KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1084/98 af 28. maj 1998 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), senest ændret ved forordning (EF) nr. 905/98 (2), særlig artikel 7,

efter høring af det rådgivende udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

A. PROCEDURE

(1) Kommissionen offentliggjorde i august 1997 en meddelelse (i det følgende benævnt »indledningsmeddelelse«) i De Europæiske Fællesskabers Tidende (3) om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen til Fællesskabet af stænger af rustfrit stål (i det følgende benævnt »stålstænger«) med oprindelse i Indien, og iværksatte en undersøgelse.

(2) Proceduren indledtes på grundlag af en klage indgivet af EUROFER (foreningen af europæiske stålproducenter) på vegne af EF-producenter, der tegner sig for en betydelig del af produktionen af stålstænger i Fællesskabet. Klagen indeholdt beviser for, at der fandt dumping sted og forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde indledningen af en procedure.

(3) Kommissionen underrettede officielt de EF-producenter, eksporterende producenter og importører, som den vidste var berørt af sagen, samt repræsentanterne for eksportlandet og klageren om indledningen af proceduren; de berørte parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt.

En række eksporterende producenter i Indien såvel som flere producenter, importører og leverandører i Fællesskabet tilkendegav deres synspunkter skriftligt. Alle parter, der anmodede om at blive hørt inden for den fastsatte frist i indledningsmeddelelsen, blev hørt.

(4) Kommissionen sendte spørgeskemaer til alle parter, som den vidste var berørt af sagen, og modtog besvarelser fra mange selskaber i Fællesskabet og Indien.

(5) Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en foreløbig afgørelse, og aflagde kontrolbesøg hos følgende selskaber:

a) EF-producenter

- Cogne Acciai Speciali Srl, Aosta, Italien

- Krupp Edelstahlprofil GmbH, Siegen, Tyskland

- Rodacciai SpA, Bosisio Parrini, Italien

- Sprint Metal Edelstahlziehereien GmbH, Hemer, Tyskland

- Trafilerie Bedini Srl, Peschiera Borromeo, Italien

- Ugine-Savoie SA, Ugine, Frankrig.

Under kontrolbesøget hos Rodacciai SpA trak selskabet sit tilsagn om samarbejde tilbage, og der blev derfor ikke taget hensyn til oplysningerne fra dette selskab i forbindelse med undersøgelsen.

b) Eksporterende producenter i Indien

- Bhansali Brightbars Pvt Ltd/Bhansali Ferromet Pvt Ltd, Mumbai

- Facor (Ferro Alloys Corp. Ltd), Nagpur

- Grand Foundry Ltd, Mumbai

- Isibars Ltd, Mumbai

- Mukand Ltd, Mumbai

- Panchmahal Steel Ltd, Baroda

- Raajratna Metal Industries Ltd, Ahmedabad

- Venus Wire Industries Ltd, Mumbai

- Viraj Alloys Ltd, Mumbai.

c) Importører i Fællesskabet, der er forbundet med indiske eksporterende producenter

- Isibars GmbH, Düsseldorf, Tyskland

- Mukand International Ltd, London, Det Forenede Kongerige.

d) Importører i Fællesskabet, der ikke er forbundet med eksporterende indiske producenter

- Thyssen Schulte GmbH, Dortmund, Tyskland

- Ibero Edelstahlhandel & Co KG, Mülheim, Tyskland

- Metaalcompagnie »Brabant«, Valkenswaard, Nederlandene.

I løbet af undersøgelsen konstateredes det, at Ibero Edelstahlhandel og Thyssen Schulte faktisk er forbundet med EF-producenter.

(6) Efter indledningen af proceduren anmodede den indiske producent Sindia Steels Ltd om at blive behandlet som ny eksportør på markedet som omhandlet i artikel 11, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 (i det følgende benævnt »grundforordningen«). Kommissionen indhentede og efterprøvede derefter alle de oplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på en foreløbig afgørelse, og aflagde kontrolbesøg hos det pågældende selskab.

(7) Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra 1. oktober 1996 til 30. juni 1997 (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden«). Skadesundersøgelsen omfattede perioden fra 1994 til udløbet af undersøgelsesperioden.

(8) Det bemærkes, at Kommissionen indledte en antisubsidieundersøgelse vedrørende samme vare med oprindelse i Indien (4) den 30. oktober 1997. Denne undersøgelse er stadig i gang.

B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE

1. Den pågældende vare

(9) Den pågældende vare er stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, med indhold af nikkel på 2,5 vægtprocent og derover, med cirkulært tværsnit samt med andre tværsnit, som i øjeblikket tariferes under KN-kode 7222 20 11, 7222 20 21, 7222 20 31, og 7222 20 81.

(10) Rustfrit stål er karakteristisk ved, at det har et højt indhold af nikkel, chrom og i nogle tilfælde molybdæn. Disse legeringer beskytter rustfrit stål mod rust. Stålstænger anvendes af en lang række industrielle brugere i f.eks. automobil-, bygge-, maskin- og kemiindustrien.

(11) Der findes et bredt udvalg af forskellige typer stålstænger, som adskilles fra hinanden efter legeringsindhold, form, tolerance og diameter. Selv om der findes alle disse typer stålstænger, hører de ind under samme vidtspændende definition, fordi de har samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og samme anvendelser og distribueres via de samme kanaler. De betragtes derfor som én varekategori med henblik på denne undersøgelse.

2. Samme vare

(12) Kommissionen konstaterede, at stålstænger, som produceredes og solgtes i Indien, og stålstænger, som produceredes og solgtes i Fællesskabet, var samme vare som omhandlet i artikel 1, stk. 4, i grundforordningen som stålstænger, der eksporteredes fra Indien til Fællesskabet, fordi de havde samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og anvendelser.

C. DUMPING

1. Normal værdi

(13) Med henblik på fastsættelse af den normale værdi blev det for hver enkelt eksporterende producent undersøgt, om den pågældendes salg af varen på hjemmemarkedet var repræsentativt i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, i grundforordningen, dvs. om det udgjorde over 5 % af det samlede salg af den pågældende vare ved eksport til Fællesskabet.

(14) Det blev så undersøgt, om den pågældendes samlede salg på hjemmemarkedet af hver type vare udgjorde over 5 % af hele salget af samme varetype ved eksport til Fællesskabet.

For de typer varer, som opfyldte 5 %-prøven, blev det vurderet, om varen var blevet solgt i tilstrækkelige mængder i normal handel i overensstemmelse med artikel 2, stk. 4, i grundforordningen. I de tilfælde, hvor salget af hver varetype til priser, der lå over enhedsomkostningerne, udgjorde mindst 80 % af det samlede salg på hjemmemarkedet, blev den normale værdi fastsat på grundlag af de vejede gennemsnitlige priser, der faktisk betaltes ved salg på hjemmemarkedet. I de tilfælde, hvor det fortjenstgivende salg af hver varetype udgjorde under 80 %, men mindst 10 % af det samlede salg på hjemmemarkedet, blev den normale værdi fastsat på grundlag af de vejede gennemsnitlige priser, der faktisk betaltes ved fortjenstgivende salg på hjemmemarkedet.

I de tilfælde, hvor salget på hjemmemarkedet af hver varetype udgjorde under 5 % af salget til eksport til Fællesskabet, eller hvor det fortjenstgivende salg på hjemmemarkedet var under 10 %, blev det anset, at hjemmemarkedssalget af den pågældende varetype ikke var tilstrækkeligt som omhandlet i artikel 2, stk. 2 og stk. 4, i grundforordningen, og der blev derfor ikke taget hensyn hertil. I disse tilfælde blev den normale værdi fastsat på grundlag af det vejede gennemsnit af de priser, som andre eksporterende producenter i det pågældende land anvendte i repræsentativt salg på hjemmemarkedet af den tilsvarende varetype i normal handel.

I de tilfælde, hvor andre eksporterende producenter i det pågældende land ikke solgte hver varetype i repræsentative mængder, blev den normale værdi beregnet i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3 og 6, i grundforordningen, dvs. på grundlag af den eksporterende producents fremstillingsomkostninger i forbindelse med den eksporterede varetype plus et rimeligt beløb for salgs-, general- og administrationsomkostninger (i det følgende benævnt »SG& A«) samt fortjeneste. SG& A og fortjeneste blev almindeligvis fastsat på grundlag af salget på hjemmemarkedet af de typer af samme vare, som den pågældende producent solgte i repræsentative mængder og i normal handel. Men i de tilfælde, hvor den eksporterende producent ikke solgte samme vare på hjemmemarkedet i repræsentative mængder og i normal handel, blev SG& A og fortjeneste fastsat i overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, litra a), i grundforordningen, dvs. på grundlag af det vejede gennemsnit af de beløb, der faktisk fastsattes for andre eksporterende producenter, som var omfattet af undersøgelsen, for så vidt angik repræsentativt salg på hjemmemarkedet af den pågældende vare i normal handel.

(15) Det konstateredes, at der ikke kunne fæstes lid til fremstillingsomkostningerne for et selskab, som ikke solgte den pågældende vare på hjemmemarkedet. For disse varetyper, for hvilke det var nødvendigt at beregne en normal værdi, blev fremstillingsomkostningerne fastsat på grundlag af det vejede gennemsnit af andre eksporterende producenters fremstillingsomkostninger for samme varetype plus et rimeligt beløb for SG& A og fortjeneste. SG& A og fortjeneste blev fastsat i overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, litra a), i grundforordningen som anført ovenfor.

2. Eksportpris

(16) I de tilfælde, hvor varerne eksporteredes direkte til ikke-forbundne importører i Fællesskabet, blev eksportpriserne i overensstemmelse med artikel 2, stk. 8, i grundforordningen fastsat på grundlag af de priser, som disse uafhængige kunder faktisk betalte eller skulle betale.

(17) I de tilfælde, hvor varerne solgtes til importører i Fællesskabet, som var forbundet med en eksporterende producent, blev eksportpriserne i overensstemmelse med artikel 2, stk. 9, i grundforordningen beregnet på grundlag af de priser, til hvilke de importerede varer første gang videresolgtes til uafhængige købere. Der blev foretaget justeringer for alle omkostninger, som påløb mellem import og videresalg, herunder en rimelig margen for SG& A og fortjeneste. Fortjenesten blev fastsat på grundlag af oplysninger om fortjeneste indgivet af samarbejdsvillige, ikke-forbundne importører af den pågældende vare i Fællesskabet, når sådanne oplysninger blev anset for at være pålidelige.

3. Sammenligning

(18) For at sikre en rimelig sammenligning blev der justeret for de forskelle, der blev krævet, og som det påvistes berørte prisernes sammenlignelighed. I overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, i grundforordningen blev der justeret for importafgifter og indirekte skatter, transport-, forsikrings- og håndteringsomkostninger samt dermed forbundne omkostninger, emballeringsomkostninger, kreditomkostninger, provisioner og omkostninger til valutaomregning.

(19) Flere selskaber krævede justering for valutaomregning i henhold til artikel 2, stk. 10, litra j), i grundforordningen, fordi den udenlandske valuta, de anvendte ved faktureringen af deres eksportsalg, var blevet stærkt devalueret i forhold til den indiske rupee i undersøgelsesperioden.

Selskaberne hævdede, at salgsdatoen burde være datoen på indkøbsordren, og at den valutakurs, der var fremherskende 60 dage før datoen på indkøbsordren, burde anvendes ved dumpingberegningen.

Men da de berørte selskaber ikke fremlagde beviser for, at der var truffet beskyttelsesforanstaltninger på datoen for indkøbsordren for at give dem dækning for kursrisikoen, blev det antaget, at de indirekte havde accepteret denne risiko. Kravet blev derfor foreløbig afvist, men sagen vil blive undersøgt yderligere.

(20) Nogle selskaber krævede justering for importtold på importerede råmaterialer. De baserede deres krav på den såkaldte »Pass Book Scheme«. I henhold til denne ordning kompenseres der for den betalte importtold, når de færdigvarer, som indeholder råvarerne, er blevet eksporteret, ved at der indrømmes fritagelse for importtold på fremtidig import.

I henhold til artikel 2, stk. 10, litra b), i grundforordningen kan der kun foretages en sådan justering, når det påvises, at materialer, for hvilke der er betalt importtold, fysisk indgår i den pågældende vare, som sælges på hjemmemarkedet, og at denne importtold hverken opkræves eller refunderes for den vare, der eksporteres til Fællesskabet.

(21) Et selskab anmodede om justering for forskelle i handelsled, fordi selskabet kun solgte til forhandlere ved eksport, medens det solgte til både forhandlere og endelige brugere på hjemmemarkedet. Det hævdede, at priserne for de endelige brugere på hjemmemarkedet var betydeligt højere end priserne for forhandlerne på hjemmemarkedet.

Anmodningen blev ikke imødekommet, da selskabet ikke var i stand til at påvise, at der var konsekvente og tydelige forskelle i priserne i de påståede forskellige handelsled på hjemmemarkedet. Det konstateredes navnlig for nogle varetyper, at den gennemsnitlige pris for de endelige brugere på hjemmemarkedet var lavere end den gennemsnitlige pris for forhandlerne på hjemmemarkedet.

4. Dumpingmargen

(22) Dumpingmargenerne blev fastsat på grundlag af en sammenligning af den vejede gennemsnitlige normale værdi og den vejede gennemsnitlige eksportpris ab fabrik i samme handelsled i henhold til artikel 2, stk. 11, i grundforordningen.

(23) Dumpingmargenerne var følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse:

>TABELPOSITION>

(24) I løbet af undersøgelsen blev det fastslået, at Bhansali Brightbars og Bhansali Ferromet var forbundne selskaber. Da der var risiko for, at antidumpingforanstaltningerne kunne omgås ved at eksportere varerne til Fællesskabet via selskabet med den laveste dumpingmargen, hvis der fastsattes to forskellige margener, konkluderedes det, at der kun skulle fastsættes én dumpingmargen for de to selskaber, baseret på det vejede gennemsnit af de dumpingmargener, der konstateredes for begge.

(25) For eksporterende producenter, som hverken besvarede Kommissionens spørgeskema eller gav sig til kende på anden måde, blev dumpingmargenen fastsat på grundlag af de foreliggende oplysninger i overensstemmelse med artikel 18, stk. 1, i grundforordningen.

Der blev foretaget en sammenligning af Eurostat-tallene og data vedrørende de samarbejdsvillige eksporterende producenters eksport til Fællesskabet med henblik på at fastsætte niveauet for samarbejde i denne undersøgelse.

Da samarbejdsniveauet var højt, fandt Kommissionens tjenestegrene, at det var hensigtsmæssigt at basere dumpingmargenen for ikke-samarbejdsvillige selskaber på den højeste dumpingmargen, der konstateredes for samarbejdsvillige eksporterende producenter i det pågældende land, idet der ikke var nogen grund til at antage, at en ikke-samarbejdsvillig eksporterende producent havde en lavere dumpingmargen end den højeste konstaterede.

Denne fremgangsmåde ansås for at være nødvendig for at undgå at belønne manglende samarbejdsvilje og mulighed for omgåelse.

Dumpingmargenen fastsattes foreløbigt til 17,7 % for ikke-samarbejdsvillige eksporterende producenter i Indien af prisen frit Fællesskabets grænse.

(26) Med hensyn til den eksporterende producent, der er nævnt i betragtning 6, blev det fastslået, at alle betingelser i artikel 11, stk. 4, i grundforordningen for indledning af en fornyet undersøgelse vedrørende en ny eksportør var opfyldt. Kommissionen konkluderede, at dumpingmargenen i dette bestemte tilfælde for denne producent og andre selskaber, som opfyldte samme betingelser, burde fastsættes på et andet niveau end niveauet for ikke-samarbejdsvillige eksporterende producenter, som var det højeste niveau på grund af deres manglende samarbejdsvilje og for at forhindre omgåelse. Under disse omstændigheder blev det anset for passende, at den vejede gennemsnitlige dumpingmargen for de samarbejdsvillige indiske selskaber, dvs. 15,5 %, skulle gælde for dette selskab.

D. SKADE

1. Erhvervsgrenen i Fællesskabet

(27) De fem EF-producenter af stålstænger, som havde støttet klagen og fuldt ud samarbejdede med Kommissionen (se betragtning 5), tegner sig tilsammen for 45 % af den samlede produktion i Fællesskabet. Disse selskaber udgør »erhvervsgrenen i Fællesskabet« som defineret i artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 4, i grundforordningen.

2. Almindelige bemærkninger

(28) Undersøgelsesperioden omfatter kun ni måneder. Med henblik på sammenligningen blev resultaterne vedrørende undersøgelsesperioden derfor ekstrapoleret til 12 måneder for at give mulighed for en sammenligning på årsbasis (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden på 12 måneder«).

3. Forbruget i Fællesskabet

(29) Det synlige forbrug af stålstænger i Fællesskabet i perioden januar 1994 til juni 1997 var baseret på den samlede produktion i Fællesskabet plus den samlede import minus den samlede eksport. Kommissionen støttede sig i den forbindelse til data fra EF-erhvervsgrenen, de andre producenter i Fællesskabet og EUROFER samt Eurostat-statistikker.

(30) I perioden 1994 til juni 1997 var det samlede forbrug i Fællesskabet, udtrykt i tons, 117 039 i 1994, 146 025 i 1995, 113 448 i 1996 og 148 457 i undersøgelsesperioden på 12 måneder.

4. Importmængde og dumpingimportens markedsandel

(31) Importen fra Indien (i tons) udviklede sig således: 7 597 i 1994, 11 170 i 1995, 10 329 i 1996 og 8 311 i undersøgelsesperioden på 12 måneder, hvilket svarer til en global stigning på 2 732 tons eller 36 % mellem 1994 og 1996.

(32) Den indiske markedsandel (baseret på Eurostat-data) voksede støt fra 6,5 % i 1994 til 7,6 % i 1995 og 9,1 % i 1996. Dette svarer til en stigning på 40 % for 1996 i forhold til 1994. I undersøgelsesperioden formindskedes markedsandelen, men lå fortsat på et betydeligt niveau på 5,6 %.

5. Priserne på dumpingimporten fra Indien og prisunderbud

(33) Det blev for perioden fra 1994 til undersøgelsesperioden fastslået, at importen fra Indien, baseret på Eurostat-tal, hele tiden solgtes til priser, som lå under EF-erhvervsgrenens priser. Dette blev bekræftet i detaljer for undersøgelsesperioden.

(34) For at fastslå om de samarbejdsvillige indiske eksportørers priser lå under EF-erhvervsgrenens salgspriser, blev der foretaget en detaljeret undersøgelse af hver af disses salg i undersøgelsesperioden. Det skete ved en sammenligning, for hver varetype, af deres vejede gennemsnitlige eksportpriser og EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige salgspriser til ikke-forbundne parter. Når varerne eksporteredes via forbundne selskaber, blev eksportpriserne behørigt justeret for påløbne omkostninger mellem import og videresalg til første uafhængige kunde. Til sammenligningen blev varerne grupperet i varetype efter stålkvalitet, form, diameter og tolerance.

(35) Den indiske eksportpris blev i påkommende tilfælde justeret for transport- og håndteringsomkostninger for at opnå prisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet.

(36) EF-producenternes priser blev justeret for forskelle i handelsled, da det konstateredes, at de indiske producenter kun solgte til forhandlere, hvorimod EF-erhvervsgrenen solgte til både forhandlere og brugere og gav store rabatter til forhandlerne. Justeringerne blev foretaget ved at nedsætte EF-erhvervsgrenens salgspriser til de endelige brugere i forhold til de tildelte rabatter. Desuden blev EF-erhvervsgrenens salgspriser i påkommende tilfælde justeret for transportomkostninger.

(37) De indiske eksporterende producenter anmodede om justering for påståede kvalitetsforskelle, hvilket ikke kunne indrømmes, da den pågældende vares kemiske sammensætning er fastsat efter internationale normer. Producenterne fremsatte blot en generel anmodning, dvs. de forelagde ikke specifikke oplysninger vedrørende et bestemt selskab, og det var således ikke muligt at efterprøve oplysningerne på en rimelig måde.

(38) På samme måde var det ikke muligt at imødekomme de indiske anmodninger om justering for 1) forskelle i tidsrum mellem ordre og levering og 2) forskelle i mekanismerne for prisfastsættelse (de indiske producenter sælger til faste priser, hvorimod EF-producenterne anvender et grundprissystem og tilføjer et såkaldt »legeringstillæg« for nikkel, chrom og molybdæn), da det ikke blev påvist, at de påvirkede prisernes sammenlignelighed.

(39) Det var heller ikke muligt at imødekomme en anmodning om justering for forskelle i betalingsvilkår fra to indiske eksporterende producenter. De indiske producenter havde erklæret, at de - i modsætning til EF-erhvervsgrenen - anvendte betalingsbetingelser med krav om betaling ca. 30 dage før varernes levering. Denne påstand var i modstrid med Kommissionens resultater, som viste, at de pågældende indiske producenter anvender betalingsbetingelser med krav om betaling 60 dage efter forsendelsesdato. Da transporten fra Indien til Fællesskabet i gennemsnit ikke overstiger 30 dage, modtog de indiske producenter ikke betaling før, men efter levering, sådan som det konstateredes for EF-erhvervsgrenens vedkommende.

(40) Endelig anmodede de indiske producenter om, at der ved beregningen af prisunderbud og skadesudligning (se betragtning 75) også blev taget hensyn til, at Indien var fritaget for tolden på 4,2 % på den pågældende vare i henhold til den generelle præferenceordning. Ifølge disse producenter burde de indiske eksportpriser forhøjes med 4,2 %, »som om« importen fra Indien ikke var undergivet præferenceordningen. Dette argument blev ikke godtaget, fordi beregningen af prisunderbud er baseret på de priser, der faktisk betales på markedet. Der kan derfor ikke tages hensyn til en hypotetisk told. Ifølge de relevante forskrifter, navnlig artikel 13 i forordning (EF) nr. 3281/94, er præferencebehandling ikke til hinder for modforanstaltninger mod skadelig dumping.

(41) Det fremgik af sammenligningen af de behørigt justerede vejede gennemsnitlige eksportpriser og EF-erhvervsgrenens vejede gennemsnitlige salgspriser, at de indiske eksporterende producenter anvendte priser, som underbød EF-producenternes priser med følgende procenter:

>TABELPOSITION>

(42) Af de i betragtning 24 nævnte årsager blev det for de indiske eksporterende producenter Bhansali Brightbars og Bhansali Ferromet besluttet, at der skulle fastsættes én underbudsmargen for de to selskaber, baseret på det vejede gennemsnit af de underbudsmargener, der konstateredes for begge.

(43) I løbet af undersøgelsen hævdede visse indiske producenter, at det ikke havde noget formål at beregne underbudsmargener i denne undersøgelse på baggrund af resultaterne i Kommissionens nylige beslutning om konkurrenceforhold (sag IV/35.814 - Legeringstillæg) (5).

Ifølge beslutningen har EF-producenterne af flade produkter af rustfrit stål ændret og »på samordnet vis anvendt de referenceværdier, de lægger til grund ved beregningen af legeringstillægget, hvilket har haft både til formål og til følge at begrænse og fordreje den normale konkurrence på det fælles marked.«

Det må imidlertid bemærkes, at beslutningen ikke vedrører den vare, der er omfattet af antidumpingundersøgelsen. Stålstænger hører til i kategorien lange produkter af rustfrit stål, i modsætning til flade produkter af rustfrit stål, som er de produkter, der er omfattet af ovennævnte kommissionsbeslutning.

De indiske selskaber bekræftede, at der blev skelnet på denne måde, men hævdede, at der også fandtes en samordnet praksis for stålstænger. To af dem indgav en formel klage i overensstemmelse med artikel 3 i Rådets forordning nr. 17/62 (6). På dette stadium har Kommissionen imidlertid ikke fået forelagt eller stillet afgørende bevis til rådighed, som kunne tyde på, at producenterne af stålstænger »på samordnet vis var blevet enige om en prisfastsættelsesmekanisme for stålstænger«. Det er i den forbindelse vigtigt at understrege, at producenterne af flade produkter af rustfrit stål og producenterne af stålstænger i vid udstrækning ikke er identiske.

Desuden blev det bemærket, at sammenlignet med EF-erhvervsgrenens salgspriser varierede salgspriserne for identiske varetyper, som solgtes til sammenlignelige kategorier af kunder, betydeligt inden for samme periode. Det blev også bemærket, at salgspriserne varierede over forskellige perioder (med en nedadgående tendens siden 1995), hvilket resulterede i forskellige niveauer for fortjeneste over forskellige perioder for de producenter, som udgjorde EF-erhvervsgrenen. Kommissionen konkluderede derfor, at der i modsætning til de indiske producenters påstand ikke var noget på dette stadium i undersøgelsen, som kunne tyde på, at det var formålsløst at beregne prisunderbud.

6. EF-erhvervsgrenens situation

6.1. Produktionsmængde, kapacitet og kapacitetsudnyttelse

(44) I perioden 1994 til juni 1997 var EF-erhvervsgrenens samlede produktion i tons 60 800 i 1994, 65 459 i 1995, 53 070 i 1996 og 66 640 i undersøgelsesperioden på 12 måneder.

(45) Det konkluderedes, at der havde været udsving i EF-erhvervsgrenens samlede produktion i de seneste år som følge af ændringer i efterspørgslen og lavprisimport fra Indien. Medens 1995 kan beskrives som et vellykket år for EF-erhvervsgrenen, udtrykt i produktion, på grund af en meget høj efterspørgsel, viste 1996 en betydelig produktionsnedgang. Dette skyldtes, at forbruget faldt i Fællesskabet i 1996, og at de indiske eksporterende producenter solgte deres produkter til meget lave priser og således underbød EF-erhvervsgrenens priser. I undersøgelsesperioden kunne EF-erhvervsgrenen øge produktionen igen og drage fordel af en stigende efterspørgsel, men opnåede kun lavere salgspriser.

(46) Med hensyn til kapacitetsudviklingen og kapacitetsudnyttelsen anvender EF-erhvervsgrenen også maskinerne til fremstilling af andre varer. Det er derfor vanskeligt at vurdere den nøjagtige kapacitet og kapacitetsudnyttelse i forbindelse med den pågældende vare. Det blev derfor anset for hensigtsmæssigt ikke at drage konklusioner på grundlag af disse to faktorer.

6.2. Salgsmængde

(47) EF-erhvervsgrenens salg til ikke-forbundne parter i Fællesskabet (udtrykt i tons) var 31 659 i 1994, 33 264 i 1995, 22 988 i 1966, 21 081 i undersøgelsesperioden og 28 108 i undersøgelsesperioden på 12 måneder, medens salget til forbundne parter var 12 977 i 1994, 13 675 i 1995, 11 930 i 1996, 13 092 i undersøgelsesperioden og 17 456 i undersøgelsesperioden på 12 måneder.

(48) Det konkluderedes, at salget til ikke-forbundne parter i Fællesskabet såvel som det samlede salg til ikke-forbundne og forbundne parter i Fællesskabet fulgte samme tendens som noteret for produktionsmængden. Der har været svingninger i salget i de sidste par år, og 1996 viste en særlig stærk nedgang. Denne tendens vendte sig først efter omfattende prisnedsættelser i undersøgelsesperioden med et større salg i den periode i forhold til 1996.

(49) Denne udvikling svarer til en nedgang på over 11 % i salget til ikke-forbundne parter i sammenligning med 1994 og undersøgelsesperioden på 12 måneder. Det noteredes også, at EF-erhvervsgrenen ikke kunne drage fordel af den samlede vækst på markedet.

6.3. Markedsandel

(50) Medens markedsandelen for varer importeret fra Indien steg betydeligt mellem 1994 og 1996 (se ovenfor), viste samme periode en negativ udvikling i EF-erhvervsgrenens markedsandel. For salget til både forbundne og ikke-forbundne parter noteredes det, at medens EF-erhvervsgrenen tegnede sig for 38,1 % af markedet i 1994, var markedsandelen 32,1 % i 1995 og 30,8 % i 1996. Dette svarer til et tab på 19,2 %. Markedsandelen var på det laveste niveau i undersøgelsesperioden med 30,7 %.

(51) Med hensyn til salg til ikke-forbundne parter blev det fastslået, at markedsandelen formindskedes betydeligt fra 27 % i 1994 til 22,8 % i 1995 og 20,1 % i 1996. Dette svarer igen til et tab på 25,6 %. Markedsandelen var på det laveste niveau i undersøgelsesperioden med 18,9 %.

6.4. Salgspriser

(52) Der har været en nedadgående tendens i EF-erhvervsgrenens salgspriser siden 1995. For at forhindre yderligere tab af markedsandele har erhvervsgrenen sænket sine priser med 21 % siden 1995. Udtrykt i indekstal faldt salgspriserne fra 134 i 1995 til 126 i 1996 og til 106 i undersøgelsesperioden (indekstal 100 svarer til 1994).

6.5. Fortjeneste

(53) Med hensyn til fortjenesten viste undersøgelsen, at med én undtagelse var alle producenter, som udgør EF-erhvervsgrenen, i en bedre finansiel situation i 1994 end i undersøgelsesperioden. Fortjenstmargenerne for alle selskaber faldt betydeligt, navnlig mellem 1995 og undersøgelsesperioden, og specielt ét selskab havde store tab i undersøgelsesperioden. Den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen i undersøgelsesperioden var utilfredsstillende for alle undtagen én producent som følge af nedsættelsen af salgspriserne.

Udviklingen i fortjenstmargenen i indekstal var således: 100 i 1994, 312 i 1995, 151 i 1996 og 73 i undersøgelsesperioden.

6.6. Beskæftigelse og lagerbeholdninger

(54) Med hensyn til beskæftigelsen var EF-erhvervsgrenens arbejdsstyrke næsten den samme, fra 602 i 1994 til 592 i undersøgelsesperioden. I nogle tilfælde kunne der kun undgås strukturarbejdsløshed ved nedsættelse af arbejdstiden.

(55) Lagerbeholdningerne voksede med over 3 000 tons mellem 1994 og undersøgelsesperioden, og steg til 10 923 tons ved udgangen af undersøgelsesperioden.

7. Konklusioner

(56) På grundlag af ovenstående konkluderes det, at EF-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade. De vigtigste skadesfaktorer er et betydeligt prisunderbud fra de indiske eksporterende producenters side, deraf følgende tryk på EF-erhvervsgrenens salgspriser, utilfredsstillende fortjeneste, betydelig gevinst i markedsandel for de indiske eksporterende producenter fra 1994 til 1996 og tilsvarende tab af markedsandel for EF-erhvervsgrenen, tab af salgsmængder og stigning i lagerbeholdningerne.

E. ÅRSAGSSAMMENHÆNG

1. Virkningerne af dumpingimporten

(57) Den hastige stigning i den indiske imports markedsandel (40 % mellem 1994 og 1996) og det betydelige prisunderbud, der konstateredes (op til 16,3 %), faldt sammen med forværringen af situationen for EF-erhvervsgrenen, specielt tabet af markedsandele, trykkede priser og utilfredsstillende fortjeneste.

(58) Konfronteret med dumpingimport fra Indien havde EF-erhvervsgrenen valget - efter et vellykket år 1995 - enten at fastholde sine priser eller at følge dumpingpriserne med negative konsekvenser for fortjenesten. I 1996 forsøgte flere EF-producenter at fastholde deres salgspriser på et højt niveau, medens andre sænkede dem. Begge strategier resulterede i negative virkninger for fortjenesten, enten direkte (lavere priser) eller indirekte (mindre salgsmængder, hvilket førte til højere generalomkostninger pr. ton). Dette viser klart prisfølsomheden på markedet og virkningerne pr. ton). Dette viser klart prisfølsomheden på markedet og virkningerne af de indiske eksporterende producenters lavere priser.

(59) Visse indiske eksporterende producenter fremførte, at de ikke havde forårsaget væsentlig skade, da de kun solgte til et begrænset antal forhandlere, medens EF-producenterne også solgte til brugere og forhandlere, som ikke var de indiske producenters kunder. Således skulle konkurrencen mellem de indiske varer og EF-producenternes varer være begrænset og kun berøre 35 % af det samlede marked i Fællesskabet. Dette argument blev modsagt af gennemsigtigheden på et marked, som hurtigt reagerer på prisændringer, og de indiske producenters mulighed for at sælge til andre kunder i Fællesskabet.

2. Andre faktorer

(60) Kommissionen undersøgte også, om andre faktorer, såsom den generelle udvikling på markedet, EF-erhvervsgrenens egen adfærd eller import fra andre lande, havde forvoldt EF-erhvervsgrenen skade.

(61) Visse indiske producenter hævdede, at den klagende EF-erhvervsgren var ineffektiv og pegede navnlig på den lave kapacitetsudnyttelse. Under alle omstændigheder blev det som nævnt i ovenstående anset for at være formålsløst at anvende kapacitetsudnyttelsen som en afgørende skadesfaktor. Men kapacitetsudnyttelsen ville falde på et tidspunkt, hvor en betydelig nedgang i EF-erhvervsgrenens salg faldt sammen med en stigning i dumpingimporten.

(62) I løbet af undersøgelsen blev det også fastslået, om situationen for EF-producenter, som ikke indgik i EF-erhvervsgrenen som defineret i betragtning 27, på nogen måde var forskellig fra EF-erhvervsgrenens situation. Da der ikke fandtes oplysninger, som det var muligt at efterprøve, og under hensyn til gennemsigtigheden på markedet for stålstænger i Fællesskabet, ganske særlig med hensyn til priserne, konkluderedes det, at de andre producenter i Fællesskabet sandsynligvis fulgte samme tendenser som de samarbejdsvillige producenter.

(63) Endvidere konstateredes det, at importen fra andre lande ikke havde haft afgørende virkninger for EF-erhvervsgrenen. De pågældende varer importeredes enten i ganske små mængder og/eller til højere priser. Kun varer fra Rusland er tilsyneladende blevet importeret til lavere priser end varerne fra Indien, men de udgjorde kun 1,2 % af markedet i Fællesskabet i undersøgelsesperioden.

(64) Endeligt fremførte de indiske producenter, at priserne på varmtvalsede stænger, dvs. det vigtigste råmateriale til produktionen af stålstænger, og priserne på stålstænger ikke havde fulgt samme nedadgående tendens i de senere år. Dette skulle angiveligt have ført til vanskeligheder for ikke-integrerede producenter, eftersom de blev tvunget til at købe råmaterialer til højere priser. De ikke-integrerede producenters vanskeligheder kunne derfor ikke tilskrives importen fra Indien. Der blev ikke fremlagt beviser for sidstnævnte påstand, og der kunne derfor ikke tages hensyn hertil på dette stadium.

3. Konklusion

(65) I betragtning af det tidsmæssige sammenfald mellem niveauet for prisunderbud, nedsættelsen af EF-erhvervsgrenens salgspriser og den utilfredsstillende fortjeneste såvel som den betydelige markedsandel, som importen fra Indien opnåede fra 1994 til 1996 (en tendens, som kun kunne vendes efter EF-erhvervsgrenens prisnedsættelse), og EF-erhvervsgrenens tilsvarende tab af markedsandele, konkluderedes det, at dumpingimporten fra Indien - særskilt betragtet - havde påført EF-erhvervsgrenen væsentlig skade.

F. FÆLLESSKABETS INTERESSER

(66) For at vurdere, om det vil være i Fællesskabets interesse som helhed at vedtage antidumpingforanstaltninger, undersøgte Kommissionen i overensstemmelse med artikel 21 i grundforordningen, hvilke virkninger det ville have for de forskellige involverede parters interesser, at der blev truffet foranstaltninger eller ikke blev truffet foranstaltninger.

(67) Der kan ikke anvendes foranstaltninger i de tilfælde, hvor EF-institutionerne på grundlag af alle indgivne oplysninger klart kan fastslå, at det ikke er i Fællesskabets interesse at træffe sådanne foranstaltninger.

(68) For at undersøge spørgsmålet blev der sendt spørgeskemaer til 59 brugere af stålstænger, men der blev ikke modtaget dokumenterede besvarelser. Det blev anset for at betyde, at undersøgelsesresultaterne sandsynligvis ikke ville få væsentlige virkninger for brugerne, enten fordi stålstænger ikke er en betydningsfuld omkostningsfaktor for dem, eller fordi deres produktion af produkter til senere produktionsled vedrørende stålstænger kun tegner sig for en ganske lille del af deres samlede produktion. Enhver prisstigning som følge af antidumpingforanstaltninger ville derfor blive beskeden i betragtning af det store antal konkurrenter i og uden for Fællesskabet.

(69) 14 leverandører af råmaterialer til EF-producenterne af stålstænger blev også kontaktet. Ifølge deres besvarelser ville genetablering af loyal handel føre til fordele for denne industri med hensyn til produktion, salg, beskæftigelse og fortjeneste.

(70) Endelig blev det fremført, at der ikke kunne være i Fællesskabet interesse at træffe foranstaltninger på grund af ovennævnte påståede praksis ved beregningen af legeringstillæg. Der henvises i den forbindelse til bemærkningerne i ovenstående. Der blev også taget hensyn til, at ingen brugere besvarede Kommissionens spørgeskema og fremførte, at EF-erhvervsgrenens købspriser med hensyn til stålstænger var uberettiget høje.

(71) Kort sagt blev der ikke forelagt beviser for, at det ikke var i Fællesskabets interesse at træffe foranstaltninger.

G. MIDLERTIDIG TOLD

(72) På grundlag af konklusionerne vedrørende dumping, skade, årsagssammenhæng og Fællesskabets interesser finder Kommissionen, at det er nødvendigt at indføre midlertidige antidumpingforanstaltninger.

(73) Med henblik på fastsættelse af niveauet for disse foranstaltninger tog Kommissionen hensyn til de konstaterede dumpingmargener og det toldbeløb, der var nødvendigt for at afhjælpe den skade, der forvoldtes EF-erhvervsgrenen.

(74) Kommissionen fastslog, at det var nødvendigt at hæve priserne på dumpingimporten til et niveau, som ikke forvoldte skade. Den nødvendige prisforhøjelse blev fastlagt på grundlag af en sammenligning af den vejede gennemsnitlige importpris, der anvendtes ved fastsættelsen af prisunderbud som anført i betragtning 34, og de vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger for EF-erhvervsgrenen samt en rimelig fortjeneste på salget af den pågældende vare. Der anvendtes i den forbindelse en fortjeneste på 5 % af omsætningen. Kommissionen fandt, at det var en tilstrækkelig høj fortjeneste i betragtning af arten af den pågældende vare.

(75) Sammenligningen viste følgende skadesmargener (i forhold til prisen, frit Fællesskabets grænse):

>TABELPOSITION>

(76) Med hensyn til de indiske producenter Bhansali Brightbars og Bhansali Ferromet blev det besluttet, at der kun skulle fastsættes én skadesmargen for de to selskaber, baseret på det vejede gennemsnit af de margener, der konstateredes for begge.

(77) For det nytilkomne selskab Sindia Steels Ltd blev skadesmargenen som følge af mangel på sammenlignelige data beregnet ved anvendelse af et vejet gennemsnit af skadesmargenerne for samarbejdsvillige indiske selskaber. Dette førte til en skadesmargen på 22 %.

(78) Tolden bør i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, i grundforordningen fastsættes svarende til dumpingmargenen, medmindre skadesmargenen er lavere. Det blev derfor fastsat følgende told for samarbejdsvillige producenter:

>TABELPOSITION>

For Sindia Steels Ltd bør tolden fastsættes til 15,5 %.

(79) For at undgå at belønne manglende samarbejdsvilje blev det anset for nødvendigt at fastsætte tolden for ikke-samarbejdsvillige selskaber til den højeste toldsats, dvs. 17,7 %.

H. SLUTBESTEMMELSE

(80) Af hensyn til god administration bør der fastsættes en periode, inden for hvilken de interesserede parter, der gav sig til kende inden for den tidsfrist, der er anført i indledningsmeddelelsen, kan tilkendegive deres synspunkter skriftligt og anmode om at blive hørt. Endvidere bør det fastslås, at alle afgørelser, der træffes med henblik på denne forordning, er foreløbige og kan tages op til fornyet overvejelse med henblik på en endelig told -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

1. Der indføres en midlertidig antidumpingtold på importen af stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, med indhold af nikkel på 2,5 vægtprocent og derover, med cirkulært tværsnit, samt med andre tværsnit, henhørende under KN-kode 7222 20 11, 7222 20 21, 7222 20 31 og 7222 20 81 og med oprindelse i Indien.

2. Tolden fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet:

>TABELPOSITION>

3. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.

4. De i stk. 1 omhandlede varers overgang til fri omsætning i Fællesskabet er betinget af, at der stilles sikkerhed svarende til den midlertidige told.

Artikel 2

Interesserede parter, der gav sig til kende inden for den frist, der er anført i indledningsmeddelelsen, kan tilkendegive deres synspunkter skriftligt og anmode om at blive hørt af Kommissionen inden for en frist på en måned fra datoen for nærværende forordnings ikrafttræden, jf. dog artikel 20 i forordning (EF) nr. 384/96.

De berørte parter kan inden for en frist på en måned fra datoen for nærværende forordnings ikrafttræden fremsætte bemærkninger til dens anvendelse, jf. artikel 21, stk. 4, i forordning (EF) nr. 384/96.

Artikel 3

Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 1 i denne forordning anvendes i en periode på seks måneder.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den 28. maj 1998.

På Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Næstformand

(1) EFT L 56 af 6. 3. 1996, s. 1.

(2) EFT L 128 af 30. 4. 1998, s. 18.

(3) EFT C 264 af 30. 8. 1997, s. 2.

(4) EFT C 328 af 30. 10. 1997, s. 16.

(5) Kommissionens beslutning af 21. januar 1998 (EFT L 100 af 1. 4. 1998, s. 55).

(6) EFT 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.