RAADETS HENSTILLING af 11. juli 1994 om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Faellesskabets oekonomiske politikker (94/480/EF)

RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 103, stk. 2,

under henvisning til henstilling fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Monetaere Udvalg,

under henvisning til Det Europaeiske Raads konklusioner af 24. og 25. juni 1994 -

VEDTAGET FOELGENDE HENSTILLING:

Artikel 103

i traktaten danner grundlag for samordningen af den oekonomiske politik i anden fase af processen hen imod Den OEkonomiske og Monetaere Union. De retningslinjer for den oekonomiske politik, der vedtages i henhold til naevnte artikel, vil tjene som referenceramme for den oekonomiske politik i Faellesskabet og medlemsstaterne.

Faellesskabet staar paa indevaerende tidspunkt paa taersklen til et oekonomisk opsving. Hovedopgaven for den oekonomiske politik i de kommende kvartaler vil vaere at fastholde og udbygge dette opsving og sikre, at det laegger fundamentet til en kraftig vaekst i beskaeftigelsen. Endvidere maa vaeksten vaere holdbar og tage behoerigt hensyn til miljoeet. For at stoette dette opsving er det noedvendigt at fastholde fremskridtet i retning af prisstabilitet og derved skabe betingelserne for en lav rente. Budgetpolitikken spiller en altafgoerende rolle i denne henseende ved at goere budgetstillingen holdbar og ved at medvirke til den fornoedne stigning i den nationale opsparing. Af lige saa stor betydning er det at viderefoere de igangvaerende strukturtilpasningsreformer. Den forbedrede oekonomiske situation skal vaere et incitament til at oege indsatsen paa disse to omraader og maa ikke give anledning til, at man stiller sig tilfreds med de opnaaede resultater og svaekker beslutsomheden. Fejltagelserne fra den tidligere oekonomiske cyklus maa ikke gentages.

Naervaerende oekonomisk-politiske retningslinjer er en konkret videreudvikling af retningslinjerne fra december og tager hensyn til de oekonomiske udsigter for medlemsstaterne og de enkelte landes saerlige situation. Gennemfoerelsen af dem vil bidrage til at forbedre den nuvaerende sammensaetning af den oekonomiske politik ved at fremme budgetkonsolidering og fastholde loentilbageholdenhed samt ved at lette den stabiliseringsbyrde, der hviler paa pengepolitikken. Hvis sammensaetningen af den oekonomiske politik forbedres i takt med, at inflationsforventningerne tager af, og budgetkonsolideringen viderefoeres, og hvis der gennemfoeres en effektiv strukturtilpasningsindsats, vil EF paa ny kunne opnaa holdbare vaekstrater og skabe nye arbejdspladser. Paa disse betingelser skulle det vaere muligt at stabilisere ledigheden i loebet af 1995 og opnaa en nedadgaaende tendens i aarene derefter.

Naervaerende retningslinjer, der vedtages i henhold til traktatens artikel 103, stk. 2, udgoer referencen for den oekonomiske politik i Faellesskabet og medlemsstaterne. De bekraefter paa ny maalet fra retningslinjerne fra december 1993 om at oege beskaeftigelsen betydeligt over de naeste par aar for at nedbringe den nuvaerende hoeje ledighed. Retningslinjerne bekraefter den mellemfristede strategi fra december om at bringe EF-oekonomien tilbage paa kursen hen imod en kraftigere, varig og mere arbejdspladsskabende vaekst.

Pris- og valutakursstabilitet

Den gunstige prisudvikling, der har kunnet noteres gennem det seneste aar, og de fremskridt, der forventes i 1994 og 1995, vil bane vej for en tilbagevenden til en holdbar, ikke-inflationaer vaekst inden for de kommende par aar. Den makrooekonomiske og finansielle politik boer med fasthed straebe efter at sikre prisstabilitet som normen i EF. En tilbagevenden til prisstabilitet og fastholdelse heraf kraever, at loen- og budgetudviklingen falder i traad med denne maalsaetning. En inflationsrate paa hoejst 2-3 % boer naas i de fleste medlemsstater senest i 1996 som et skridt paa vejen til prisstabilitet i Faellesskabet.

Om det lykkes at fastholde en lav inflation afhaenger i vid udstraekning af, hvilken makrooekonomisk politik og strukturpolitik der foeres. De hidtil opnaaede resultater skyldes ligeledes, at det indre marked er traadt i funktion, og at konkurrencepolitikken har gjort sin virkning. For yderligere at mindske inflationspresset og inflationsforventningerne maa og skal alle dele af den foerte politik vaere forudsigelige, trovaerdige og tidsmaessigt indbyrdes afstemte. Hvis dette lykkes, vil det bidrage til at sikre en lavere rente. Prisstabilitet er ogsaa en vaesentlig bestanddel af valutakursstabilitet mellem medlemsstaterne. En saadan valutakursstabilitet kan, hvis den bygger paa et sundt grundlag, paa sin side medvirke til at opnaa prisstabilitet.

De medlemsstater, der allerede har opnaaet en inflationsrate, der som afspejlet i forbrugerprisindekset ligger inden for det spaend, der foreslaas i retningslinjerne, er Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Irland, Luxembourg, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. Loenudviklingen i de fleste af disse lande har udviklet sig paa en maade, der er forenelig med prisstabilitet. Disse lande boer konsolidere de resultater, der allerede er opnaaet paa inflationsfronten og fortsaette den forsigtige politik, der er noedvendig for at sikre stabile priser paa mellemlang sigt.

Inflationen i de oevrige medlemsstater er endnu ikke faldet til det spaend, der er fastsat i retningslinjerne. Det er af afgoerende betydning, at mulige eftervirkninger af tidligere valutanedskrivninger ikke bringer prisstabiliteten i fare, efterhaanden som disse landes oekonomier bedres. Der er i alle landene behov for yderligere bestraebelser paa at nedbringe inflationen og fastholde prisstabiliteten paa mellemlang sigt.

Det er noedvendigt at styrke inflationsbekaempelsen i Graekenland. En fundamental forudsaetning for at saenke inflationen og opnaa prisstabilitet i Graekenland er, at budgetuligevaegten rettes op. En trovaerdig budgettilpasningspolitik boer foelges for at bortvejre de negative inflationsforventninger og stoette drakmens eksterne stabilitet.

Alle medlemsstaterne boer sikre, at den foerte politik er forenelig med og understoetter valutakursstabiliteten i Faellesskabet. Dette er noedvendigt for at hoeste fuld fordel af den oegede oekonomiske integration.

Sunde offentlige finanser

Som det blev foreslaaet i de oekonomisk-politiske retningslinjer fra december 1993, skal budgetpolitikken fra 1995 og fremefter laegge grunden til yderligere investeringer og vaekst. Foersteprioriteten vil vaere at goere budgetstillingen holdbar igen; budgetunderskuddet boer nedbringes til under den traktatfastsatte referencevaerdi paa 3 % af BNP. De nuvaerende fremskrivninger tyder paa, at dette, selv om udsigterne til at bevaege underskuddene inden for referencevaerdien paa 3 % af BNP i 1996/97 nu synes at vaere lysere, ikke vil vaere muligt uden en maalbevidst finanspolitisk tilpasning. Paa faellesskabsniveau skal de begraensninger for EF's udgifter og indtaegter, der blev vedtaget paa samlingen i Det Europaeiske Raad i Edinburgh, overholdes.

Forvaerringen i de offentlige finanser siden 1990 har medfoert en foruroligende budgetstilling i de fleste medlemsstater, og det er bydende noedvendigt paa ny at sikre en vedvarende reduktion af de fiskale uligevaegte. For at genoprette tilliden er det noedvendigt, at de budgetkonsolideringsplaner, der er fastsat i konvergensprogrammerne, gennemfoeres i takt med, at opsvinget tager til, og at der, hvis der indtraeffer afvigelser herfra, traeffes supplerende foranstaltninger for at sikre, at planmaalene for 1994 og fremefter overholdes. Medlemsstaterne boer udnytte den manoevrefrihed, der maatte opstaa paa grund af en kraftigere oekonomisk vaekstrate eller et lavere renteniveau end dem, der ligger til grund for budgetprognosen, til at fremskynde konsolideringsprocessen. Det er noedvendigt at udnytte den forbedrede oekonomiske situation til at opnaa et omslag i den budgetunderskudstendens, der har kunnet noteres siden begyndelsen af aartiet. Dette vil styrke myndighedernes vilje til at sikre en budgetkonsolidering og oege trovaerdigheden af de foranstaltninger, de traeffer.

Det er ikke kun ved at forfoelge det prioriterede maal om budgetkonsolidering, at budgetpolitikken kan yde et betydningsfuldt bidrag til vaekst og beskaeftigelsesfremme. Den kan derudover ogsaa yde et bidrag gennem en omlaegning af skatteindtaegterne og udgifterne, saa de tjener til stoette for levedygtig offentlig og privat investering og andre former for udgifter, der bidrager til en kraftigere oekonomisk vaekst. Samtidig boer medlemsstaterne, hvor det er noedvendigt, straebe efter at aendre skattestrukturen paa en maade, som virker beskaeftigelsesfremmende og til gavn for miljoeet.

Det er vigtigt, at budgetkonsolideringen viderefoeres i takt med, at det oekonomiske opsving fortsaettes. Budgetterne for 1995 boer vaere en klar bekraeftelse af, at en finanspolitisk konsolidering er undervejs.

I de medlemsstater, hvor rentebetalinger er en betydelig post paa budgettet, og hvor gaelden i forhold til BNP er hoej og voksende (Belgien, Graekenland og Italien), boer der goeres en beslutsom indsats for at nedbringe budgetunderskuddet, foerst og fremmest via en stram styring af vaeksten i de primaere loebende udgifter. Blandt de lande, der har konvergensprogrammer, skal Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige med beslutsomhed soerge for en opfoelgning af de budgetkonsolideringsprogrammer, der allerede er bebudet eller ivaerksat. Irland og Luxembourg boer arbejde videre paa de fremskridt, der allerede er gjort.

I Graekenland er en maalbevidst indsats for at opnaa finanspolitisk konsolidering via en trovaerdig, fleraarig politik af afgoerende betydning. En politik, der navnlig tager sigte paa at udvide skatteopkraevningen og holde igen med udgifterne, boer hurtigt omsaettes i konkret handling.

I Italien er det efter de fremskridt, der er gjort i loebet af 1993, noedvendigt at intensivere indsatsen for at fremme budgettilpasningen paa mellemlang sigt.

I Spanien goer den kraftige forvaerring i budgetstillingen, der er indtruffet i 1993, det noedvendigt at ivaerksaette en fleraarig finanspolitisk konsolideringsindsats, hvorved konvergensprogrammet fra 1992 ajourfoeres, hvilket regeringen allerede har bebudet.

I nogle medlemsstater er kraftige forbedringer i skatteopkraevningen (f.eks. forenkling af skattesystemet, en mere effektiv bekaempelse af skatteunddragelse osv.) en afgoerende forudsaetning for at opnaa en budgettilpasning, mens der i visse andre lande desuden ogsaa er et fortsat behov for at modstaa presset fra de loebende udgifter, herunder de sociale udbetalinger.

En mere dynamisk EF-oekonomi

Alle medlemsstaterne skal oege indsatsen for at faa deres oekonomier til at fungere bedre ved at foelge de retningslinjer, der er udstukket i Kommissionens hvidbog om »Vaekst, konkurrenceevne og beskaeftigelse«, og isaer i den handlingsplan, Det Europaeiske Raad vedtog i december 1993.

Medlemsstaterne boer sikre, at deres oekonomier hoester det fulde udbytte af det indre marked og den internationale samhandel. EF's virksomheder, navnlig SMV'erne, boer tilskyndes til at forbedre saavel deres organisatoriske opbygning som F& U-indsatsen og koncentrere opmaerksomheden om de muligheder, der viser sig, isaer paa de mest dynamiske verdensmarkeder. Opmaerksomheden boer loebende vaere rettet mod at forbedre de konkurrencevilkaar, hvorunder virksomhederne opererer. Privatisering kan, hvis medlemsstaterne finder dette tiltag foreneligt med deres maalsaetninger, oege de allerede indtrufne fremskridt i denne retning.

Faellesskabet agter paa sin side at fortsaette med at gennemfoere de dele af handlingsplanen, der falder ind under dets kompetence (f.eks. de transeuropaeiske net, opretholdelse af et aabent handelssystem, der indebaerer streng haandhaevelse af reglerne om statsstoette og konkurrence, en oeget forsknings- og udviklingsindsats osv.). Medlemsstaternes og Faellesskabets kombinerede bestraebelser vil oege dynamikken og konkurrenceevnen i EF-oekonomien.

Strukturforanstaltninger til skabelse af oeget beskaeftigelse

Strukturpolitikken boer udformes saaledes, at den sikrer, at vaeksten skaber flere og bedre job. Den boer endvidere bibringe arbejdsstyrken de faerdigheder, der er noedvendige for at varetage disse job, samt omstillingsevne. De prioriterede opgaver paa dette omraade er bl.a.:

- at forbedre undervisnings- og uddannelsestilbuddet, som skal fokusere paa at danne bro mellem de disponible faerdigheder og de nye job, der skabes. Centralt i denne forbindelse er behovet for at fostre en revideret opfattelse af balancen mellem arbejde, uddannelse og fritid. Dette indebaerer:

- en bedre grunduddannelse, isaer koncentreret om problemloesning og tilpasningsevne

- at lette overgangen fra uddannelse til arbejdsliv

- inddragelse af arbejdsgiverne

- livslang uddannelse

- at goere markederne, navnlig arbejdsmarkedet, og reguleringerne meget mere fleksible. Dette indebaerer at se med friske oejne paa en bred vifte af politikomraader, som har betydning for arbejdsmarkedet, bl.a. arbejdsmarkedslovgivningen, beskatningen og den sociale sikring, med henblik paa at sikre, at:

- retfaerdighedsmaalsaetninger opfyldes paa en maade, der ikke har en negativ indvirkning paa arbejdsmarkedets funktion

- reguleringen af arbejdsmarkedet, boligpolitikken og andre politikker ikke laegger hindringer i vejen for arbejdskraftmobiliteten

- barriererne for en mere fleksibel arbejdstid nedbrydes

- at intensivere den aktive arbejdsmarkedspolitik. Denne boer vaere maalrettet mod bestemte grupper (langtidsledige og unge ledige) for at imoedegaa problemet med udelukkelse fra arbejdsmarkedet og fjerne potentielt inflationsskabende flaskehalse

- at udnytte SMV'ers jobskabende potentiel fuldt ud

- at fremme liberaliseringsforanstaltninger, der tager sigte paa beskyttede sektorer af oekonomien, herunder eventuelt de liberale erhverv

- at forbedre anvendelsen af arbejdskraften som en produktionsfaktor ved at reducere ikke-loenomkostningerne, isaer for de lavestloennede, som er haardest ramt. I de fleste medlemsstater overvejes det at tage initiativ til at reducere ikke-loenomkostningerne ved ansaettelse af visse kategorier af arbejdstagere, isaer de lavestloennede arbejdstagere og unge. Saadanne skridt boer forfoelges maalbevidst i overensstemmelse med budgetkonsolideringsmaalsaetningen

- at sikre, at miljoeudgifter i hoejere grad afspejles i priserne i hele oekonomien, og fastholde det princip, at forureneren betaler

- loenpolitikken boer, ud over at vaere i overensstemmelse med inflationsmaalet, bidrage til at give plads til stoerre investeringer og oeget beskaeftigelse. Paa grund af det nuvaerende arbejdsloeshedsniveau i hele Faellesskabet boer realloensstigningerne ligge under produktivitetsstigningerne; den nuvaerende tendens tyder paa, at dette allerede er tilfaeldet i EF. Den politiske opgave bestaar i at sikre, at der skabes saadanne vilkaar, at den nuvaerende tendens fastholdes gennem en aarraekke. Realloensstigninger boer afspejle aendringerne i udbud og efterspoergsel mellem sektorer og forskellige omraader i Unionen. Inden for nogle af oekonomiens sektorer kan behovet for at fastholde eller skabe beskaeftigelse noedvendiggoere en nedgang i realloenningerne paa kort sigt.

Der boer opretholdes loentilbageholdenhed i alle medlemsstaterne. Dette er saerlig noedvendigt, efterhaanden som det ventede opsving tager til i styrke. Loenaftaler i medlemsstaterne skal ligge paa linje med forslagene i retningslinjerne, og de boer danne udgangspunkt for en fastholdelse af loentilbageholdenheden paa mellemlang sigt. Dette er isaer tilfaeldet i lande, hvor ledigheden ventes at falde. Loentilbageholdenhed vil hjaelpe med til at sikre disse arbejdsmarkedsgevinster og vil bane vej for yderligere vaekst i beskaeftigelsen paa mellemlang sigt.

Navnlig i de medlemsstater, hvor ledigheden kan stige i aar, er forskellige specifikke foranstaltninger under overvejelse eller ivaerksat for at fremme beskaeftigelsesmulighederne og bremse forvaerringen paa arbejdsmarkedet. Uanset hvilken virkning foranstaltningerne har i henseende til at skabe beskaeftigelse paa kort sigt, er det afgoerende, at de forfoelges aktivt, og at deres bidrag til jobskabelsen goeres stoerst muligt. Efterhaanden som opsvinget tager til i styrke, vil fordelene ved disse foranstaltninger blive synlige.

Kommissionens hvidbog har vaeret et stimulerende bidrag til debatten om vaekst, konkurrenceevne og beskaeftigelse i en raekke lande. Mange medlemsstater har truffet foranstaltninger, der falder i traad med den foreslaaede strategi i hvidbogen, som anfoert i rapporten fra Den OEkonomisk-politiske Komité til Raadet (oekonomi og finans). Men, som det fremgaar af rapporten, skal der alligevel goeres meget for at forbedre beskaeftigelsessituationen og de europaeiske arbejdsmarkeders effektivitet.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 11. juli 1994.

Paa Raadets vegne

Th. WAIGEL

Formand