KOMMISSIONENS BESLUTNING af 20. december 1989 om den stoette, som den belgiske regering har ydet virksomheder inden for medicinalindustrien i form af programkontrakter (Kun den franske og den nederlandske udgave er autentisk) (92/327/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

efter at have givet de implicerede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger i overensstemmelse med naevnte artikel 93, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Kommissionen anmodede ved skrivelse af 12. maj 1986 de belgiske myndigheder om en anmeldelse af de offentlige interventioner til fordel for virksomheder inden for medicinalindustrien i form af programkontakter.

Da de belgiske myndigheder ikke indgav de oenskede oplysninger, vurderede Kommissionen i betragtning af den betydelige EF-samhandel inden for den farmaceutiske sektor, at de paagaeldende foranstaltninger var at betragte som stoetteforanstaltninger i den i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1, anvendte betydning, og paa grundlag af de foreliggende oplysninger fastslog den, at disse stoetteforanstaltninger ikke syntes at opfylde betingelserne for fritagelse efter artikel 92, stk. 3. Foelgelig indledte den ved beslutning af 29. juli 1986 proceduren efter artikel 93, stk. 2, over for disse stoetteforanstaltninger. Ved skrivelse af 1. august 1986 modtog Kommissionen omsider forskellige oplysninger fra de belgiske myndigheder om systemet med programkontrakter.

Inden for rammerne af ovennaevnte procedure gav Kommissionen ved skrivelse af 4. august 1986 den belgiske regering en frist til at fremsaette sine bemaerkninger. I overensstemmelse med bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 2, fik de oevrige medlemsstater og tredjeparter ogsaa en frist til at fremsaette deres bemaerkninger.

II

De belgiske myndigheder fremsatte deres bemaerkninger ved skrivelse af 5. september 1986, hvori de angav, at systemet med programkontrakter skulle vurderes i sammenhaeng med prisfastsaettelse og kostpriser, og ikke som en stoette til virksomhederne. Systemet med programkontrakter gav virksomhederne bedre mulighed for at planlaegge deres udgifter paa basis af de anslaaede indtaegter.

Ved skrivelse af 21. december 1987 gav de belgiske myndigheder meddelelse om, at de havde besluttet at bringe den paagaeldende ordning til ophoer. Efter hvad Kommissionen erfarer, er der faktisk ikke blevet indgaaet nogen ny programkontrakt. De eksisterende programkontrakter er imidlertid blevet foert videre, hvilket har noedvendigjort en fortsat tilfoersel af midler til den fond, hvorigennem sygesikringen faar godtgjort de ekstra omkostninger.

I forbindelse med ovennaevnte procedure har to medlemsstater, otte virksomheder og en sammenslutning af medicinalvirksomheder fremsat deres bemaerkninger. Ved skrivelse af 6. oktober 1989 sendte Kommissionen disse bemaerkninger til de belgiske myndigheder, som blev opfordret til at fremsaette deres bemaerkninger, som Kommissionen imidlertid endnu ikke har modtaget.

Maksimumspriserne for laegemidler er fastfrosset i Belgien; det er muligt at afvige fra denne fastfrysning, men de betingelser, der skal vaere opfyldt, for at oekonomiministeriet foretager en revision af disse maksimumspriser, er saa strenge, at de belgiske myndigheder selv har foelt et behov for paa anden vis at tillade prisforhoejelser, og de har derfor udviklet ordningen med programkontrakter.

Efter den belgiske kongelige anordning nr. 248 af 31. december 1983 om delvis forlaengelse af loven af 9. juli 1975, om ophaevelse af artikel 62 i loven af 14. februar 1961 om oekonomisk ekspansion, social fremgang og finansiel genopretning samt om indfoerelse af en prisordning for farmaceutiske specialiteter og andre laegemidler kan oekonomiministeren og socialministeren efter faelles aftale indgaa individuelle eller kollektive programkontrakter med virksomheder, der producerer, importerer eller emballerer farmaceutiske specialiteter og andre laegemidler, eller med sektoren som helhed med henblik paa at fremme investeringerne, beskaeftigelsen, grundforskningen og eksporten.

Disse programkontrakter indeholder bestemmelser om prisudviklingen for farmaceutiske specialiteter og andre laegemidler i en bestemt periode og inden for graenserne af en budgetramme, der fastsaettes aarligt i forhold til budgettet for det nationale syge- og invalidetsforsikringsinstitut (Institut national d'assurance maladie-invalidité (INAMI), og under hensyntagen til tilsagn om at yde daekning af udgifter, der overskrider den fastsatte budgetramme.

De laegemidler, der indgaar i en programkontrakt, begunstiges paa to maader i forhold til laegemidler, der ikke er omfattet af en programkontrakt.

For det foerste er det muligt at forhoeje prisen paa laegemidler, der er omfattet af en programkontrakt, jf. artikel 2a i loven af 9. juli 1975, medens maksimumsprisen for andre laegemidler er fastfrosset i henhold til artikel 2 i samme lov og kun kan forhoejes saafremt de meget strenge betingelser, der er fastsat i denne lov, er opfyldt.

For det andet er de laegemidler, der er omfattet af en programkontrakt, jf. artikel 2a i loven af 9. juli 1975, begunstiget for saa vidt angaar godtgoerelsesmulighederne, da de i denne henseende ikke er underlagt bestemmelserne i artikel 5 i den kongelige anordning af 2. september 1980 og heller ikke kan tjene som sammenligningsgrundlag for fastsaettelsen af godtgoerelsesgrundlaget for andre produkter. I praksis betyder dette, at laegemidler, der er omfattet af en programkontrakt, er godtgoerelsesberettigede, uanset om der paa markedet findes andre laegemidler, som er billigere og har en tilsvarende terapeutisk virkning, men som eventuelt ikke er godtgoerelsesberettigede (1).

For at undgaa, at INAMI alene kommer til at baere de ekstra omkostninger, der er forbundet med prisforhoejelser, og som skal daekkes over INAMI's budget, modtager INAMI kompensation gennem en fond, der er oprettet i henhold til artikel 85 i loven af 1. august 1985 om fiskale og andre foranstaltninger, og som tilfoeres midler gennem bevillinger opfoert paa oekonomiministeriets budget.

Fonden har aarligt faaet stillet foelgende bevillinger til raadighed (2):

- 1986: 487 mio. bfr.

- 1987: 1 128 mio. bfr.

- 1988: 1 486 mio. bfr.

III

De tilladte prisforhoejelser inden for rammerne af de indgaaede programkontrakter udgoer statsstoette, jf. Traktatens artikel 92, stk. 1, da de goer det muligt for de tilgodesete virksomheder at foretage investeringer og/eller gennemfoere forskning, ansaette personale og fremme eksporten uden selv at skulle afholde omkostningerne ved disse foranstaltninger, hvilket normalt ville vaere tilfaeldet. Som det senere vil fremgaa mere detaljeret, er markedet for farmaceutiske produkter i Faellesskabet karakteriseret ved en intens konkurrence og en betydelig samhandel mellem medlemsstaterne (se kapitel V).

IV

Saadanne stoetteforanstaltninger skal anmeldes til Kommissionen, jf. EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Uden forudgaaende anmeldelse fra den belgiske regering var Kommissionen ikke i stand til at tage stilling til disse foranstaltninger inden deres gennemfoerelse.

I henhold til faellesskabsretten gjorde denne omstaendighed foranstaltningerne ulovlige allerede fra deres ivaerksaettelse. Den omstaendighed, at den obligatoriske anmeldelse ikke er blevet indgivet, har resulteret i en situation, der er saa meget desto mere beklagelig, som at stoetten er blevet udbetalt helt tilbage fra 1986.

Opmaerksomheden maa i denne henseende henledes paa den bindende karakter af de procedureregler, der er fastsat i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Disse regler er praeceptive, og Domstolen har bekraeftet deres direkte virkning i sin dom af 19. juni 1973 i sag 77/72. De paagaeldende stoetteforanstaltningers ulovlige karakter beror paa, at de i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedureregler ikke er blevet overholdt. Naar stoetteforanstaltningerne er uforenelige med det faelles marked, kan Kommissionen i oevrigt goere brug af den mulighed, den har ifoelge Domstolens dom af 12. juli 1973 i sag 70/72, stadfaestet ved dommen af 24. februar 1987 i sag 310/85, og forpligte medlemsstaterne til at kraeve den ulovligt udbetalte stoette tilbagebetalt.

V

Markedet for farmaceutiske produkter har visse kendetegn, som bevirker, at det adskiller sig vaesentligt fra markederne for andre forbrugsprodukter. Paa den ene side har den endelige forbruger af et laegemiddel normalt kun en meget begraenset indflydelse paa valget af laegemiddel, i hvert fald naar det drejer sig om laegeordineret medicin. Hertil kommer, at efterspoergslen efter et laegemiddel normalt er forbundet med en behandling for en bestemt sygdom, og det er vanskeligt at erstatte ét karakteriseret ved, at de sociale sikringsinstitutioner i et vist omfang paatager sig forbrugernes medicinudgifter.

Ikke desto mindre er markedet for farmaceutiske produkter i Faellesskabet kendetegnet ved en intens konkurrence og en betydelig samhandel mellem medlemsstaterne.

I EF blev der i 1984 anvendt 25 750 mio. ECU paa farmaceutiske produkter, hvilket svarer til 0,78 % af bruttonationalproduktet i Faellesskabet. I gennemsnit blev 43 % af dette forbrug leveret af virksomheder i den »forbrugende« medlemsstat, 23 % af virksomheder i andre medlemsstater og 34 % af virksomheder uden for Faellesskabet, navnlig USA og Schweiz (ofte gennem datterselskaber i medlemsstaterne).

Tallene for udenrigshandelen (1986) viser, at de farmaceutiske produkter med en vaerdi paa 3,7 mia. ECU indgaar i en betydelig samhandel mellem medlemsstaterne, Konkurrencen mellem medlemsstaterne viser sig ogsaa paa markederne uden for Faellesskabet, hvortil EF eksporterer for 5,2 mia. ECU.

Belgien, som er det fjortende stoerste marked for laegemidler i verden, er et af de stoerste producentlande i Faellesskabet. I 1986 naaede produktionen en vaerdi af 77 mia. bfr. (1,79 mia. ECU) (1987: 79,5 mia. bfr.). En stor del af eksporten, som stod for 51,6 % af produktionen, gik til andre medlemsstater, som i 1986 importerede laegemidler til en vaerdi af 575,9 mio. ECU fra Den Belgisk-Luxembourgske OEkonomiske Union.

I deres skrivelse af 5. september 1986 meddelte de belgiske myndigheder, at fem virksomheder var beroert af ordningen med programkontrakter, samt at der ikke var udarbejdet endelige projekter for andre virksomheder.

Efter hvad Kommissionen erfarer, er der imidlertid ni virksomheder med en samlet omsaetning paa over 24 mia. bfr. - svarende til mere end en fjerdedel af laegemiddelproduktionen i Belgien - der har indgaaet en programkontrakt. I 1985 naaede deres eksport til de andre medlemsstater (EF 10) op paa over 7 mia. bfr.

Paa baggrund af de i det foregaaende anfoerte betragtninger vedroerende situationen paa det paagaeldende marked og den betydelige samhandel inden for EF vil de paagaeldende stoetteforanstaltninger kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen, jf. EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1.

Naar en medlemsstat yder oekonomisk stoette, der styrker visse virksomheders stilling i forhold til deres konkurrenter paa det faelles marked, maa sidstnaevnte betragtes som vaerende paavirket af disse stoetteforanstaltninger. I denne sag giver stoetteforanstaltningerne i form af tilladelse til prisforhoejelser de begunstigede mulighed for at reducere omkostninger, som de normalt selv skulle daekke fuldt ud.

De paagaeldende stoetteforanstaltninger har saaledes fordrejet og vil fortsat fordreje konkurrencen, idet de letter finansieringen af investeringer (maskiner, bygnidre produkter. I praksis betyder dette, at laegemidler, der er omfattet af en programkontrakt, er godtgoerelsesberettigede, uanset om der paa markedet findes andre laegemidler, som er billigere og har en tilsvarende terapeutisk virkning, men som eventuelt ikke er godtgoerelsesberettigede (1).

For at undgaa, at INAMI alene kommer til at baere de ekstra omkostninger, der er forbundet med prisforhoejelser, og som skal daekkes over INAMI's budget, modtager INAMI kompensation gennem en fond, der er oprettet i henhold til artikel 85 i loven af 1. august 1985 om fiskale og andre foranstaltninger, og som tilfoeres midler gennem bevillinger opfoert paa oekonomiministeriets budget.

Fonden har aarligt faaet stillet foelgende bevillinger til raadighed (2):

- 1986: 487 mio. bfr.

- 1987: 1 128 mio. bfr.

- 1988: 1 486 mio. bfr.

III

De tilladte prisforhoejelser inden for rammerne af de indgaaede programkontrakter udgoer statsstoette, jf. Traktatens artikel 92, stk. 1, da de goer det muligt for de tilgodesete virksomheder at foretage investeringer og/eller gennemfoere forskning, ansaette personale og fremme eksporten uden selv at skulle afholde omkostningerne ved disse foranstaltninger, hvilket normalt ville vaere tilfaeldet. Som det senere vil fremgaa mere detaljeret, er markedet for farmaceutiske produkter i Faellesskabet karakteriseret ved en intens konkurrence og en betydelig samhandel mellem medlemsstaterne (se kapitel V).

IV

Saadanne stoetteforanstaltninger skal anmeldes til Kommissionen, jf. EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Uden forudgaaende anmeldelse fra den belgiske regering var Kommissionen ikke i stand til at tage stilling til disse foranstaltninger inden deres gennemfoerelse.

I henhold til faellesskabsretten gjorde denne omstaendighed foranstaltningerne ulovlige allerede fra deres ivaerksaettelse. Den omstaendighed, at den obligatoriske anmeldelse ikke er blevet indgivet, har resulteret i en situation, der er saa meget desto mere beklagelig, som at stoetten er blevet udbetalt helt tilbage fra 1986.

Opmaerksomheden maa i denne henseende henledes paa den bindende karakter af de procedureregler, der er fastsat i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Disse regler er praeceptive, og Domstolen har bekraeftet deres direkte virkning i sin dom af 19. juni 1973 i sag 77/72. De paagaeldende stoetteforanstaltningers ulovlige karakter beror paa, at de i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedureregler ikke er blevet overholdt. Naar stoetteforanstaltningerne er uforenelige med det faelles marked, kan Kommissionen i oevrigt goere brug af den mulighed, den har ifoelge Domstolens dom af 12. juli 1973 i sag 70/72, stadfaestet ved dommen af 24. februar 1987 i sag 310/85, og forpligte medlemsstaterne til at kraeve den ulovligt udbetalte stoette tilbagebetalt.

V

Markedet for farmaceutiske produkter har visse kendetegn, som bevirker, at det adskiller sig vaesentligt fra markederne for andre forbrugsprodukter. Paa den ene side har den endelige forbruger af et laegemiddel normalt kun en meget begraenset indflydelse paa valget af laegemiddel, i hvert fald naar det drejer sig om laegeordineret medicin. Hertil kommer, at efterspoergslen efter et laegemiddel normalt er forbundet med en behandling for en bestemt sygdom, og det er vanskeligt at erstatte ét karakteriseret ved, at de sociale sikringsinstitutioner i et vist omfang paatager sig forbrugernes medicinudgifter.

Ikke desto mindre er markedet for farmaceutiske produkter i Faellesskabet kendetegnet ved en intens konkurrence og en betydelig samhandel mellem medlemsstaterne.

I EF blev der i 1984 anvendt 25 750 mio. ECU paa farmaceutiske produkter, hvilket svarer til 0,78 % af bruttonationalproduktet i Faellesskabet. I gennemsnit blev 43 % af dette forbrug leveret af virksomheder i den »forbrugende« medlemsstat, 23 % af virksomheder i andre medlemsstater og 34 % af virksomheder uden for Faellesskabet, navnlig USA og Schweiz (ofte gennem datterselskaber i medlemsstaterne).

Tallene for udenrigshandelen (1986) viser, at de farmaceutiske produkter med en vaerdi paa 3,7 mia. ECU indgaar i en betydelig samhandel mellem medlemsstaterne, Konkurrencen mellem medlemsstaterne viser sig ogsaa paa markederne uden for Faellesskabet, hvortil EF eksporterer for 5,2 mia. ECU.

Belgien, som er det fjortende stoerste marked for laegemidler i verden, er et af de stoerste producentlande i Faellesskabet. I 1986 naaede produktionen en vaerdi af 77 mia. bfr. (1,79 mia. ECU) (1987: 79,5 mia. bfr.). En stor del af eksporten, som stod for 51,6 % af produktionen, gik til andre medlemsstater, som i 1986 importerede laegemidler til en vaerdi af 575,9 mio. ECU fra Den Belgisk-Luxembourgske OEkonomiske Union.

I deres skrivelse af 5. september 1986 meddelte de belgiske myndigheder, at fem virksomheder var beroert af ordningen med programkontrakter, samt at der ikke var udarbejdet endelige projekter for andre virksomheder.

Efter hvad Kommissionen erfarer, er der imidlertid ni virksomheder med en samlet omsaetning paa over 24 mia. bfr. - svarende til mere end en fjerdedel af laegemiddelproduktionen i Belgien - der har indgaaet en programkontrakt. I 1985 naaede deres eksport til de andre medlemsstater (EF 10) op paa over 7 mia. bfr.

Paa baggrund af de i det foregaaende anfoerte betragtninger vedroerende situationen paa det paagaeldende marked og den betydelige samhandel inden for EF vil de paagaeldende stoetteforanstaltninger kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje konkurrencen, jf. EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1.

Naar en medlemsstat yder oekonomisk stoette, der styrker visse virksomheders stilling i forhold til deres konkurrenter paa det faelles marked, maa sidstnaevnte betragtes som vaerende paavirket af disse stoetteforanstaltninger. I denne sag giver stoetteforanstaltningerne i form af tilladelse til prisforhoejelser de begunstigede mulighed for at reducere omkostninger, som de normalt selv skulle daekke fuldt ud.

De paagaeldende stoetteforanstaltninger har saaledes fordrejet og vil fortsat fordreje konkurrencen, idet de letter finansieringen af investeringer (maskiner, bygninger, osv.), forskning og eksportfremmende foranstaltninger og hjaelper med til at daekke loenomkostningerne.

VI

Af EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1, fremgaar det, at stoetteforanstaltninger med de deri beskrevne kendetegn i princippet er uforenelige med det faelles marked. For saa vidt angaar undtagelserne fra dette princip kan undtagelserne i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 2, ikke bringes i anvendelse i denne sag i kraft af den paataenkte stoettes art og formaal.

Efter EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, skal stoetteforanstaltninger, der kan betragtes som vaerende forenelige med det faelles marked, vurderes inden for en EF-sammenhaeng. Med henblik paa at bevare et velfungerende faelles marked og under hensyntagen til principperne i EOEF-Traktatens artikel 3, litra f), maa undtagelserne fra princippet i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 1, som er opregnet i artikel 92, stk. 3, fortolkes strengt ved gennemgangen af enhver individuel stoetteforanstaltning.

I saerdeleshed kan undtagelserne kun bringes i anvendelse, hvis Kommissionen konstaterer, at markedskraefternes frie spil alene, dvs. uden stoette, ikke i sig selv vil kunne tilskynde eventuelle stoettemodtagere til at soege et af de tilstraebte maal virkeliggjort.

Hvis undtagelserne bringes i anvendelse i tilfaelde, som ikke bidrager til en saadan maalsaetning, eller uden at stoetteforanstaltningen er noedvendig i denne henseende, betyder det dels, at der gives fordele til indutrien eller virksomheder i visse medlemsstater, hvis oekonomiske stilling bliver kunstigt styrket - dels at konkurrencen fordrejes, altsammen uden nogen berettigelse i forhold til den i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, naevnte faelles interesse.

Den belgiske regering har ikke kunnet give og Kommissionen ikke kunnet paavise nogen grund til, at de paagaeldende stoetteforanstaltninger skulle kunne henfoeres til nogen af de i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 3, omhandlede undtagelser.

VII

Med hensyn til bestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a), vedroerende stoette til fremme af udviklingen af visse regioner er der saaledes ikke baggrund for at anlaegge den betragtning, at de regioner, hvor de af prisforhoejelserne tilgodesete virksomheder er beliggende, lider under en usaedvanlig lav levestandard eller underbeskaeftigelse, jf. undtagelsen i artikel 92, stk. 3, litra a). De paagaeldende regioner hoerer ikke til blandt de regioner, der vil kunne goere denne undtagelse gaeldende.

Stoetteforanstaltningerne opfylder heller ikke betingelserne i stk. 3, litra c), for saa vidt angaar det regionale aspekt. Stoetteforanstaltninger til fordel for flere virksomheder inden for en bestemt sektor med produktionsanlaeg i forskellige regioner har ikke som maalsaetning af fremme udviklingen af bestemte omraader, og i det her omhandlede tilfaelde har den belgiske regering i oevrigt ikke paaberaabt sig motiver af denne art for at retfaerdiggoere indgaaelsen af programkontrakter. Derfor kan stoetteforanstaltningerne ikke falde ind under den paagaeldende undtagelse.

Hvad angaar undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), er der intet punkt i denne sag, der paa nogen maade antyder, at de paagaeldende stoetteforanstaltninger har til formaal enten at stoette et projekt af faelles interesse eller at afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den belgiske oekonomi. Den belgiske regering har i oevrigt heller ikke paaberaabt sig motiver af denne art som begrundelse for de paagaeldende stoetteforanstaltninger.

Endelig med hensyn til den i artikel 92, stk. 3, litra c), anfoerte undtagelse for »stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene« skal det bemaerkes, at selv om stoetteforanstaltningerne fremmer udviklingen af de virksomheder, der har indgaaet en programkontrakt, fremmer de ikke udviklingen af den farmaceutiske sektor paa faellesskabsplan, og de strider mod den faelles interesse med hensyn til samhandelen mellem medlemsstaterne.

Ordningen med fastsaettelse af maksimumpriser og den godtgoerelsesordning, der praktiseres i Belgien, medfoerer, at priserne paa laegemidler - navnlig paa laegemidler, hvortil udgifterne godtgoeres - holdes paa et usaedvanligt lavt niveau paa det belgiske marked, og det i en saadan grad, at det medfoerer rentabilitetsproblemer for adskillige erhvervsdrivende.

Adskillige farmaceutiske produkter afsaettes i Belgien paa vilkaar, der rentabilitetsmaessigt er uholdbare.

De belgiske myndigheder har indset dette (3), og i forbindelse med oprettelsen af fonden til godtgoerelse af INAMI paapegede de, at behovet for i videst muligt omfang at begraense udgifterne til medicingodtgoerelse noedvendiggoer, at socialministeren og INAMI udviser stor strenghed ved fastsaettelsen af prisen paa godtgoerelsesberettigede laegemidler, samt at konsekvenserne af denne politik var til skade for udviklingen af den farmaceutiske industri, som har betydelige forsknings- og investeringsomkostninger, og dermed i sig selv forhindrer visse virksomheder i at foretage investeringer og ansaette nye medarbejdere.

En programkontrakt indgaaet mellem en farmaceutisk virksomhed og de belgiske myndigheder indebaerer en tilladelse til at forhoeje priserne paa laegemidler i overensstemmelse med et prisfastsaettelsessystem - uden at retten til at faa godtgjort udgifterne til disse laegemidler af sygesikringen mistes - hvilket giver sig udslag i en kontinuerlig indtaegtsforoegelse, som afhaengigt af den indgaaede kontrakt er beregnet til at finansiere investeringer, forskningsprojekter, nyansaettelser og/eller eksportfremme.

Disse aktiviteter, som virksomheder med en kontrakt forpligter sig til at gennemfoere, er imidlertid i stoettemodtagernes egen interesse og indgaar i de normale aktiviteter for en hvilken som hels virksomhed inden for den farmaceutiske sektor, som oensker at bevare eller forbedre sin stilling paa markedet.

I betragtning af den betydelige konkurrence paa markedet for farmaceutiske produkter i Faellesskabet og omfanget af samhandelen mellem medlemsstaterne maa det konstateres, at enhver stoette, ogsaa selv om den ydes indirekte gennem selektive tilladelser til prisforhoejelser inden for rammerne af et prisfastsaettelsessystem sammen med godtgoerelse af ekstraomkostninger for sygesikringen gennem foernaevnte fond, har en saerlig alvorlig virkning for konkurrencen mellem de forskellige producenter.

Denne fordrejning forstaerkes af, at det belgiske marked for farmaceutiske produkter er et reguleret marked. De belgiske myndigheder har selv bekraeftet, at de fastsatte priser har en vaesentlig indflydelse paa producenternes rentabilitet, idet de f.eks. kan forhindre producenterne i at finansiere vigtige investeringer i forskning og udvikling, produktion, ansaettelse af medarbejdere og saagar afsaetningsfremme.

Selv om disse aktiviteter er i de farmaceutiske virksomheders egen interesse, idet de vil vaere interesserede i at sikre deres levedygtighed paa laengere sigt, er det paa grund af denne lave rentabilitet, som den belgiske regerings regulering resulterer i, maaske kun de virksomheder, der har indgaaet en kontrakt, der vil vaere i stand til at fuldfoere disse aktiviteter.

Desuden har tildelingen af stoette i form af en selektiv tilladelse til prisforhoejelser inden for rammerne af et prisfastsaettelsessystem langt alvorligere konsekvenser, end hvis der blev ydet stoette paa normal vis i form af et kontant tilskud eller rentetilskud, idet disse former for stoette er af begraenset varighed; i modsaetning til denne type stoette udloeser en prisforhoejelsestilladelse en permanent supplerende indtaegt, som svarer til et regelmaessigt aarligt tilskud, nemlig resultatet af en multiplikation mellem forskellen mellem prisen foer og efter stigningen og maengden af solgte laegemidler. Paa lang sigt vil den meromsaetning, som skyldes indgaaelsen af en programkontrakt, saaledes overstige de samlede omkostninger til de investeringer og aktiviteter, som modtagerne har forpligtet sig til at gennemfoere.

Godkendes stoetteforanstaltninger i form af programkontrakter, der tillader et begraenset antal farmaceutiske virksomheder at forhoeje deres priser paa det belgiske marked - i stedet for at tillade en generel prisstigning - paafoeres disse virksomheders konkurrenter en ulempe, som vil kunne tvinge dem til helt eller delvis at traekke sig ud af markedet.

Derfor fremmer de paagaeldende stoetteforanstaltninger ikke den paagaeldende sektor i EF, men aendrer samhandelsvilkaarene i et omfang, der strider mod den faelles interesse, jf. artikel 92, stk. 3, litra c).

VIII

Som konklusion maa det fastslaas, at stoetteforanstaltningerne i form af programkontrakter er ulovlige, da den belgiske regering ikke har overholdt sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3. Desuden opfylder de ikke nogen af betingelserne for fritagelse efter undtagelsesbestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 92, stk. 2 og 3.

Der maa derfor ikke indgaas nogen ny programkontrakt mellem farmaceutiske virksomheder og de belgiske myndigheder, og den stoette, der foelger af indgaaelsen af kontrakter, skal ophaeves fra dagen for meddelelsen af denne beslutning -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Stoetteordningen i form af programkontrakter til fordel for farmaceutiske virksomheder er ulovlig, eftersom denne ordning er blevet ivaerksat i strid med de i EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedureregler. Stoetten er desuden uforenelig med det faelles marked, jf. EOEF-Traktatens artikel 93, stk. 3.

Artikel 2

Kongeriget Belgien maa ikke indgaa nye programkontrakter og skal ophaeve den stoette, der foelger af de hidtil indgaaede kontrakter, fra datoen for meddelelsen af denne beslutning.

Artikel 3

Kongeriget Belgien underretter senest to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, det har truffet for at efterkomme den.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Kongeriget Belgien. Udfaerdiget i Bruxelles, den 20. december 1989. Paa Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Naestformand

(1) Det foelger af selve de betingelser, som programkontrakterne er underlagt, at det i praksis kun er laegemidler, der er udviklet og fremstillet i Belgien, der kan omfattes af en programkontrakt; da programkontrakterne inden for medicinalindustrien saaledes er fundamentalt uforenelige med etableringen af et faelles marked, har Kommissionen tillige indledt en overtraedelsesprocedure mod disse programkontrakter (kraenkelse af EOEF-Traktatens artikel 30 - A/86/40). (2) OEkonomiministeriets budget for regnskabsaaret 1988 (10), 4/12 - 523/1 - 1988, s. 135. (3) Parlamentsdokument, Senatet, moedeperiode 1984/85, 873, s. 6, 23. 5. 1985.