INDHOLD "" ID="1">1. Indledning> ID="2">1.1 - 1.5 "> ID="1"> Beskrivelse af toldomraadet> ID="2">1.6 - 1.11"> ID="1"> Rettens undersoegelse> ID="2">1.12 - 1.16"> ID="1">2. »Omraader omfattet af tilbagebetalingsordningen«> ID="2">2.1 - 2.2 "> ID="1"> OEen Man> ID="2">2.3 - 2.6 "> ID="1"> Andorra> ID="2">2.7 - 2.13"> ID="1"> Det oestrigske omraade Jungholz> ID="2">2.14 - 2.15"> ID="1"> Det oestrigske omraade Mittelberg> ID="2">2.16 - 2.17"> ID="1"> Fyrstendoemmet Monaco> ID="2">2.18 - 2.21"> ID="1"> Republikken San Marino> ID="2">2.22 - 2.30"> ID="1"> Kanaloeerne> ID="2">2.31 - 2.35"> ID="1"> Komparativ analyse af tilbagebetalingsordningerne> ID="2">2.36 - 2.40"> ID="1">3. »Territoriale frizoner«> ID="2">3.1 - 3.4 "> ID="1"> Gex og Haute Savoie> ID="2">3.5 - 3.14"> ID="1"> Gorizia> ID="2">3.15 - 3.21"> ID="1"> Livigno kommune> ID="2">3.22 - 3.27"> ID="1"> Valle d'Aosta> ID="2">3.28 - 3.30"> ID="1"> Konklusion> ID="2">3.31"> ID="1">4. De saerlige samhandelsordninger> ID="2">4.1 - 4.3 "> ID="1"> Samhandelen mellem Alto Adige og Tyrol> ID="2">4.4 - 4.8 "> ID="1"> Samhandelen mellem Danmark og henholdsvis Faeroeerne og Groenland> ID="2">4.9 - 4.10"> ID="1"> Samhandelsordninger mellem Den Franske Republik og Maghreb-landene (Marokko, Tunesien og Algeriet)> ID="2">4.11 - 4.13"> ID="1"> Den tidligere tyske indenrigshandel> ID="2">4.14 - 4.21"> ID="1"> Protokollen vedroerende toldkontingent for indfoersel af bananer i Forbundsrepublikken Tyskland> ID="2">4.22 - 4.31"> ID="1"> Tysk samhandel med COMECON-landene> ID="2">4.32 - 4.36"> ID="1"> De Kanariske OEers samhandel med resten af Spanien> ID="2">4.37 - 4.43"> ID="1"> Ceutas og Melillas samhandel med resten af Spanien> ID="2">4.44 - 4.47"> ID="1"> Det Forenede Kongerige/import af smoer fra New Zealand> ID="2">4.48 - 4.49"> ID="1"> Konklusion> ID="2">4.50 - 4.53"> ID="1">5. Territorialfarvande, indre farvande og luftrum> ID="2">5.1 - 5.8 "> ID="1"> Skibe> ID="2">5.9 - 5.12"> ID="1"> Fly> ID="2">5.13 - 5.15"> ID="1"> Konklusion> ID="2">5.16 "> ID="1">6. Andre europaeiske territorier, omraader og stater og medlemsstaternes oversoeiske territorier> ID="2">6.1 "> ID="1"> Det tyske omraade Buesingen> ID="2">6.2 "> ID="1"> Kommunen Campione d'Italia> ID="2">6.3 "> ID="1"> De franske oversoeiske departementer> ID="2">6.4 - 6.5 "> ID="1"> Mayotte, St. Pierre og Miquelon og de franske oversoeiske territorier> ID="2">6.6 - 6.9 "> ID="1"> Den tyske oe Helgoland> ID="2">6.10 - 6.12"> ID="1"> Gibraltar> ID="2">6.13 - 6.15"> ID="1"> Athos-bjerget> ID="2">6.16 - 6.18"> ID="1"> Vatikanstaten> ID="2">6.19 - 6.23"> ID="1">7. Afsluttende bemaerkninger og henstillinger> ID="2">7.1 - 7.3 " ID="2">Side" ID="1">Bilag I: Liste over medlemsstaternes oversoeiske lande og territorier> ID="2">24"> ID="1">Bilag II: Sammenligning af told og afgifter pr. indbygger - OEen Man, Monaco, Mittelberg, San Marino og Andorra> ID="2">25"> ID="1">Kommissionens svar> ID="2">27">

SAERBERETNING NR. 2/93 om Faellesskabets toldomraade og samhandelsaftaler i forbindelse hermed med Kommissionens svar (93/C 347/01)

1. INDLEDNING

1.1. I artikel 8 A i Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab defineres det indre marked som et omraade uden indre graenser med fri bevaegelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital i overensstemmelse med bestemmelserne i denne Traktat.

1.2. Virkeliggoerelsen af det indre marked i 1993 forudsaetter en konsekvent og meget homogen toldunion. Denne beretning omhandler saerlige territoriale forhold i lyset af dette krav om ensartethed.

1.3. EF er en toldunion, og der er ingen toldmaessige hindringer mellem dets medlemslande. Told ved Faellesskabets ydre graenser, som er faelles for alle medlemsstaterne, sikrer, at der for varer, der kommer ind i Faellesskabet fra tredjelande, opkraeves samme toldsats, uanset hvor indfoerslen finder sted. Der er fri bevaegelighed for varer mellem medlemsstaterne, og der skal ikke betales yderligere told, enten fordi de har deres oprindelse i en medlemsstat, eller fordi der allerede er betalt told paa indfoerselsstedet.

1.4. Alle former for told og afgifter paa afgiftspligtige varer, der indfoeres fra tredjelande, er en del af Faellesskabets egne indtaegter. Told og afgifter udgjorde 14 500 mio. ECU eller 26 % af Faellesskabernes samlede egne indtaegter i 1991.

1.5. For at denne toldunion kan fungere sikkert og konsekvent, skal der vaere et velafgraenset omraade, inden for hvilket samtlige toldregler anvendes ens. Faellesskabets territoriale omraade er defineret i Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, de enkelte tiltraedelsesakter og i diverse protokoller(1) ()

.

Beskrivelse af toldomraadet

1.6. Det geografiske omraade, inden for hvilket Faellesskabets toldregler skulle gaelde, blev foerste gang defineret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1496/68 og senere ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84. I denne forordning gives et »billede« af Faellesskabets davaerende toldomraade. Denne forordnings artikel 1 blev aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 319/85 og senere ved tiltraedelsesakten for Spanien og Portugal.

1.7. Toldomraadet omfatter naesten hele de tolv medlemsstaters europaeiske omraade, men dermed er sagen paa ingen maade afklaret. Flere medlemsstater har gennem tiderne knyttet baand og indgaaet traktater, som i nogle tilfaelde beroerer toldspoergsmaal, og herunder begreberne varernes fri bevaegelighed og fastlaeggelsen af egne indtaegter.

1.8. I Rom-Traktaten og de senere tiltraedelsesakter maatte der tages hensyn til saadanne forhold. Der maatte f.eks. saaledes tages hensyn til den tyske indenrigshandel mellem Forbundsrepublikken og den tidligere Tyske Demokratiske Republik, og til det forhold at andre omraader, saasom OEen Man og Kanaloeerne blev en del af toldomraadet men ikke af selve Faellesskabet. Desuden gaelder der for en raekke andre territorier, omraader, enklaver og uafhaengige stater saerordninger som foelge af deres saerlige forbindelse til en eller flere medlemsstater.

1.9. Toldomraadet omfatter foelgende omraader:

a) Kanaloeerne og OEen Man

b) de franske oversoeiske departementer Guadeloupe, Fransk Guinea, Martinique og Réunion

c) de oestrigske omraader Jungholz og Mittelberg

d) Fyrstendoemmet Monaco

e) Republikken San Marino

f) de spanske Kanariske OEer (fra den 1. juli 1991)

g) og medlemsstaternes territoriale farvande, indre farvande og luftrum.

1.10. Der er endvidere en raekke andre omraader, som er omfattet af toldomraadet, men hvor anvendelsen af Faellesskabets toldregelsaet er begraenset som foelge af saerordninger i medfoer af forskellige traktater. Det drejer sig om foelgende omraader:

a) »frizonerne« Pays de Gex og Haute Savoie i Frankrig

b) Alto Adige, Valle d'Aosta og Gorizia-omraadet i Italien

c) den Theokratiske Republik Athos-bjerget i Graekenland.

1.11. Foelgende omraader er ikke omfattet af toldomraadet, men der er indgaaet saerordninger mellem dem og Faellesskabet:

a) Andorra

b) Faeroeerne og Groenland

c) Helgoland og det tyske omraade Buesingen

d) de italienske kommuner Livigno og Campione d'Italia samt den til italiensk omraade hoerende del af Luganosoeen mellem bredden og den politiske graense for den mellem Ponte Tresa og Porte Ceresio beliggende zone

e) de spanske nordafrikanske enklaver Ceuta og Melilla

f) Gibraltar

g) Vatikanstaten

h) medlemsstaternes oversoeiske lande og territorier (en fortegnelse herover findes i bilag I til beretningen).

Rettens undersoegelse

1.12. Et af hovedmaalene med Rettens undersoegelse var at identificere de omraader eller forhold, hvor en saerlig status har vaesentlige finansielle foelger for Faellesskabets traditionelle egne indtaegter. Det viste sig, at der ikke findes en »standard«-EF-ordning for behandling af saerlige forhold, selv inden for en og samme medlemsstat. Nogle meget ens forhold er blevet behandlet fuldstaendig forskelligt.

1.13. Beretningen omhandler forhold, der i store traek er ens, saaledes at der kan foretages en komparativ vurdering. Den omhandler ogsaa en raekke handelsaftaler mellem enkelte medlemsstater og tredjelande, for saa vidt som de er undtagelser fra reglerne om fri omsaetning af varer i et samlet toldomraade (Traktatens artikel 9 og 10). Toldomraadet omfatter endvidere medlemsstaternes territorialfarvande, indre farvande og luftrum. Dette aspekt behandles ogsaa i beretningen.

1.14. En beskrivelse af toldbehandlingen af en raekke oversoeiske territorier og uafhaengige stater er endvidere medtaget, fordi der er tale om saertilfaelde set i forhold til Faellesskabets toldomraade.

1.15. Ud over skriftlige forespoergsler vedroerende samtlige medlemsstater blev der foretaget droeftelser og aflagt revisionsbesoeg paa udvalgte steder/kontorer i Forbundsrepublikken Tyskland, Spanien, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige. Undersoegelsen omfattede et betydeligt efterforskningsarbejde, nogle gange af historisk art. Retten takker for den bistand, den har modtaget fra Kommissionen og myndighederne i alle medlemsstaterne og for det udmaerkede samarbejde.

1.16. Opmaerksomheden henledes paa det forhold, at toldomraadet ikke noedvendigvis er det samme som moms- og punktafgiftsomraadet. Moms behandles kun overfladisk. Beretningen omhandler ikke EF-frizoner og -frilagre etableret i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 2504/88, som hovedsagelig tager sigte paa fremme af udenrigshandel og gennemfoerelsen af EF's handelspolitik. 2. »OMRAADER OMFATTET AF TILBAGEBETALINGSORDNINGEN«

2.1. En raekke medlemsstater havde toldunioner med andre lande, foer de blev medlemmer af EF. EF har ogsaa toldunionsordninger med nogle tredjelande. Denne del omhandler de ordninger, der indebaerer deling af indirekte afgifter i de tilfaelde, hvor told og afgifter, der kan henfoeres til det paagaeldende omraade, tilbagebetales af medlemsstaten eller EF.

2.2. Det drejer sig om foelgende ordninger mellem:

a) Det Forenede Kongerige og OEen Man

b) Faellesskabet og Andorra

c) Frankrig og Monaco

d) Italien og San Marino

e) Forbundsrepublikken Tyskland og de oestrigske omraader Jungholz og Mittelberg.

Ordningerne vedroerende OEen Man behandles foerst og anvendes som sammenligningsgrundlag. Der gives ogsaa en beskrivelse af forholdene vedroerende Kanaloeerne, selv om der ikke er tale om deling af indirekte afgifter. OEernes status minder imidlertid meget om de oevrige omraaders.

OEen Man

2.3. OEen Man (572 km2) med 64 569 indbyggere har en saerlig forbindelse til Det Forenede Kongerige. Det er et gammelt kongedoemme med egne love, egen regering og eget retssystem. OEen Man kan beskrives som et uafhaengigt territorium under den britiske krone, der ikke hoerer til Det Forenede Kongerige. OEen Man har siden 1966 haft egne indtaegter og vaeret ansvarlig for sine egne udgifter. Den britiske regering drev OEen Mans told- og afgiftstjeneste fra 1765 til 1980. Med told- og afgiftsaftalen og »Isle of Man Act« af 1979 blev driften heraf overfoert til OEen Mans regering.

2.4. I medfoer af aftalen anvender OEen Man og Det Forenede Kongerige med faa mindre undtagelser samme told- og afgiftssatser. De to lande kan derved fungere som et faelles omraade i skatte- og afgiftsoejemed. OEen Man anvender toldprocedurer, der fuldstaendig svarer til Det Forenede Kongeriges, anvender EF's toldtarif og foelger alle Faellesskabets regler og bestemmelser paa toldomraadet. OEen Man kan saaledes vaere omfattet af Faellesskabets toldomraade [artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84] uden at vaere en del af selve Faellesskabet.

2.5. Som foelge af denne gamle aftale mellem OEen Man og Det Forenede Kongerige har der eksisteret en finansiel ordning vedroerende indtaegter fra indirekte afgifter siden den sidste del af det 19. aarhundrede. Denne aftale, der er kendt som »Common Purse«, sikrer i store traek, at hvis indtaegterne fra indirekte afgifter, der reelt er opkraevet paa OEen Man, ikke afspejler oeens egen andel - beregnet paa grundlag af befolkning og forbrug - af OEen Mans og Det Forenede Kongeriges samlede indtaegter, overfoeres den indtaegtssaldo, der kan henfoeres til OEen Man ud fra de samlede indtaegter opkraevet i Det Forenede Kongerige, til OEen Mans regering. I disse kombinerede indtaegter indgaar told og landbrugsimportafgifter fastlagt som Faellesskabernes egne indtaegter.

2.6. Protokol 3 til tiltraedelsesakten for Det Forenede Kongerige daekker ikke udtrykkeligt behandling af told og landbrugsafgifter direkte opkraevet af OEen Man, og der er heller ingen bestemmelser om told og afgifter, der opkraeves i Det Forenede Kongerige, men som overfoeres til OEen Man som en del af dennes egen andel af told og afgifter. I 1974 opnaaede Det Forenede Kongeriges regering Kommissionens godkendelse af den metode, der anvendtes til beregning og fradrag af de told- og landbrugsimportbeloeb, der overfoertes til OEen Man af det samlede beloeb, der blev opgivet som egne indtaegter. I 1991 indebar disse ordninger overfoersel af 2 402 672 UKL (3 355 139 ECU) i told og afgifter til OEen Man. OEen Man bidrager saaledes ikke til Faellesskabets midler (og er heller ikke berettiget til at modtage saadanne midler).

Andorra

2.7. Fyrstendoemmet Andorra (495 km2) med en befolkning paa ca. 50 000 stammer tilbage fra 1278. Det uafhaengige fyrstendoemme »Les Vallées d'Andorre« er beliggende midt i Pyrenaeerne og graenser op til Frankrig og Spanien. Det er ikke en del af Faellesskabet og er heller ikke omfattet af Faellesskabets toldomraade.

2.8. Ved Raadets afgoerelse af 26. november 1990(2) ()

blev der indgaaet en aftale om toldunionen mellem EF og Andorra, som traadte i kraft den 1. juli 1991. Paa handelsomraadet omfatter aftalen foelgende vaesentlige punkter:

a) Kun varer henhoerende under kapitel 25 til 97 i Det Harmoniserede System er omfattet af aftalen.

b) Varer under disse positioner, som er produceret i Faellesskabet eller som er overgaaet til fri omsaetning i Faellesskabet, anses for at vaere overgaaet til fri omsaetning i Andorra og omvendt.

c) Andorra har vedtaget alle gaeldende EF-toldregler og bestemmelser vedroerende indfoersel af varer fra tredjelande, herunder told, og alle Faellesskabets forbud og restriktioner.

d) Hvad angaar forarbejdede landbrugsvarer, som henhoerer under disse kapitler, paalaegges der ingen afgifter paa det faste element; det variable element forbliver gaeldende.

e) Kvantitative restriktioner ved indfoersel og udfoersel samt foranstaltninger med tilsvarende virkning mellem Faellesskabet og Fyrstendoemmet Andorra er afskaffet.

f) Varer henhoerende under kapitel 1 til 24 i Det Harmoniserede System og med oprindelse i Fyrstendoemmet Andorra fritages for told ved indfoersel i Faellesskabet. Bevaegelserne kontrolleres ved anvendelse af varecertifikater i forbindelse med praeferenceindfoersler (certifikat EUR.1) eller for saa vidt angaar forsendelser af lav vaerdi af varer med oprindelsesstatus ved anvendelse af faktura med erklaering.

g) Der gaelder saerlige bestemmelser for rejsende. Der er indroemmet en undtagelse fra den normale fritagelse for varer fra tredjelande for varer henhoerende under kapitel 25 til 97, som koebes af Faellesskabet eller Andorra, og for hvilke der er betalt told. Den samlede vaerdigraense for varer omfattet af fritagelsen for importafgifter, omsaetningsafgifter og punktafgifter er fastsat til tre gange vaerdigraensen for den afgiftsfritagelse, der indroemmes ved indrejse fra tredjelande. Der gaelder kvantitative begraensninger for fritagelse for tobak, alkohol og parfume svarende til den graense, der gaelder for varer, for hvilke told og afgifter er erlagt i EF.

2.9. Ifoelge artikel 8 i aftalen mellem EOEF og Andorra bemyndiges Faellesskabet til paa Fyrstendoemmet Andorras vegne at toldbehandle varer fra tredjelande, der er bestemt til fri omsaetning i Fyrstendoemmet Andorra.

2.10. Der er nedsat en blandet komité, der har til opgave at forvalte aftalen og paase, at den gennemfoeres paa rette maade. En af komitéens vaesentligste opgaver er at fastsaette ordninger for overdragelse af opkraevede importafgifter til Andorras statskasse og at bestemme den procentdel, Faellesskabet skal indeholde til daekning af administrationsomkostningerne. Retten har bemaerket, at den blandede komité paa moedet den 12. juli 1991 vedtog, at der skulle fradrages 10 % til daekning af administrationsudgifter (jf. endvidere punkt 2.36-2.40 om Rettens bemaerkninger om overdragelse paa grundlag af »opkraevede afgifter«).

2.11. Turisttrafikken omfatter ca. 10 millioner rejsende pr. aar, heraf ca. 7 millioner via Spanien og 3 millioner via Frankrig. Hovedparten af de varer, der indfoeres i Andorra er ikke beregnet paa forbrug i Fyrstendoemmet men til salg til disse turister, hvoraf en stor del kommer fra Faellesskabet. De spanske myndigheder anslaar, at saa meget som 90 % af varerne fra tredjelande ender med at blive genindfoert i Spanien.

2.12. Med den nye aftale vil en raekke af problemerne med lokal toldkontrol med disse turister til en vis grad vaere afklaret, for saa vidt som stoerre fritagelser for rejsende indebaerer, at en del af det, der foer blev smuglet eller forsoegt smuglet, nu kan indfoeres legalt. Retten bemaerkede under den stedlige revision, at der i 1989, dvs. forud for toldaftalen, blev opkraevet ca. 3 mio. FF (431 445 ECU) fra rejsende ved graensen mellem Andorra og Frankrig og 112 mio. PTA (863 744 ECU) ved graensen mellem Andorra og Spanien i egne indtaegter hidroerende fra told og afgifter.

2.13. Afgiftsfritagelsen i hele Faellesskabets omraade for varer med oprindelse i Andorra har loest et problem for de franske og spanske toldmyndigheder. I henhold til de tidligere aftaler blev varer fra Andorra indfoert som praeferenceindfoersler i Frankrig og Spanien men ikke i resten af Faellesskabet. Der var derfor altid et problem med varer fra Andorra, der blev videresendt til en bestemmelse i en anden medlemsstat. Med aftalen mellem EOEF og Andorra er dette problem nu blevet loest.

Det oestrigske omraade Jungholz

2.14. Jungholz kommune med sine 282 indbyggere er beliggende mellem Fuessen og Sonthofen og er en del af OEstrigs nationale omraade. Jungholz er ikke en del af Faellesskabet men er omfattet af Faellesskabets toldomraade [Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84, artikel 2]. Med tolduniontraktaten af 3. maj 1868 mellem OEstrig-Ungarn og Bayern om anerkendelse af det faktum, at kommunen geografisk reelt er omgivet af tysk omraade, blev Jungholz omfattet af det tyske toldomraade.

2.15. I henhold til artikel 14 i traktaten af 1868 er OEstrig berettiget til en forholdsmaessig del af nettoprovenuet af toldindtaegterne paa hele det tyske omraade. Den oestrigske regering gav imidlertid afkald paa betaling af denne andel i en saerlig erklaering ved indgaaelsen af traktaten.

Det oestrigske omraade Mittelberg

2.16. Mittelberg kommune (Kleines Walsertal) er beliggende sydvest for Obersdorf i en dal, hvortil det er umuligt at komme ad landevej fra OEstrig. Det er kun muligt at komme ind i dalen fra den bayerske side. Denne saerlige geografiske beliggenhed foerte til, at den oestrigske kommune Mittelberg blev tilsluttet det tyske riges toldunion ved den tysk-oestrigske traktat af 2. december 1890. Mittelberg har 4 968 indbyggere.

2.17. Mittelberg er ikke en del af Faellesskabet men er omfattet af Faellesskabets toldomraade [Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84, artikel 2]. Ifoelge artikel 12 i traktaten af 1890 er OEstrig berettiget til en del af indtaegterne fra indirekte afgifter opkraevet af de tyske toldmyndigheder. Denne andel er beregnet paa grundlag af de beregnede beloeb pr. capita for hele Forbundsrepublikken Tysklands toldomraade. Den andel, der burde betales til OEstrig, er den, der svarer til Mittelbergs befolkning. I 1991 blev der saaledes indeholdt 526 375,08 DM (258 593,62 ECU) i det beloeb, der blev overdraget til Faellesskaberne.

Fyrstendoemmet Monaco

2.18. Monaco (1,46 km2) er et tredjeland med en befolkning paa 25 000. Monaco er ikke en del af Faellesskabet men er omfattet af Faellesskabets toldomraade. Retsgrundlaget for denne status er den toldkonvention, der blev undertegnet af Den Franske Republik og Fyrstendoemmet Monaco den 18. maj 1963. I henhold til denne konvention er den franske administration ansvarlig for toldkontrol af Monacos nationale omraade og i saerdeleshed ansvarlig for opkraevning af told og afgifter og visse punktafgifter. Saadan told og saadanne afgifter opfoeres i det franske nationalregnskab. De franske myndigheder beregner efterfoelgende hvert aar den andel, der vedroerer Monaco. Denne andel overfoeres til Monaco i loebet af det foelgende aar, og samtidig foretager de franske myndigheder et fradrag i det beloeb i egne indtaegter, der skal overdrages til Kommissionen.

2.19. Beregningsmetoden for told og afgifter, der overfoeres til det monegaskiske budget er fastsat i afsnit II af den protokol, der er et bilag til den fransk-monegaskiske toldkonvention af 1963. Det bestemmes heri, at den franske regering hvert aar overfoerer et beloeb til Fyrstendoemmets finansforvaltning, og at dette beloeb fastsaettes ved at multiplicere det aarlige provenu fra told, afgifter m.v. som omhandlet i konventionens artikel 7 efter anvendelse af en koefficient, der er fastsat ved en faelles aftale, med det tal, der afspejler forholdet mellem Fyrstendoemmets befolkningstal paa den ene side og hovedlandet Frankrigs og Fyrstendoemmets samlede befolkning paa den anden side. Denne koefficient, som afspejler differencen i velstand mellem Frankrig og Monaco blev fastsat til 170 % efter en brevveksling af 18. maj 1963 mellem den franske udenrigsminister og Fyrstendoemmet Monacos statsminister. Tal fra folketaellingerne anvendes til beregning af befolkningstallet, men der tages ikke hensyn hertil ved fastsaettelsen af koefficienten. I 1988 blev der i overensstemmelse med dette system overfoert 8 267 262 FF (1 188 955,87 ECU) til Monaco for told opkraevet i 1987.

2.20. Retten skal bemaerke, at den fransk-monegaskiske konvention til forskel fra andre lignende aftaler (OEen Man og Mittelberg) ikke indeholder bestemmelser om fradrag af opkraevningsudgifter.

2.21. Ifoelge konventionen af 1963 skal koefficienten tages op til revision hvert tredje aar, men hverken de franske eller de monegaskiske myndigheder har hidtil kraevet en saadan revision. Koefficienten er derfor stadig baseret paa forskellen i velstand pr. 1963. Som foelge af at forholdene har aendret sig siden da, ville det vaere hensigtsmaessigt at tage dette forhold op til fornyet overvejelse i forbindelse med den naeste revision, som boer finde sted i 1993.

Republikken San Marino

2.22. San Marino i Apenninerne, som har en befolkning paa ca. 22 000, der er bosiddende paa republikkens 61 km2, er en af verdens aeldste republikker, der stammer helt tilbage fra det 12. aarhundrede. Republikken er en uafhaengig stat, som er omfattet af Faellesskabets toldomraade [Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84, artikel 2] som foelge af, at San Marino er omfattet af det italienske toldomraade. Forholdene omkring toldunionen mellem San Marino og Italien blev fastlagt i konventionen af 31. marts 1939, og i konventionens artikel 44 fastsaettes princippet om en toldunion mellem San Marino og Italien.

2.23. Ved konventionens artikel 52 er der indgaaet en finansiel aftale mellem de to republikker, hvorefter Den Italienske Republik, mod at San Marino opgav visse rettigheder (f.eks. fremstilling af taendstikker eller tobaksdyrkning), indvilgede i at overfoere et fast aarligt beloeb til Republikken San Marino. San Marino gav ogsaa afkald paa retten til at opkraeve told og importafgifter. I 1939 blev det aarlige beloeb fastsat til 3,6 mio. LIT (2 334 ECU), og i 1987 var det naaet op paa 27 mio. LIT (17,5 mio. ECU). Dette beloeb opfoeres under to kapitler i det italienske finansministeriums budget.

2.24. I medfoer af toldunionen mellem Italien og San Marino toldbehandles alle varer fra tredjelande, der indfoeres i San Marino, foerst af italienske toldmyndigheder eller toldmyndigheder i andre medlemsstater. Der er ingen transitordninger eller ordninger, i henhold til hvilke varer kan passere gennem Faellesskabet uden foerst at vaere overgaaet til fri omsaetning. Myndighederne i San Marino opkraever hverken told eller afgifter. Produkter med oprindelse i San Marino betragtes som varer, der er overgaaet til fri omsaetning.

2.25. Som foelge af at varerne allerede er overgaaet til fri omsaetning, mener de italienske toldmyndigheder ikke, at det er noedvendigt eller overhovedet muligt at foretage en form for »graense«-kontrol ved de fire tilkoerselsveje til San Marino, selv om der er stor risiko for unddragelse af moms og punktafgifter. Der foretages imidlertid kontrol med hensyn til moms og overholdelse af kravet om, at italienske handlende og virksomheder skal betale momsdifferencen.

2.26. Turisme udgoer et vaesentligt element i San Marinos oekonomi. San Marino er ikke en del af Faellesskabets omraade med henblik paa moms, og der er derfor et italiensk system for toldkontrol af indfoerte varer bestemt for San Marino. Moms ved indfoersel deponeres hos de italienske toldmyndigheder ved toldbehandlingen af varerne og refunderes kun mod fremlaeggelse af en attest fra myndighederne i Republikken San Marino, hvoraf det fremgaar, at den tilsvarende afgift er betalt.

2.27. Denne retlige ordning mellem Den Italienske Republik og Det Europaeiske Faellesskab om fastlaeggelse og overdragelse af egne indtaegter til Faellesskaberne omfatter ingen regel om, at de italienske myndigheder kan fradrage noget told- eller afgiftsbeloeb, der tilkommer eller som er overfoert til San Marino. Selv om der ikke foreligger nogen formel aftale, har Kommissionen godkendt de italienske myndigheders ret til at foretage et fradrag. Det tilladte fradrag for tidsrummet 1979-1987 var paa 19 753 306 183 LIT (12 806 863 ECU), som efter Kommissionens undersoegelse paa stedet i 1990 blev nedsat med 9 321 620 LIT (6 043,6 ECU).

2.28. Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Republikken San Marino undertegnede den 16. december 1991 en samarbejds- og toldaftale. Aftalen omhandler andre spoergsmaal end samhandel og toldunion og skal derfor ratificeres af medlemsstaternes lovgivende forsamlinger. Raadet for De Europaeiske Faellesskaber og Republikken San Marino undertegnede den 27. november 1992 en interimsaftale om samhandel og toldunion(3) ()

. I medfoer af denne interimsaftale, der traadte i kraft den 1. december 1992, er der fuld toldunion mellem Faellesskabet og San Marino. Med denne aftale er der et retsgrundlag for nedsaettelse af det beloeb i egne indtaegter, de italienske myndigheder overdrager Faellesskabet.

2.29. Nedenstaaende aspekter er omfattet af aftalen: San Marino vedtager og anvender

a) alle Faellesskabets retsforskrifter paa toldomraadet vedroerende toldunionen

b) Faellesskabets handelspolitik (med et par undtagelser)

c) Faellesskabets regler for handel med landbrugsprodukter med undtagelse af eksportrestitutioner og monetaere udligningsbeloeb.

2.30. De italienske myndigheder udfoerer toldformaliteter vedroerende varer fra tredjelande, der eksporteres til San Marino (dette punkt skal revideres hvert femte aar). Importafgifter opkraevet i denne forbindelse vil blive opfoert paa San Marinos budget, men et samlet beloeb svarende til Faellesskabets administrationsomkostninger vil blive fradraget det opkraevede beloeb.

Kanaloeerne

2.31. Kanaloeerne (194 km2) med en befolkning paa 130 000 er ikke en del af Det Forenede Kongerige men er direkte tilknyttet den britiske krone og har deres egen lovgivning. De har aldrig vaeret en britisk koloni, men Det Forenede Kongerige er ansvarlig for forbindelserne udadtil. OEerne kom under Normandiet, da Wilhelm Erobreren erobrede den engelske krone i 1066. Kanaloeerne er finansielt uafhaengige af Det Forenede Kongerige.

2.32. Kanaloeernes stilling er - ligesom det er tilfaeldet med OEen Man - omhandlet i artikel 25-27 i Akt vedroerende Tiltraedelsesvilkaarene og protokol 3 til Tiltraedelsesakten for Det Forenede Kongerige. Traktaten finder saaledes kun begraenset anvendelse, hvilket stemmer overens med oeernes stilling: de er en del af Faellesskabets toldomraade [artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84] men ikke en del af selve Faellesskabet.

2.33. Kanaloeerne anvender den faelles toldtarif og alle faellesskabsreglerne vedroerende told. Kanaloeerne bidrager ikke til Faellesskabet og modtager ingen finansielle midler fra Faellesskabet. Med hensyn til samhandlen mellem Faellesskabet og Kanaloeerne behandles samtlige varer, der frit omsaettes inden for det ene omraade, som varer, der frit kan omsaettes inden for det andet.

2.34. Told opkraevet paa Kanaloeerne er ikke en del af Faellesskabets egne indtaegter. Som foelge af ordningerne om varernes frie bevaegelighed opkraever en EF-medlemsstat egne indtaegter i form af told og afgifter paa afgiftspligtige varer, der udfoeres af den paagaeldende medlemsstat til, og som forbruges paa Kanaloeerne.

2.35. Hovedparten af Kanaloeernes indfoersler modtages fra eller via Det Forenede Kongerige. I de fleste tilfaelde vil disse varer stamme fra lagre, som eksportoerer i Det Forenede Kongerige ligger inde med, og for hvilke der er svaret told og afgifter. Der findes ingen ordning om finansiel tilpasning af told eller afgifter mellem Det Forenede Kongerige og Kanaloeerne. Handelsbalancen mellem oeerne og Faellesskabet for varer, for hvilke der er erlagt told og afgifter, er til Faellesskabernes fordel. Til forskel fra ordningerne med OEen Man fungerer Det Forenede Kongerige og Kanaloeerne ikke som et faelles omraade for indirekte beskatning. Kanaloeerne anvender ikke moms, og der skal ikke betales punktafgifter svarende til dem, der anvendes i Det Forenede Kongerige. Normale toldprocedurer og toldkontrol ved indfoersel finder saaledes anvendelse paa varer i samhandelen mellem Kanaloeerne og Det Forenede Kongerige. Rejsende fra Kanaloeerne er kun berettiget til de toldfritagelser, der gaelder for tredjelande.

Komparativ analyse af tilbagebetalingsordningerne

2.36. OEen Man, Monaco og Mittelberg har tilbagebetalingsordninger baseret paa indbygger- og forbrugsforholdstal. Raadet er i sin beslutning af juli 1991 om Andorra og Kommissionen i de nylige forslag om San Marino gaaet bort fra disse principper og har besluttet, at tilbagebetaling skal finde sted paa grundlag af told og afgifter opkraevet paa de varer, der faktisk er leveret til de paagaeldende omraader.

2.37. Saavel Andorras som San Marinos oekonomi er i hoej grad afhaengig af turisthandel, og hovedparten af indfoerslerne sker med henblik paa at daekke dette behov frem for indbyggernes behov. Disse ordninger er derfor meget fordelagtige for Andorra og San Marino, hvis myndigheder saaledes kan opkraeve importafgifter og told paa varer, som for hovedpartens vedkommende genudfoeres fra deres omraade til EF-medlemsstaterne. Disse myndigheder foretager ikke tilbagebetalinger, og der er meget faa om overhovedet nogen ordninger vedroerende opkraevning af told og afgifter paa disse varer, naar de genindfoeres i Faellesskabet.

2.38. Retten har foretaget en komparativ analyse af de beloeb, der opkraeves eller tilbagebetales pr. capita. Detaljerede oplysninger findes i bilag II. Det fremgaar klart heraf, hvilke fordele ordningen med opkraevet told har for Andorra og San Marino, i og med at de har tilbagebetalingssatser der er meget hoejere, end hvad der ville have vaeret tilfaeldet ved en ordning baseret paa indbyggertal og forbrug.

2.39. Det er indlysende, at ordninger med »opkraevet told« ikke kan sammenholdes med de ordninger, der bygger paa befolkningstallet, og som laenge har vaeret anvendt i forbindelse med OEen Man, Monaco og Mittelberg. Forskellene er endnu mere udtalte, naar der tages hensyn til virkeliggoerelsen af det indre marked og tilstedevaerelsen af toldunioner med uafhaengige enklavestater. Det ville vaere mere hensigtsmaessigt at basere ordningerne i Andorra og San Marino paa told og afgifter paa det faktiske vareforbrug. Ordningen skulle saaledes bygge paa et system med befolkningsnoegletal, hvori turister medregnes.

2.40. Afskaffelsen af toldskranker og »told- og afgiftsfri« handel mellem medlemsstaterne vil utvivlsomt goere de »told- og afgiftsfri enklaver« endnu mere attraktive. Saadanne ordninger boer tages op til fornyet overvejelse i lyset af virkeliggoerelsen af det indre marked. 3. »TERRITORIALE FRIZONER«

3.1. Der er vedtaget en EF-forordning om frizoner og frilagre [Raadets forordning (EOEF) nr. 2504/88], som isaer vedroerer fremme af udenrigshandelen og gennemfoerelsen af Faellesskabets handelspolitik. I forordningen gives Faellesskabets definition paa saadanne frizoner som:

»dele af Faellesskabets toldomraade, som er adskilt fra resten af dette omraade, og inden for hvilke de her anbragte ikke-faellesskabsvarer anses for ikke at befinde sig paa Faellesskabets toldomraade med hensyn til anvendelsen af importafgifter og handelspolitiske importforanstaltninger, for saa vidt som de ikke overgaar til fri omsaetning eller henfoeres under en anden toldprocedure paa de i denne forordning fastsatte vilkaar«.

3.2. Det fastsaettes endvidere i forordningen, at medlemsstaterne:

a) kan oprette frizoner paa bestemte dele af Faellesskabets toldomraade

b) fastlaegger hver frizones geografiske graenser

c) fastlaegger tilfoersel- og frafoerelsesstederne og kun tillader opfoerelse af bygninger, saafremt der foreligger tilladelse hertil fra toldmyndighederne.

3.3. Det er vaesentligt at notere sig, at ingen af de omraader, der i punkt 3.5-3.31 er beskrevet som frizoner, falder ind under ovennaevnte definition, og de er derfor ikke frizoner i faellesskabslovgivningens betydning. Saavidt Retten har erfaret, er der ingen planer om at aendre nogen af dem med henblik paa at bringe dem i overensstemmelse med det system, der er underlagt EF's retsforskrifter.

3.4. Det drejer sig om foelgende omraader:

a) Gex og Haute Savoie i Frankrig

b) Gorizia-omraadet i Nordoestitalien ved den slovenske graense

c) Livigno kommune i Italien

d) og omraaderne i Aosta-dalen i det nordlige Italien.

Gex og Haute Savoie

3.5. Disse »frizoner« har deres historiske oprindelse i Wien-traktaten af 20. november 1815 og Torino-traktaten af 16. marts 1816. Hovedsigtet var at skabe stabile forhold i denne egn, der graenser op til Schweiz, og navnlig at sikre stabile foedevareleverancer til Geneve. Zonernes status blev stadfaestet af Den Internationale Domstol i en afgoerelse af 1. juni 1932 og en voldgiftsafgoerelse af 14. december 1933, og de gaeldende administrative bestemmelser i Frankrig er fastsat ved et dekret af 29. december 1933.

3.6. I dag er det vaesentligste saerpraeg ved zonerne, at de indebaerer en yderligere toldgraense mellem zonerne og resten af Frankrig. Herved er der saaledes oprettet et territorialt omraade paa omkring 640 km2, hvor Faellesskabets almindelige toldregler ikke finder anvendelse, selv om omraadet er en del af Faellesskabet og af Faellesskabets toldomraade. Der opkraeves moms i omraadet efter almindelige franske nationale regler.

3.7. Hovedsigtet var at etablere et system med fri bevaegelighed for varer mellem zonerne og den schweiziske kanton Geneve. Der er ingen vaesentlig industri i zonerne, og samhandelen mellem zonerne og Schweiz omfatter hovedsagelig landbrugsprodukter. Der skal ikke betales told eller landbrugsimportafgifter for landbrugsprodukter fra tredjelande, naar de indfoeres i zonerne.

3.8. Udfoersel af varer fra »frizonerne« til Schweiz er underlagt et system med kontingenter, der fastsaettes af den schweiziske regering. Hvert aar fastsaettes der et kontingent for mejeriprodukter og levende dyr, mens der kan udfoeres ubegraensede maengder af andre landbrugsvarer. Ogsaa for visse industriprodukter er der fastsat kontingenter.

3.9. De varer, der omfattes af kontingentsystemet - bortset fra kornprodukter - udfoeres uden restitutioner fra Faellesskaberne. Hvert aar udfoeres omkring 15 000 tons korn til Schweiz. Varer omfattet af den faelles landbrugspolitik, der indfoeres i zonerne, kan ikke nyde godt af zone-ordningen (afgiftsfritagelse), og der kan ikke anmodes om restitutioner i de tilfaelde, hvor saadanne varer efterfoelgende genudfoeres til ikke-medlemslande. Toldmyndigheden foerer kontrol med grossister og andre handlende. Som foelge af Rettens besoeg paa stedet har de franske myndigheder givet de lokale tjenester instruks om at udvide kontrollen med handelsvirksomheder samt med importoerer og eksportoerer af produkter, som er omfattet af den faelles landbrugspolitik. Med henblik paa at goere importoererne af saadanne landbrugsprodukter mere ansvarlige anmoder myndighederne dem nu om i deres angivelser at indfoeje en erklaering om, at man ikke har ret til restitutioner i de tilfaelde, hvor varer, der er omfattet af den faelles landbrugspolitik, og som indfoeres under zone-ordningen, genudfoeres til ikke-medlemslande.

3.10. En af toldmyndighedernes hovedopgaver er toldovervaagningen af de fiskale skranker. For at undgaa, at personer, der kommer fra et omraade uden for zonerne, foretager massive opkoeb af foedevarer i zonen, er den tilladte maengde af saadanne indkoeb begraenset, og der er fastsat graenser for, hvor meget enkeltpersoner maa koebe toldfrit. Rejsende kan koebe 500 g smoer, 2 kg sukker og 500 g koed, hvad der svarer til et beloeb paa 22 FF (3,16 ECU) pr. rejsende.

3.11. De franske myndigheder erkender, at disse toldfritagelser for enkeltpersoner ikke har noget retsgrundlag i faellesskabslovgivningen. Det er fastsat i artikel 7 og 8 i dekretet fra 1933, at der skal erlaegges told og afgifter af varer, der fra zonerne sendes ind paa fransk toldomraade. Herfra undtages dog landbrugsvarer og naturprodukter med oprindelse i zonerne samt forarbejdede varer, hvortil der er anvendt franske raavarer eller raavarer, for hvilke der allerede er erlagt told. Af de franske myndigheders svar paa Rettens revisionsbemaerkninger fremgaar det, at myndighederne er villige til at foretage de aendringer i toldfritagelsesordningen for enkeltpersoner, som faellesskabsmyndighederne finder noedvendige.

3.12. Da Retten foretog stedlig revision paa graenseovergangsstedet mellem Gex og Frankrig i november 1989, var der i de forudgaaende 12 maaneder ikke blevet opkraevet told af varer, der blev udfoert af zonen. Paa tre aar var der kun opkraevet cirka 3 000 FF (431 ECU) i told fortrinsvis paa schweiziske varer.

3.13. Indbyggerne og de naeringsdrivende i »frizonerne« har ret til at indfoere alle slags varer uden at skulle erlaegge told eller afgifter. Disse lettelser er langt stoerre end dem, der kan opnaas under naesten enhver anden form for EF-toldprocedure, hvad enten det drejer sig om frizoner, frilagre, aktiv foraedling, etc. Saaledes er f.eks. motorkoeretoejer, herunder privatbiler med oprindelse i tredjelande, toldfri, naar de indregistreres for personer med bopael i zonerne. Erhvervelser til enhver virksomhed, der er etableret i zonerne, er ogsaa toldfri. De lokale toldmyndigheder kontrollerer disse koeb, herunder navnlig toldfri motorkoeretoejer og motorcykler.

3.14. Det er Rettens opfattelse, at indbyggerne i »frizonerne« i dag nyder langt stoerre fordel af systemet, end det oprindeligt var meningen. Dét, der i foerste omgang var taenkt som en lokal landbrugsbaseret handelsordning med Schweiz, har udviklet sig til at vaere en maade, hvorpaa lokale indbyggere kan erhverve toldfri biler og motorcykler, hvad der er enestaaende i Faellesskaberne.

Gorizia

3.15. »Frizonen« Gorizia er en del af Faellesskabet og omfattet af Faellesskabets toldomraade som omhandlet i Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84. »Frizonen« blev oprettet efter Anden Verdenskrig med henblik paa at finde en afklaring paa den situation, der opstod som foelge af tabet af Isonzo-dalens territoriale bagland til Jugoslavien. Hensigten var at beskytte det lokale marked over for de omvaeltninger, der var en foelge af den nye situation, samt at saette gang i industrien og direkte stoette den lokale befolkning paa omkring 45 000 indbyggere.

3.16. Disse maal kommer til udtryk ved de kontingenter, som blev fastsat i den italienske lov nr. 1438 af 1. december 1948 om grundlaeggelse af »frizonen«. Der er opstillet to lister over henholdsvis A- og B-varer, hvoraf foerstnaevnte skal gavne befolkningen, mens sidstnaevnte skal gavne handel og industri. Ordningen omfatter for begge listers vedkommende fritagelser fra faellesskabstold og -afgifter og nationale afgifter paa forarbejdede varer. Ordningen omfatter ogsaa fritagelse for told paa fabriksanlaeg, der er bestemt for industriforetagender beliggende i »frizonen«.

3.17. I 1975 indfoertes der en lokal afgift, hvoraf en del af indtaegterne kunne gaa til finansiering af jobskabelse og andre foranstaltninger til fremme af oekonomien i Gorizia-provinsen (Gorizia-fondsafgiften). Afgiften paalaegges varer, der erhverves af »frizone«-handlende. Efter de italienske myndigheders opfattelse kan denne afgift ikke betragtes som en told ved indfoersel eller en afgift med tilsvarende virkning (EOEF-Traktaten, anden del, afsnit I, artikel 12), da der ikke skelnes mellem indfoerte varer og varer med oprindelse i det paagaeldende land. I lyset af Domstolens nylige dom om saertoldordningen »Octroi de Mer« i de franske oversoeiske departementer, mener Retten, at Kommissionen boer undersoege Gorizia-fondsafgiften og dens forenelighed med Traktaten (jf. punkt 6.5).

3.18. Den vaesentligste kontrolmyndighed ligger hos Gorizias »Camera di Commercio Industria Artigianato e Agricoltura« (C.C.I.A.A.). Myndigheden udoeves via et specielt administrationssraad (Giunta Camerale), der er sammensat af repraesentanter for de vigtigste interessegrupper i det lokale samfund. Dette raad har det fulde ansvar for kontrol med og administration af ordningen, herunder regnskabsfoering for alle indfoerte varer, den overordnede kontrol med kontingenternes stoerrelse samt kontrol med liste A-kort udstedt til beboere i »frizonen«.

3.19. De italienske myndigheder gennemfoerer noeje bilagskontrol i forbindelse med ordningens anvendelse, herunder navnlig kontrol med kontingenterne paa basis af de importlicenser, der er udstedt af frizone-raadet, samt de forskellige systemer til kontrol af de handlende efter indfoerselstidspunktet, de talrige regler om tiltag for at undgaa uretmaessig anvendelse af varerne, maerkningen af koed ved indfoerslen og maerkningen af smoer-, sukker- og oelprodukter m.v. Hovedparten af kontrollen efter indfoerselstidspunktet er overdraget til frizone-raadet, men toldmyndigheden og »afgiftspolitiet« (Polizia Tributaria) foretager ogsaa revision. Udstedelsen af »rationeringskort« til erhvervelse af liste A-varer kontrolleres af frizone-raadet.

3.20. Varer, der er fremstillet af industriforetagender i »frizone«-omraadet, anses i fiskal henseende af de italienske myndigheder for at vaere produkter med oprindelse i Italien. Heraf foelger, at ethvert salg af disse varer til udlandet via eksportoerer eller via opkoebere i Italien har samme konsekvenser som eksport af italienske varer. Dette kunne saaledes give anledning til udbetaling af eksportrestitutioner for forarbejdede landbrugsvarer. Dette er et smuthul i systemet, da alle varer under denne »frizone«-ordning retligt er frit omsaettelige. Saaledes kunne der f.eks. vaere en risiko med hensyn til forarbejdede sukkervarer, idet Retten bemaerkede, at kontingentet altid blev opbrugt (f.eks. 1988: 3 000 000 kg, 1989: 4 500 000 kg).

3.21. Som anfoert ovenfor er en af hensigterne med dette system at give direkte stoette til den lokale befolkning. Det lokale handelskammer skoennede, at fordelen for en gennemsnitsfamilie beloeber sig til mellem 50 000 og 60 000 LIT (32,4 til 38,9 ECU) pr. maaned.

Livigno kommune

3.22. Alpedalen Livigno ligger i Italien i den nordligste del af Sondrio-provinsen og har en lang faelles graense med Schweiz samt direkte forbindelser til Schweiz via Forcola di Livigno og Passo del Gallo. Den eneste direkte forbindelse med det oevrige Italien er via Passo del Foscagno. Livigno er en del af den italienske stat og saaledes en del af Faellesskabet. Af historiske grunde og som foelge af Livignos geografiske placering indtager omraadet imidlertid en privilegeret stilling i den italienske toldlov (artikel 1 i den italienske toldlov nr. 1424 af 25. september 1940 og praesidentielt dekret nr. 43 af 23. januar 1973). Som foelge heraf er Livigno ikke en del af Faellesskabets toldomraade [Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84 artikel 1].

3.23. Kommunen, der har en befolkning paa 4 152 indbyggere, har i Italien status af »Zona Extra Doganale«. Det betyder, at Livigno med hensyn til varer bestemt for kommunen i praksis behandles, som om der var tale om et tredjeland. Den italienske toldkontrol er baseret paa fastsatte kontingenter, der gaelder for baade varer med oprindelse i Faellesskabet og varer med oprindelse i tredjelande, samt paa transitkontrol af sidstnaevnte. Kontingenterne fastsaettes hvert aar til et niveau, der skoennes at ville daekke det lokale behov. Alle vareleverancer og serviceydelser bestemt for Livigno er fritaget for moms.

3.24. I dag er Livignos velstand forbundet med turisme, og det er klart, at kommunens »told- og afgiftsfri« status udgoer en yderligere attraktion. De italienske myndigheder har et toldkontrolsted ved Passo del Foscagno, og Faelleskabets almindelige toldfritagelser for varer fra tredjelande. Der findes dog en yderligere national toldfritagelse for visse foedevarer (navnlig sukker).

3.25. Kommissionen har for nylig erklaeret, at den i dag ikke har nogen planer om eller kan se nogen berettigelse til en aendring af Livignos territoriale status. Det er Kommissionens opfattelse, at Livignos status kun har minimale konsekvenser for Faellesskabets egne indtaegter(4) ()

.

3.26. Paa grundlag af erfaringerne med kontingentsystemet foreslog det lokale tolddistrikt dog i 1989 over for det italienske toldvaesens generaldirektorat, at man skulle ophaeve kontingentordningen, eller at den i det mindste skulle begraenses til varer, der er hoejt beskattet, eller som er omfattet af saerlige ordninger. Under alle omstaendigheder kan varer indfoeres direkte fra Schweiz til Livigno uden kontingentbegraensinger.

3.27. Uden at medregne varer, der indfoeres til Livigno direkte fra Schweiz, anslaar de lokale italienske toldmyndigheder vaerdien af foelgerne af den saerlige status til mindst 82 058 mio. LIT (53,2 mio. ECU) om aaret, hvoraf momsen udgoer det vaesentligste element.

Valle d'Aosta

3.28. Alpeprovinsen Valle d'Aosta i Italien graenser op til Frankrig og Schweiz og er en del af Faellesskabet, ligesom den er omfattet af Faellesskabets toldomraade som omhandlet i artikel 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84. Valle d'Aosta-omraadet er efter italiensk lov en »frizone« og ligger »uden for toldgraenserne« (»posto fuori della linea doganale«).

3.29. I lighed med »frizonen« Gorizia blev den saerlige ordning udarbejdet efter indgaaelsen af Paris-traktaten af 1947 ud fra lignende motiver. Ligesom Gorizia og Livigno er »frizonen« foerst og fremmest oprettet med henblik paa at gavne omraadets lokale befolkning (cirka 120 000) og dets ikke-fastboende arbejdere. Sigtet er til en vis grad at stimulere lokale uddannelsesmuligheder, lokal industri og den lokale turisme. Grundlaget for »frizonen« er en liste over visse varer, der kan indfoeres til omraadet uden at skulle paalaegges Faellesskabets indfoerselstold eller nationale afgifter paa forarbejdede varer. Fritagelsen gaelder kun for de varer, der er opfoert paa listen og kun inden for det fastsatte kontingent. Disse varer skal alene vaere bestemt til konsum eller anvendelse i Valle d'Aosta-omraadet. Ansvaret for administration og styring af kontingenterne paahviler i saerdeleshed »Assessorato Regionale dell'Industria e Commercio«. Forbruget af kontingenterne overvaages af toldmyndighederne. Der findes ingen momsfritagelse.

3.30. De italienske myndigheder vurderer, at der ikke findes nogen eller kun en meget lille risiko for misbrug paa grund af den noeje beregning af kontingenternes stoerrelse og omraadets ydderligtliggende geografiske beliggenhed. Der findes ingen »fiskal toldgraense« mellem Aosta og resten af Italien, da der kun er forbindelse via to veje. Varer, der fortoldes under ordningen, kan ikke frit omsaettes. Hvis de i handelsoejemed blev genudfoert fra Aosta-dalen til resten af Italien, ville der blive opkraevet told.

Konklusion

3.31. Selv om det i dag blot drejer sig om relativt smaa beloeb i egne indtaegter, er der med hensyn til disse omraader tale om usaedvanlige forhold, naar de ses i lyset af virkeliggoerelsen af et enhedsmarked og udvidelsen af frihandelsordninger eller praeferencehandelsordninger med de tilstoedende tredjelande. Hvert omraade skaber paa sin egen maade en forvridning. Dette bliver endnu mere udtalt med det indre marked, og forholdene vil blive yderligere forvaerret, hvis de tilstoedende EFTA-lande indtraeder i Faellesskabet, og disse zoner uforandret beholder deres saerlige status. 4. DE SAERLIGE SAMHANDELSORDNINGER

4.1. Retten har ogsaa undersoegt de saerlige samhandelsordninger, der findes inden for Faellesskabets toldomraade og den toldunion, som er grundlaget for toldomraadet. Disse samhandelsordninger regulerer samhandelen mellem individuelle medlemsstater og tredjelande. De er alle undtagelser fra princippet om frie varebevaegelser inden for et faelles toldomraade.

4.2. I alle tilfaelde kan varer indfoeres afgiftsfrit eller paalagt en nedsat afgift i den paagaeldende medlemsstat eller det paagaeldende omraade. Naar de overgaar til en anden medlemsstat, betragtes de enten ikke som varer, der i henhold til EOEF-Traktatens artikel 10 kan omsaettes frit, eller de betragtes som overgaaet til fri omsaetning og omfattes af en saerlig bestemmelse med hensyn til destination (dvs. forbrug eller anvendelse inden for en bestemt medlemsstat eller et bestemt omraade). Ved overgangen til en anden medlemsstat vil der i begge tilfaelde skulle betales told. Disse saerlige ordninger er omfattet af EOEF-Traktatens artikel 234 eller i protokoller eller tiltraedelsesakter. De indebaerer alle betydelige fordele for de involverede parter.

4.3. I denne saerberetning behandles foelgende ordninger:

a) samhandelsaftalen Alto Adige/OEstrig

b) Danmark/Faeroeerne og Groenland

c) Frankrig/Maghreb

d) den tidligere tyske indenrigshandel

e) den tyske bananprotokol

f) Tyskland/COMECON-landene

g) Spanien/De Kanariske OEer

h) Spanien/Ceuta og Melilla

i) Det Forenede Kongerige/import af smoer fra New Zealand.

Samhandelen mellem Alto Adige og Tyrol

4.4. Alto Adige (13 598 km2) tilfaldt Italien efter Den Foerste Verdenskrig. Det er en del af Faellesskabet og er omfattet af Faellesskabets toldomraade. Saerlige bestemmelser i Paris-traktaten fra 1947 og den praeferenceaftale om Nord- og Sydtyrol, der blev indgaaet i 1949 mellem Italien og OEstrig, tog sigte paa at forenkle samhandelen mellem den italienske region Trentino-Alto Adige og de oestrigske provinser Tyrol og Vorarlberg. Der blev i realiteten oprettet et frihandelsomraade, der i det vaesentlige omfattede den lokale samhandel med regionale produkter. Trentino-Alto Adige-regionen har en samlet befolkning paa 886 898.

4.5. Aftalens gyldighedsomraade er indskraenket i dag, fordi industriprodukter er omfattet af EOEF/EFTA-aftaler. Den er dog stadig af betydning for de varer, der ikke er omfattet af EFTA-aftalen. Denne saerlige samhandelsordning mellem Trentino-Alto Adige og Tyrol og Vorarlberg omfatter ca. 12 % af den samlede samhandel mellem Italien og OEstrig.

4.6. De varer, der er omfattet af denne forenklede samhandelsprocedure, kontrolleres ved aarligt fastlagte kontingenter. Hvert aar fastsaetter den staaende faelles italiensk-oestrigske kommission fortegnelser over indfoersels- og udfoerselskontingenter. I disse fortegnelser er de saerlige kontingenter angivet i enten vaerdi eller maengde for hver tarifering af de paagaeldende varer. Handelskamrene er ansvarlige for at fastsaette disse kontingenter. Handelskammeret i Innsbruck eller Feldkirch fastsaetter saaledes kontingenterne for varer fra Tyrol eller Vorarlberg, og handelskammeret i Bolzano eller Trento fastsaetter kontingenterne for varer fra Trentino-Alto Adige.

4.7. Varer, der fortoldes efter praeferenceaftalen, er faktisk varer, som overgaar til fri omsaetning paa den saerlige betingelse, at de afsaettes til forbrug i det omraade, der er omfattet af saerordningen. For Faellesskabet er varerne ikke overgaaet til fri omsaetning uden for Trentino-Alto Adige. Deraf foelger, at hvis de uden yderligere forarbejdning forsendes til en anden del af Faellesskabet, skal de forsendes som varer med oprindelse i tredjelande, der ikke er overgaaet til fri omsaetning.

4.8. De italienske toldmyndigheder kontrollerer denne praeferencesamhandel ved foerst at sikre sig, at de virksomheder, der ansoeger om at faa tildelt kontingenter, har hjemsted eller hovedkontor i det omraade, der er omfattet af den saerlige ordning. Guardia di Finanza foretager efterkontrol af indfoersel og af saerlig foelsomme varer (f.eks. oksekoed), ligesom de foretager saerlige undersoegelser i de tilfaelde, hvor der er en begrundet formodning om, at afgiftsfri varer er blevet solgt til virksomheder, der har hjemsted i andre regioner.

Samhandelen mellem Danmark og henholdsvis Faeroeerne og Groenland

4.9. Faeroeerne og Groenland er autonome regioner under Kongeriget Danmark. I Faellesskabet har de status som tredjelande, der er indroemmet en praeferencestatus inden for Faellesskabet. Faeroeernes nuvaerende status er fastlagt ved aftale indgaaet mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, Danmarks regering og Faeroeernes landsstyre, som traadte i kraft den 1. januar 1992(5) ()

. De praeferencereg- ler, der er indroemmet Faeroeerne, er stort set de samme som dem, der er gaeldende for EFTA-lande. Groenlands status er omfattet af Den Generelle Toldpraeferenceordning (GSP) og praeferenceordningen for oversoeiske lande og territorier (OLT). De to lande hoerer ikke under Faellesskabets eller Danmarks toldomraade. I henhold til artikel 20 i den danske toldlov er alle varer med faeroesk eller groenlandsk oprindelse imidlertid fritaget for afgift ved import til Danmark. 99 % af Faeroeernes og 90 % af Groenlands eksport til Danmark er fisk og fiskeprodukter.

4.10. De danske myndigheder har for saa vidt angaar de faeroeske produkter, der er omfattet af den nye aftale, konkluderet, at artikel 20 i den danske toldlov ikke er forenelig med den nye aftale og boer aendres. Foelgen heraf er, at med virkning fra maj 1992 har der skullet betales afgift af al import, der overskrider de afgiftsfri faellesskabskontingenter. Retten har forstaaet, at de danske myndigheder vil fremlaegge forslag om aendring af toldloven.

Samhandelsordninger mellem Den Franske Republik og Maghreb-landene (Marokko, Tunesien og Algeriet)

4.11. Marokko, Tunesien og Algeriet er i Faellesskabet indroemmet status som tredjelande med en praeferencestatus over for hele Faellesskabet i henhold til Den Generelle Toldpraeferenceordning (GSP) og Maghreb-aftalerne. Alle tre lande har en saerlig samhandelsordning med Frankrig, som i realiteten udvider Faellesskabets praeferenceaftaler, fordi de indroemmer ekstra praeference for saa vidt angaar visse produkter (frugt, groensager og groensagsprodukter). Disse saerlige ordninger har hjemmel i EOEF-Traktatens artikel 234, stk. 1, og »Protokol vedroerende varer med oprindelse i og indfoert fra bestemte lande, og som ved indfoersel til en af medlemsstaterne indroemmes en saerlig ordning«. Disse ordninger blev formaliseret ved brevveksling af april 1976 mellem Kommissionen og de paagaeldende lande.

4.12. I henhold til artikel 2 i ovennaevnte protokol anses varer indfoert i Frankrig, som er indroemmet denne saerlige praeferencestatus, ved genudfoersel til en anden medlemsstat ikke for at vaere varer, der frit kan omsaettes i Frankrig i henhold til Traktatens artikel 10. De normale EF-kontrolordninger for indfoersel af varer, der er indroemmet praeferencebehandling, er gaeldende (oprindelsescertifikater, reglerne vedroerende direkte transport osv.). Enhver kontrol efter indfoerslen, som maatte blive noedvendig, gennemfoeres af toldmyndighedernes ansvarlige kontor.

4.13. Foranlediget af Rettens undersoegelse og den bekymring, den gav udtryk for med hensyn til omfanget af efterkontrollen af genudfoersler, besluttede de franske myndigheder at udvide deres kontrol. Det vil indebaere, at de paagaeldende eksportoerer skal underskrive en erklaering om, at de forpligter sig til at bruge et EF-transitdokument, hvori det angives, at ved videre forsendelse af de paagaeldende varer til en anden medlemsstat, anses de ikke for at vaere overgaaet til fri omsaetning i henhold til Traktatens artikel 10. Det vil imidlertid vaere meget vanskeligt at sikre, at dette sker, nu hvor det indre marked er virkeliggjort.

Den tidligere tyske indenrigshandel

4.14. Rettens undersoegelser blev overhalet af den historiske udvikling. Tysklands forening indebaerer, at ordningerne for den tyske indenrigshandel nu kun er af historisk interesse. De tidligere ordninger havde imidlertid en betydelig effekt og er maaske det vaesentligste eksempel paa en saerlig samhandelsordning, som Faellesskabet hidtil har maattet tilpasse sig.

4.15. Den Tyske Demokratiske Republik var en del af det tyske toldomraade. Naar DDR-varer blev overfoert til Forbundsrepublikken Tyskland, skulle de ikke passere en toldskranke. Varer med oprindelse i DDR blev derfor ikke paalagt told eller moms ved overfoersel til Forbundsrepublikken Tyskland. Forudsat at alle formaliteter var opfyldt, blev saadanne produkter anset for at vaere overgaaet til fri omsaetning i De Europaeiske Faellesskaber. Den tyske indenrigshandel var omfattet af en saerlig protokol i Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og var anerkendt i henhold til artikel 4, litra a), i Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84 om Faellesskabets toldomraade.

4.16. Under hensyn til samhandelens omfang og varernes status er denne saerlige samhandel nok den vanskeligste af sin art, som Faellesskabet har haft med at goere.

4.17. Paa den ene side var varer med oprindelse i DDR, som blev indfoert direkte i Forbundsrepublikken, ikke paalagt faellesskabstold eller-afgifter eller var omfattet af kontingenter. Paa den anden side var direkte import fra DDR til andre medlemsstater paalagt alle disse afgifter og var desuden omfattet af Faellesskabets almindelige ordninger for indfoersel i Faellesskabet af varer fra statshandelslandene.

4.18. Problemet var saaledes, at en betydelig genudfoersel af DDR-varer via Forbundsrepublikken Tyskland kunne forvride samhandelen, indfoerselskontingenterne kunne blive omgaaet, og der var risiko for, at told og afgifter ved indfoersel ikke ville blive betalt. Hertil kom problemerne med varer indfoert fra tredjelande i Forbundsrepublikken Tyskland via DDR under daekke af den tyske indenrigshandel.

4.19. Toldmyndighederne i Forbundsrepublikken Tyskland vedtog en raekke administrative procedurer dels med henblik paa at forebygge forvridninger paa Faellesskabets marked, dels for at beskytte Faellesskabets egne indtaegter og de nationale afgifter. Disse procedurer omfattede foelgende:

a) en importlicensordning

b) en forpligtelse til at frembyde de overfoerte varer for toldmyndighederne,

c) en virksomhedstilsynsordning omfattende efterkontrol (Betriebspruefung) og toldkontrol (Zollfahndung).

4.20. I henhold til protokollen kunne hver medlemsstat traeffe egnede foranstaltninger med henblik paa at forebygge de vanskeligheder, som kunne opstaa for den paagaeldende stat som foelge af den tyske indenrigshandel. Kun Frankrig og Benelux-landene har benyttet sig af denne ret.

4.21. I 1988 blev der forsendt DDR-varer til Forbundsrepublikken til en vaerdi af 6 788,7 mio. DM (3 335,1 mio. ECU). Med en vejet gennemsnitssats paa 4,6 % svarer det til, at afgifter svarende til ca. 160 mio. DM (78,6 mio. ECU) ikke blev betalt som foelge af protokollen. I 1986 beregnede Kommissionen genudfoerslen af DDR-varer til andre medlemsstater til 45 mio. DM (19,1 mio. ECU), og det svarede til et potentielt afgiftstab paa 2,07 mio. DM (1,02 mio. ECU). Til gengaeld blev der ikke betalt eksportrestitutioner for de landbrugsprodukter, der indgik i den tyske indenrigshandel.

Protokollen vedroerende toldkontingent for indfoersel af bananer i Forbundsrepublikken Tyskland

4.22. I protokollen, som blev undertegnet den 25. marts 1957, fastsattes der et aarligt toldfrit indfoerselskontingent for bananer ex 08.01 i Bruxelles-nomenklaturen. Den historiske baggrund for denne protokol var, at Forbundsrepublikken Tyskland i det omfang, det var muligt, oenskede at sikre forsyningerne af bananer, som tidligere var indroemmet en importafgift til 0-sats i henhold til Forbundsrepublikkens toldtarif for indfoersler. I dag er den fulde afgiftssats 20 %. Indfoersel fra AVS-lande, oversoeiske lande og territorier samt Tyrkiet er afgiftsfri.

4.23. Stoerrelsen af kontingentet beregnes som 75 % af indfoerslen i 1956. Der tillades en aarlig forhoejelse af kontingentet, som beregnes efter en formel, hvorefter forskellen mellem de samlede indfoerte maengder i det foregaaende aar sammenholdes med de maengder, der blev indfoert i 1956. Det beregnede basistal for 1956 var 290 000 tons bananer. I forhold til dette basistal er kontingentet steget stoet inden for de tilladte graenser og laa i 1990 paa 892 000 tons. I 1990 androg indfoerslen af bananer i Forbundsrepublikken Tyskland fra alle kilder (konsum) 1 117 114 tons, og i 1991 laa den paa 1 295 683 tons.

4.24. Indfoerselsvaerdien af 1 ton bananer laa i 1990 paa mellem 1 000 og 1 200 DM (491 og 589,5 ECU). Deraf foelger, at den samlede vaerdi af 1990-kontingenterne indroemmet de tyske bananimportoerer/forbrugere udtrykt i ikke betalt importafgift androg mindst 178 400 000 DM (87 643 020 ECU) (892 000 x 1 000 x 20 % DM).

4.25. Kontingentet for 1992 paa 1 350 000 tons betoed et tab for Faellesskabet i egne indtaegter paa 270 mio. DM (132,6 mio. ECU), og dette beloeb svarer til ca. 0,9 % af Faellesskabets samlede egne indtaegter hidroerende fra told og 3,8 % af de samlede afgifter opkraevet i Tyskland.

4.26. Retligt har »kontingent-bananer« den toldstatus, at de er overgaaet til fri omsaetning i Faellesskabet med den betingelse, at bananerne skal afsaettes endeligt med henblik paa konsum i Forbundsrepublikken Tyskland. I protokollen fastsaettes ingen betingelser med hensyn til genudfoersel eller status, men de tyske myndigheder har i realiteten indfoert administrative regler, der skal forhindre, at disse produkter genudfoeres som varer med status som frit omsaettelige. Kontingent-bananer kan kun genudfoeres, hvis der, naar eksporten finder sted, kan fremlaegges bevis for, at den afgift, der paalaegges varer fra tredjelande, er blevet betalt.

4.27. Enhver genudfoerselsforretning, som omfatter bananer indfoert afgiftsfrit inden for kontingentet, ville uanset status vaere en kraenkelse af protokollen. Det ville betyde, at de aarlige kontingenter fastsaettes paa et hoejere niveau end det, der er noedvendigt for at klare efterspoergslen efter bananer paa det tyske marked.

4.28. Den fulde afgiftssats paa bananer er 20 %, og det er en af de hoejeste afgiftssatser i Den Faelles Toldtarif. Dette i sig selv indikerer, at markedet kraever en hoej beskyttelsesgrad.

4.29. Forholdet er i dag det, at mens paa den ene side den medlemsstat, der har det stoerste forbrug af bananer pr. indbygger (13,4 kg om aaret), faar stoerstedelen af deres bananforsyning afgiftsfrit fra lande, hvor den fulde afgiftssats er gaeldende, maa Faellesskabet paa den anden side traeffe saerlige foranstaltninger med henblik paa at stoette bananproduktionen inden for faellesskabsomraadet og i AVS-lande samt i oversoeiske lande og territorier. Samtidig bemyndiger Kommissionen nogle medlemsstater til inden for Faellesskabet at foere tilsyn med indfoerslen af og traeffe andre foranstaltninger vedroerende bananer, for at de kan beskytte deres traditionelle bananleverandoerer blandt AVS-landene (f.eks. Det Forenede Kongerige, Frankrig og Italien)(6) ()

.

4.30. Regeringscheferne havde formentlig ikke forestillet sig en situation som den nuvaerende, da de i 1957 underskrev den tyske bananprotokol. Det er et eksempel paa, hvad der kan ske, naar en ikke-tidsbegraenset saerlig samhandelsordning indfoeres i faellesskabsretten. Dette er sket, selv om der i protokollens artikel 4 er forudset en mulighed for at afskaffe eller aendre kontingentet.

4.31. Kommissionen forelagde den 7. august 1992 et forslag til en forordning om den faelles markedsordning for bananer. Denne forordning vil bl.a. erstatte visse nationale ordninger, som hindrer gennemfoerelsen af et faelles marked for bananer. Raadet vedtog den 13. februar Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 om den faelles markedsordning for bananer. Den nye ordning, som traeder i kraft den 1. juli 1993, vil betyde afslutningen paa Forbundsrepublikken Tysklands aftaler om et toldfrit indfoerselskontingent.

Tysk samhandel med COMECON-landene

4.32. Tysklands forening og den deraf foelgende indlemmelse af det tidligere DDR i Faellesskabet og i Faellesskabets toldomraade betoed, at Faellesskabet maatte tage hensyn til visse samhandelsaftaler, som det tidligere DDR havde indgaaet med COMECON-landene.

4.33. I henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 3568/90 af 4. december 1990 suspenderedes importtolden i det tidligere DDR paa varer med oprindelse i Bulgarien, Tjekkoslovakiet, Ungarn, Polen, Rumaenien, Sovjetunionen og Jugoslavien (COMECON-lande), som var omfattet af de tidligere aftaler.

4.34. Denne saerbestemmelse blev indfoert for en begraenset periode fra 3. oktober 1990 til 31. december 1992. Bestemmelsen gaelder kun, saafremt de paagaeldende varer overgaar til fri omsaetning alene paa det tidligere DDR's omraade og dér forbruges eller undergaar en forarbejdning, hvorved de opnaar faellesskabsoprindelse. Toldkontrol i forbindelse med ordningen omfatter et system af importlicenser samt kontrol af de paagaeldende varers endelige forbrug.

4.35. Retten gennemfoerte revision paa stedet af kontrolordningen i februar og december 1991. De vaesentligste konklusioner var foelgende:

a) Systemet med udstedelse af licenser blev i begyndelsen ivaerksat meget langsomt. I februar 1991 var ministeriet to maaneder bagud. Derfor maatte al indfoersel foregaa paa et midlertidigt grundlag, uden at der blev stillet nogen sikkerhed for eventuelle afgifter. Fra og med oktober 1991 blev der stillet krav om sikkerhedsstillelse.

b) Samhandelen var faldet drastisk, saaledes at kun 7 % af kontingenterne var blevet brugt i de sidste tre maaneder af 1990.

c) Toldmyndighederne paabegyndte foerst i sidste halvdel af 1991 kontrollen med de paagaeldende varers endelige forbrug.

4.36. Retten bemaerker, at det uanset problemerne i forbindelse med Tysklands forening og tilpasningen til de nye forhold var vedtaget, at ordningerne kun skulle vaere gaeldende for en noeje afgraenset periode. Den oprindelige frist, der var sat til 31. december 1992, sikrede mod handelsforvridninger i det indre marked. Den 18. januar 1993 forelagde Kommissionen imidlertid et forslag til Raadets forordning om at forlaenge denne frist til den 31. december 1993, indtil Faellesskabets handelspolitik over for disse lande var endeligt fastlagt.

De Kanariske OEers samhandel med resten af Spanien

4.37. 1. juli 1991 blev De Kanariske OEer, som er en del af Kongeriget Spanien, ogsaa en del af Det Europaeiske Faellesskabs toldomraade. Integreringen skulle ifoelge Raadets forordning (EOEF) nr. 1911/91 ske gradvist. De Kanariske OEer behandles derfor nu paa samme maade som resten af Spanien, og der anvendes faellesskabsforsendelsesdokumenter som bevis for varernes status. Den faelles landbrugs- og fiskeripolitik finder nu anvendelse for oeerne, idet der tages hensyn til produktionens saerlige karakter. Siden den 1. juli 1992 har den faelles landbrugspolitik fundet anvendelse for De Kanariske OEer med visse undtagelser. Bananer er f.eks. ikke omfattet af disse aftaler.

4.38. Indtil 1. juli 1991 havde De Kanariske OEer en raekke praeferenceordninger med hele Faellesskabet. Der fandtes tillaegspraeferenceordninger, hvorved fiskerivarer og bananer med oprindelse paa De Kanariske OEer kunne indroemmes toldfritagelse ved indfoersel i det oevrige Spanien. Naar disse varer overfoertes til en anden medlemsstat blev de ikke anset for at vaere varer, der kunne omsaettes frit i henhold til EOEF-Traktatens artikel 10.

4.39. Spanien har andre kontingenter end resten af Faellesskabet for saa vidt angaar fiskerivarer, og disse er derfor den eneste faktor, der udgjorde en risiko for egne indtaegter indtil 1. juli 1991. Blev kontingenterne for resten af Faellesskabet opbrugt foer Spaniens, ville det indebaere en risiko for omledning af fiskerivarer fra De Kanariske OEer via Spanien til medlemsstaterne uden hensyn til tiltraedelsessatserne. Denne risiko kan elimineres ved at integrere oeerne i Faellesskabets toldunion.

4.40. Genudfoersel af fisk kan lade sig goere men er ikke blevet overvejet som en mulig oekonomisk hovedaktivitet, eftersom den fisk, der importeres til Spanien skal imoedekomme efterspoergslen paa et indbringende lokalt marked. Bananer var kun forbundet med en begraenset risiko, eftersom der ikke er nogen produktion i det oevrige Spanien.

4.41. Desuden skal »arbitrio insula tarifa especial« (en saerlig afgift for oeerne) i henhold til den nye forordning afskaffes senest den 31. december 1992. Denne afgift vil muligvis fortsat blive opkraevet paa visse foelsomme varer indtil den 31. december 2000. I december 1992 forelagde Kommissionen et forslag med henblik paa udvidelse af anvendelsen af afgiften ved indfoersel af visse foelsomme produkter til De Kanariske OEer fra andre dele af Faellesskabet.

4.42. Den Faelles Toldtarif vil blive taget i anvendelse i loebet af samme overgangsperiode. Hvis tolddifferencerne i loebet af denne periode resulterer i en forvridning af samhandelen, har Kommissionen forbeholdt sig ret til at opkraeve importafgiftsdifferencen, naar varer, der er overgaaet til fri omsaetning paa De Kanariske OEer, indfoeres i andre dele af Faellesskabets toldomraade. I henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1605/92 er de autonome satser i Den Faelles Toldtarif ved indfoersel af en lang raekke industrivarer blevet suspenderet fra 1. juli 1991 til 31. december 1995.

4.43. Retten har imidlertid bemaerket, at i henhold til artikel 6, stk. 3, indfoeres Den Faelles Toldtarif paa De Kanariske OEer, uden at det begraenser gyldigheden af de saerlige toldforanstaltninger eller i givet fald undtagelserne fra den faelles handelspolitik for saerlige foelsomme varer. Det vil kunne indebaere, at Den Faelles Toldtarif ikke anvendes fuldt ud i dele af Faellesskabet. Retten mener, at der boer foeres tilsyn med disse bestemmelser.

Ceutas og Melillas samhandel med resten af Spanien

4.44. Omraaderne Ceuta og Melilla, beliggende paa den nordafrikanske middelhavskyst, er en del af Kongeriget Spanien og dermed en del af det Europaeiske Faellesskab, men de er ikke omfattet af Faellesskabets toldomraade.

4.45. Retsgrundlaget vedroerende omraadernes status inden for de Europaeiske Faellesskaber findes i protokol nr. 2 vedroerende Kongeriget Spaniens tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber. Denne status bekraeftes i artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84.

4.46. Omraaderne Melilla og Ceuta har praeferenceordninger med hele Faellesskabet. Der er tillaegspraeferenceordninger med det spanske hovedland, i kraft af hvilke varer med oprindelse i Ceuta eller Melilla har ret til toldfritagelse. Naar varerne videresendes til en anden medlemsstat betragtes de ikke som varer, der er overgaaet til fri omsaetning i henhold til EOEF-traktatens artikel 10.

4.47. Ifoelge spansk lov er disse omraader ikke omfattet af toldbestemmelserne, hvilket faktisk goer dem til told- og afgiftsfri zoner. Der er en betydelig handel med told- og afgiftsfri varer til ikke-fastboende.

Det Forenede Kongerige/import af smoer fra New Zealand

4.48. Med tiltraedelsesakten af 1972 vedroerende Det Forenede Kongerige blev der indfoert en undtagelsesordning med henblik paa fortsat indfoersel af newzealandsk smoer i Det Forenede Kongerige. Ifoelge de saerlige betingelser, som er fastsat i protokol 18, artikel 5, stk. 2, gaelder der en nedsat importafgift for newzealandsk smoer. Den nuvaerende ordning gaelder indtil den 31. december 1993, og Raadet skal inden den 1. oktober 1993 traeffe afgoerelse om opretholdelse af undtagelsesordningen fra 1. januar 1994(7) ()

.

4.49. Smoer, der indfoeres i Det Forenede Kongerige paa disse betingelser, er ikke overgaaet til fri omsaetning, og myndighederne i Det Forenede Kongerige skal sikre, at det ikke forlader omraadet. Paa EF-budgettet er afgiftstabene som foelge af saerordningen anslaaet til 1 mio. ECU for 1991.

Konklusion

4.50. Gennemgangen af ovennaevnte ordninger illustrerer de vanskeligheder, der er forbundet hermed, samt de i nogle tilfaelde komplekse kontrolordninger, de enkelte medlemsstater har maattet ivaerksaette for at sikre, at saerlig praeferencesamhandel ikke medfoerer en forvridning af samhandelen eller efterfoelgende tab for Faellesskabets egne indtaegter. Retten har noteret sig medlemsstaternes indsats paa dette omraade.

4.51. I en toldunion mellem suveraene medlemsstater vil det altid vaere noedvendigt paa en eller anden maade at tage hensyn til tidligere bilateral praeferencesamhandel og give tidligere handelspartnere mulighed for at tilpasse sig forholdene. Uanset ordningernes retlige art, vil det vaere hensigtsmaessigt og almindelig praksis at fastsaette en tidsbegraensning eller en overgangsperiode, for at handelspartnerne kan tilpasse sig de nye forhold. Dette har ikke altid vaeret tilfaeldet, og nogle af disse meget vaesentlige samhandelsordninger har ingen tidsbegraensning.

4.52. Dette vil kunne forvride samhandelen fra 1993, naar Faellesskabets toldunion og de omraader, der er omfattet heraf, staar i en helt ny situation med det indre marked. Endvidere vil det ikke laengere vaere muligt for toldmyndighederne ved hjaelp af diverse procedurer for fremlaeggelse af dokumenter at kontrollere eventuel genudfoersel, eftersom disse ikke laengere vil eksistere.

4.53. Retten mener, at situationen efter januar 1993 skal overvaages, saaledes at der kan skrides ind i tilfaelde af en forvridning af samhandelen, som medfoerer tab i egne indtaegter. 5. TERRITORIALFARVANDE, INDRE FARVANDE OG LUFTRUM

5.1. Medlemsstaternes territorialfarvande, indre farvande og luftrum er omfattet af toldomraadet [Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84, artikel 1, stk. 2, og artikel 5 og 6]. Den del af fastlandssoklen, der ligger uden for medlemsstaternes territorialfarvand, er ikke en del af toldomraadet. I henhold til artikel 5, stk. 1, finder medlemsstaternes bestemmelser vedroerende deres territorialfarvand anvendelse, indtil der indfoeres faelles bestemmelser for disse sagsomraader.

5.2. Der findes nationale toldprocedurer vedroerende forsyninger til skibe og fly, men den eneste lovgivning, der eksisterer i dag, vedroerer suspension paa visse betingelser af tolden paa varer, der er bestemt til indbygning i fartoejer og bore- og produktionsplatforme samt paa civile luftfartoejer og varer bestemt til civile luftfartoejer(8) ()

. Den 8. marts 1978 forelagde Kommissionen et forslag om en detaljeret raadsforordning om forsyninger (EFT C 73 af 23.3.1978), men forslaget er ikke blevet vedtaget af Raadet.

5.3. Det samme gaelder et forslag til et raadsdirektiv om Faellesskabets moms- og punktafgiftsordning for forsyninger til forbrug ombord i skibe, luftfartoejer og internationale tog. Forslaget blev forelagt Raadet i januar 1980 (EFT C 31 af 8.2.1980), men der er ikke taget stilling hertil.

5.4. Retten maatte derfor indhente oplysninger fra hver enkelt medlemsstat om de nationale procedurer, isaer i forbindelse med afgiftsfritagelser for forsyninger og braendstof til fly, skibe og bore- eller produktionsplatforme.

5.5. Det er omfanget af punktafgifter og moms og det deraf foelgende behov for at beskytte nationale indtaegter, der har den stoerste indflydelse paa saerordningerne. For eksempel vil naesten al den olie, der benyttes som braendstof i Faellesskabets skibe og fly, vaere blevet raffineret inden for Faellesskabet og er saaledes overgaaet til fri omsaetning. Muligheden for fritagelse for punktafgifter og moms paa denne olie er imidlertid af stoerste betydning for den erhvervsdrivende og den paagaeldende medlemsstat.

5.6. Alle medlemsstater er interesserede i at beskytte nationale punktafgifter og national moms og sikre, at deres nationale luftfartsselskaber og rederier ikke bringes i en ugunstig situation. Da der ikke findes nogen faellesskabslovgivning, er det de internationale aftaler, der sikrer, at der er en vis sammenhaeng mellem de i medlemsstaterne eksisterende ordninger. Det er derfor saerdeles overraskende, at der stadig, trods aftalernes omfang, ikke lader til at vaere noget tiltag i retning af at ensrette Faellesskabets toldlovgivning paa dette omraade.

5.7. I 1993 er Faellesskabets toldomraade blevet et egentligt faellesmarked uden graensekontrol. Skal dette slaa igennem i praksis, maa det antages, at de samme regler boer finde anvendelse i alle medlemsstaterne.

5.8. Nedenstaaende eksempler viser imidlertid, at medlemsstaternes regler vedroerende forsyninger til skibe og fly kan vaere meget forskellige. I disse beskrivelser omfatter udtrykket »toldfri« fritagelse for importtold, moms og punktafgifter. Eksemplerne er ikke udtoemmende.

Skibe

5.9. Nogle medlemsstater tillader ikke brugen af toldfri forsyninger paa indenrigsruter, hvilket for f.eks. Spaniens, Irlands, Portugals og Det Forenede Kongeriges vedkommende omfatter sejlruter langs kysten.

5.10. Andre medlemsstater tillader at skibe, der kommer fra udlandet, bruger deres forsyninger, saa laenge der er last ombord bestemt for en anden havn, men det er ikke tilladt at bringe flere toldfri forsyninger ombord. Dette gaelder f.eks. Det Forende Kongerige, som dog forsegler varer paalagt hoeje afgiftssatser saasom vin, spiritus og tobak for at forhindre brug heraf.

5.11. Benelux-landene anvender lignende ordninger, og de nederlandske myndigheder tillader besaetning og passagerer tilstraekkelige toldfrie forsyninger af vin, spiritus og tobak til rejsen inden for Benelux-omraadet, selv naar skibet er i toerdok eller er oplagt til reparation. Der gaelder dog visse maengdebegraensninger.

5.12. I Spanien anvendes der lignende noeje fastsatte maengder, men det tillades ikke, at der bringes toldfri forsyninger ombord paa privatejede lystfartoejer.

Fly

5.13. Forskellene paa momsfritagelser er mere udtalte for braendstof og forsyninger til fly. I de fleste medlemsstater indroemmes der ikke fritagelse for indenrigsfly med hjemsted i det paagaeldende land. Der indroemmes imidlertid fritagelser for fly med hjemsted i EF eller tredjelande. I andre medlemsstater beregnes momsfritagelsen paa grundlag af, hvor stor en del af selskabets indtaegter der stammer fra indenrigstrafik, og hvor stor en del der stammer fra udenrigstrafik.

5.14. Frankrig indroemmer saaledes momsfritagelse for et luftfartsselskabs samlede forbrug af varer m.v. og braendstof, forudsat at 80 % af den samlede indkomst stammer fra international luftfart. I Tyskland er alle passager- og fragtflyvninger, inklusive indenrigsflyvningerne berettiget til alle former for afgiftsfritagelser for braendstof, men forsyninger til forplejning i luften er kun berettiget til afgiftsfritagelser i forbindelse med international luftfart.

5.15. Den italienske ordning omfatter ogsaa privatejede fly, men gaar endnu videre, idet der indroemmes toldfritagelse og produktionsafgifts- og momsfritagelse til nationale selskaber med rute- eller charterflyvninger eller fragtservice uanset destination.

Konklusion

5.16. Enhver konkurrenceforvridning foraarsaget af usaedvanlige forhold ved medlemsstaternes ordninger paavirker medlemsstaternes indtaegter fra indirekte skatter og Faellesskabets egne indtaegter forskelligt. Det boer med virkeliggoerelsen af det indre marked siden 1. januar 1993 overvejes, om det er noedvendigt at aendre forholdene. 6. ANDRE EUROPAEISKE TERRITORIER, OMRAADER OG STATER OG MEDLEMSSTATERS OVERSOEISKE TERRITORIER

6.1. I dette afsnit beskrives forholdene vedroerende en raekke territorier og stater, der i hovedsagen ikke er omfattet af toldomraadet, selv om de i nogle tilfaelde faktisk er en del af Faellesskabet.

Det tyske omraade Buesingen

6.2. Buesingen-omraadet, der er beliggende i Schweiz, har 1 660 indbyggere. Det er en del af Faellesskabet men er ikke omfattet af Faellesskabets toldomraade [Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84, artikel 1]. Ordningerne for Buesingen blev fastlagt i traktaten af 23. november 1964 mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Schweiz. Hvad angaar Faellesskabets egne indtaegter, opkraeves der ikke told og afgifter, fordi Buesingen faktisk betragtes som vaerende en del af Schweiz og en del af det schweiziske toldomraade. Det betyder, at der ikke overdrages egne indtaegter, og at der heller ikke finder finansiel udligning sted mellem de to stater for saa vidt angaar told og afgifter opkraevet af de schweiziske myndigheder.

Kommunen Campione d'Italia

6.3. Kommunen Campione d'Italia (2,6 km2) med 3 000 indbyggere er beliggende ved Luganosoeens bred og er fuldstaendig indesluttet i det schweiziske omraade. Den er en del af Faellesskabet men er ikke omfattet af Faellesskabets toldomraade [Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84, artikel 1]. I henhold til en »modus vivendi-aftale« mellem Italien og Schweiz, betragtes Campione i toldmaessig henseende som en del af Schweiz. Hvad angaar Faellesskabets egne indtaegter, opkraeves der ikke told og afgifter. Der finder ingen finansiel udligning sted mellem de to stater for saa vidt angaar told og afgifter opkraevet af de schweiziske myndigheder, og som maaske kunne henfoeres til Campione.

De franske oversoeiske departementer

6.4. Ved fransk lov nr. 46-451 af 19. marts 1946 fik Guadeloupe, Martinique, Réunion og Guyana status af departementer under Den franske Republik. Der blev taget hensyn hertil i Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab [EOEF-Traktatens artikel 227, stk. 2]. De oversoeiske departementer er saaledes en integrerende del af Faellesskabet og er omfattet af Faellesskabets toldomraade, og alle Faellesskabets toldregler finder anvendelse. Alle varer, der indfoeres i de oversoeiske departementer uanset oprindelse er imidlertid paalagt en lokal afgift i henhold til en saertoldordning (»Octroi de Mer«). Som foelge af denne saertold paa varer blev der i 1988 opkraevet i alt 2 173 171 886 FF (312 534 520 ECU).

6.5. Saertoldordningen er ikke i overensstemmelse med tanken bag en toldunion. Retten skal i denne sammenhaeng henlede opmaerksomheden paa Raadets beslutning 688/89/EOEF af 22. december 1989 om senest den 31. december 1992 at gennemfoere en reform af saertoldordningen og en nylig afsagt domstolsdom(9) ()

. I juli 1992 vedtog Frankrig i overensstemmelse med retningslinierne i Raadets beslutning en lov om reform af saertoldordningen.

Mayotte, St. Pierre og Miquelon og de franske oversoeiske territorier

6.6. Ingen af disse territorier er en del af Faellesskabet eller er omfattet af Faellesskabets toldomraade. Ved anvendelsen af Den Faelles Toldtarif behandles de alle som tredjelande. De er alle omfattet af praeferenceordninger. Baade praeferenceordningerne for de oversoeiske lande og territorier (OLT) og Den Generelle Toldpraeferenceordning (GSP) kan gaelde for samhandel mellem disse territorier og Det Europaeiske Faellesskab. I henhold til disse ordninger kan bestemte varer med oprindelse i disse territorier indfoeres og omsaettes frit inden for EF til reducerede importtoldsatser og/eller landbrugsimportafgifter. Ingen af disse territorier har en yderligere saerstatus i forhold til Frankrig, ud over hvad der er gaeldende mellem disse territorier og hele Faellesskabet.

6.7. Retten bemaerker, at begrebet »territoriale samfund« ikke anerkendes i Raadets forordning (EOEF) nr. 2151/84. Ifoelge forordningens artikel 1, omfatter Faellesskabets toldomraade »Den Franske Republiks toldomraade« med undtagelse af de oversoeiske territorier.

6.8. Paa den anden side fremhaevedes i afgoerelserne om de oversoeiske territoriers og landes associering med Faellesskabet (Raadets afgoerelse 80/1186/EOEF, 86/283/EOEF, 90/146/EOEF og 91/482/EOEF) aendringerne i Mayottes, Saint-Pierres og Miquelons retlige status ved lov nr. 76-1212 af 24. december 1976 og nr. 85-586 af 11. juni 1985. Mayotte beskrives som et »territorialt samfund« i afgoerelse 80/1186/EOEF, og Saint Pierre og Miquelon omtales paa samme maade i afgoerelsen fra 1986.

6.9. Det skal imidlertid huskes, at den franske skelnen mellem »territoriale samfund« og oversoeiske territorier ikke indvirker paa disse territoriers status i forhold til Faellesskabets love. Retten bemaerker, at Faellesskabets nye toldregler ikke indeholder en tvetydig definition af toldomraadet (Raadets forordning (EOEF) nr. 2913/92).

Den tyske oe Helgoland

6.10. OEen Helgoland har 1 900 indbyggere og er en del af Faellesskabet, men ikke af Faellesskabets toldomraade. Denne »toldfrie« status blev opnaaet i forbindelse med den engelsk-tyske koloniaftale af 1. juli 1890, da oeen overgik fra Det Forenede Kongeriges til Tysklands herredoemme. Denne saerstatus er blevet opretholdt og anerkendt i faellesskabsretten og artikel 2, stk. 3, i den tyske toldlov nr. 2. Varer, der indfoeres til oeen Helgoland, paalaegges saaledes ingen faellesskabstold, der skal ikke betales moms til Forbundsrepublikken Tyskland, og eksport fra medlemsstaterne er fritaget for moms. Der ydes eksportrestitutioner for landbrugsprodukter. Omkring 465 000 turister besoeger Helgoland hvert aar.

6.11. Hovedindtaegtskilderne for indbyggerne og virksomhederne paa Helgoland er kursteder og helsecentre, turisme og skibsproviantering. 50 % af oeens budget finansieres af de afgifter, som de lokale myndigheder paalaegger import til Helgoland af tobak, spiritus, oel, kaffe og te. OEens handelsselskaber faar de fleste af deres varer fra Faellesskabets toldomraade, isaer fra frihavne og almindelige toldoplag. I nogle tilfaelde importeres varerne direkte fra EFTA-lande. Der er ingen eksporthandel med varer med oprindelse paa Helgoland.

6.12. Hvad angaar afgiftsfritagelse for turister, nyder Helgoland samme status som et hvilket som helst tredjeland. F.eks. fortoldes souvenirs koebt af turister paa Helgoland af Helgolands toldkontor, naar de rejsende forlader oeen. Dette toldkontor er en afdeling under hovedtoldkontoret Hamburg-Harburg. Det udfoerer som »fremskudt« toldsted stort set alle former for praeventiv toldkontrol, bl.a. kontrol af turister, der forlader oeen, opkraevning af told og afgifter paa varer, der overskrider den tilladte toldfri maengde, og toldklarering af registreret bagage og anbefalede postforsendelser. I 1990 opkraevede Helgolands toldkontor i alt 133 861,85 DM (65 762,7 ECU) i told og moms.

Gibraltar

6.13. Gibraltar blev ved fredstraktaten mellem Spanien og Storbritannien underskrevet i Utrecht i 1713 underlagt den britiske krone og har siden 1830 haft status af kronkoloni under Det Forenede Kongerige. I medfoer af artikel 227, stk. 4, i Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab er Gibraltar en del af Faellesskabet (»Denne Traktats bestemmelser finder anvendelse paa de europaeiske omraader, hvis udenrigsanliggender varetages af en Medlemsstat«). Artikel 28 i Tiltraedelsesakten for Det Forenede Kongerige foreskriver faktisk, at Faellesskabets retsakter vedroerende landbrugspolitik og harmonisering af medlemsstaternes lovgivninger, for saa vidt angaar omsaetningsafgifter, ikke finder anvendelse for Gibraltar.

6.14. Den Faelles Toldtarif (FTT) finder ikke anvendelse for Gibraltar, og Gibraltar er ikke en del af Faellesskabets toldomraade, hvilket forekommer Retten at vaere i strid med bestemmelserne i artikel 227, stk. 4.

6.15. Gibraltars toldindtaegter er derfor ikke en del af Faellesskabets indtaegter. Skoent Gibraltar er en del af Faellesskabet, nyder det saaledes i realiteten fuldstaendig samme status som et tredjeland, for saa vidt angaar samhandel med varer. Eksport af varer af lokal oprindelse til Faellesskabet er omfattet af Den Generelle Toldpraeferenceordning (GSP).

Athos-bjerget

6.16. Athos-bjerget er administrativt en del af Graekenland med selvstyre, og er derfor en del af Faellesskabets toldomraade og en del af Faellesskabet. Munkevaesenet paa Athos-bjerget har eksisteret i mere end 1000 aar. Siden 1926 har Athos haft status af »Teokratisk Republik«, der styres af et helligt samfund med en graesk guvernoer i spidsen og en lille graesk politistyrke. Alle munke skal vaere graeske statsborgere.

6.17. Athos-bjergets saerstatus er sikret ved artikel 105 i den hellenske forfatning og faelleserklaeringen knyttet til akten om Graekenlands tiltraedelse.

6.18. For saa vidt angaar Faellesskabets egne indtaegter, er opretholdelse af told- og afgiftsfrihed paa visse omraader sikret ved en ordning, som forvaltes af de graeske myndigheder.

Vatikanstaten

6.19. Den suveraene, uafhaengige Vatikanstat er et tredjeland og ikke en del af Faellesskabet eller Faellesskabets toldomraade. Dens toldstatus er fastlagt ved den mellem Italien og Vatikanet indgaaede toldaftale af 30. juni 1930, som traadte i kraft den 1. august 1931. Denne aftale er stadig gaeldende og sikrer fuldstaendig fritagelse for faellesskabstold og -afgifter. Der betales eksportrestitutioner for restitutionsberettigede landbrugsvarer, der eksporteres til Vatikanstaten. Staten er ikke kun bystaten, den omfatter ogsaa alle Den Hellige Stols mange andre selskaber, institutioner og kontorer beliggende over hele Rom.

6.20. Vatikanet har ingen toldmyndigheder. Der er imidlertid et taet samarbejde mellem guvernoeren for Vatikanbyen og Roms tolddistrikt nr. 1. Dette tolddistrikt kontrollerer transittransaktioner for at efterproeve, at varer bestemt til Vatikanet, ogsaa modtages der. Ordningen fungerer saaledes, at Vatikanet selv varetager alle toldformaliteter, og den er et af de faa tilfaelde, hvor Faellesskabets toldformaliteter i forbindelse med transit ordnes uden for Faellesskabets toldomraade. Toldembedsmaendene og Guardia di Finanza, der har et kontor paa pladsen over for Vatikanets varekontor, foretager omfattende bilagskontrol, og procentsatsen for den fysiske kontrol er hoej.

6.21. De faa varer med oprindelse i Vatikanet, der udfoeres til Italien, udfoeres i medfoer af toldaftalen af 1930 under en praeferenceordning. Varerne paalaegges importmoms. De samme varer ville vaere afgiftspligtige, hvis de blev udfoert til en hvilken som helst anden medlemsstat.

6.22. De personer i Vatikanstaten, der er omfattet af afgiftsfriheden, er de fastboende i selve bystaten (omkring 600) og de personer, der har fast eller midlertidig bopael i Vatikanstatens oevrige bygninger (det drejer sig om gennemsnitligt 20 000 personer om aaret, som opholder sig i Vatikanstaten med henblik paa teologiske studier, i officielt oejemed m.v.). Derudover har italienske statsborgere ansat ved eller pensioneret fra Den Hellige Stols og guvernoerens kontor og deres familier ret til at benytte Vatikanets butikker. Det drejer sig her om ca. 12 000 personer.

6.23. Vatikanets myndigheder sikrer, at kun dertil befoejede personer benytter Vatikanets butikker, bl.a. ved udstedelse af adgangskort. Der udstedes »almindelige« adgangskort til italienske statsborgere, der er ansat ved Vatikanets kontorer eller inden for Vatikanets territoriale graenser. Disse »almindelige« adgangskort giver ret til koeb af de forskellige varer tre gange om ugen inden for visse maengde- og beloebsmaessige graenser. For eksempel gaelder foelgende regler for koed, smoer og spiritus:

a) koed: maksimum 50 000 LIT

b) smoer: en pakke paa ca. 2,5 kg

c) spiritus: to flasker à 750 ml

Disse »adgangskort« giver ansatte, der arbejder inden for murene i Vatikanet, ret til at foretage ovennaevnte indkoeb tre gange om ugen. De, der er ansat ved Vatikanets kontorer og organer uden for Vatikanets territoriale graenser, og pensionerede, tidligere ansatte ved Vatikanet er berettigede til at koebe samme maengde varer, men kun én gang om ugen (»ugekort«) eller én gang om maaneden (»maanedskort«). 7. AFSLUTTENDE BEMAERKNINGER OG HENSTILLINGER

7.1. Der er gjort store fremskridt i retning af at omdanne stoerstedelen af Faellesskabets toldomraade til et omraade med en meget hoej grad af sikkerhed og ensartethed med hensyn til toldreglerne. Faellesskabets toldlovgivning tager allerede sigte paa, at de nationale myndigheder i samarbejde med Faellesskabets institutioner naar frem til en ensartet metode for anvendelse af toldreglerne.

7.2. Selv med hensyn til de mange forskellige forhold, der er beskrevet i denne beretning, er der ingen tvivl om, at alle de paagaeldende toldmyndigheder goer en betydelig indsats for at holde hver enkelt situation under kontrol og inden for de foreskrevne rammer. De egne indtaegter beskyttes saaledes i stoerst mulig udstraekning ved hjaelp af medlemsstaternes kontrolprocedurer.

7.3. Der forekommer imidlertid usaedvanlige forhold - som Retten har identificeret i denne beretning. Retten mener, at alle disse saerlige forhold boer tilpasses gaeldende standarder og de ordninger, der indfoeres med henblik paa virkeliggoerelsen af EF's indre marked.Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg paa moedet den 1. april 1993. Paa Revisionsrettens vegne André J. Middelhoek Formand KOMMISSIONENS SVAR Generelle bemaerkninger

1. Som naevnt i Revisionsrettens rapport har nogle af Faellesskabets og medlemsstaternes ordninger en historisk og/eller politisk forklaring. Faellesskabet og medlemsstaterne skal fremover arbejde paa gradvis at fjerne alle forhold i forbindelse med forhandlinger og kontakter, der ikke er forenelige med det indre marked, idet der tages hensyn til forpligtelser affoedt af aftaler mellem Faellesskabet og de beroerte tredjelande. Kommissionen bestraeber sig saaledes paa paa passende vis at forene de historiske og politiske interesser paa den ene side og de finansielle interesser, som Faellesskabets egne indtaegter udgoer, paa den anden side. Det skal dog erindres, at undtagelserne kun har en marginal oekonomisk betydning for Faellesskabet.

2. Rapporten bevaeger sig i emnevalg langt ud over, hvad der ligger i begrebet toldomraade. Begrebet benyttes simpelt hen som synonym for Toldunionen.

For fuldstaendighedens skyld skal det nok bemaerkes, at Faellesskabets toldomraade ikke er identisk med Faellesskabets »fiskale« omraade.

Foelgende omraader hoerer ind under Faellesskabets toldomraade, men er paa nuvaerende tidspunkt ikke daekket af den faelles fiskale lovgivning.

- OEen Man

- Kanaloeerne

- De franske oversoeiske departementer (DOM)

- Jungholz og Mittelberg

- Monaco

- San Marino

- De Kanariske OEer

- Athos-bjerget.

I 1993 vil oeen Man og Monaco, der i alt vaesentligt har faelles afgiftsordninger med henholdsvis Det Forenede Kongerige og Frankrig, for saa vidt angaar moms og punktafgifter blive behandlet som dele af de paagaeldende medlemsstater. Hvis dette ikke var tilfaeldet, ville det vaere noedvendigt at indfoere afgiftsgraenser, som ikke eksisterer i dag, mellem dem og resten af Faellesskabet.

For Jungholz og Mittelberg stiller sagen sig noget anderledes, da der her skal betales oestrigsk moms (men tyske punktafgifter). Hidtil har den indbyrdes ordning mellem Tyskland og OEstrig tilladt handel mellem disse omraader og Tyskland uden nogen afgiftsgraense, men det kan ikke fortsaette uaendret i 1993, hvor den eksisterende import- og eksportordning mellem Tyskland og de andre medlemsstater erstattes af det nye momssystem.

Der er indgaaet en saerordning mellem Italien og San Marino for at undgaa problemer med, at alle bevaegelser mellem de to skal igennem ét bestemt momskontor.

De oevrige omraader skal fortsat isoleres fra den del af Faellesskabet, hvor de faelles afgiftsordninger gaelder, og de vil af den grund blive behandlet som tredjelande.

3. Hvad angaar de saerlige forhold, der gaelder for Gex, Livigno, Valle d'Aoste, Campione d'Italia og Alto Adige, saa vil disse omraader miste deres graensestatus i forbindelse med fremtidige udvidelser. Med hensyn til de omraader, der graenser op til Schweiz, er udsigterne til medlemskab i en naer fremtid ikke laengere lyse. Men situationen i forhold til Toldunionen kan kun normaliseres i forbindelse med medlemskab, da de eksisterende told- og skattefri fordele generelt forsvares med naeb og kloer af de beroerte kredse. 2. »OMRAADER OMFATTET AF TILBAGEBETALINGSORDNINGEN«

Fyrstendoemmet Monaco

2.21. Kommissionen er enig i, at det ville vaere hensigtsmaessigt at tage koefficienten for Monaco op til revision.

Republikken San Marino

2.27. Ud fra det princip, at Faellesskabet ikke kan have flere rettigheder end de rettigheder, en medlemsstat har, har Kommissionen accepteret, at de afgifter, Italien opkraever paa varer bestemt for den selvstaendige stat San Marino, som ikke er medlem af Faellesskabet, og som indfoeres for dennes regning, ikke hoerer med til Faellesskabets egne indtaegter. Som en foelge heraf har Italien, efter en brevudveksling, fra 1979 faaet ret til at foretage fradrag i de beloeb i egne indtaegter, der overdrages til Kommissionen.

Da der er tale om en tilbagebetaling, der daekker flere omraader, har Italien anmodet om, og Kommissionen har - under forbehold af kontrol foretaget af sine medarbejdere - accepteret, at fradraget foretages paa grundlag af de faktiske beloeb, der fremkommer ved anvendelsen af den afledte faellesskabsret paa importen af varer bestemt for San Marino.

Da Kommissionen paa baggrund af den gennemfoerte kontrol har vurderet, at forholdene ikke forekommer fuldt tilfredsstillende, har den meddelt de italienske myndigheder sit forbehold, hvad angaar de foretagne fradrag.

Kommissionen har anmodet Italien om at belyse sagen yderligere og at foretage en generel revision af de fratrukne beloeb med henblik paa at kontrollere, om disse reelt vedroerer varer bestemt for San Marino.

I den mellemliggende tid indtil disse krav er opfyldt, opretholder Kommissionen sit forbehold.

Kommissionen og de italienske myndigheder har taget kontakt med hinanden for at finde en loesning paa problemet. 4. DE SAERLIGE SAMHANDELSORDNINGER

Protokollen vedroerende toldkontingent for indfoersel af bananer i Forbundsrepublikken Tyskland

4.22 - 4.31. Kommissionen har den 7. august 1992 forelagt Raadet et forslag til en faelles markedsordning for bananer, som skal traede i stedet for de gaeldende nationale foranstaltninger, herunder isaer det tyske toldkontingent. Dette punkt er blevet bekraeftet i Raadets forordning (EOEF) nr. 404/93 om den faelles markedsordning for bananer, som blev vedtaget den 13.2.1993 (gaeldende fra 1.7.1993).

Tysk samhandel med COMECON-landene

4.35 - 4.36. Med hensyn til ordningen mellem Tyskland og COMECON-landene var konklusionen paa den kontrol, GD XIX foretog i 1991, at de lovgivningsforanstaltninger, Tyskland havde truffet, var fyldestgoerende, men at der skulle foretages yderligere kontrol for at sikre anvendelsen af dem.

Samhandelen mellem De Kanariske OEer og resten af Spanien

Forordning (EOEF) nr. 1911/91 om anvendelse af faellesskabsretten paa De Kanariske OEer har bevirket en aendring af De Kanariske OEers status i Faellesskabet i henhold til Spaniens tiltraedelsesakt, saaledes at oeerne integreres i Faellesskabets toldomraade og i de faelles landbrugs-, hand