KOMMISSIONENS BESLUTNING af 14. april 1992 om delstaten Berlins stoette til Daimler-Benz AG, Tyskland (C 3/91 ex NN 5/91) (Kun den tyske udgave er autentisk) (92/465/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste punktum,

efter i overensstemmelse med naevnte artikel at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger (1), og

ud fra foelgende betragtninger:

I

I begyndelsen af juli 1990 blev det kendt, at Daimler-Benz AG (DB) havde til hensigt at koebe en stor grund af Berlins bystyre i naerheden af den tidligere Potsdamer Platz, hvor en del af Berlin-Muren har ligget indtil for nylig. Prisen var 92,9 mio. DM.

Den 13. juli 1990 modtog Kommissionen en klage over, at grunden var solgt for billigt til Daimler-Benz.

Denne opfattelse blev endvidere bekraeftet af pressen, der haevdede, at markedsvaerdien var 400 % hoejere end den pris, Berlins bystyre havde forlangt (svarende til en stoette paa ca. 400 mio. DM). Klagen af 13. juli 1990 blev senere trukket tilbage.

Foranlediget af skrivelser af 26. juli og 9. oktober 1990 fra Kommissionen afgav de tyske myndigheder detaljerede oplysninger om handelen i skrivelser af 25. juli, 5. september, 20. september og 28. november 1990 med:

- kopi af vurderingsrapport fra »Senatsverwaltung fuer Bau- und Wohnungswesen« (SBW - bystyrets bygge- og boligforvaltning) af 28. maj 1990

- kopi af salgskontrakten

- kopi af uddrag af tyske love og bestemmelser om offentlige myndigheders ejendomshandel

- kopier af de relevante landekort fra »Gutachterausschuss fuer Grundstueckswerte in Berlin« (GGB - ekspertudvalg for ejendomsvurdering i Berlin) med ejendomsvurderinger for den paagaeldende del af Berlin pr. 31. december 1988

- redegoerelse for praksis inden for ejendomsvurdering

- oplysninger om andre ejendomshandler i samme omraade

- to vurderinger fortaget i 1990 for tilsvarende handler i samme omraade

- baggrundsoplysninger om huslejeudviklingen i Berlin.

I henhold til koebskontrakten af 16. juli 1990 saelger delstaten Berlin arealet paa 61 710 m2 til 92 873 550 DM til DB fri for byrder. Prisen er baseret paa en udnyttelsesgrad paa 4,0, men koebsprisen stiger eller falder med 25 DM/m2, hver gang udnyttelsesgraden, som i nedadgaaende retning er begraenset til 3,5, oeges eller reduceres med 0,1. Byggeriet skal finde sted paa grundlag af en byplanmaessig idékonkurrence om udformningen af det tilstraebte bruttoetageareal paa 265 000 m2, hvoraf 20-30 % skal anvendes til andet end kontorer (detailhandel, kultur, restauration, rekreation, beboelse osv.). Koebesummen skulle erlaegges senest to uger efter aftalens indgaaelse. Hvis der ikke foreligger en uangribelig byggetilladelse inden for fire aar, kan DB haeve aftalen. Delstaten Berlin kan modsat haeve aftalen, hvis DB ikke overholder bestemte planlaegningskrav og byggefrister.

Forbundsregeringen meddeler i sine bemaerkninger, at prisen udelukkende bygger paa grundens markedsvaerdi, som SBW har beregnet som fastsat i de relevante love og bestemmelser, hvorfor der saaledes ikke er indeholdt statsstoette heri. Ifoelge den tyske regering kan og maa spekulationsbetonede prisforhoejelser i forbindelse med Berlins forening og en fremtidig omlaegning af den paagaeldende bydel efter gaeldende ret ikke indgaa i vurderingen af markedsprisen. Ved markedsprisfastsaettelsen er foelgende prisnedsaettende faktorer taget i betragtning:

- en del af grunden kan ikke bebygges pga. fredningsvaerdige gamle traeer

- der er tinglyst servitutter til fordel for offentlige forsyningsvirksomheder

- koeber skal baere omkostningerne ved byggemodningen

- koebesummen skal erlaegges senest to uger efter aftalens indgaaelse, selv om byggeriet foerst kan ivaerksaettes senere.

Kommissionen besluttede den 28. februar 1991 at indlede proceduren efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, i forbindelse med koebekontrakten af 16. juli 1990 mellem delstaten Berlin og DB, efter at en analyse af de data, som Kommissionen paa davaerende tidspunkt havde til raadighed, havde vist, at salgsprisen hoejst sandsynligt laa betydeligt under grundens markedsvaerdi, da SBW's vaerdiansaettelse paa mange maader var usaedvanlig og i stor udstraekning kunne kritiseres. Kommissionen naerede tillige tvivl om den administrative procedure, som Berlins bystyre har fulgt i denne sag. Ved at fastsaette salgsprisen under markedsvaerdien kunne salget desuden indeholde en indirekte stoette til koeberen. Da de investeringer, der skal foretages paa grunden, vedroerer tjenesteydelser i forbindelse med motorkoeretoejer og andre af aktiviteterne i DB, der i stort omfang deltager i samhandelen inden for EF, truer stoetten efter Kommissionens mening med at fordreje konkurrencen inden for Faellesskabet efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1. Det forekom tillige Kommissionen tvivlsomt, at undtagelserne i EOEF-Traktatens artikel 92 skulle kunne komme i betragtning for det stoetteelement, der muligvis indgik i den paagaeldende handel.

Som led i proceduren efter artikel 93, stk. 2, opfordrede Kommissionen de paagaeldende tyske myndigheder til i overensstemmelse med § 198 og 199 i Forbundsrepublikkens planlaegningslov af 12. december 1986 at tage skridt til at udpege en fuldstaendig uafhaengig og neutral ekspertgruppe, som f.eks. GGB, til at afgive alternativ udtalelse om markedsvaerdien af grunden i maj 1990 under hensyntagen til ikke blot den foerste vurdering og de oplysninger, der laa til grund herfor, men ogsaa de spoergsmaal, Kommissionen rejste under proceduren.

Kommissionen opfordrede ved skrivelse af 20. marts 1991 forbundsregeringen til at fremsaette sine bemaerkninger inden en maaned og afgive alle oplysninger, der var noedvendige for en vurdering af sagen. Kommissionen opfordrede endvidere de oevrige medlemsstater og andre interesserede parter til at fremsaette deres bemaerkninger.

II

Som et led i proceduren efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, fremsatte forbundsregeringen sine bemaerkninger ved skrivelse af 17. april 1991. Den angav foelgende oplysninger som afgoerende for vurderingen af sagen:

- DB gav allerede i 1988 udtryk for om at investere i Berlin. Grunden ved Potsdamer Platz blev foerst valgt i september 1989. Det paagaeldende omraade ligger geografisk set ganske vist i Berlins centrum, men ligger stadig hen som uudnyttet, naermest marginalt omraade

- grundens markedsvaerdi blev fastlagt paa grundlag af en udnyttelsesgrad paa 4,0. Det vil sige, at hele grundarealet kan bebygges med fire etaper eller 25 % med seksten etager osv. Udnyttelsesgraden er blot et udtryk for forholdet mellem forskellige arealer. Hvis udnyttelsesgraden aendres, skal ogsaa koebsprisen aendres

- der er siden juli 1990 solgt i alt 15 grunde i naerheden af den tidligere mur, heraf ligger en grund i et tilsvarende centralt omraade, otte i boligomraader eller blandede omraader og seks i erhvervs- eller industriomraader

- DB modtager ingen offentlig stoette til koeb af grunden. Det er endnu ikke afgjort, om DB's byggeprojekt, som er vurderet til ca. 700-800 mio. DM, eventuelt senere vil modtage stoette

- naar Berlins bystyre saelger grunde, skal vaerdifastsaettelsen - bortset fra ekspropriering (jf. Forbundsstatens byggelovgivning) - ikke noedvendigvis foretages af uafhaengige ekspertudvalg, men kan som i foreliggende tilfaelde foretages af det berlinske bystyres ansvarlige myndighed, dvs. SBW

- i henhold til aftalen maa grunden ikke bebygges ved den gamle Potsdamer Strasse

- de forhandlinger med »Verein fuer bergbauliche Interessen«, der blev omtalt i aabningsskrivelsen, er endnu ikke afsluttet

- delstaten Berlin maa ikke indlade sig paa spekulationer ved salg af delstatens egne grunde, men skal give impulser af byplanmaessig og erhvervsmaessig karakter.

Forbundsregeringen meddelte samtidig Kommissionen, at Berlins bystyre ved skrivelse af 11. april 1991 har opfordret GGB til paa ny at vurdere markedsprisen i april og maj 1990 for det omraade i naerheden af Potsdamer Platz, som DB har koebt, og samtidig tage stilling til de betaenkeligheder ved den foerste fastsaettelse af markedsprisen, som Kommissionen gav udtryk for i sin aabningsskrivelse. Dette arbejde ville tage to maaneder. Ved skrivelse af 24. maj 1991 lovede de tyske myndigheder, at den anden markedsprisvurdering ville vaere faerdig midt i juli.

Ved skrivelse af 25. september 1991 indsendte de tyske myndigheder den anden offentlige markedsprisvurdering af 9. juli 1991. De vedlagde samtidig en raekke bemaerkninger herom fra SBW (som foretog den foerste markedsprisvurdering) dateret den 22. juli 1991, en baggrundsanalyse fra det berlinske bystyres oekonomiske og tekniske forvaltning, bemaerkninger af 18. september 1991 fra DB, afgivet som led i proceduren efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, samt en yderligere markedsprisvurdering - ligeledes dateret den 18. september 1991 - som er foretaget for DB af en privat ekspert.

I forbindelse med proceduren har to andre medlemsstater (Frankrig og Danmark) fremsat bemaerkninger, som stoetter Kommissionen. Disse bemaerkninger er tilsendt den tyske regering. I sin reaktion paa de franske bemaerkninger henviste den tyske regering til, at EF's rammebestemmelser for statsstoette til bilindustrien ikke kunne finde anvendelse i dette tilfaelde, da DB paa det paagaeldende sted vil placere sit datterselskab Daimler-Benz Interservices AG (Debis), som er fuldstaendig uafhaengigt af datterselskabet Mercedes-Benz AG, som fremstiller biler. Det kunne ikke komme paa tale at producere biler det paagaeldende sted.

DB angiver i sine bemaerkninger, at koebekontrakten for den paagaeldende grund ikke indeholder elementer af statsstoette til Daimler-Benz i henhold til EOEF-Traktatens artikel 92. Daimler-Benz fremsaetter i den forbindelse foelgende argumenter:

- i april/maj 1990 var Tysklands genforening paa ingen maade givet, og den solgte grund laa i et omraade, som var praeget af sin placering ved muren, som dengang endnu eksisterede

- DB er enig i den kritik, som SBW og den private ekspert fremsaetter af GGB's opdeling af grunden i tre omraader, af valget af det centrale omraade, som anvendes ved sammenligningen, og af, at der ikke tages hensyn til meromkostningerne ved vedligeholdelse og istandsaettelse af en fredet bygning

- det fremgaar af de forskellige vurderinger, at markedsprisen kun kan vurderes tilnaermelsesvist og som foelge heraf har en vis margen, som den aftalte koebspris ligger indenfor

- ved en undersoegelse af, om der er tale om stoette, maa der ikke udelukkende fokuseres paa markedsprisen; der skal ogsaa tages hensyn til det saerlige byplanmaessige element og til, at handelen skal virke som et signal til andre investorer samt til, at DB har erklaeret sig villig til at koebe en grund inden for et stoerre ubebygget omraade og en tilgraensende bygning ved siden af et mindre ubebygget omraade - i begge tilfaelde noget, som DB ikke har brug for - til en pris, der ligger langt over markedsprisen

- DB vurderer de yderligere forpligtelser og byrder som foelge af koebekontrakten til 207,8 mio. DM, altsaa mere end det beloeb, som GGB har vurderet markedsprisen til (beloebet daekker koeb og nedrivning af Bellevue-Tower, som graenser op til det mindre ubebyggede omraade, finansieringsomkostningerne indtil grunden er byggemodnet, omkostningerne ved den byplanmaessige idékonkurrence, en reduktion af udbyttet, da 25 % af nettoarealet skal overlades til tredjemand til anden brug end kontorlokaler)

- alle tidligere naevnte aspekter ved grundkoebet (DB's bidrag til byplanlaegningen) goer koebekontrakten til en speciel aftale, som ikke kan sammenlignes med en normal aftale om koeb af grund til industrielle formaal.

DB finder det desuden vanskeligt at forstaa, hvordan en - paastaaet - statsstoette skulle kunne paavirke DB's konkurrencestilling, naar kun ca. 35 % af de omliggende bygninger er forbeholdt egne kontorlokaler (Debis), og hvordan det skulle kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater. Det naevnes i bemaerkningerne tillige, at DB's fordel ved at have egne kontorer i denne og ikke i en anden del af Berlin, hverken er markeds- eller konkurrencerelevant endsige relevant for samhandelen mellem medlemsstater.

Endelig goer DB gaeldende, at hvis Kommissionen skulle fastslaa, at der er tale om statsstoette, maatte den desuden undersoege, om den er forenelig med artikel 92, stk. 2, litra c), og stk. 3, litra c). Det naevnes tillige, at Berlin hoerer ind under den del af Tyskland, som er staerkest ramt af den tyske deling, og som stadig lider under foelgerne heraf. Ifoelge DB maa det anses for foreneligt med Traktaten, at der ydes statsstoette til genopbygning af den paagaeldende del af Berlin med det formaal for oeje at fremme den byplanmaessige udvikling.

Efter en foerste vurdering af DB's bemaerkninger gik Kommissionen i december 1991 ind paa de tyske myndigheders forslag om at droefte de forskellige aspekter af sagen i faellesskab. Man besluttede ved denne lejlighed at nedsaette en ad hoc-ekspertgruppe, som skulle analysere aendringerne i cost-benefit-forholdet ved det senere koeb af en tilgraensende grund til DB's projekt. Dette ville give Kommissionen et fuldstaendigt indblik i alle sagens forhold. De tyske myndigheder indsendte ved skrivelse af 21. februar 1992 alle de noedvendige beregninger og supplerende oplysninger, som ekspertgruppen havde kunnet opnaa enighed om.

III

GGB's rapport af 9. juli 1991 er udarbejdet og underskrevet af alle GGB's syv uafhaengige eksperter. Eksperterne er naaet frem til den konklusion, at grundens markedspris var 179 706 000 DM i april 1990. Ifoelge rapporten ville markedsprisen i maj 1990 have vaeret den samme, da man skal iagttage ejendomsmarkedet over en laengere periode end en maaned, hvis man skal konstatere en udviklingstendens. GGB har ved fastlaeggelsen af markedsprisen taget hensyn til foelgende aspekter:

- de retlige forhold, som ikke kun omfatter tinglysningskontorets beskrivelse af grunden og koebekontrakten, men ogsaa byggeregler og -bestemmelser

- placering, omraadets karakteristika og anden beskaffenhed, som taler for en opdeling i tre saerskilte delomraader, nemlig det bebyggede omraade med det historiske Weinhaus Huth, det ubebyggede omraade mellem Potsdamer Strasse, Einhornstrasse og Linkstrasse (uden de 500 m2, der er privatejet) og det ubebyggede omraade mellem Einhornstrasse, Linkstrasse, Schellingstrasse og Reichpietschufer (uden det bebyggede omraade med Bellevue-Tower)

- de kriterier, der er afgoerende for de tre delomraaders markedsvaerdi og som - ud over de lovgivningsmaessige standardkriterier - omfatter de nye byplanmaessige idéer, der udformes som foelge af byplanlaegningskonkurrencen for denne del af byen; i den forbindelse betragtes kontraktbestemmelsen om, at visse dele af det omliggende byggeri skal anvendes til andre formaal end kontorer, i centrale omraader som standardregel, hvorimod den ubebyggede jord betragtes som fritaget for byggemodningsbidrag.

Prisfastsaettelsen kan sammenfattes som nedenfor angivet. Markedsvaerdien af det foerste ubebyggede delomraade (46 363 m2) blev beregnet saaledes:

- Potsdamer Platz maa forventes at faa samme kvalitative vaerdi som omraadet omkring Ernst-Reuter-Platz, Hardenbergstrasse og Fasanenstrasse, hvorfor den gennemsnitlige vejledende grundpris for disse omraader ved udgangen af 1988 (2 335 DM/m2) kan bruges som udgangspunkt

- ifoelge en regressionsanalyse kan den gennemsnitlige vaerditilvaekst for grunden i perioden fra udgangen af 1988 til april 1990 vurderes til 65 % (3 853 DM/m2)

- korrigeres der ved en multifaktoranalyse for forskelle i beliggenhed, som f.eks. den tekniske og sociale infrastruktur, transportforbindelser og de forventede fremtidige udnyttelsesmuligheder, skal grundprisen nedsaettes med 10,7 % (3 441 DM/m2)

- korrigeres der for den afvigende byggetekniske udnyttelse, naar man ved anvendelse af omregningskoefficienter frem til en mervaerdi paa 20,2 % (4 136 DM/m2)

- da planlaegningsmulighederne er ideelle og grunden har sjaeldenhedsvaerdi, skal der ikke som normalt korrigeres for byggegrundens stoerrelse

- korrigeres der for fredningsvaerdigheden i forbindelse med den gamle Potsdamer Strasse og planlaegningsusikkerheden i forbindelse med den lille privatejede grund, skal grundvaerdien reduceres med 5 % (3 929 DM/m2)

- korrigeres der for, at byggeriet foerst kan indledes, naar de noedvendige byggeretlige forudsaetninger er skabt, skal vaerdien ved anvendelse af en diskonteringsfaktor for tre aar og en rentesats paa 8,7 % reduceres med 22,2 % (3 059 DM/m2)

- multipliceres den endelige grundvaerdi paa 3 059 DM/m2 med det samlede areal paa 46 363 m2, naar man frem til en markedspris paa 141 824 417 DM.

Vurderingen af det andet ubebyggede delomraade (14 285 m2) blev foretaget saaledes:

- korrigeres der i forbindelse med den endelige grundvaerdi for det foerste delomraade (eksklusive fredningsudgifter paa 5 %, dvs. 3 220 DM/m2) for, at grunden er mindre centralt placeret end de grunde, der blev valgt som sammenligningsgrundlag ved det foerste delomraade, reduceres vaerdien med 25 % (2 415 DM/m2)

- det er ikke noedvendigt at korrigere for det tilstoedende Bellevue-Tower som en foelge af, at den foreskrevne afstand mellem to bygninger skal overholdes, da en udnyttelsesgrad paa 4,0 alligevel kan overholdes

- multipliceres den endelige grundvaerdi paa 2 415 DM/m2 med det samlede areal paa 14 285 m2, naar man frem til en markedspris paa 34 498 275 DM.

Vurderingen af det historiske Weinhaus Huth (1 062 m2) blev foretaget saaledes:

- udgangspunktet er de aarlige lejeindtaegter korrigeret for visse dele med kunstig lav leje (247 267 DM)

- ved at fratraekke de aarlige driftsomkostninger i denne bruttoindtjening naar man frem til en aarlig nettoindtjening paa 111 217 DM

- den kapitaliserede vaerdi heraf udregnes ved at dividere den aarlige nettoindtjening med den almindelige ejendomsrente paa 3 % (3 707 233 DM)

- korrigeres der for de istandsaettelsesomkostninger, som lejerne har betalt for to kontorer, naar man frem til en endelig markedspris paa 3 383 763 DM.

Rundes den samlede markedspris for de tre delomraader op, bliver markedsprisen for hele omraadet som saadant 179 706 000 DM.

Under henvisning til Kommissionens bemaerkninger i aabningsskrivelsen angiver GGB foelgende aarsager til, at der er forskel mellem SBW's og GGB's vaerdiansaettelse:

1) der er anvendt et andet sammenligningsomraade, hvor den vejledende grundpris er paa mellem 2 000 og 2 500 DM pr. m2 i stedet for 900-1 100 DM pr. m2

2) prisudviklingen fra april/maj 1990 frem til begyndelsen af 1991 er inddraget

3) for at tage hoejde for den paataenkte foroegede udnyttelse er der anvendt nye omregningskoefficienter baseret paa salget af grunde i 1989/90. Disse koefficienter er endnu ikke offentliggjort

4) det nordlige ubebyggede omraade er ikke blevet opdelt i seks vurderingsenheder, men er vurderet som én samlet byggegrund; linjefoeringen ved den gamle Potsdamer Strasse er medregnet i byggegrunden og ikke vurderet som et selvstaendigt areal, der opdeler byggegrunden

5) ved vurderingen af markedsprisen for den bebyggede grund (Weinhaus Huth) er det ikke sammenligningsmetoden, men indtjeningsmetoden, der har fundet anvendelse.

SBW forsvarer i sine bemaerkninger af 22. juli 1991 til GGB's rapport de antagelser, som er lagt til grund for deres foerste vaerdiansaettelse, og er isaer ikke enig i GGB's opfattelse af, hvilken betydning den gamle Potsdamer Strasse har for vaerdiansaettelsen. SBW har derfor i det bilag forelagt en alternativ vaerdiansaettelsesmetode, hvori Potsdamer Strasse spiller en anden rolle, og konkluderer paa grundlag heraf, at GGB's vurdering skal reduceres med 8,2 mio. DM.

I undersoegelsen af 18. juli 1991, som den private ekspert har gennemfoert for Daimler-Benz, kritiseres GGB for i sin rapport at angive hele omraadet som byggeomraade, at foretage en sammenligning med grunde i forretningskvarteret Ernst-Reuter-Platz/Hardenbergstrasse samt at anvende visse uheldige elementer i den udvalgte metode. Den private ekspert naar frem til en alternativ vurdering af markedsprisen paa 99,24 mio. DM.

Den i del II naevnte ekspertgruppe har ogsaa beskaeftiget sig med spoergsmaalet om, hvor hoejt man pr. 1. januar 1991 skal ansaette ekstraomkostningerne ved og den foroegede vaerdi af DB's byggeprojekt paa grund af den private grund med Bellevue-Tower paa Eichhornstrasse 5-6, som DB koebte i december 1990 (dvs. seks maaneder efter, at grundhandelen var indgaaet med bystyret). Efter Kommissionens opfattelse var denne beslutning om at koebe for DB's vedkommende ikke kun forbundet med forpligtelser og byrder, men ogsaa med fremtidige finansielle fordele, da inkoreringen af denne grund oeger DB's muligheder for at forhoeje den i koebekontrakten fastsatte udnyttelsesgrad paa 4, ganske enkelt fordi der ikke skal overholdes nogen byggeafstand mellem bygninger paa den tidligere naevnte anden grund. Berlins bystyre oegede ved beslutning af 11. december 1991 faktisk udnyttelsesgraden for DB-projektet og andre byggeprojekter i naerheden af Potsdamer Platz til 5,0.

De meromkostninger ved DB's byggeprojekt, der er opstaaet ved denne transaktion, vurderes til 59,1 mio. DM, og den dermed forbundne foroegede vaerdi til 6,1 mio. DM, hvormed nettoudgiften altsaa beloeber sig til 53 mio. DM.

Denne beregning kan sammenfattes saaledes:

- den merpris paa 42,5 mio. DM, som DB betalte ved koebet af Bellevue-Tower, svarer til forskellen mellem grundens koebspris (64,2 mio. DM) og markedsprisen i henhold til den af GGB pr. 31. december 1990 fastsatte vejledende officielle grundvaerdi omregnet til en udnyttelsesgrad paa 5,0 (21,7 mio. DM)

- finansieringsomkostningerne paa 5,7 mio. DM svarer til forskellen mellem rentebyrden i henhold til den officielle rentesats paa 8,9 % for en periode paa 2,5 aar frem til midt i 1993, diskonteret efter tidspunktet for nedrivning af bygningen, pr. 1. januar 1991 (8,2 mio. DM), og vaerdien af lejeindtaegterne pr. 1. januar 1991 (2,5 mio. DM)

- omkostningerne ved roemningen af bygningen samt genhusning af de nuvaerende beboere paa i alt 7,1 mio. DM svarer til det diskonterede renteomkostningstilskud, som DB skal betale til universitetsadministrationen, der fra 1993 vil skulle indkvartere 300 studerende paa et nyt kollegium (6,3 mio. DM), og de diskonterede lejeomkostninger, som DB skal betale for indkvartering af ca. 250 udvandrere og asylansoegere, indtil den nuvaerende lejekontrakt udloeber (0,8 mio. DM)

- nedrivningsomkostningerne paa 3,8 mio. DM svarer til den diskonterede pris fra det bedste foreliggende nedrivningstilbud, hvori der regnes med gennemsnitlige nedrivningsomkostninger paa 110 DM pr. m2

- den vaerdistigning paa bystyrets grund, der er et resultat af sammenlaegningen med Bellevue-grunden, vurderes til 6,1 mio. DM; man naar frem til dette beloeb ved at gange arealet med forskellen mellem vaerdiudligningen pr. m2 i overensstemmelse med GGB's omregningskoefficient ved forhoejelsen af udnyttelsesgraden fra 4,0 til 5,0 (348,10 DM) og den justeringsbetaling (250 DM), som er fastsat i kontrakten.

IV

Daimler-Benz-koncernen er en af Europas stoerste industrivirksomheder. Den havde i 1990 en omsaetning paa verdensplan paa 85,5 mia. DM, heraf 55,6 mia. DM paa EF-markedet. Mercedes-Benz (personbiler og erhvervskoeretoejer) tegner sig for mere end to tredjedele af denne omsaetning, mens AEG og Deutsche Aerospace tegner sig for hver 15 % og DB Inter-Services (Debis) for 3 %.

Debis, der blev grundlagt den 1. juli 1990, tager sig af alle koncernens aktiviteter paa tjenesteydelsesomraadet (databehandling, finansielle tjenesteydelser, forsikring, kompensationsforretninger og markedsfoering), som delvis afvikles direkte med andre dele af DB-koncernen. Den vaesentligste af de finansielle tjenesteydelser er eksempelvis leasing-aftaler med Mercedes-Benz' kunder.

Paa verdensplan solgte Mercedes-Benz i 1990 823 700 koeretoejer. De 535 400 koeretoejer, der blev solgt i EF, udgoer henholdsvis 3,1 og 15,6 % af alle nyindregistrerede personbiler og erhvervskoeretoejer (vare- og lastvogne) i EF. Beslutningen om at placere dele af Debis i Berlin skal styrke virksomhedens position i OEsteuropa. Daimler-Benz oensker efter eget udsagn at spille en afgoerende rolle ved genopbygningen af OEsttyskland og det oevrige Comecon.

V

I aabningsskrivelsen anfoerte Kommissionen, at »hvorvidt der er tale om statsstoette, maa afgoeres paa grundlag af, om betingelserne for delstaten Berlins salg af grunden til Daimler-Benz afviger fra normal handelspraksis og normale handelskriterier i et saadant omfang, at der er tale om statsstoette som omhandlet i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1«. Dette er stadig udgangspunktet for overvejelserne i denne sag (2).

Ifoelge den regionale lovgivning i Berlin (»Landshaushaltsordnung« og »Grundstuecksordnung«) maa jord og fast ejendom kun saelges til sin fulde vaerdi. Ifoelge Forbundsrepublikkens planlaegningslove defineres markedsvaerdien af jord og fast ejendom som »den pris, som paa vurderingstidspunktet kan opnaas i normal handel og vandel under hensyntagen til de retlige forhold, den fysiske beskaffenhed, de oevrige karakteristika og beliggenheden uden hensyntagen til ekstraordinaere eller personlige forhold«. I henhold til forbundsbyggeloven skal vurderingen endvidere foretages af et uafhaengigt ekspertudvalg, der ikke har til hovedopgave at forvalte fast ejendom ejet af den regionale myndighed, for hvem vurderingen udfoeres. De regionale myndigheder kan i givet fald anmode et eller flere hoejerestaaende ekspertudvalg om at foretage en alternativ vurdering.

Paa baggrund af ovennaevnte overvejelser naerer Kommissionen visse betaenkeligheder ved den administrative procedure, Berlins myndigheder har fulgt i denne sag. Det kan kritiseres, at SBW blev valgt som det ekspertorgan, der skulle foretage vurderingen af grunden, da dette offentlige organ i forbindelse med grundsalg gennemfoert af Berlins bystyre ikke kan betragtes som et uafhaengigt ekspertudvalg af den art, som forbundsbyggeloven kraever, idet organet er en del af Berlins administration og ikke er uafhaengigt. Kommissionen er endvidere betaenkelig ved, at man ikke har anmodet et eller flere hoejerestaaende ekspertudvalg om at foretage en alternativ vurdering, navnlig i betragtning af de skoen, der har maattet foretages vedroerende de underliggende forudsaetninger, og den offentlige kontrovers om SBW's vaerdiansaettelse. Kommissionen henviste i den forbindelse til, at der findes et fuldstaendigt uafhaengigt offentligt organ til varetagelse af denne opgave, nemlig GGB.

I skrivelse af 17. april 1991 anfoerte de tyske myndigheder, at det ikke ubetinget behoever at vaere et uafhaengigt ekspertudvalg, der foretager vurderingen af markedsprisen for en grund i delstaten Berlin. Som bevis herpaa blev der fremsendt forskellige kopier af retlige bestemmelser for delstaten Berlin. Selv om delstaten Berlin muligvis ikke var retligt forpligtet til at anvende GGB, er Kommissionen stadig overbevist om, at bystyret i lyset af grundens usaedvanlige stoerrelse og karakter, mangelen paa referencepriser og vanskelighederne ved vurderingen af, hvorledes denne bydel integreres i den fremtidige byplanlaegning, ikke med tilstraekkelig sikkerhed kunne gaa ud fra, at grunden blev solgt til sin fulde vaerdi.

Kommissionen accepterer, at mangelen paa en uafhaengig vurdering imidlertid ikke er andet end et indicium for en mulig undervurdering af grundens markedspris. Efter Kommissionens opfattelse ville man kun kunne naa frem til en bekraeftelse af denne mulighed og en objektiv beregning af markedsprisen, hvis man anmodede om en alternativ vurdering, som denne gang i overensstemmelse med forbundsbyggeloven af 12. december 1986 skulle foretages af et fuldstaendigt uafhaengigt og neutralt ekspertudvalg. Med dette for oeje anmodede Kommissionen ved procedurens indledning de ansvarlige tyske myndigheder om at faar foretaget en saadan uafhaengig alternativ vurdering.

Berlins bystyre har ved skrivelse af 11. april 1991 anmodet GGB om paa ny at beregne grundens markedsvaerdi under hensyntagen til saavel den foerste prisansaettelse og de forhold, der ligger til grund herfor, som til de spoergsmaal, Kommissionen rejste i aabningsskrivelsen. I forbindelse med nyvurderingen er Berlins bystyre kun uenig med Kommissionen paa et enkelt punkt, nemlig for saa vidt angaar tidspunktet for prisansaettelsen, hvor Berlins bystyre (som ved den foerste vurdering) har valgt april 1990, mens Kommissionen har foreslaaet maj 1990 og i den forbindelse stoettede sig til tidspunktet for den foerste vurdering. Berlins bystyre anmodede derfor om en prisansaettelse for baade april 1990 og maj 1990. I og med at bystyret opfordrer GGB til ogsaa at tage stilling til Kommissionens betaenkeligheder i forbindelse med den metode, der blev anvendt ved den foerste vurdering, fremhaever bystyret noedvendigheden af en ensartet og uvildig vurderingsmetode.

Som foelge heraf har Berlins bystyre og Kommissionen fra det paagaeldende tidspunkt vaeret enige om valget af eksperter og betingelser for den alternative vurdering - med undtagelse af tidspunktet for prisansaettelsen, som der stadig hersker uenighed om.

Uafhaengigt af resultaterne af denne uafhaengige alternative vurdering har parterne derfor implicit vaeret enige om, at GGB ville udarbejde en uvildig og professionel rapport om den fulde vaerdi af den grund, som DB har koebt. Spoergsmaalet om, hvorvidt koebsprisen indeholder et element af statsstoette, afhaenger derfor nu fuldstaendigt af resultatet af denne alternative vurdering.

GGB vurderer i sin rapport af 7. juli 1991 markedsprisen for grunden pr. april og maj 1990 til 179 706 000 DM. Kun paa et punkt var Kommissionen og Berlins bystyre ikke enige om betingelserne for den alternative vurdering, og det punkt bortfalder i denne rapport, da GGB naar frem til samme vurdering for april og maj. Resultatet af den alternative vurdering betyder, at koebsprisen paa 92 873 550 DM ligger 86 832 450 DM under den fulde vaerdi af grunden.

De tyske myndigheder indsendte den alternative vurdering ved skrivelse af 25. september 1991. I denne skrivelse var der vedlagt bemaerkninger fra SBW, hvori den foerste vurdering begrundes, bemaerkninger fra Daimler-Benz som en del af proceduren efter EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2 (heri saetter Daimler-Benz ogsaa tal paa sine forpligtelser med hensyn til byplanlaegningen), samt den private rapport.

Med hensyn til de argumenter, som SBW, den private ekspert og DB har fremsat til GGB's rapport, vil Kommissionen i foerste omgang som generel bemaerkning anfoere, at disse argumenter ville have vaeret mere overbevisende, hvis de var blevet fremsat, inden Berlins bystyre accepterede de betingelser, som Kommissionen kraevede anvendt ved en alternativ vurdering, og inden GGB forelagde sin rapport. Hvad angaar den alternative vurdering, som DB fik foretaget paa eget initiativ efter modtagelsen af GGB's rapport, afviser Kommisisonen, at der efterfoelgende foretages en anden beregning, som en part uden tvingende grund oensker gennemfoert af en privat ekspert i stedet for en officiel udnaevnt ekspertkommission bestaaende af syv medlemmer. Kommissionen er i oevrigt ikke af den opfattelse, at indholdet i denne vurdering, der er mindre udfoerlig, kan begrunde en forkastelse af den officielle rapport.

Med hensyn til den kritik, der rettes mod forskellige aspekter af den metode, som GGB anvender, mener Kommissionen, at det officielt udnaevnte ekspertudvalg har haft adgang til alle de statistiske oplysninger og nyeste metoder, som anvendes af professionelle eksperter ved vaerdiansaettelse af grunde. Til DB's anbringende om, at der i forbindelse med markedsprisen boer tages hensyn til de forpligtelser og byrder, som virksomheden har indvilget i at paatage sig som en del af byplanlaegningen for denne bydel, skal Kommissionen erindre om, at GGB i sin rapport tager hoejde for alle DB's kontraktlige forpligtelser, herunder ogsaa de forpligtelser, som delvis begraenser den erhvervsmaessige udnyttelse af grunden. Der henvises i den forbindelse til rapportens behandling af de kriterier, der er afgoerende for fastsaettelsen af markedsprisen (se ovenfor).

De eneste forpligtelser, som hverken er med i koebekontrakten eller i de to vurderinger, men som DB nu har sat tal paa, er de forpligtelser, der skyldes koebet og nedrivningen af Bellevue-Tower samt Bellevue-grundens inkorporering i byggeprojektet. Disse ekstraomkostninger, som var ukendte paa koebstidspunktet, og som Daimler-Benz tilsyneladende foerst paatog sig paa et senere tidspunkt, har imidlertid ikke kunnet paavirke markedsprisen i april/maj 1990 og dermed heller ikke koebsprisen.

Under disse omstaendigheder konkluderer Kommissionen, at de 86,8 mio. DM, som er forskellen mellem GGB's vurderingspris og DB's koebspris, udgoer en statsstoette fra delstaten Berlin til DB.

I aabningsskrivelsen anfoerte Kommissionen, at den stoette, som gjorde det muligt for DB at koebe grunden til mindre end den fulde pris, udgoer en stoette til DB i henhold til EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1. Da de investeringer, der skal foretages paa grunden, vedroerer tjenesteydelser i forbindelse med motorkoeretoejer og andre aktiviteter i en industrikoncern, der i stort omfang deltager i samhandelen inden for EF, truer stoetten med at fordreje konkurrencen inden for Faellesskabet.

I den forbindelse er det uden betydning, om dele af det omliggende omraade videreudlejes eller ikke, da en saadan udlejning er en erhvervsmaessig udlejning, der kan sikre DB fortjeneste. Kommissionen kan heller ikke foelge DB, naar virksomheden i sin analyse paastaar, at den subventionerede koebspris ikke er markeds- eller konkurrencerelevant, da DB ville have forsoegt at koebe en anden grund i Berlin paa lignende betingelser, hvis virksomheden ikke havde kunnet koebe grunden ved Potsdamer Platz paa de betingelser, der fastsaettes i aftalen af 16. juli 1990. GGB har henvist til, hvor ringe mulighed DB vil have for at goere et saadant koeb, og at DB faktisk ikke havde noget alternativ, hvis virksomheden oenskede en grund af denne stoerrelse i City. Statsstoetten har som foelge heraf ikke noedvendigvis paavirket DB's valg af placeringssted, men kan snarere betragtes som en uventet gevinst, der truer med at fordreje konkurrencen, da den kan foere til en foroegelse af DB's fortjeneste paa tjenesteydelsesomraadet og/eller industriomraadet.

VI

Den paagaeldende stoette, som ikke falder ind under en godkendt stoetteordning, skulle have vaeret anmeldt til Kommissionen i henhold til EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Da forbundsregeringen ikke paa forhaand har anmeldt stoetten, har Kommissionen ikke kunnet udtale sig om foranstaltningerne, inden de blev gennemfoert. Stoetten er saaledes ulovlig, da den blev ydet i strid med EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3.

Da procedurereglerne i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3, som ogsaa gaelder for den offentlige forvaltning, har bindende virkning, og EF-Domstolen har bekraeftet reglernes direkte virkning i sin dom af 19. juni 1973 i sag 77 72 (3), kan den paagaeldende stoettes ulovlige karakter ikke afhjaelpes paa et senere tidspunkt.

VII

DB har i sine bemaerkninger gjort gaeldende, at en eventuel stoette ville vaere forenelig med EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 2, litra c).

I henhold til denne artikel er foelgende stoetteforanstaltninger faktisk forenelige med faellesmarkedet: »Stoetteforanstaltninger for oekonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands omraader, som er paavirket af Tysklands deling, i det omfang de er noedvendige for at opveje de oekonomiske ulemper, som denne deling har foraarsaget«.

Vestberlin hoerer utvivlsomt til de omraader, som falder ind under denne artikel. Kommissionen har saaledes allerede tidligere - sidste gang i marts 1989 (jf. statsstoettesag N 266/88) - under hensyntagen til Berlins saerlige situation og noedvendigheden af at sikre Berlin den frie verdens stoette, godkendt mange af de i stoetteloven for Berlin fastsatte stoetteforanstaltninger til fordel for Vestberlins oekonomi paa grundlag af artikel 92, stk. 2, litra c) og i overensstemmelse med en faelleserklaering fra EOEF's seks oprindelige medlemsstater.

Kommissionen har i sin meddelelse om Faellesskabet og Tysklands forening af 21. august 1991 (4) givet udtryk for, at den oekonomiske begrundelse for at viderefoere Berlin-stoetten er bortfaldet. Kommissionen, der synes at det er glaedeligt, at de tyske myndigheder vil afskaffe disse stoetteforanstaltninger fuldstaendigt, har givet udtryk for, at den i forbindelse med den loebende undersoegelse af statsstoetteordninger til fordel for de perifere graenseomraader og Vestberlin er villig til at traeffe en beslutning vedroerende fristerne for den efter deres mening noedvendige og begrundede afskaffelse af stoetteforanstaltningerne.

De tyske myndigheder og DB har imidlertid henvist til, at DB allerede i 1988 gav udtryk for sig oenske om at investere i Berlin, og at grunden ved Potsdamer Platz foerst blev valgt i september 1989, altsaa foer Berlin-murens fald. Dengang da vaerdien af den valgte grund blev fastsat (april 1990), var der stadig ikke truffet beslutning om Tysklands genforening, og tidspunktet for en saadan var meget usikkert. Dengang var omraadet omkring Potsdamer Platz slet ikke integreret i Vestberlins byomraade, og der var heller ikke konkrete byudviklingsplaner for omraadet.

Det var tidligere yderst kompliceret for en investor at koebe en stor grund i denne bydel, da der herskede stor usikkerhed om ejendomsforholdene i forbindelse med visse delomraader, og da det var umuligt at laegge stoerre grunde sammen uden de ulemper, der normalt var forbundet hermed, naar mindre grunde inden for det paagaeldende omraade tilhoerte privatpersoner, der ikke oenskede at saelge. Der er derfor ikke noget overraskende i, at alle de tre alternative grunde, som Berlins bystyre tilboed DB i januar 1990, udviste disse mangler.

De aabenbare ulemper ved Tysklands deling og specielt ulemperne for denne bydel forsvandt imidlertid paa ingen maade med nedrivningen af Berlin-muren i begyndelsen af 1990. Disse forhold var en hindring for, at store private investorer - bortset fra DB - konkretiserede deres interesse i et saadant omraade, da et givet privat projekt skulle tage hoejde for, at det nye byplanlaegningskoncept endnu ikke forelaa, at byggebestemmelserne var ukendte, og at de offentlige investeringer i tilslutning til transportnet og forsyningsvirksomheder endnu ikke var fastlagt. Disse forhold, og navnlig den kendsgerning, at byplanlaegningskravene endnu ikke var fastsat, skabte ikke blot stor uvished, men medfoerte tillige, at alle potentielle investorer skulle vaere villige til at paatage sig finansielle risici, som det var noget naer umuligt at saette tal paa.

Kommissionen indroemmer under disse omstaendigheder, at Berlins bystyre ville have haft tilstraekkelige argumenter til at kunne paavise, at det var noedvendigt og rimeligt at yde en saerlig stoette for at opveje de naevnte ulemper og saaledes finde en pionerinvestor, der var villig til at loebe de dermed forbundne risici og med et stort byggeprojekt at yde et bidrag til de byplanmaessige maal for denne bydel.

DB paalaegges desuden udtrykkeligt forskellige forpligtelser, som skal fastlaegges naermere, naar byplanlaegningskonceptet er endeligt fastsat, samt indirekte en yderligere forpligtelse til om muligt at koebe Bellevue-Tower, nedrive denne »arkitektoniske skamplet paa byen« og integrere grunden i byggeprojektet. Efter at have undersoegt de oplysninger, som blev indsendt ved skrivelse af 25. september 1991, var Kommissionen ganske vist stadig overbevist om, at koebekontrakten indeholdt et element af statsstoette, indroemmede dog samtidig, at Berlins bystyre kunne yde statsstoette, og at en saadan statsstoette var noedvendig til at opveje de ulemper, som DB fik paa grund af de forhold, der gjorde sig gaeldende ved koebekontraktens indgaaelse foer Tysklands forening. Hvis disse omstaendigheder ikke udtrykkeligt har givet sig udtryk i nedslag i kontrakten, vil de ikke kunne indgaa i vurderingen af grunden, men dog begrunde en statsstoette til opvejning af disse ulemper.

Kommissionen har derfor ved udgangen af 1991 erklaeret sig villig til sammen med det berlinske bystyres eksperter og DB at undersoege, hvilke finansielle konsekvenser de i koebekontrakten fastsatte saerlige forpligtelser og byrder har for DB. Kommissionen beregnede derfor de nettoudgifter, DB ville faa som foelge af virksomhedens beslutning om at inddrage grunden Eichhornstrasse 5-6 i byggeprojektet. Disse nettoudgifter kan uden videre betragtes som et udtryk for de oekonomiske ulemper, som var fremherskende i juli 1990, dvs. foer Tysklands forening, som et resultat af Tysklands deling. Der ville saaledes kunne findes hjemmel til stoette til opvejning af disse faktiske ekstraomkostninger i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 2, litra c). Kommissionen fremhaevede imidlertid, at den ikke kunne erklaere sig enig i de nettoudgifter, som DB naevnte i sine kommentarer under proceduren, og som DB vurderer til 112,5 mio. DM af de i alt 207,8 mio. DM i forpligtelser og byrder fra koebekontrakten.

I henhold til konklusion af den tekniske undersoegelse, der blev foretaget i januar og februar 1992 maa DB's nettoudgifter ved at koebe Bellevue-Tower og inddrage Bellevue-grunden i byggeprojektet som tidligere beskrevet anslaas til 53 mio. DM. Kommissionen mener derfor, at en stoette til DB paa hoejest 53 mio. DM er forenelig med faellesmarkedet i henhold til EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 2, litra c).

Den resterende statsstoette paa 33,8 mio. DM, som er indeholdt i koebekontrakten, er imidlertid uforenelig med EOEF-Traktatens artikel 92.

EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, naevner de stoetteforanstaltninger, som kan vaere forenelige med faellesmarkedet. Naar man skal fastslaa, om en stoetteforanstaltning er forenelig med Traktaten, skal det her ske i en EF-sammenhaeng og ikke i forhold til en enkelt medlemsstat. For at det ved undersoegelsen af stoetteordninger eller individuelle stoettesager kan sikres, at faellesmarkedet fungerer korrekt, og principperne i artikel 3, litra f), opfyldes, maa de i artikel 92, stk. 3, fastsatte undtagelser fra det generelle stoetteforbud i artikel 92, stk. 1, fortolkes snaevert. Undtagelsesbestemmelserne kan kun finde anvendelse, naar Kommissionen er naaet frem til den overbevisning, at markedskraefterne i sig selv ikke er nok til uden stoette at faa den potentielle stoettemodtager til at handle paa en maade, der bidrager til, at de i artikel 92, stk. 3, naevnte maal kan naas.

Med hensyn til undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a), boer det erindres, at Kommissionen altid har ment, at der i Vesttyskland ikke findes nogen region, som er kendetegnet ved saa alvorlige oekonomiske og sociale forhold, at man kan goere en saadan undtagelse fra det generelle stoetteforbud i artikel 92, stk. 1, ved at fastslaa, at stoetten er forenelig med faellesmarkedet, fordi den fremmer den oekonomiske udvikling i omraader, hvor levestandarden er usaedvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskaeftigelse.

Med hensyn til undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra b), maa det konstateres, at den indirekte stoette til koeb af den paagaeldende grund hverken fremmer virkeliggoerelsen af et vigtigt projekt af faelleseuropaeisk interesse eller afhjaelper en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats oekonomi.

I henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), kan man godkende stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner, naar den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse.

Med hensyn til regionalstoetteaspektet boer det bemaerkes, at Berlin ifoelge DB's opfattelse stadig burde betragtes som stoetteberettiget tysk region, idet foelgerne af Tysklands deling stadig er maerkbare. Tysklands deling er imidlertid et argument, som skal undersoeges inden for rammerne af artikel 92, stk. 2, litra c). For saa vidt angaar en regions berettigelse til regionalstoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c), har Kommissionen vedtaget og offentliggjort en analysemetode i to trin (5). I henhold til kriterierne paa foerste analysetrin skal den paagaeldende region enten have en bruttovaerditilvaekst pro capita paa hoejst 74 % af det (vesttyske) delstatsgennemsnit eller en arbejdsloeshed paa over 143 % af delstatsgennemsnittet, naar man laegger de for Tyskland gaeldende taerskelvaerdier (1990) til grund for beregningerne. Vestberlin ligger imidlertid langt fra disse taerskelvaerdier (bruttovaerditilvaekst 1986: 102 %; arbejdsloeshed 1987-1990: 119,4 %).

Man kan paa andet analysetrin inddrage andre oekonomiske indikatorer; analyserne paa andet trin kan under visse omstaendigheder og frem for alt i de regioner, som paa foerste analysetrin kommer taet paa de taerskelvaerdier, der gaelder dér, tjene til at begrunde ydelse af regionalstoette.

Vestberlin naar imidlertid langt fra den i naerheden af taerskelvaerdierne paa foerste analysetrin. Det maa samtidig konstateres, at Vestberlin ved udarbejdelsen af den nye fortegnelse over vesttyske stoetteomraader pr. 25. januar 1991 ikke blev registreret som regionalstoetteberettiget inden for rammerne af den vigtigste tyske regionalstoetteordning, programmet »Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstrukturen«.

Det fremgaar af en raekke oekonomiske indikatorer, at Berlin ligger paa det (vesttyske) delstatsgennemsnit. Bruttoloennen i region Vestberlin udgoer saaledes 98 % af det vesttyske gennemsnit, hvilket netto svarer til et loenniveau, som ligger over det vesttyske gennemsnit, naar man tager hoejde for de betydelige skattefordele, der gaelder for Vestberlin. Det kan samtidig konstateres, at Vestberlins infrastrukturelementer naar op paa 99 % af det vesttyske gennemsnit.

I lyset af disse kendsgerninger kan regionalstoette til Vestberlin ikke betragtes som forenelig med faellesmarkedet efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).

Det skal samtidig naevnes, at indirekte yderligere ad hoc-stoette, som ydes uden for de transparente stoetteordninger, generelt ikke kan betragtes som forenelig med faellesmarkedet i henhold til denne artikel.

Under hensyntagen til naevnte forhold kan undtagelsen i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c) - regionale aspekter - ikke finde anvendelse paa den paagaeldende stoette.

Med hensyn til den undtagelse for »stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene«, der er fastsat i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), kan Kommissionen betragte visse stoetteforanstaltninger som forenelige med faellesmarkedet, naar de ikke paavirker samhandelsvilkaarene mellem medlemsstaterne. Udviklingen af DB's aktiviteter paa tjenesteydelsesomraadet kan ikke komme paa tale som en saadan undtagelse, da der ikke er nogen grund til at stoette virksomheder inden for denne sektor, og da denne erhvervsgren ikke kan betragtes som vaesentlig for hele EF.

VIII

Naar der er tale om stoette, der er uforenelig med faellesmarkedet, kan Kommissionen i henhold til EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, og i overensstemmelse med EF-Domstolens dom af 12. juli 1973 i sag 70/72 (6) og dom af 24. februar 1987 i sag 310/85 (7) forlange af medlemsstaterne, at de anmoder modtageren om at tilbagebetale stoetten. De tyske myndigheder maa derfor kraeve den stoette, som delstaten Berlin ulovligt har ydet virksomheden Daimler-Benz, tilbagebetalt inden to maaneder. Inddrivelsen skal ske efter de gaeldende delstatsbestemmelser, herunder ogsaa bestemmelserne om betaling af morarente for gaeld til staten, hvis tilbagebetalingen sker efter den af Kommissionen fastsatte frist -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Koebekontrakten af 16. juli 1990 mellem Daimler-Benz AG og delstaten Berlin vedroerende et omraade paa 61 740 m2 ved Potsdamer Platz i Berlin omfatter en statsstoette paa 86 832 450 DM, som er ulovlig, da den er ydet til virksomheden i strid med EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Af denne stoette er et beloeb paa 53 mio. DM imidlertid foreneligt med faellesmarkedet i henhold til EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, litra c). Den resterende stoette paa 33 832 450 DM er derimod uforenelig med faellesmarkedet i henhold til EOEF-Traktatens artikel 92.

Artikel 2

Den tyske regering soerger for, at Daimler-Benz senest to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning betaler den med faellesmarkedet uforenelige stoette paa 33 832 450 DM til delstaten Berlin. Dette beloeb forhoejes med den uberettigede rentefordel, som virksomheden maatte opnaa, hvis tilbagebetalingen sker efter udloebet af tomaaneders fristen.

Artikel 3

Den tyske regering underretter senest to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme den.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland. Udfaerdiget i Bruxelles, den 14. april 1992. Paa Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Naestformand

(1) EFT nr. C 128 af 18. 5. 1991, s. 5. (2) Ved undersoegelsen af, om grundhandelen eventuelt indeholder elementer af statsstoette, har Kommissionen argumenteret nogenlunde som i beslutning 92/11/EOEF, Toyota, fra juli 1991 (se EFT nr. L 6 af 11. 1. 1992, s. 36). (3) Sml. 1973, s. 611. (4) Dok. KOM(90) 400/1 endelig udg. af 21. 8. 1990, s. 70. (5) EFT nr. C 212 af 12. 8. 1988, s. 2. (6) Sml. 1973, s. 813. (7) Sml. 1987, s. 901.