KOMMISSIONENS BESLUTNING af 13. juli 1987 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (IV/31.741 - Sandoz) (Kun den italienske udgave er autentisk) (87/409/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelese af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86(1), senest aendret ved Akten vedroerende Spaniens og Portugals Tiltraedelse, saerlig artikel 3, stk. 1, og artikel 15, stk. 2,

under henvisning til Kommissionens beslutning af af 15. april 1986 om paa eget initiativ at indlede en procedure i denne sag,

efter at have givet den beroerte virksomhed, Sandoz Prodotti Farmaceutici SpA, lejlighed til under hoeringer afholdt i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF(2),

efter hoering af Det raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING A. Beslutningens genstand (1)Denne beslutning vedroerer forretningsforholdet mellem Sandoz Prodotti Farmaceutici SpA og virksomhedens kunder. Den vedroerer isaer et forbud mod at eksportere.

B. Virksomheden (2)Denne beslutning er rettet til virksomheden Sandoz Prodotti Farmaceutici SpA, som er den schweiziske koncern Sandoz' italienske datterselskab. Sandoz- koncernen, som har hovedsaede i Basel, Schweiz, er et stort multinationalt selskab. Det har datterselskaber, der opererer paa alle kontinenter i i alt 44 lande og producerer i 34 af disse lande. I Faellesskabet har Sandoz-koncernen selskaber i alle medlemsstater med undtagelse af Luxembourg. Selskaberne opererer inden for forskellige brancher (samlet omsaetning i 1985: 8 453 mio sfr., svarende til ca. 4 870 mio ECU), hovedsagelig inden for laegemidler (1985-omsaetning: 3 912 mio sfr., ca. 2 253 mio ECU), farvestoffer og kemiske pigmenter (1985-omsaetning: 2 107 mio sfr., ca. 1 213 mio ECU), naeringsmidler (1985-omsaetning: 1 121 mio sfr., ca. 645 mio ECU), landbrugs- (»agro«-) produkter (1985-omsaetning: 601 mio sfr., ca. 346 mio ECU) samt froeproduktion og bioteknisk forskning.

(3)Sandoz-koncernens italienske datterselskab blev oprettet i 1920'erne under navnet Sandoz SpA. Virksomheden opererede under dette navn indtil 31. december 1983. Pr. 1. januar 1984 blev medicinalaktiviteterne udskilt fra kemikalieaktiviteterne i to saerskilte selskaber, Sandoz Prodotti Farmaceutici SpA (i det foelgende benaevnt Sandoz PF) og Sandoz Prodotti Chimici SpA. I Italien (paa fabrikken i Milano) fremstiller Sandoz PF alle Sandoz' farmaceutiske specialiteter og receptfrie medicinalvarer, bortset fra de produkter der - hovedsagelig af tekniske aarsager - fortsat fremstilles i og eksporteres fra Schweiz. I Italien er det desuden Sandoz PF, der varetager distributionen af den medicinalevare, virksomheden fremstiller eller importerer. Sandoz SpA's medicinalvareafdeling (indtil 1983) og derefter Sandoz PF (fra 1984) har i de seneste regnskabsaar haft foelgende omsaetning: 1981 70 600 mio lire (ca. 56 mio ECU), 1982: 84 100 mio lire (ca. 63,5 mio ECU), 1983: 99 900 mio lire (ca. 74 mio ECU), 1984: 109 800 mio lire (ca. 79,5 mio ECU), 1985: 97 614 mio (ca. 66 mio ECU).

C. Produktet (4)De produkter, denne beslutning vedroerer, er de laegemidler, som Sandoz PF saelger, og specielt virksomhedens farmaceutiske specialiteter.

(5)Bortset fra at der undertiden kan vaere forskelle mellem produkternes emballering eller paaskrift og deres navne, der normalt tilpasses det lokale sprog, er disse produkter de samme som dem, der saelges af Sandoz' andre datterselskaber i medlemsstaterne.

D. Markedet (6)Som Kommissionen bemaerkede i sin Fjortende Beretning om Konkurrencepolitikken, er det europaeiske medicinalmarked som helhed meget stort, men det er opdelt i saavel nationale som regionale delmarkeder. Dette skyldes hovedsagelig forskelle i medlemsstaternes lovgivning om priser paa og godkendelse af laegemidler. En af de maader, hvorpaa der kan skabes stoerre priskonkurrence, synes at vaere parallelhandel og oeget brug af faellesbetegnelser. Parallelhandel ser dog ikke for oejeblikket ud til at udgoere nogen virkelig trussel for industrien.

(7)Det italienske medicinalvaremarked reguleres af den nationale lovgivning om fremstilling og salg af medicin. De bestemmelser, der er specielt relevante i denne forbindelse, findes i artikel 143 til 189 i Testo Unico delle Leggi Sanitarie (dekret nr. 1265 af 27. juli 1934), artikel 2, 6 og 28 til 31 i Legge delle Riforma Sanitaria (lov nr. 833 af 23. december 1978 om det italienske sundhedsvaesen), gennemfoerelsesforordningen til ovennaevnte love (dekret nr. 478 af 3. marts 1927) samt en raekke andre love, forordninger og administrative cirkulaerer (med hensyn til priser specielt lov nr. 395 af 11. juli 1977).

(8)I overenstemmelse med ovennaevnte lovgivning kan hovedtraekkene ved det italienske medicinalvaremarked sammenfattes saaledes:

-fremstilling og salg af laegemidler kraever administrativ tilladelse;

-en saaden tilladelse gives kun, naar produktet er registreret. Hertil kraeves, at der til sundhedsministeren indsendes udfoerlige oplysninger, bl.a. om produktets tekniske karakteristika, omkostninger, fremstillingssted, emballering, paaskrift og brugervejledning. Paa grundlag af disse oplysninger afgoer ministeriet, om der kan meddeles tilladelse, og udsteder i saa fald et registreringsdekret herfor;

-i dette dekret fastsaettes, bl.a. produktets pris ved salg til forbrugerne. Denne pris maa ikke paa nogen maade aendres, undtagen i forbindelse med den regelmaessige revision, der foretages af samme administrative myndighed. For »farmaceutiske specialiteter« benytter myndighederne en saerlig fremgangsmaade ved fastlaeggelsen af den pris, der fastsaettes ved dekret, og for receptfri medicin er det producenten, der fastsaetter prisen, som derefter kontrolleres paa markedet af myndighederne;

-salg af medicin til forbrugerne kan kun foregaa fra apoteker, der har bevilling for et bestemt omraade, for hvilket de er ansvarlige;

-under den nugaeldende ordning betaler den endelige forbruger normalt ikke for medicin (det betales i vid udstraekning af staten, via sygesikringsordningen), ligesom han heller ikke selv vaelger produktet (det vaelges og ordineres af patientens laege);

-der maa ikke reklameres for farmaceutiske specialiteter, og kun videnskabelig information til laeger er tilladt.

(9)Den italienske medicinalindustri - der ogsaa omfatter udenlandske producenter etableret i Italien - har ved adskillige lejligheder peget paa de problemer, som den nugaeldende ordning med administrerede priser ifoelge deres opfattelse skaber, bl.a. at priserne fastsaettes paa et niveau, som hoerer til de laveste i EF. Der findes pa det italienske marked omkring 300 italienske og udenlandske medicinalvirksomheder, hovedsagelig privatejede. Paa dette marked er Sandoz med en omsaetning i 1985 paa 97 614 mio lire (ca. 66 mio ECU) en af de ti stoerste virksomheder.

E. Procedurens genstand i) Salg af Sandoz-produkter (10)Som forhandler af Sandoz' laegemidler i Italien saelger Sandoz PF til grossister (ca. 300), apoteker (flere tusinde) og hospitaler. Salgsnettet styres fra hovedkontoret i Milano, og det omfatter forskellige depoter i resten af landet.

(11)Enhver ny kunde, der oensker at koebe Sandoz PF's produkter, maa forinden sende virksomheden et brev med en naermere redegoerelse for sin finansielle situation og garantier herfor samt faciliter og distributionsstruktur. Sandoz PF gennemgaar dette materiale og aflaegger besoeg hos kunden for selv at kontrollere oplysningernes rigtighed paa stedet. Derefter indhenter Sandoz PF udtalelse fra et saerligt udvalg under den italienske medicinalindustris brancheforening, Farmindustria. Der udfaerdiges herefter en points- bedoemmelse af kunden paa basis af hvilken Sandoz PF fastsaetter de generelle salgsvilkaar. Disse vilkaar vedroerer navnlig betalingsvilkaar (forudbetaling, betaling ved varernes modtagelse eller 10/15/30 dage efter modtagelsen) samt hver kundes ordrehyppighed.

(12)Naar denne procedure er afsluttet, og forudsat at bedoemmelsen er positiv, begynder Sandoz PF at levere til den paagaeldende kunde. Enhver kunde ved, at hans position afhaenger af den givne »bedoemmelse«, og er derfor ogsaa klar over de salgsbetingelser, der ligger til grund for hans forhold til saelgeren. Det er normalt, at kunderne handler regelmaessigt med Sandoz PF igennem flere aar paa samme betingelser. Sker der ingen aendringer - bedring eller forvaerring - i en kundes finansielle situation, fortsaetter de samme vilkaar med at gaelde. Dette system er det saedvanlige i den farmaceutiske sektor i Italien, forstaaet paa den maade, at alle producenter af farmaceutiske specialiteter anvender saadanne systemer paa grundlag af kriterier fastsat af Farmindustria.

13.Kunderne afgiver hovedsagelig deres ordrer pr. telefon, og naesten alle kontakter mellem Sandoz PF og kunderne foregaar pr. telefon; generelle eller specifikke spoergsmaal vil derfor ikke blive droeftet skriftligt, undtagen i sjaeldne og isolerede tilfaelde. Naar Sandoz PF's salgskontor modtager en ordre, indtastes den af en af de ansatte i datamatens hukommelse, med mindre der er noget usaedvanligt at bemaerke. I saa fald anmodes kunden om en forklaring, og salgschefen underretes oejeblikkelig herom. Hver aften gennemgaar salgschefen under alle omstaendigheder de data, der er indlaest i dagens loeb, og kan om fornoedent faa adgang til datamaten og foretage aendringer.

(14)De vigtigste operationer bestaar normalt i kontrol med nye kunder eller kunder af tvivlsom solvens. Undertiden, naar de bestilte maengder overstiger en bestemt kundes »normale« gennemsnitsordre, eller ikke svarer til, hvad Sandoz PF anser at vaere et »normalt« forbrug paa det omraade, som kunden daekker, beskaeres disse maengder. Det fremgaar af Kommissionens undersoegelse, at Sandoz PF ret ofte beskaerer sine kunders ordrer. AArsagerne til disse beskaeringer af kundernes ordrer er forskelligartede og kan, som det fremgaar af det foelgende, haenge sammen med saerlige oekonomiske forhold, der har foert til en oeget efterspoergsel.

(15)Naar en ordre er indlaest i datamaten, skal den effektueres, og salgskontoret tager de fornoedne skridt til at levere varerne: Det udfaerdiger forsendelsespapirerne, giver lagerpersonalet instruks om at soerge for emballering, skriver faktura og sender varerne til modtageren, som betaler regningen. Undtagen i de faa tilfaelde (f.eks. naar der er tale om en helt ny kunde, eller kunden er af tvivlsom solvens), hvor der kraeves forudbetaling, sendes fakturaen normalt til kunden efter leveringen. For meget betalingsstaerke kunders vedkommende sker betalingen normalt 10, 15, eller 30 dage after modtagelsen af fakturaen, alt efter hvilke salgsvilkaar der anvendes for den paagaeldende kunde.

ii) Distributionsaspekter med mere direkte tilknytning til »parallelhandel« (16)Ifoelge Sandoz PF er »parallelhandel« et marginalt faenomen af ganske ringe betydning i relation til selskabets samlede distributionsvirksomhed. Eftersom dette er et anliggende af stor betydning for den italienske medicinalindustri, har Sandoz PF imidlertid flere gange beskaeftiget sig med dette emne, baade hvad angaar relationerne inden for branchen som saadan og for sit eget vedkommende. Helt generelt goer Sandoz PF gaeldende, at parallelhandelen i Italien opstod i forbindelse med eksport til andre udenlandske markeder, hvor efterspoergslen var stor nok til, at det kunne betale sig for en uafhaengig virksomhed at indfoere produkterne fra Italien og videresaelge dem i sit land paa grund af forskellen mellem videresalgspriserne og de priser, virksomheden havde koebt dem til paa det italienske marked. Ifoelge Sandoz PF er der derfor det lave prisniveau i Italien, som er fastsat af myndighederne, der er hovedaarsagen til parallelhandel.

(17)Sandoz PF mener, at der er forskellige grossister og apoteker, der enten regelmaessigt eller lejlighedsvis driver paralleleksport til andre lande, herunder andre EF-lande. Dette beror imidlertid udelukkende paa mistanker, eftersom Sandoz PF ikke har nogen mulighed for at fastslaa, hvor virksomhedens produkter ender. Med hensyn til de produkter, selskabet distribuerer, anfoerer Sandoz PF, at det havde bemaerket en lidt stoerre tilboejelighed til paralleleksport for foelgende medicinalprodukter: Methergin, Visken, Calcium Forte og Sandomigran.

(18)Hvad angaar en eventuel forbindelse mellem beskaeringer af kunders ordrer og parallelhandel, har Sandoz PF understreget, at der kunne vaere mange grunde til saadanne beskaeringer. De mest almindelige grunde var normalt, at kunderne paa visse tidspunkter af aaret havde tendens til at bestille stoerre maengder for derved at udnytte muligheden for at udstyde betalingen (f. ecs. de »ferie-ordrer«, der afgives i juni eller juli, men foerts betales en maaned senere paa grund af sommerferie) og blandt andre grunde naevnes strukturbetonede faktorer, f.eks. lagermangel, naar lagrene af et bestemt produkt er udtoemt (dette kan f.eks. vaere tilfaeldet med ordrer afgivet i aarets begyndelse eller slutning). Sandoz PF understregede desuden, at lagermangel kunne haenge sammen med saerlige lokale forhold af ofte forbigaaende karakter, saasom stigende efterspoergsel efter medicin paa grund af krigeriske konflikter. Ud fra en generel synsvinkel fremhaevede Sandoz PF derfor, at de naevnte ordrebeskaeringer kun ville vaere et marginalt faenomen, der hovedsagelig beroede paa virksomhedens behov for at kunne planlaegge sin produktion, lagerpolitik, og distribution i overenstemmelse med dens fundamentale position som Sandoz-koncernens italienske datterselskab.

(19)Ifoelge udtalelserne fra Sandoz PF ville der yderst sjaeldent kunne forekomme ordrebeskaeringer, der paa nogen maade stod i forbindelse med parallelhandel, og de ville kun vedroere et lille antal marginale tilfaelde (som f.eks. de tilfaelde, der blev beroert under kontrolbesoeget den 13. februar 1985). Af de dokumenter, Kommissionen har gennemgaaet, fremgaar, at Sandoz PF ret systematisk beskar kundernes ordrer. Selskabet har imidlertid fremlagt materiale, der skulle vise, at der ikke var nogen aarsags-og-virknings- sammenhaeng mellem beskaeringen af ordrer og eventuelle intentioner om at haemme paralleleksport.

iii) De benyttede fakturaer (20)De fakturaer, der benyttes af Sandoz PF, er kun trykt paa forsiden; der er ikke trykt standardsalgsbetingelser paa bagsiden. Visse standardbetingelser er imidlertid trykt paa forsiden. Disse betingelser omfatter vaernetingsklausulen (Milano), transportrisikoens fordeling og klagefristen efter varernes levering. Indtil den seneste aendring, der blev foretaget af Sandoz PF, efter at virksomheden havde modtaget en begaering om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17/62, der blev fremsendt den 26. november 1984, bar de af Sandoz PF benyttede fakturaer paaskriften »maa ikke eksporteres«. Ifoelge selskabet var denne fakturaformular blevet indfoert foer Faellesskabets oprettelse. Det er Kommissionens opfattelse og Sandoz PF er enig i, at ordene »maa ikke eksportteres« altid figurerede paa faktuaerne efter Rom-Traktatens ikrafttraedelse.

(21)Ordene var anfoert i oeverste hoejre paa den fakturaformular, der var i brug indtil 31. december 1983. Derefter, da Sandoz-koncernens italienske datterselskab blev omorganiseret, blev fakturaerne aendret, bl.a. med hensyn til selskabets navn og fakturaens generelle udformning, og specielt blev ordene »maa ikke eksporteres« flyttet ned i bunden af formularen og midtstillet. Sidstnaevnte formular blev taget i brug pr. 1. januar 1984 og blev benyttet over for kunderne, da Kommissionen fremsendte ovennaevnte begaering. I sit svar af 22. januar 1985 paa den ovennaevnte artikel 11-skrivelse anfoerte Sandoz PF, at det havde draget omsorg for, at de paagaeldende ord foreloebig blev slettet, og at de permanent ville udgaa, da virksomheden havde bestilt nye fakturaformularer til erstatning for de hidtidige.

(22)Sandoz PF understreger, at disse ords tilstedevaerelse paa fakturaen skyldtes en »ren forglemmelse« og en »mangelfuld udfoerelse af en instruks fra ledelsen«, hvor »selskabets ledelse havde beordret, at ordene »maa ikke eksporteres« ikke laengere maatte forekomme nogen steder eller benyttes paa nogen maade«. Forklaringen loed paa, at disse instrukser blev givet af Sandoz' moderselskab i Basel, der endvidere beordrede disse ord fjernet fra alle emballager og fakturaer. Sandoz PF var imidlertid ikke i stand til at fremlaegge en genpart af disse instrukser.

(23)Under Kommissionens undersoegelse anfoerte Sandoz PF, at paastanden om, at selskabet gav instrukser om fjernelse af enhver paaskrift med ordene »maa ikke eksporteres« maatte kunne bekraeftes af den kendsgerning, at emballagerne til Sandoz' laegemidler indtil begyndelsen af 1970 (selskabet er ikke i stand til at gengive den noejagtige dato) ogsaa bar denne paaskrift, men at den senere blev slettet og heller ikke findes i dag.

iv) Sandoz-koncernes andre datterselskaber (24)De besoeg, der blev aflagt hos Sandoz-koncernens datterselskaber i Belgien, Det Forenede Kongerige og Frankrig, viser, at disse selskaber aldrig benyttede fakturaer med paaskriften »maa ikke eksporteres« eller tilsvarende. Hverken disse datterselskaber eller moderselskaber selv var i stand til at fremlaegge eller huske nogen skriftlig koncerninstruks om, at disse ord skulle slettes. Ifoelge disse datterselskaber var de Sandoz-produkter, der var mest efterspurgte paa parrallelmarkederne, Methergin, Vijken og Calcium Forte.

II. RETLIG VURDERING A. Artikel 85, stk. 1 (25)Skoent der ikke findes nogen almindelig skriftlig aftale mellem Sandoz PF og virksomhedens kunder, maa der anses at foreligge en aftale i artikel 85's forstand i kraft af det vedvarende forretningsforhold, der blev etableret og konkretiseret ved hele den ovenfor beskrevne forretningspraksis, som Sandoz PF normalt fulgte i sine forbindelser med kunderne, og som disse i det mindste implicit accepterede.

(26)Fakturaen kan derfor ikke anses blot at vaere udtryk for en ensidig akt. Den udgoer en del af en saadan aftale, paa hvis eksistens den desuden er et haandgribeligt bevis. Fakturaen blev bestandigt og systematisk benyttet. Man kan heraf drage den konklusion, at Sandoz PF's kunder implicit tilsluttede sig og accepterede den.

(27)Ordene »maa ikke eksporteres«, der forekommer paa de af Sandoz PF anvendte fakturaer, er derfor i relation til artikel 85 at betragte som en aftaleklausul, der indgaar som et integrerende led i den aftale, hvor paa Sandoz PF og dets kunder baserer deres transaktioner. Dette bekraeftes af, at der paa fakturaernes forside er anfoert visse andre forretningsbetingelser af relevans for kunderne. Disse klausulers karakter af salgsbetingelser modbevises ikke af Sandoz PF's paastand om, at disse klausuler er uden reelt indhold eller blot anfoert i overensstemmelse med italiensk lovgivning.

(28)Paa baggrund af det ovenfor anfoerte finder Kommissionen, at anvendelsen og godkendelsen af salgsfakturaer, der baerer klausulen »maa ikke eksporteres«, for saa vidt som dette var en del af den ovenfor beskrevne aftale mellem parterne, udgoer en overtraedelse af artikel 85, stk. 1. I saerdeleshed har en saadan bestemmelse utvivlsomt til formaal at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen paa faelles marked og kan paavirke handelen mellem medlemsstaterne. Desuden vil den vedvarende brug af saadanne fakturaer kunne afskraekke kunder, der er mindre kendt med EF-retten, fra at eksportere Sandoz-produkter.

(29)Den eksportforbudsklausul, der er indeholdt i aftalen mellem Sandoz PF og virksomhedens kunder, udgoer ifoelge selve sin karakter en begraensning af de konkurrencemuligheder, de erhvervsdrivende har som foelge af oprettelsen af det europaeiske faellesmarked. Saadanne aftaler saetter virksomheder i stand til at afskaerme nationale markeder i betydeligt omfang, hvilket paavirker handelen mellem medlemsstater og er i strid med Faellesskabets grundlaeggende maal.

(30)Desuden kan saelgerens praksis med beskaering af de ordrer, kunderne afgiver, til den maengde, producenten anser for at vaere kundernes »normale« behov inden for rammerne af et forretningsforhold som beskrevet ovenfor betragtes som et element af en aftale mellem parterne, saerlig naar den udgoer en velkendt og systematisk anvendt handelspolitik paa et marked, der er kendetegnet ved en aktiv parallelhandel. I saadanne tilfaelde maa disse beskaeringer, medmindre der eksisterer en anden begrundelse, betragtes som et bevis paa forsoeg paa at hindre parallelhandel. I den foreliggende sag foreligger der imidlertid ikke tilstraekkeligt bevis til at konkludere, at Sandoz PF systematisk har foretaget disse beskaeringer med dette maal for oeje.

B. Artikel 85, stk. 3 (31)Den her omhandlede aftale mellem Sandoz PF og virksomhedens kunder blev ikke anmeldt til Kommissionen og kan derfor ikke fritages. Under alle omstaendigheder ville en saadan aftale, selv om den var blevet anmeldt, sandsynligvis ikke have kunne fritages, fordi den er i klar strid med Faellesskabets konkurrenceregler, idet den indebaerer alvorlige begraensninger, der ikke er noedvendige for, at et regulaert salgssystem kan fungere, og fordi den vil kunne skade forbrugernes interesser.

C. Artikel 3 i forordning nr. 17/62 (32)Kommissionen accepterer, at fakturaerne med paaskriften »maa ikke eksporteres« blev afskaffet i 1985, og Kommissionen anerkender ogsaa, at der paa emballagerne til Sandoz PF's medicinalvarer, i det mindste siden begyndelsen af 1970'erne, ikke har vaeret anfoert noget eksportforbud. Det er imidlertid noedvendigt at kraeve, at Sandoz PF afstaar fra at soege saadanne begraensninger genindfoert paa anden vis.

D. Artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17/62 i) Sandoz PF's ansvar (33)Denne beslutning er udelukkende rettet til Sandoz PF, fordi dette selskab alene maa holdes ansvarlig for overtraedelsen af artikel 85, stk. 1. Som anfoert ovenfor maa det paa fakturaen anfoerte eksportforbund i enhver henseende betragtes som en klausul i en aftale mellem Sandoz PF og virksomhedens kunder og ikke som en ensidig handling. Det maa imidlertid ogsaa bemaerkes, at denne faktura og denne klausul blev udformet og indfoert af Sandoz PF alene. Eksportforbundet blev hovedsagelig indfoert for at tilgodese Sandoz PF's interesser, og det var i sidste instans Sandoz PF, der havde ansvaret for indfoerelsen og anvendelsen af dette forbud og for enhver foranstaltning, der blev truffet for at sikre den faktiske overholdelse heraf paa markedet. Derfor kan Sandoz PF's kunder ikke holdes ansvarlig for overtraedelsen.

(34)Som det klart fremgaar af det ovenstaaende, blev de paagaeldende fakturaer indfoert af Sandoz PF, der ikke kunne have vaeret uvidende om, at eksportforbruget havde til formaal at begraense konkurrencen i handelen mellem medlemsstater. Det er derfor uden stoerre betydning at fastslaa, om Sandoz PF var vidende om, at det overtraadte forbudet i artikel 85 eller ej. Det maa foelgelig fastslaas, at de foranstaltninger, der er forbudt i henhold til denne artikel, blev truffet forsaetligt. Selv om Sandoz PF kunne faa godtaget sin paastand om, at der var tale om en »ren forglemmelse«, ville dette imidlertid ikke fratage virksomheden dens ansvar, da der ville vaere tale om en grov uagtsomhed.

(35)Som naevnt ovenfor, har Sandoz PF udtalt, at det skyldtes en »ren forglemmelse«, at den paagaeldende faktura bar paaskriften »maa ikke eksporteres«, og at selskabet under alle omstaendigheder ikke ville have gennemtvunget dette forbud. I denne forbindelse maa det imidlertid erindres, at ordene »maa ikke eksporteres« figurerede i oeverste hoejre hjoerne af den faktura, der var i brug indtil den 31. december 1983, og at de blev flyttet til nederst paa midten paa den nye faktura, der blev indfoert pr. 1. januar 1984, efter at selskabet tog navneforandring. Det er netop, fordi de paagaeldende ord blev flyttet, at en fornyet »ren forglemmelse« forekommer lidet trovaerdig. Det er saaledes ret vanskeligt at forestille sig, at den nye fakturaformular, som blev aendret paa flere vaesentlige punkter i forhold til den hidtidige, blev gennemgaaet og efterset saa overfladisk af de ansvarlige afdelinger i Sandoz PF, at der kunne ske en »forglemmelse« af saa klar og indlysende kommerciel og juridisk betydning, navnlig for et stort datterselskab af en multinational koncern.

(36)Hvad angaar Sandoz PF' bemaerkninger med hensyn til fjernelsen af ordene »maa ikke eksporteres«, som i det mindste indtil 1970 vedblev med at figurere paa medicinemballagerne, maa det foerst og fremmest understreges, at den omstaendighed, at emballagerne blev bragt i overensstemmelse med EF-reglerne, istedet for at underbygge paastanden om en »forglemmelse« alene vidner om en anden lejlighed, hvor Sandoz PF burde have bragt fakturaerne i overensstemmelse med EF-reglerne. Det maa desuden fremhaeves, at det selv foer 1970 var klart, at EF-retten ikke tillod virksomhederne at forbyde eksport til andre medlemsstater. Derfor er den omstaendighed, at Sandoz PF indtil den naevnte dato ogsaa opretholdt dette forbud paa emballagerne til de forskellige medicinalvarer saavel som paa sine fakturarer ikke en formildende, men derimod en skaerpende opstaendighed.

ii) Overtraedelsens varighed (37)Af de ovennaevnte grunde finder Kommissionen, at de fakturaer, som Sandos PF benyttede, og som virksomhedens kunder accepterede, altid bar paaskriften »maa ikke eksporteres« fra tidspunktet for Rom-Traktatens ikrafttraedelse og indtil udgangen af 1984.

iii) Boeder (38)For overtraedelse af artikel 85 kan Kommissionen i medfoer af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17/62 paalaegge boede paa hoejst 1 mio ECU eller indtil 10 % af omsaetningen i det sidste regnskabsaar i hver af virksomhederne. Ved fastsaettelsen af boedens stoerrelse skal der tages hensyn til baade overtraedelsens grovhed og dens varighed.

(39)I den foreliggende sag har Kommissionen ved fastsaettelse af boedens stoerrelse taget hensyn til klarheden af faellesskabsretten, hvad angaar hindringer for opnaaelsen af et af traktatens grundlaeggende maal, nemlig oprettelsen af ét faelles marked. Den har ogsaa taget hensyn til, at Sandoz PF i det mindste groft uagtsomt har begaaet en meget alvorlig overtraedelse af EF's konkurrenceregler ved i en saerdeles lang periode udtrykkeligt at forbyde eksport i en aftale og foerst har ophaevet dette forbud i 1985 efter Kommissionens indgriben. Der er desuden taget hensyn til virksomhedens oekonomiske betydning og omsaetning og tilhoersforhold til en stor, erfaren virksomhedskoncern. Paa den anden side har Kommissionen ved fastsaettelsen af boedens stoerrelse ogsaa taget hensyn til nationale statslige foranstaltningers virkninger for handelen og konkurrencen inden for Faelles- skabet -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Sandoz Prodotti Farmaceutici SpA. (i det foelgende benaevnt Sandoz PF) har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EOEF-Traktaten ved at have fastsat et eksportforbud i de kommercielle forbindelser med sine kunder.

Artikel 2

Sandoz PF, der bragte overtraedelsen til ophoer i 1985 efter Kommissionens indgriben, skal i forbindelse med salget af sine produkter afstaa fra enhver aftale og/eller samordnet praksis, der kan have samme eller tilsvarende formaal eller virkning.

Artikel 3

Der paalaegges herved Sandoz PF en boede paa 800 000 ECU. Dette beloeb skal inden tre maaneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning indbetales paa Kommissionens konto nr. 9-130-707 - Commissione delle Comunità Europee, Bruxelles-ECU, i Istituto Bancario San Paolo di Torino, 156 Piazza San Carlo, I-10121 Torino. Efter udloebet af denne frist tillaegges boeden automatisk renter beregnet efter den sats, der anvendes af Den Europaeiske Fond for Monetaert Samarbejde for dens transaktioner i ECU paa den foerste arbejdsdag i den maaned, hvor denne beslutning er vedtaget, forhoejet med 3,5 procentpoints, dvs. 10 %.

Sker betaling i modtagernes nationale valuta, omregnes beloebet efter den kurs, der gaelder paa dagen forud for indbetalingen.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til:

Sandoz Prodotti Farmaceutici SpA,

Via Arconati, 1,

I-20135 Milano.

Denne beslutning kan tvangsfuldbyrdes i henhold til artikel 192 i EOEF-Traktaten.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 13. juli 1987.

Paa Kommissionens vegnePeter SUTHERLANDMedlem af Kommissionen

(1)EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62 (2)EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63