Kommissionens beslutning

af 21. november 2001

om Frankrigs ordning vedrørende skattefri hensættelser for udenlandske filialer

(meddelt under nummer K(2001) 3451)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2002/347/EKSF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 4, litra c),

under henvisning til Kommissionens beslutning nr. 2496/96/EKSF af 18. december 1996 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (i det følgende benævnt "støttekodeks for jern- og stålindustrien")(1), særlig artikel 6, stk. 5,

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler(2) og under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

1. SAGSFORLØB

(1) Som led i den procedure, der er indledt efter artikel 6, stk. 5, i beslutning nr. 2496/96/EKSF over for artikel 34 i den spanske lov nr. 43/1995(3), har en interesseret part henledt Kommissionens opmærksomhed på de skattemæssige bestemmelser vedrørende franske virksomheders filialer i udlandet i artikel 39 g, litra A og D, i den franske skattelov (Code général des impôts français, i det følgende benævnt "CGI").

(2) Ved brev af 3. maj 2000 og 14. juni 2000 anmodede Kommissionen Frankrig om at meddele, hvorvidt EKSF-virksomheder havde været omfattet af disse bestemmelser, og at fremsende alle oplysninger, der var nødvendige for, at den kunne vurdere dem i lyset af EKSF-traktatens artikel 4, litra c).

(3) Ved brev af 28. november 2000 underrettede Kommissionen Frankrig om sin beslutning om at indlede proceduren efter artikel 6, stk. 5, i beslutning nr. 2496/96/EKSF, vedrørende denne støtte.

(4) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(4). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede foranstaltning.

(5) Kommissionen har modtaget bemærkninger fra de britiske myndigheder. Disse bemærkninger er videresendt til Frankrig med anmodning om eventuelle kommentarer.

2. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN

(6) I henhold til artikel 39 g, litra A og D, i CGI har en virksomhed mulighed for midlertidigt fra sine skattepligtige indtægter at fradrage enten tab, der er begrænset til et eventuelt maksimalt investeringsbeløb (i forbindelse med investeringer inden for handel eller tjenesteydelser), eller en del af disse investeringer (investeringer inden for industri og landbrug), som dens udenlandske filialer eller visse udenlandske afdelinger har gennemført.

(7) I tilfælde af investeringer inden for handel skal den udenlandske afdelings hovedaktivitet bestå i at sælge produkter i udlandet, der er fremstillet af den franske virksomhed i Frankrig. I dette tilfælde har virksomheden et retligt krav på denne fordel, medens virksomheden i tilfælde af investeringer inden for landbrug, industri eller servicevirksomhed først skal opnå godkendelse.

(8) Denne procedure gælder for filialer inden for industri og landbrug i alle lande, undtagen EU-landene.

(9) For at være omfattet af bestemmelserne i artikel 39 g skal moderselskabet eje 10 % af filialens kapital, hvis der er tale om en filial inden for industri eller landbrug, og en tredjedel, hvis der er tale om en filial inden for handel eller servicesektoren.

(10) Der kan foretages skattefri hensættelser for tabene og investeringerne, der dog skal medtages i beregningsgrundlaget, når den udenlandske filial eller afdeling igen bliver rentabel eller under alle omstændigheder efter ti års forløb.

(11) Hensættelsesbeløbet svarer til halvdelen af moderselskabets kapitaltilførsel til filialen, hvis der er tale om en filial inden for industri eller landbrug, mens det fastsættes på grundlag af filialens tab - inden for grænserne af kapitaltilførslen - hvis der er tale om filialer inden for handel eller servicevirksomhed. For en filial inden for servicevirksomhed er det investeringsbeløb, der giver ret til hensættelse, begrænset til 20 mio. FRF. Den omhandlede skatteordning gælder ikke filialer inden for bank-, finans-, forsikrings- og ejendomsmæglervirksomhed.

(12) I forbindelse med indledningen af proceduren fandt Kommissionen, at denne ordning udgør en statsstøtte, og at den ikke synes forenelig med EKSF-traktaten.

3. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

(13) Ved brev af 26. juni 2001 meddelte de britiske myndigheder, at de delte Kommissionens forbehold med hensyn til støtteforanstaltningernes forenelighed med kodeksen for støtte til jern- og stålindustrien.

4. KOMMENTARER FRA FRANKRIG

(14) I brev af 25. januar 2001 gjorde de franske myndigheder gældende, at den hensættelsesordning, som er genstand for nærværende procedure, ikke kan anses for at udgøre en statsstøtte af følgende grunde:

(15) For det første gøres det gældende, at hensættelsesordningen ikke systematisk har givet de berørte virksomheder en økonomisk fordel i hele perioden. De franske myndigheder anfører, at i modsætning til skattehenstand forholder det sig i forbindelse med den omhandlede ordning sådan, at den hensættelse, der er fradraget på det tidspunkt, hvor den blev foretaget, giver virksomheden en fordel svarende til den skatteprocent, der gælder i det pågældende skatteår. På det tidspunkt, hvor hensættelsen igen skal medtages i beregningsgrundlaget, skal der til gengæld betales et skattebeløb svarende til den skatteprocent, der gælder i det pågældende skatteår. Da forskellen i skatteprocent var på over 8 procentpoint i perioden 1993-1998, havde de pågældende virksomheder således ikke ved udgangen af denne periode nydt godt af nogen økonomisk fordel.

(16) For det andet gøres det gældende, at den omhandlede ordning er et konstituerende element i det territorialprincip, der gælder ved beskatning af franske virksomheder i henhold til fransk ret. Eftersom tab i udlandet i filialernes opstartsfase ikke kan trækkes fra det skattepligtige overskud i Frankrig, indebærer denne ordning blot, at virksomheder, der opretter en filial i udlandet, bringes i en situation, der er sammenlignelig med situationen for virksomheder, som opretter en ny filial i Frankrig eller for udenlandske virksomheder, hvis samlede tab tages i betragtning ved skatteberegningen.

(17) For det tredje anføres det, at alle erhvervsdrivende, der opererer på fransk territorium, kan omfattes af denne procedure, såfremt oprettelsen af en filial har en direkte indvirkning på moderselskabets omsætning. Udelukkelsen af finans- og ejendomsmæglersektoren skyldes, at deres udenlandske filialer efter deres art hører ind under en anden logik end den økonomiske logik, der lægges til grund i den omhandlede ordning; den finansielle eller børsmæssige værdiansættelse af en virksomheds aktiver som følge af oprettelsen af en filial betragtes ikke som et kriterium af relevans for de økonomiske konsekvenser. Med hensyn til kravet om forhåndsgodkendelse af investeringer inden for industri og servicevirksomhed giver loven ifølge de franske myndigheder ikke økonomi- og finansministeren en skønsmæssig beføjelse: Den giver ham mulighed for i forbindelse med store projekter på forhånd at vurdere, om anvendelsen af ordningen er berettiget, og sådanne godkendelsesbeslutningers lovlighed kan prøves ved domstolene.

(18) Fra et proceduremæssigt synspunkt mener de franske myndigheder, at Kommissionen skulle have anvendt proceduren vedrørende eksisterende støtteforanstaltninger, eftersom Kommissionen to gange har konkluderet, at denne ordning ikke indebar statsstøtte.

(19) Endelig har de franske myndigheder meddelt Kommissionen, at ingen virksomhed, der falder ind under aktivitetsnomenklaturen "fremstilling og forarbejdning af jern og stål - EKSF" var omfattet af bestemmelserne i artikel 39 g, litra A og D, i CGI.

5. VURDERING AF STØTTEN

(20) Ifølge EKSF-traktatens artikel 4, litra c), er tilskud eller andre former for støtte ydet af staterne uforenelige med fællesmarkedet og skal derfor ophæves og forbydes. Beslutning nr. 2496/96/EKSF indeholder de eneste mulige undtagelser fra dette generelle forbud.

(21) I henhold til Domstolens retspraksis (dom af 23. februar 1961 i sag 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mod Den Høje Myndighed(5)), og Kommissionens praksis (jf. punkt 10 i meddelelse fra Kommissionen om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne(6)), omfatter begrebet støtte i fællesskabsretten ikke blot konkret bistand, men også enhver foranstaltning, der befrier bestemte virksomheder for en byrde, som de ellers ville skulle bære, uanset om foranstaltningen anvendes direkte af de tilgodesete virksomheder eller ej. På denne baggrund er tilskud, der ikke skal tilbagebetales, fordelagtige lån fra staten og muligheder for fradrag i indkomst- og selskabsskat alle at betragte som statsstøtteforanstaltninger.

(22) I det foreliggende tilfælde opnår virksomheder, som nyder godt af skattehenstand, en likviditetsforbedring, eftersom de i et bestemt tidsrum (som kan være helt op til ti år) gratis råder over et pengebeløb, som de ikke ville have haft til rådighed, hvis de skulle have betalt beløbet med det samme. Den omstændighed, at skatteprocenten på det tidspunkt, hvor hensættelsen skal medtages i beregningsgrundlaget, kan være højere end på det tidspunkt, hvor hensættelsen blev foretaget (jf. betragtning 15), fjerner på ingen måde likviditetsfordelen. Endvidere kan de tilgodesete virksomheder på hensættelsestidspunktet ikke have nogen vished for, hvad skatteprocenten vil være på medtagelsestidspunktet. Denne faktor kan ikke desto mindre være af betydning ved den konkrete beregning af fordelen med henblik på en eventuel tilbagebetaling af støtten.

(23) Med hensyn til støttens specifikke karakter skal det bemærkes, at i henhold til Kommissionens praksis (jf. punkt 13, 16 og 18 i den i betragtning 21 i denne beslutning nævnte meddelelse) og Domstolens retspraksis (jf. dom af 10. december 1969 i de forenede sager 6 og 11/69, Kommissionen mod Frankrig(7), og dom af 7. juni 1988 i sag 57/86, Den Hellenske Republik mod Kommissionen(8)), er der tale om en specifik foranstaltning, som derfor er at betragte som en statsstøtte og ikke en almindelig foranstaltning, når foranstaltningen, selv om den efter sin form umiddelbart kan anses for at være almindelig, i praksis kun begunstiger en bestemt kategori af virksomheder.

(24) I det foreliggende tilfælde konstaterede Kommissionen i forbindelse med indledningen af proceduren, at hvad angår filialer inden for handel, kan kun visse virksomheder, som producerer i Frankrig, være omfattet af foranstaltningen, hvilket bl.a. udelukker:

- virksomheder, som producerer i Frankrig, men som ikke eksporterer

- virksomheder, hvis udenlandske afdeling ikke har salg af varer, der er produceret i Frankrig, som hovedaktivitet

- virksomheder, som producerer i Frankrig, og som eksporterer uden at oprette kommercielle afdelinger eller filialer i udlandet

- virksomheder, som kun udøver handelsvirksomhed.

(25) I sine bemærkninger til indledningen af proceduren (jf. betragtning 17) modsagde Frankrig ikke denne konstatering, som den tværtimod bekræftede ved at vedgå, at afdelingen for at blive omfattet af ordningen skal have en direkte indvirkning på moderselskabets omsætning.

(26) Med hensyn til investeringer inden for industrien (eller landbruget) og filialer og afdelinger inden for servicevirksomhed hæftede Kommissionen sig i forbindelse med indledningen af proceduren ved, at kun virksomheder, som opnår økonomi- og finansministerens godkendelse (efter udtalelse fra ministeren for industriel og videnskabelig udvikling, når der er tale om industriinvesteringer), kan omfattes af foranstaltningen. I denne forbindelse henviste Kommissionen til sin praksis(9) og til retspraksis(10), hvorefter skønsmæssig behandling af erhvervsdrivende kan give en foranstaltnings individuelle anvendelse karakter af en selektiv foranstaltning.

(27) I det foreliggende tilfælde har de franske myndigheder, bortset fra den generelle mulighed for domstolsprøvelse af forvaltningsakters lovlighed, ikke angivet nogen bestemmelse, som begrænser økonomi- og finansministerens beføjelse til at vurdere, om de pågældende projekter kan omfattes af den her omhandlede skatteordning. Under disse omstændigheder kan Kommissionen kun konkludere, at administrationen råder over en skønsmæssig beføjelse.

(28) Hvad angår argumentet om, at ordningen er et konstituerende element i det territorialprincip, der gælder ved beskatning af franske virksomheder (jf. betragtning 16), retfærdiggør dette princip ikke, at en række virksomheder, bl.a. handelsvirksomheders kommercielle afdelinger, er udelukket fra ordningen. Det samme gælder den skønsmæssige karakter af den godkendelse, der kræves for industriinvesteringer (eller landbrugsinvesteringer) og for afdelinger af servicevirksomheder, som ikke er beskæftiget med handel.

(29) Hvad angår de proceduremæssige aspekter må Kommissionen erindre om, at til forskel fra EF-traktaten opererer EKSF-traktaten ikke med begrebet eksisterende støtte. I henhold til EKSF-traktatens artikel 4, litra c), er tilskud eller anden støtte ydet af staterne uforenelige med fællesmarkedet for kul og stål og skal følgelig ophæves og forbydes inden for Fællesskabet. Kommissionen agter naturligvis ikke at se bort fra, at den to gange, i 1973 og 1992, har konkluderet, at ordningen ikke indebar statsstøtte i medfør af EF-traktaten.

(30) Hvad endelig angår den omstændighed, at ingen virksomhed, der falder ind under aktivitetsnomenklaturen "fremstilling og forarbejdning af jern og stål - EKSF" ifølge de franske myndigheder var omfattet af ordningen (jf. betragtning 19) i januar 2001, udelukker det ikke, at EKSF-virksomheder eller deres filialer tidligere har været omfattet heraf eller kan blive det i fremtiden.

6. KONKLUSIONER

(31) Den omhandlede ordning finder ikke almindelig anvendelse og kan give anledning til, at der ydes statsstøtte til fordel for visse virksomheder. Den udgør således en statsstøtte i henhold til fællesskabsreglerne og er, i det omfang den begunstiger EKSF-jern- og stålvirksomheder, i strid med EKSF-traktatens artikel 4, litra c). Desuden finder ingen af undtagelserne i kodeksen for støtte til jern- og stålindustrien anvendelse i det foreliggende tilfælde.

(32) Hvis Kommissionen konstaterer, at der er ydet en statsstøtte, som er uforenelig med fællesmarkedet, vil den normalt pålægge medlemsstaten at tilbagesøge støtten, medmindre et sådant krav vil være i strid med et fællesskabsretligt grundprincip.

(33) I den foreliggende sag bemærker Kommissionen, at den to gange(11) har konkluderet, at den omhandlede ordning ikke indebar statsstøtte i medfør af EF-traktaten. Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at selv de mest forsigtige og velinformerede jern- og stålvirksomheder ikke kunne have forudset, at de omhandlede skattemæssige bestemmelser var at betragte som statsstøtteforanstaltninger i strid med EKSF-traktatens artikel 4, og at de med god ret kunne påberåbe sig princippet om den berettigede forventning. Kommissionen finder derfor ikke, at det bør pålægges medlemsstaten at tilbagesøge den støtte, der er ydet før vedtagelsen af denne beslutning -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den støtte, som Frankrig i henhold til artikel 39 g, litra A og D, i Code général des impôts har ydet til fordel for EKSF-jern- og stålvirksomheder, som er skattepligtige i Frankrig, er uforenelig med fællesmarkedet for kul og stål.

Artikel 2

Frankrig træffer uophørligt alle nødvendige foranstaltninger for at udelukke, at EKSF-jern- og stålvirksomheder, som er skattepligtige i Frankrig, omfattes af de i artikel 1 omhandlede støtteforanstaltninger.

Artikel 3

Frankrig underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 21. november 2001.

På Kommissionens vegne

Mario Monti

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 338 af 28.12.1996, s. 42.

(2) EFT C 160 af 2.6.2001, s. 12.

(3) EFT C 329 af 31.10.1997, s. 4.

(4) Jf. fodnote 2.

(5) Sml. 1961, s. 3.

(6) EFT C 384 af 10.12.1998, s. 3.

(7) Sml. 1969, s. 523.

(8) Sml. 1988, s. 2855.

(9) Punkt 21 og 22 i den førnævnte meddelelse fra Kommissionen (jf. fodnote 6).

(10) Domstolens dom af 26. september 1996, sag C-241/94, Frankrig mod Kommissionen, Sml. 1996-I, s. 4551, præmis 23 og 24, og af 1. december 1998, sag C-200/97, Ecotrade mod Altiforni og Ferriere di Servola, Sml. 1998-I, s. 7907, præmis 40.

(11) Kommissionens beslutning 73/263/EØF af 25. juli 1973 om de skattemæssige fordele, som i henhold til artikel 34 i den franske lov nr. 65-566 af 12. juli 1965, samt til cirkulæret af 24. marts 1967 gives franske virksomheder, som opretter afdelinger i udlandet (EFT L 253 af 10.9.1973, s. 10) og beslutning af 30. september 1992 (EFT C 3 af 7.1.1993, s. 2. Jf. støttesag NN 96/92, s. 5).