KOMMISSIONENS BESLUTNING af 7. december 1993 om den stoette, som den spanske regering har ydet til virksomheden Merco (Kun den spanske udgave er autentisk) (94/343/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning nr. 136/66/EOEF af 22. september 1966 om oprettelse af en faelles markedsordning for fedtstoffer (1), senest aendret ved forordning (EF) nr. 3179/93 (2), saerlig artikel 33, samt de tilsvarende bestemmelser i de oevrige forordninger om faelles markedsordninger for landbrugsprodukter,

efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, jf. traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, og under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I Ved skrivelser af 17. februar og 20. marts 1992 gav Spaniens Faste Repraesentation ved De Europaeiske Faellesskaber Kommissionen underretning om stoetten til virksomheden Merco.

Ved telex af 1. april og 24. juli 1992 anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger. Disse oplysninger modtog Kommissionen ved skrivelser af 27. maj, 1. juli og 31. juli 1992.

De spanske myndigheder underrettede ved skrivelsen af 27. maj 1992 Kommissionen om at staten som aktionaer havde foretaget et kapitalindskud paa 9 000 mio. pta. i virksomheden Merco den 31. marts 1992. Desuden var det planen at foretage endnu et kapitalindskud paa 9 000 mio. pta., ligesom der kunne foretages en resterende kapitaltilfoersel, hvis stoerrelse endnu ikke var fastsat. Beslutningen om at foretage disse indskud blev taget af den spanske regering den 23. januar 1992 samtidig med beslutningen om likvidation af virksomheden.

Ved skrivelserne af 1. og 31. juli 1992 meddelte de spanske myndigheder yderligere oplysninger, ifoelge hvilke den spanske regering den 23. januar 1992 traf beslutning om en fuldstaendig likvidation af virksomheden og om at bringe alle dens aktiviteter til ophoer. De spanske myndigheder har ogsaa oplyst, at likvidationen befinder sig paa et fremskredet stadium, og at den snart vil vaere afsluttet.

De praeciserede, at kapitalindskuddene var og er bestemt til at daekke godtgoerelser til personalet, virksomhedens gaeld og det loebende driftstab.

Kommissionen fandt paa grundlag af de foreliggende oplysninger, at de kapitalindskud, der blev vedtaget i forbindelse med likvidationen af Merco, i betragtning af de forholdsvis store beloeb kunne vaere foranstaltninger, der havde til formaal at udligne Mercos ophobede tab og at betale kreditorerne, bl.a. finansieringsinstitutterne. En saadan stoette i form af kapitalindskud giver sidstnaevnte mulighed for at undgaa de normale forretningsrisici, idet de faar deres tilgodehavender daekket, hvad de ikke havde kunnet under normale markedsbetingelser. Saadanne foranstaltninger maa betragtes som en efterfoelgende betaling af dirftsstoette, som virksomheden har nydt godt af i form af banklaan, der er blevet ydet uden udsigt til normal tilbagebetaling. Under saadanne omstaendigeheder ville en privat erhvervsdrivende, der var underlagt normale markedsoekonomiske vilkaar, ikke have kunnet opnaa saadanne kapitalindskud. De udgoer derfor efter Kommissionens opfattelse en stoette som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.

Da den spanske regering ikke iagttog den opsaettende virkning, som foelger af artikel 93, stk. 3, og ikke afventede Kommissionens udtalelse, inden den foretog det foerste kapitalindskud paa 9 000 mio. pta., som blev overfoert den 31. marts 1992, udgjorde denne stoette i form af kapitalindskud en overtraedelse af traktatens artikel 93, stk. 3, og stoetteordningens ivaerksaettelse var saaledes ulovlig. Kommissionen fandt desuden, at den stoette, der er omhandlet i den spanske regerings beslutning af 23. januar 1992, ikke opfyldte betingelserne for at kunne henfoeres under en af undtagelserne i artikel 92, stk. 3, og Kommissionen besluttede derfor at indlede proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2.

Ved skrivelse af 22. oktober 1992 opfordrede Kommissionen den spanske regering til at fremsaette sine bemaerkninger; den samme opfordring blev givet til de oevrige medlemsstater og andre interesserede parter (3).

II Den spanske regering forelagde sine bemaerkninger ved skrivelser af 23. november 1992, 4. januar og 8. september 1993 samt paa moeder den 8. juli og 8. september 1993. Den anfoerte i den forbindelse, at kapitalindskuddene ikke udgjorde statsstoette som omhandlet i traktatens artikel 92.

Ifoelge de spanske myndigheder var og er hensigten med indskuddene at gennemfoere en kontrolleret likvidation af virksomheden. Dette har ifoelge de spanske myndigheder givet mulighed for at afhaende aktiver til deres maksimale vaerdi, at udbetale godtgoerelser til personalet som foelge af opsigelsen af ansaettelseskontrakterne med virksomhedens loenmodtagere, at forhandle og tilbagebetale finansieringslaan og at betale de forretningsmaessige kreditorer. Ifoelge myndighederne har indskuddene navnlig givet mulighed for at afsaette aktiver for 12 000 mio pta., at betale 5 000 mio. pta., til kreditorerne, hovedsageligt mindre landbrugere, og at betale godtgoerelser til arbejdstagerne paa 1 500 mio. pta.

I oevrigt sendte de spanske myndigheder ved deres skrivelse af 14. januar 1993 Kommissionen en status for virksomheden, hvoraf foelgende fremgaar:

"(mio. pta.)""" ID="1">3 429> ID="2">2 228> ID="3"> 1 201"> ID="1">7 992> ID="2">739> ID="3"> 7 252"> ID="1">11 080> ID="2">5 537> ID="3"> 6 542"> ID="1"> 4 545> ID="2"> 2 608> ID="3">1 936">

De spanske myndigheder mener, at der ikke er tale om driftsstoette, da hovedformaalet med kapitalindskuddene ikke er at finansiere gaeldsforpligtelser, men at genindvinde stoerre beloeb. For at klarlaegge betydningen af oplysningerne om dette punkt i skrivelsen af 14. januar 1993 blev der afholdt moeder mellem Kommissionens tjenestegrene og de spanske myndigheder den 8. juli og den 8. september 1993.

Ved skrivelse af 10. september 1993 sendte de spanske myndigheder Kommissionen yderligere oplysninger om, at der var blevet foretaget endnu et kapitalindskud paa 9 000 mio. pta. i 1992, og at der var truffet beslutning om et tredje kapitalindskud paa 5 800 mio. pta.

Endvidere praeciserede de, at en del af Mercos gaeld til finansieringsinstitutterne skyldtes beloeb, som disse institutter havde betalt til landbrugere for produkter, som disse havde leveret til Merco.

De spanske myndigheder finder, at kapitalindskuddene ikke kan anses som en stiltiende garanti fra staten over for kreditorerne. Finansieringsinstitutterne havde nemlig ifoelge myndighederne handlet paa samme maade som over for en privat virksomhed, og en afvisning af denne forsikring er det samme som at benaegte, at finansieringsinstitutterne kan tage fejl, og at se bort fra, at finansieringsinstitutterne i tilfaelde, hvor virksomheder af en vis stoerrelse er kommet i en daarlig oekonomisk situation, laaner disse yderligere midler med henblik paa en refinansiering eller for at sikre en hel eller delvis tilbagebetaling af gaelden.

Hvad formkravene angaar, bekraefter de spanske myndigheder, at de ikke afventede Kommissionens udtalelse, inden de foretog kapitalindskuddene, da en saadan forsinkelse ville have medfoert stoerre tab og en uholdbar situation i forholdet til landbrugerne og virksomhedens ansatte.

III Den offenlige virksomhed Mercorsa (Mercados en origen de productos agrarios) blev oprettet i 1992 ved landbrugsministeriets dekret nr. 3178/70 af 15. oktober 1970. I 1987 blev firmanavnet aendret til Merco.

Virksomhedens aktionaerer, som er 100 % offentlige, er Direccion General del Patrimonio del Estado (finansministeriet), som har en kapitalandel paa 69,3 %, og Forpa (offentligt organ under landbrugsministeriet), som har en andel paa 30,7 %.

Merco beskaeftigede sig med afsaetning af landbrugsvarer. Virksomheden havde en kapital paa 8 782 mio. pta., og der var 900 ansatte. Den udoevede sine aktiviteter via de 55 centre for indkoeb af landbrugsvarer, som var etableret paa produktionsstederne, og som afsatte varerne i Spanien og i udlandet.

Omsaetningen laa i 1990 paa ca. 71 000 mio. pta., hvilket goer Merco til en af de stoerste virksomheder i Spanien.

Merco var i 1990 under navnet Uteco-Jaén Spaniens tredjestoerste virksomhed inden for sektoren for aftapning af olivenolie, idet den repraesenterede 8,9 % af det samlede salg i Spanien eller 29 798 773 liter.

Ifoelge en revisionsberetning for regnskabsaaret 1990 udarbejdet af Price Waterhouse i 1991 havde Merco et underskud paa 18 527 mio. pta.

Ifoelge aarsberetningen for Merco havde den pr. 31 december 1990 en ikkeforretningsmaessig gaeld paa ca. 33 mia. pta.

Den 23. januar 1992 besluttede de spanske myndigheder, at virksomheden skulle likvideres, og at alle dens aktiviteter skulle ophoere. Ifoelge de spanske myndigheder havde Merco allerede paa dette tidspunkt fuldstaendig indstillet sine forretningsmaessige aktiviteter inden for sektorerne olivenolie, olieholdige planter og bomuld.

For saa vidt angaar afdelingen for frugt og groentsager havde Merco solgt eller med forkoebsret udlejet en del af sine centre, ligesom virksomheden foerte forhandlinger om salg eller udleje af dens resterende centre.

For afdelingen for korn var der ifoelge oplysninger, som de spanske myndigheder gav den 27. maj 1992, endnu ikke paa dette tidspunkt truffet nogen endelig beslutning med hensyn til salg af centrene eller oprettelse af en servicevirksomhed.

Af de selskaber, der indgik i Merco-koncernen eller var associerede med Merco, var selskaberne Olcesa, Coosur, Climadis, Indualagon, Indunorca, Mercocanarias, Mercolerida, Novofruit, Abasa og Agribetica blevet solgt. Der var foretaget en fuldstaendig likvidation af selskaberne Comalsa, Merco of America og Mercojaén, ligesom selskaberne Merco Castellon, Paesa, Irjasa, Los Menestrales, Indulerida og Sprona var ved at blive solgt.

IV Merco har tidligere modtaget betydelige beloeb i statsstoette. Ved skrivelse af 27. december 1990 meddelte Kommissionen de spanske myndigheder beslutningen om at afslutte proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2, som var blevet indledt paa grund af den stoette, der blev ydet til virksomhederne Mercorsa (Merco), Olcesa og Uteco-Jaén/Mercojaén (stoette C 28/90 ex NN 17/89), da den fandt, at stoetten, som tog sigte paa at finansiere en omstrukturering, var foranstaltninger, der blev besluttet inden Spaniens tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber.

Der boer i oevrigt erindres om, at Kommissionen som led i proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, den 4. november 1992 vedtog beslutning 93/133/EOEF (4) med krav om tilbagebetaling af en stoette, som de spanske myndigheder i 1990 havde ydet til virksomheden Merco i form af et kapitalindskud paa 5 900 mio. pta.

V I henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, er statsstoette eller stoette, som ydes ved hjaelp af statsmidler under enhver taenkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med faellesmarkedet i det omfang, den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

Kommissionen fastlagde i september 1984 sin holdning til spoergsmaalet om offentlige myndigheders erhvervelse af kapitalinteresse i virksomheder, og den underrettede medlemsstaterne herom ved skrivelse af 17. september 1984 (5).

Ifoelge denne meddelelse er der tale om ydelse af statsstoette, naar staten tilfoerer virksomheder ny kapital paa betingelser, som ikke ville vaere acceptable for en privat investor, som er underlagt normale markedsoekonomiske vilkaar. Dette er tilfaeldet, naar virksomhedens finansielle situation, navnlig gaeldens struktur og stoerrelse, indikerer, at der ikke kan forventes et normalt afkast (i form af udbytte eller vaerdistigninger) af den investerede kapital inden for en rimelig frist, eller naar virksomheden udelukkende paa grund af en utilstraekkelig bruttoselvfinansiering, ikke paa kapitalmarkedet kan fremskaffe de midler, der er noedvendige for at gennemfoere et investeringsprogram.

Kommissionens holdning i saa henseende er blevet bekraeftet af Domtolen, bl.a. ved dom af 10. juli 1986 (sag 234/84, Belgien mod Kommissionen (6) og ved dom af 21. marts 1991 (sag C-305/89, Italien mod Kommissionen (7)).

Naar der skal tages stilling til, om et kapitalindskud skal betragtes som statsstoette, er det ifoelge Domstolen noedvendigt at undersoege, om den paagaeldende virksomhed kunne have skaffet sig de noedvendige finansielle midler paa kapitalmarkedet. Naar de faktiske forhold indikerer, at modtagervirksomheden ikke ville have vaeret i stand til at skaffe sig den noedvendige kapital hos en privat investor, er det rimeligt at konkludere, at det bidrag, virksomheden har modtaget, er en form for statsttoette.

Under hensyntagen til det underskud, som Merco havde haft, stoerrelsen af virksomhedens gaeld og det forhold, at der ikke i virksomhedens beretning var oplysninger, som kunne lade formode, at kapitaltilfoerslerne svarede til normal forretningspraksis, samt at beslutningen om at likvidere virksomheden blev truffet samtidig med beslutningen om kapitaltilfoerslerne, er det lidet sandsynligt at virksomheden paa kapitalmarkedet kunne have opnaaet midler svarende til den omhandlede kapitaltilfoersel, idet der ikke er nogen privat virksomhed, der ville have foretaget et saadant kapitalindskud, da private virksomheder baserer deres beslutninger paa udsigterne til at opnaa gevinst og ikke tager sociale eller regional- og sektorpolitiske hensyn af nogen art. Foelgelig maa kapitalindskuddene betragtes som statsstoette som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.

Eftersom Merco i perioden fra den 31. december 1991 til den 30. september 1992 ifoelge de spanske myndigheder realiserede faste aktiver og lagre for et beloeb paa ca. 8 400 mio. pta. (se afsnit II), og de spanske myndigheder den 23. januar 1993 vedtog et kapitalindskud paa mindst 18 000 mio. pta., raadede virksomheden i denne periode over et beloeb paa ca. 26 000 mio. pta. De spanske myndigheder har imidlertid kun givet Kommissionen oplysning om udbetaling af godtgoerelser til arbejdstagerne (for et beloeb paa 1 500 mio. pta.) og betaling af kreditorer, hovedsageligt mindre landbrugere (for et beloeb paa 5 000 mio. pta.) Da kapitalindskuddene ifoelge de spanske myndigheder var og er bestemt til betaling af godtgoerelser til personalet samt indfrielse af forretningsmaessige og finansielle kreditter (se afsnit II), er det sandsynligt, at en vaesentlig del af disse indskud har vaeret og/eller er bestemt til betaling af finansielle kreditorer.

Staten har saaledes sat Merco i stand til at fortsaette sine aktiviteter, hvilket ville have vaeret umuligt under normale forhold. Den har nemlig implicit garanteret, at den ville tilbagebetale alle laan, der ydes Merco, hvis Merco selv skulle blive insolvent og ude af stand til at betale sin gaeld. Saadanne foranstaltninger maa betragtes som en efterfoelgende betaling af driftsstoette, som virksomheden har nydt godt af ved opnaaelse af banklaan, der blev ydet uden udsigt til normal tilbagebetaling, hvis de paagaeldende foranstaltninger ikke var blevet truffet.

En saadan foranstaltning vil derfor begunstige den paagaeldende virksomhed paa bekostning af andre virksomheder i Spanien og andre medlemsstater, som ikke har faaet en stoette af denne type. Foranstaltningen vil derfor virke konkurrencefordrejende til fordel for Merco.

VI Den stoette, som de spanske myndigheder har ydet eller vedtaget at yde til Merco, er efter Kommissionens opfattelse stoette, der paavirker og/eller kan paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne, da de landbrugsvarer, som virksomheden har afsat, til dels takket vaere de laan, som finansieringsinstitutter har ydet den som foelge af interventionen fra det offentlige, er genstand for samhandel mellem medlemsstaterne.

Spaniens og de oevrige medlemsstaters samhandel med de produkter, som Merco afsatte i regnskabsaaret 1991, der var det sidste aar inden beslutningen af 23. januar 1992 om at bringe virksomhedens aktiviteter til ophoer, fremgaar af nedenstaaende oversigt:

"" ID="1">Bomuldsfroe (1)> ID="2">2 912> ID="3">16 343> ID="4">1 159> ID="5">6 098> ID="6">0> ID="7">0"> ID="1">Solsikkefroe (2)> ID="2">465 820> ID="3">995 496> ID="4">17 617> ID="5">25 436> ID="6">6 177> ID="7">11 242"> ID="1">Olivenolie (3)> ID="2">1 124 864> ID="3">436 486> ID="4">778 905> ID="5">319 417> ID="6">57 428> ID="7">23 720"> ID="1">Korn (4)> ID="2">6 220 824> ID="3">26 954 427> ID="4">250 932> ID="5">767 024> ID="6">445 821> ID="7">2 179 137"> ID="1">Frugt (5)> ID="2">6 050 293> ID="3">7 508 485> ID="4">1 961 096> ID="5">2 769 572> ID="6">127 143> ID="7">155 823"> ID="1">Groentsager (6)> ID="2">6 216 291> ID="3">13 414 299> ID="4">964 981> ID="5">1 292 583> ID="6">211 850> ID="7">703 320">

A: Udfoersel fra Spanien til resten af EF. B: Indfoersel til Spanien fra resten af EF. (1) KN-kode 12 07 20 (2) KN-kode 12 06 00 (3) KN-kode 15 09

(4) KN-kode kapitel 10

(5) KN-kode kapitel 08

(6) KN-kode kapitel 07

Viderefoerelsen af Mercos aktiviteter som foelge af statsstoette kan paavirke omfanget af samhandelen mellem Spanien og de oevrige medlemsstater og vilkaarene for denne samhandel, hvorfor stoetten til Merco saaledes kan paavirke samhandelen inden for Faellesskabet.

Den stoette, der er ydet i form af kapitalindskud, og den planlagte stoette opfylder dermed kriterierne i traktatens artikel 92, stk. 1.

VII De spanske myndigheder gav i deres skrivelser af 23. november 1992 og 14. januar 1993 udtryk for, at de paagaeldende kapitalindskud ikke var statsstoette som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, da kapitaltilfoerslerne gav mulighed for afhaendelse af aktiver for et beloeb paa 12 000 mio. pta., og da de ikke var udtryk for en stiltiende garanti fra staten over for kreditorerne. Kommissionen bad ved telex af 21. december 1992 de spanske myndigheder om at begrunde det argument, som de havde fremsat i deres skrivelse af 23. november 1992, og ifoelge hvilket kapitalindskuddene gav mulighed for at afhaende aktiver for et beloeb paa 12 000 mio. pta. Af de spanske myndigheders svar ved skrivelse af 14. januar 1993 fremgaar blot, at der i perioden fra den 31. december 1991 til den 30. september 1992 i virksomhedens statuts var en nedgang i beloebene for lagre, faste aktiver, kreditorer og henlaeggelser (se afsnit II).

Paa moedet den 8. juli 1993 forklarede de spanske myndigheder, at det ikke uden kapitaltilfoerslerne ville have vaeret muligt at foretage en kontrolleret likvidation af virksomheden, og at afhaendelsen af aktiver i saa fald ville vaere sket paa mindre gunstige betingelser.

De spanske myndigheder haevdede, at indskuddene gjorde det muligt at afhaende aktiver for et beloeb, der var stoerre end indskuddene og aktiverne, hvis de var blevet afhaendet paa mindre gunstige betingelser, og at indskuddene derfor ikke kunne anses som stoette.

Kommissionen kan ikke godtage de spanske myndigheders paastand om, at kapitaltilfoerslerne paa 18 000 mio. pta. i 1992 og et yderligere bevilget indskud paa 5 800 mio. pta. ikke skulle vaere stoette, ogsaa selv om de har muliggjort en kontrolleret likvidation af virksomheden og dermed en opnaaelse af stoerre aktiver, end det i modsat fald ville have vaeret tilfaeldet under mindre gunstige betingelser (konkurs). Under alle omstaendigheder kan disse argumenter ikke aendre noget ved tilfoerslernes karakter af stoette; tilfoerslerne har blot gjort det muligt at nedbringe stoettebeloebet med et beloeb svarende til fordelen ved en kontrolleret likvidation.

Den stiltiende garanti over for virksomhedens kreditorer satte nemlig virksomheden i stand til at fortsaette sin aktivitet paa ikkekommercielle betingelser og holde sig kunstigt i live. Det forhold, at indskuddene blev besluttet samtidig med virksomhedens likvidation, er ikke afgoerende; det vaesentlige er, at indskuddene navnlig havde til formaal at daekke de tab, som virksomheden havde haft, og som var begrundet i dens aktiviteter paa ikkeforretningsmaessige betingelser inden likvidationen. De tog saaledes sigte paa en efterfoelgende betaling af driftsstoette, som virksomheden havde nydt godt af i form af bankkreditter, der var ydet uden udsigt til normal tilbagebetaling.

Det argument, som de spanske myndigheder anfoerte i deres skrivelse af 10. september 1993, og ifoelge hvilket en del af Mercos gaeld til finansieringsinstitutterne skyldtes, at disse havde betalt landbrugerne for produkter, som landbrugerne havde leveret til Merco, kan intet aendre ved denne vurdering, dvs. at Mercos kreditorer ikke var landbrugerne, men finansieringsinstitutterne. Selv om en del af stoetten var bestemt til betaling af landbrugere, aendrer dette intet ved vurderingen, da den var baseret paa andre forhold, som er uafhaengige af kreditorernes status.

Desuden skal det bemaerkes, at selv om de spanske myndigheders paastand om, at de genindvundne beloeb i virkeligheden var stoerre end indskuddene og de realiserede aktivers vaerdi i tilfaelde af konkurs, maatte vaere sand (enhver form for tal kan kun vaere hypotetisk), saa var det kun de spanske myndigheder, der ydede indskud. De oevrige kreditorer, saasom finansieringsinstitutterne, som eventuelt havde kunnet nyde fordel af en kontrolleret likvidation af virksomheden, indskoed ikke sideloebende med staten og paa samme betingelser yderligere midler med henblik paa en saadan refinansiering.

Under disse omstaendigheder kan Kommissionen ikke anse den stoette, som staten har ydet og vedtaget, for at svare til en oekonomisk beslutningstagers normale adfaerd, men maa derimod anse den for at vaere statsstoette.

Naar en finansiel stoette, der ydes af det offentlige, stoetter bestemte virksomheders stilling eller giver dem mulighed for at opretholde deres stilling paa bekostning af deres konkurrenter i Faellesskabet, maa den anses for at paavirke sidstnaevnte. Den ydede og planlagte stoette indebaerer saaledes en begunstigelse af en bestemt virksomhed (Merco), og den fordrejer konkurrencen mellem denne stoettede virksomhed og de oevrige virksomheder i Spanien og i de andre medlemsstater, som ikke har modtaget og ikke vil modtage den for Merco bestemte stoette. Dette gaelder saa meget desto mere, som stoetten i det konkrete tilfaelde har muliggjort opretholdelsen af en virksomhed, som normalt havde maattet lukkes langt tidligere eller havde maattet omstruktureres.

Det foelger af ovenstaaende, at stoetten til Merco kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen til fordel for virksomheden Merco i forholdet til konkurrerende virksomheder, og den opfylder saaledes betingelserne i traktatens artikel 92, stk. 1.

VIII Den spanske regering har ikke iagttaget den opsaettende virkning, som foelger af traktatens artikel 93, stk. 3, for saa vidt som den ikke har afventet en udtalelse fra Kommissionen, inden den ydede den stoette paa 18 000 mio. pta., som blev ydet i 1992. Denne stoette har saaledes vaeret i strid med faellesskabsretten allerede fra det tidspunkt, hvor den blev ivaerksat, da bestemmelserne i traktatens artikel 93, stk. 3, ikke er blevet overholdt.

Der skal i denne forbindelse erindres om, at den paagaeldende stoette ikke kan lovliggoeres efterfoelgende, da de i traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedureregler, som ligeledes har deres betydning for retsordenen, er bindende og har direkte virkning, saaledes som Domstolen har fastslaaet det i dom af 19. juni 1973 i sag 77/72 (Carmine Capolongo mod Azienda Agricola Maya) (8), dom af 11. december 1973 i sag 120/73 (Gebrueder Lorenz Gmbh mod Forbundsrepublikken Tyskland) (9), dom af 22. marts 1977 i sag 78/76 (Steinike og Weinlig mod den tyske delstat Rheinland-Pfalz) (10) og dom af 21. november 1991 i sag C-354/90 (Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires og andre mod den franske stat) (11).

Endvidere kan Kommissionen, naar en stoette er uforenelig med faellesmarkedet, goere brug af den mulighed, som blev aabnet ved en dom afsagt af Domstolen den 12. juli 1973 i sag 70/72 (Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland) (12), en dom, der blev bekraeftet ved Domstolens domme af 24. februar 1987 og 20. september 1990 henholdsvis i sag 310/85 (Deufil mod Kommissionen) (13) og C-5/89 (Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland) (14) og paalaegge medlemsstaterne at tilbagesoege ethvert uretmaessigt udbetalt beloeb hos stoettemodtagerne.

IX I henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, er stoette af den deri omhandlede art i princippet uforenelig med faellesmarkedet.

De undtagelsesbestemmelser, der er fastsat i traktatens artikel 92, stk. 2, finder ikke anvendelse i det foreliggende tilfaelde som foelge af den paataenkte stoetteforanstaltnings art og formaal. Den spanske regering har i oevrigt paaberaabt sig disse undtagelsesbestemmelser.

Af hensyn til faellesmarkedets funktion og de i traktatens artikel 3, litra f), opstillede maal skal de i traktatens artikel 92, stk. 3, fastsatte bestemmelser om fravigelse af princippet om stoettens uforenelighed fortolkes snaevert ved vurderingen af stoetteordninger og individuelle stoetteforanstaltninger.

Navnlig kan undtagelsesbestemmelserne kun finde anvendelse, hvis Kommissionen kan fastslaa, at stoetten er noedvendig, fordi markedskraefterne ikke i sig selv vil vaere i stand til at tilskynde de potentielle stoettemodtagere til at foretage de dispositioner, der er noedvendige for at naa de opregnede maal.

Hvis undtagelsesbestemmelserne blev anvendt i tilfaelde, hvor stoetten ikke bidrager til eller ikke er noedvendig for at virkeliggoere et af disse maal, ville det betyde, at industrier og virksomheder i visse medlemsstater opnaaede fordele, som foerte til en kunstig forbedring af deres oekonomiske situation, og at samhandelen mellem medlemsstaterne blev paavirket og konkurrencen fordrejet, uden at dette var begrundet i hensynet til den i traktatens artikel 92, stk. 3, omhandlede faelles interesse.

De i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), naevnte undtagelsesbestemmelser, som vedroerer stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i visse omraader, finder ikke anvendelse paa den paagaeldende stoetteforanstaltning.

Artikel 92, stk. 3, litra a), aabner mulighed for undtagelser for stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i omraader, hvor levestandarden er usaedvanlig lav, eller hvor der hersker alvorlig underbeskaeftigelse. Artikel 92, stk. 3, litra c), aabner ogsaa mulighed for undtagelse, hvis stoetten fremmer udviklingen af visse regioner. Men det skal dog erindres, at selv om Merco kan have udoevet en del af sine aktiviteter i omraader, hvortil der kan ydes regionalstoette i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) og c), blev den omhandlede stoette ikke ydet i henhold til et regionalstoetteprogram, men paa grundlag af ad hoc-beslutninger truffet af den spanske regering, og den havde form af skoensmaessigt foretagne kapitalforhoejelser.

Selv hvis den omhandlede stoette kunne betragtes som regionalstoette, ville den ikke kunne anerkendes som forenelig med faellesmarkedet i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) og c), da stoetteforanstaltninger, som ivaerksaettes i henhold til bestemmelserne i denne artikel, skal fremme den langsigtede udvikling af regionen uden at faa uacceptable negative virkninger for konkurrencen inden for Faellesskabet; det ville i det foreliggende tilfaelde i det mindste betyde, at stoetten skulle have vaeret anvendt til at goere virksomheden rentabel, hvilket ikke var muligt for Merco, idet beslutningen om kapitalindskuddene blev truffet samtidig med beslutningen om likvidation af virksomheden.

Hvad angaar de i traktatens artikel 92, stk. 3, litra b), fastsatte undtagelsesbestemmelser er det aabenbart, at den paagaeldende stoette ikke har til formaal at fremme et projekt af faelles europaeisk interesse eller at afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i Spaniens oekonomi. Den spanske regering har i oevrigt ikke paaberaabt sig hensyn af denne art som begrundelse for den paagaeldende stoetteordning.

Hvad angaar den i traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), fastsatte undtagelsesbestemmelse om stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, kan Kommissionen betragte visse former for sektorstoette som forenelige med faellesmarkedet, hvis de opfylder to betingelser, som er anfoert i artikel 92, stk. 3, litra c): dels skal de ud fra en faellesskabssynsvinkel tage sigte paa at fremme udviklingen af den paagaeldende sektor, dels maa de ikke aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse.

Eftersom de omhandlede kapitalindskud blev vedtaget samtidig med beslutningen om likvidation af virksomheden, kan de ikke anses for at have haft til formaal at gennemfoere et omstruktureringsprogram med henblik paa at sanere virksomheden og at udvikle sektoren.

Det fremgaar klart af Domstolens dom i den allerede naevnte sag 234/84 (Meura) og af dommen af 10. juli 1986 i sag 40/85, Belgien mod Kommissionen (Boch) (15), at denne form for stoette ikke kan henfoeres under nogen af de i artikel 92 fastsatte undtagelsesbestemmelser, medmindre den bidrager til at sanere virksomheden, hvilket vil sige, at driften kan forventes at blive rentabel inden for en rimelig frist uden yderligere bistand.

Eftersom myndighederne skoed kapital ind uden at afvente Kommissionens udtalelse om deres forenelighed, og da en del af bidragene er blevet eller vil blive anvendt til at udligne tab, til at nedbringe gaeld, og, som det kunne forudses, til at betale kreditorer, hovedsageligt finansieringsinstitutter, og foranstaltningerne ikke indgik i et omstruktureringsprogram til sanering af virksomheden, og indskuddene kunne have en ugunstig virkning for konkurrenterne i Faellesskabet, kan Kommissionen ikke anse den paagaeldende stoette for at vaere forenelig med det faelles marked.

Ovenstaaende foerer til den konklusion, at den paagaeldende vedtagne stoette til fordel for virksomheden Merco dels har gjort det muligt at holde denne virksomhed kunstigt i live, idet den, hvis den havde vaeret undergivet de normale markedsvilkaar, ville have vaeret tvunget til at ophoere eller til at omstrukturere, og dels samtidig har hindret konkurrenterne i at oege deres egen markedsandel.

Den stoette, som Merco har modtaget i form af kapitalindskud, er saaledes ikke forenelig med faellesmarkedet, da den ikke falder ind under nogen af undtagelsesbestemmelserne i traktatens artikel 92.

X Som anfoert i afsnit VIII kan Kommissionen i saadanne tilfaelde kraeve, at medlemsstaterne paalaegger stoettemodtagerne at tilbagebetale den uretmaessigt udbetalte stoette.

Det skal foerst bemaerkes, at ophaevelsen af en ulovlig stoette ved tilbagebetaling heraf er den logiske foelge af, at stoetten er fundet ulovlig (se Domstolens dom af 21. marts 1990 i sag C-142/87, Belgien mod Kommissionen (Tubemeuse)) (16).

Stoetten paa 18 000 mio. pta. i form af kapitalindskud til fordel for virksomheden Merco, som blev ydet i 1992, boer ophaeves og tilbagebetales.

I den forbindelse skal det understreges, at de af de spanske myndigheder forelagte oplysninger ikke giver Kommissionen anledning til at tro, at Merco allerede har anvendt midlerne fra de paagaeldende kapitalindskud til at betale sine kreditorer.

Det er Kommissionens opfattelse, at den spanske regerings beslutning om at likvidere virksomheden intet kan aendre ved forpligtelsen til at tilbagebetale den stoette paa 18 000 mio. pta., der blev ydet i 1992.

Hvis forpligtelsen til at tilbagebetale stoetten bortfaldt i tilfaelde af likvidation af en virksomhed, ville det betyde, at statsstoettereglerne og de vedtagne bestemmelser om tilbagesoegning af stoette, som er ulovlig og uforenelig med faellesmarkedet, mistede deres virkning (17). I saa fald ville en beslutning om likvidation af en virksomhed, som havde modtaget finansiel stoette fra staten, vaere tilstraekkelig til at hindre, at traktatens artikel 92 og 93 blev bragt i anvendelse.

Det boer endvidere erindres, at samtlige argumenter, ifoelge hvilke tilbagesoegningen af stoetten skulle vaere formaalsloes paa grund af virksomhedens likvidation, allerede er blevet fremfoert for Domstolen, men uden held (18).

Tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med de i den spanske lovgivning fastsatte procedurer og bestemmelser, herunder navnlig dem, der vedroerer betaling af morarente for gaeld til staten, idet saadan rente beregnes med virkning fra datoen for ydelsen af den ulovlige stoette. Denne foranstaltning anses for noedvendig for at genoprette den tidligere situation og for at ophaeve alle de oekonomiske fordele, som modtageren af den ulovlige stoette uretmaessigt har nydt godt af siden datoen for stoettens udbetaling.

Den af de spanske myndigheder planlagte stoette, der omfatter et beloeb paa 5 800 mio. pta., og som har samme formaal som den stoette paa 18 000 mio. pta., der blev ydet til virksomheden Merco i 1992, maa ikke ydes.

Denne beslutning foregriber ikke de foelger, som Kommissionen i givet fald maatte drage med hensyn til finansieringen af den faelles landbrugspolitik under Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den stoette, som Spanien tildelte virksomheden Merco i 1992 i form af kapitalindskud paa 18 000 mio. pta., er ulovlig, da den blev ydet i strid med de i EF-traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedureregler. Denne stoette og den yderligere stoette paa 5 800 mio. pta., som Spanien har vedtaget at yde til fordel for Merco, er endvidere uforenelig med faellesmarkedet, jf. EF-traktatens artikel 92.

Artikel 2

Spanien ophaever den i 1992 ydede stoette paa 18 000 mio. pta. og paalaegger virksomheden Merco at tilbagebetale beloebet inden to maaneder fra meddelelsen af naervaerende beslutning.

Tilbagebetalingen skal ske i overensstemmelse med de i den spanske lovgivning fastsatte procedurer og bestemmelser, herunder navnlig dem, der vedroerer morarente af gaeld til staten, idet saadan rente beregnes med virkning fra datoen for ydelsen af den paagaeldende ulovlige stoette.

Artikel 3

Spanien meddeler senest to maaneder efter meddelelsen af naervaerende beslutning Kommissionen, hvilke foranstaltninger den har truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 7. december 1993.

Paa Kommissionens vegne

René STEICHEN

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 172 af 30. 9. 1966, s. 3025/66.

(2) EFT nr. L 285 af 20. 11. 1993, s. 9.

(3) EFT nr. C 291 af 7. 11. 1992, s. 7.

(4) EFT nr. L 55 af 6. 3. 1993, s. 54.

(5) Meddelelse til medlemsstaterne om offentlige myndigheders erhvervelse af kapitalinteresser i virksomhederne (EF-Bulletin 1984).

(6) Sml 1986, s. 2263.

(7) Sml. 1991, s. I-1603.

(8) Sml. 1973, s. 611.

(9) Sml. 1973, s. 1471.

(10) Sml. 1977, s. 595.

(11) Sml. 1991, s. I-5505.

(12) Sml. 1973, s. 813.

(13) Sml. 1987, s. 901.

(14) Sml. 1990, s. I-3437.

(15) Sml. 1986, s. 2321.

(16) Sml. 1990, s. I-959.

(17) Jf. Kommissionens meddelelse, EFT nr. C 318 af 24. 11. 1983, s. 3.

(18) Ovennaevnte sag C-142/87.