KOMMISSIONENS HENSTILLING

af 18. juni 2007

om retningslinjer for anbringelse og pasning af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål

(meddelt under nummer K(2007) 2525)

(EØS-relevant tekst)

(2007/526/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER —

som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 211, andet led, og

som tager følgende i betragtning:

I henhold til direktiv 86/609/EØF skal medlemsstaterne drage omsorg for, at forsøgsdyr passes forsvarligt og anbringes i passende omgivelser, og at forsøgsdyrenes muligheder for at tilfredsstille deres fysiologiske og etologiske behov begrænses mindst muligt.

Ved Rådets forordning (EF) nr. 1/2005 af 22. december 2004 om beskyttelse af dyr under transport og dermed forbundne aktiviteter og om ændring af direktiv 64/432/EØF og 93/119/EF og forordning (EF) nr. 1255/97 (4) er der fastsat bestemmelser om levende hvirveldyrs velfærd under transport, som finder sted i Fællesskabet, herunder de specifikke former for kontrol, som myndighedsrepræsentanter skal foretage af sendinger, der ankommer til eller forlader Fællesskabets toldområde,

HENSTILLER:

at medlemsstaterne senest den 15. juni 2008 orienterer Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet for at følge denne henstilling.

(1) EFT L 358 af 18.12.1986, s. 1. Ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/65/EF (EUT L 230 af 16.9.2003, s. 32).

(2) EFT L 222 af 24.8.1999, s. 29.

(3) EFT L 221 af 8.8.1998, s. 23. Ændret ved forordning (EF) nr. 806/2003 (EUT L 122 af 16.5.2003, s. 1).

(4) EUT L 3 af 5.1.2005, s. 1.

BILAG

Retningslinjer for anbringelse og pasning af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål

INDHOLDSFORTEGNELSE

Indledning

Definitioner

GENERELT AFSNIT

1. De fysiske faciliteter

1.1. Funktioner og generel udformning

1.2. Staldlokaler

1.3. Lokaler til generelle og specielle forsøgsformål

1.4. Installationsrum

2. Miljø og miljøstyring

2.1. Ventilation

2.2. Temperatur

2.3. Luftfugtighed

2.4. Belysning

2.5. Støj

2.6. Alarmsystemer

3. Uddannelse og oplæring

4. Pasning

4.1. Sundhed

4.2. Indfangning af dyr i naturen

4.3. Transport af dyr

4.4. Karantæne, akklimatisering og isolation

4.5. Anbringelse og miljøberigelse

4.6. Fodring

4.7. Vanding

4.8. Gulv, underlag, strøelse og redemateriale

4.9. Rengøring

4.10. Håndtering

4.11. Aflivning på en human måde

4.12. Journaler

4.13. Identifikation

ARTSSPECIFIKT AFSNIT

A. Artsspecifikke retningslinjer for gnavere

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

B. Artsspecifikke retningslinjer for kaniner

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

C. Artsspecifikke retningslinjer for katte

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

D. Artsspecifikke retningslinjer for hunde

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

E. Artsspecifikke retningslinjer for fritter

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

F. Artsspecifikke retningslinjer for primater (bortset fra mennesker)

a. Generelle betragtninger

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

5. Uddannelse af personale

6. Transport

b. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af silkeaber og tamariner

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

5. Uddannelse af personale

6. Transport

c. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af dødningehovedaber

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

5. Uddannelse af personale

6. Transport

d. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af makakker og marekatte

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

5. Uddannelse af personale

6. Transport

e. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af bavianer

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

5. Uddannelse af personale

6. Transport

G. Artsspecifikke retningslinjer for landbrugsdyr og minigrise

a. Generelle betragtninger

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

b. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af kvæg

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

c. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af får og geder

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

d. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af svin og minigrise

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

e. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af dyr af hestefamilien, herunder heste, ponyer, æsler og muldyr

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

H. Artsspecifikke retningslinjer for fugle

a. Generelle betragtninger

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

b. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af tamhøns under opdræt og forsøg

c. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af tamkalkuner under opdræt og forsøg

d. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af vagtler under opdræt og forsøg

e. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af ænder og gæs under opdræt og forsøg

f. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af duer under opdræt og forsøg

g. Supplerende retningslinjer for anbringelse og pasning af zebrafinker under opdræt og forsøg

I. Artsspecifikke retningslinjer for padder

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

5. Transport

J. Artsspecifikke retningslinjer for krybdyr

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

5. Transport

K. Artsspecifikke retningslinjer for fisk

1. Indledning

2. Miljø og miljøstyring

3. Sundhed

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

5. Transport

INDLEDNING

1. Et af formålene med direktiv 86/609/EØF er at beskytte dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål, så man sikrer, at smerte, lidelse, angst eller varigt men, som de påføres som følge af forsøg, der udføres på dem, minimeres mest muligt.

2. Visse forsøg udføres i naturen på fritlevende, selvopholdende vilde dyr, men sådanne forsøg er forholdsvis sjældne. Det altovervejende flertal af dyr, der anvendes til forsøg, holdes i faciliteter, der spænder fra udendørs indhegninger til bure for mindre dyr i en særlig bygning til forsøgsdyr. Dette er en situation med ofte yderst modstridende interesser mellem de videnskabelige krav og dyrets behov. I denne konflikt bør dyrenes basale fysiologiske og etologiske behov (bevægelsesfrihed, social kontakt, meningsfyldt aktivitet, ernæring og vand) kun begrænses i det tidsrum og det omfang, der er absolut nødvendigt. Sådanne begrænsninger bør vurderes af forskere, dyreteknikere og de kompetente personer, der er ansvarlige for rådgivning i forbindelse med dyrenes trivsel, inden der foretages forsøg, for at sikre, at de negative følger for dyrevelfærden minimeres til et niveau, der er i overensstemmelse med undersøgelsens videnskabelige målsætninger.

3. I dette bilag gives visse retningslinjer for anbringelse og pasning af dyr, der er baseret på den nuværende viden og praksis. Heri forklares og suppleres de grundlæggende principper, der er fastlagt i artikel 5 i direktiv 86/609/EØF. Formålet med dette bilag er således at bistå myndigheder, institutioner og enkeltpersoner med at opfylde målsætningerne i direktiv 86/609/EØF i denne forbindelse.

4. I det generelle afsnit er der retningslinjer for anbringelse og pasning, som er relevante for alle dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål. Der findes supplerende retningslinjer vedrørende almindeligt anvendte arter i de artsspecifikke afsnit. Når de artsspecifikke afsnit ikke indeholder oplysninger, fremgår retningslinjerne af det generelle afsnit. De artsspecifikke afsnit er udarbejdet på grundlag af forslag fra ekspertgrupper vedrørende gnavere, kaniner, hunde, katte, fritter, primater (bortset fra mennesker), landbrugsarter, minigrise, fugle, padder, krybdyr og fisk. Foruden disse forslag har ekspertgrupper også givet baggrundsoplysninger til støtte for deres forslag baseret på videnskabelige fakta og praktiske forsøg. Baggrundsoplysningerne er alene de respektive ekspertgruppers ansvar og findes separat. For nogle arter, nemlig padder, krybdyr og fisk, indeholder disse uddybende dokumenter også yderligere oplysninger om arter, der anvendes i mindre omfang, og som ikke er omhandlet i de artsspecifikke retningslinjer. Hvis der forekommer adfærds- eller avlsproblemer, eller hvis yderligere oplysninger om specifikke behov hos andre arter er påkrævet, bør der søges rådgivning fra eksperter med speciale i de pågældende arter og fra personale for at sikre, at der tages hånd om eventuelle særlige artsspecifikke behov.

5. Pasning er et ord, som, når det anvendes i forbindelse med dyr, der påtænkes anvendt eller anvendes til forsøg, eller i forbindelse med laboratoriedyr, der holdes til avlsformål, dækker alle aspekter af forholdet mellem dyr og menneske. Ordets substans er summen af alle de materielle og immaterielle ressourcer, som mennesket tager i anvendelse for at opnå og bevare et dyr i en fysisk og mental tilstand, hvor det lider mindst muligt og fremmer god videnskab. Pasningen begynder i det øjeblik, hvor dyret er bestemt til at skulle anvendes til forsøg, herunder avl eller opdræt til dette formål, og fortsætter, indtil det aflives på en human måde eller på anden måde bortskaffes fra det pågældende etablissement efter forsøgets afslutning i overensstemmelse med artikel 9 i direktiv 86/609/EØF.

6. Bilaget indeholder råd om udformning af passende dyrefaciliteter og giver henstillinger og retningslinjer om, hvordan velfærdsretningslinjerne i direktiv 86/609/EØF kan overholdes. De anbefalede normer for areal udgør dog minimumkrav. Under visse omstændigheder er det måske nødvendigt at øge arealet, da enkeltdyrs krav til miljøet kan variere afhængigt af f.eks. art, alder, særlige fysiologiske forhold og belægningsgrad og af, om dyrene holdes til levebrug, til avl eller til forsøg, og om der er tale om et langt eller et kort tidsrum. Miljøberigelse er ligeledes af stor betydning for dyrenes velfærd.

7. Ændringer eller udskiftninger af eksisterende faciliteter eller udstyr bør ske under hensyntagen til disse retningslinjer, idet man tager hensyn til dyrevelfærdsprioriteringer og økonomiske og praktiske aspekter. Indtil sådanne udskiftninger eller ændringer er gennemført, bør der foretages justeringer af antallet af dyr og deres størrelse i eksisterende anlæg for at følge retningslinjerne i så høj grad som muligt.

DEFINITIONER

I disse retningslinjer forstås ved:

1) »anlæg til dyr«: det primære anbringelsessted for dyr, f.eks.: a) »bur«: en permanent faststående eller flyttelig beholder, der er lukket med solide vægge og mindst på den ene side med tremmer eller flethegn eller i givet fald med net, og hvori der opbevares eller transporteres ét eller flere dyr; afhængigt af belægningsgraden i og størrelsen af beholderen er dyrenes bevægelsesfrihed relativt begrænset b) »indelukke«: et område indhegnet af f.eks. vægge, tremmer eller trådhegn, hvori der holdes ét eller flere dyr; afhængigt af indelukkets størrelse og belægningsgraden er dyrenes bevægelsesfrihed normalt mindre begrænset end i et bur c) »løbegård«: et område omgivet af f.eks. hegn, vægge, tremmer eller trådhegn, som ofte ligger uafhængigt af faste bygninger, og hvori dyr, der opbevares i bure eller indelukker, kan bevæge sig frit i visse tidsrum i overensstemmelse med deres etologiske og fysiologiske behov, såsom for at få motion d) »bås«: et smalt indelukke med tre sider, sædvanligvis med en foderhæk og skillevægge til siderne, hvor ét eller to dyr kan holdes tøjret.

2) Det sekundære anbringelsessted, hvor anlæggene til dyrene kan befinde sig, betegnes »staldlokaler«. Som eksempler på »staldlokaler« kan nævnes: a) rum, hvor dyrene normalt er anbragt, enten med henblik på avl eller levebrug eller under udførelsen af et forsøg b) »indeslutningssystemer«, f.eks. isolationsanordninger, laminar air flow-bænke og bursystemer med individuel ventilation.

GENERELT AFSNIT

1. DE FYSISKE FACILITETER

1.1. Funktioner og generel udformning

1.1.1. Alle faciliteter bør konstrueres således, at de giver den art, der skal holdes, et egnet miljø, idet der tages hensyn til deres fysiologiske og etologiske behov. Faciliteterne bør endvidere udformes og drives således, at det forhindres, at uvedkommende har adgang, og at dyr kan skabe sig adgang eller undslippe. Faciliteter, som udgør en del af et større bygningskompleks, bør ligeledes beskyttes med hensigtsmæssige sikkerheds- og bygningsmæssige foranstaltninger og arrangementer, hvorved antallet af indgange begrænses.

1.1.2. Der bør være et aktivt vedligeholdelsesprogram med henblik på at forebygge og udbedre fejl og mangler ved bygninger eller udstyr.

1.2. Staldlokaler

1.2.1. Der bør træffes alle nødvendige foranstaltninger med henblik på at sikre, at lokalerne rengøres regelmæssigt og effektivt, samt at der opretholdes tilfredsstillende hygiejniske standarder. Lofter og vægge bør være modstandsdygtige mod skader og deres overflade glat, uigennemtrængelig og letafvaskelig. Navnlig bør opmærksomheden rettes mod sammenføjninger, herunder med døre, kanaler, rør og kabler. Om nødvendigt bør der indfattes en inspektionsrude i døren. Gulve bør være jævne, uigennemtrængelige og med en skridsikker, letafvaskelig overflade, som kan bære vægten af foderhække og andet tungt udstyr uden at tage skade heraf. Eventuelle gulvafløb bør være fyldestgørende tildækket og udstyret med en barriere, som forhindrer skadedyr udefra i at få adgang til rummet og dyr i at undslippe.

1.2.2. Lokaler, hvor dyrene har mulighed for at løbe frit omkring, bør være forsynet med modstandsdygtig overfladebelægning på vægge og gulve for at kunne modstå det kraftige slid, der forårsages af dyrene selv og af rengøringsprocessen. Materialet bør ikke være sundhedsskadeligt for dyrene og bør samtidig være sådan, at dyrene ikke kan pådrage sig skader. Der bør træffes ekstra beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med alt udstyr og fast inventar, så dette ikke beskadiges af dyrene eller sårer disse.

1.2.3. Arter, der er uforenelige, f.eks. rovdyr og byttedyr, eller dyr, der har forskellige krav til miljøforhold, bør ikke anbringes i samme lokaler, eller, når det drejer sig om rovdyr og byttedyr, så de kan se, lugte eller høre hinanden.

1.2.4. Staldlokaler bør være udstyret med faciliteter til gennemførelse af mindre forsøg og manipulationer, hvor dette måtte være hensigtsmæssigt.

1.3. Lokaler til generelle og specielle forsøgsformål

1.3.1. I opdrætter- og leverandørvirksomheder bør der være fuld rådighed over egnede faciliteter til at gøre forsendelser af dyr parat til afsendelse.

1.3.2. Alle virksomheder bør ligeledes kunne råde over et minimum af laboratoriefaciliteter til udførelse af simple diagnoseprøver, obduktioner og/eller indsamling af prøver, som skal underkastes mere omfattende laboratorieundersøgelser andetsteds.

1.3.3. Der bør være faciliteter til rådighed, så nyanskaffede dyr kan isoleres, indtil deres sundhedstilstand kan fastslås og den potentielle sundhedsrisiko for eksisterende dyr kan vurderes og minimeres.

1.3.4. Der bør være rum til rådighed til forsøg af både generel og speciel art til brug i situationer, hvor det ikke er ønskeligt at gennemføre forsøgene eller observationerne i staldlokalet.

1.3.5. Hvis det er relevant, bør der sørges for ét eller flere særskilte rum, der er udstyret til gennemførelse af kirurgiske forsøg under aseptiske forhold. Der bør i givet fald findes faciliteter til rekonvalescens efter operationerne.

1.3.6. Om nødvendigt bør der være mulighed for separat anbringelse af syge eller tilskadekomne dyr.

1.4. Installationsrum

1.4.1. Lagerrum bør udformes, anvendes og vedligeholdes, så man sikrer kvaliteten af foder og strøelse. Rummene bør være beskyttet mod skadedyr og insektangreb. Andre materialer, som kan blive kontamineret eller udgøre en fare for dyr eller personale, bør oplagres særskilt.

1.4.2. Der bør være separate lagerrum til rene bure, instrumenter og udstyr til rådighed.

1.4.3. Rengørings- og vaskearealer bør være store nok til at rumme de installationer, der er nødvendige til dekontaminering og rensning af brugt udstyr. Rengøringsprocessen bør tilrettelægges således, at strømmen af rent og snavset udstyr holdes adskilt for at forebygge forurening af netop renset udstyr. Vægge og gulve bør være dækket med et tilstrækkelig bestandigt overflademateriale, og ventilationssystemet bør have en så tilpas stor kapacitet, at det kan fjerne al den overskydende varme og fugtighed.

1.4.4. Der bør tages behørige hygiejniske hensyn ved opbevaring og fjernelse af døde dyr samt affald fra dyrene. Er det ikke muligt eller nødvendigt at foretage afbrænding på stedet, bør der træffes egnede foranstaltninger med henblik på betryggende bortskaffelse af dette materiale under behørig hensyntagen til nationale og lokale bestemmelser og vedtægter. Der bør træffes særlige beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med giftigt, radioaktivt eller infektiøst affald.

1.4.5. Den generelle udformning og konstruktion af gangarealer bør opfylde de samme normer som staldlokalerne. Gangene bør være brede nok til at muliggøre nem flytning af mobilt udstyr.

2. MILJØ OG MILJØSTYRING

2.1. Ventilation

2.1.1. Staldlokaler og anlæg til dyr bør være forsynet med et tilstrækkeligt ventilationssystem, som kan opfylde de krav, der måtte stilles i forbindelse med den art, der huses her. Formålet med ventilationssystemet er at tilvejebringe tilstrækkelig frisk luft af en passende kvalitet og holde niveauet og spredningen af lugtgener, skadelige luftarter, støvgener og muligheder for infektioner af enhver art tilpas lavt. Der bør ligeledes tages hensyn til fjernelse af overskudsvarme og -fugt.

2.1.2. Luften i rummet bør fornyes med hyppige intervaller. Normalt er det tilstrækkeligt med en ventilationsfrekvens på 15 til 20 gange udskiftning af luften i timen. Det kan dog i visse tilfælde, f.eks. hvor belægningsgraden er lav, være tilstrækkeligt med 8 til 10 udskiftninger af luften i timen. I visse tilfælde kan naturlig ventilation være tilstrækkelig, og der er slet ikke behov for en mekanisk ventilation overhovedet. Recirkulering af ubehandlet luft bør undgås. Det bør dog understreges, at selv det mest effektive system ikke kan kompensere for ringe rutinemæssig renholdelse eller forsømmelighed.

2.1.3. Ventilationssystemet bør være udformet på en sådan måde, at skadelig træk og støjgener undgås.

2.1.4. Rygning i rum, hvor der holdes dyr, bør forbydes.

2.2. Temperatur

2.2.1. I nedenstående artsspecifikke afsnit er anført det spektrum, inden for hvilket det henstilles, at temperaturen holdes nogenlunde konstant. Det bør ligeledes understreges, at tallene i nævnte afsnit kun gælder for voksne, normale dyr. Nyfødte og unge dyr, dyr uden hår eller pels og dyr, som er nyopererede, syge eller tilskadekomne, vil ofte kræve langt højere temperaturer. Temperaturen i lokalerne bør reguleres i forhold til eventuelle ændringer i dyrenes egen varmeregulering, som kan påvirkes i negativ retning som følge af særlige fysiologiske forhold eller virkningerne af de pågældende forsøg. Temperaturen i staldlokalerne bør måles og registreres dagligt.

2.2.2. Det kan være påkrævet at sørge for et ventilationssystem med tilstrækkelig kapacitet til både at opvarme og afkøle den tilførte luft.

2.2.3. I brugervirksomheder kan der eventuelt kræves en nøjagtig temperaturkontrol i staldlokalerne, fordi selve miljøets temperatur er en fysisk faktor, som har en kraftig indvirkning på alle dyrs stofskifte og adfærd, og derfor påvirker gyldigheden af visse videnskabelige resultater.

2.2.4. Temperaturen for udendørsarealer, hvor dyrene kan motionere og have samspil med hinanden, kan ikke reguleres nøje. Dyrenes færden bør ikke være begrænset til sådanne områder under klimatiske forhold, der kan være en psykisk belastning for dyrene.

2.3. Luftfugtighed

For visse arter, f.eks. rotter og ørkenrotter, kan det være nødvendigt at styre den relative luftfugtighed inden for et ret snævert interval for at minimere muligheden for sundheds- eller velfærdsproblemer, mens andre arter, f.eks. hunde, fint tåler store udsving i luftfugtighedsniveauet.

2.4. Belysning

Hvis der ikke er naturligt lys, der giver en passende lys/mørkecyklus, er det nødvendigt at sørge for kontrolleret belysning både med henblik på at dække dyrenes biologiske behov og for at skabe et tilfredsstillende arbejdsmiljø. Nogle arter bør man undgå at udsætte for stærkt lys, og der bør i anlægget være mørkere områder, som dyrene kan trække sig tilbage til. Der bør være tilstrækkelig oplyst til, at dyrene kan passes og tilses. Der bør være regelmæssige lysperioder og lysintensitet, der er egnet til arten, og man bør undgå afbrydelser heraf. Holdes der albinoer, bør der tages fornødent hensyn til disses lysfølsomhed. Man bør overveje at have vinduer i staldlokaler, da de udgør en kilde til naturligt lys og kan være miljøberigende for visse arter, især primater (bortset fra mennesker), hunde, katte, visse landbrugsdyr og andre store pattedyr.

2.5. Støj

Støj kan være en forstyrrende faktor for dyr. Højt støjniveau og pludselig støj kan give stress, som kan have velfærdsmæssige konsekvenser for dyret og samtidig påvirke forsøgsdata. Støj inden for de frekvenser, dyrene kan høre, herunder i visse tilfælde ultralyd, dvs. lyd, der er højere end det, mennesket kan høre, traditionelt lyde på over 20 kHz, bør minimeres, navnlig når de hviler sig. Alarmsystemer bør afgive lyde, der ligger uden for det frekvensområde, der er sensitivt for dyrene, medmindre det går ud over alarmens hørbarhed for mennesker. Udformningen af rum og gange kan være vigtige faktorer, der påvirker lydmiljøet, og dette bør tages i betragtning ved udformningen. Staldlokaler bør være forsynet med passende støjisolering og lydabsorberende materialer.

2.6. Alarmsystemer

Dyrefaciliteter, der er afhængige af teknologi, er sårbare. Det anbefales kraftigt, at sådanne faciliteter beskyttes på passende vis med henblik på at opdage farer, såsom brand, uvedkommende personers indtrængen og sammenbrud af essentielt udstyr, f.eks. ventilatorer, luftvarmere, luftkølere og luftbefugtere.

Dyrefaciliteter, der er kraftigt afhængige af elektrisk eller mekanisk udstyr til miljøstyring og -beskyttelse, bør have et standby-system, der kan opretholde essentielle funktioner og nødbelysningsanlæg, og det bør sikres, at alarmsystemerne ikke selv kommer ud af drift.

Varme- og ventilationssystemer bør udstyres med overvågningsanordninger og alarmer for at sikre, at eventuelle fejl hurtigt kan identificeres og udbedres.

Der bør på et overskueligt sted være opsat letforståelige instruktioner med hensyn til, hvad der skal foretages i nødsituationer. Det anbefales at installere alarmer i forbindelse med bassiner til fisk og andre vanddyr, i tilfælde af at vand- eller luftforsyningen svigter. Det bør omhyggeligt sikres, at alarmsystemernes drift forstyrrer dyrene mindst muligt.

3. UDDANNELSE OG OPLÆRING

Alle personer, der passer eller på anden måde beskæftiger sig med dyr, der opdrættes, holdes eller anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål, bør have modtaget passende uddannelse og oplæring ifølge den standard, der anbefales i resolutionen om uddannelse og oplæring af personer, der arbejder med laboratoriedyr, som blev vedtaget den 3. december 1993 af den multilaterale konsultation mellem parterne i Europarådets konvention ETS nr. 123.

4. PASNING

4.1. Sundhed

4.1.1. Dyr anbragt i dyrefaciliteter er helt afhængige af mennesker med hensyn til deres sundhed og trivsel. Dyrenes fysiske og psykologiske tilstand vil blive påvirket af deres lokale miljø, føde, vand og den pasning og opmærksomhed, de får fra det personale, der passer dyrene. Alle virksomheder bør have en strategi for at sikre, at der opretholdes en passende sundhedstilstand, som bevarer dyrevelfærden og opfylder de videnskabelige krav. Strategien bør omfatte et program for mikrobiologisk overvågning, planer for håndtering af sundhedsproblemer, og den bør beskrive sundhedsparametre og procedurer for indsættelse af nye dyr.

4.1.2. Den ansvarlige for virksomhedens drift bør sikre, at der foretages regelmæssig inspektion af dyrene og tilsyn med omgivelser og pasning ved en dyrlæge eller en anden kompetent person. Dyrene bør tilses mindst en gang om dagen af en person, der er uddannet i overensstemmelse med punkt 3 i det generelle afsnit, for at sikre, at alle syge eller tilskadekomne dyr identificeres, og at der træffes relevante foranstaltninger. Der bør foretages regelmæssig sundhedsovervågning.

4.1.3. På grund af den potentielle risiko for kontaminering af dyr og af personer som følge af håndtering af dyrene bør der lægges særlig vægt på at indføre hygiejneprocedurer og overvågning af personalets sundhed.

4.2. Indfangning af dyr i naturen

4.2.1. Hvis det er nødvendigt at indfange dyr, bør der udelukkende benyttes humane metoder og personer, der har kompetence hertil. Virkningen af indfangningsproceduren på det tilbageblevne dyreliv og habitatet bør minimeres.

4.2.2. Hvis det ved eller efter indfangningen konstateres, at et dyr har lidt skade eller har svækket helbred, bør det hurtigst muligt undersøges af en kompetent person, og der bør træffes relevante foranstaltninger. Det kan være nødvendigt at lade en dyrlæge behandle dyret. Hvis der er tale om alvorlig skade, bør dyret straks aflives på en human måde, jf. principperne i Europa-Kommissionens anbefalinger vedrørende aflivning af forsøgsdyr (»Recommendations for the euthanasia of experimental animals« (foreligger ikke på DA)), del 1 og 2. Der bør være passende og tilstrækkelige transportcontainere og transportmidler til rådighed på indfangningsstedet, i tilfælde af at det er nødvendigt at flytte dyr med henblik på undersøgelse eller behandling.

4.2.3. Der bør ofres særlig opmærksomhed på akklimatisering, karantæne, anbringelse, pasning og pleje af dyr indfanget i naturen. Inden det videnskabelige arbejde påbegyndes, bør det nøje overvejes, hvad der skal ske med dyr indfanget i naturen, når forsøgene er afsluttet. Det skal ske for at sikre, at der på tilfredsstillende vis gøres noget ved de praktiske problemer og velfærdsaspekter, der kan opstå ved eventuel efterfølgende genudsætning i naturen.

4.3. Transport af dyr

4.3.1. Transport af dyr er en alvorlig belastning for disse og bør mildnes mest muligt. Følgende principper bør gælde for alle flytninger af dyr, lige fra korte transporter med køretøj internt i videnskabelige virksomheder til international transport. Når Rådets forordning (EF) nr. 1/2005 (1) finder anvendelse, bør der tages hensyn til resolutionen om anskaffelse og transport af laboratoriedyr, som blev vedtaget i maj 1997 af den multilaterale konsultation mellem parterne i Europarådets konvention ETS nr. 123.

4.3.2. Såvel afsender som modtager bør være enige om transportbetingelserne og afsendelses- og ankomsttidspunkterne for at sikre, at alt kan være forberedt, når dyrene ankommer. Afsenderen bør sikre, at dyrene undersøges og findes egnede til transport, inden de placeres i transportcontaineren.

4.3.3. Syge eller tilskadekomne dyr bør ikke betragtes som egnede til transport, medmindre det drejer sig om lettere tilskadekomne eller syge dyr, der ikke vil blive påført ekstra lidelser som følge af transporten, eller de transporteres under dyrlægetilsyn med henblik på, eller efter, dyrlægebehandling. Syge eller tilskadekomne dyr kan ligeledes transporteres til forsøg eller andre videnskabelige formål, som er godkendt af den relevante kompetente myndighed, hvis sygdommen eller skaden indgår i forskningsprogrammet. Transport af sådanne dyr bør ikke påføre dem ekstra lidelser, og man bør være særlig opmærksom på eventuelle behov for supplerende pleje. En kompetent person bør bekræfte, at sådanne dyr er egnet til den påtænkte transport.

4.3.4. Den person, som er ansvarlig for transporten af dyrene, har det overordnede ansvar for tilrettelæggelsen, gennemførelsen og fuldførelsen af transporten som helhed, uanset om dele af opgaven gives i underentreprise til andre parter under transporten.

4.3.5. Den person, som er ansvarlig for dyrenes velfærd, har direkte fysisk ansvar for pasningen af dyrene under transporten. Denne person kan være ledsageren eller føreren af et køretøj, hvis vedkommende har samme funktion. Den person, som er ansvarlig for de transporterede dyrs velfærd, bør have kendskab til de særlige behov hos de laboratoriedyr, vedkommende har i sin varetægt.

4.3.6. Transportruten bør planlægges med henblik på at sikre, at transporten gennemføres effektivt med hensyn til minimering af transporttiden fra læsning til losning, og med henblik på at undgå forsinkelser for at begrænse stress og lidelser for dyrene. Det er nødvendigt at drage omsorg for at sikre, at dyr til stadighed befinder sig under miljøforhold, der er egnede for arten, og at der træffes foranstaltninger for at minimere pludselige bevægelser, for kraftig støj og vibrationer under transporten.

4.3.7. Hvis det er relevant, bør containeren udformes med henblik på at hindre eller begrænse indtrængen eller spredning af mikroorganismer. Den bør give mulighed for, at dyrene kan tilses, uden at det går ud over dyrenes mikrobiologiske status.

4.3.8. Når dyrene ankommer til bestemmelsesstedet, bør de hurtigst muligt fjernes fra deres transportcontainere og undersøges af en kompetent person. Syge, tilskadekomne eller på anden vis svækkede dyr bør holdes under nøje observation og adskilt fra andre dyr. Sådanne dyr bør under passende dyrlægebehandling eller, hvis det anses for nødvendigt, straks aflives på en human måde.

4.4. Karantæne, akklimatisering og isolation

Formålene med karantæne og isolation er:

a) at beskytte andre dyr i virksomheden

b) at beskytte mennesker mod zoonotisk infektion

c) sammen med en akklimatiseringsperiode at fremme god videnskabelig praksis.

Afhængigt af omstændighederne kan disse perioder variere, og varigheden afgøres enten i henhold til medlemsstatens nationale regler eller af en kompetent person, normalt den dyrlæge, virksomheden har udpeget.

Karantæne

Ved »karantæne« forstås et tidsrum, hvor nyindsatte eller genindsatte dyr anbringes separat fra eksisterende dyr på virksomheden med henblik på at fastslå dyrenes sundhedstilstand og for at forebygge indslæbning af sygdomme. Det anbefales at anvende en sådan periode, hvis dyrets sundhedstilstand ikke er kendt.

Akklimatisering

Der er behov for en akklimatiseringsperiode, for at dyrene kan komme sig efter transportbelastning, og for at de kan vænne sig til et nyt miljø og til pasnings- og plejepraksis. Selv når dyrene synes at være i god helbredstilstand, er det nødvendigt at lade dem gennemgå en vis akklimatisering over en periode, inden de benyttes til forsøg. Det krævede tidsrum afhænger af en række forskellige faktorer såsom den belastning, dyrene har været udsat for, hvilket igen afhænger af mange forskellige faktorer såsom transportens varighed og dyrets alder samt ændret socialt miljø. Det bør endvidere tages i betragtning, at international transport kan gøre det nødvendigt med en længere akklimatiseringsperiode som følge af forstyrrelse af dyrenes døgnrytme.

Isolation

Formålet med en isolationsperiode er at reducere risikoen for at inficere andre dyr eller mennesker. Dyr, der er mistænkt for at udgøre en sådan risiko, bør anbringes i en separat facilitet.

4.5. Anbringelse og miljøberigelse

4.5.1. Indledning

Alle dyr bør have plads til, at de kan anvende et bredt adfærdsrepertoire. Dyr bør om muligt anbringes sammen med andre og have et passende komplekst miljø i anlægget, så de kan udøve deres normale adfærdsregister. Begrænsede miljøer kan medføre adfærdsmæssig og fysiologisk abnormitet og påvirke gyldigheden af de videnskabelige data.

De potentielle virkninger for resultaterne af videnskabelige undersøgelser af, hvordan dyrene anbringes, og af programmer for miljøberigelse og social berigelse bør overvejes for at undgå, at der genereres ugyldige videnskabelige data og deraf følgende spild af dyr.

De strategier for anbringelse og miljøberigelse, der anvendes i opdrætter-, leverandør- og brugervirksomheder, bør udformes med henblik på at opfylde behovene hos de arter, de huser, og med henblik på at sikre, at dyrene kan udnytte det disponible areal bedst muligt. Ved udformningen bør der endvidere tages hensyn til behovet for at kunne observere dyrene med så lidt forstyrrelse som muligt og for at lette håndteringen. Anbefalede minimumskrav til anlæggenes størrelse og areal findes i nedenstående artsspecifikke afsnit.

Medmindre andet er angivet, bør supplerende overfladearealer, der anbringes i anlægget, f.eks. hylder, lægges oven i de anbefalede minimumskrav til gulvarealer.

4.5.2. Anbringelse

Dyr — bortset fra dem, der er naturligt solitære — bør anbringes sammen med andre i stabile grupper af individer, der kan forliges. Enkeltdyrsanbringelse bør kun forekomme, hvor det er berettiget af veterinære eller velfærdsmæssige grunde. Beslutning om enkeltdyrsanbringelse af hensyn til det pågældende forsøg bør træffes i samråd med dyreteknikeren og den kompetente person, der er ansvarlig for rådgivning i forbindelse med dyrenes trivsel. I så fald bør der afsættes yderligere ressourcer til dyrenes velfærd og pasning. Enkeltdyrsanbringelse bør være af kortest mulig varighed, og dyrene bør om muligt hele tiden kunne se, høre, lugte og mærke hinanden. Indsættelse eller genindsættelse af dyr i etablerede grupper bør nøje overvåges af personale med passende kvalifikationer for at undgå problemer med, at dyr ikke kan forliges, og at sociale relationer forstyrres. Muligheden for gruppeanbringelse bør fremmes, ved at der indkøbes individer, der kan forliges, når der anskaffes dyr af arter, der er flokdyr.

4.5.3. Miljøberigelse

Alle dyr bør have tilstrækkeligt rummelige og komplekse omgivelser til, at de kan udøve det meste af deres normale adfærdsregister. De bør i et vist omfang selv kunne kontrollere deres miljø og foretage valg med henblik på at reducere stressrelateret adfærd. Dette kan opnås ved at anvende relevante miljøberigelsesmetoder, som udvider dyrenes aktivitetsmuligheder og deres evne til at udnytte disse. Som supplement til sociale aktiviteter kan miljøberigelse opnås ved at tillade og fremme motion, fouragering samt manipulative og kognitive aktiviteter, der er relevante for den pågældende art. Det er tilrådeligt at lade dyrene motionere, så ofte det er muligt. Miljøberigelse i et anlæg til dyr bør passe til de pågældende dyrs artsspecifikke og individuelle behov. Miljøberigelse bør udformes, så der kan foretages justeringer, der integrerer innovation baseret på ny viden. Programmet for miljøberigelse bør regelmæssigt revideres og opdateres. Det personale, der har ansvaret for at passe dyrene, bør forstå artens naturlige adfærd og biologi, så de kan træffe fornuftige og kvalificerede valg med hensyn til miljøberigelse. De bør være klar over, at ikke alle miljøberigelsesinitiativer nødvendigvis gavner dyret, og de bør derfor overvåge virkningerne og eventuelt tilpasse programmet.

4.5.4. Anlæg til dyr

Anlæg til dyr bør ikke være lavet af materialer, der er sundhedsskadelige for dyrene. De bør være udformet og konstrueret således, at dyrene ikke påføres skader. Medmindre der er tale om engangsanlæg, bør de laves af materialer, der kan holde til at blive rengjort og dekontamineret. Navnlig bør opmærksomheden rettes mod udformningen af anlæggenes gulve, som bør afpasses efter dyrenes art og alder og være udformet med henblik på at lette fjernelsen af gødning.

4.6. Fodring

4.6.1. Kostens form, indhold og præsentation bør opfylde dyrets ernæringsmæssige og adfærdsmæssige behov. Visse arter bør have mulighed for at fouragere. For visse dyr er grovfoder et vigtigt element i kosten, samtidig med at det er med til at opfylde adfærdsmæssige behov.

4.6.2. Dyrenes kost bør være velsmagende og ikke-kontamineret. Ved udvælgelsen af råvarer og ved fremstillingen, tilberedningen og præsentationen af foder bør der træffes forholdsregler med henblik på at minimere kemisk, fysisk og mikrobiologisk kontaminering heraf. Foderet bør emballeres i sække, der giver tydelige oplysninger om produktets identitet og fremstillingsdato. Foderproducenten bør klart fastsætte en udløbsdato, og den bør overholdes. Pakning, transport og oplagring bør ligeledes være af en sådan kvalitet, at man undgår kontaminering, forringelse eller ødelæggelse. Lagerrummene bør være kølige, mørke, tørre samt skadedyrs- og insektfrie. Fordærveligt foder, såsom grøntfoder, grøntsager, frugt, kød og fisk, bør oplagres i kølerum, køleskabe eller frysere. Alle foderbeholdere og -trug samt andre redskaber, der anvendes til fodring, bør rengøres regelmæssigt og om nødvendigt steriliseres. Gives der fugtigt foder, eller bliver foderet let forurenet af vand eller urin, er det nødvendigt at gøre rent dagligt.

4.6.3. De enkelte dyr bør kunne få adgang til føden, og der skal være tilstrækkelig ædeplads for at begrænse konkurrencen. Under visse omstændigheder kan det være nødvendigt at styre fødeindtagelsen for at undgå fedme.

4.7. Vanding

4.7.1. Der bør altid være adgang for dyrene til uforurenet drikkevand. Vand er imidlertid hjemsted for alle mulige mikroorganismer, og vandforsyningen bør derfor være indrettet således, at der er mindst mulig risiko for forurening.

4.7.2. Vandingssystemerne bør udformes og anvendes således, at der tilføres tilstrækkeligt vand af en passende kvalitet. Der bør være tilstrækkeligt mange vandingssteder (drikkekopper). Anvendes der automatiske drikkesystemer, bør de regelmæssigt kontrolleres, passes og skylles for at undgå utilsigtede hændelser, f.eks. tilstopning eller lækage og spredning af infektioner. Anvendes bure med fast bund, bør der sørges for, at risikoen for oversvømmelse er så lille som muligt.

4.7.3. Inden for fisk, padder og krybdyr er der tale om meget store variationer fra art til art med hensyn til følsomhed over for syrer, klor og mange andre kemikalier. Derfor bør der sørges for, at vand til brug i akvarier og bassiner er tilpasset til de behov og tolerancegrænser, der gælder for de enkelte arter.

4.8. Gulv, underlag, strøelse og redemateriale

4.8.1. Dyrene bør altid have passende strøelse eller anordninger, hvor de kan sove, samt passende redemateriale eller redeanordninger til avlsdyr. Diverse materialer anbringes sædvanligvis i anlæg til dyr med følgende formål: absorbering af urin og fæces og dermed lette rengøring, mulighed for, at dyret kan udøve bestemt artsspecifik adfærd, f.eks. fouragering eller gravning af huller eller gange, en behagelig overflade, der giver efter, eller et sikkert område, hvor dyret kan sove, mulighed for, at dyret kan bygge en rede til yngleformål. Visse materialer kan måske ikke opfylde alle disse behov, og det er derfor vigtigt at tilvejebringe tilstrækkelige og passende materialer. Materialet bør være tørt, absorberende, støvfrit, ugiftigt og frit for infektionsfremkaldende stoffer eller skadedyr og enhver anden form for forurening. Materialer fremstillet af træ, der er blevet kemisk behandlet eller indeholder toksiske naturlige stoffer, og produkter, der ikke klart kan defineres og standardiseres, bør undgås.

4.8.2. I anlægget bør der på gulvarealet være et fast, behageligt hvileområde til alle dyr. Alle soveområder bør holdes rene og tørre.

4.9. Rengøring

4.9.1. Et anlægs standard, herunder god praksis for dyrehold, afhænger i høj grad af hygiejnen. Der bør ligeledes etableres en meget høj renligheds- og ordensstandard i forbindelse med staldlokaler samt vaske- og oplagringsrum. Der bør fastlægges og gennemføres passende rutiner med hensyn til rengøring, afvaskning, dekontaminering og om nødvendigt sterilisering af anlæg og tilbehør, flasker og andet udstyr.

4.9.2. Rengørings- og desinfektionssystemerne bør ikke skade dyrenes sundhed eller velfærd. Der bør være fastlagt klare driftsprocedurer, herunder et system til registrering, med hensyn til udskiftning af strøelse i anlæg til dyr.

4.9.3. Der bør finde regelmæssig rengøring og relevant udskiftning sted af de materialer, der udgør bundlaget i anlæg til dyr, for at undgå, at de bliver årsag til infektion og udbredelse af parasitter.

4.9.4. Duftmarkering er en vigtig adfærd hos visse arter, og forstyrrelse i form af rengøring vil medføre en vis social uorden. Rengøringssystemerne bør tage hensyn til sådanne adfærdsmæssige behov. Beslutninger om, hvor ofte der gøres rent, bør baseres på anlæggets type, dyrekategori, belægningsgraden og ventilationssystemets evne til at opretholde en passende luftkvalitet.

4.10. Håndtering

Kvaliteten af den pasning, dyrene får på laboratoriet, kan ikke blot have betydning for vellykket avlsarbejde, vækstrate og velfærd, men også for kvaliteten og resultaterne af forsøg. Det giver mindre stress for både dyr og personale, når dyrene vænnes til kompetent og tryg håndtering i forbindelse med rutinemæssige pasningsopgaver og forsøg. For visse arter, f.eks. hunde og primater (bortset fra mennesker), kan et træningsprogram, der har til formål at fremme samarbejde under forsøg, være til gavn for dyr, dyrepassere og det videnskabelige program. For visse arter bør social kontakt med mennesker prioriteres højt.

I visse tilfælde bør håndtering imidlertid undgås. Det kan især være tilfældet med vilde dyr, og det er en af grundene til, at vilde dyr kan være mindre egnede til forsøg. Det personale, der passer dyrene, forventes altid at behandle de dyr, de passer, med omsorg og respekt og at håndtere og fiksere dyrene på en kvalificeret måde.

Personalet bør, hvis det er relevant, ofre tid på at snakke med, røre ved, træne og pleje dyrene.

4.11. Aflivning på en human måde

4.11.1. Alle humane metoder til aflivning af dyr kræver ekspertviden, som kun kan opnås ved hensigtsmæssig optræning. Dyr bør aflives ved en metode, der er i overensstemmelse med principperne i Europa-Kommissionens anbefalinger vedrørende aflivning af forsøgsdyr, del 1 og 2.

4.11.2. Et dyr, der er dybt bevidstløst, kan aflives ved åbning af pulsårerne, men medikamenter, som lammer musklerne inden bevidstløshedens indtræden, medikamenter med samme virkninger som curare-gift samt aflivning med elektricitet, uden at strømmen løber igennem dyrets hjerne, bør ikke benyttes, medmindre dyret forinden er blevet bedøvet. Bortskaffelse bør ikke tillades, før det er bekræftet, at døden er indtrådt.

4.12. Journaler

Der bør føres journaler over oprindelse, anvendelse og endelig bortskaffelse for alle dyr, der opdrættes, holdes med henblik på avl eller med henblik på efterfølgende anvendelse i videnskabelige forsøg, ikke blot til statistiske formål, men også sammenholdt med sundheds- og avlsjournaler som indikatorer for dyrevelfærd og med henblik på pasning og planlægning.

4.13. Identifikation

I visse tilfælde er det nødvendigt, at dyr identificeres individuelt, f.eks. når de anvendes til avl eller i forsøg, så der kan føres nøjagtige journaler. Den metode, der vælges, bør være pålidelig og påføre dyret mindst mulig smerte og ubehag, både når den anvendes og på længere sigt. Om nødvendigt bør der anvendes beroligende midler eller lokalbedøvelse og lokalanalgetika. Personalet bør være uddannet i at anvende identifikations- og mærkningsmetoder.

ARTSSPECIFIKT AFSNIT

A. ARTSSPECIFIKKE RETNINGSLINJER FOR GNAVERE

1. Indledning

Mus

Laboratoriemusen stammer fra den vilde husmus (Mus musculus), der er et primært natlevende dyr, der graver gange og klatrer, og som bygger reder, der anvendes til regulering af mikromiljøet, som skjul og til reproduktion. Mus er dygtige klatrere. Mus er ikke meget for at bevæge sig over åbne arealer, men foretrækker at holde sig tæt ved vægge eller andre konstruktioner. Man har observeret, at mus kan organisere sig socialt på mange forskellige måder afhængigt af populationens tæthed, og reproduktivt aktive hanner kan forsvare territoriet meget intenst. Drægtige og diegivende hunner kan være aggressive, når de forsvarer reden. Mus, især albinostammer, har et ringe syn og er derfor meget afhængige af deres lugtesans, og de afmærker deres omgivelser med urin. Endvidere har mus en meget skarp hørelse og er følsomme over for ultralyd. Der er betydelige forskelle i, hvordan og i hvilket omfang adfærd kommer til udtryk afhængigt af stammen.

Rotter

Laboratorierotten stammer fra den vilde brune rotte (Rattus norvegicus), og den er et meget socialt dyr. Rotter undgår åbne arealer og bruger urin til at afmærke territoriet. De har en højt udviklet lugtesans og hørelse, og de er særdeles følsomme over for ultralyd. De ser dårligt i dagslys, men visse pigmenterede stammer har et effektivt tusmørkesyn. Albinorotter undgår områder med en lysintensitet på over 25 lux. Aktivitetsniveauet er højere, når det er mørkt. Unge dyr er meget udforskende og giver sig ofte af med sociale lege.

Ørkenrotter

Ørkenrotter (Meriones sp.) er sociale dyr, der primært er natlevende, selv om de i laboratorier også er aktive i dagslys. I naturen graver ørkenrotter gange med tunnelindgange som beskyttelse mod rovdyr, og i laboratoriet udvikler de ofte stereotyp graveadfærd, medmindre de får passende faciliteter.

Hamstere

Laboratoriehamsterens vilde forfædre (Mesocricetus sp.) er primært solitære dyr. Hunnen er større og mere aggressiv end hannen og kan påføre sin mage alvorlige skader. Hamstere etablerer ofte et latrinområde inde i anlægget, og de afmærker områder med kirtelsekreter, og hunner nedbringer ofte selektivt størrelsen af deres kuld ved kannibalisme.

Marsvin

Vilde marsvin (Cavia porcellus) er sociale gnavere, der er tilpasset løb, og som ikke graver gange, men lever i skjul, og de kan finde på at bruge gange, andre dyr har lavet. Voksne hanner kan være aggressive over for hinanden, men generelt forekommer aggression sjældent. Marsvin har tendens til at stivne ved uventede lyde, og de kan som gruppe flygte i vild uorden som reaktion på pludselige, uventede bevægelser. Marsvin er ekstremt følsomme over for at blive flyttet og kan som resultat heraf være stivnet i en halv time eller mere.

2. Miljø og miljøstyring

2.1. Ventilation

(Se punkt 2.1 i det generelle afsnit)

2.2. Temperatur

Gnavere bør holdes inden for et temperaturinterval på 20-24 oC. Blandt grupper af gnavere i anlæg med fast bund vil lokaltemperaturen ofte være højere end rumtemperaturen. Selv med passende ventilation kan temperaturerne i anlægget ligge op til 6 oC højere end rumtemperaturen. Redemateriale/redekasser giver dyrene mulighed for at styre deres eget mikroklima. Temperaturen i indeslutningssystemer samt temperaturen for nøgne (hårløse) dyr bør overvåges særligt omhyggeligt.

2.3. Luftfugtighed

Den relative fugtighed i anlæg for gnavere bør holdes på 45-65 %. Dog bør ørkenrotter holdes ved en relativ luftfugtighed på 35-55 %.

2.4. Belysning

Lysstyrken inde i anlægget bør være lav. I dyrereoler bør øverste række afskærmes, således at risikoen for nethindedegeneration nedsættes. Dette er især vigtigt for albinodyr.

I mørkeperioden kan en periode med belysning med rødt lys ved bølgelængder, der ikke kan opfattes af gnaverne, være nyttig, så personalet kan iagttage gnavere i deres aktive fase.

2.5. Støj

Da gnavere er meget følsomme over for ultralyd og anvender ultralyd til kommunikation, er det vigtigt, at udefra kommende støj holdes på et så lavt niveau som muligt. Ultrasonisk støj (over 20 kHz) frembragt af almindelige laboratorieindretninger, herunder dryppende haner, hjul på rulleborde og computerskærme, kan medføre unormal adfærd og et unormalt avlsmønster. Det kan være tilrådeligt at overvåge det akustiske miljø over et bredt frekvensspektrum og over lange tidsrum.

2.6. Alarmsystemer

(Se punkt 2.6 i det generelle afsnit)

3. Sundhed

(Se punkt 4.1 og 4.4 i det generelle afsnit)

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

4.1. Anbringelse

Arter, der er flokdyr, bør anbringes i grupper, så længe grupperne er stabile og harmoniske. Det kan lade sig gøre at opnå sådanne grupper, selv om det er vanskeligt, hvis gruppen omfatter hanmus, voksne hamstere eller ørkenrotter, da det kan medføre stærk aggressiv adfærd mod artsfæller.

Dyrene kan anbringes hver for sig, hvis der er sandsynlighed for, at der vil optræde negative påvirkninger eller skader. Opløsning af etablerede stabile og harmoniske grupper bør så vidt muligt undgås, da dette kan forårsage stress.

4.2. Miljøberigelse

Anlæggene og deres miljøberigelse bør gøre det muligt for dyrene at udvise normal adfærd og sætte artsfæller i stand til i tilstrækkelig grad at afbøde konkurrencesituationer.

Strøelse, redemateriale og ly (tilflugtssteder) er meget vigtige miljøberigelser for gnavere til avl, levebrug eller forsøg og bør være til rådighed, medmindre det er veterinært eller velfærdsmæssigt begrundet at undlade det. Beslutning om ikke at give sådant materiale af hensyn til det pågældende forsøg bør aftales med dyreteknikeren og den kompetente person, der er ansvarlig for rådgivning i forbindelse med dyrenes trivsel. Redematerialer skal være af en sådan art, at gnaverne kan bearbejde det og bygge en rede. Hvis der ikke gives tilstrækkeligt med redemateriale til, at dyrene kan bygge en fuldstændig, overdækket rede, bør der stilles redekasser til rådighed. Strøelsen bør kunne opsuge urin og kunne anvendes af gnaverne til at anbringe urinmærker. Redemateriale er vigtigt for rotter, mus, hamstere og ørkenrotter, da de dermed kan skabe passende mikromiljøer til hvile og yngleaktivitet. Redekasser eller andet ly er vigtigt for marsvin, hamstere og rotter.

Marsvin bør altid have materiale, der kan bearbejdes, f.eks. hø til at tygge og til brug for skjul.

Tygge- og gnavepinde af træ kan anvendes som miljøberigelse til alle arter af gnavere.

Mange arter af gnavere forsøger at opdele deres anlæg i områder til fodring, hvile, afføring og fødelager. Opdelingen kan bero på duftmarkeringer snarere end en fysisk opdeling, men delvise barrierer kan fremme, at dyrene får eller undgår kontakt med andre gruppemedlemmer. For at forøge omgivelsernes kompleksitet anbefales det kraftigt at sørge for en eller anden form for miljøberigelse i anlægget. Rør, kasser og klatrestativer er eksempler på ting, der med godt resultat er blevet anvendt til gnavere, og de kan oven i købet være med til at øge det overfladeareal, der kan benyttes.

Ørkenrotter har behov for forholdsvis mere plads end andre arter af gnavere, så de kan bygge og/eller benytte gange af tilstrækkelig størrelse. Ørkenrotter har behov for et tykt lag strømateriale til gravning og redebygning — eller en erstatning for en gang, der skal være mindst 20 cm lang.

Man kan eventuelt anvende gennemsigtige eller tonede anlæg og skillevægge, så dyrene fint kan iagttages, uden at de forstyrres.

Principperne for rummets kvalitet og størrelse, miljøberigelse mv. i dette dokument bør også gælde for indeslutningssystemer såsom individuelt ventilerede bure (IVC = individually ventilated cages), skønt systemets udformning eventuelt indebærer, at principperne måske skal anvendes forskelligt.

4.3. Anlæg — dimensioner og gulvbelægning

Anlæggene bør være lavet af materialer, der er lette at rengøre, og de bør være udformet, så dyrene kan tilses ordentligt, uden at de forstyrres.

Når unge dyr bliver aktive, kræver de forholdsvis mere plads end voksne dyr.

4.3.1. Dimensioner

I den følgende og de senere tabeller med anbefalinger vedrørende gnavere betyder »anlæggets højde« den lodrette afstand mellem anlæggets gulv eller bund og den øverste vandrette del af anlægget, og denne højde bør findes over mere end 50 % af anlæggets bundareal, inden der indsættes ting til miljøberigelse.

Ved planlægningen af forsøg bør der tages hensyn til dyrenes potentielle vækst, så der sikres tilstrækkelig plads (i henhold til tabel A.1 til A.5), så længe undersøgelsen varer.

Tabel A.1.

Minimumskrav til anbringelse af mus

Kropsvægt (g) Areal (minimum) (cm2) Bundareal pr. dyr (cm2) Anlæggets højde (minimum) (cm) Opdræt og i forsøg indtil 20 330 60 12 over 20 til 25 330 70 12 over 25 til 30 330 80 12 over 30 330 100 12 Avl 330 Til et monogamt par (udavl/indavl) eller en trio (indavl). Til hver yderligere hun med kuld bør der tillægges 180 cm2. 12 Opdræt hos avlere (2) Anlæggets størrelse 950 cm2 under 20 950 40 12 Anlæggets størrelse 1 500 cm2 under 20 1 500 30 12





Tabel A.2.

Minimumskrav til anbringelse af rotter

Kropsvægt (g) Areal (minimum) (cm2) Bundareal pr. dyr (cm2) Anlæggets højde (minimum) (cm) Opdræt og i forsøg (3) indtil 200 800 200 18 over 200 til 300 800 250 18 over 300 til 400 800 350 18 over 400 til 600 800 450 18 over 600 1 500 600 18 Avl 800 Hun med unger. For hvert yderligere voksent dyr, der indsættes permanent i anlægget, tillægges 400 cm2 18 Opdræt hos avlere (4) indtil 50 1 500 100 18 over 50 til 100 1 500 125 18 Anlæggets størrelse 1 500 cm2 over 100 til 150 1 500 150 18 over 150 til 200 1 500 175 18 Opdræt hos avlere (4) indtil 100 2 500 100 18 over 100 til 150 2 500 125 18 Anlæggets størrelse 2 500 cm2 over 150 til 200 2 500 150 18





Tabel A.3.

Minimumskrav til anbringelse af ørkenrotter

Kropsvægt (g) Areal (minimum) (cm2) Bundareal pr. dyr (cm2) Anlæggets højde (minimum) (cm) Opdræt og i forsøg indtil 40 1 200 150 18 over 40 1 200 250 18 Avl 1 200 18 Monogamt par eller trio med kuld





Tabel A.4.

Minimumskrav til anbringelse af hamstere

Kropsvægt (g) Areal (minimum) (cm2) Bundareal pr. dyr (cm2) Anlæggets højde (minimum) (cm) Opdræt og i forsøg indtil 60 800 150 14 over 60 til 100 800 200 14 over 100 800 250 14 Avl 800 Mor eller monogamt par med kuld 14 Opdræt hos avlere (5) under 60 1 500 100 14





Tabel A.5.

Minimumskrav til anbringelse af marsvin

Kropsvægt (g) Areal (minimum) (cm2) Bundareal pr. dyr (cm2) Anlæggets højde (minimum) (cm) Opdræt og i forsøg indtil 200 1 800 200 23 over 200 til 300 1 800 350 23 over 300 til 450 1 800 500 23 over 450 til 700 2 500 700 23 over 700 2 500 900 23 Avl 2 500 Par med kuld. For hver yderligere avlshun tillægges 1 000 cm2 23

4.3.2. Gulvbelægning

Det er bedre, at der er fast eller perforeret bund end riste eller trådnet som bund. Hvis der anvendes riste eller trådnet, bør der være et fast område eller et område med strøelse eller, som alternativ for marsvin, et område med spaltebund, hvor dyrene kan hvile, medmindre særlige forsøgsbetingelser er til hinder herfor. Strøelse kan undlades, hvis der anvendes specialpakke (time-mating).

Da bunde af trådnet kan give alvorlige skader, bør bundene efterses og vedligeholdes omhyggeligt, så det sikres, at der ikke er løse eller skarpe ender.

Under den sidste del af drægtigheden, fødsel og diegivning bør avlshunner kun holdes på faste gulve med strøelse.

4.4. Fodring

(Se punkt 4.6 i det generelle afsnit)

4.5. Vanding

(Se punkt 4.7 i det generelle afsnit)

4.6. Underlag, strøelse og redemateriale

(Se punkt 4.8 i det generelle afsnit)

4.7. Rengøring

Skønt der bør opretholdes høje hygiejnestandarder, kan det være tilrådeligt at lade nogle af de duftmarkeringer, dyrene har afsat, blive tilbage. For hyppige skift af anlæg bør undgås, især når det drejer sig om drægtige hunner og hunner med unger, da sådanne forstyrrelser kan medføre, at moderen afviser eller æder ungerne.

Beslutninger om, hvor ofte der gøres rent, bør derfor baseres på anlæggets type, dyrekategori, belægningsgraden og ventilationssystemets evne til at opretholde en passende luftkvalitet.

4.8. Håndtering

Ved håndtering bør dyrene og anlæggets miljø forstyrres mindst muligt. Dette er særlig vigtigt for hamstere.

4.9. Aflivning på en human måde

(Se punkt 4.11 i det generelle afsnit)

4.10. Journaler

(Se punkt 4.12 i det generelle afsnit)

4.11. Identifikation

(Se punkt 4.13 i det generelle afsnit)

B. ARTSSPECIFIKKE RETNINGSLINJER FOR KANINER

1. Indledning

Kaninen (Oryctolagus cuniculus) er fra naturens side et flokdyr. Kaniner bør have tilstrækkelig plads og et stimulusberiget miljø. Hvis ikke de har det, kan det medføre tab af normal bevægelsesaktivitet og knogleabnormiteter.

2. Miljø og miljøstyring

2.1. Ventilation

(Se punkt 2.1 i det generelle afsnit)

2.2. Temperatur

Kaniner bør holdes inden for et temperaturinterval på 15-21 oC. Blandt grupper af kaniner i anlæg med fast bund vil lokaltemperaturen ofte være højere end rumtemperaturen. Selv med passende ventilation kan temperaturerne i anlægget ligge op til 6 oC højere end rumtemperaturen.

Redemateriale/redekasser giver dyrene mulighed for at styre deres eget mikroklima. Temperaturen i indeslutningssystemer bør overvåges særligt omhyggeligt.

2.3. Luftfugtighed

Den relative luftfugtighed i kaninanlæg bør være mindst 45 %.

2.4. Belysning

(Se punkt 2.4 i det generelle afsnit)

2.5. Støj

(Se punkt 2.5 i det generelle afsnit)

2.6. Alarmsystemer

(Se punkt 2.6 i det generelle afsnit)

3. Sundhed

(Se punkt 4.1 og 4.4 i det generelle afsnit)

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

4.1. Anbringelse

Unge kaniner og hunner bør huses i harmoniske sociale grupper. Enkeltdyrsanbringelse bør kun forekomme, hvor det er berettiget af veterinære eller velfærdsmæssige grunde. Beslutning om enkeltdyrsanbringelse af hensyn til det pågældende forsøg bør træffes i samråd med dyreteknikeren og den kompetente person, der er ansvarlig for rådgivning i forbindelse med dyrenes trivsel. Voksne ukastrerede hanner kan udvise territorial adfærd og bør ikke anbringes sammen med andre ukastrerede hanner. Berigede løsdriftssystemer (indelukker) har med godt resultat været anvendt til unge kaniner og voksne hunner, selv om der kan være behov for nøje styring af grupper for at undgå aggressioner. Ideelt set bør kaniner til gruppeanbringelse være kaniner fra samme kuld, der har været holdt sammen siden fravænning. Hvor enkeltdyr ikke kan anbringes i grupper, bør det overvejes at anbringe dem i nær visuel kontakt med andre kaniner.

4.2. Miljøberigelse

Egnet miljøberigelse til kaniner omfatter grovfoder, blokke af hø eller tyggepinde og et område til hvile. Ved gruppeanbringelse af kaniner i løsdrift bør der sørges for synlige barrierer og indretninger, hvor kaninerne kan søge tilflugt og holde udkig. Til yngleaktivitet bør der også sørges for redemateriale og en redekasse.

4.3. Anlæg — dimensioner og gulvbelægning

Anlæg skal helst være rektangulære. I anlægget bør der være et område (hylde), der ligger højere end omgivelserne. Hylden bør anbringes, så dyret kan ligge, sidde og let bevæge sig under den, men den bør ikke dække mere end 40 % af gulvarealet. Anlægget bør være højt nok til, at kaninen kan sidde oprejst, uden at ørerne rører anlæggets loft, men en sådan frihøjde anses ikke for nødvendig for hylden. Hvis der er gode videnskabelige eller veterinærmæssige grunde til ikke at anvende en hylde, bør anlægget være 33 % større for én kanin og 60 % større for to kaniner. Om muligt bør kaniner holdes i løsdriftssystemer.

4.3.1. Dimensioner

Tabel B.1.

Minimumskrav til anbringelse af kaniner ældre end 10 uger

Endelig kropsvægt (kg) Gulvareal (minimum) for et eller to socialt harmoniske dyr (cm2) Højde (minimum) (cm) under 3 3 500 45 3-5 4 200 45 over 5 5 400 60

Tabellen gælder både bure og løsdrift. I bure bør der sørges for en hylde (se tabel B.4). Løsdriftsanlæg bør indeholde indretninger, der underinddeler rummet, således at dyrene kan indlede eller undgå social kontakt. Hvis der anbringes mere end 2 kaniner sammen, skal der for de næstfølgende 4 kaniner tillægges som minimum 3 000 cm2 pr. kanin, mens der for hver yderligere kanin skal tillægges som minimum 2 500 cm2.

Tabel B.2.

Minimumskrav til anbringelse af hunner med unger

Hunnens vægt (kg) Areal (minimum) (cm2) Tillæg for redekasser (cm2) Højde (minimum) (cm) under 3 3 500 1 000 45 3-5 4 200 1 200 45 over 5 5 400 1 400 60

Mindst 3-4 dage inden hunner føder, bør de have et ekstra aflukke eller en redekasse, hvor de kan bygge en rede. Redekassen skal helst placeres uden for anlægget. Der bør gives halm eller andet redemateriale. Anlægget bør udformes, så hunnen kan bevæge sig til et andet aflukke eller en hylde væk fra sine unger, når de har forladt reden. Efter fravænning bør kaniner fra samme kuld holdes sammen i avlsanlægget så længe som muligt. Der kan holdes indtil 8 søskende fra samme kuld i avlsanlægget fra fravænningen, til de er 7 uger gamle. Når ungerne er 8-10 uger gamle, kan der holdes 5 søskende på minimumsgulvarealet.

Tabel B.3.

Minimumskrav til anbringelse af kaniner yngre end 10 uger

Alder Areal (minimum) (cm2) Gulvareal pr. dyr (minimum) (cm2) Højde (minimum) (cm) Fra fravænning til 7 uger gamle 4 000 800 40 Fra 7 til 10 uger gamle 4 000 1 200 40

Tabellen gælder både bure og løsdrift. Løsdriftsanlæg bør indeholde indretninger, der underinddeler rummet, således at dyrene kan indlede eller undgå social kontakt. Efter fravænning bør kaniner fra samme kuld holdes sammen i avlsanlægget så længe som muligt.

Tabel B.4.

Kaniner: optimal størrelse af hylde i anlæg med størrelse som angivet i tabel B.1

Alder (uger) Endelig kropsvægt (kg) Optimal størrelse (cm × cm) Optimal højde over anlæggets gulv (cm) under 3 55 × 25 25 3-5 55 × 30 25 over 10 over 5 60 × 35 30

For at hylden og anlægget som helhed kan anvendes ordentligt, er dimensionerne angivet ovenfor for hyldens størrelse og højde de optimale mål, og minimums- og maksimumsmålene ligger meget tæt på (højst 10 % afvigelse i forhold til den optimale størrelse). Hvis der er videnskabelige eller veterinære grunde til ikke at give dyrene en hylde, bør gulvarealet være 33 % større for én kanin og 60 % større for to kaniner for at fremme kaninens bevægelsesaktivitet og for at give den bedre mulighed for at undslippe et mere dominerende dyr.

Hvis kaniner, der er mindre end 10 uger gamle, har en hylde, er dens optimale størrelse 55 × 25 cm, og højden over gulvet bør være sådan, at dyrene kan anvende den.

4.3.2. Gulvbelægning

Gulve af trådnet bør ikke benyttes, uden at der sørges for et hvileområde, der er stort nok til at kunne rumme alle kaninerne på en gang. Det er bedre, at der er fast eller perforeret bund end riste eller trådnet som bund.

4.4. Fodring

(Se punkt 4.6 i det generelle afsnit)

4.5. Vanding

(Se punkt 4.7 i det generelle afsnit)

4.6. Underlag, strøelse og redemateriale

(Se punkt 4.8 i det generelle afsnit)

4.7. Rengøring

(Se punkt 4.9 i det generelle afsnit)

4.8. Håndtering

(Se punkt 4.10 i det generelle afsnit)

4.9. Aflivning på en human måde

(Se punkt 4.11 i det generelle afsnit)

4.10. Journaler

(Se punkt 4.12 i det generelle afsnit)

4.11. Identifikation

(Se punkt 4.13 i det generelle afsnit)

C. ARTSSPECIFIKKE RETNINGSLINJER FOR KATTE

1. Indledning

Huskatten stammer fra den solitære afrikanske vildkat (Felis silvestris libyca), men den har en stærk tendens til at tillære sig social adfærd. Med passende socialisering fra en tidlig alder kan en sådan adfærd komme til udtryk over for såvel artsfæller som mennesker.

Et godt socialt samspil med mennesker giver et temperament, der er egnet til efterfølgende undersøgelser. Da katte imidlertid ikke har noget hierarki baseret på dominans og tilsyneladende ikke har mekanismer til forsoning efter konflikter, kan det være belastende at opbygge sociale relationer. De synlige tegn på, at katte er stressede, er ikke så ligetil at tolke som de tilsvarende tegn hos hunde.

Da katte er territoriale dyr og knytter sig til bestemte steder, bliver de nemt stresset af flytning. Katte klatrer fremragende og anvender i vid udstrækning udhæng, hylder mv. både som udkigspunkter og — når de er anbragt i en gruppe — til at holde afstand til andre katte.

2. Miljø og miljøstyring

2.1. Ventilation

(Se punkt 2.1 i det generelle afsnit)

2.2. Temperatur

Katte kan holdes inden for et stort temperaturinterval, forudsat at det ikke går ud over deres velfærd. Temperaturen bør holdes på 15-21 oC, når der er behov for nøjagtig styring for katte i forsøg (jf. punkt 2.2.3 i det generelle afsnit).

Da killingers temperaturregulering er begrænset i de første ti levedage, bør de i den periode have supplerende lokal opvarmning.

2.3. Luftfugtighed

Det anses ikke for nødvendigt at styre den relative luftfugtighed, da katte uden negative virkninger kan udsættes for store udsving i den relative luftfugtighed.

2.4. Belysning

Det er acceptabelt at holde katte ved den naturlige 24-timers lys/mørkecyklus. Hvis kunstig belysning sørger for den lyse del af døgnet, skal den vare mellem 10 og 12 timer om dagen.

Hvis naturlig belysning overhovedet ikke er mulig, bør der sørges for svagt nattelys (5-10 lux), for at kattene kan se lidt, og for at tage hensyn til deres startle-refleks.

2.5. Støj

(Se punkt 2.5 i det generelle afsnit)

2.6. Alarmsystemer

(Se punkt 2.6 i det generelle afsnit)

3. Sundhed

(Se punkt 4.1 og 4.4 i det generelle afsnit)

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

4.1. Anbringelse

Hunkatte og neutraliserede katte af begge køn er generelt selskabelige og holdes almindeligvis i grupper på indtil 12 katte. Ved oprettelse af grupper på to eller flere af sådanne katte skal det omhyggeligt overvåges, om alle individer i gruppen kan forliges. Når katte omgrupperes, når en fremmed kat indsættes i en gruppe, når ukastrerede hankatte anbringes i en gruppe, eller når katte holdes i større grupper, er det nødvendigt med særlig agtpågivenhed.

Hvis kattene normalt holdes i grupper, kan enkeltanbringelse udgøre en betydelig stressfaktor. Katte bør derfor ikke anbringes alene i mere end 24 timer, medmindre det er berettiget af veterinære eller velfærdsmæssige grunde. Beslutning om enkeltdyrsanbringelse i mere end 24 timer af hensyn til det pågældende forsøg bør træffes i samråd med dyreteknikeren og den kompetente person, der er ansvarlig for rådgivning i forbindelse med dyrenes trivsel.

Katte, der gentagne gange har vist aggressiv adfærd over for andre katte, bør kun anbringes alene, hvis der ikke kan findes en passende artsfælle. Den sociale belastning blandt alle individer, der er anbragt parvis eller i grupper, bør overvåges som minimum ugentligt, idet der anvendes et fastlagt pointsystem vedrørende adfærdsmæssig og/eller fysiologisk belastning. Dette er især vigtigt for ukastrerede hankatte.

Hunkatte med killinger på under 4 uger eller i de 2 sidste uger af drægtigheden kan anbringes alene. I denne periode bør der eventuelt gives hunkatte, der normalt lever i en gruppe, adgang til deres gruppe, f.eks. ved at skabe forbindelse mellem hunkattens og gruppens anlæg.

Udviklingen af kattes sociale adfærd afhænger særdeles meget af deres sociale erfaringer i alderen fra 2 til 8 uger. I den periode er det især vigtigt, at katten har social kontakt med andre katte (f.eks. søskende fra kuldet) og med mennesker, og at den vænnes til de forhold, den sandsynligvis vil møde fremover. Daglig håndtering i denne følsomme udviklingsfase er en forudsætning for den sociale adfærd hos den voksne kat, og det er blevet påvist, at kortvarig håndtering allerede fra den første dag efter fødslen har betydning, da killingerne allerede er i stand til at reagere på lugte og berøringer.

Alle katte skal dagligt have en periode til leg og almindeligt socialt samvær med mennesker, samt yderligere tid til regelmæssig soignering. For katte, der er anbragt alene, bør der lægges særlig vægt på social berigelse ved at sørge for yderligere menneskelig kontakt.

4.2. Miljøberigelse

Anlægget bør være udstyret med hævede, delvis indelukkede kasser/reder (f.eks. en hylde ca. 1 meter over gulvet med tre vægge og et tag), som giver katten mulighed for at overskue omgivelserne og — når anbringelse sker i par eller grupper — for at holde en bekvem afstand fra andre katte. Der bør være så mange af disse kasser/reder, at der ikke opstår alvorlige kampe om pladserne. De nævnte kasser/reder bør være fordelt i anlægget, så kattene kan gøre fuldt brug af det areal, der er til rådighed.

Der bør være mulighed for, at kattene kan søge tilflugt og være uforstyrrede inden for deres eget anlæg og navnlig uden for synsvidde af katte i andre anlæg. Der bør sørges for lodrette overflader af træ, så kattene kan hvæsse klør og afsætte duftmarkeringer.

Udendørs løbegårde bør så vidt muligt være tilgængelige, idet de udgør en mulighed for miljøberigelse for katte på såvel opdrætter- som brugervirksomheder.

Katte bør opmuntres til jagtlege og anden legeadfærd. Der bør sørges for et udvalg af legetøj, som regelmæssigt bør udskiftes for at sikre, at kattene til stadighed stimuleres og ikke bliver for kendt med legetøjet, så det ikke går ud over legemotivationen.

4.3. Anlæg — dimensioner og gulvbelægning

Anlæggene, herunder opdelinger mellem anlæggene, bør udgøre et robust miljø, der er let at rengøre. De bør være udformet og konstrueret med henblik på at skabe et åbent og lyst anlæg, der giver kattene et godt udsyn fra anlægget.

4.3.1. Dimensioner

Tabel C.1.

Minimumskrav til anbringelse af katte

Gulv (6) (m2) Hylder (m2) Højde (m) 1 voksen kat (minimumsareal) 1,5 0,5 2 For hvert yderligere dyr tillægges 0,75 0,25 —

Minimumsarealet for en hunkat og dens killinger er det samme som for en enkelt kat, men bør gradvis forøges, således at killingerne senest efter 4 måneder anbringes på arealer svarende til pladskravene for voksne dyr. Den normale alder for killingers fravænning er 7-9 uger.

Katte bør aldrig tvinges til at tilbringe hele deres liv udendørs, og de bør til enhver tid have mulighed for ophold indendørs under forhold, der opfylder de i disse retningslinjer opstillede krav, herunder mindstemål.

Foderskålene bør placeres mindst 0,5 meter fra kattebakkerne, og der bør ikke byttes om på dem.

Hvis kattene anbringes på et areal, der er mindre end ovenstående minimumskrav, f.eks. i et metabolismebur eller lignende til videnskabelige formål, kan det gå alvorligt ud over dyrenes velfærd. En sådan anbringelse bør være så kortvarig som muligt og ske på et areal, der ligger så tæt som muligt på ovennævnte krav og ikke er mindre end det, der er nødvendigt til, at dyret kan strække sig helt både horisontalt og vertikalt, kan ligge ned og vende rundt.

4.3.2. Gulvbelægning

Gulvet i anlæg til katte skal helst være fast og gennemgående og med en jævn og skridsikker belægning. For alle katte bør der sørges for en komfortabel hvileplads ved brug af supplerende tilbehør.

Åbne gulve, f.eks. riste eller trådnet, bør ikke benyttes til katte. Hvis det er berettiget at benytte åbne gulve, bør de udformes og konstrueres med stor omhu for at undgå smerter, skader eller sygdomme, og for at dyrene kan udøve normal adfærd. Praktiske erfaringer viser, at det ikke altid er nødvendigt med metabolismebure, da kattes urin og fæces kan opsamles direkte fra kattebakkerne.

Gulvets kvalitet og belægning i en udendørs løbegård behøver ikke at opfylde kravene til et indendørs anlæg, forudsat at det er let at rengøre og ikke kan skade kattene fysisk.

4.4. Fodring

(Se punkt 4.6 i det generelle afsnit)

4.5. Vanding

(Se punkt 4.7 i det generelle afsnit)

4.6. Underlag, strøelse og redemateriale

For hver to katte bør der være mindst én kattebakke, der skal måle mindst 300 × 400 mm, og som indeholder et passende absorberende og ugiftigt kattegrusmateriale eller lignende, som kattene kan og vil bruge. Hvis der regelmæssigt afsættes urin og fæces uden for bakkerne, bør der sørges for ekstra bakker indeholdende en anden type kattegrus eller lignende. Hvis dette er uvirksomt ved katte, der er anbragt sammen i par eller grupper, er det et tegn på social uforenelighed, og der bør fjernes katte fra gruppen én efter én, indtil problemet er løst.

Der bør indrettes hvilepladser nok til alle kattene. De bør være fremstillet af et materiale, der er let at rengøre, og bør indeholde et materiale såsom polyesterfleece eller lignende.

4.7. Rengøring

Alle anlæg, der er i brug, bør rengøres mindst en gang om dagen. Kattebakkerne bør tømmes dagligt, og der bør fyldes nyt kattegrus i.

Rengøring af anlæggene bør ikke medføre, at kattene bliver våde. Når anlæggene spules, bør kattene flyttes til et tørt sted. De bør først sættes tilbage, når der er rimelig tørt.

4.8. Håndtering

Det er af afgørende betydning for katte — især katte, der er anbragt alene — at de har tæt kontakt med dem, der passer dem.

4.9. Aflivning på en human måde

(Se punkt 4.11 i det generelle afsnit)

4.10. Journaler

(Se punkt 4.12 i det generelle afsnit)

4.11. Identifikation

(Se punkt 4.13 i det generelle afsnit)

D. ARTSSPECIFIKKE RETNINGSLINJER FOR HUNDE

1. Indledning

Tamhunden (Canis familiaris) er et nysgerrigt og yderst socialt dyr, som aktivt søger informationer om sine omgivelser og dermed afspejler adfærden hos sine forfædre i ulvefamilien. Skønt det meste af dagen går med at hvile, har hunden behov for et komplekst fysisk og socialt miljø i den aktive fase.

Tæver søger ensomhed på et stille sted, når de skal føde og opfostre hvalpe.

Da der er en betydelig risiko for aggression, er det nødvendig at drage omsorg for, at hundene lever i socialt harmoniske grupper. Disse retningslinjer gælder for beagle, der er den almindeligt anvendte race. Der bør tages hensyn til de individuelle racesærpræg, hvis andre racer benyttes.

2. Miljø og miljøstyring

2.1. Ventilation

(Se punkt 2.1 i det generelle afsnit)

2.2. Temperatur

Hunde kan holdes inden for et stort temperaturinterval, forudsat at det ikke går ud over deres velfærd. Temperaturen bør holdes på 15-21 oC, når der behov for nøjagtig styring for hunde i forsøg (jf. punkt 2.2.3 i det generelle afsnit).

Da hvalpes temperaturregulering er begrænset i de første ti levedage, bør de have supplerende lokal opvarmning i fødeboksen.

2.3. Luftfugtighed

Det anses ikke for nødvendigt at styre den relative luftfugtighed, da hunde uden negative virkninger kan udsættes for store udsving i den relative luftfugtighed.

2.4. Belysning

Det er acceptabelt at holde hunde ved den naturlige 24-timers lys/mørkecyklus. Hvis kunstig belysning sørger for den lyse del af døgnet, skal den vare mellem 10 og 12 timer om dagen.

Hvis naturlig belysning overhovedet ikke er mulig, bør der sørges for svagt nattelys (5-10 lux), for at hundene kan se lidt, og for at tage hensyn til deres startle-refleks.

2.5. Støj

Støjen i hundekenneler kan nå op på niveauer, der bevisligt er skadelige for mennesker, og som kan påvirke hundes sundhed eller fysiologi. Derfor er det vigtigt at overveje at anvende metoder, der reducerer støjen i anlæg til hunde. Ved at tage hensyn til hundenes adfærdsmæssige behov ved udformningen af anlægget kan deres gøen reduceres. Meget af støjen skyldes hundenes egen gøen, men kan også hidrøre fra driften af anlægget og trænge ind udefra. Enhver støjkilde, der kan stimulere til yderligere gøen, bør derfor begrænses så meget som muligt. Støj, der trænger ind udefra, kan reduceres, ved at anlægget er rigtigt placeret og har en passende arkitektonisk udformning. Støj, der frembringes inden for anlægget, kan nedbringes ved hjælp af lydabsorberende materialer eller konstruktioner. Når anlæg til hunde udformes eller ændres, bør der indhentes sagkyndig rådgivning om støjreduktion.

2.6. Alarmsystemer

(Se punkt 2.6 i det generelle afsnit)

3. Sundhed

(Se punkt 4.1 og 4.4 i det generelle afsnit)

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

4.1. Anbringelse

Hunde bør anbringes i socialt harmoniske grupper i lokalerne, medmindre det er umuligt på grund af videnskabelige procedurer eller velfærdskrav. Der er behov for særlig omhu, når hundene skal omgrupperes, eller en fremmed hund skal indsættes i en gruppe. I alle tilfælde bør der hele tiden holdes øje med gruppernes sociale harmoni.

Udendørs løbegårde bør så vidt muligt være tilgængelige, idet de udgør en mulighed for miljøberigelse for hunde på såvel opdrætter- som brugervirksomheder.

Enkeltanbringelse af hunde kan, selv i korte perioder, være en betydelig stressfaktor. Hunde bør derfor ikke anbringes alene i mere end 4 timer, medmindre det er berettiget af velfærdsmæssige eller veterinære grunde. Beslutning om enkeltdyrsanbringelse i mere end 4 timer af hensyn til det pågældende forsøg bør træffes i samråd med dyreteknikeren og den kompetente person, der er ansvarlig for rådgivning i forbindelse med dyrenes trivsel.

I så fald bør der afsættes yderligere ressourcer til hundenes velfærd og pasning. Alle hunde, der er anbragt alene, bør dagligt have ekstra menneskelig kontakt samt visuel, auditiv og, om muligt, fysisk kontakt med andre hunde.

Medmindre videnskabelige grunde taler herimod, bør hunde, der er anbragt alene, dagligt gives mulighed for at motionere i et særskilt område — om muligt sammen med andre hunde. Dette bør ske i samspil med personalet og under overvågning heraf.

Avlshanner bør om muligt anbringes i socialt harmoniske par eller grupper eller sammen med tæver. Højdrægtige tæver bør først flyttes til fødeboksen mellem en og to uger før den forventede fødsel. Mens de er i fødeboksen, bør de dagligt have ekstra menneskelig kontakt

Hundes sociale adfærd udvikles i alderen fra 4 til 20 uger. I den periode er det især vigtigt, at hunden har social kontakt med søskende fra kuldet, voksne hunde (f.eks. moderen) og mennesker, og at den vænnes til de forhold, den sandsynligvis vil møde fremover. Daglig håndtering i denne følsomme udviklingsfase er en forudsætning for den sociale adfærd hos den voksne hund, og det er blevet påvist, at kortvarig håndtering allerede fra den første dag efter fødslen har betydning, da hvalpene allerede er i stand til at reagere på lugte og berøringer.

4.2. Miljøberigelse

Udformningen af indendørs og udendørs anlæg bør give hundene et vist element af uforstyrrethed og sætte dem i stand til at udøve en vis kontrol over deres sociale samspil.

Der bør sørges for særskilte områder til forskellige aktiviteter. Det kan f.eks. ske ved at sørge for hævede platforme og opdelinger af indelukket.

Godbidder og legetøj gavner dyrenes velfærd, forudsat at de anvendes fornuftigt og overvåges på passende vis. Da tygning er en vigtig adfærd, bør der sørges for genstande, der opfylder dette behov.

Motion har først og fremmest den fordel, at den giver hundene yderligere muligheder for at opleve et komplekst og varieret miljø og øge samspillet med andre hunde og mennesker. Det er især vigtigt, hvis disse behov ikke fuldt ud kan opfyldes inden for arealet i anlægget. Medmindre videnskabelige eller veterinære grunde taler herimod, bør hunde derfor helst dagligt flyttes til et særskilt område og have lov til at motionere — om muligt sammen med andre hunde. Dette bør ske i samspil med personalet og under overvågning heraf.

4.3. Anlæg — dimensioner og gulvbelægning

Anlæggene, herunder opdelinger mellem anlæggene, bør udgøre et robust miljø, der er let at rengøre. De bør være udformet og konstrueret med henblik på at skabe et åbent og lyst anlæg, der giver hundene et godt udsyn til andre hunde og til personalet uden for deres eget anlæg.

4.3.1. Dimensioner

Disse retningslinjer har til formål at tilskynde til gruppeanbringelse af hunde og tillade passende miljøberigelse. Det bør bemærkes, at der inden for dette koncept og denne strategi kraftigt tilskyndes til, at hunde holdes i store, socialt harmoniske grupper både for at øge det disponible gulvareal og for at forstærke mulighederne for socialisering.

Hunde bør aldrig tvinges til at tilbringe hele deres liv udendørs, og de bør til enhver tid have adgang til et indendørs anlæg, der opfylder de i disse retningslinjer opstillede krav til konstruktion og miljøstyring. Det indendørs anlæg bør udgøre mindst 50 % af den minimumsplads, der skal stilles til rådighed for hundene, jf. tabel D.1 nedenfor.

De nedenfor angivne pladstildelinger er baseret på krav for beagler, men langt større pladstildelinger kan være nødvendig til kæmperacer som f.eks. sanktbernhardshunde eller irske ulvehunde. Når det drejer sig om andre racer end laboratoriebeagler, bør pladstildelingen fastsættes i samråd med dyrlæger og den ansvarlige myndighed.

Tabel D.1.

Minimumskrav til anbringelse af hunde

Vægt (kg) Areal (minimum) (m2) Gulvareal (minimum) for et eller to dyr (m2) For hvert yderligere dyr tillægges som minimum (m2) Højde (minimum) (m) indtil 20 4 4 2 2 over 20 4 8 4 2

Hunde, der er anbragt sammen i par eller grupper, kan hver især nøjes med det halve af det samlede areal (2 m2 til en hund på under 20 kg, 4 m2 til en hund på over 20 kg), mens de er i forsøg som defineret i direktiv 86/609/EØF, hvis en sådan adskillelse er af afgørende betydning af videnskabelige grunde. Det tidsrum, hvor en hund således har mindre plads, bør være så kort som muligt og bør under ingen omstændigheder være længere end 4 timer En sådan regel har til formål at fremme anbringelse i par (navnlig ved toksikologiske undersøgelser), samtidig med at man imødekommer behovet for at overvåge foderindtag og foretage observationer efter indtagelsen.

Yderligere begrænsninger af dyrenes sociale eller fysiske udfoldelsesmuligheder, f.eks. i et metabolismebur eller fysisk fiksering med et tøjr, kan gå alvorligt ud over dyrenes velfærd. Anbringelse i et metabolismebur eller lignende med videnskabeligt formål bør ske på et areal, der ligger så tæt som muligt på ovennævnte krav og ikke er mindre end det, der er nødvendigt til, at dyret kan strække sig helt, kan ligge ned og vende rundt.

4.3.2. Diegivende tæver og deres kuld samt hvalpe op til 7,5 kg

En diegivende tæve og dens kuld bør have samme pladstildeling som en enkelt tæve af tilsvarende vægt. Fødeboksen bør være indrettet således, at tæven kan bevæge sig væk fra hvalpene og til et tilstødende område eller en hævet platform.

Den normale alder for hvalpes fravænning er 6-9 uger.

Tabel D.2.

Minimumskrav til anbringelse af fravænnede hvalpe

Hundens vægt (kg) Areal (minimum) (m2) Gulvareal pr. dyr (minimum) (m2) Højde (minimum) (m) indtil 5 4 0,5 2 over 5 til 10 4 1,0 2 over 10 til 15 4 1,5 2 over 15 til 20 4 2 2 over 20 8 4 2

4.3.3. Gulvbelægning

Gulvet i anlæg til hunde skal helst være fast og gennemgående og med en jævn og skridsikker belægning. For alle hunde bør der sørges for et behageligt og fast hvileområde — f.eks. ved brug af tilbehør såsom hævede lejer eller platforme.

Åbne gulve, f.eks. riste eller trådnet, bør ikke benyttes til hunde. Hvis det er berettiget at benytte åbne gulve, bør de udformes og konstrueres med stor omhu for at undgå smerter, skader eller sygdomme, og for at dyrene kan udøve normal adfærd. Hvis der opstår velfærdsproblemer som følge af gulvbelægningen, bør der indhentes dyrlægerådgivning, og hundene flyttes om nødvendigt til en fast guldbelægning.

Diende hvalpe samt højdrægtige og diegivende tæver bør ikke holdes på åbne gulvsystemer.

Gulvets kvalitet og belægning i en udendørs løbegård behøver ikke at opfylde kravene til et indendørs anlæg, forudsat at det er let at rengøre og ikke kan skade hundene fysisk.

4.4. Fodring

(Se punkt 4.6 i det generelle afsnit)

4.5. Vanding

(Se punkt 4.7 i det generelle afsnit)

4.6. Underlag, strøelse og redemateriale

Hvis hunde holdes på faste gulve, letter lidt strøelse rengøringen, og det minimerer behovet for regelmæssig afvaskning eller spuling.

Højdrægtige og diegivende tæver bør forsynes med et leje og strøelse til hjælp under fødslen og ved diegivning. Hvalpe har også gavn af strøelse, og det samme har visse racer, f.eks. greyhound.

4.7. Rengøring

Alle anlæg, der er i brug, bør rengøres mindst en gang om dagen. Alle ekskrementer mv. og tilsmudsede materialer bør fjernes fra alle de steder, som hundene benytter, mindst en gang hver dag og om fornødent oftere.

Rengøring i form af spuling af anlæggene bør foretages, når dette er nødvendigt, men bør ikke medføre, at hundene bliver våde. Når anlæggene spules, bør hundene flyttes til et tørt sted, og de bør først sættes tilbage, når der er rimelig tørt.

4.8. Håndtering

(Se punkt 4.1 i dette afsnit samt punkt 4.10 i det generelle afsnit)

4.9. Aflivning på en human måde

(Se punkt 4.11 i det generelle afsnit)

4.10. Journaler

(Se punkt 4.12 i det generelle afsnit)

4.11. Identifikation

(Se punkt 4.13 i det generelle afsnit)

E. ARTSSPECIFIKKE RETNINGSLINJER FOR FRITTER

1. Indledning

Fritter (Mustela putorius furo) er kødædere, som under naturlige forhold æder små pattedyr, fugle, fisk og hvirvelløse dyr. De har en kompleks jagtadfærd og vil gerne hamstre føde, men æder ikke fordærvet materiale.

Skønt fritten i naturen generelt er et solitært dyr, synes det at have en positiv velfærdseffekt, hvis de anbringes i fangenskab i socialt harmoniske grupper. Fritter lever normalt i gange, og i fangenskab vil de således gerne have materialer, f.eks. rør, som de kan kravle og lege i.

Fritter yngler normalt en gang om året. Parringen foregår om foråret. I ynglesæsonen er hannerne fjendtlige over for fremmede hanner, som de slås ihærdigt med. På det tidspunkt kan det derfor være nødvendigt at anbringe hanner alene.

Fritten er et intelligent, nysgerrigt og vævert dyr, der gerne vil lege, og det bør der tages hensyn til ved udformningen af anlægget og ved håndteringen af dyret. Det er nødvendigt med et komplekst anlæg, dyrene ikke kan undslippe fra, og som giver dem mulighed for at anvende et bredt adfærdsrepertoire.

2. Miljø og miljøstyring

2.1. Ventilation

(Se punkt 2.1 i det generelle afsnit)

2.2. Temperatur

Fritter bør holdes inden for et temperaturområde på 15-24 oC.

Da fritter ikke har veludviklede svedkirtler, bør de for at undgå hedeslag ikke udsættes for høje temperaturer.

2.3. Luftfugtighed

Det anses ikke for nødvendigt at styre eller registrere den relative luftfugtighed, da fritter uden negative virkninger kan udsættes for store udsving i den relative luftfugtighed.

2.4. Belysning

Lyskilden og lystypen bør ikke være generende for dyrene, og der bør udvises særlig omhu med fritter — navnlig hvis det er albinoer — der er anbragt på den øverste række i et reolsystem.

Det er acceptabelt at holde fritter ved den naturlige 24-timers lys/mørkecyklus.

Hvis den lyse del af perioden leveres af kunstigt lys, bør denne vare mindst 8 og normalt højst 16 timer dagligt.

Det bør imidlertid bemærkes, at variation i lys/mørkecyklus er nødvendigt for styringen af reproduktionscyklus (f.eks. kan lysperioden variere fra 6 til 16 timer).

Hvis naturlig belysning overhovedet ikke er mulig, bør der sørges for svagt nattelys, for at fritterne kan se lidt, og for at tage hensyn til deres startle-refleks.

2.5. Støj

Mangel på lyd eller anden støj kan være skadelig og kan gøre fritter nervøse. På den anden side har man observeret, at høje ukendte lyde og vibrationer kan være årsag til stress-relaterede sygdomme hos fritter; de bør derfor undgås. Det er vigtigt at overveje metoder til at nedbringe pludselige eller ukendte lyde i anlæg til fritter, herunder lyde, der stammer fra driften af anlægget, eller lyde, som trænger ind udefra. Støj, der trænger ind udefra, kan styres, ved at anlægget er rigtigt placeret og har en passende arkitektonisk udformning. Støj, der frembringes inden for anlægget, kan styres ved hjælp af lydabsorberende materialer eller konstruktioner. Når anlæg udformes eller ændres, bør der indhentes sagkyndig rådgivning.

2.6. Alarmsystemer

(Se punkt 2.6 i det generelle afsnit)

3. Sundhed

(Se punkt 4.1 og 4.4 i det generelle afsnit)

4. Anbringelse, miljøberigelse og pasning

4.1. Anbringelse

Dyrene bør holdes i socialt harmoniske grupper, medmindre der er veterinære eller velfærdsmæssige grunde til at anbringe dem enkeltvis.

I yngletiden kan det være nødvendigt at holde voksne hanner enkeltvis for at undgå kampe og skader. På andre tidspunkter kan hanner derimod med fordel holdes i grupper.

Drægtige hunner bør kun anbringes for sig selv i den sidste del af drægtighedsperioden og højst to uger før fødslen.

Adskillelse af dyr, der normalt er anbragt i grupper, kan udgøre en betydelig stressfaktor. Hvis det sker i et tidsrum af mere end 24 timers varighed, bør det anses for særdeles negativt for dyrenes velfærd. Fritter bør derfor ikke anbringes alene i mere end 24 timer, medmindre det er berettiget af veterinære eller velfærdsmæssige grunde. Beslutning om enkeltdyrsanbringelse i mere end 24 timer af hensyn til det pågældende forsøg bør træffes i samråd med dyreteknikeren og den kompetente person, der er ansvarlig for rådgivning i forbindelse med dyrenes trivsel.

Hvis dyr anbringes enkeltvis, uanset om det er af videnskabelige eller velfærdsmæssige årsager, bør der afsættes yderligere ressourcer til dyrenes velfærd og pasning. Alle fritter, der er anbragt alene, bør dagligt have ekstra menneskelig kontakt samt visuel, auditiv og, om muligt, fysisk kontakt med andre fritter.

Der bør tages hensyn til den sociale adfærd hos fritter ved at sørge for regelmæssigt samspil med andre fritter ved gruppeanbringelse og regelmæssig håndtering. Generelt ser det ud til, at fritter har gavn af sådan regelmæssig og tryg håndtering, og det bør opmuntres, da resultatet er højere kvalitet og mere sociale dyr.

Den sociale adfærd hos fritter udvikler sig tidligt, og det er vigtigt, at den unge fritte har social kontakt med andre fritter (f.eks. fra samme kuld) og med mennesker (f.eks. dyrepassere). Daglig håndtering på dette følsomme udviklingstrin er en forudsætning for den voksne frittes sociale adfærd. Man har registreret, at jo hyppigere disse kontakter er, desto roligere bliver dyret, og disse kontakter bør fortsættes helt ind i deres voksne liv.

4.2. Miljøberigelse

Udformningen af anlæg til fritter bør opfylde dyrenes arts- og avlsspecifikke behov. De bør være fleksible, så det er muligt at tage højde for nyskabelser baseret på ny viden.

Udformningen af anlægget bør give fritterne et vist element af uforstyrrethed og sætte dem i stand til at udøve en vis kontrol over deres sociale samspil.

Ud over de nedenfor beskrevne minimumsgulvarealer bør der sørges for særskilte områder til forskellige aktiviteter, f.eks. hævede platforme og opdelinger af indelukket. Redekasser bør konstrueres således, at de kan rumme fritteungerne inden for reden.

Miljøberigelse i form af beholdere og rør — af pap eller hård plast — samt papirsposer stimulerer adfærden både med hensyn til udforskning og leg. Vandbade/skåle anvendes i udstrakt grad af fritter.

4.3. Anlæg — dimensioner og gulvbelægning

Disse retningslinjer har til formål at tilskynde til gruppeanbringelse af fritter og tillade passende miljøberigelse. Det bør bemærkes, at der inden for dette koncept og denne strategi kraftigt tilskyndes til, at fritter holdes i store, socialt harmoniske grupper både for at øge det disponible gulvareal og for at forstærke mulighederne for socialisering.

Anlæggene, herunder opdelinger mellem anlæggene, bør udgøre et robust miljø, der er let at rengøre. De bør være udformet og konstrueret med henblik på at skabe et åbent og lyst anlæg, der giver fritterne et godt udsyn til andre fritter og til personalet uden for deres eget anlæg. Der bør være mulighed for, at fritterne kan søge tilflugt og være uforstyrrede inden for deres eget anlæg og navnlig uden for synsvidde af fritter i andre anlæg.

Da fritter har en bemærkelsesværdig evne til at undslippe, bør anlægget udformes, så dyret ikke kan undslippe eller komme til skade under flugtforsøg.

Anlæggets anbefalede minimumshøjde er 50 cm. Fritten elsker at klatre, og denne højde gør det lettere at sørge for egnet miljøberigelse. Gulvarealet skal være stort nok til, at fritten kan bevæge sig rundt, og til at give fritten mulighed for at vælge områder til at sove og æde og til urinering/afføring. For at der kan blive plads nok til et komplekst miljø, bør ingen anlæg til dyr være på under 4 500 cm2. Minimumskravene til plads til hver enkelt fritte er som følger:

Tabel E.1.

Minimumskrav til anbringelse af fritter

Areal (minimum) (cm2) Gulvareal pr. dyr (minimum) (cm2) Højde (minimum) (cm) Dyr op til 600 g 4 500 1 500 50 Dyr over 600 g 4 500 3 000 50 Voksne hanner 6 000 6 000 50 Hun med unger 5 400 5 400 50

Anlæggene bør være rektangulære i stedet for kvadratiske for at fremme bevægelsesaktivitet.

Hvis fritterne anbringes på et areal, der er mindre end ovenstående minimumskrav til videnskabelige formål, f.eks. i et metabolismebur, kan det gå alvorligt ud over dyrenes velfærd.

4.3.1. Gulvbelægning

Gulvet i anlæg til fritter bør være fast og gennemgående og med en jævn og skridsikker belægning. Supplerende tilbehør såsom lejer eller platforme bør sikre alle fritterne et varmt og behageligt hvilested.

Åbne gulve, f.eks. riste eller trådnet, bør ikke benyttes til fritter.

4.4. Fodring

(Se punkt 4.6 i det generelle afsnit)

4.5. Vanding

(Se punkt 4.7 i det generelle afsnit)

4.6. Underlag, strøelse og redemateriale

Strøelse er nødvendigt til alle fritter. Desuden skal der sørges for redemateriale såsom hø, halm eller papir. Dybstrøelsessystemer anses for at berige dyrenes miljø yderligere.

Det anbefales endvidere at bruge strøelse for at lette rengøringen og minimere behovet for regelmæssig afvaskning eller spuling.

4.7. Rengøring

Rengøring i form af spuling af anlæggene bør ikke medføre, at fritterne bliver våde. Når anlæggene spules, bør fritterne flyttes til et tørt sted, og de bør først sættes tilbage, når der er rimelig tørt.

Fritter plejer at have afføring i et område af buret op mod en lodret overflade. At sørge for en afføringsbakke kan være hensigtsmæssigt og kan reducere hyppigheden af den rengøring, der er nødvendig for resten af anlægget.

Alle ekskrementer og tilsmudsede materialer bør dagligt — og om nødvendigt oftere — tømmes ud af afføringsbakkerne og/eller fjernes fra alle andre områder, som fritterne benytter til at forrette deres nødtørft.

Beslutninger om, hvor ofte der gøres rent i resten af anlægget, bør baseres på faktorer som belægningsgraden, anlæggets udformning og ynglefasen, f.eks. fasen lige før fødsel.

4.8. Håndtering

(Se punkt 4.10 i det generelle afsnit)

4.9. Aflivning på en human måde

(Se punkt 4.11 i det generelle afsnit)

4.10. Journaler

(Se punkt 4.12 i det generelle afsnit)

4.11. Identifikation

(Se punkt 4.13 i det generelle afsnit)

F. ARTSSPECIFIKKE RETNINGSLINJER FOR PRIMATER (BORTSET FRA MENNESKER)

a. Generelle betragtninger

1. Indledning

At holde primater (bortset fra mennesker) (i det følgende benævnt »primater«) i laboratoriet skaber en række problemer, der ikke findes i forbindelse med andre almindeligt anvendte laboratoriepattedyr. Primater er ikke domesticerede, men vilde dyr; de fleste er desuden trælevende. Det, at de er vilde dyr, betyder, at de er mere vagtsomme end domesticerede arter og således reagerer voldsomt over for uvante og skræmmende stimuli. I modsætning til domesticerede arter er de ikke valgt, fordi de er omgængelige i forhold til mennesker og har en lav aggressionstærskel. Venlig kontakt på et tidligt tidspunkt mellem små unger og dyrepassere vil resultere i et mindre sky dyr, idet dyrene lærer, at mennesker, de kender, ikke udgør en trussel, men dyrene vil fortsat have de fleste af deres vilde artsfælles egenskaber. I modsætning til ikke-trælevende laboratoriepattedyr vil primater flygte vertikalt, snarere end horisontalt, som reaktion på rovdyr på jorden; selv de arter, der lever mindst i træerne, søger tilflugt i træer eller på klippevægge. Anlæggets højde bør derfor tillade, at dyret kan sidde tilstrækkeligt højt oppe til at føle sig sikkert. Rumopdelingen af anlæg til primater er af overordentlig betydning. Det er afgørende, at dyrene kan anvende så meget af rummet som muligt, fordi de færdes i et tredimensionelt rum, da de er trælevende. I det øjemed bør der forefindes siddegrene og klatrekonstruktioner.

Primater er altså vilde dyr og vil gerne klatre, og dertil kommer, at de har avancerede kognitive evner og en kompleks fødesøgningsadfærd og social adfærd. De har derfor behov for komplekse, stimulusberigede miljøer, der tillader, at de kan anvende et normalt adfærdsrepertoire. Gruppestrukturen bør imidlertid være således, at normal adfærd, der tyder på psykisk belastning eller smerte, eller som må forventes at føre til skader, holdes på et minimum.

Primater, der anvendes til videnskabelig forskning, bør være avlet i fangenskab og om muligt opdrættet på stedet for at undgå transportstress. Man kender alderen på, ophavet til og sundhedsstatus for dyr avlet i fangenskab, og de er blevet opdrættet ifølge standardiseret husdyravlspraksis. Hvis primater skal importeres, bør de om muligt være afkom af etablerede avlskolonier med høje standarder for velfærd og pasning. De bør være zoonosefri. Vilde dyr indfanget i naturen bør kun anvendes under ekstraordinære omstændigheder, da de udgør en sundhedsfare for personalet, har en ukendt forhistorie og må forventes at være mere bange for mennesker. I nogle tilfælde kan der være betydelig dødelighed blandt dyrene på indfangningsstedet og under transporten til anbringelsesstedet i oprindelseslandet.

Der foreligger supplerende oplysninger om de almindeligt opdrættede og anvendte laboratoriearter. Der bør søges yderligere rådgivning om andre arters behov (eller hvis der opstår adfærds- eller avlsmæssige problemer) hos erfarne primateksperter og dyrepassere for at sikre, at der tages hånd om eventuelle særlige artsspecifikke behov.

2. Miljø og miljøstyring

2.1. Ventilation

(Se punkt 2.1 i det generelle afsnit)

2.2. Temperatur

Dyrene har i fangenskab begrænsede muligheder for at håndtere klimaændringer gennem deres naturlige adfærd, og derfor afspejler de temperaturintervaller, der angives for laboratoriedyrene, ikke nødvendigvis de temperaturintervaller, dyrene oplever i naturen. Generelt er de angivne temperaturintervaller optimale for dyrene og behagelige for personalet. Når der anvendes udendørs anlæg, er det af afgørende betydning, at alle dyr kan komme i ly for dårligt vejr, og at de til enhver tid har adgang til passende, opvarmede indendørsanlæg. Dette er særlig vigtigt i forbindelse med avlskolonier med store udendørs anlæg for at reducere risikoen for forfrysninger og tab af nyfødte unger i vintermånederne.

2.3. Luftfugtighed

Selv om visse primater lever i tropiske regnskove med høj luftfugtighed, og andre lever i tørre områder, er det ikke nødvendigt at efterligne disse forhold ved etablerede kolonier i laboratorier. En relativ luftfugtighed på 40-70 % er sædvanligvis behagelig både for dyr og personale. Der bør drages omsorg for (se de enkelte arter), at dyrene ikke udsættes for en for lav luftfugtighed, og længere tids udsættelse for en luftfugtighed uden for det angivne luftfugtighedsinterval bør undgås, især for vestaber, som kan være tilbøjelige til at få luftvejsproblemer.

2.4. Belysning

De fleste primater, der holdes som laboratoriedyr, bør have en døgncyklus med 12 timers lys og 12 timers mørke. For nogle arter kan kunstig daggry- og tusmørkebelysning være gavnlig. For nataktive arter såsom nataber (Aotus trivirgatus) bør denne cyklus ændres ved anvendelse af dæmpet rødt lys i en del af den normale arbejdsdag for at gøre det muligt at observere dyrene i deres aktive perioder og udføre de rutinemæssige pasningsopgaver på en sikker måde. Lokaler, der huser primater, bør så vidt muligt have vinduer, da disse giver naturligt lys og kan være miljøberigende.

2.5. Støj

Om dagen kan afslappende baggrundslyde som musik el