KOMMISSIONENS BESLUTNING af 7. februar 1996 om italiensk støtte til økonomisk udvikling i bjergområder i regionen Friuli-Venezia Giulia (Italien) (Kun den italienske udgave er autentisk) (Tekst af betydning for EØS) (96/530/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1538/95 (2), særlig artikel 23,

efter i overensstemmelse med artikel 93, stk. 2, første afsnit, at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger, under henvisning til disse bemærkninger og

ud fra følgende betragtninger:

I

1. I henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3, underrettede Italiens Faste Repræsentation ved De Europæiske Fællesskaber ved skrivelse af 6. juli 1993, indgået den 27. juli 1993, Kommissionen om regionallov (Friuli-Venezia Giulia) nr. 496/93 om støtte til økonomisk udvikling i bjergområder. De italienske myndigheder fremsendte ved skrivelse af 9. december 1993, indgået den 17. december 1993, supplerende oplysninger til Kommissionen.

Da vurderingen af lovbestemmelserne henhører under forskellige tjenestegrene i Kommissionen blev støttesagen opdelt i to dele, nemlig dels støttesag N 465/A/93, dels støttesag N 465/B/93. Støttesag N 465/B/93 vedrørte artikel 10, 11, 12 og 15 i ovennævnte lovforslag.

Kommissionen har ved skrivelse SG(94) D/2424 af 21. februar 1994 meddelt den italienske regering, at den har besluttet at indlede proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, over for de foranstaltninger, der er fastsat i artikel 11 i regionallov nr. 496/93, og som synes at udgøre driftsstøtte, som ikke kan henføres under nogen af undtagelserne i traktatens artikel 92 og derfor må anses som uforenelig med fællesmarkedet.

Hvad angår artikel 10 og 15 i det pågældende lovforslag, har Kommissionen derimod konstateret, at de italienske myndigheder har indvilliget i at ophæve denne støtte. Kommissionen har ikke nogen indvendinger imod artikel 12.

Kommissionen har som led i ovennævnte procedure opfordret den italienske regering til at fremsætte sine bemærkninger hertil.

Kommissionen har endvidere ved indrykning af en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3) opfordret de øvrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger hertil.

Kun den italienske regering fremsendte bemærkninger ved skrivelse af 30. september 1994, indgået den 5. oktober 1994, og af 20. december 1994, indgået den 27. december 1994, samt ved telefax af 11. maj 1995, indgået den 15. maj 1995.

2. De pågældende foranstaltninger består i ydelse af ekstraordinære tilskud til mejerikooperativer i bjergområder i kommuner, der findes på listen i bilaget til Rådets direktiv 75/273/EØF til nedbringelse af de finansielle passiver i deres status for året 1992.

De udgifter, der ligger til grund for nævnte passiver, skal vedrøre 1990, 1991 eller 1992 og må ikke være brugt til køb af råvarer.

Kooperativerne skal fremlægge en økonomisk saneringsplan og en erklæring der attesterer statusopgørelsens sandfærdighed, og de må ikke allerede have modtaget anden støtte.

3. Regionalmyndighederne har forsikret, at den påtænkte støtte ikke ydes, inden Kommissionen har truffet en endelig beslutning.

II

1. De italienske myndigheder har som led i proceduren givet følgende præciseringer:

Budgetrammen er på tre mia. lire (ca 1,41 mio. ECU). Støtten gælder for et år og kan ikke kumuleres med anden støtte. Støtte udbetales på én gang og yder godtgørelse for ethvert tab, som skyldes udgifter til virksomhedsmodernisering og -omstrukturering eller afsætning af produkter. Hvad årsagerne til tabene angår, blev det præciseret, at det drejede sig om forskellige tab i forbindelse med administrationen, som f.eks. skyldtes, at kreditterne ikke straks betales eller ganske enkelt gæld på sigtkonti som følge af et for lavt kapitaliseringsniveau.

2. De italienske myndigheder har for det første gjort gældende, at de foranstaltninger over for hvilke, Kommissionen har indledt proceduren i EF-traktatens artikel 93, stk. 2, ikke fordrejer konkurrencevilkårene, da de ikke ændrer den fælles landbrugspolitiks funktion, ikke på nogen måde mindsker de pågældende kooperativers udgifter til forarbejdning og afsætning og ej heller bidrager til at øge produktiviteten.

3. De italienske myndigheder hævder, at den pågældende støtte ikke kan betragtes som driftsstøtte, da den skal bidrage til at genoprette status for de kooperativer, der lider under en for lav kapitaliseringsgrad og under, at kreditterne ikke straks betales, og til at forbedre kooperativernes drift og konkurrenceevne.

4. De italienske myndigheder tilføjer, at det har været nødsaget til at indføre de pågældende foranstaltninger af socioøkonomiske årsager, såsom behovet for sanering og udvikling af de pågældende kooperativer, og specielt på grund af mangelen på regionalstøtte til den mælketransport, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, punkt 1, i regionallov nr. 16/67, som blev anmeldt til Kommissionen den 24. marts 1967, uden at denne afgav udtalelse om de i nævnte lov fastsatte foranstaltningers forenelighed med fællesmarkedet.

Hvad angår den støtte, der er omhandlet i førnævnte artikel 8, stk. 1, punkt 1, har den været genstand for de fornødne foranstaltninger i medfør af traktatens artikel 93, stk. 1 (støttesag E 17/94). Stk. 1 i nævnte artikel blev nemlig ophævet ved regionallov nr. 36/92.

De italienske myndigheder anfører, at virksomhederne uden en gældssanering vil gå fallit, hvilket vil få uoverskuelige følger for denne i forvejen økonomisk tilbagestående region.

De italienske myndigheder konkluderer, at den pågældende støtte ikke kan ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, og dermed ikke er uforenelig med fællesmarkedet.

III

1. Ifølge artikel 23 i forordning (EØF) nr. 804/68 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter er traktatens artikel 92, 93 og 94 anvendelige på fremstilling af og handel med de i artikel 1 nævnte varer, medmindre andet er bestemt i samme forordning.

2. Ifølge traktatens artikel 92, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

De pågældende foranstaltninger udgør støtte ydet ved hjælp af statsmidler. De skal sikre modtagervirksomhedernes eksistens og produktion, ellers ville disse virksomheder være tvunget til at ophøre eller til at øge den økonomiske effektivitet.

De pågældende foranstaltninger bevirker, at modtagervirksomhedernes økonomiske situation forbedres i forhold til deres konkurrenter, der ikke modtager en sådan hjælp. Som følge heraf fordrejer de eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene som ovenfor anført.

For så vidt angår samhandelen med den pågældende sektors produkter, var Italiens eksport i 1993 til EF på 405,66 mio. ECU, eksporten fra EF til Italien på 2 057,65 mio. ECU, medens produktionen i den pågældende sektor var på 3 675 mio. ECU (4), heraf 81,9 mio. ECU for regionen Friuli-Venezia Giulia; det fremgår heraf, at støtten (1,41 mio. ECU) udgør en ikke ubetydelig del af værdien af de i regionen producerede mængder, og at den vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne ved at fremme den italienske produktion på bekostning af importen fra de andre medlemsstater.

Det bør i den forbindelse understreges, at selv om en støtte eller en modtagervirksomhed har en forholdsvis ringe størrelse, bevirker det ikke, at det så på forhånd kan udelukkes, at samhandelen mellem medlemsstaterne påvirkes.

Derfor betragtes den pågældende støtte som statsstøtte, som opfylder kriterierne i traktatens artikel 92, stk. 1.

Kommissionen finder ligeledes, at de italienske myndigheders argumenter i den forbindelse - nemlig at foranstaltningerne ikke på nogen måde vil reducere de pågældende virksomheders udgifter til forarbejdning og afsætning og ej heller øge produktiviteten - ikke er relevante, da ovennævnte argumentation gør det muligt at konkludere, at støtten opfylder betingelserne i traktatens artikel 92, stk. 1.

3. Der er imidlertid undtagelser fra uforenelighedsprincippet i traktatens artikel 92, stk. 1.

IV

1. Undtagelserne fra denne uforenelighed, der er fastsat i artikel 92, stk. 2, kan helt klart ikke anvendes. De er da heller ikke blevet påberåbt af de italienske myndigheder i nærværende sag.

2. Hvad angår undtagelserne i nævnte artikels stk. 3, præciseres det, at de tilstræbte mål skal være i Fællesskabets interesse og ikke kun være af interesse for særlige sektorer i den nationale økonomi.

Disse undtagelser bør fortolkes snævert ved gennemgangen af alle regional- og sektorstøtteprogrammer og af alle individuelle tilfælde af anvendelse af generelle støtteordninger.

De kan kun indrømmes i de tilfælde, hvor Kommissionen har fastslået, at støtten er nødvendig for gennemførelsen af en af de pågældende målsætninger. Indrømmes en sådan undtagelse for støtte, der ikke indebærer en sådan modydelse, vil det medføre hindringer af samhandelen mellem medlemsstater, og konkurrencefordrejninger, som ikke er begrundet ud fra Fællesskabets interesse, med deraf følgende uberettigede fordele for erhvervsdrivende i visse medlemsstater.

3. I det omhandlede tilfælde indebærer støtten ingen sådan modydelse. Den italienske regering har ikke leveret, og Kommissionen har heller ikke fundet, nogen begrundelse, for at den pågældende støtte skulle opfylde betingelserne for at anvende en af de undtagelser, der er fastsat i artikel 92, stk. 3.

4. Der er ikke tale om foranstaltninger, der kan fremme virkeliggørelsen af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra b), da de virkninger, de kan have for samhandelen, strider imod den fælles interesse.

Det drejer sig heller ikke om foranstaltninger, der kan afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi, jf. samme bestemmelse.

5. Den italienske regerings bemærkninger giver Kommissionen anledning til at fremkomme med følgende bemærkninger og konklusioner:

Hvad angår det fremførte argument gående ud på, at virksomhederne uden denne støtte må gå konkurs, skal det for det første nævnes, at de markedsøkonomiske kræfter normalt bevirker, at ikke-konkurrencedygtige virksomheder forsvinder også i økonomiske dårligt stillede regioner.

6. Som Kommissionen anførte, dengang den indledte proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, kan støtten kun betragtes som forenelig med fællesmarkedet på visse nærmere afgrænsede vilkår, nemlig følgende:

- den pågældende støtte skal vedrøre de finansielle byrder, der er en følge af lån, som er optaget for at finansiere allerede gennemførte investeringer

- den kumulerede subventionsækvivalent for den støtte, der eventuelt ydes, når lånene er blevet optaget, og den pågældende støtte kan ikke overstige de satser, som Kommissionen har vedtaget, nemlig for investeringer vedrørende forarbejdning og afsætning 55 % for projekter, der er i overensstemmelse med sektorprogrammerne eller et af målene i artikel 1 i forordning (EØF) nr. 866/90, og 35 % for de øvrige projekter, der ikke er udelukket i udvælgelseskriterierne i punkt 2 i bilaget til beslutning 90/342/EØF, som anvendes analogt til vurderingen af støtte ud fra traktatens artikel 92

- den pågældende støtte skal være en følge af de justeringer for nye lån, der foretages under hensyntagen til ændringerne, og den skal vedrøre landbrugsbedrifter, hvis finansielle levedygtighed kan garanteres, bl.a. såfremt de finansielle byrder som følge af de eksisterende lån er af et sådant omfang, at landbrugsbedrifternes eksistens står på spil, og der eventuelt er en risiko for, at de går fallit.

De italienske myndigheder har imidlertid ikke stillet nogen betingelser med hensyn til årsagen til de pågældende kooperativers gæld. Endvidere dækkes disse passiver fuldstændigt, og det er ikke påvist, at de skal dække de finansielle byrder som følge af lån, der er optaget, for at der tidligere har kunne foretages investeringer.

7. I øvrigt overholder de påtænkte foranstaltninger heller ikke Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (5).

Kommissionen vedtog efter indledningen i 1994 af proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2, ovennævnte rammebestemmelser, der fastlægger den generelle fremgangsmåde for rednings- og omstruktureringsstøtte for alle sektorer.

Den pågældende medlemsstat kan, hvis den ønsker det, som alternativ til de særlige regler (der blev anvendt på det tidspunkt, hvor proceduren blev indledt, idet der dengang ikke fandtes alternativer) anvende rammebestemmelserne for de individuelle modtagere.

Redningsstøtten må ifølge disse rammebestemmelser bl.a. bestå af kontant støtte i form af lånegarantier eller lån til normal markedsrente.

Stadig ifølge rammebestemmelserne er det en absolut betingelse, at omstruktureringsplanen inden for et rimeligt tidsrum og på basis af en realistisk vurdering af virksomhedens fremtidige driftsvilkår skal kunne gøre virksomheden sund og rentabel på længere sigt. Omstruktureringsstøtten må derfor være betinget af et bæredygtigt omstrukturerings-/saneringsprogram, som skal forelægges Kommissionen i alle detaljer.

Da ingen af ovennævnte betingelser er opfyldt, kan den pågældende støtte ikke begrundes som støtte til redning eller omstrukturering af kriseramte virksomheder.

Støtteforanstaltningerne i artikel 11 i regionallov nr. 496/93 må derfor betragtes som driftsstøtte. De vil nemlig ikke have nogen varig virkning for de betingelser og strukturforhold, som de pågældende støttemodtagere producerer under.

Modsat de italienske myndigheders opfattelse kan en gældssanering uden tilknytning til forudgående investeringer udgøre en driftsstøtte.

Hvad angår de italienske myndigheders argument om, at de pågældende foranstaltninger ikke kan bidrage til at fordreje konkurrencen, da de ikke ændrer den fælles landbrugspolitiks funktion, må Kommissionen konstatere, at der kan være konkurrenceforvridning, uden at denne politiks funktion ændres. Derfor anser Kommissionen dette argument for irrelevant i forbindelse med gennemgangen af nævnte foranstaltningers forenelighed med fællesmarkedet.

Hvad angår de i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), fastsatte undtagelsesbestemmelser til fordel for støtte til fremme af den økonomiske udvikling i regioner samt i visse erhvervsgrene, jf. førnævnte litra c), må Kommissionen følgelig konstatere, at disse foranstaltninger på grund af deres karakter af driftsstøtte ikke kan henføres under undtagelsesbestemmelserne.

8. For at begrunde den påtænkte støtte fremsatte de regionale myndigheder nye argumenter i sine bemærkninger af 20. december 1994;

Selv om gældssanering efter artikel 11 i den pågældende regionallov stadig omfattede gæld af enhver art, hvilket i øvrigt støttes af den beskrivelse, der indgik i meddelelsen af 6. juli 1993, anfører »Guinta regionale« i sin afgørelse af 23. november 1994, at »tabene (. . .) skyldes uforudsete udgifter for kooperativer inden for mejerisektoren som følge af manglende ydelse af regionalstøtte i medfør af artikel 8, stk. 1, punkt 1, i regionallov nr. 16/67 (. . .)«.

Ifølge Italien blev denne lov anmeldt til Kommissionen i 1967, uden at denne udtalte sig herom, og foranstaltningen har ikke været anvendt lige siden.

Det er endvidere i nævnte afgørelse fastsat, at der til støtteansøgningen skal vedlægges en erklæring fra kooperativets retlige repræsentant i stedet for en notorialakt, om at tabene har ovennævnte årsag. Således blev modtagernes lovlige interesser tilgodeset.

Kommissionen har ligeledes taget hensyn til disse nye argumenter. Det bør imidlertid præciseres, at der er tale om en ny ordning, hvilket den italienske regering i øvrigt har erkendt i førnævnte beskrivelse. Denne ordning må på ny bedømmes ud fra den nuværende retlige og faktiske situation. Det må herefter konstateres, at selv om Kommissionen tidligere har godkendt en ordning med foranstaltninger til fordel for samme støttemodtagere, foregriber sidstnævnte beslutning ikke beslutningen vedrørende en anden (ny) anmeldt ordning, der - selv om modtagerkredsen er uændret - omfatter foranstaltninger, der er forskellige fra dem, der blev godkendt under den tidligere ordning.

Selv under den forudsætning, at den tidligere ordning foregriber den nye ordning - hvilket efter Kommissionens opfattelse ikke er tilfældet - må det konstateres, at Kommissionen i denne sag har medtaget støtte til mælketransport »som driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet ifølge traktatens artikel 92 og 93 (6)«. Det følger heraf, at selv under de mest gunstige forudsætninger kan Italien ikke med rette påberåbe sig den gamle støtte.

Hvad erklæringen om tabenes oprindelse angår, har den italienske regering ikke fremlagt, og Kommissionen har ikke kunnet finde, bevis for en hvilken som helst årsagssammenhæng mellem den manglende ydelse af transportstøtte og de pågældende kooperativers tab.

Endvidere har den italienske regering heller ikke kunnet garantere, at gældsreduktionen for den enkelte modtager i intet tilfælde ville have oversteget det beløb, som samme modtager ville have modtaget i mælketransportstøtte, hvis en sådan havde været ydet på daværende tidspunkt.

Derfor kan Kommissionen ikke godtage de italienske argumenter for støttens berettigelse.

Som følge heraf kan denne støtte ikke henføres under nogen af undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 92 og må derfor betragtes som uforenelig med fællesmarkedet -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den støtte, der er fastsat i artikel 11 i forslaget til regionallov nr. 496/93, er uforenelig med fællesmarkedet efter EF-traktatens artikel 92 og kan derfor ikke ydes.

Artikel 2

De italienske myndigheder skal ophæve den i artikel 1 omhandlede støtte senest to måneder at regne fra meddelelsen af nærværende beslutning.

Artikel 3

Den italienske regering skal senest to måneder at regne fra meddelelsen af nærværende beslutning meddele Kommissionen hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 7. februar 1996.

På Kommissionens vegne

Franz FISCHLER

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 148 af 28. 6. 1968, s. 13.

(2) EFT nr. L 148 af 30. 6. 1995, s. 17.

(3) EFT nr. C 155 af 7. 6. 1994, s. 5.

(4) Eurostat: Økonomiske regnskaber for landbrug og skovbrug, OPOCE, 1995.

(5) EFT nr. C 368 af 23. 12. 1994, s. 12.

(6) Kommissionens skrivelse til den italienske regering SG(94) D/17821 af 9. december 1994, s. 3.