Kommissionens beslutning

af 11. december 2001

om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53

(Sag COMP/E-1/37.027 - Zinkphosphat)

(meddelt under nummer K(2001) 4237)

(Kun den engelske, den franske og den tyske udgave er autentiske)

(EØS-relevant tekst)

(2003/437/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86(1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1216/1999(2), særlig artikel 3 og 15,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 2. august 2000 om at indlede en procedure i den foreliggende sag,

efter at have givet de berørte virksomheder lejlighed til at udtale sig om Kommissionens klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning (EF) nr. 2842/98 af 22. december 1998 om høring af parter i visse procedurer efter EF-traktatens artikel 85 og 86(3),

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål,

under henvisning til den afsluttende rapport fra høringskonsulenten i den foreliggende sag(4), og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFREMSTILLING

1.1. RESUMÉ AF OVERTRÆDELSEN

(1) Denne beslutning, hvorved der pålægges bøder for overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53, er rettet til følgende virksomheder:

- Britannia Alloys & Chemicals Limited ("Britannia")

- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG ("Heubach")

- James M. Brown Limited ("James Brown")

- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA ("SNCZ")

- Trident Alloys Limited ("Trident")

- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S ("Waardals").

(2) Overtrædelsen består i, at producenterne af zinkphosphat har deltaget i en vedvarende aftale og/eller samordnet praksis i strid med EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, som omfattede hele EU samt Norge, Østrig, Sverige og Finland, hvorved de:

- aftalte prisen på produktet

- aftalte og implementerede et arrangement for iværksættelse af prisforhøjelser

- fordelte markeder og kvoter for markedsandele mellem sig

- fordelte specifikke kunder mellem sig.

(3) Virksomhederne deltog i overtrædelsen i følgende perioder:

- Britannia: fra den 24. marts 1994 til den 15. marts 1997

- Heubach: fra den 24. marts 1994 til den 13. maj 1998

- James Brown: fra den 24. marts 1994 til den 13. maj 1998

- SNCZ: fra den 24. marts 1994 til den 13. maj 1998

- Trident: fra den 15. marts 1997 til den 13. maj 1998

- Waardals: fra den 24. marts 1994 til den 13. maj 1998.

1.2. ZINKPHOSPHATINDUSTRIEN

1.2.1. PRODUKTET

(4) Den foreliggende sag vedrører zinkorthophosphater. Selv om der kan være en smule forskel på de kemiske formler for zinkorthophosphater (de kan være "dihydratiserede" eller "tetrahydratiserede"), er der tale om et ensartet kemisk produkt, som i det følgende under ét benævnes "zinkphosphat".

(5) Zinkphosphat fremstilles af zinkoxid og phosphorsyre. Det er et ikke-giftigt produkt og fås normalt som et løst, mikroniseret hvidt pulver.

(6) Zinkphosphat bruges i vid udstrækning som korrosionshindrende mineralpigment i beskyttende overfladebehandlinger. Malingproducenter bruger det til at fremstille korrosionshindrende industrimaling til automobil-, luftfarts- og søfartssektoren.

1.2.2. PRODUCENTERNE

(7) Zinkphosphat er altid primært blevet fremstillet i Europa. Efter at det er blevet et højperformant eksportprodukt, sidder fem vesteuropæiske producenter på stort set hele verdensmarkedet. Resten fremstilles af to virksomheder i USA og nogle få mindre producenter, primært beliggende i asiatiske lande.

1.2.2.1. Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG

(8) Dr.Hans Heubach GmbH & Co. KG ("Heubach") har hovedsæde i Langelsheim (Niedersachsen) i Tyskland. Virksomheden har ca. 1000 ansatte og fremstiller og distribuerer specielle organiske pigmenter og mineralpigmenter, der primært anvendes som ingredienser ved fremstillingen af trykfarver, plaststoffer og malinger.

(9) Heubachs omsætning på verdensplan var i 2000 på 71,02 mio. EUR.

(10) Heubach sælger zinkphosphat - også modificerede typer. Standardzinkphosphat markedsføres under betegnelsen "ZP10". De modificerede typer markedsføres som "Heucophos". Produktionen af zinkphosphat startede i 1981.

1.2.2.2. James M. Brown Limited

(11) James M. Brown Limited ("James Brown") er en mindre virksomhed beliggende i Stoke-on-Trent (Staffordshire) i Det Forenede Kongerige. Virksomheden har ca. 100 ansatte.

(12) James Brown beskæftiger sig med fremstilling af mineralpigmenter såsom cadmiumpigmenter, zinkoxid, metalstearater og zinkphosphat. James Brown har fremstillet zinkoxid i mange år, men zinkphosphat udgør kun en mindre del af virksomhedens produktion. Virksomheden kom ind på dette marked i 1990 efter at have overtaget en virksomhed ved navn Diroval. James Browns zinkphosphat markedsføres under varemærket "Diroval".

(13) James Browns omsætning på verdensplan var i 2000 7,38 mio. GBP (12,12 mio. EUR).

(14) James Brown fremstiller kun standardzinkphosphat. Produktet fås i en standardkvalitet, en mikroniseret kvalitet og en vandbaseret kvalitet.

1.2.2.3. Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA

(15) Société Nouvelle des Couleurs Zinciques ("SNCZ") har hovedsæde i Beauchamp (Val-d'Oise) i Frankrig. SNCZ, som i øjeblikket har 40 ansatte, blev oprettet i 1984 i forbindelse med overtagelsen af Société des Couleurs Zinciques ("SCZ"). En belgisk kemikoncern, Société Chimique Prayon-Rupel SA ("Prayon") opkøbte 50 % af aktierne og driver i dag virksomheden (resten af aktierne er privatejede familieaktier).

(16) Prayon omfatter 20 datterselskaber. Koncernen er specialiseret inden for phosphorsyre, phosphatderivativer, gødningsstoffer og pigmenter. Ti af datterselskaberne er fremstillingsvirksomheder, medens de øvrige ti er salgsvirksomheder; Prayon havde i 1998 en samlet omsætning på 11,32 mia. BEF (278,80 mio. EUR)(5).

(17) Det tidligere SCZ fremstillede zinkoxid, malingpigmenter og zinkstøv. Det besad anerkendt ekspertise inden for disse aktiviteter. I dag har SNCZ opgivet produktionen af zinkoxid og fremstiller primært zinkphosphat og zink-, strontium- og bariumchromater. Alle disse produkter er korrosionshindrende mineralpigmenter, der anvendes i maling- og overfladebelægningsindustrien.

(18) SNCZ deler kontorer i Beauchamp med en "søstervirksomhed" ved navn Silar SA ("Silar"), der kontrolleres af den familie, der har 50 % af aktierne i SNCZ. De to virksomheder er fælles om det administrative personale, men har særskilte salgs- og marketingafdelinger. Silars vigtigste opgave er at markedsføre den zinkoxid, der fremstilles af Silox SA ("Silox"), som er et datterselskab under Prayon, beliggende i Belgien.

(19) SNCZ er i dag verdens næststørste producent af korrosionshindrende pigmenter. Dets omsætning på verdensplan var i 2000 17,08 mio. EUR.

(20) SNCZ fremstiller både standardzinkphosphat og modificerede typer zinkphosphat. Standardtyperne markedsføres under betegnelserne "PZ20" ("tetrahydratiseret") og "PZ W2" ("dihydratiseret"). De modificerede typer markedsføres under betegnelserne "Novinox PZ02", "Phosphinal PZ04" og "Phosphinox PZ06".

1.2.2.4. Trident Alloys Limited (tidligere Britannia Alloys and Chemicals Limited)

(21) Det nuværende Trident Alloys Limiteds ("Trident") zinkvirksomhed har i mere end 100 år haft til huse på en fabrik i Bloxwich nær Walsall (West Midlands) i Det Forenede Kongerige.

(22) Der har i denne periode været flere ejerskifter i tilknytning til de zinkbaserede aktiviteter. I 1980'erne var den zinkbaserede virksomhed ejet af den australske metal- og minekoncern Rio Tinto Zinc Corporation plc ("RTZ"). Inden for RTZ blev virksomheden drevet af ISC (Alloys) Ltd. I 1990 blev en del af RTZ (inklusive den zinkbaserede virksomhed) optaget til notering på Australiens børs og udskilt af koncernen. Den blev derefter overtaget af den australske koncern Pasminco og blev til Pasminco Europe (ISC Alloys) Ltd ("Pasminco Europe-ISC Alloys"). Da Pasminco-koncernen trak sig ud af Europa i starten af 1990'erne, blev Pasminco Europe-ISC Alloys' zinkvirksomhed i oktober 1993 solgt til et andet australsk selskab, MIM Holdings Ltd ("MIM"), som overdrog det til sit britiske datterselskab, Britannia Alloys and Chemicals Ltd ("Britannia"). I 1996 satte MIM Britannias zinkvirksomhed til salg. I starten af 1997 gennemførte ledelsesgruppen for Britannias zinkvirksomhed en såkaldt "management buy-out" finansieret af Lloyds Development Capital, som er et venturekapitaldatterselskab under Lloyds TSB-koncernen. Det lykkedes ledelsesgruppen at overtage virksomheden den 15. marts 1997 ved at lade det nyoprettede selskab, Trident Alloys Limited, opkøbe fabrikken i Bloxwich med tilhørende aktiviteter(6).

(23) Britannia, som fremstillede zinkprodukterne på fabrikken i Bloxwich fra den 29. oktober 1993 til den 15. marts 1997, eksisterer fortsat som et helejet datterselskab under MIM.

(24) Trident er en selvstændig virksomhed. Den oprindelige ledelsesgruppe omfattede seks direktører, der tilsammen ejede 45 % af aktiekapitalen, medens Lloyds-koncernen sad på majoriteten af de resterende aktier. Flere af direktørerne har siden forladt virksomheden. Den nuværende administrerende direktør tiltrådte i februar 1999.

(25) Trident fremstiller råvarer på basis af zinkmetal(7). Virksomhedens tre forretningsområder er støbelegeringer, produkter til katodisk beskyttelse af offeranoder samt zinkbaserede pigmenter, der går under fællesbetegnelsen "zinkprodukter". Disse produkter omfatter også zinkoxid, zinkstøv, zinkphosphat og zinkpulver.

(26) Trident har i dag 170 ansatte. Virksomheden havde i regnskabsåret 1999-2000 en samlet omsætning på verdensplan på 48,75 mio. GBP (76,07 mio. EUR)(8).

(27) Trident leverer fire typer Delaphos-zinkphosphat: "D2", "D4" (større vandindhold), "D2" med lavt blyindhold samt mikroniseret "D2". Disse typer anvendes alle som malingpigmenter, men tager sigte på specifikke behov hos kunderne. Trident fremstiller ikke modificerede typer zinkphosphat.

1.2.2.5. Waardals Kjemiske Fabrikker A/S

(28) Waardals Kjemiske Fabrikker A/S ("Waardals") har hovedsæde i Bergen i Norge. Virksomheden blev grundlagt i 1947 og har i dag ca. 30 ansatte.

(29) Waardals fremstillede oprindeligt organiske pigmenter, der anvendes i maling- og trykfarveindustrien. Senere gik virksomheden over til uorganiske stoffer og fremstillede primært zinkchromat. På grund af dets miljøskadelige virkninger har produktet gradvist fået mindre betydning. I 1975 begyndte virksomheden at fremstille zinkphosphat og modificerede typer zinkphosphat. Waardals fremstiller også zinkborat.

(30) Virksomhedens samlede omsætning på verdensplan i 2000 var på 57,52 mio. NOK (7,09 mio. EUR).

(31) Waardals fremstiller både standardzinkphosphat og modificerede typer zinkphosphat. Standardtyperne er de såkaldte "ZP-BS-M" og "ZP-M". De modificerede typer markedsføres under betegnelserne "Wacor ZBP-M", "Wacor ZBA" og "Wacor ZAP".

1.2.2.6. Andre producenter af zinkphosphat i verden

(32) Ud over de nævnte virksomheder sælger nogle få mindre virksomheder meget begrænsede mængder zinkphosphat på lokalt plan(9). Dette salg kan betragtes som værende uden betydning på EØS-plan.

(33) De amerikanske virksomheder Mineral Pigments Limited og Wayne Pigment Limited fremstiller ligeledes zinkphosphat (også modificerede typer), men opererer primært på det amerikanske marked.

(34) Blandt asiatiske zinkphosphatproducenter er Hanil (Korea), Kikuchi (Japan) og visse kinesiske producenter. De har tilsammen en ubetydelig andel af zinkphosphatmarkedet i EØS.

1.2.3. BRANCHEFORENINGER

(35) I den periode, den foreliggende beslutning vedrører, udvekslede de fem største europæiske producenter af zinkphosphat oplysninger og mødtes inden for brancheforeninger. Disse brancheforeninger indsamlede og kompilerede salgsdata for hver enkelt virksomhed og holdt til gengæld virksomhederne orienteret om markedets størrelse. Møderne havde også til formål at få drøftet en række spørgsmål af fælles interesse såsom miljøbeskyttelse, transport og lovgivning og forskrifter på området.

1.2.3.1. Sammenslutningen af Zinkphosphatproducenter ("ZIPHO")

(36) Undergruppen i Sammenslutningen af Zinkphosphatproducenter ("ZIPHO") blev etableret uformelt i maj 1994 som en "statistisk undergruppe" under Sammenslutningen af Zinkoxidproducenter ("ZOPA"), som er en branchegruppe under Det Europæiske Råd for Den Kemiske Industri ("CEFIC")(10). En repræsentant for CEFIC figurerede som branchegruppechef for ZIPHO.

(37) ZIPHO blev oprindeligt og primært oprettet med henblik på at indsamle og overvåge statistikker vedrørende zinkphosphatmarkedet. ZIPHO indsamlede og bearbejdede statistiske data om zinkphosphat frem til 1997, da zinkphosphatproducenterne besluttede at ophøre med at gøre brug af CEFIC.

(38) Zinkphosphatproducenterne mødtes også i ZIPHO for at drøfte emner af fælles interesse. I den periode, den foreliggende beslutning vedrører, blev der afholdt tre tekniske ZIPHO-møder, som fandt sted i CEFIC's kontorer i Bruxelles(11). ZIPHO-medlemmerne drøftede konsekvenserne for zinkphosphat af EU-initiativer vedrørende undersøgelse af de helbreds- og miljømæssige risici ved eksisterende kemiske produkter.

1.2.3.2. Verband der Mineralfarbenindustrie eV ("VdMI")

(39) Verband der Mineralfarbenindustrie eV ("VdMI") er de tyske producenters brancheforening for uorganiske pigmenter, trykfarver og tilsætningsstoffer til trykfarver, hvide forstærkende fyldstoffer, kemiske produkter til emaljer, glas og keramik, kunstnerfarver og farver til skolebrug samt farvestoffer til levnedsmidler. Organisationen har sæde i Frankfurt i Tyskland.

(40) VdMI indsamler interne statistikker for mange af de ovennævnte produkter. VdMI bearbejdede zinkphosphatproducenternes salgstal fra 1997 til 1999.

(41) I 1998 indkaldte VdMI til tre møder mellem zinkphosphatproducenter. De første to møder fandt sted henholdsvis den 31. juli og den 6. oktober 1998 i VdMI's kontorer. Det tredje møde fandt sted i Barcelona i Spanien den 9. november 1998. Ved denne lejlighed drøftede zinkphosphatproducenterne oprettelsen af en ny brancheforening ved navn Europæiske Zinkphosphatproducenter (European Manufacturers of Zinc Phosphate, "EMZP").

1.2.3.3. Sammenslutningen af Europæiske Zinkphosphatproducenter ("EMZP")

(42) Foreningen blev oprettet den 31. juli 1998 af Heubach, SNCZ, Trident og James Brown. Formålet med EMZP er ifølge vedtægterne at "fremme zinkphosphatproducenternes, deres ansattes og deres kunders fælles interesser, at arbejde for sikker fremstilling og brug af disse pigmenter og i øvrigt varetage medlemmernes og branchens interesser med lovlige og legitime midler"(12).

(43) EMZP var organiseret af VdMI, hvis sekretær også fungerede som sekretær for EMZP. En repræsentant for Heubach var formand for den nyoprettede forening, medens en repræsentant for Trident blev udpeget til næstformand.

1.2.4. DET RELEVANTE MARKED

1.2.4.1. Det relevante produktmarked

(44) Tidligere var zinkchromat det mest effektive og mest almindeligt anvendte korrosionshindrende pigment i malingindustrien. Forbruget af dette produkt er gået kraftigt tilbage i den seneste snes år, fordi det er giftigt og miljøskadeligt. Zinkphosphat er blevet stadigt mere efterspurgt i industrien som en ikke-giftig og effektiv erstatning og har gradvist erstattet zinkchromat, som næsten ikke anvendes længere i de vestlige lande, bortset fra til fremstilling af malinger beregnet til eksport til lande i Det Fjerne Østen og Latinamerika.

(45) En række mineralprodukter og endog organiske produkter kan til dels erstatte zinkphosphat som korrosionshindrende midler(13). I dag er den vigtigste erstatning for zinkphosphat calciumphosphat, som i malingkvaliteten er ca. 30 % billigere end zinkphosphat(14).

(46) Modificerede (eller "aktiverede") typer zinkphosphat(15) kan også erstatte standardzinkphosphat. Disse modificerede kvaliteter er normalt 30-60 % dyrere end almindelig zinkphosphat(16), men deres korrosionshindrende egenskaber er bedre, og der skal tilsættes mindre mængder til malingen for at opnå samme effekt. Modificerede typer zinkphosphat fremstilles i begrænsede mængder og var ikke omfattet af den konkurrencebegrænsende adfærd, som den foreliggende beslutning vedrører. Medmindre andet er anført, refererer tal og redegørelser i det følgende derfor udelukkende til standardzinkphosphat.

1.2.4.2. Det relevante geografiske marked

(47) Som nævnt kontrollerer fem europæiske producenter næsten hele verdensproduktionen af zinkphosphat. Hovedparten fremstilles i Europa. Det relevante geografiske marked kan derfor betragtes som værende verdensomspændende og dækker under alle omstændigheder hele EØS.

1.2.4.3. Udbuddet af zinkphosphat

(48) I de fem år fra 1994 til 1998 lå markedet for standardzinkphosphat i EØS rent mængdemæssigt på omkring 9400 metriske tons(17). Verdensmarkedet anslås til mellem 13000 og 14000 tons(18) og det amerikanske marked til 1600 ton. I samme periode var den gennemsnitlige pris i EØS ca. 1600 ECU/ton; den samlede værdi af det europæiske marked var således 15-16 mio. EUR. Efter de vesteuropæiske priser er værdien af verdensmarkedet ca. 22 mio. EUR.

(49) Det europæiske marked for zinkphosphat er et modent marked. Der har ikke været nogen vækst af betydning i de seneste år.

(50) Nedenstående tabel viser den samlede omsætning i 2000 hos hver af de fem største producenter af zinkphosphat og giver et indtryk af deres relative vægt på zinkphosphatmarkedet i EØS det sidste år, deres respektive overtrædelse fandt sted(19). Tallene er baseret på virksomhedernes svar på Kommissionens begæring om oplysninger(20).

>TABELPOSITION>

1.2.4.4. Efterspørgslen efter zinkphosphat

(51) Kunderne til zinkphosphat er de store malingproducenter. Markedet for maling er, selv om det er stærkt specialiseret og opdelt, domineret af nogle få multinationale kemiske koncerner. Der er for nylig sket en kraftig koncentration i sektoren, og i dag kontrollerer de ti største aktører ca. 80 % af verdens samlede malingproduktion(21). Det forventes, at Europas ti største producenter på lidt længere sigt vil øge deres markedsandel ganske betydeligt fra de nuværende 50 % til en koncentration på næsten 80 %.

(52) I Vesteuropa er de største malingproducenter i dag Akzo Nobel, ICI, Dupont, BASF, SigmaKalon (tilhører TotalFinaElf), Becker, Tikkurila, Jotun og Teknos.

(53) I 1997 blev der på verdensplan solgt 25 mio. tons maling, hvilket svarer til en samlet markedsværdi på ca. 50 mia. ECU. Det anslås, at malingmarkedet i Vesteuropa i 1997 udgjorde 6,2 mio. tons svarende til en værdi af 17,7 mia. ECU(22).

1.3. SAGSFORLØB

(54) Den 13.-14. maj 1998 gennemførte Kommissionen samtidige og uanmeldte kontrolundersøgelser hos Heubach, SNCZ og Trident med hjemmel i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17.

(55) På begæring af Kommissionen i medfør af artikel 8, stk. 3, i protokol 23 til EØS-aftalen gennemførte EFTA-Tilsynsmyndigheden den 13.-15. maj 1998 en samtidig og uanmeldt kontrolundersøgelse hos Waardals med hjemmel i artikel 14, stk. 2, i kapitel II i protokol 4 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol.

(56) Ved kontrolundersøgelserne blev der fundet dokumenter, der gav formodning om, at zinkphosphatproducenterne deltog i arrangementer, der var i strid med artikel 81 i EF-traktaten og/eller artikel 53 i EØS-aftalen.

(57) Den 17. juli 1998 henvendte Waardals sig til Kommissionen og meddelte, at virksomheden havde til hensigt at samarbejde fuldt ud med Kommissionen på grundlag af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager(23). På et møde den 2. september 1998 gav virksomheden Kommissionen en mundtlig redegørelse for kartellet, som Kommissionen registrerede. Virksomheden afleverede yderligere dokumenter ved brev af 30. oktober 1998. Kommissionen sendte en fax til Waardals den 13. november 1998 med et udkast til referat af mødet den 2. september 1998. Waardals fremsatte sine bemærkninger til referatudkastet i to faxer af henholdsvis 23. december 1998 og 27. september 1999. Den 3. december 1999 modtog Kommissionen en skriftlig erklæring fra Waardals om indholdet af referatet.

(58) Den 5. marts 1999 fremsendte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begæringer om oplysninger til Heubach, James Brown, SNCZ og Trident. Ifølge begæringerne skulle de pågældende virksomheder levere yderligere oplysninger og dokumenter.

(59) Efter at have modtaget begæringen om oplysninger meddelte Trident Kommissionen ved brev af 12. april 1999, at virksomheden ønskede at samarbejde fuldt ud med Kommissionen i dennes undersøgelse. Dette brev blev efterfulgt af en erklæring af 23. april 1999, der supplerede Tridents svar på Kommissionens begæring om oplysninger.

(60) Den 8. oktober 1999 fremsendte Kommissionen yderligere begæringer om oplysninger til Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals.

(61) Den 2. august 2000 indledte Kommissionen proceduren i den foreliggende sag og vedtog en meddelelse om klagepunkter over for de virksomheder, hvortil denne beslutning er rettet. Alle parter fremsatte skriftlige bemærkninger som svar på Kommissionens klagepunkter.

(62) På begæring af visse af adressaterne for meddelelsen om klagepunkter blev der den 17. januar 2001 afholdt en mundtlig høring.

(63) Den 12. oktober 2001 blev der fremsendt yderligere begæringer om oplysninger til Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals for at tilvejebringe mere talmateriale om virksomhedernes omsætning.

1.4. KARTELLET

(64) Den foreliggende beslutning er baseret dels på det dokumentationsmateriale, der blev fundet hos nogle af adressaterne under Kommissionens og EFTA-Tilsynsmyndighedens kontrolundersøgelser, dels på dokumenter, som de pågældende virksomheder fremsendte som svar på Kommissionens begæringer om oplysninger, samt på de skriftlige erklæringer fra Waardals og Trident.

1.4.1. RESUMÉ AF DE OVERTRÆDELSER, KOMMISSIONEN HAR GJORT INDSIGELSE IMOD

(65) Et kartel bestående af fem zinkphosphatproducenter - Britannia (Trident fra og med den 15. marts 1997), Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals - eksisterede fra den 24. marts 1994 frem til den 13. maj 1998. Formålet med kartellet var at afskaffe konkurrence på zinkphosphatmarkedet i hele EØS. Det lykkedes ved hjælp af en markedsdelingsaftale (hver enkelt producent fik tildelt og skulle overholde en fast markedsandel), fastsættelse af mindstepriser og/eller "vejledende" priser og i et vist omfang fordeling af specifikke kunder mellem producenterne.

(66) Tildelingen af salgskvoter var det væsentligste element i kartellet. De respektive markedsandele blev første gang beregnet i 1994 på grundlag af salgstallene for perioden fra 1991 til 1993. Hvert kartelmedlem skulle overholde sin tildelte markedsandel. Salgskvoterne blev i princippet fordelt på europæisk plan.

(67) Kartelmedlemmerne vedtog desuden "mindstepriser" eller "vejledende priser" for zinkphosphat. På hvert møde blev der fastsat en pris pr. ton i britiske pund for det britiske marked og i tyske mark for det tyske marked. Den tyske pris blev derefter omregnet til priser i lokal valuta for de øvrige europæiske lande. Den førende virksomhed i et bestemt geografisk område havde det afgørende ord for beslutningen om, hvad der var en passende pris for det pågældende land; det var f.eks. Trident for Det Forenede Kongerige, Heubach for Tyskland og SNCZ for Frankrig. Den førende virksomheds forslag blev normalt fulgt af de øvrige(24).

(68) På møderne blev der udvekslet oplysninger om specifikke kunder. Ved visse lejligheder resulterede dette i en fordeling af kunder mellem producenterne. Der var navnlig regelmæssige drøftelser om den finske kunde Teknos Winter ("Teknos"), som successivt blev "tildelt" kartellets forskellige medlemmer(25).

(69) For at sikre, at de tildelte markedsandele blev overholdt, blev der indført et overvågningssystem. Hver enkelt producent indsendte månedligt sine salgstal til CEFIC og senere til VdMI, som kompilerede disse data og derefter sendte dem til alle fem involverede producenter. Når producenterne kendte markedets nøjagtige størrelse, mødtes de og orienterede hinanden om deres individuelle salgsmængder og kontrollerede via denne udveksling af oplysninger, hvorvidt de alle overholdt de vedtagne markedsandele.

(70) Fra marts 1994 og frem til maj 1998 afholdt kartelmedlemmerne med jævne mellemrum multilaterale møder. Det kan konstateres, at der i denne periode blev afholdt 16 sådanne kartelmøder.

(71) Virksomhedernes sædvanlige repræsentanter ved kartelmøderne var følgende personer(26):

- Heubach: den administrerende direktør og en salgschef

- James Brown: den administrerende direktør

- SNCZ: de successive bestyrelsesformænd og salgsdirektører (en salgsdirektør blev administrerende direktør i 1995-1996)

- Britannia Alloys/Trident: direktøren (1994-1997), som senere blev administrerende direktør (1997-1998), salgs- og marketingchefen (1993-1997), som senere blev salgsdirektør (1997-1998), salgschefen for zinkprodukter (1994-1997), som senere blev salgsdirektør for zinkprodukter (1997-1998)

- Waardals: direktøren og chefen for internationalt salg.

(72) Aftalen om salg og kvoter var en form for gentlemanaftale, eftersom medlemmerne ikke indførte særlige regler om dens håndhævelse. Overholdelsen af salgskvoterne var sikret gennem det pres, der blev lagt på medlemmerne under kartelmøderne. Fordelingen af kunderne blev brugt som en form for kompensation i tilfælde af, at en virksomhed ikke var nået op på sin tildelte kvote(27). På årsbasis lå de fem producenters faktiske markedsandele meget tæt på de tildelte andele(28).

1.4.2. BAGGRUND OG KONKURRENCEBEGRÆNSENDE KONTAKTER FØR 1994

(73) Forud for 1994 var zinkphosphatmarkedet præget af lave priser, aggressive prisnedsættelser og målrettet markedsføring over for de forskellige konkurrenters traditionelle kunder.

(74) F.eks. blev Waardals, som havde en andel på 55 % af det britiske marked og 80 % af det nordiske marked i 1980'erne, i 1990 konfronteret med to problemer på samme tid: en indskrænkning af zinkphosphatforbruget i de nordiske lande - idet mange skandinaviske virksomheder besluttede at flytte deres produktionsanlæg til Det Forenede Kongerige - og en alvorlig økonomisk tilbagegang i Finland som følge af Sovjetunionens sammenbrud. Dertil kom, at Pasminco Europe i 1990 var begyndt at gå ind på det norske marked med meget lave priser. Waardals erklærede, at virksomheden derfor var "nødsaget til at beskytte sit marked"(29).

(75) I denne situation begyndte konkurrenterne at kontakte hinanden for at finde en "løsning" og bringe pristrykket til ophør.

(76) Ifølge Tridents erklæring var der allerede regelmæssige kontakter mellem Pasminco Europe-ISC Alloys og virksomhedens konkurrenter på zinkphosphatmarkedet i perioden fra 1989 frem til 1994. En salgschef i Pasminco Europe-ISC Alloys havde en direkte telefonlinje, som ikke gik over omstillingsbordet, og som han benyttede til at kontakte konkurrenter. Trident er af den opfattelse, at disse samtaler med konkurrenter drejede sig om markedet og prisniveauerne(30).

(77) Trident mener desuden, at en salgschef fra Pasminco Europe-ISC Alloys havde individuelle møder med konkurrenterne. En salgschef fra Trident, som først var ansat hos Pasminco-Europe-ISC Alloys og senere hos Britannia, husker at have deltaget i et møde med en ledende medarbejder hos Heubach(31). Formålet med mødet var at diskutere en anden konkurrents aggressive adfærd.

(78) Dokumenter, der blev fundet ved kontrolundersøgelsen, tyder også på, at der allerede i perioden fra 1980 til 1994 var tale om konkurrencestridige kontrakter mellem de europæiske zinkphosphatproducenter.

(79) Det fremgår af en "besøgsrapport", der blev fundet ved kontrolundersøgelsen hos Waardals, at der allerede i 1980 blev afholdt møder mellem konkurrenter, hvor der blev udvekslet følsomme oplysninger. I rapporten, som er skrevet af en salgschef hos Waardals, efter at han havde haft møde med den administrerende direktør og en marketingchef fra Pasminco Europe-ISC Alloys, står der følgende(32): "Besøgsrapport ISC Alloys - Besøg 18.12.1980: - (...) Alloys bad os om ikke at tilbyde en pris på under 630 GBP i første kvartal af 1981, hvorefter prisen skulle forhøjes til 650-660 GBP i andet kvartal. De lovede selv at gå op til det niveau, når deres gamle kontrakter var opfyldt. Hvis vi ikke ville hæve vore priser, ville Alloys nedsætte sine priser drastisk på alle markeder, også det skandinaviske. Til gengæld for vore høje priser tilbyder de følgende: 1) at købe 60 tons ZP i 1981, 2) at købe 100 tons ZP af os i 1982".

(80) En anden rapport, som er skrevet i slutningen af 1991 og omhandler et møde, som har fundet sted i forbindelse med harpiks- og pigmentmessen i november 1991 i Bruxelles, omhandler tilsvarende kontakter. Der står(33): "(...) Vore konkurrenter inden for ZP: Alloys, SNCZ og Heubach havde alle deres egne stande og var enige om, at prisniveauet var uacceptabelt lavt. De gav hinanden og de dårlige tider generelt skylden. Jeg fik det indtryk, at de forsvarer deres markedsandele med alle midler og vil holde ud så længe som muligt. Umiddelbart inden messen blev ZP solgt i Tyskland til 2 DEM pr. kg, formodentlig både af Heubach og SNCZ. Til sammenligning hermed er vor pris til [...]* på nuværende tidspunkt [...]*. [Navnet på SNCZ' bestyrelsesformand] gav udtryk for alvorlig bekymring - muligvis på grund af problemer? Jeg svarede, at en frivillig reduktion af produktionsmængderne efter min mening var den eneste måde, hvorpå man kunne opnå stabilitet på markedet - og dermed bedre priser. Han var tilsyneladende enig heri og ville tage initiativ til et møde med de øvrige producenter (...)".

1.4.3. MARKEDSDELING, PRISFASTSÆTTELSE OG FORDELING AF KUNDER FRA 1994 TIL MAJ 1998

(81) Så vidt Kommissionen ved, blev zinkphosphatkartellet etableret i marts 1994. Derefter blev der med jævne mellemrum afholdt møder mellem konkurrenterne over en periode på mindst fire år. I maj 1998 resulterede Kommissionens og EFTA-Tilsynsmyndighedens kontrolundersøgelser i, at kartelmedlemmerne aflyste et kartelmøde, som efter planen skulle have fundet sted i juli 1998 i Amsterdam.

1.4.3.1. Oprettelsen af kartellet i 1994

(82) Før 1994 fandtes der ikke noget organiseret forum, hvor zinkphosphatproducenterne kunne mødes for at drøfte spørgsmål af fælles interesse. Producenter af zinkstøv og zinkoxid havde brancheforeninger organiseret af CEFIC, men der var ingen tilsvarende branchegruppe for zinkphosphatproducenterne.

(83) Ifølge Trident(34) står det ikke klart, hvordan det første møde mellem alle fem producenter kom i stand, eller hvornår mødet fandt sted. Det ser ud til, at en repræsentant for Pasminco Europe-ISC Alloys foreslog James Brown, SNCZ, Waardals og Heubach, at de mødtes for at diskutere fordelene ved at danne en brancheforening. Det første møde fandt sted omkring oktober 1993 med deltagelse af repræsentanter for Heubach, James Brown, Pasminco Europe-ISC Alloys, SNCZ, og Waardals.

(84) Trident erklærer, at formålet med det første møde var at drøfte, hvordan man kunne skabe en vis orden på markedet for at bringe den daværende priskrig til ophør. Repræsentanten for Pasminco Europe-ISC Alloys anførte, at en måde at gøre det på var at udvikle et system, hvorefter virksomhederne kunne få oplysninger om hinandens individuelle markedsandele. Han foreslog, at man anvendte et system som det, der var organiseret af CEFIC for producenterne af zinkstøv. CEFIC fungerede som "uvildig mellemmand" for producenterne af zinkstøv. Hver enkelt producent gav oplysninger om de producerede og solgte mængder. CEFIC samlede disse oplysninger og gav producenterne et billede af det samlede marked, ud fra hvilket hver enkelt producent kunne beregne sin egen markedsandel.

(85) Trident oplyser videre, at repræsentanten for Pasminco Europe-ISC Alloys på de første møder i slutningen af 1993 og starten af 1994 gav udtryk for, at hvis producenterne kendte deres egen individuelle markedsandel, ville priserne, forudsat at ingen af dem mistede væsentlige markedsandele, automatisk stige igen, fordi der ikke længere ville være behov for aggressiv markedsføring med lave priser. Hvis en virksomhed havde præcise oplysninger om sin egen markedsposition, ville det indebære, at virksomheden ikke længere ville optræde aggressivt ud fra en fejlagtig opfattelse af, at den havde mistet markedsandele.

(86) Waardals benægter at have deltaget i mødet i oktober 1993 og udtaler for sit eget vedkommende, at virksomheden blev kontaktet af Heubachs administrerende direktør i starten af 1994. Heubachs repræsentant indbød Waardals til at deltage i et uformelt møde i London for at drøfte zinkphosphat. Invitationen blev også fremsat på vegne af Britannia(35).

1.4.3.2. Kartellet i funktion: fra marts 1994 til maj 1998

(87) Det fremgår både af de gennemgåede dokumenter og af erklæringerne fra Waardals og Trident, at det første multilaterale møde mellem de fem zinkphosphatproducenter fandt sted senest den 24. marts 1994.

(88) Der blev med jævne mellemrum afholdt møder mellem repræsentanter for Britannia (Trident efter den 15. marts 1997), Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals fra den 24. marts 1994 frem til den 13. maj 1998. Dette er blevet bekræftet af alle fem deltagende virksomheder i deres respektive svar på Kommissionens begæringer om oplysninger eller udtalelser. Kommissionen kan dokumentere, at der har været afholdt 16 forskellige multilaterale kartelmøder.

(89) Waardals oplyser, at der kun blev udvekslet oplysninger om Europa, fordi "klubben" ikke interesserede sig for det amerikanske marked eller resten af verden, hvor den ville have mindre indflydelse på grund af lokale konkurrenceforhold.

(90) Med hensyn til mødernes indhold anfører Trident, at de i det store og hele fulgte samme model. Møderne varede omkring en til halvanden time, hvor man sammenholdt hvert enkelt medlems markedsandel i Vesteuropa(36) for det seneste kvartal (på det første møde hvert år så man på markedsandelene for hele det foregående år) i forhold til tidligere markedsandele; derefter drøftede man prisniveauer - i britiske pund for det britiske marked og i tyske mark for Tyskland, hvorefter de tyske priser blev omregnet til lokal valuta for de øvrige europæiske lande. Man drøftede også leverancerne til Teknos og talte mere generelt om nye aktører på markedet, f.eks. nye importører, nye producenter eller nye konkurrerende produkter som f.eks. dicalciumphosphat(37).

(91) Hver enkelt virksomheds markedsandel blev endeligt fastlagt og tildelt på mødet den 9. august 1994. På de efterfølgende møder oplyste hvert medlem om sin markedsandel i Vesteuropa, som derefter blev sammenholdt med det oprindeligt vedtagne tal. Hvert medlems markedsandel i Vesteuropa på årsbasis blev drøftet på det første møde hvert år (normalt i januar eller februar)(38).

(92) Man drøftede også prisniveauer på hvert møde og fastsatte en pris pr. ton i britiske pund for det britiske marked og i tyske mark for det tyske marked. På de første møder blev der fastsat priser i lokal valuta for hvert enkelt område. Senere blev DEM-prisen omregnet til lokal valuta for de øvrige europæiske områder. Der blev drøftet referencepriser for mængder på mellem 1 og 5 tons, som repræsenterede prisen "leveret til kunde" (dvs. inklusive transportomkostninger). På nogle møder var drøftelserne begrænset til "ingen ændring". Trident oplyser, at dens interne prislister afspejlede den pris, der var vedtaget på det seneste møde(39).

(93) Ifølge Trident varierede drøftelserne kun meget lidt i årenes løb bortset fra prisfastsættelsen. Efterhånden blev det den generelle opfattelse, at prisniveauerne var mindre væsentlige, så længe markedsandelene ikke ændredes. Trident oplyser, at dette synspunkt oprindeligt blev fremsat af repræsentanten for James Brown og ikke blev modsagt at de øvrige deltagere. Trident mener, at denne holdningsændring indtraf i løbet af 1997.

(94) Waardals erklærer(40), at der i kartellets "resultater" i årenes løb viste sig at være bedre sammenhæng i priserne, bortset fra i de nordiske lande. Priserne i de skandinaviske lande lå under de "vejledende" priser. De "vejledende" priser blev fastsat på grundlag af priserne på det tyske marked, som blev anvendt som "vejledende" standardpriser for de øvrige lande.

(95) Begrebet "vejledende" priser skulle fjerne risikoen for mere omfattende intern handel med zinkphosphat på tværs af landegrænserne. Alle var indforstået med, at priserne stort set skulle ligge på linje med de tyske priser(41).

(96) Trident udtaler, at det på møderne jævnligt blev drøftet, hvordan man skulle deles om den finske kunde Teknos. Det blev vedtaget, at producenterne skulle deles om denne kunde. Det blev besluttet, hvilken pris der skulle tilbydes kunden, og at ingen andre end den bestemte producent, hvis tur det var til at have Teknos som kunde, måtte tilbyde en lavere pris end den vedtagne(42).

(97) Ifølge Tridents erklæring kom denne ordning i stand, fordi Teknos tidligere havde været en af Waardals' største kunder i Skandinavien, og Waardals var meget fortørnet over at risikere at miste denne kunde, specielt til Britannia. For at undgå en priskrig over Teknos blev det derfor besluttet, at Britannia, Heubach, SNCZ og Waardals skulle skiftes til at levere til kunden. Leverandøren for den efterfølgende periode blev drøftet på hvert møde.

(98) Waardals har en lidt anden udlægning af, hvordan man deltes om Teknos. Waardals anfører, at virksomheden ikke i starten deltog i delingen af denne kunde, men havde mistanke om, at de tre øvrige virksomheder havde indgået en sådan aftale. Waardals anfører, at det først var efter et møde i 1995, "hvor Heubach, [Britannia] og SNCZ indrømmede, at de havde delt Teknos imellem sig, at leverancerne til Teknos blev emne for regelmæssige drøftelser på de møder, Waardals deltog i"(43).

(99) Waardals hævder desuden, at virksomheden kun undtagelsesvist deltog i Teknos-arrangementet. Waardals anfører, at det "kun skete én gang, at de tre egenhændigt besluttede, at Waardals skulle levere en container til Teknos for at sikre, at Teknos ikke fik mistanke om ordningen"(44).

(100) Denne sidste udtalelse stemmer under alle omstændigheder overens med Tridents erklæring om, at "virksomhederne var klar over, at Teknos kunne få mistanke om denne hemmelige aftale, hvis man indførte en regelmæssig rotationsordning. De deltagende virksomheder i kartellet fulgte derfor et mere fleksibelt system, f.eks. blev SNCZ på et tidspunkt udpeget til at levere til Teknos tre gange i træk"(45).

(101) I perioden fra 1994 til 1998 blev der afholdt to forskellige former for kartelmøder, dels "uformelle møder for hele gruppen", dels "ad hoc-møder" for producenter. Kartelmedlemmerne mødtes også med jævne mellemrum i andre - lovlige - sammenhænge, f.eks. ved "tekniske CEFIC-møder". Aftaler om deling af markedet, prisfastsættelse og fordeling af kunder blev normalt indgået på de "uformelle møder for hele gruppen".

1.4.3.3. Kartelmøder for hele gruppen 1994-1998

Året 1994

(102) Grundlaget for aftalerne om deling af markedet, prisfastsættelse og fordeling af kunder blev etableret i 1994 mellem zinkphosphatproducenterne. Det første møde i kartellet (i visse tilfælde af kartelmedlemmerne omtalt som "klubben") fandt sted den 24. marts 1994 i London på Hotel Holiday Inn i Heathrow lufthavn. Repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals deltog i mødet(46).

(103) En af begrundelserne for afholdelsen af dette møde var, at de lave priser i de nordiske lande og Det Forenede Kongerige begyndte at kunne mærkes i hele Europa som følge af voksende internationalisering af priser og indkøbspolitikker.

(104) Under drøftelserne blev det besluttet at fastsætte en "status quo" for de mængder zinkphosphat, der blev leveret i Europa. Ifølge Waardals byggede kartellet på princippet om "kun mængder, ingen priser", men det blev også besluttet, at priserne ikke skulle variere for meget fra det ene land til det andet, for at der ikke skulle blive handlet internt med produkterne på tværs af grænserne(47). Det fremgår af håndskrevne notater fra senere møder, at man i vidt omfang anvendte nationale "vejledende" priser(48).

(105) For at føre kontrol med systemet blev det besluttet at fremsende alle tal til CEFIC, som skulle sammenarbejde salgstallene og sende samlede tal tilbage. Referenceandelene blev vedtaget på grundlag af 1991-1993-tallene for Tyskland, Det Forenede Kongerige, Skandinavien og Frankrig(49).

(106) Det fremgår ligeledes af en rapport af 21. april 1994 udarbejdet af en repræsentant for Waardals og omhandlende Waardals' besøg hos kunderne [...]* den 11.-13. april 1994, at der var kontakter mellem producenter, og i rapporten omtales en generel mistanke om prissamarbejde mellem zinkproducenter(50): "Som svar på det direkte spørgsmål om, hvorfor vi ikke kunne tilbyde [...], leveret i [...]*, svarede jeg, at det skyldes de højere transportomkostninger fra [...]* i forhold til [...]*. Dette blev godtaget. [...]* understregede, at han gerne ville have W. som hovedleverandør af ZP, naturligvis under forudsætning af at vi var konkurrencedygtige. Jeg mener, at det skyldes en generel mistanke om et prissamarbejde mellem zinkproducenterne. [...] Endelig kan det nævnes, at [...]* bevidst spiller leverandørerne ud mod hinanden ved at fremvise data-printout af konkurrenternes tilbud. Jeg har mundtligt fået bekræftet af Alloys/J. Brown, at de ovennævnte tilbud er korrekte".

(107) Det næste møde fandt sted i London den 3. maj 1994 på Hotel Excelsior i Heathrow lufthavn. Repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals detog i mødet.

(108) Den endelige beslutning om at fremsende salgstallene til CEFIC blev truffet senest på dette møde, eftersom en repræsentant for Britannia den følgende dag, den 4. maj 1994, sendte en fax til CEFIC, som bekræftede producenternes accept af CEFIC's tilbud og oplyste navne og nærmere kontaktoplysninger om de fem producenter og anmodede CEFIC om at fremsende spørgeskemaer til hver enkelt af dem med henblik på oplysning om årlige salgstal for 1991, 1992 og 1993 og månedlige salgstal for 1994(51).

(109) Ved brev af 26. maj 1994 stilet til repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals henviste CEFIC til oprettelsen af den statistiske gruppe for zinkphosphat som en branchegruppe under CEFIC og anmodede de pågældende virksomheder om senest den 15. juni 1994 at fremsende "statistiske oplysninger for 1991, 1992 og 1993"(52). Den 15. juni 1994 sendte CEFIC en rykker til Waardals for at få de ønskede oplysninger for årene 1991-1993 og for de første fem måneder af 1994(53).

(110) Alle fem producenter fremsendte deres respektive tal til CEFIC. F.eks. gjorde Waardals det ved en fax af 15. juni 1994 og SNCZ ved brev af 14. juni 1994(54).

(111) Et brev af 28. juli 1994 stilet til repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals med titlen "Statistics - Historical investigation 1991-1993" bekræfter, at CEFIC havde udarbejdet en analyse af den samlede markedsstørrelse de pågældende år og fremsendt den til de fem zinkphosphatproducenter inden udgangen af juni 1994(55).

(112) Kartelmedlemmerne fik tildelt deres respektive markedsandele på mødet den 9. august 1994 i London på Hotel Ramada i Heathrow lufthavn. Repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals deltog i mødet(56).

(113) Samtidige notater fra henholdsvis en repræsentant for Britannia og en repræsentant for Waardals (begge skrevet på Hotel Ramadas papir) indeholder en tabel over hver enkelt virksomheds markedsandel i 1991, 1992, 1993 og 1994. Disse markedsandele blev rundet op og derefter fordelt således: Heubach 24 %, Britannia 24 %, SNCZ [...]*, Waardals [...]* og James Brown 6 %. De to dokumenter er bemærkelsesværdigt enslydende.

Uddrag af originaldokument nr. 1: Britannias repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001201.TIF">

Uddrag af originaldokument nr. 2: Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001202.TIF">

(114) Britannias repræsentant gav på mødet den 9. august 1994 udtryk for, at såfremt alle virksomhederne var tilfredse med deres nuværende markedsandele, og disse markedsandele havde været nogenlunde uændrede i en årrække, ville der, hvis der ikke skete væsentlige ændringer, ikke være behov for den aggressive priskrig, der havde fundet sted tidligere(57).

(115) Ifølge Trident blev dette synspunkt accepteret af alle deltagerne i mødet. Resultatet var, at alle fem virksomheder indvilgede i at anvende niveauerne for deres tidligere europæiske markedsandele som referencegrundlag for deres fremtidige markedsposition(58).

(116) Endnu et kartelmøde blev afholdt den 25. november 1994 i London på Hotel Novotel i Heathrow lufthavn. I mødet deltog repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals(59).

Året 1995

(117) I starten af 1995 blev der afholdt et "trilateralt" møde den 9. januar 1995 på Hotel Forte Crest i Manchester lufthavn (Det Forenede Kongerige). Repræsentanter for James Brown, Britannia og Waardals deltog i dette møde. James Brown havde arrangeret mødet for at forsøge at forbedre forholdet mellem Britannia og Waardals.

(118) James Brown forsøgte at få vedtaget en ordning, hvorefter Waardals skulle acceptere at ophøre med at tilbyde kunder i Det Forenede Kongerige, navnlig International Paint, lavere priser, medens Britannia Alloys skulle indskrænke sine aktiviteter i Skandinavien, navnlig over for en norsk kunde, Jotun. Ifølge Trident kunne der ikke skabes enighed om en sådan aftale.

(119) Waardals bekræfter mødet og dets indhold, og at det ikke lykkedes at nå frem til den ønskede løsning. Waardals tilføjer, at virksomheden efterfølgende "mistede sin største kunde, Jotun, til Britannia Alloys"(60).

(120) Det første kartelmøde for "hele gruppen" i 1995 fandt sted i London på Hotel Novotel i Heathrow lufthavn den 27. marts 1995. Waardals stod for tilrettelæggelsen(61). Repræsentanter for Britannia, Heubach og Waardals deltog i mødet. Ifølge Waardals var også en repræsentant for henholdsvis James Brown og SNCZ til stede ved alle møder(62). James Brown hævder, at virksomhedens repræsentant ikke deltog i dette møde(63). SNCZ har ikke oplyst, om virksomheden var repræsenteret ved mødet. Der blev imidlertid under Kommissionens efterforskning hos SNCZ fundet en dagsorden for dette kartelmøde(64). Dokumentet er forsynet med mange skriftlige notater, hvoraf det fremgår, at den person, der har foretaget notaterne, var til stede ved det møde, hvor dokumentet blev drøftet. Det kan derfor konkluderes, at også SNCZ var repræsenteret ved mødet.

(121) Dagsordenen for mødet lyder således: "DAGSORDEN - Møde 27.3.1995 - 1) 1994: Samlede salgstal og markedsandele i Vesteuropa. 2) 1994: Salgstal, konkurrence, prisudvikling i Tyskland, Frankrig, Benelux, UK, de nordiske lande, USA, resten af verden. 3) Udviklingen i første kvartel 1995 og udsigter for resten af 1995. 4) Larviks nye produktion af phosphat i Australien - kapacitet? 5) Spørgsmål/svar. 6) Resumé. 7) Dato for nyt møde".

(122) Et notat dateret den 30. marts 1995(65), som blev fundet hos Waardals og er stilet til virksomhedens øverste ledelse, indeholder en redegørelse for mødet, og det fremgår her, at Waardals har forlangt at få forøget sin markedsandel. Der står i notatet: "På vort sidste møde 27.3.1995 var de ikke villige til at drøfte en større markedsandel til vor virksomhed"(66). "De" i dette notat er helt klart de øvrige kartelmedlemmer. Waardals havde således tilsyneladende planlagt at fremsætte følgende krav: "1) [...]*; 2) [...]*; 3) [...]*; 4) fuldt medlem med tildelte kunder; 5) vores bidrag: reduceret aktivitet ton for ton"(67). Det refererer helt klart til muligheden for at sælge til [...]*, få [...]* af markedsandelen i Finland og en markedsandel på [...]* af det samlede marked og blive fuldgyldigt medlem af kartellet med specielt tildelte kunder.

(123) De øvrige deltagere i mødet modsatte sig imidlertid kravet om en større markedsandel, og resten af forslagene blev ikke fremsat på mødet(68).

(124) Mødet og de øvrige virksomheders negative holdning gav Waardals yderligere grund til at tro, at de andre snød Waardals. Waardals anfører, at de andre på mødet den 27. marts 1995 direkte indrømmede, at Heubach, Britannia og SNCZ havde delt den finske kunde Teknos mellem sig, således at de på skift havde leveret mængder svarende til et kvartal det pågældende år(69). I notatet af 30. marts 1995 fra Waardals' repræsentant står der: "3) Vor markedsandel, [...]*, er for lille. Alloys, Heubach og SNCZ har [...]* hver. De resterende 6 % går til James Brown. 4) Vore konkurrenter, som alle fremstiller ZnO, har et internt samarbejde inden for 'klubben'. De har delt kunder/markeder mellem sig på vor bekostning. De har selv indrømmet, at et sådant samarbejde har fundet sted bl.a. i Finland, og det er også grunden til, at de alle tre har [...]*"(70).

(125) Notatet af 30. marts 1995 indeholder også en vurdering af fordele (f.eks. "har opnået højere priser i første kvartal 1995") og ulemper (f.eks. "Ulovligt. Kan få omfattende negative konsekvenser for os, hvis det opdages.")(71) ved at være medlem af kartellet. Utilfredshed med de øvrige producenter førte til, at Waardals midlertidigt trak sig ud af kartellet i april 1995, da virksomheden meddelte CEFIC, at den ikke længere ville fremsende sine salgstal(72).

(126) Den 3. maj 1995 orienterede CEFIC de øvrige zinkphosphatproducenter om Waardals' beslutning om ikke at fremsende salgstal(73). SNCZ sendte den 2. juni 1995 en fax(74) til CEFIC, hvori virksomheden meddeler, at man den 13. juni 1995 vil orientere CEFIC om, hvorvidt man fortsat vil fremsende statistikker, dvs. dagen efter afholdelsen af det næste kartelmøde. Det fremgår af dokumentationsmaterialet, at SNCZ fortsatte med at fremsende oplysninger til CEFIC(75).

(127) Ifølge Trident blev der afholdt endnu et kartelmøde i London den 12. juni 1995 på et hotel i Heathrow lufthavn, hvor to af Tridents repræsentanter deltog(76).

(128) Kommissionen har bevis for, at repræsentanter for Waardals var i London på Hotel Novotel i Heathrow den 11.-12. juni 1995(77). Ifølge de notater, en medarbejder hos Waardals skrev i sin kalender, deltog en repræsentant for Heubach ligeledes i dette møde.

(129) Waardals bekræfter i sit svar på meddelelsen om klagepunkter, at virksomheden rent faktisk deltog i et møde med en repræsentant for Heubach i London den pågældende dato, men tilføjer, at man "ikke deltog i noget klubmøde den dag"(78).

(130) Det fremgår af de fundne dokumenter, at Waardals i sidste ende fremsendte de ønskede markedstal for 1995 til CEFIC. Waardals og de øvrige producenter sendte samlede tal til CEFIC for perioden fra januar til juni 1995(79). Fra og med juli 1995 blev salgstallene igen meddelt månedligt. Hvis Waardals overhovedet trak sig ud af kartellet, var det således kun for en meget begrænset periode. Det indrømmer Waardals i sit svar på meddelelsen om klagepunkter.

(131) Waardals anfører imidlertid også, at "Waardals efter at have trukket sig ud af klubben i april 1995 på egen hånd skaffede sig en ordre fra Teknos uden for den fordelingsaftale, de andre fulgte, og leverede en container til Teknos i uge 16"(80).

(132) Det næste kartelmøde blev afholdt i London den 15. september 1995 på Hotel Novotel i Heathrow lufthavn. I dette møde deltog repræsentanter for Waardals, Britannia, Heubach, James Brown og SNCZ(81).

Året 1996

(133) I 1996 blev der afholdt kartelmøder den 22. januar(82) i Paris på Hotel Mercure samt den 21. maj(83) og den 10. september(84) i London på Hotel Novotel i Heathrow lufthavn. I alle disse møder deltog repræsentanter for Britannia, Heubach, SNCZ og Waardals. James Brown var repræsenteret ved møderne den 22. januar og 10. september 1996(85). Drøftelserne på disse møder fulgte det normale mønster og omfattede bl.a. oplysning om og sammenligning af hvert enkelt medlems individuelle salg samt fastsættelse af "vejledende" priser(86).

(134) Håndskrevne notater(87), som under efterforskningen hos Waardals blev fundet i en sagsmappe med påskriften "CEFIC 21.5.96", indeholder en beregning af, hvor meget zinkphosphat Waardals solgte i 1995, og slutter med den samlede mængde zinkphosphat, Waardals solgte i Europa [...]*. Derefter er anført den samlede mængde zinkphosphat, alle producenterne solgte i Europa det pågældende år [...]*; disse tal stemmer overens med CEFIC's statistikker for 1995. Notatet indeholder en yderligere opdeling efter, hvor meget hver enkelt af de fem producenter solgte, samt deres respektive markedsandele. De tal, der er skrevet ud for "SNCZ" og "(Alloys)" (Britannia), stemmer nøjagtigt overens med de tal for 1995, de to virksomheder fremsendte til CEFIC(88). Notatet indeholder også mindstepriser for forskellige europæiske lande. Nederst på siden er der skrevet en dato, "21.5." (dvs. datoen for mødet).

Uddrag af originaldokument nr. 3(89): Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001401.TIF">

(135) I 1996 meddelte CEFIC virksomhederne, at ZIPHO, som stod for kompileringen af statistikker, nu måtte oprettes formelt. Virksomhederne var ikke villige til at påtage sig de yderligere udgifter, det indebar(90), og så sig i stedet om efter andre muligheder for at få kompileret statistikkerne.

Året 1997

(136) Det næste kartelmøde var oprindeligt planlagt til den 22. januar 1997: Den 5. december 1996 reserverede Waardals et mødelokale til otte personer hos Hotel Novotel, Heathrow. Mødet måtte imidlertid udsættes, og Waardals annullerede reservationen den 9. januar 1997(91).

(137) Mødet blev omsider fastsat til den 4. februar 1997 på Hotel Holiday Inn Crowne Plaza i Heathrow lufthavn(92). Mødelokalet blev bestilt af Britannia. Repræsentanter for Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals deltog i mødet(93).

(138) Det fremgår af håndskrevne notater på Hotel Holiday Inns papir(94), at man drøftede zinkphosphatsalget i Europa i 1996 og beregnede virksomhedernes respektive markedsandele. En repræsentant for Waardals anførte i den erklæring, han afgav under efterforskningen, at notatet formentlig var skrevet i London i januar 1997 under et møde med de fem zinkphosphatproducenter. De tal, der står anført efter "SNCZ" og "BA" (for Britannia), stemmer overens med de tal for 1996, disse to virksomheder havde fremsendt til CEFIC(95).

Uddrag af originaldokument nr. 4(96): Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001501.TIF">

(139) SNCZ havde tilsyneladende solgt mindre end sin markedsandel og fik "tildelt" Teknos i seks måneder. SNCZ' pris til Teknos skulle være [...]* og Waardals' [...]*.

(140) Der blev foreslået mindstepriser for forskellige europæiske lande. For Tysklands vedkommende blev det foreslået, at prisen umiddelbart skulle være 3,30 DEM/kg (3,40 for leverancer under 5 tons). I Det Forenede Kongerige var den foreslåede pris 1,20 GBP (1,24 for leverancer under 5 tons). I Frankrig var den 10,80 FRF (11,10 for leverancer under 5 tons). I Belgien skulle der umiddelbart forlanges 62 BEF og derefter 65 BEF fra og med andet kvartal. Tilsvarende skulle den umiddelbare pris i Nederlandene på 3,35 NLG (3,65 for leverancer under 5 tons) forhøjes til 3,50 NLG (3,80 for leverancer under 5 tons) i løbet af andet kvartal. Danmark skulle følge prisen i Tyskland, medens den foreslåede pris i Finland var 10 FIM og i Italien 3000 ITL. Der blev tilsyneladende ikke foreslået nogen pris for Norge.

(141) De nævnte priser svarer nøjagtigt til Britannias interne prisinstrukser for februar 1997(97) for salg af zinkphosphat i leverancer på "1000-4999 kg" og "over 5000 kg". Det fremgår ligeledes af disse instrukser, at priserne er "mindstepriser", og at de "ikke må nedsættes uden forudgående drøftelse med [navnet på en medarbejder]", som netop var den person, der deltog i kartelmøderne som Britannias repræsentant.

(142) Ud over spørgsmål i tilknytning til zinkphosphat drøftede man også andre emner, bl.a. priserne på calciumphosphat og zinkoxid, hvilket fremgår af det håndskrevne notat(98).

(143) Der blev ligeledes under efterforskningen fundet endnu et udateret håndskrevet notat(99) fra Waardals' repræsentant om beregningen af markedsandele. Notatet blev efter al sandsynlighed skrevet umiddelbart før eller under det nævnte møde. Det indeholder en sammenligning af Waardals' faktiske og tildelte markedsandel i 1996. Tabellen viser først det samlede zinkphosphatsalg i hver kalendermåned og derefter Waardals' salg; det fremgår, at Waardals havde solgt 25 tons mere end sin markedsandel på [...]*, som virksomheden havde fået tildelt på mødet den 9. august 1994.

Uddrag af originaldokument nr. 5(100): Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001502.TIF">

(144) Efter at der i juni 1994 var fremsendt "tidligere salgstal" til CEFIC, fremsendte zinkphosphatproducenterne regelmæssigt data til CEFIC om størrelsen af deres salg af zinkphosphat, i hvert fald frem til januar 1997. CEFIC's tidsfrister til producenterne for fremsendelse af deres månedstal var meget korte. Til gengæld modtog zinkphosphatproducenterne de kompilerede data fra CEFIC ret hurtigt, i de fleste tilfælde omkring den 20. i den følgende måned. Producenterne var således hele tiden velinformerede om, hvor meget der blev solgt.

(145) Uenigheden med CEFIC i 1996 vedrørende den øgede betaling for organisationens tjenesteydelser resulterede den 14. februar 1997 i, at en repræsentant for Heubach sendte en fax til Britannia, James Brown, SNCZ og Waardals med en meddelelse om, at Heubach havde besluttet at ophøre med at fremsende sine salgstal til CEFIC og anmodede de øvrige producenter om at gøre det samme(101). Samtidig bad Heubach de øvrige producenter oplyse, hvordan de stillede sig til at overlade arbejdet med at bearbejde statistikkerne til VdMI. En repræsentant for Heubach og en repræsentant for VdMI skulle drøfte de nærmere enkeltheder kort efter(102).

(146) Den 6. marts 1997 sendte Heubach en fax til CEFIC med meddelelse om, at man ikke ønskede at fortsætte samarbejdet med ZIPHO hverken i en statistisk gruppe eller i en branchegruppe, og at man derfor med virkning fra den pågældende dato ikke ville fremsende yderligere statistiske data. Kopi af denne fax blev sendt til Waardals, Britannia, SNCZ og James Brown(103).

(147) Trident meddelte CEFIC ved fax af 25. marts 1997, at man ikke ønskede at fortsætte nogen aktiviteter i ZIPHO(104).

(148) Den 29. marts 1997 sendte Heubach en fax til Waardals med oplysning om navn og adresse på en medarbejder ved VdMI, som var den organisation, hvortil salgstallene fremover skulle sendes. Data for første kvartal af 1997 skulle fremsendes til VdMI i starten af april(105).

(149) Den opgave, CEFIC tidligere havde varetaget, blev overtaget af VdMI i april 1997. Allerede den 1. april 1997 anmodede VdMI via fax producenterne om senest den 14. april 1997 at fremsende deres tal for første kvartal af 1997(106).

(150) Den 14. april 1997 sendte en repræsentant for VdMI en fax til Trident (med kopi til alle de øvrige zinkphosphatproducenter) med en orientering om organisationen og en redegørelse for dens opgaver(107).

(151) Det følgende kartelmøde fandt sted den 22. april 1997 i Paris på Hotel Novotel i Roissy-Charles de Gaulle-lufthavnen. Mødelokalet blev bestilt under navnet "Silar", som er SNCZ' "søsterselskab". Silar reserverede også værelser til to repræsentanter for Waardals på Hotel Ibis i Roissy-Charles de Gaulle-lufthavnen(108). Repræsentanter for Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals deltog i mødet(109).

(152) Det fremgår af notater og rejseregnskaber, at de to repræsentanter for Waardals var på Hotel Ibis i Paris den 21.-22. april 1997 og mødtes med repræsentanter for Trident og Heubach(110).

(153) Det fremgår af et håndskrevet notat(111), som er udarbejdet af en repræsentant for Waardals, og som blev fundet under efterforskningen, at der på dette møde blev udvekslet følsomme salgsoplysninger. Tallene og markedsandelene vedrører salget i første kvartal af 1997.

Uddrag af originaldokument nr. 6: Handschriftliche Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001601.TIF">

(154) I den erklæring om notatet, som en repræsentant for Waardals fremsatte under kontrolundersøgelsen den 13. maj 1998, bekræfter han, at det refererer til et møde i Paris på Hotel Novotel i Charles de Gaulle-lufthavnen den 22. april 1997.

(155) De tal, der er anført ud for "SNCZ", "Trident" og "Heubach" i notatet, svarer nøjagtigt til de tal, disse virksomheder havde fremsendt til VdMI for det pågældende kvartal med henblik på kompilering af statistikkerne(112).

(156) I det håndskrevne notat fra en repræsentant for SNCZ dateret den 6. marts 1997, står der: "Réunion 22.04.97 de coordination à Paris"(113).

(157) Den 17. juli 1997 holdt zinkphosphatproducenterne et møde på Hotel Scandinavia i København(114). I dette møde deltog repræsentanter for Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals(115).

(158) En repræsentant for Waardals noterede følgende i sin kalender for 1997 om dette møde(116):

(159) 16. juli 1997: "Afrejse til København, Hotel Scandinavia".

(160) 17. juli 1997: "ZP-møde i København. Vi er værter! Ingen kritik."

(161) Det fremgår af et håndskrevet notat(117), at der på dette møde blev udvekslet og drøftet følsomme salgstal og fastsat mindstepriser. De første to kolonner i notaterne refererer til første og andet kvartal af 1997. De individuelle salgstal for samme år, som er anført i notatet ud for "H." [Heubach], "T.A." [Trident] og "SNCZ", stemmer nøjagtigt med de tal, disse virksomheder havde fremsendt til VdMI med henblik på kompilering af statistikkerne(118).

Uddrag af originaldokument nr. 7(119): Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001701.TIF">

(162) Det fremgår af samme notat, at der blev fastsat mindstepriser for forskellige europæiske lande (Tyskland, Frankrig, Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Belgien, Sverige, Norge, Finland, Danmark og Italien). Den første priskolonne vedrører leverancer over 5 tons.

Uddrag af originaldokument nr. 8: Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001702.TIF">

(163) Nøjagtigt de samme tal figurerer i Tridents interne prisinstrukser for juli/august 1997(120). Det er desuden anført i disse instrukser, at priserne er "mindstepriser", og at de "ikke må nedsættes uden forudgående drøftelse med [navnet på en medarbejder]", som er den person, der repræsenterede Trident ved kartelmøderne.

(164) På samme måde fik Heubach tildelt Teknos til en pris af 3,35 DEM: "Teknos: Heub: DEM 3,35".

(165) Det sidste kartelmøde i 1997 blev afholdt på Hotel Gavinchi i Hamborg lufthavn den 16. oktober. I mødet deltog repræsentanter for Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals(121).

(166) Waardals' repræsentant har på en sagsmappe skrevet: "Hamburg, 16.10.97..."(122).

(167) Under efterforskningen blev der fundet et håndskrevet notat(123), som viser, at producenterne udvekslede følsomme salgsoplysninger. I notatet sammenholdes zinkphosphatsalgstallene for de første tre kvartaler af 1996 og 1997, først for Waardals og derefter de samlede tal. Sidst i notatet er anført de fem virksomheders individuelle salgsmængder i tredje kvartal af 1997 tillige med en beregning af hver enkelts markedsandel. De individuelle salgstal, der er anført ud for "Trident" [Trident], "Heub" [Heubach] og "SNCZ", svarer nøjagtigt til de tal, disse virksomheder havde fremsendt til VdMI med henblik på kompilering af statistikkerne(124).

Uddrag af originaldokument nr. 9(125): Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001703.TIF">

Året 1998

(168) Kartelmøderne fortsatte, og det næste blev afholdt i London den 19. januar 1998 på Hotel Jarvis i Heathrow lufthavn. Et mødelokale blev reserveret og faktureret til Trident(126). Repræsentanter for James Brown, Heubach, SNCZ, Trident og Waardals deltog i dette møde(127).

(169) Et notat i Waardals' repræsentants kalender den 2. januar 1998 lyder således: "Møde i London, mandag 19.1."(128) Den 12. januar 1998 informerede han en anden repræsentant for Waardals om dette møde "Møde i London mandag 19.1.1998 ... Mødet starter kl. 10, og mødelokalet er reserveret under navnet Trident"(129).

(170) Waardals' repræsentants håndskrevne notat på en sagsmappe angiver følgende: "... London 19.1.98..."(130).

(171) En repræsentant for SNCZ har i sin kalender ud for den 19. januar 1998 skrevet: "London, coordination"(131).

(172) En repræsentant for Heubach har i sin lommekalender for 1998 skrevet følgende ud for den 19. januar 1998: "London, Jarvis"(132). I en anden kalender er der ud for de samme datoer anført "UK"(133).

(173) Der blev også udvekslet oplysninger om, hvor meget zinkphosphat der var solgt i de forskellige europæiske lande i fjerde kvartal af 1997, og de enkelte kartelmedlemmers markedsandele blev beregnet. Et håndskrevet notat på Hotel Jarvis' papir(134) indeholder beregning af markedsandele for zinkphosphat og sammenholder tilsyneladende de faktiske markedsandele med de tidligere vedtagne markedsandele. De individuelle solgte mængder, der er anført ud for "Trident" [Trident], "Heubach" og "SNCZ", svarer nøjagtigt til de tal, disse virksomheder havde fremsendt til VdMI med henblik på kompilering af statistikkerne(135).

Uddrag af originaldokument nr. 10(136): Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001801.TIF">

(174) Et andet håndskrevet dokument(137), som blev fundet under efterforskningen i Waardals' repræsentants kontor, indeholder følgende oplysninger:

Uddrag af originaldokument nr. 11(138):

>PIC FILE= "L_2003153DA.001802.TIF">

(175) Den første kolonne øverst til venstre i notatet viser de samlede mængder zinkphosphat, de fem producenter solgte i hvert kvartal 1997, og den mængde, de tilsammen solgte i hele 1997. I højre kolonne i tabellen er anført, hvor meget Waardals solgte i de samme kvartaler, og hvor stor en procentdel disse mængder udgør af de samlede solgte mængder.

(176) Det fremgår af tabellen, at de fem producenter tilsammen i 1997 solgte [...]* [tons]. Waardals havde solgt [...]* [tons], hvilket udgør [...]* af den samlede mængde. Derefter følger en beregning på [...]* af de samlede mængder [...]* svarende til [...]* og en konklusion: "For meget solgt: 83 tons".

(177) I henhold til den beregning, kartelmedlemmerne foretog på mødet den 9. august 1994, havde Waardals fået tildelt en andel på [...]* af markedet(139). De [...]*, der står anført i det foreliggende håndskrevne notat, refererer til dette tal, og det konkluderes, at Waardals har overskredet sin andel med 83 tons [...]*.

(178) Det fremgår ligeledes af dokumenter, der blev fundet under efterforskningen, at virksomhederne på dette møde også fastsatte mindstepriser for zinkphosphat for forskellige europæiske lande (Det Forenede Kongerige, Frankrig, Sverige, Norge, Finland, Danmark, Italien, Belgien og Nederlandene). I et håndskrevet notat(140), som blev fundet hos Waardals, står der først, at januar var ustabil, "./.DEM 0,20", og derefter er mindstepriserne anført:

Uddrag af originaldokument nr. 12(141): Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001803.TIF">

(179) Tridents interne prisinstrukser for februar 1998(142) indeholdt nøjagtig de samme priser som i det ovenstående notat fra Waardals for zinkphosphat i leverancer på"1000-4999 kg" og "over 5000 kg". Det anføres ligeledes i disse instrukser, at priserne er "mindstepriser", og at de "ikke må nedsættes uden forudgående drøftelse med [navnet på en medarbejder]", som er den medarbejder, der repræsenterede Trident ved kartelmøderne.

(180) På dette møde fordelte man ligeledes kunder mellem sig; mindre kunder og International Paint blev tildelt James Brown (reference til navnet på en medarbejder). Prisen for sidstnævnte kunde blev ligeledes fastsat (til 1240 GBP)(143), som det fremgår af dokumentet: "UK - [mindre kunder til](144) [navnet på en medarbejder] + Intern. 1240,00."

(181) Det næste kartelmøde blev afholdt den 20. april 1998 i Paris på Hotel Novotel i Roissy-Charles de Gaulle-lufthavnen. Reservationen af mødelokalet blev foretaget i Silars navn. Repræsentanter for Heubach, James Brown, SNCZ, Trident og Waardals deltog i dette møde(145).

(182) Et håndskrevet notat fra en repræsentant for Waardals på en sagsmappe angiver følgende: "... Paris 20.4.98"(146).

(183) En repræsentant for Heubach har i sin lommekalender for 1998 ud for den 20. april 1998 skrevet: "Paris (Novotel)"(147). En anden repræsentant for Heubach, der normalt deltog i møderne, har ligeledes i sin kalender ud for mandag den 20. april 1998 anført følgende: "WE + [navnet på ovennævnte medarbejder hos Heubach], Paris"(148).

(184) Et håndskrevet notat, som blev fundet under efterforskningen, indeholder beregninger af markedsandele for første kvartal af 1998 og viser, at producenterne udvekslede følsomme oplysninger(149).

Uddrag af originaldokument nr. 13: Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001901.TIF">

(185) De individuelle salgsmængder, der står anført ud for "Trident" [Trident Alloys] og "SNCZ", stemmer nøjagtigt med de tal, disse virksomheder fremsendte til VdMI med henblik på kompileringen af statistikkerne(150).

(186) Det fremgår af samme notat, at der blev fastsat mindstepriser for forskellige europæiske lande (Det Forenede Kongerige (første kolonne), Tyskland, Frankrig, Belgien, Nederlandene, de nordiske lande og Italien). Den første priskolonne vedrører leverancer over 5 tons. Hvor der er fastsat to priser, vedrører den sidstnævnte pris mindre mængder ( 1000-4999 kg).

Uddrag af originaldokument nr. 13(151): Waardals' repræsentants håndskrevne notat

>PIC FILE= "L_2003153DA.001902.TIF">

(187) De nævnte priser svarer nøjagtigt til Tridents interne prisinstrukser for maj 1998(152) for zinkphosphat i leverancer på 1000-4999 kg og over 5000 kg. Det angives ligeledes i disse instrukser, at priserne er "mindstepriser", og at de "ikke må nedsættes uden forudgående drøftelse med [navnet på en medarbejder]", som er den medarbejder, der repræsenterede Trident ved kartelmøderne.

(188) Kartellet havde planlagt et møde den 22. juli 1998 i Amsterdam. Waardals stod for tilrettelæggelsen og havde reserveret et mødelokale på Hotel Hilton i Schiphol lufthavn(153). Efter at Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden havde foretaget deres undersøgelser, blev reservationen imidlertid annulleret(154).

2. RETLIG VURDERING

2.1. KOMPETENCE

(189) De ovenfor beskrevne arrangementer dækkede hele EØS, eftersom kartelmedlemmerne solgte zinkphosphat i stort set alle EU's medlemsstater og i de EFTA-stater, som var part i EØS-aftalen(155).

(190) EØS-aftalen, som indeholder konkurrencebestemmelser, der svarer til bestemmelserne i EF-traktaten, trådte i kraft den 1. januar 1994. Nærværende beslutning omfatter derfor også anvendelsen af EØS-aftalens konkurrencebestemmelser (særlig artikel 53, stk. 1) på de arrangementer, der er gjort indsigelse imod(156).

(191) For så vidt som arrangementerne påvirkede konkurrencen og handelen mellem medlemsstater mærkbart, finder EF-traktatens artikel 81 anvendelse. For så vidt som kartellets transaktioner havde mærkbar indvirkning på handelen mellem EFTA-stater, som er part i EØS-aftalen, og Det Europæiske Fællesskab, finder EØS-aftalens artikel 53 anvendelse.

(192) Hvis en aftale eller praksis kun påvirker handelen mellem EU-medlemsstater, er det kun Kommissionen, der har kompetence og kan bringe EF-traktatens artikel 81 i anvendelse. Hvis en aftale derimod kun påvirker handelen mellem EFTA-stater, er det kun EFTA-Tilsynsmyndigheden, der har kompetence og kan bringe EØS-konkurrencereglerne i EØS-aftalens artikel 53 i anvendelse(157)

(193) I den foreliggende sag er det Kommissionen, der har kompetence til at bringe både EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, på grundlag af EØS-aftalens artikel 56 i anvendelse, eftersom kartellet havde mærkbar indvirkning på handelen mellem EU-medlemsstater(158).

2.2. ANVENDELSE AF EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81 OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53

2.2.1. EF-TRAKTATENS ARTIKEL 81, STK. 1, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 1

(194) I henholdsvis EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er det fastsat, at alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater eller mellem de kontraherende parter, og som har til formål eller følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet eller inden for det af EØS-aftalen omfattede område, er uforenelige med fællesmarkedet og er forbudt, navnlig sådanne, som består i direkte eller indirekte fastsættelse af købs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser, begrænsning af eller kontrol med produktion og afsætning eller opdeling af markeder eller forsyningskilder.

2.2.2. AFTALER OG SAMORDNET PRAKSIS

(195) EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, forbyder aftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og samordnet praksis.

(196) Der kan siges at foreligge en aftale i tilfælde, hvor parterne følger en fælles plan, der begrænser eller vil kunne begrænse deres individuelle forretningsadfærd, fordi den fastlægger retningslinjerne for deres fælles aktivitet eller inaktivitet på markedet. Den behøver ikke at være udformet skriftligt, og der kræves heller ingen formaliteter, kontraktlige sanktioner eller håndhævelsesforanstaltninger. Aftalen kan være indgået direkte eller fremgå indirekte af parternes adfærd.

(197) Retten i Første Instans fastslog i PVC II-dommen(159), at "efter fast retspraksis er det, for at der kan være tale om en aftale i henhold til EF-traktatens artikel [81, stk. 1], tilstrækkeligt, at de pågældende virksomheder har udtrykt fælles vilje til at indrette deres adfærd på markedet på en bestemt måde"(160).

(198) En aftale efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, kræver således ikke den samme vished, som er en nødvendig forudsætning for håndhævelsen af en kommerciel civilretlig kontrakt. I forbindelse med et komplekst længerevarende kartel dækker udtrykket "aftale" desuden ikke blot en samlet plan eller udtrykkeligt aftalte betingelser, men også gennemførelsen af det, der er aftalt på grundlag af de samme metoder og med henblik på det samme fælles mål.

(199) I EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 sondres der mellem "aftaler mellem virksomheder", "samordnet praksis" og "vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder". Formålet med begrebet "samordnet praksis" er at lade forbuddet i den nævnte artikel omfatte en form for koordinering mellem virksomheder, hvorved disse uden at være gået så langt som til at indgå en egentlig aftale bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med indbyrdes praktisk samarbejde(161).

(200) De kriterier for koordinering og samarbejde, der er fastlagt ved Domstolens retspraksis, og som på ingen måde kræver, at der udarbejdes en egentlig plan, skal forstås ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens og EØS-aftalens konkurrenceregler, nemlig at enhver erhvervsdrivende uafhængigt skal fastlægge den forretningspolitik, som han vil føre på fællesmarkedet. Dette krav om uafhængighed udelukker ganske vist ikke de erhvervsdrivendes ret til at foretage de nødvendige tilpasninger til deres konkurrenters faktiske eller forventede adfærd, men det udelukker kategorisk enhver direkte eller indirekte kontakt mellem dem, som har til formål eller følge enten at påvirke en aktuel eller potentiel konkurrents markedsadfærd eller at informere en sådan konkurrent om den markedsadfærd, som man har besluttet sig til - eller overvejer - selv at følge(162).

(201) Virksomhedernes adfærd kan således falde ind under EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, som samordnet praksis, selv når parterne ikke har vedtaget en fælles plan for deres adfærd på markedet, men gennemfører eller tilslutter sig et hemmeligt samarbejde, som letter koordineringen af deres kommercielle adfærd(163).

(202) Selv om begrebet samordnet praksis i henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, forudsætter ikke blot samordning mellem virksomhederne, men også en adfærd på markedet, der ligger i forlængelse af denne samordning, samt årsagsforbindelse mellem samordningen og adfærden, må det antages - medmindre det modsatte bevises - at de virksomheder, som deltager i samordningen, og som forbliver aktive på markedet, ved fastlæggelsen af deres egen adfærd på markedet tager hensyn til informationsudvekslingen med deres konkurrenter. Det gælder så meget desto mere, når samordningen finder sted regelmæssigt og over en lang periode(164).

(203) Det er ikke nødvendigt, at Kommissionen kan kategorisere en overtrædelse som enten en aftale eller en samordnet praksis. Begreberne er flydende og kan overlappe hinanden. Ofte er det ikke engang realistisk at foretage en sådan sondring, fordi en overtrædelse samtidig kan frembyde karakteristika for begge former for ulovlig adfærd, mens nogle af dens elementer betragtet isoleret snarere bør klassificeres som den ene end den anden form. Det ville være unaturligt at opdele en sammenhængende adfærd, der har ét og samme formål, i forskellige særskilte overtrædelser. Et kartel kan derfor både være en aftale og en form for samordnet praksis samtidig(165).

(204) Deltagerne i aftalen og/eller den samordnede praksis kan engagere sig forskelligt. En eller flere virksomheder kan spille den ledende rolle. Interne konflikter og rivalisering eller endog snyd forhindrer dog ikke, at arrangementet kan betragtes som en aftale eller samordnet praksis efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, hvis parterne arbejder hen imod et fælles og sammenhængende mål. Et komplekst kartel kan med rimelighed betragtes som en enkelt sammenhængende overtrædelse i den periode, hvor det eksisterer. Aftalen kan godt ændres fra tid til anden, eller kartellets ordninger kan tilpasses eller styrkes for at tage højde for nye udviklingstendenser.

(205) Heubach bestrider ikke de faktiske forhold, der er refereret i meddelelsen om klagepunkter, men hævder i sit skriftlige svar, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad har bevist, at der bestod en aftale efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53. Ifølge Heubach har Kommissionen påvist, at der var intentioner om at optræde på en bestemt måde på markedet, og at det resulterede i en begrænsning af de involverede virksomheders uafhængighed.

(206) Denne indsigelse må kraftigt afvises. Ifølge de faktiske forhold, som hverken bestrides af Heubach eller nogen af de øvrige virksomheder, hvortil denne beslutning er rettet, var der allerede den 24. marts 1994 en udtrykkelig fælles intention om at danne et kartel på zinkphosphatmarkedet og handle i overensstemmelse hermed. Det resulterede i, at der over en fireårig periode i praksis gennemførtes en overordnet plan for at eliminere konkurrence på det pågældende produktmarked, hvilket - som beskrevet i det følgende - udgjorde en enkelt vedvarende overtrædelse.

2.2.3. OVERTRÆDELSENS ART I DEN FORELIGGENDE SAG

(207) Efter indledende kontakter i starten af 1990'erne mødtes de fem zinkphosphatproducenter - Britannia, James Brown, Heubach, SNCZ og Waardals - den 24. marts 1994 i London og enedes om de grundlæggende principper for dannelsen af et kartel på det europæiske marked for zinkphosphat. De mødtes efterfølgende den 3. maj og den 9. august 1994 i samme by og fastlagde de nærmere enkeltheder for kartellets gennemførelse.

(208) Denne plan, som alle tilsluttede sig, blev gennemført over en periode på mere end fire år på grundlag af de samme mekanismer og med det samme fælles formål, nemlig at eliminere konkurrencen.

(209) At planen blev udarbejdet på regelmæssige møder, betyder ikke, at der var tale om særskilte "aftaler", men om gennemførelsen af det samme overordnede og ulovlige arrangement.

(210) På baggrund af den fælles plan og det fælles formål, som producenterne vedvarende forfulgte, nemlig at eliminere konkurrencen i zinkphosphatindustrien, mener Kommissionen, at den pågældende adfærd udgjorde en enkelt sammenhængende overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

2.2.4. BEGRÆNSNING AF KONKURRENCEN

(211) Aftalen i den foreliggende sag havde til formål og følge at begrænse konkurrencen.

(212) I EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er det udtrykkeligt fastsat, at aftaler er konkurrencebegrænsende, når de bl.a. består i:

- direkte eller indirekte fastsættelse af salgspriser eller andre forretningsbetingelser

- begrænsning af eller kontrol med produktion, afsætning eller teknisk udvikling

- opdeling af markeder.

(213) Disse elementer er de vigtigste mål og karakteristika ved de horisontale arrangementer i den foreliggende sag. Da prisen er det vigtigste konkurrenceinstrument, navnlig hvor der er tale om ensartede produkter, tog de forskellige hemmelige arrangementer og ordninger, som producenterne vedtog, i sidste instans sigte på til egen fordel at hæve priserne til over det niveau, der kunne opnås under frie konkurrencevilkår. Markedsdeling og prisfastsættelse begrænser i sig selv konkurrencen som omhandlet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(214) Kartellet i den foreliggende sag må betragtes som en helhed og vurderes på baggrund af de samlede omstændigheder, men de vigtigste konkurrencebegrænsende aspekter af det komplekse net af aftaler og arrangementer var følgende:

- fordeling af markedsandele

- prisfastsættelse

- fordeling af kunder.

(215) Disse hovedaspekter blev af kartelmedlemmerne hovedsagelig gennemført via:

- udformning og anvendelse af et indberetnings- og overvågningssystem med henblik på at sikre gennemførelsen af konkurrencebegrænsende aftaler, navnlig gennem udveksling af salgsoplysninger for de enkelte deltagende virksomheder

- tilpasning af de enkelte deltagende virksomheders adfærd og priser for at sikre overholdelsen af de vedtagne markedsandele

- deltagelse i regelmæssige møder og andre former for kontakter med henblik på at indgå aftale om ovennævnte konkurrencebegrænsninger og gennemføre og/eller ændre dem efter omstændighederne.

(216) Heubachs påstand om, at formålene med kartellet ikke systematisk blev opfyldt på den måde, kartelmedlemmerne havde ønsket det, og at der ikke blev etableret nogen specifik håndhævelsesmekanisme bortset fra det gensidige pres, der blev lagt på kartellets forskellige medlemmer, må anses for irrelevant. Selv om kartelmedlemmerne ikke konsekvent respekterede deres aftale, betyder det ikke, at aftalen ikke bestod. Domstolen har fastslået i sin retspraksis, at virksomheders deltagelse i møder med konkurrencebegrænsende formål reelt resulterer i skabelse eller styrkelse af et kartel, og at det forhold, at en virksomhed ikke retter sig efter resultatet af møderne, ikke fritager den for ansvaret for at have deltaget i kartellet, medmindre virksomheden offentligt har taget afstand fra, hvad der blev vedtaget på møderne(166).

(217) I den foreliggende sag håndhævede, overvågede og overholdt kartelmedlemmerne under alle omstændigheder deres aftale.

2.2.5. PÅVIRKNING AF HANDELEN MELLEM EU-MEDLEMSSTATER OG MELLEM DE KONTRAHERENDE PARTER I EØS-AFTALEN

(218) Den vedvarende aftale mellem producenterne havde en mærkbar indvirkning på handelen mellem EU-medlemsstater og mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen.

(219) Vesteuropa har traditionelt været det vigtigste marked for zinkphosphat. Salget i Europa udgør over 60 % af outputtet på verdensplan. Med undtagelse af James Brown, som sælger hovedparten af sin produktion i tre medlemsstater, sælger de fire øvrige europæiske zinkphosphatproducenter i stort set alle EØS-landene. Heubach, SNCZ og Trident eksporterer alle over 60 % af deres samlede zinkphosphatomsætning(167). Med Waardals som en vigtig producent af zinkphosphat med en markedsandel på over 20 % af det vesteuropæiske marked og et betydeligt salg i mange EU-medlemsstater(168) foregår der også ganske stor handel med zinkphosphat mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen.

(220) Hvad angår forholdet mellem kartelmedlemmerne selv, må fordelingen af salgskvoter formentlig eller rent faktisk have resulteret i en automatisk ændring af handelsmønstret i forhold til, hvordan det ellers ville have set ud.

(221) I den periode, den foreliggende beslutning vedrører, havde den vedvarende kartelaftale mellem zinkphosphatproducenterne derfor en mærkbar indvirkning på handelen mellem EU-medlemsstaterne og mellem de kontraherende parter i EØS-aftalen.

2.2.6. KONKURRENCEBESTEMMELSER GÆLDENDE FOR ØSTRIG, FINLAND, ISLAND, LIECHTENSTEIN, NORGE OG SVERIGE

(222) I tidsrummet fra den 1. januar til den 31. december 1994 fandt bestemmelserne i EØS-aftalen anvendelse på de fire EFTA-medlemsstater, som havde tilsluttet sig EØS. Kartellet udgjorde således en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, og af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og Kommissionen har beføjelse til at anvende begge bestemmelser. Kartellets transaktioner i disse fire EFTA-stater i denne etårige periode er omfattet af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(223) Efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af EU den 1. januar 1995 fandt EF-traktatens artikel 81, stk. 1, anvendelse på kartellet, for så vidt det påvirkede disse markeder. Kartellets virksomhed i Norge udgjorde fortsat en overtrædelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 1.

(224) Det fremgår således af ovenstående, at for så vidt angår kartellets aktiviteter i Østrig, Finland og Sverige, udgjorde det en overtrædelse af EØS-konkurrencereglerne i de første måneder af kartellets virke (dvs. fra marts 1994 til den 31. december 1994) og en overtrædelse af EU-konkurrencereglerne fra og med den 1. januar 1995.

2.2.7. OVERTRÆDELSENS VARIGHED

(225) Selv om meget tyder på, at der ikke var tale om konkurrencebegrænsende kontakter mellem zinkphosphatproducenter før det første multilaterale møde den 24. marts 1994, har Kommissionen i den foreliggende sag begrænset sin vurdering i forhold til konkurrencereglerne og udmålingen af eventuelle bøder til tidsrummet fra den 24. marts 1994, dvs. datoen for det første multilaterale kartelmøde, og frem til den 13. maj 1998, dvs. datoen for Kommissionens og EFTA-Tilsynsmyndighedens kontrolundersøgelser hos virksomhederne.

(226) Beviset på, at Britannia, Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals deltog i overtrædelsen fra den 24. marts 1994 og videre frem (for Britannias vedkommende indtil den 15. marts 1997, da virksomheden blev erstattet af Trident), er, at virksomhedernes respektive ledere på højeste niveau, bl.a. bestyrelsesformænd, koncerndirektører, administrerende direktører og direktører, deltog i det første multilaterale kartelmøde (jf. betragtning 71).

(227) Den 24. marts 1994 blev det besluttet at fastsætte en "status quo" på grundlag af de solgte mængder zinkphosphat i Europa. Det blev også besluttet, at de tildelte markedsandele skulle baseres på salgstallene for 1991-1993. Det blev desuden vedtaget at indføre et overvågningssystem, som gav mulighed for at kontrollere, at aftalen blev overholdt. Det blev også besluttet, at priserne ikke skulle variere for meget fra land til land for at undgå, at produktet efterfølgende blev handlet internt på tværs af grænserne. Endelig blev det aftalt at afholde et nyt møde senere.

(228) Kommissionen konkluderer på grundlag af ovenstående, at adressaterne for den foreliggende beslutning indgik den konkurrencebegrænsende aftale den 24. marts 1994.

(229) Kartellet bestod i hvert fald frem til den 13. maj 1998, hvor Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden gennemførte deres samtidige kontrolundersøgelser. Alle fem producenter var repræsenteret på det sidste møde, som bevisligt fandt sted i april 1998. Det forhold, at det næste kartelmøde efter planen skulle finde sted i Amsterdam den 22. juli 1998, viser, at overtrædelsen under alle omstændigheder fortsatte indtil den dato, hvor kontrolundersøgelserne blev gennemført.

(230) Waardals hævder, at virksomheden trak sig ud af kartellet i april 1995 "og ikke var med i klubben i 5-6 måneder"(169). Virksomheden anfører, at Kommissionen bør tage hensyn til dette forhold, selv om "det må indrømmes, det ikke varede længe, før Waardals konkluderede, at man var nødsaget til at samarbejde og begynde at indsende salgsdata igen"(170). Waardals anfører dog også, at "Waardals efter at have trukket sig ud af klubben i april 1995 på egen hånd skaffede sig en ordre fra Teknos uden for den deleordning, de andre havde vedtaget, og leverede en container til Teknos i uge 16"(171).

(231) Kommissionen finder, at de af Waardals fremførte argumenter vedrørende virksomhedens midlertidige udtræden af kartellet ikke giver anledning til at konkludere, at Waardals ikke overtrådte EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, i det pågældende tidsrum.

(232) For det første deltog Waardals i et møde med Heubach den 12. juni 1995, den samme dag, hvor der blev afholdt et kartelmøde, hvilket ikke bestrides af de øvrige adressater for den foreliggende beslutning. Den pågældende dato ligger inden for det tidsrum, hvor Waardals hævder at have trukket sig ud af kartellet, men den kendsgerning, at en repræsentant for Waardals var til stede samme dag i London, og at han mødtes med en repræsentant for Heubach, viser, at Waardals ikke trak sig fuldstændigt ud af kartellet.

(233) For det andet var Waardals' "tilbagetrækning" - hvis der overhovedet var tale om en sådan - under alle omstændigheder af meget kort varighed. Det eneste kartelmøde, som Waardals angiveligt ikke deltog i, var mødet den 12. juni 1995, eftersom Waardals var til stede ved det forudgående (den 27. marts 1995) og det efterfølgende (den 15. september 1995) kartelmøde. Som nævnt i den foregående betragtning var Waardals desuden i realiteten ikke fuldstændigt fraværende fra det nævnte møde. Virksomheden har heller ikke påvist, at det resulterede i en fuldstændigt uafhængig forretningsmæssig adfærd. Waardals' viden om, at zinkphosphatkartellet fortsat eksisterede, må i dette tidsrum have haft indflydelse på virksomhedens forretningsmæssige beslutninger.

(234) Kommissionen mener derfor, at Waardals deltog i overtrædelsen fra den 24. marts 1994 og frem til den 13. maj 1998.

2.2.8. ADRESSATER

(235) For at identificere adressaterne for den foreliggende beslutning er det nødvendigt at fastslå, hvilke juridiske enheder der er ansvarlige for overtrædelsen.

2.2.8.1. Gældende principper

(236) For at afgøre, hvorvidt et moderselskab bør holdes ansvarligt for et datterselskabs ulovlige adfærd, er det nødvendigt at påvise, at datterselskabet ikke selvstændigt træffer beslutning om sin egen adfærd på markedet, men i alle konkrete henseender udfører de instrukser, det har fået af moderselskabet(172).

(237) Når det kan konstateres, at en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, er begået i et bestemt tidsrum, er det nødvendigt at fastslå, hvilken fysisk eller juridisk person der er ansvarlig for virksomhedens drift på det tidspunkt, overtrædelsen begås, således at denne kan gøres ansvarlig herfor.

(238) Hvis en virksomhed begår en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, og senere afhænder de aktiver, der indgik i overtrædelsen, og trækker sig tilbage fra det relevante marked, kan den pågældende virksomhed fortsat holdes ansvarlig for overtrædelsen, hvis virksomheden stadig eksisterer(173).

(239) Hvis den virksomhed, der har overtaget aktiverne, fortsætter overtrædelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 1, eller EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, bør ansvaret for overtrædelsen fordeles mellem sælgeren og køberen af de aktiver, der indgik i overtrædelsen(174).

2.2.8.2. Adressater

(240) I hele det tidsrum, der ligger til grund for konstateringen af overtrædelsen, deltog Heubach, James Brown, SNCZ og Waardals direkte i kartellet. De er derfor adressater for den foreliggende beslutning.

(241) Fra den 15. marts 1997 og videre frem deltog Trident aktivt i kartellet. Sidstnævnte er derfor adressat for den foreliggende beslutning.

(242) Før den 15. marts 1997 var Britannia, Tridents forgænger, aktivt impliceret i karteltransaktionerne. Selv om Britannia solgte sin zinkphosphatvirksomhed den 15. marts 1997, eksisterer Britannia fortsat. I tidsrummet fra marts 1994 til den 15. marts 1997 var Britannias zinkphosphatvirksomhed ikke en særskilt juridisk person. Virksomheden kan derfor ikke hævde, at den ikke var bekendt med de konkurrencebegrænsende aktiviteter i zinkphosphatvirksomheden. Britannia holdes derfor ansvarlig for overtrædelsen fra marts 1994 frem til den 15. marts 1997, da zinkphosphatvirksomheden blev udskilt og overtaget af Trident.

(243) I sit svar på meddelelsen om klagepunkter siger Britannia, at virksomheden ophørte med alle økonomiske og forretningsmæssige aktiviteter, efter at virksomhedsaktiverne var overført til Trident. Britannia anfører, at virksomheden fortsatte med at eksistere som juridisk person, men hævder udelukkende at være et "tomt" selskab og ikke en aktiv økonomisk enhed. Britannia anfører, at det i overensstemmelse med det "successionsprincip", der i henhold til EU's retspraksis skal følges i sådanne sager, er den økonomiske og funktionelle efterfølger, Trident, der bør holdes ansvarlig for hele overtrædelsesperioden.

(244) Britannia fremfører desuden, at en eventuel modstridende påstand fra Kommissionens side vil indebære uretfærdig og ulige behandling: Hvis Britannia i stedet for at foretage en overførsel af aktiverne havde fusioneret med det nyoprettede Trident, ville Britannia ikke længere have eksisteret som juridisk person, hvorved hele ansvaret ville blive overført til Trident. Hvis ledelsens overtagelse af virksomheden var blevet gennemført som en aktiehandel, således at ledelsen af zinkphosphatvirksomheden havde købt Britannias aktier, ville Trident ligeledes være blevet holdt ansvarlig for hele overtrædelsesperioden.

(245) Trident imødegår Britannias' argumentation. Trident anfører med henvisning til det faktum, at virksomhedens forgænger, Britannia, fortsat eksisterer som juridisk person, og med henvisning til Domstolens almindelige retspraksis, at ansvaret for overtrædelsen bør fordeles mellem Britannia og Trident efter, hvor længe de hver især har været impliceret i overtrædelsen.

(246) Trident anfører dog, at såfremt Kommissionen finder, at grundbeløbet for en eventuel bøde bør fastsættes særskilt for Trident og Britania, "ville det være urimeligt, hvis det indebar, at summen af de to bøder blev større end en eventuel bøde, der ville være blevet pålagt en enkelt ejer for hele det tidsrum, Tridents og Britannias fælles påståede overtrædelse blev begået"(175).

(247) Kommissionen må afvise Britannias argumenter. Det fremgår klart af Domstolens retspraksis, at den såkaldte test vedrørende "økonomisk kontinuitet" udelukkende skal anvendes, såfremt den virksomhed, som begik overtrædelsen, er ophørt med at eksistere juridisk. Hvis en sådan virksomhed fortsat eksisterer, skal den holdes ansvarlig for overtrædelsen, uanset hvilken karakter dens aktuelle aktiviteter på markedet antager.

(248) I det tidsrum, Britannia medvirkede aktivt i overtrædelsen, havde virksomheden selv og dens aktionærer fordel af den ulovlige adfærd. Selv om Britannia ophørte med sine aktiviteter efter den 15. marts 1997, har virksomheden fortsat aktiver. Den må derfor bære ansvaret for den overtrædelse, der blev begået i det relevante tidsrum. Det faktum, at overførslen af de aktiver, der indgik i overtrædelsen, kunne være gennemført på en anden måde, som ville resultere i en anden ansvarsfordeling, er ikke relevant i denne sammenhæng.

(249) Tridents argument om, at summen af de to bøder, der eventuelt pålægges, ikke bør være højere end en eventuel enkelt bøde, som ville blive pålagt en enkelt ejer for hele overtrædelsesperioden, må ligeledes tilbagevises. Kommissionen tager ved fastsættelsen af alle bødebeløb hensyn til, hvor længe hver virksomhed har medvirket i overtrædelsen. Hvis to særskilte virksomheder begår en overtrædelse - også selv om den ene virksomhed har efterfulgt den anden - må de hver for sig bære ansvaret for den begåede overtrædelse, og den bøde, der pålægges dem, skal beregnes i henhold til Kommissionens almindelige praksis. Enhver "deling" af bøden mellem de to ville give dem en uberettiget fordel.

(250) Da ledelsens overtagelse af zinkphosphatvirksomheden var gennemført, og Trident blev oprettet den 15. marts 1997, blev der dannet en ny juridisk person og fastlagt en ny virksomhedsstrategi. Tridents ledelse kunne ved denne lejlighed have besluttet at bringe virksomhedens deltagelse i kartellet til ophør. Det gjorde den imidlertid ikke. Der blev - i hvert fald indirekte - truffet en ny beslutning om at fortsætte med den ulovlige adfærd. Det gør det fuldt berettiget at pålægge både Britannia og Trident en bøde.

(251) Af ovennævnte grunde er den foreliggende beslutning rettet til følgende virksomheder:

- Britannia Alloys & Chemicals Limited

- Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG

- James M. Brown Limited

- Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA

- Trident Alloys Limited

- Waardals Kjemiske Fabrikker A/S.

2.3. LØSNINGER

2.3.1. ARTIKEL 3 I FORORDNING NR. 17

(252) Når Kommissionen konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 eller EØS-aftalens artikel 53, kan den i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17(176) pålægge de pågældende virksomheder at bringe overtrædelsen til ophør.

(253) I den foreliggende sag gjorde deltagerne i kartellet sig stor umage med at skjule deres ulovlige adfærd. Man forsøgte i vidt omfang at slette alle spor i form af skriftligt materiale om kartellets aktiviteter: ingen referater, optegnelser, deltagerlister eller mødeindkaldelser.

(254) Deltagerne i kartellet fortsatte med at fremsende statistiske oplysninger til brancheorganisationen flere måneder efter, at Kommissionen havde gennemført sine kontrolundersøgelser. Fire af de fem kartelmedlemmer (Heubach, SNCZ, Trident og James Brown) oprettede en ny sammenslutning, hvor man drøftede markedsprognoser og statistikker.

(255) Derfor gjorde Kommissionen i sin meddelelse om klagepunkter gældende, at det ikke var muligt med sikkerhed at fastslå, om overtrædelsen var ophørt for alle kartelmedlemmernes vedkommende.

(256) Heubach, SNCZ og Trident hævder i deres svar på meddelelsen om klagepunkter, at de omgående bragte deres deltagelse i kartellet til ophør, da kontrolundersøgelserne blev gennemført. Heubach og SNCZ anfører desuden, at det møde, der fandt sted efter kontrolundersøgelsen, havde helt legitime og legale formål.

(257) Uanset disse påstande og for at undgå enhver tvivl må Kommissionen forlange, at de virksomheder, hvortil den foreliggende beslutning er rettet, bringer overtrædelsen til ophør, hvis det ikke allerede er sket, og for fremtiden afholder sig fra enhver form for aftaler eller samordnet praksis, som kan have samme eller tilsvarende formål eller virkning.

2.3.2. ARTIKEL 15, STK. 2, I FORORDNING NR. 17

2.3.2.1. Generelle betragtninger

(258) I henhold til artikel 15, stk. 2, i Rådets