*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 9. marts 1983

om den italienske regerings braendstoftilskud til sicilianske fiskere

(Den italienske tekst er den eneste autentiske)

(83/246/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 100/76 af 19. januar 1976 om den faelles markedsordning for fiskerivarer (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 3443/80 (2), saerlig artikel 26, og Raadets forordning (EOEF) nr. 3796/81 (3), der fra den 1. juni 1982 traadte i stedet for forordning (EOEF) nr. 100/76, saerlig artikel 28,

efter i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, under henvisning til disse bemaerkninger, og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Regionen Sicilien har siden 1973 ydet braendstoftilskud til fiskeriet; Kommissionen fik foerst meddelelse om dette tilskud i december 1977 i forbindelse med, at det blev viderefoert til ogsaa at gaelde i 1978; Kommissionen havde som foelge af de usaedvanligt store prisstigninger og prisen paa energi ved udgangen af 1973 og begyndelsen af 1974 givet medlemsstaterne tilladelse til at yde tilskud af denne art i 1974 og 1975;

Kommissionen gav tilladelse til, at det sicilianske tilskud blev ydet i 1978, og baserede sin beslutning paa, at markedssituationen for fiskerivarer paa Sicilien var saaledes, at dette tilskud ikke syntes at ville paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne;

i begyndelsen af 1979 gav de italienske myndigheder Kommissionen meddelelse om to sicilianske lovforslag, hvoraf det ene vedroerte viderefoerelse af braendstoftilskuddet til ogsaa at gaelde i 1979 og det andet ivaerksaettelse af strukturforanstaltninger med henblik paa rationalisering af fiskeriet paa Sicilien; som foelge af det sidstnaevnte forslag gav Kommissionen i juni 1979 tilladelse til at braendstoftilskuddet blev viderefoert til ogsaa at gaelde i 1979, men kraevede samtidig, at dette tilskud snarligt blev ophaevet;

i januar 1980 gav Kommissionen tilladelse til, at braendstoftilskuddet blev viderefoert, til at gaelde indtil den 30. juni 1980, saaledes som planlagt af de sicilianske myndigheder; Kommissionen understregede imidlertid, at den som foelge af ivaerksaettelsen af strukturforanstaltningerne i begyndelsen af 1980 og i betragtning af udviklingen i konkurrencesituationen ikke fandt det hensigtsmaessigt at viderefoere dette tilskud ud over den 30. juni;

den italienske regering gav i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, ved skrivelse af 26. august 1980 og 10. december 1980 fra sin faste repraesentation ved De europaeiske Faellesskaber Kommissionen meddelelse om, at regionen Sicilien havde til hensigt at viderefoere braendstoftilskuddet til fiskeriet, som gjaldt indtil 30. juni 1980, til ogsaa at gaelde i andet halvaar af 1980;

tilskuddet var paa 100 lire/kg forbrugt braendstof, og budgettet i forbindelse med tilskuddet var fastsat til 5 mia lire;

den italienske regering gav i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, ved skrivelse af 6. april 1981 fra sin faste repraesentation ved De europaeiske Faellesskaber Kommissionen meddelelse om, at den ville viderefoere dette braendstoftilskud til ogsaa at gaelde i 1981;

selve tilskudsprincippet var ikke aendret, men tilskuddet var blevet forhoejet til 150 lire/kg braendstof, og budgettet i forbindelse hermed var fastsat til 14 mia lire for 1981;

den italienske regering gav i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 3, ved skrivelse af 21. januar 1982 fra sin faste repraesentation ved De europaeiske Faellesskaber meddelelse om, at de sicilianske myndigheder havde til hensigt at forhoeje og samtidig viderefoere det regionale braendstoftilskud til fiskeriet, som blev ydet i 1981, til ogsaa at gaelde i 1982;

tilskuddet skulle forhoejes fra 150 til 250 lire/kg, og budgettet i forbindelse hermed var fastsat til 25 mia lire;

efter en foerste gennemgang fandt Kommissionen, at tilskuddet var en driftsstoette, der ydedes uden reel modydelse fra de begunstigedes side, at det havde en betydelig direkte indvirkning paa konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne, hvorfor det ikke var foreneligt med faellesmarkedet som omhandlet i traktatens artikel 92; foelgelig besluttede Kommissionen at ivaerksaette proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, og gav med henblik herpaa ved skrivelse af 9. februar 1981, 12 juni 1981 og 22. marts 1982 den italienske regering en frist til at fremsaette sine bemaerkninger;

II

i sit svar til Kommissionen af 6. april 1981, 21. januar 1982 og 2. april 1982 begrundede den italienske regering viderefoerelsen af stoetten ud over den 30. juni 1980 med krisen inden for fiskeriet, som navnlig skyldtes, at der ikke eksisterede fiskeriaftaler med de andre kyststater, hvilket havde medfoert en maerkbar nedgang i ressourcerne, at produktionsomkostningerne var stigende, at der konstant maatte opsoeges nye fangstpladser, hvilket oegede udrejsernes varighed, og at de strukturforanstaltninger, som blev vedtaget i 1980 noedvendigvis kun blev gennemfoert langsomt; den italienske regering holdt fast ved, at det drejede sig om en saerforanstaltning, til trods for at den var blevet forlaenget; forlaengelserne begraensede sig i oevrigt til perioder paa seks maaneder eller hoejst et aar; regeringen understregede, at Italiens voksende handelsunderskud for fiskerivarers vedkommende afspejlede italiensk fiskeris voksende vanskeligheder og udelukkede enhver forestilling om konkurrence mellem de italienske fiskere og de oevrige fiskere i Faellesskabet; regeringen meddelte i sit svar af 2. april 1982, at tilskuddet for 1982 alligevel ikke ville blive aendret og fortsat ville vaere paa 150 lire/kg braendstof; endelig fandt den italienske regering, at Kommissionens argumenter for at godkende det sicilianske braendstoftilskud indtil udgangen af foerste halvaar af 1980, fortsat var fuldt gyldige;

flere medlemsstater og andre interesserede parter har fremsendt deres bemaerkninger til Kommissionen; visse medlemsstater og fagorganisationer deler Kommissionens opfattelse, og andre medlemsstater findet, at fravaeret af en faelles fiskeripolitik kan faa medlemsstaterne til at indfoere stoette for at undgaa, at den nuvaerende situation forvaerres; flere fagorganisationer har udtrykt oenske om, at der sker en harmonisering af tilskuddene til fiskeriet inden for Faellesskabet;

III

tilskuddet paa 100 lire/kg braendstof i andet halvaar af 1980 og tilskuddet paa 150 lire/kg braendstof i 1981 og 1982 har direkte indflydelse paa de begunstigedes produktionsomkostninger og har givet dem en vis fordel frem for de oevrige fiskere i Faellesskabet;

da dette tilskud er blevet ydet siden 1973, drejer det sig ikke laengere om et ekstraordinaert tilskud; Kommissionen gjorde det klart over for den italienske regering, at den ikke fandt det hensigtsmaessigt, at braendstoftilskuddet blev viderefoert ud over den 30. juni 1980;

kriseproblemerne inden for det italienske fiskeri kan bedre overvindes ved hjaelp af strukturforanstaltninger, navnlig de foranstaltninger, som omhandles i den lov om rationalisering af fiskeriet paa Sicilien, som Kommissionen har godkendt; selv om den italienske import af fiskerivarer er stigende, ophaever det ikke tilskuddets indvirkning paa samhandelen inden for Faellesskabet og paa konkurrencen; tvaertimod viser den staerke stigning i Siciliens eksport til de oevrige medlemsstater, at tilskuddet har medvirket til at forbedre konkurrenceevnen;

tilskuddet udgjorde 40 % af braendstofprisen i juli 1980, 52 % i juli 1981 og 40 % i juli 1982;

samhandelen inden for Faellesskabet med fiskerivarer til konsum er stor og tegner sig for ca. 30 % af hele Faellesskabets samlede landinger til konsum; af forsyningerne til det italienske marked stammer ca. 60 % fra landets egne fangster, ca. 30 % fra import fra tredjelande og ca. 10 % fra import fra andre medlemsstater; Italien eksporterer 20 % af sin produktion, heraf halvdelen til de oevrige medlemsstater;

endvidere er alle fiskerne i EF i de seneste aar blevet udsat for staerkt stigende braendstofpriser, og at der er en betydelig konkurrence paa Faellesskabets marked for fiskerivarer;

IV

det fremgaar af ovenstaaende, at den af den italienske regering indfoerte stoette vil kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller risikere at fordreje konkurrencen, jf. EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1;

i henhold til EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1, er stoette, der svarer til de kriterier, der er omhandlet deri, principielt uforenelig med faellesmarkedet; i stk. 3, der omhandler de eneste undtagelser herfra, der er relevante for det foreliggende tilfaelde, fremhaeves det, at stoetten skal vaere i Faellesskabets interesse og ikke til fordel for en bestemt sektor i en medlemsstat; disse undtagelsesbestemmelser skal fortolkes snaevert ved undersoegelsen af enhver regional eller sektorbestemt stoetteordning eller af ethvert enkelttilfaelde af anvendelse af generelle stoetteordninger; undtagelse kan kun indroemmes, saafremt Kommissionen kan fastslaa, at stoetten er noedvendig for gennemfoerelse af et af de maal, der er omhandlet i naevnte bestemmelser;

indroemmes der saadanne undtagelser for stoette, uden at en saadan undtagelse kan fastslaas, er det ensbetydende med at give samtykke til begraensning i samhandelen mellem medlemsstaterne og til fordrejning af konkurrencen til skade for Faellesskabet og derigennem indroemme visse medlemsstater uberettigede fordele;

det har i det foreliggende tilfaelde ikke kunnet fastslaas, at en saadan modydelse foreligger, og den italienske regering har ikke kunnet begrunde og Kommissionen ikke kunnet paavise, at den paagaeldende stoette opfylder betingelserne for anvendelse af en af undtagelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3;

der er klart ikke tale om en stoette til fremme af udviklingen i visse omraader, hvorfor traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) ikke kan anvendes, og heller ikke litra c) for saa vidt angaar de regionale aspekter;

stoetten udgoer ikke et betydeligt projekt af faelleseuropaeisk interesse og vil ikke kunne afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den italienske oekonomi; traktatens artikel 92, stk. 3, litra b), finder foelgelig ikke anvendelse;

braendstofstoette ydes med henblik paa at reducere driftsudgifterne ved forskellige produktionsmidler og er derfor en driftsstoette uden varig virkning paa modtagernes oekonomiske situation; Kommissionen har generelt altid modsat sig saadanne former for stoette, idet de saedvanligvis ikke i sig selv opfylder betingelserne for at falde ind under undtagelsen i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), som foelge af, at de ikke er til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene som omhandlet i denne bestemmelse;

Kommissionen har i sin meddelelse til Raadet af 25. maj 1978 om sin politik med hensyn til stoette til enkelte sektorer klart givet udtryk for, at der til ydelse af midlertidig stoette med henblik paa at afhjaelpe sociale og arbejdsmarkedsmaessige problemer som foelge af en krise boer knyttes maalsaetninger for omstrukturering af den paagaeldende sektor og betingelser om, at modtagerne traeffer forholdsregler med henblik paa at lette disse maalsaetningers gennemfoerelse; dette er ikke tilfaeldet for saa vidt angaar den paagaeldende stoette;

det fremgaar af ovenstaaende, at den paagaeldende stoette ikke opfylder betingelserne for at falde ind under en af undtagelserne i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 3 -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Det braendstoftilskud, som den italienske regering havde planlagt at yde til sicilianske fiskere i andet halvaar af 1980, i 1981 og 1982, er uforeneligt med faellesmarkedet i henhold til EOEF-traktatens artikel 92. Der maa derfor for fremtiden ikke ydes et saadant tilskud.

Artikel 2

Den italienske Republik underretter senest en maaned efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den italienske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 9. marts

Paa Kommissionens vegne

Giorgios CONTOGEORGIS

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. L 20 af 28. 1. 1976, s. 1.

(2) EFT nr. L 359 af 31. 12. 1980, s. 13.

(3) EFT nr. L 379 af 31. 12. 1981, s. 1.