BILAG

HÅNDBOG FOR POLITI OG SIKKERHEDSMYNDIGHEDER VEDRØRENDE SAMARBEJDE VED STØRRE ARRANGEMENTER MED EN INTERNATIONAL DIMENSION

I. INDLEDNING

I.1. Formål

I.2. Grundprincipper

II. INFORMATIONSSTYRING

II.1. Kontaktpunkter

II.1.1 Permanente kontaktpunkter

II.1.2 Arrangementsspecifikke kontaktpunkter

II.2. Informationsudveksling

II.3. Trusselsvurdering og risikoanalyse

III. STYRING AF ARRANGEMENTET

III.1. Ansvarsområde for de involverede myndigheder og tjenester i arrangørmedlemsstaten

III.2. Opretholdelse af offentlig orden og sikkerhed

III.2.1 Offentlig orden og sikkerhed

III.2.2 Håndtering af strafbare handlinger

III.2.3 Terrortrusler

III.3. Operativt samarbejde med andre medlemsstater

III 3.1 Grænseoverskridende samarbejde

III.3.2 Operativ assistance

III.3.3 Forbindelsesofficerer

III.3.4 Observatører

III.3.5 Finansielle ordninger og udstyr

III.3.6 Kommunikationsplan

III.4. Mediestrategi

III.5. Instruktion, uddannelse og øvelser

IV. EVALUERING

IV.1. Evaluering i tilknytning til arrangementerne

IV.2. Strategisk evaluering

BILAG A Standardformular til anmodning om forbindelsesofficerer eller andre former for operativ assistance

BILAG B Risikoanalyse vedrørende potentielle demonstranter og andre grupperinger

BILAG C Standardformular til udveksling af oplysninger om enkeltpersoner, der udgør en terrortrussel

BILAG D Standardformular til udveksling af oplysninger om grupper, der udgør en terrortrussel

BILAG E Referencedokumenter

BILAG F Permanente kontaktpunkter vedrørende den offentlige orden

I. INDLEDNING

I.1. Formål

Denne håndbog er tænkt som et praktisk redskab, der kan benyttes som vejledning eller inspirationskilde for retshåndhævende myndigheder i Europa, som har ansvaret for sikkerheden ved større arrangementer med en international dimension (såsom De Olympiske Lege eller andre store sportsbegivenheder (1), store sociale arrangementer eller politiske møder på højt plan, f.eks. G8-topmøder) Principperne i håndbogen bør således kun følges, hvor det er hensigtsmæssigt og nyttigt og i fuld overensstemmelse med national lovgivning. De bør desuden ikke berøre arrangementer, der er fastsat i bilaterale aftaler eller aftalememoranda.

Håndbogen er et levende dokument, der vil blive ændret og tilpasset ud fra de indhøstede erfaringer og udviklingen af bedste praksis (se afsnit IV.2 Strategisk evaluering).

Sikkerhedshåndbog til brug for politiet i forbindelse med internationale arrangementer såsom Det Europæiske Råds møder og Håndbog om samarbejde mellem medlemsstaterne med henblik på at undgå terrorhandlinger under De Olympiske Lege og andre lignende sportsbegivenheder er blevet indarbejdet i den foreliggende udgave af håndbogen. De retshåndhævende myndigheder, der skal stå for et større arrangement med en international dimension, er nødt til at garantere for sikkerheden omkring arrangementet for så vidt angår både aspektet vedrørende den offentlige orden og aspektet vedrørende terrorbekæmpelse. Afhængig af arrangementets art (politisk, sportsligt, socialt, kulturelt eller andet) kan det ene aspekt være mere relevant end det andet og kan høre ind under andre myndigheder, men begge skal tages med i betragtning.

I.2. Grundprincipper

Opretholdelsen af lov og orden bør bygge på principperne om legalitet, proportionalitet og mådehold, således at en begrænset indgriben foretrækkes. Politiet bør overalt, hvor det er muligt, udvise en deeskalerende optræden med hovedvægt på dialog, forhandlingsstrategi for forvaltning af det offentlige rum og partnerskab.

De retshåndhævende myndigheder i de medlemsstater, der er ansvarlige for sikkerheden ved større arrangementer med en international dimension, navnlig politiske arrangementer, skal søge at sikre, at menneskerettighederne, navnlig retten til frit at give udtryk for meninger og til at deltage i fredelige forsamlinger i henhold til Europæisk konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder respekteres fuldt ud. Indblanding fra personer eller grupper, hvis mål eller handlinger indebærer vold eller anden optræden af kriminel karakter, skal, så vidt det overhovedet er muligt, forhindres.

Selv om værtsmedlemsstaten har det primære ansvar for sikkerheden ved arrangementet, har alle andre medlemsstater og Den Europæiske Unions (EU's) kompetente organer i betragtning af arrangementets internationale karakter ansvar for at yde assistance og støtte med henblik på skabelsen af denne sikkerhed.

II. INFORMATIONSSTYRING

II.1. Kontaktpunkter

II.1.1. Permanente kontaktpunkter

I henhold til Rådets fælles aktion 97/339/RIA af 26. maj 1997 vedrørende samarbejde om offentlig sikkerhed og orden (2) skal der oprettes mindst et kontaktpunkt i hver medlemsstat.

Kontaktoplysninger og andre relevante oplysninger vedrørende det eller de permanente kontaktpunkter meddeles Generalsekretariatet for Rådet (jf. bilag F for adressen på Generalsekretariatet for Rådet) med henblik på videresendelse til medlemsstaterne. Eventuelle relevante ændringer vedrørende en medlemsstats permanente kontaktpunkt eller kontaktpunkter, meddeles på samme måde.

Hvert permanent kontaktpunkt bør kunne opfylde følgende krav:

— døgnvagt (i fornødent omfang før, under og efter et arrangement)

— de ansatte skal have tilstrækkelige sprogkundskaber og kendskab til mindst ét andet af EU-institutionernes sprog

— permanent operationelle kommunikationskanaler og informationsstrukturer, herunder telefon, fax og e-mail, der om nødvendigt er krypteret, og internetadgang

— tilstrækkelig oversættelseskapacitet til at udveksle oplysninger.

II.1.2. Arrangementsspecifikke kontaktpunkter

Hver medlemsstat udpeger et eller flere arrangementsspecifikke kontaktpunkter for hvert større arrangement med en international dimension. Afhængig af den nationale lovgivning eller de nationale strukturer kan der være sammenfald mellem dette eller disse kontaktpunkter og det eller de permanente kontaktpunkter. Hvert arrangementsspecifikt kontaktpunkt bør kunne opfylde ovennævnte normer.

Arrangørmedlemsstaten giver de øvrige medlemsstaters permanente kontaktpunkter (jf. bilag F) nærmere oplysninger om det eller de arrangementsspecifikke kontaktpunkter. Hver medlemsstat informerer derefter arrangørmedlemsstaten om sit eller sine kontaktpunkter for det pågældende arrangement.

Det eller de arrangementsspecifikke kontaktpunkters opgaver kan bl.a. bestå i at lette:

— indsamling og analyse af oplysninger både på nationalt plan og fra andre medlemsstater, tredjelande, relevante EU-organer og andre informationskilder

— kvalitetskontrol med hensyn til form og indhold

— etablering af pålidelige og effektive kommunikationskanaler til relevante hovedaktører i ind- og udland — helst sikre linjer

— udveksling af oplysninger gennem eksisterende sikre kommunikationskanaler

— udveksling af oplysninger i samarbejde med andre medlemsstater, tredjelande, relevante EU-organer og andre internationale institutioner

— videregivelse af behandlede oplysninger til deres respektive sikkerhedstjenester, politimyndigheder og andre tjenester, sådanne tjenester i arrangørlandet og myndigheder og tjenester i andre medlemsstater og relevante EU-organer, alt efter hvad der er relevant

— udarbejdelse af trusselsvurderinger og risikoanalyser om potentielle demonstranter og andre grupperinger for arrangørmedlemsstaten

— observation og evaluering af arrangementet samt opfølgning af det.

II.2. Informationsudveksling

Medlemsstaterne bør straks fremsende de oplysninger, som deres nationale myndigheder finder relevante for sikkerheden ved et arrangement i en anden medlemsstat, til den tilsvarende myndighed i den pågældende medlemsstat. Når medlemsstaterne fremsender oplysninger, bør de være opmærksomme på deres forpligtelser med hensyn til oplysningernes fortrolighed.

Udvekslingen af oplysninger bør foregå gennem eksisterende kommunikationskanaler og -strukturer. Udvekslingen af oplysninger, herunder personoplysninger, bør foregå under nøje overholdelse af de bestemmelser i den nationale lovgivning og i folkeretten og traktater, der finder anvendelse i det konkrete tilfælde (3).

De involverede medlemsstaters kontaktpunkter bør lette denne udveksling af oplysninger.

Når de indsamlede oplysninger er blevet behandlet, bør de fremsendes til de relevante myndigheder og tjenester. Kontakter mellem sikkerhedstjenester, politimyndigheder og andre tjenester i forskellige medlemsstater kan koordineres og organiseres af de respektive kontaktpunkter.

Kontaktpunktet eller kontaktpunkterne i arrangørmedlemsstaten bør lette indsamlingen, analysen og udvekslingen af relevante oplysninger om arrangementet med andre medlemsstater, tredjelande og relevante EU-organer eller andre internationale institutioner. Oplysningerne kan bl.a. omfatte:

— oplysninger og efterretninger, der er indhentet inden arrangementet, og som vil kunne få indflydelse på arrangementets afvikling eller opretholdelsen af lov og orden og sikkerheden generelt

— personer, der er involveret i terrororganisationer, terrorhandlinger eller andre alvorlige kriminelle aktiviteter, der kan have en indirekte forbindelse til terrorisme

— trusselsniveauet for fremtrædende personligheder (stats- og regeringschefer, parlamentsmedlemmer, andre VIP'er osv.), idrætsudøvere, besøgende/tilskuere og arrangementssted. Foruden værtsmedlemsstaten, der har det primære ansvar, bør alle andre medlemsstater hver især bidrage med relevante oplysninger om disse personer

— andre oplysninger om EU-medlemsstaters eller tredjelandes mål og interesser i arrangørlandet, så de bedre kan beskyttes

— oplysninger og efterretninger vedrørende potentielle demonstranter og andre grupperinger

— oplysninger, der er indhentet, eller som der er anmodet om under arrangementet, og som vedrører personer, der mistænkes for at have overtrådt straffeloven, herunder navn, fødselsdato, bopæl, baggrund, omstændighederne ved anholdelsen og/eller nøjagtig beskrivelse af den lovovertrædelse, der er begået

— oplysninger om gældende lovgivning og politiets retshåndhævelsesstrategi (i andre medlemsstater eller tredjelande)

— hændelses- og evalueringsrapporter og bidragene hertil.

II.3. Trusselsvurdering og risikoanalyse

Det er af afgørende betydning for sikkerheden, at der i god tid foretages en passende vurdering af truslerne (vedrørende terrorisme, den offentlige orden, organiseret kriminalitet og andet) mod det internationale arrangement. Ud over den specifikke vurdering af den relevante trussel bør der foretages en analyse, der omfatter indsamling, evaluering og formidling af sikkerhedsrelevante oplysninger om en given specifik situation.

Ud over de efterretninger, som arrangørlandet selv råder over, skal oplysninger og evalueringer fra andre medlemsstater udgøre grundlaget for analysen. Så tidligt som muligt inden det internationale arrangement bør hvert enkelt kontaktpunkt forsyne kontaktpunktet i arrangørlandet med en permanent trusselsvurdering, dvs. vedrørende enkeltpersoner eller grupper, der forventes at rejse til arrangementet, og som anses for at udgøre en potentiel trussel mod opretholdelsen af den offentlige orden og/eller sikkerheden (f.eks. kendte potentielle demonstranter og andre grupperinger). Vurderingen bør sendes både til arrangørmedlemsstaten og til andre berørte lande — dvs. transit- eller nabolande.

Analysen kan være struktureret som vist i analyseskemaet i bilag B, C og D. Hvis der ikke foreligger sådanne oplysninger, bør arrangørlandet underrettes herom. Medlemsstaterne bør så hurtigt som muligt sende disse til arrangørlandet med passende midler ved brug af eksisterende sikre kommunikationskanaler.

Europol kan i henhold til sit mandat og konventionen om oprettelse af en europæisk politienhed (Europol-konventionen) (4) bidrage med relevante oplysninger og analyse samt udarbejde generelle trusselsvurderinger på grundlag af bidrag fra medlemsstaterne. Disse oplysninger bør være til rådighed så tidligt som muligt. Hvis der ikke foreligger sådanne oplysninger, kan arrangørlandet underrettes herom.

Passende, nødvendige og hensigtsmæssige sikkerhedsforanstaltninger bør vælges ud fra trusselsvurderingen, der skal omfatte sandsynligheden for potentiel skade, og risikoanalysen.

Derfor bør det ansvarlige arrangørland, eventuelt med støtte fra andre medlemsstater og EU's kompetente organer, udarbejde en ajourført trusselsvurdering og risikoanalyse senest seks måneder inden det pågældende arrangement. Efterhånden som arrangementet nærmer sig, bør oplysningerne ajourføres regelmæssigt. Der bør fremsendes én analyse i hver af de sidste tre måneder forud for arrangementet og om fornødent på ugebasis forud for arrangementet. Sådanne vurderinger og analyser bør formidles til de bidragende lande og organer.

Under begivenheden bør der udsendes daglige situationsrapporter. Rapporterne bør baseres på oplysninger fra værtslandet, andre medlemsstater og EU's kompetente organer. Vurderingen af risikoniveauet bør være baseret på de mest ajourførte oplysninger fra det besøgende politi eller arrangementets kontaktpunkter. Rapporterne bør være så omfattende, som det er muligt på grundlag af de foreliggende oplysninger.

III. STYRING AF ARRANGEMENTET

III.1. Ansvarsområde for de involverede myndigheder og tjenester i arrangørmedlemsstaten

Arrangørmedlemsstatens kompetente myndigheder bør udarbejde en overordnet operativ plan, der skal danne grundlag for alle yderligere detailplaner. De bør også udarbejde et sæt planer for både de strategiske og de overordnede operative aspekter og den konkrete gennemførelse på stedet (taktik). Planlægningsproceduren bør begynde så tidligt som muligt.

Forud for et arrangement bør arrangørmedlemsstaten sikre, at alle involverede myndigheder og tjenester har en klart defineret rolle, og at deres respektive ansvarsområder er meddelt alle relevante parter.

Arrangørmedlemsstaten kan fremlægge et samlet oversigtsskema over alle involverede processer og hovedaktører (dvs. tilrettelæggelse af mødet, sikkerhed, opretholdelse af lov og orden, retlige tjenester, sociale og forebyggende tjenester, sundhedstjenester, offentlig transport og andre infrastrukturspørgsmål). Et sådant skema kan være nyttigt til at visualisere planlægningsrammerne og sikre, at alle nødvendige processer er dækket.

Der kan nedsættes en projektgruppe til at koordinere arrangementet bestående af repræsentanter for alle de involverede myndigheder og tjenester. Gruppen bør mødes regelmæssigt inden, under og efter selve arrangementet for at sikre en sammenhængende og koordineret beslutningsproces. En af gruppens vigtigste opgaver bør være at sikre effektive kommunikationskanaler mellem alle myndigheder og tjenester.

De ansvarlige myndigheder og tjenester bør sikre, at der er de nødvendige materielle, tekniske og menneskelige ressourcer til at udføre de tildelte opgaver effektivt, kvalificeret og hurtigt. En database med alle tilgængelige ressourcer og tilsvarende kontaktpunkter vil være et særdeles nyttigt redskab for arrangørmedlemsstaterne.

Politimyndighederne i arrangørlandet bør sikre, at alle nødvendige aftaler og ordninger vedrørende politiets arbejde er på plads med den praktiske arrangør af arrangementet. Arrangøren er hovedansvarlig for arrangementet, og alt efter, hvilken slags arrangement det drejer sig om, bør der opstilles en liste over de krav, der skal opfyldes. Aftalerne kan bl.a. omfatte:

— områder, hvor der ikke må forekomme uroligheder (mødelokaler, hoteller)

— kontrol ved indgangen og eventuelt perimetersikring samt ansvaret for hver af disse opgaver

— arrangørens sikkerhedsforanstaltninger, f.eks. intern videoovervågning

— komplet og løbende ajourført udveksling af oplysninger om delegerede og andre deltagere i arrangementet (navn, funktion, opholdets varighed, indkvartering, transport osv.)

— aftaler vedrørende VIP'er og hotelsikkerhed.

III.2. Opretholdelse af offentlig orden og sikkerhed

III.2.1. Offentlig orden og sikkerhed

De kompetente myndigheder i arrangørmedlemsstaten bør ud fra grundprincipperne i afsnit I.2 udarbejde en klar samlet strategi for politiets optræden ved internationale arrangementer. Den samlede strategi kan f.eks. omfatte følgende punkter:

— politiets optræden skal være præget af, at fredelige demonstrationer sikres beskyttelse

— politiet bør ved hjælp af dialog og et troværdigt beredskab bevare initiativet og derved begrænse eller forhindre optøjer og mere omfattende uroligheder

— politiet bør efter eget skøn, og når det er hensigtsmæssigt, optræde diskret og med en høj tolerancetærskel over for fredelige forsamlinger og demonstrationer

— anholdelser med henblik på strafforfølgning eller midlertidig tilbageholdelse osv. bør foretages i overensstemmelse med national lovgivning

— politiet bør generelt koncentrere sin indsats om grupperinger, der planlægger at anstifte uroligheder eller udviser ønske herom

— samarbejde med andre medlemsstater, tredjelande, EU-organer og internationale institutioner inden for relevante områder, såsom grænseområder bør fremmes.

En medlemsstat, der står for mere end ét arrangement på sit eget område, bør sikre, at politiet så vidt muligt følger samme retshåndhævelsesstrategi ved de forskellige arrangementer. Hvis det er hensigtsmæssigt, kan strategien også koordineres med andre medlemsstater.

De kompetente myndigheder i arrangørmedlemsstaten bør på et tidligt tidspunkt tage initiativ til en dialog med enkeltpersoner og grupper (bl.a. aktivistgrupper og demonstranter), lokale myndigheder, relevante infrastrukturtjenester, den lokale befolkning og andre hovedaktører for at sikre, at forsamlinger og lovlige demonstrationer forløber fredeligt. Dialogen bør bygge på et fælles ansvar. Den bør indledes på et tidligt tidspunkt i forberedelserne og anvendes som redskab før, under og efter arrangementet.

Etablering af et konstruktivt netværk præget af gensidig respekt vil tjene til at forhindre eventuelle uroligheder og fungere som et mæglingsinstrument i tilfælde af konfrontation.

Der bør etableres dialogstrukturer eller -team på nationalt plan, der i forberedelsen og gennemførelsen af deres opgaver bør tage hensyn til de forskellige kulturer i de forskellige medlemsstater (5).

Der bør etableres kommunikationskanaler mellem de kompetente myndigheder og de forskellige organisationer, medborgersammenslutninger og repræsentanter for demonstranterne. De, der organiserer demonstrationerne, og alle relevante parter kan navnlig informeres om:

— praktiske spørgsmål — dvs. indkvartering og logistik

— relevant gældende lovgivning om demonstrationer, ytringsfrihed, civil ulydighed osv.

— politiets retshåndhævelsesstrategi i spørgsmål, hvor der kan udøves et skøn, og instrukser vedrørende politiets magtanvendelse

— politiets og andre relevante myndigheders kontaktpunkter.

Det skal overvejes at formidle disse oplysninger på forskellige sprog (f.eks. via foldere og websteder). Besøgende fra udlandet kan modtage oplysningerne via de respektive kontaktpunkter.

III.2.2. Håndtering af strafbare handlinger

De retshåndhævende myndigheder i medlemsstaterne bør i henhold til gældende lovgivning og de erklærede strategier bestræbe sig på at optræde systematisk i kriminalefterforskningen af lovovertrædelser begået i forbindelse med voldelige demonstrationer eller andre uroligheder under et større arrangement.

Enhver defineret og bevisligt strafbar handling bør principielt og i nøje overensstemmelse med national lovgivning medføre strafforfølgning i arrangørlandet eller via de kompetente retsmyndigheder i et andet land. Hvis det ikke er muligt straks at træffe retshåndhævelsesforanstaltninger i arrangørmedlemsstaten, bør de andre medlemsstater gøre alt, hvad de kan, for at identificere og retsforfølge deres egne statsborgere i henhold til national lovgivning, foreliggende beviser og omstændighederne i hver enkelt sag.

Arrangørmedlemsstaten bør træffe foranstaltninger til at sikre, at der er tilstrækkelige ressourcer til at foretage anholdelse og efterforskning i forbindelse med strafbare handlinger, og at der er tilstrækkelige faciliteter til varetægtsfængsling. Det tilrådes at planlægge ud fra den værst tænkelige situation med et stort antal lovovertrædere.

De retshåndhævende myndigheder bør derfor være indstillet på at klare et større arbejdspres og for eksempel have passende kapacitet til at:

— træffe hurtige afgørelser om anvendelse af varetægtsfængsling

— træffe hurtige afgørelser om efterforskningsaktioner, der kræver dommerkendelse

— behandle et stort antal straffesager

— besvare henvendelser fra andre medlemslande.

III.2.3. Terrortrusler

Da EU og nogle af dens medlemsstater er vigtige aktører i international politik, er EU og dens medlemsstater sandsynlige mål for politisk eller religiøst motiverede internationale terrorister. Bortset fra, at internationale terrorister kan angribe EU eller dens medlemsstater ved større arrangementer, er der mulighed for angreb fra terrorgrupper eller -organisationer, der befinder sig på EU's eller dens medlemsstaters område.

Sådanne terrorangreb kan rette sig mod selve arrangementet, VIP'er, EU's politikere, medlemsstaternes nationale delegationer eller offentligheden, der deltager i arrangementet. Internationale mediers tilstedeværelse er vigtig set fra gerningsmændenes synspunkt, da det giver dem en platform for præsentation af gruppens eller organisationens ideologi.

Oplysninger og efterretninger om terrorgrupper og -organisationer er afgørende for forebyggelse af terrorangreb, og de bør til enhver tid være til rådighed. Det er derfor vigtigt for arrangørmedlemsstaten og dens retshåndhævende myndigheder at udveksle oplysninger og efterretninger både generelt og med specifik relevans for det pågældende arrangement. De retshåndhævende myndigheder bør træffe afgørelse om, hvilke terrorgrupper, organisationer og enkeltpersoner, — der kunne være relevante, og søge i deres egen database, alt efter det pågældende arrangement. Derudover bør alle andre medlemsstater uafhængigt af hinanden bidrage med relevante oplysninger om disse grupper, organisationer og enkeltpersoner.

Udvælgelsen af egnede, nødvendige og passende sikkerhedsforanstaltninger bør baseres på trusselsvurdering og risikoanalyse.

III.3. Operativt samarbejde med andre medlemsstater

III.3.1. Grænseoverskridende samarbejde

Det bliver nødvendigt med grænseoverskridende samarbejde, når arrangørmedlemsstaten og de berørte lande gennemfører en fleksibel fælles grænsekontrol for at intensivere politiindsatsen i grænseområdet, så den tilpasses den konkrete situation eller trussel. Hvis det er hensigtsmæssigt, bør der gennemføres fælles eller koordineret forebyggende patruljering og kontrol.

For medlemsstater, der anvender de relevante dele af Schengen-reglerne, kan artikel 23-31 i Schengen-grænsekodeksen (6) om midlertidig genindførelse af grænsekontrol ved de indre grænser være et nyttigt middel til at hindre enkeltpersoner eller grupper, der skønnes at udgøre en potentiel trussel mod opretholdelsen af den offentlige orden og/eller sikkerheden, i at rejse til det sted, hvor arrangementet afholdes.

Der bør derfor træffes forberedelser til de ændringer, der er nødvendige for en hurtig og effektiv gennemførelse af eventuelle udsendelsesforanstaltninger.

III.3.2. Operativ assistance

Arrangørmedlemsstaten kan i overensstemmelse med national lovgivning (7) anmode andre medlemsstater om operativ assistance i form af politi- eller efterretningsfolk med henblik på et bestemt arrangement. Der bør så tidligt som muligt fremsættes en detaljeret anmodning om operativ assistance med en begrundelse for anmodningen. En standardformular til det brug findes i bilag A.

Afhængigt af, hvilken form for assistance der anmodes om, bør de udpegede politi- eller efterretningsfolk have den viden og erfaring, der er nødvendig for at løse de pågældende opgaver.

Eventuel operativ assistance fra udenlandske politi- eller efterretningsfolk bør indgå i den operative planlægning hos de kompetente myndigheder i arrangørlandet. Udenlandske politi- eller efterretningsfolk bør således:

— i størst muligt omgang indgå i den operative informationsstruktur

— briefes om de operative planer og relevante strategier, herunder instrukser om magtanvendelse osv., på et af deres arbejdssprog

— have mulighed for at gøre sig bekendt med lokaliteterne og den politistyrke, der er indsat, osv. forud for arrangementet

— deltage i alle relevante briefingmøder (dvs. af relevans for deres opgave og forudsat at briefingen finder sted på et sprog, de forstår), og

— hvor det er hensigtsmæssigt deltage aktivt i politiindsatsen på stedet.

Arrangørlandets kompetente myndigheder er ansvarlige for de udenlandske politi- eller efterretningsfolks fysiske sikkerhed. De udenlandske politi- eller efterretningsfolk er ansvarlige for, at de ikke gennem deres optræden forårsager unødige konflikter, farlige situationer eller uberettigede risici.

Når udenlandske politi- eller efterretningsfolk indsættes på stedet, bør de til enhver tid referere til og — som regel — være under tilsyn af medlemmer af værtslandets kompetente myndigheder, som er tilstrækkeligt briefet om operationsplanen og kan kommunikere på et sprog, som de udenlandske kolleger forstår. Kommunikationskanalerne mellem udenlandske politi- eller efterretningsfolk, kontakten eller kontakterne i værtslandet, ledelsen af de indsatte politistyrker og andre hovedaktører bør være effektive og fuldt funktionsdygtige under arrangementet og i fornødent omfang også før og efter arrangementet.

III.3.3 Forbindelsesofficerer (8)

Den enkelte medlemsstat, EU eller andre kompetente organisationer kan på arrangørmedlemsstatens anmodning udpege forbindelsesofficerer for et arrangement, når det er relevant. En anmodning om forbindelsesofficerer bør fremsættes så tidligt som muligt og ikke senere end seks uger før arrangementet. En standardformular til det brug findes i bilag A.

Interesserede medlemsstater kan anmode arrangørmedlemsstaten om at måtte sende en forbindelsesofficer.

Forbindelsesofficerer kan udveksles i henhold til bilaterale ordninger mellem arrangørmedlemsstaten og andre involverede medlemsstater.

Forbindelsesofficeren bør udpeges senest to uger før et arrangement, og samarbejdet bør indledes ved samme lejlighed. Arrangørlandet bør i tæt samarbejde med de andre medlemsstater og via deres respektive kontaktpunkter træffe afgørelse om udpegelsen af forbindelsesofficerer og deres opgaver.

Forbindelsesofficeren kan, alt efter vedkommendes kvalifikationer, udstationeres ved et kontaktpunkt i værtslandet for at varetage kommunikationen med sit hjemland, og arrangørmedlemsstaten stiller i så fald passende kommunikationsmidler til rådighed.

Forbindelsesofficerer bør have en rådgivende og assisterende funktion. Forbindelsesofficerer fra udlandet bør være ubevæbnede og ikke have nogen officielle politibeføjelser i værtslandet (9). Afhængigt af deres specifikke opgave bør forbindelsesofficerer have passende erfaring i opretholdelsen af lov og orden eller terrorbekæmpelse og navnlig have:

— indgående kendskab til deres nationale organisation og myndigheder

— erfaring i at opretholde lov og orden ved store arrangementer

— adgang til alle nyttige informationskilder i hjemlandet, herunder politiets og andre relevante kilders oplysninger om ekstremistiske og andre relevante grupperinger

— den nødvendige baggrund for at organisere en national efterretningsindsats forud for og under et arrangement og at analysere de relevante oplysninger

— grundigt kendskab til det eller de arbejdssprog, som arrangørmedlemsstaten har valgt.

Forbindelsesofficerer bør straks ved ankomsten melde deres ankomst til det kontaktpunkt, de er tilknyttet, for at få præciseret tildelte opgaver og mandat. Arrangørmedlemsstaten tilrettelægger denne akkrediteringsproces.

III.3.4. Observatører

Medlemsstaterne kan med arrangørmedlemsstatens samtykke sende observatører med det formål at indhente erfaringer vedrørende sikkerheden og opretholdelsen af lov og orden ved internationale arrangementer med henblik på kommende arrangementer i deres lande. En observatør kan på anmodning bidrage til den evaluering, som arrangørmedlemsstaten foretager.

Observatører bør i videst muligt omfang have tilladelse til at deltage i planlægnings-, briefing- og koordineringsmøder og i den operative indsats og andre aktiviteter for at få størst muligt udbytte af besøget. Observatører bør straks ved ankomsten melde deres ankomst til det kontaktpunkt, de er tilknyttet. Arrangørmedlemsstaten tilrettelægger denne akkrediteringsproces.

III.3.5. Finansielle ordninger og udstyr

Arrangørmedlemsstaten bør normalt afholde udgifterne til kost og logi for indbudt udenlandsk personale, der rejser til dens område. Rejseudgifter afholdes normalt af hjemlandet.

Alle udgifter vedrørende observatører, som udsendes til arrangørmedlemsstaten, bør afholdes af det udsendende land. Arrangørmedlemsstaten bør — om muligt — stille de nødvendige kommunikationsmidler og andre faciliteter til rådighed for observatørerne.

Arrangørmedlemsstaten kan arrangere assistance fra andre medlemsstater vedrørende midlertidig tilrådighedsstillelse af udstyr og andre ressourcer, om muligt gennem bilaterale/multilaterale aftaler.

III.3.6. Kommunikationsplan

Der bør ved hjælp af en detaljeret kommunikationsplan sikres en tilstrækkelig strøm af oplysninger mellem politiet og andre tjenester. Alle involverede parter i arrangørmedlemsstaten bør udvikle en fælles kommunikationsstrategi for at undgå overlapning eller udsendelse af mangelfulde oplysninger.

For at undgå problemer med manglende viden (f.eks. sprogkundskaber) bør forbindelsesofficerer og andet personel integreres i kommunikationsplanen.

Andre tjenester (f.eks. brandvæsen, redningstjenester) bør også integreres i kommunikationsplanen.

III.4. Mediestrategi

For at sikre en korrekt og rettidig mediedækning af internationale arrangementer bør der foreligge en forud fastlagt strategi for forbindelserne til medierne før, under og efter et arrangement.

Medierne bør have den størst mulige frihed til at dække arrangementet, så retten til fri meningsytring sikres i overensstemmelse med Europæisk konvention om beskytttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. Mediestrategien bør tage sigte på åbenhed og gennemsigtighed.

Det anbefales, at der udpeges ét enkelt kontaktpunkt for medierne for at sikre en koordineret mediedækning. I god tid inden arrangementet bør arrangørmedlemsstaten udarbejde en overordnet mediestrategi, der bl.a. skal omfatte:

— udpegelse af et kontaktpunkt for medierne, som henviser medierne til de relevante talsmænd

— udpegelse af hver enkelt talsmands kompetenceområde

— den information, der skal gives offentligheden om politiforanstaltninger og de skridt, der vil blive taget i tilfælde af uroligheder.

III.5. Instruktion, uddannelse og øvelser

Udviklingen af det europæiske ITE-program (instruction, training and exercise — instruktion, uddannelse og øvelser)(ITE) bygger på internationale strategiske aftaler og procedurer og arbejdsmetoder, der er udviklet i fællesskab. Ved at deltage i ITE-aktiviteter kan medarbejdere, hold, organisationer og lande forberede sig på arrangementer som dem, der er beskrevet i denne håndbog (10).

Større arrangementer som defineret i denne håndbog involverer internationale og grænseoverskridende aspekter og kræver:

— udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne vedrørende arrangementet: informationsstyring

— kendskab til, hvordan politiet er organiseret i arrangørmedlemsstaten

— tilegnelse af erfaringer om større arrangementer og udveksling af oplysninger herom: seminarer om indvundne erfaringer og casestudies.

Ovenstående elementer kan bruges som input i den løbende ajourføring og forbedring af denne håndbog.

Det europæiske Politiakademi (CEPOL) har en rolle at spille i udvikling, design og praktisk gennemførelse af ITE. Hvor det er muligt, bør ITE-aktiviteter integreres i de eksisterende CEPOL-processer og -produkter.

IV. EVALUERING

IV.1. Evaluering i tilknytning til arrangementerne

Arrangørmedlemsstaten bør tage initiativ til en evaluering af sikkerhedsindsatsen under arrangementet og andre relevante faktorer. Alt nøglepersonel bør opfordres til at bidrage til evalueringen, som bør tage udgangspunkt i den forudgående planlægning af arrangementet. Arrangørmedlemsstaten kan i evalueringsprocessen anvende evalueringer fra andre medlemsstater; men dette bør aftales på forhånd.

Arrangørmedlemsstaten bør samle en evalueringsrapport snarest muligt efter arrangementets afslutning. Er der forekommet nogen form for hændelser, bør evalueringsrapporten også omfatte en hændelsesrapport.

Efter arrangementer bør der foretages en debriefing, og der bør udarbejdes en samlet evalueringsrapport og relevante sikkerhedsaspekter. Rapporten bør udtrykkeligt nævne eventuel forstyrrelse af den offentlige orden (eller at der ikke er forekommet sådan forstyrrelse), terrortrusler og -hændelser, strafbare handlinger, involverede grupperinger og indvundne erfaringer.

Rapporten og/eller de indvundne erfaringer bør danne grundlag for ITE-processen (se afsnit III.5). CEPOL bør sikre gennemførelsen af de internationale erfaringer fra ITE-programmet. De enkelte medlemsstater er ansvarlige for gennemførelsen på nationalt plan. CEPOL sender rapporten til de nationale politiakademier.

Rapporten sendes via det eller de arrangementsspecifikke kontaktpunkter til de relevante EU-organer og andre involverede eller på anden måde interesserede lande eller organer for at sikre, at erfaringer og anbefalinger stilles til rådighed for fremtidige arrangører af større arrangementer med en international dimension.

IV.2. Strategisk evaluering

Den kompetente gruppe i Rådet bør afholde et ekspertmøde, når der er behov for det, for at udveksle erfaringer og bedste praksis.

Deltagerne bør være overordnede politifolk, der har erfaring med opretholdelse af lov og orden ved større arrangementer med en international dimension. Et af emnerne på ekspertmødet bør være videreudvikling og tilpasning af denne håndbog ud fra erfaringerne fra de seneste arrangementer.