i artikel 11, stk. 1, omhandlede kriseniveauer, kan de kun gøre dette til en offentlig myndighed, en transmissionssystemoperatør eller en distributionssystemoperatør. Uddelegerede opgaver varetages under den kompetente myndigheds tilsyn og specificeres i den forebyggende handlingsplan og i nødplanen.

3. Hver medlemsstat underretter uden forsinkelse Kommissionen om og offentliggør navnet på sin kompetente myndighed og om enhver ændring i den henseende.

4. Når den kompetente myndighed gennemfører foranstaltningerne i denne forordning, fastlægger den rollerne og ansvarsområderne for de forskellige berørte aktører på en sådan måde, at der sikres en tilgang på tre niveauer, som i første omgang inddrager de relevante naturgasvirksomheder, elektricitetsvirksomheder, hvis det er relevant, og industrien, i anden omgang medlemsstaterne på nationalt eller regionalt niveau og i tredje omgang Unionen.

5. Kommissionen koordinerer de kompetente myndigheders foranstaltninger på regionalt niveau og EU-niveau i medfør af denne forordning, bl.a. gennem Gaskoordinationsgruppen eller, navnlig i tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau, jf. artikel 12, stk. 1, gennem krisestyringsgruppen, jf. artikel 12, stk. 4.

6. I tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau samarbejder og udveksler transmissionssystemoperatørerne oplysninger ved hjælp af ReCo System for Gas, der er oprettet af ENTSOG. ENTSOG underretter Kommissionen og de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater herom.

7. I overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, identificeres de vigtigste grænseoverskridende risici for gasforsyningssikkerheden i Unionen, og risikogrupper etableres på dette grundlag. Disse risikogrupper danner grundlag for et forstærket regionalt samarbejde med henblik på at øge gasforsyningssikkerheden og skal gøre det muligt at indgå aftaler om passende og effektive grænseoverskridende foranstaltninger i alle de berørte medlemsstater i eller uden for risikogrupperne langs nødforsyningskorridorerne.

Listen over de pågældende risikogrupper og deres sammensætning er fastsat i bilag I. Sammensætningen af risikogrupperne er ikke til hinder for andre former for regionalt samarbejde, der gavner forsyningssikkerheden.

8. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 19 for at ajourføre risikogruppernes sammensætning, jf. bilag I, ved at ændre nævnte bilag for at afspejle udviklingen i de vigtigste grænseoverskridende risici for gasforsyningssikkerheden i Unionen og dens indvirkning på medlemsstaterne, idet der tages hensyn til resultatet af simuleringen omfattende hele Unionen af scenarier for gasforsynings- og infrastrukturafbrydelser, der gennemføres af ENTSOG, jf. artikel 7, stk. 1. Inden ajourføringen foretages, hører Kommissionen Gaskoordinationsgruppen i den i artikel 4, stk. 4, omhandlede sammensætning om udkastet til ajourføring.

Artikel 4

Gaskoordinationsgruppen

1. Der oprettes en gaskoordinationsgruppe for at lette koordineringen af foranstaltninger vedrørende gasforsyningssikkerheden. Gaskoordinationsgruppen skal bestå af repræsentanter for medlemsstaterne, navnlig repræsentanter for deres kompetente myndigheder, samt for Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (»agenturet«), ENTSOG og de repræsentative organer for den pågældende industri og for de relevante kunder. Kommissionen fastlægger i samråd med medlemsstaterne gruppens sammensætning, idet den sikrer, at den er fuldt repræsentativ. Kommissionen har formandskabet i Gaskoordinationsgruppen. Gaskoordinationsgruppen vedtager selv sin forretningsorden.

2. Gaskoordinationsgruppen høres og bistår Kommissionen, især i spørgsmål vedrørende:

a) gasforsyningssikkerheden til enhver tid og mere specifikt i tilfælde af en nødsituation

b) alle oplysninger af relevans for gasforsyningssikkerheden på nationalt og regionalt niveau samt på EU-niveau

c) bedste praksis og mulige retningslinjer for alle berørte parter

d) gasforsyningssikkerhedsniveauet, benchmarks og vurderingsmetoder

e) nationale og regionale scenarier samt EU-scenarier og afprøvning af beredskabsniveauerne

f) vurderingen af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, sammenhængen mellem de forskellige planer samt gennemførelsen af de foranstaltninger, der indgår heri

g) koordineringen med de kontraherende parter i Energifællesskabet og med andre tredjelande af foranstaltninger med henblik på at afhjælpe en EU-nødsituation

h) bistand, som de mest påvirkede medlemsstater har behov for.

3. Kommissionen indkalder regelmæssigt Gaskoordinationsgruppen og videregiver de oplysninger, den har modtaget fra de kompetente myndigheder, samtidig med, at forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.

4. Kommissionen kan indkalde Gaskoordinationsgruppen i en sammensætning, der er begrænset til repræsentanterne for medlemsstaterne og navnlig deres kompetente myndigheder. Kommissionen indkalder Gaskoordinationsgruppen i denne begrænsede sammensætning, hvis en eller flere af repræsentanterne for medlemsstaterne og navnlig for deres kompetente myndigheder anmoder herom. I så fald finder artikel 16, stk. 2, ikke anvendelse.

Artikel 5

Infrastrukturstandard

1. Hver enkelt medlemsstat eller, hvis en medlemsstat beslutter det, dennes kompetente myndighed sikrer, at de nødvendige foranstaltninger er truffet, således at hvis der indtræffer en afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur, er den tekniske kapacitet i den resterende infrastruktur, som er fastsat i henhold til N – 1-formlen, jf. punkt 2 i bilag II, i stand til, uden at det berører denne artikels stk. 2, at dække det beregnede områdes samlede gasefterspørgsel i løbet af en dag med usædvanlig stor gasefterspørgsel, hvilket forekommer med en statistisk sandsynlighed én gang hvert 20. år. Der tages i denne forbindelse hensyn til gasforbrugstendenser, de langsigtede virkninger af energieffektivitetsforanstaltninger og udnyttelsesraterne for den eksisterende infrastruktur.

Forpligtelsen i dette stykkes første afsnit berører ikke transmissionssystemoperatørernes ansvar for at foretage de tilsvarende investeringer og transmissionssystemoperatørernes forpligtelser i henhold til forordning (EF) nr. 715/2009 og direktiv 2009/73/EF.

2. Forpligtelsen til at sikre, at den resterende infrastruktur har den tekniske kapacitet til at dække den samlede gasefterspørgsel som omhandlet i denne artikels stk. 1, anses også for opfyldt, hvis den kompetente myndighed i den forebyggende handlingsplan dokumenterer, at der med passende markedsbaserede foranstaltninger på efterspørgselssiden i tilstrækkelig grad og rettidigt kan kompenseres for en gasforsyningsafbrydelse. Med henblik herpå beregnes N – 1-formlen som fastsat i bilag II, punkt 4.

3. Hvis det er relevant i henhold til den i artikel 7 omhandlede risikovurdering, kan de kompetente myndigheder i nabomedlemsstater aftale at opfylde forpligtelsen i nærværende artikels stk. 1 i fællesskab. I så fald fremlægger de kompetente myndigheder beregningen af N – 1-formlen i risikovurderingen sammen med en redegørelse i de regionale kapitler i de forebyggende handlingsplaner for, hvordan de aftalte ordninger opfylder denne forpligtelse. Bilag II, punkt 5, finder anvendelse.

4. Transmissionssystemoperatørerne muliggør permanent fysisk kapacitet til transport af gas i begge retninger (»tovejskapacitet«) på alle sammenkoblinger mellem medlemsstaterne, undtagen:

a) på forbindelser til produktionsfaciliteter, LNG-faciliteter og distributionsnet eller

b) hvis der er indrømmet en undtagelse fra denne forpligtelse efter en detaljeret vurdering og efter høring af andre medlemsstater og Kommissionen i overensstemmelse med bilag III.

Bilag III finder anvendelse på den procedure, der skal muliggøre eller forbedre tovejskapaciteten på en sammenkobling, og på proceduren for opnåelse eller forlængelse af en undtagelse fra denne forpligtelse. Kommissionen offentliggør listen over undtagelser og ajourfører den.

5. Et forslag om at muliggøre eller forbedre tovejskapaciteten eller en anmodning om at opnå eller få forlænget en undtagelse skal omfatte en cost-benefit-analyse udarbejdet på grundlag af metoderne i henhold til artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 347/2013 (14) og skal være baseret på følgende elementer:

a) en vurdering af markedsefterspørgslen

b) forventet efterspørgsel og udbud

c) de mulige økonomiske konsekvenser for den eksisterende infrastruktur

d) en gennemførlighedsundersøgelse

e) omkostningerne ved tovejskapaciteten, herunder den nødvendige styrkelse af transmissionssystemet og

f) fordelene for gasforsyningssikkerheden under hensyntagen til det mulige bidrag fra tovejskapaciteten til at opfylde infrastrukturstandarden, som er fastsat i denne artikel.

6. De nationale regulerende myndigheder skal tage hensyn til de effektivt afholdte omkostninger, som påløber ved at opfylde forpligtelsen i denne artikels stk. 1, og de omkostninger, der påløber ved at muliggøre tovejskapacitet, for at give passende incitamenter, når der fastsættes eller godkendes tariffer eller metodologier på en gennemsigtig og detaljeret måde i overensstemmelse med artikel 13 i forordning (EF) nr. 715/2009 og artikel 41, stk. 8, i direktiv 2009/73/EF.

7. I det omfang en investering, der muliggør eller forbedrer tovejskapaciteten, ikke kræves af markedet, men anses for nødvendig med henblik på gasforsyningssikkerheden, og hvis denne investering medfører omkostninger i mere end én medlemsstat eller i én medlemsstat til fordel for en anden medlemsstat, træffer de nationale regulerende myndigheder i alle berørte medlemsstater en koordineret afgørelse om fordeling af omkostningerne, inden der træffes afgørelse om investeringer. Fordelingen af omkostningerne tager hensyn til principperne beskrevet og elementerne indeholdt i artikel 12, stk. 4, i forordning (EU) nr. 347/2013, navnlig fordelene ved investeringerne i infrastruktur i forhold til den øgede gasforsyningssikkerhed for de pågældende medlemsstater og investeringer, der allerede er foretaget i den omhandlede infrastruktur. Fordelingen af omkostningerne må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen og den effektive funktion af det indre marked og skal søge at undgå enhver uretmæssig fordrejende virkning på markedet.

8. Den kompetente myndighed sikrer, at ny transmissionsinfrastruktur bidrager til gasforsyningssikkerheden ved at udvikle et veltilsluttet net, herunder, hvis det er relevant, ved hjælp af et tilstrækkeligt antal grænseoverskridende indgangs- og udgangspunkter i forhold til markedets efterspørgsel og de konstaterede risici.

Den kompetente myndighed vurderer, idet gas- og elsystemerne betragtes fra et integreret perspektiv, i forbindelse med risikovurderingen, om der findes interne flaskehalse, og hvorvidt den nationale indgangskapacitet og de nationale infrastrukturer, navnlig transmissionsnettene, er i stand til at tilpasse de nationale og grænseoverskridende gasstrømme til scenariet for afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur på nationalt niveau og den største enkeltstående gasinfrastruktur af fælles interesse for den risikogruppe, der er fastsat i risikovurderingen.

9. Uanset denne artikels stk. 1, og på de betingelser, der er fastsat i nærværende stykke, er Luxembourg, Slovenien og Sverige ikke bundet af, men skal tilstræbe at opfylde forpligtelsen i, nævnte stykke, samtidig med at gasforsyningerne til beskyttede kunder sikres i overensstemmelse med artikel 6.

Undtagelsen finder anvendelse på Luxembourg, forudsat at landet:

a) har mindst to sammenkoblingslinjer med andre medlemsstater

b) har mindst to forskellige gasforsyningskilder og

c) ikke har gaslagerfaciliteter på sit område.

Undtagelsen finder anvendelse på Slovenien, forudsat at landet:

a) har mindst to sammenkoblingslinjer med andre medlemsstater

b) har mindst to forskellige gasforsyningskilder og

c) hverken har gaslagerfaciliteter eller en LNG-facilitet på sit område.

Undtagelsen finder anvendelse på Sverige, forudsat at:

a) landet ikke har gastransit til andre medlemsstater på sit område

b) landet har et årligt indenlandsk gasforbrug på mindre end 2 Mtoe, og

c) gas udgør mindre end 5 % af landets samlede primære energiforbrug.

Luxembourg, Slovenien og Sverige underretter Kommissionen om enhver ændring, der berører betingelserne i dette stykke. Den i dette stykke fastsatte undtagelse ophører med at finde anvendelse, hvis mindst en af disse betingelser ikke længere er opfyldt.

Som led i den nationale risikovurdering, der gennemføres i henhold til artikel 7, stk. 3, beskriver Luxembourg, Slovenien og Sverige situationen med hensyn til de i nærværende stykke fastsatte respektive betingelser og udsigten til at opfylde forpligtelsen i nærværende artikels stk. 1 under hensyntagen til de økonomiske konsekvenser af opfyldelsen af infrastrukturstandarden, udviklingen på gasmarkedet og gasinfrastrukturprojekterne i risikogruppen. På grundlag af oplysningerne i den nationale risikovurdering, og såfremt de respektive betingelser i nærværende stykke stadig er opfyldt, kan Kommissionen beslutte, at undtagelsen fortsat kan finde anvendelse i yderligere fire år. I tilfælde af en positiv afgørelse gentages proceduren i dette afsnit efter fire år.

Artikel 6

Gasforsyningsstandard

1. Den kompetente myndighed kræver, at de naturgasvirksomheder, som den udpeger, træffer foranstaltninger for at sikre gasforsyningen til medlemsstatens beskyttede kunder i hvert af følgende tilfælde:

a) ved ekstreme temperaturer i en spidsbelastningsperiode på syv dage, der forekommer med en statistisk sandsynlighed én gang hvert 20. år

b) i en hvilken som helst periode på 30 dage med usædvanlig stor gasefterspørgsel, der forekommer med en statistisk sandsynlighed én gang hvert 20. år

c) i en periode på 30 dage i tilfælde af afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur under gennemsnitlige vinterforhold.

Senest den 2. februar 2018 meddeler hver medlemsstat Kommissionen sin definition af beskyttede kunder, de beskyttede kunders årlige gasforbrugsmængde og denne forbrugsmængdes procentandel af det samlede årlige gasforbrug i den pågældende medlemsstat. Hvis en medlemsstat i sin definition af beskyttede kunder medtager de i artikel 2, nr. 5), litra a) eller b), omhandlede kategorier, angiver den gasforbrugsmængden for kunder i disse kategorier og hver af disse kundegruppers procentandel af det samlede årlige gasforbrug.

Den kompetente myndighed udpeger de i nærværende stykkes første afsnit omhandlede naturgasvirksomheder og anfører dem i den forebyggende handlingsplan.

Alle nye planlagte ikkemarkedsbaserede foranstaltninger til sikring af gasforsyningsstandarden skal følge proceduren i artikel 9, stk. 4-9.

Medlemsstaterne kan opfylde forpligtelsen i første afsnit ved at gennemføre energieffektivitetsforanstaltninger eller ved at erstatte gas med en anden energikilde, bl.a. vedvarende energikilder, i det omfang der opnås samme niveau af beskyttelse.

2. En forhøjet gasforsyningsstandard, som går ud over perioden på 30 dage i stk. 1, litra b) og c), eller enhver anden forpligtelse, som er pålagt under henvisning til gasforsyningssikkerheden, skal være baseret på risikovurderingen, skal afspejles i den forebyggende handlingsplan og:

a) skal overholde artikel 8, stk. 1

b) må ikke indvirke negativt på en medlemsstats evne til at forsyne sine beskyttede kunder med gas i overensstemmelse med nærværende artikel i tilfælde af en nødsituation på nationalt niveau, regionalt niveau eller EU-niveau og

c) skal overholde artikel 12, stk. 5, i tilfælde af en nødsituation på regionalt niveau eller EU-niveau.

Kommissionen kan kræve en redegørelse, der viser de i første afsnit omhandlede foranstaltningers overholdelse af de deri fastsatte betingelser. Den pågældende redegørelse offentliggøres af den kompetente myndighed i den medlemsstat, der indfører foranstaltningen.

Enhver ny ikkemarkedsbaseret foranstaltning i medfør af nærværende stykkes første afsnit, der vedtages den 1. november 2017 eller derefter, skal efterkomme proceduren i artikel 9, stk. 4-9.

3. Ved udløbet af de perioder, der er fastsat af den kompetente myndighed i overensstemmelse med stk. 1 og 2, eller under forhold, der er værre end de i stk. 1 fastsatte, bestræber den kompetente myndighed og naturgasvirksomhederne sig på så vidt muligt at opretholde gasforsyningen, navnlig til beskyttede kunder.

4. De forpligtelser, der pålægges naturgasvirksomheder for at opfylde de i denne artikel fastsatte gasforsyningsstandarder, skal være ikkediskriminerende og må ikke påføre disse virksomheder en urimelig byrde.

5. Naturgasvirksomhederne har lov til, hvor dette er relevant, at opfylde deres forpligtelser i henhold til denne artikel på regionalt niveau eller EU-niveau. De kompetente myndigheder må ikke kræve, at de i denne artikel fastsatte standarder skal opfyldes udelukkende med infrastruktur, som findes inden for deres område.

6. De kompetente myndigheder sikrer, at betingelserne for forsyning til beskyttede kunder fastsættes, uden at disse berører et velfungerende indre energimarked, og til en pris, som er i overensstemmelse med forsyningens markedsværdi.

Artikel 7

Risikovurdering

1. Senest den 1. november 2017 gennemfører ENTSOG en simulering omfattende hele Unionen af scenarier for gasforsynings- og infrastrukturafbrydelser. Simuleringen skal omfatte kortlægning og vurdering af nødforsyningskorridorer for gas og afklare, hvilke medlemsstater der kan håndtere de konstaterede risici, herunder med hensyn til LNG. Scenarierne for gasforsynings- og infrastrukturafbrydelser og metoden for simuleringen fastlægges af ENTSOG i samarbejde med Gaskoordinationsgruppen. ENTSOG sikrer et passende niveau af gennemsigtighed og adgang til modelantagelserne, der anvendes i dets scenarier. Simuleringen omfattende hele Unionen af scenarier for gasforsynings- og infrastrukturafbrydelser gentages hvert fjerde år, medmindre forholdene nødvendiggør hyppigere ajourføringer.

2. De kompetente myndigheder inden for hver risikogruppe, jf. bilag I, udarbejder en fælles vurdering på risikogruppeniveau (»fælles risikovurdering«) af alle relevante risikofaktorer såsom naturkatastrofer, teknologiske, kommercielle, sociale, politiske og andre risici, der kunne føre til virkeliggørelse af den vigtigste grænseoverskridende risiko for gasforsyningssikkerheden, som risikogruppen blev oprettet med henblik på at håndtere. De kompetente myndigheder tager højde for resultaterne af simuleringen i denne artikels stk. 1, når de udarbejder risikovurderingerne, de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne.

De kompetente myndigheder i hver risikogruppe bliver enige om en samarbejdsmekanisme til udarbejdelse af den fælles risikovurdering og rapporterer om denne til Gaskoordinationsgruppen elleve måneder inden fristen for meddelelsen af den fælles risikovurdering og ajourføringer heraf. Kommissionen kan på anmodning af en kompetent myndighed spille en rolle som formidler i forberedelsen af den fælles risikovurdering, navnlig hvad angår oprettelsen af samarbejdsmekanismen. Hvis de kompetente myndigheder i en risikogruppe ikke er enige om en samarbejdsmekanisme, foreslår Kommissionen en samarbejdsmekanisme for den pågældende risikogruppe efter at have hørt de berørte kompetente myndigheder. De berørte kompetente myndigheder bliver enige om en samarbejdsmekanisme for den pågældende risikogruppe under størst mulig hensyntagen til Kommissionens forslag.

Ti måneder før fristen for meddelelsen af den fælles risikovurdering eller ajourføringerne heraf videregiver og ajourfører hver kompetent myndighed inden for rammerne af den aftalte samarbejdsmekanisme alle de nationale oplysninger, der er nødvendige for udarbejdelsen af den fælles risikovurdering, navnlig dem, der er nødvendige for simuleringen af de forskellige scenarier omhandlet i stk. 4, litra c).

3. Den kompetente myndighed i hver medlemsstat udarbejder en national risikovurdering (»national risikovurdering«) af alle relevante risici, der påvirker gasforsyningssikkerheden. Den pågældende vurdering skal være i fuld overensstemmelse med forudsætningerne for og resultaterne af den eller de fælles risikovurderinger.

4. Risikovurderingen omhandlet i denne artikels stk. 2 og 3 gennemføres, alt efter hvad der er relevant:

a) under anvendelse af de standarder, der er fastsat i artikel 5 og 6. Risikovurderingen beskriver beregningen af N – 1-formlen på nationalt niveau og omfatter, når det er relevant, beregningen af N – 1-formlen på regionalt niveau. Risikovurderingen skal også omfatte de anvendte forudsætninger, inklusive, i givet fald, forudsætningerne for beregningen af N – 1-formlen på regionalt niveau og de oplysninger, der er nødvendige for denne beregning. Beregningen af N – 1-formlen på nationalt niveau ledsages af en simulering af afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur, hvortil der anvendes hydraulisk modellering for det nationale område, og af en beregning af N – 1-formlen under hensyntagen til et gaslagerniveau på henholdsvis 30 % og 100 % af den maksimale arbejdsvolumen

b) under hensyntagen til alle relevante nationale og grænseoverskridende omstændigheder, navnlig markedets størrelse, nettets konfiguration, faktiske strømme, herunder udstrømning fra de berørte medlemsstater, muligheden for fysiske gasstrømme i begge retninger, herunder det potentielle behov for deraf følgende styrkelse af transmissionssystemet, tilstedeværelsen af produktions- og lagerkapacitet og gassens rolle i energimikset, navnlig med hensyn til fjernvarme- og elproduktion og til driften af industrivirksomheder, samt sikkerhed og gaskvalitet

c) med en simulering af forskellige scenarier med usædvanlig stor efterspørgsel på gas og gasforsyningsafbrydelse og under hensyntagen til det historiske forløb, sandsynlighed, sæson, hyppighed og varigheden af deres opståen og en vurdering af deres sandsynlige konsekvenser, herunder: i) afbrydelse af den infrastruktur, der er relevant for gasforsyningssikkerheden, navnlig transmissionsinfrastrukturer, lagre eller LNG-terminaler, herunder den største enkeltstående gasinfrastruktur, der er udvalgt til beregningen af N – 1-formlen, og ii) forsyningsafbrydelse fra tredjelandsleverandører samt, hvor det er relevant, geopolitiske risici

d) med påvisning af samspillet og vekselvirkningen af risici blandt medlemsstaterne i risikogruppen og, i det omfang det er relevant, med andre medlemsstater eller andre risikogrupper, herunder for så vidt angår sammenkoblinger, grænseoverskridende forsyninger, grænseoverskridende adgang til lagerfaciliteter og tovejskapacitet

e) under hensyntagen til risici i forbindelse med kontrol af infrastruktur, der er relevant for gasforsyningssikkerheden, i det omfang de bl.a. kan medføre risici for underinvestering, underminering af diversificeringsindsatsen, misbrug af eksisterende infrastruktur eller overtrædelse af EU-retten

f) under hensyntagen til den maksimale sammenkoblingskapacitet ved hvert indgangs- og udgangspunkt ved grænsen og forskellige lagerpåfyldningsniveauer.

5. De fælles og nationale risikovurderinger udarbejdes i overensstemmelse med den relevante model fastsat i bilag IV eller V. Medlemsstaterne kan om nødvendigt medtage supplerende oplysninger. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 19 for at ændre modellerne fastsat i bilag IV og V, efter høring af Gaskoordinationsgruppen, med henblik på at afspejle erfaringerne med anvendelsen af denne forordning og mindske den administrative byrde for medlemsstaterne.

6. Naturgasvirksomheder, industrielle gaskunder, de relevante organisationer, som repræsenterer private og industrielle gaskunders interesser, såvel som medlemsstaterne og, for så vidt disse ikke er de kompetente myndigheder, de nationale regulerende myndigheder, samarbejder med de kompetente myndigheder og giver dem på anmodning alle nødvendige oplysninger til brug for de fælles og nationale risikovurderinger.

7. Senest den 1. oktober 2018 meddeler medlemsstaterne Kommissionen den første fælles risikovurdering, når alle medlemsstaterne i risikogruppen er nået til enighed herom, og de nationale risikovurderinger. Risikovurderingerne ajourføres herefter hvert fjerde år, medmindre forholdene nødvendiggør hyppigere ajourføringer. Risikovurderingerne skal tage hensyn til de fremskridt, der gøres med de investeringer, der er nødvendige for at opfylde den i artikel 5 fastsatte infrastrukturstandard, og de landespecifikke vanskeligheder, der er opstået i forbindelse med gennemførelsen af nye alternative løsninger. De skal også bygge på erfaringerne fra simuleringen af de i artikel 10, stk. 3, omhandlede nødplaner.

Artikel 8

Fastsættelse af forebyggende handlingsplaner og nødplaner

1. De foranstaltninger til opretholdelse af gasforsyningssikkerheden, der er beskrevet i en forebyggende handlingsplan og en nødplan, skal være klart definerede, gennemsigtige, forholdsmæssige, ikkediskriminerende og kontrollerbare, må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen eller den effektive funktion af det indre gasmarked og må ikke bringe gasforsyningssikkerheden i andre medlemsstater eller i Unionen i fare.

2. Efter høring af naturgasvirksomhederne, de relevante organisationer, som repræsenterer private og industrielle gaskunders interesser, herunder elproducenterne, elektricitetstransmissionssystemoperatørerne og, for så vidt den ikke er den kompetente myndighed, den nationale regulerende myndighed fastsætter den kompetente myndighed i hver medlemsstat:

a) en forebyggende handlingsplan med de foranstaltninger, der er nødvendige for at eliminere eller afbøde de konstaterede risici, herunder virkningerne af foranstaltningerne vedrørende energieffektivitet og på efterspørgselssiden i de fælles og nationale risikovurderinger og i overensstemmelse med artikel 9

b) en nødplan med foranstaltninger, som skal træffes for at eliminere eller afbøde konsekvenserne af en gasforsyningsafbrydelse i overensstemmelse med artikel 10.

3. Den forebyggende handlingsplan og nødplanen skal indeholde et regionalt kapitel eller flere regionale kapitler, når en medlemsstat er medlem af flere forskellige risikogrupper, jf. bilag I.

Disse regionale kapitler udvikles i fællesskab af alle medlemsstater i risikogruppen inden indarbejdelsen i de respektive nationale planer. Kommissionen fungerer som formidler for at muliggøre, at de regionale kapitler kollektivt øger gasforsyningssikkerheden i Unionen og ikke giver anledning til uoverensstemmelser og for at overvinde alle hindringer for samarbejde.

De regionale kapitler skal indeholde passende og effektive grænseoverskridende foranstaltninger, herunder med hensyn til LNG, forudsat at der er indgået aftale mellem de medlemsstater, der gennemfører foranstaltningerne, fra den samme eller forskellige risikogrupper, som er berørt af foranstaltningen på grundlag af simuleringen omhandlet i artikel 7, stk. 1, og den fælles risikovurdering.

4. De kompetente myndigheder rapporterer regelmæssigt til Gaskoordinationsgruppen om fremskridtene med udarbejdelsen og vedtagelsen af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, særlig de regionale kapitler. De kompetente myndigheder aftaler navnlig en samarbejdsmekanisme med henblik på udarbejdelse af den forebyggende handlingsplan og nødplanen, herunder udveksling af udkast til planer. De aflægger rapport om den pågældende aftalte samarbejdsmekanisme til Gaskoordinationsgruppen senest 16 måneder inden fristen for aftalen om disse planer og ajourføringerne af disse planer.

Kommissionen kan spille en rolle som formidler i forberedelsen af den forebyggende handlingsplan og nødplanen, navnlig hvad angår oprettelsen af samarbejdsmekanismen. Hvis de kompetente myndigheder i en risikogruppe ikke er enige om en samarbejdsmekanisme, foreslår Kommissionen en samarbejdsmekanisme for den pågældende risikogruppe. De berørte kompetente myndigheder bliver enige om samarbejdsmekanismen for denne risikogruppe under hensyntagen til Kommissionens forslag. De kompetente myndigheder sikrer regelmæssig overvågning af gennemførelsen af den forebyggende handlingsplan og nødplanen.

5. Den forebyggende handlingsplan og nødplanen udarbejdes i overensstemmelse med modellerne i bilag VI og VII. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 19 for at ændre modellerne fastsat i bilag VI and VII, efter høring af Gaskoordinationsgruppen, med henblik på at afspejle erfaringerne med anvendelsen af denne forordning og at mindske den administrative byrde for medlemsstaterne.

6. De kompetente myndigheder i nabomedlemsstater hører i rette tid hinanden med henblik på at sikre, at deres forebyggende handlingsplaner og deres nødplaner er forenelige.

De kompetente myndigheder udveksler inden for hver risikogruppe udkast til forebyggende handlingsplaner og nødplaner med forslag til samarbejde senest fem måneder inden fristen for forelæggelse af planerne.

De endelige udgaver af de regionale kapitler, der er omhandlet i stk. 3, godkendes af alle medlemsstaterne i risikogruppen. De forebyggende handlingsplaner og nødplanerne omfatter også de nationale foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre og håndhæve de grænseoverskridende foranstaltninger i de regionale kapitler.

7. De forebyggende handlingsplaner og nødplanerne offentliggøres og meddeles Kommissionen senest den 1. marts 2019. Kommissionen underretter Gaskoordinationsgruppen om, at den har fået meddelelse om planerne, og offentliggør dem på sit websted.

Senest fire måneder efter modtagelsen af de kompetente myndigheders meddelelse vurderer Kommissionen planerne under hensyntagen til de synspunkter, som Gaskoordinationsgruppen har givet udtryk for.

8. Kommissionen afgiver en udtalelse til den kompetente myndighed med en henstilling om at revidere en forebyggende handlingsplan eller en nødplan, hvis en eller flere af følgende forhold foreligger:

a) planen kan ikke effektivt afbøde de risici, der er konstateret i risikovurderingen

b) planen stemmer ikke overens med de vurderede risikoscenarier eller med planerne i en anden medlemsstat eller en risikogruppe

c) planen overholder ikke det krav, der er fastsat i stk. 1, om ikke uretmæssigt at forvride konkurrencen eller den effektive funktion af det indre marked

d) planen overholder ikke bestemmelserne i denne forordning eller andre EU-retlige bestemmelser.

9. Senest tre måneder efter meddelelsen af Kommissionens udtalelse, jf. stk. 8, meddeler den berørte kompetente myndighed Kommissionen den ændrede forebyggende handlingsplan eller nødplan eller underretter Kommissionen om begrundelsen for, at den er uenig i henstillingerne.

I tilfælde af uenighed om elementer, der er omhandlet i stk. 8, kan Kommissionen senest fire måneder efter den kompetente myndigheds svar trække sin anmodning tilbage eller indkalde den kompetente myndighed og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, Gaskoordinationsgruppen med henblik på at behandle spørgsmålet. Kommissionen giver sin detaljerede begrundelse for anmodningen om eventuelle ændringer af den forebyggende handlingsplan eller nødplanen. Den berørte kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens detaljerede begrundelse.

I givet fald ændrer og offentliggør den berørte kompetente myndighed uden forsinkelse den ændrede forebyggende handlingsplan eller nødplan.

Hvis den berørte kompetente myndigheds endelige holdning afviger fra Kommissionens detaljerede begrundelse, udarbejder den kompetente myndighed og offentliggør, sammen med sin holdning og Kommissionens detaljerede begrundelse, begrundelsen for sin holdning senest to måneder efter modtagelsen af Kommissionens detaljerede begrundelse.

10. Proceduren i artikel 9, stk. 4, 6, 8 og 9, finder anvendelse på ikkemarkedsbaserede foranstaltninger, der er vedtaget den 1. november 2017 eller derefter.

11. Forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.

12. Forebyggende handlingsplaner og nødplaner, der er udarbejdet i henhold til forordning (EU) nr. 994/2010, og som er ajourført i overensstemmelse med nævnte forordning, gælder fortsat, indtil de i stk. 1 i nærværende artikel omhandlede forebyggende handlingsplaner og nødplaner er fastlagt for første gang.

Artikel 9

Forebyggende handlingsplaners indhold

1. Den forebyggende handlingsplan skal indeholde:

a) resultaterne af risikovurderingen og et resumé af de vurderede scenarier, jf. artikel 7, stk. 4, litra c)

b) definitionen af beskyttede kunder samt de i artikel 6, stk. 1, andet afsnit, omhandlede oplysninger

c) de foranstaltninger, mængder og kapaciteter, der er nødvendige for at opfylde infrastruktur- og gasforsyningsstandarderne, jf. artikel 5 og 6, herunder, i givet fald, det omfang, hvori foranstaltninger på efterspørgselssiden tilstrækkeligt kan kompensere rettidigt for en gasforsyningsafbrydelse, jf. artikel 5, stk. 2, identifikation af den største enkeltstående gasinfrastruktur af fælles interesse i tilfælde af anvendelsen af artikel 5, stk. 3, de nødvendige gasmængder pr. kategori af beskyttede kunder og pr. scenario, jf. artikel 6, stk. 1, og enhver forhøjet gasforsyningsstandard, herunder enhver redegørelse, der viser overholdelse af betingelserne i artikel 6, stk. 2, og en beskrivelse af en mekanisme til midlertidig reducering af en forhøjet gasforsyningsstandard eller yderligere forpligtelser, jf. artikel 11, stk. 3

d) forpligtelser pålagt naturgasvirksomhederne, elektricitetsvirksomheder, hvor det er relevant, og andre relevante organer, der sandsynligvis har indflydelse på gasforsyningssikkerheden, herunder for sikker drift af gassystemet

e) andre forebyggende foranstaltninger, der har til formål at imødegå de risici, der er konstateret i risikovurderingen, som f.eks. foranstaltninger, der vedrører behovet for at forbedre sammenkoblingerne mellem nabomedlemsstater, med henblik på at forbedre energieffektiviteten yderligere, at nedbringe gasefterspørgslen og muligheden for at diversificere gasforsyningsruter og -kilder, og den regionale udnyttelse af eksisterende lager- og LNG-faciliteter, hvor dette er relevant, for så vidt muligt at opretholde gasforsyningen for alle kunder

f) oplysninger om de økonomiske konsekvenser af de foranstaltninger, som er indeholdt i planen, herunder de i litra k) omhandlede forpligtelser, og om foranstaltningernes effektivitet og lønsomhed

g) en beskrivelse af virkningerne af de foranstaltninger, som er indeholdt i planen, herunder de i litra k) omhandlede forpligtelser, for funktionen af det indre energimarked og af de nationale markeder

h) en beskrivelse af foranstaltningernes konsekvenser for miljøet og for kunder

i) de mekanismer, der skal anvendes til samarbejde med andre medlemsstater, herunder mekanismerne for udarbejdelse og gennemførelse af forebyggende handlingsplaner og nødplaner

j) oplysninger om eksisterende og kommende sammenkoblinger og infrastruktur, herunder dem, der giver adgang til det indre marked, grænseoverskridende strømme, grænseoverskridende adgang til lager- og LNG-faciliteter samt tovejskapacitet, navnlig i tilfælde af en nødsituation

k) oplysninger om alle offentlige serviceforpligtelser, der vedrører gasforsyningssikkerheden.

Essentielle oplysninger vedrørende første afsnits litra a), c) og d), der, hvis de videregives, kan bringe gasforsyningssikkerheden i fare, kan udelades.

2. Den forebyggende handlingsplan, navnlig foranstaltningerne med henblik på opfyldelse af infrastrukturstandarden, jf. artikel 5, skal tage hensyn til den tiårige europæiske -netudviklingsplan (TYNDP), der skal udarbejdes af ENTSOG i henhold til artikel 8, stk. 10, i forordning (EF) nr. 715/2009.

3. Den forebyggende handlingsplan skal primært baseres på markedsbaserede foranstaltninger og må ikke påføre naturgasvirksomhederne en urimelig byrde eller indvirke negativt på det indre gasmarkeds funktion.

4. Medlemsstaterne og navnlig deres kompetente myndigheder sikrer, at alle forebyggende ikkemarkedsbaserede foranstaltninger såsom dem, der er omhandlet i bilag VIII, og som vedtages den 1. november 2017 eller derefter, uanset om de er en del af den forebyggende handlingsplan eller vedtages efterfølgende, opfylder kriterierne i artikel 6, stk. 2, første afsnit.

5. Den kompetente myndighed offentliggør enhver foranstaltning som omhandlet i stk. 4, der endnu ikke er medtaget i den forebyggende handlingsplan, og meddeler Kommissionen en beskrivelse af enhver sådan foranstaltning og af dens indvirkning på det nationale gasmarked og så vidt muligt på andre medlemsstaters gasmarkeder.

6. Hvis Kommissionen er i tvivl om, hvorvidt en foranstaltning, der er omhandlet i denne artikels stk. 4, opfylder kriterierne i artikel 6, stk. 2, første afsnit, anmoder Kommissionen den berørte medlemsstat om meddelelse af en konsekvensanalyse.

7. En konsekvensanalyse i medfør af stk. 6 omfatter som minimum følgende:

a) den potentielle indvirkning på udviklingen af det nationale gasmarked og konkurrencen på nationalt niveau

b) den potentielle indvirkning på det indre gasmarked

c) den potentielle indvirkning på gasforsyningssikkerheden i nabomedlemsstaterne, navnlig hvad angår foranstaltninger, der potentielt kan reducere likviditeten på de regionale markeder eller begrænse strømmene til nabomedlemsstaterne

d) omkostningerne og fordelene sammenlignet med alternative markedsbaserede foranstaltninger

e) en vurdering af nødvendighed og proportionalitet sammenlignet med mulige markedsbaserede foranstaltninger

f) en vurdering af om foranstaltningen sikrer lige muligheder for alle markedsdeltagere

g) en udfasningsstrategi, den planlagte foranstaltnings forventede varighed og en passende tidsplan for revision.

De i litra a) og b) omhandlede analyser udarbejdes af den nationale regulerende myndighed. Konsekvensanalysen gøres offentligt tilgængelig af den kompetente myndighed og meddeles Kommissionen.

8. Hvis Kommissionen på grundlag af konsekvensanalysen vurderer, at det er sandsynligt, at foranstaltningen bringer gasforsyningssikkerheden i andre medlemsstater eller i Unionen i fare, træffer den senest fire måneder efter meddelelse af konsekvensanalysen en afgørelse om, at foranstaltningen skal ændres eller trækkes tilbage, i det omfang det er nødvendigt.

Den vedtagne foranstaltning træder først i kraft, når den er godkendt af Kommissionen eller er blevet ændret i overensstemmelse med Kommissionens afgørelse.

Fristen på fire måneder løber fra dagen efter modtagelse af en fuldstændig meddelelse. Fristen på fire måneder kan forlænges efter samtykke fra både Kommissionen og den kompetente myndighed.

9. Hvis Kommissionen på grundlag af konsekvensanalysen vurderer, at foranstaltningen ikke opfylder kriterierne i artikel 6, stk. 2, første afsnit, kan den senest fire måneder efter meddelelsen af konsekvensanalysen afgive en udtalelse. Proceduren i artikel 8, stk. 8 og 9, finder anvendelse.

Fristen på fire måneder løber fra dagen efter modtagelse af en fuldstændig meddelelse. Fristen på fire måneder kan forlænges efter samtykke fra både Kommissionen og den kompetente myndighed.

10. Artikel 8, stk. 9, finder anvendelse på foranstaltninger, der er omfattet af nærværende artikels stk. 6-9.

11. Fra den 1. marts 2019 ajourføres den forebyggende handlingsplan hvert fjerde år eller hyppigere, hvis forholdene nødvendiggør dette, eller Kommissionen anmoder herom. Den ajourførte plan skal afspejle den ajourførte risikovurdering og resultaterne af de test, der er gennemført i henhold til artikel 10, stk. 3. Artikel 8 finder anvendelse på den ajourførte plan.

Artikel 10

Nødplaners indhold

1. Nødplanen:

a) tager udgangspunkt i de kriseniveauer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1

b) definerer roller og ansvarsområder for naturgasvirksomhederne, elektricitetstransmissionssystemoperatører, hvor det er relevant, og de industrielle gaskunder, herunder for de relevante elproducenter, under hensyntagen til det varierende omfang, som de er berørt i tilfælde af en gasforsyningsafbrydelse, og deres samspil med de kompetente myndigheder og, hvor dette er relevant, med de nationale regulerende myndigheder på hvert af de kriseniveauer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1

c) definerer roller og ansvarsområder for de kompetente myndigheder og de øvrige organer, der har fået uddelegeret opgaver jf. artikel 3, stk. 2, på hvert af de kriseniveauer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1

d) sikrer, at naturgasvirksomhederne og industrielle gaskunder, inklusive de relevante elproducenter, får tilstrækkelig mulighed for at reagere på de i artikel 11, stk. 1, omhandlede kriseniveauer

e) fastsætter, hvor dette er relevant, de foranstaltninger, der skal træffes, og de tiltag, der skal iværksættes, for at afbøde den mulige virkning af en gasforsyningsafbrydelse for fjernvarmesektoren og forsyningen af elektricitet produceret ved hjælp af gas, herunder gennem et integreret syn på energisystemtransaktioner med elektricitet og gas, hvor det er relevant

f) fastlægger detaljerede procedurer og foranstaltninger, som skal følges for de i artikel 11, stk. 1, omhandlede kriseniveauer, herunder tilsvarende ordninger for informationsstrømme

g) udpeger en kriseleder og definerer dennes rolle

h) fastsætter bidraget fra de markedsbaserede foranstaltninger til håndtering af situationen på alarmniveau og afhjælpning af situationen på nødsituationsniveau

i) fastsætter bidraget fra planlagte ikkemarkedsbaserede foranstaltninger eller foranstaltninger, der skal gennemføres på nødsituationsniveau, og vurderer, i hvilket omfang der er behov for sådanne ikkemarkedsbaserede foranstaltninger for at håndtere en krise. Virkningerne af de ikkemarkedsbaserede foranstaltninger vurderes, og der fastlægges procedurer for deres gennemførelse. Ikkemarkedsbaserede foranstaltninger må kun anvendes, når markedsbaserede mekanismer alene ikke længere kan sikre forsyningen, navnlig til beskyttede kunder, eller med henblik på anvendelse af artikel 13

j) beskriver de mekanismer, der benyttes til at samarbejde med andre medlemsstater på kriseniveauerne omhandlet i artikel 11, stk. 1, og ordningerne for udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder

k) specificerer de rapporteringsforpligtelser, der pålægges naturgasvirksomhederne og, når det er relevant, elektricitetsvirksomhederne på alarm- og nødsituationsniveau

l) beskriver de tekniske eller retlige ordninger, der er etableret med henblik på at forhindre, at kunder, som er tilsluttet et gasdistributions- eller transmissionsnet, men ikke er beskyttede kunder, uberettiget forbruger gas

m) beskriver de tekniske, retlige og finansielle ordninger, der er etableret med henblik på de solidaritetsforpligtelser, der er fastsat i artikel 13

n) indeholder en skønsmæssig vurdering af de gasmængder, som kunne forbruges af solidaritetsbeskyttede kunder, og som mindst omfatter tilfældene beskrevet i artikel 6, stk. 1

o) opstiller en liste over på forhånd fastsatte foranstaltninger, der har til formål at stille gas til rådighed i tilfælde af en nødsituation, herunder kommercielle aftaler mellem de parter, der deltager i sådanne foranstaltninger, og kompensationsmekanismerne for naturgasvirksomheder, hvor dette er relevant, under behørig hensyntagen til fortroligheden af følsomme oplysninger. Sådanne foranstaltninger kan omfatte grænseoverskridende aftaler mellem medlemsstater og/eller naturgasvirksomheder.

For at forhindre uberettiget gasforbrug i nødsituationer, jf. første afsnits litra l), eller i forbindelse med anvendelsen af foranstaltningerne omhandlet i artikel 11, stk. 3, og artikel 13, underretter den berørte medlemsstats kompetente myndighed kunder, der ikke er beskyttede kunder, om, at de skal standse eller reducere deres gasforbrug uden at skabe teknisk usikre situationer.

2. Fra den 1. marts 2019 ajourføres nødplanen hvert fjerde år eller hyppigere, hvis forholdene nødvendiggør dette, eller Kommissionen anmoder herom. Den ajourførte plan skal afspejle den ajourførte risikovurdering og resultaterne af de test, der er gennemført i overensstemmelse med denne artikels stk. 3. Artikel 8, stk. 4-11, finder anvendelse på den ajourførte plan.

3. De foranstaltninger, tiltag og procedurer, der er omfattet af nødplanen, skal som minimum testes én gang i perioden mellem ajourføringerne hvert fjerde år, jf. stk. 2. For at teste nødplanen simulerer den kompetente myndighed scenarier med middel og højt stressniveau og reaktioner i realtid i henhold til nødplanen. Den kompetente myndighed fremlægger testresultaterne for Gaskoordinationsgruppen.

4. Nødplanen skal sikre, at den grænseoverskridende adgang til infrastruktur, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares, i det omfang det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt i tilfælde af nødsituationer, og må ikke indføre foranstaltninger, der uberettiget begrænser gasstrømmen på tværs af landegrænser.

Artikel 11

Erklæring af en krisesituation

1. Der er følgende tre kriseniveauer:

a) tidligt varslingsniveau (tidlig varsling): Der foreligger konkrete, alvorlige og pålidelige oplysninger om, at der kan indtræffe en hændelse, som sandsynligvis vil resultere i en betydeligt forringet gasforsyningssituation og sandsynligvis vil føre til, at alarm- eller nødsituationsniveauet udløses; det tidlige varslingsniveau kan aktiveres af en tidlig varslingsmekanisme

b) alarmniveau (alarm): Der opstår en gasforsyningsafbrydelse eller en usædvanlig høj gasefterspørgsel, hvilket resulterer i en betydeligt forringet gasforsyningssituation, men markedet er stadig i stand til at håndtere denne afbrydelse eller efterspørgsel uden at anvende ikkemarkedsbaserede foranstaltninger

c) nødsituationsniveau (nødsituation): Der forekommer en usædvanlig høj gasefterspørgsel, en betydelig gasforsyningsafbrydelse eller anden betydelig forringelse af gasforsyningssituationen, og alle relevante markedsbaserede foranstaltninger er blevet gennemført, men gasforsyningen er utilstrækkelig til at opfylde den resterende gasefterspørgsel, således at det tillige er nødvendigt at indføre ikkemarkedsbaserede foranstaltninger med henblik på navnlig at sikre gasforsyninger til beskyttede kunder i henhold til artikel 6.

2. Når den kompetente myndighed erklærer et af de i stk. 1 omhandlede kriseniveauer, underretter den øjeblikkeligt Kommissionen samt de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som medlemsstaten, den henhører under, er direkte forbundet med, herom og giver dem alle nødvendige oplysninger, især vedrørende de foranstaltninger, den påtænker at træffe. I en nødsituation, som kan munde ud i en anmodning om bistand fra Unionen og dens medlemsstater, underretter den berørte medlemsstats kompetente myndighed uden forsinkelse Kommissionens beredskabskoordineringscenter herom.

3. Hvis en medlemsstat har erklæret en nødsituation og meddelt, at det er nødvendigt med grænseoverskridende tiltag, reduceres enhver forhøjet gasforsyningsstandard eller yderligere forpligtelse i henhold til artikel 6, stk. 2, der er pålagt naturgasvirksomheder i andre medlemsstater i samme risikogruppe, midlertidigt til det i artikel 6, stk. 1, fastsatte niveau.

Forpligtelserne i nærværende stykkes første afsnit ophører med at finde anvendelse, så snart den kompetente myndighed erklærer en nødsituation for ophævet, eller Kommissionen i overensstemmelse med stk. 8, første afsnit, konkluderer, at erklæringen af en nødsituation ikke, eller ikke længere, er berettiget.

4. Når den kompetente myndighed erklærer en nødsituation, følger den de forud fastsatte foranstaltninger som beskrevet i dens nødplan og underretter øjeblikkeligt Kommissionen og de kompetente myndigheder i risikogruppen samt de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som medlemsstaten, den henhører under, er direkte f