KOMMISSIONENS BESLUTNING af 24. juni 1996 om en procedure vedrørende anvendelse af EF-traktatens artikel 85 og EØS-aftalens artikel 53 (IV/34.607 - Banque Nationale de Paris - Dresdner Bank) (Kun den tyske og den franske udgave er autentisk) (Tekst af betydning for EØS) (96/454/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

under henvisning til Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (1), senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, især artikel 2, 6 og 8,

under henvisning til den anmodning om negativattest og den anmeldelse med henblik på at opnå fritagelse, der blev indgivet den 27. januar 1993 i medfør af artikel 2 og 4 i forordning nr. 17,

under henvisning til det referat af anmodningen og anmeldelsen, der er offentliggjort (2) i overensstemmelse med artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17, og artikel 3, i protokol nr. 21 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde,

efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, og

ud fra følgende betragtninger:

A. SAGSFREMSTILLING

1. DEN ANMELDTE SAMARBEJDSAFTALE

(1) Anmeldelsen

Samarbejdsaftalen blev i overensstemmelse med artikel 2 og 4, i forordning nr. 17 formelt anmeldt til Kommissionen den 27. januar 1993. Der er tale om en overordnet og i princippet eksklusiv og international samarbejdsaftale mellem Banque Nationale de Paris SA (BNP) og Dresdner Bank AG (DB) på bankområdet. Den er indgået på ubegrænset tid og godkendt af de to bankers generalforsamlinger.

(2) Formålet med samarbejdet

- De to banker ønsker at kunne klare den stigende konkurrence, som banksektoren oplever på grund af nye konkurrenter, som f.eks. udenlandske banker, forsikringsselskaber, virksomheder, der har oprettet deres egen bank, samt kreditkortselskaber, der tilbyder stadig flere finansielle tjenester. Det er i den sammenhæng, at de to banker ønsker at trække på hinanden for at nedbringe omkostningerne, bl.a. ved et tæt samarbejde på det logistiske område og inden for visse særlige internationale aktiviteter.

- De to banker ønsker at kunne klare udfordringen i forbindelse med det indre marked og den stigende internationalisering af markederne, som indebærer, at de i stadig højere grad skal kunne levere internationale finansielle tjenester til kunderne. De ønsker derfor at styrke deres tilstedeværelse i landene uden for Tyskland og Frankrig (»tredjelande«) for bedre at kunne tage konkurrencen op med de udenlandske banker, men også for at kunne tilbyde flere internationale finansielle tjenester til deres kunder i henholdsvis Tyskland og Frankrig.

(3) Principper for samarbejdet

BNP og DB ønsker hver især:

- fortsat at være blandt de største banker på hjemmemarkederne

- fortsat på det europæiske marked at være blandt de største banker med filialer eller datterselskaber i hvert fald i de største europæiske lande

- fortsat at være til stede i de store finanscentre og dér udbyde de relevante tjenester.

(4) De fire samarbejdsområder

a) Samarbejde på det organisatoriske område og gennem informationsudveksling

For at opnå en synergieffekt, nedbringe omkostninger og risici og tilbyde kunderne bedre service foreskrives det i samarbejdsaftalen, at der skal ske en organisatorisk tilnærmelse mellem de to banker. Det er bl.a. aftalt, at der skal ske en informationsudveksling og en fælles udvikling af værktøjer inden for edb og kontorautomatisering samt en udveksling af økonomiske informationer. Det er ligeledes aftalt, at der skal udarbejdes relevante aftaler og gives teknisk mulighed for at nedbringe omkostningerne og fristerne for overførsel af grænseoverskridende betalinger. Parterne vil også udveksle personale og rådføre sig med hinanden før enhver offentlig annoncering, herunder enhver annoncering vedrørende deres samarbejde.

Der vil ligeledes ske en informationsudveksling om generelle og økonomiske forhold samt om eventuelle nye forretningsområder, nye produkter eller særlige finansieringsteknikker.

b) Særlige samarbejdsområder

På området international finansiering vil parterne, deres filialer i tredjelande og det holdingselskab, i hvilket parterne på et tidspunkt vil samle deres aktiviteter i tredjelandene (jf. nedenfor under litra c)), sikre, at de af markedet opfattes som én og samme aftalepart. Parterne vil opfordre hinanden til at deltage i alle former for finansiering (direkte lån, leasing, finansielle instrumenter og andre finansielle arrangementer), som ikke-indenlandske banker deltager i. Den part, der modtager en sådan opfordring, vil kun kunne afvise at deltage i den foreslåede finansiering, hvis der over for modparten fremsættes gyldige argumenter herfor. Hvis andre finansielle institutioner opfordrer én af parterne til at deltage i et konsortium, skal denne part forsøge at få den anden part med.

På områderne merchant banking, kapitalmarkeder og værdipapirinvestering i tredjelande vil parterne samarbejde for at opnå en synergieffekt og besparelser hvad angår udvikling af nye produkter og for at sikre effektive investeringer.

På områderne investering af værdipapirer, afledte produkter, formuepleje og investment banking vil de to banker samarbejde uden geografisk opdeling. Samarbejdsformen vil afhænge af det konkrete produkt. Der kan være tale om udvikling af nye produkter eller strategier, samordnet markedsføring og informationsudveksling.

c) Samarbejde om aktiviteterne uden for Tyskland og Frankrig (»tredjelande«)

Dette samarbejde har til formål at styrke de to bankers muligheder for at tilbyde deres respektive kunder internationale finansieringstjenester ved at gennemføre en forbedring og en samling af deres aktiviteter i disse lande.

Med henblik herpå forpligter parterne sig til at arbejde for at opnå en synergieffekt og på et tidspunkt sammenlægge deres nuværende bankaktiviteter i tredjelande, med undtagelse af aktiviteter i USA. En sådan samling af aktiviteter kan bl.a. ske ved, at transaktionerne sammenlægges i et eller flere fælles datterselskaber, ved overtagelse af 50 % af kapitalinteresserne i den anden parts datterselskab eller ved på et tidspunkt at oprette et fælles holdingselskab, der i første omgang vil være et finansielt holdingselskab, men som senere kan blive en fuldgyldig bank.

I forbindelse med nye aktiviteter forpligter parterne sig til at informere den anden part og diskutere disse på basis af en feasibility-undersøgelse for at nå frem til fælles konklusioner. Den anden part skal tilbydes deltagelse i en sådan aktivitet. Hvis den anden part ønsker at deltage, kan en sådan deltagelse kun afvises, hvis der fremsættes meget væsentlige argumenter herfor.

Hvis en af parterne ønsker at afhænde sin del af en given fællesaktivitet, kræver det den anden parts udtrykkelige samtykke. I tilfælde af salg skal andelen tilbydes den anden part. Hvis den ene part ønsker at sælge en andel, som denne part ejer alene, skal den anden part informeres og have mulighed for at fremsætte sine bemærkninger hertil.

Med hensyn til samarbejde mellem parterne, holdingselskabet og de enheder, der etableres i tredjelande, foreskrives det i aftalen, at hvis en af parterne i forbindelse med internationale transaktioner ikke er i stand at levere den ønskede tjeneste, er denne forpligtet til at henvende sig til eller henvise den pågældende kunde til den anden part eller til en af dennes enheder; parterne forpligter sig endvidere til at yde lån til den anden parts kunder i lande, hvor den anden part ikke har aktiviteter, med forbehold af betingelser og eventuelt garantier, der skal fastsættes efter fælles overenskomst mellem alle de involverede parter. For interbanktransaktioners vedkommende (valutatransaktioner, værdipapirer, optioner, futures, swaps osv.) forpligter parterne sig ligeledes til at prioritere transaktioner mellem de enheder, der er involveret i samarbejdet, højest, forudsat at disse transaktioner tilbydes på konkurrencemæssige betingelser.

De to parters repræsentationskontorer i tredjelande vil blive sammenlagt i fysisk henseende, samtidig med at de beholder deres selvstændighed og egen identitet, bortset fra de tilfælde hvor det er bedst at have ét fælles repræsentationskontor.

Hvis en af parterne (herefter kaldet informanten) ønsker at indgå en samarbejdsaftale med en tredjepart, skal han, selv om samarbejdet er geografisk eller sektormæssigt afgrænset, informere den anden part (herefter kaldet den informerede) herom. Hvis den informerede ikke giver sit samtykke, skal han motivere sin afvisning over for informanten. Hvis informanten efter at have foretaget en korrekt afvejning af afvisningsgrundene fastholder sin hensigt, og hvis aftalen endvidere ikke berører den informeredes grundlæggende interesser, men derimod kunne være en fordel for informanten, vil denne kunne handle frit.

d) Samarbejde om de franske og tyske markeder

Formålet med denne side af samarbejdet er at øge udbuddet af tjenester i de to net og dermed styrke de to bankers konkurrenceevne.

Begge parter forpligter sig derfor til at stille alle deres tjenester til rådighed for den anden part så billigt som muligt og selv tilbyde så mange som muligt af den anden parts tjenester til sin egen kundekreds. Som følge af de to bankers fællesaktiviteter i tredjelande vil de kunne tilbyde de indenlandske kunder nye tjenester fra disse lande.

Med hensyn til hver banks egne aktiviteter på sit indenlandske marked fastsættes det i aftalen, at parterne fortsat kan handle frit, bortset fra tilfælde hvor en af parterne ønsker at indgå en samarbejdsaftale med en af de nationale konkurrenter. I så fald skal den anden part informeres herom inden underskrivelsen.

Hvis en af parterne ikke er i stand at tilbyde sine nationale kunder en given international tjeneste, skal han henvende sig til den anden part, til et kontor i et tredjeland eller til holdingselskabet fra det tidspunkt, hvor dette fuldt ud fungerer som en bank.

Hvad angår den ene parts aktiviteter på den anden parts hjemmemarked indeholder samarbejdsaftalen ingen restriktioner med hensyn til adgang til disse markeder gennem de eksisterende datterselskaber, oprettelse af nye datterselskaber eller filialer eller opkøb af en af den anden parts nationale konkurrenter. Derimod begrænser samarbejdsaftalen parternes mulighed for at operere på den anden parts hjemmemarked gennem et samarbejde med en af den anden parts nationale konkurrenter. Parterne kan ikke indgå en aftale med en af den anden parts nationale konkurrenter uden den anden parts udtrykkelige samtykke. Konkret betyder det, at hvis der er tale om en samarbejdsaftale, der måske endda er geografisk eller sektormæssigt afgrænset, som en af parterne (informanten) påtænker at indlede forhandlinger om med tredjemand, skal han informere den anden part (den informerede) herom. Hvis den informerede ikke giver sit samtykke, skal han begrunde denne afvisning over for informanten.

Den aftale, som i første omgang blev anmeldt til Kommissionen, gav den informerede ubetinget ret til at afvise sådanne aftaler (bilag A.1, tredje afsnit, sidste punktum). På Kommissionens anmodning har de to parter imidlertid accepteret at begrænse denne ubetingede ret til afvisning til tilfælde, hvor samarbejdsaftalen med tredjemand indebærer anvendelse af knowhow eller forretningshemmeligheder, som informanten har opnået fra den informerede, eller som er et resultat af samarbejdet. Knowhow er i denne forbindelse den knowhow, der er defineret i artikel 10 i Kommissionens forordning (EF) nr. 240/96 af 31. januar 1996 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af teknologioverførselsaftaler (3). Disse begrænsninger i retten til at afvise, at den ene part indgår samarbejdsaftaler med den anden parts nationale konkurrenter, fremgår af et bilag til samarbejdsaftalen, der blev anmeldt til Kommissionen den 23. januar 1995.

Det skal understreges, at den anden parts samtykke ikke er påkrævet, hvis en given aftale vedrører daglige bankforretninger, selv om aftaleparterne på dette område skal give hinanden en fortrinsstilling.

(5) De organer, der ifølge aftalen skal oprettes

BNP's direktion og DB's Vorstand mødes to gange årligt for at tage de nødvendige beslutninger vedrørende den fælles strategi og for enstemmigt at træffe afgørelse om de forslag til samarbejdsaftalen, som bestyrelsen har indbragt.

Bestyrelsen, der mødes tre gange årligt under den ene banks formandskab, således at formandskabet går på skift for hvert møde, har til opgave at fastsætte mål og definere de foranstaltninger, som de to parter skal træffe. Den skal bl.a. gennemgå henstillinger fra sekretariatet og udarbejde forslag til de nødvendige ændringer af aftalen, der skal vedtages på de halvårlige møder mellem BNP's direktion og DB's Vorstand.

Samarbejdssekretariatet skal bestå af repræsentanter for de to parter. Det skal bistå parterne med den praktiske gennemførelse af samarbejdsaftalen; det skal ligeledes fremsætte henstillinger om nødvendige forbedringer af aftalen og indbringe disse for bestyrelsen.

(6) Gensidige kapitalinteresser

Parterne har til hensigt senere at styrke deres samarbejde ved gensidige kapitalinteresser på op til 10 %.

2. NUVÆRENDE FORHOLD MELLEM BNP OG DB

(7) BNP og DB er tidligere blevet enige om at udnævne et bestyrelsesmedlem fra BNP til at repræsentere BNP i DB's bestyrelse og et bestyrelsesmedlem fra DB til at repræsentere DB i BNP's bestyrelse.

De har endvidere oprettet et joint venture-selskab med henblik på markedet i det tidligere Tjekkoslovakiet. Derudover har BNP og DB hver 37 % af kapitalen i BNP-KH-Dresdner Bank RT i Ungarn, hvor Országos Kereskedelmi és Hitelbank RT har 26 %. Kommissionen har godkendt disse to transaktioner (4).

BNP og DB har følgende fælles kapitalbesiddelser:

- United Overseas Bank, Genève, Lugano, Luxembourg, Monaco, Bahamas, Montevideo: BNP og DB har hver 50 %

- BNP-AK-Dresdner Bank AS Istanbul, Izmir: BNP 30 %, DB 30 % og AK-Bank Group 40 %

- Société Financière pour les Pays d'Outre-mer med aktiviteter i Afrika: BNP 48,4 %, DB 25,8 % og BBL 25,8 %

- BNP-Dresdner Bank (Polska) SA, Warszawa: BNP 50 % og DB 50 %

- BNP-Dresdner Bank (Rossija), Skt. Petersborg (+ filial i Moskva): BNP 33 %, Dresdner Bank 33 %, Europabank (100 % ejet filial af DB) 17 % og SFA (Société Financière Auxiliaire, Paris, 100 % ejet filial af BNP) 17 %

- BNP-Dresdner Bank (Bulgarien) AD, Sofia: BNP og DB hver 40 %, EBR 20 %.

3. PARTERNE I DEN ANMELDTE AFTALE OG DERES STILLING PÅ DE FINANSIELLE MARKEDER

(8) a) Banque Nationale de Paris

BNP er en bank, der udfører sine finansielle aktiviteter direkte eller indirekte via sine datterselskaber især i Frankrig, men også i andre europæiske lande, i fransktalende lande og internationalt. I Tyskland har BNP en filial i Frankfurt med to tilknyttede kontorer. BNP har endvidere en særlig filial, der er specialiseret i fusioner og overtagelser.

Bankens konsoliderede balance var i 1994 (1993) på 222 (224) mia. ECU. 13169 (13 851) af de 54 469 (56 141) ansatte arbejder i udlandet. BNP har i alt 2 511 (2 575) kontorer, heraf er 497 (567) beliggende uden for Frankrig.

BNP-koncernen ejer 100 % af kapitalen i selskabet NATIO-VIE, der er et livsforsikringsselskab. Banken har sammen med UAP oprettet joint venture-selskabet NATIO-ASSURANCE med henblik på markedsføring af UAP's skadesforsikringsaktiviteter.

Selskabets kapital er fordelt som følger:

>TABELPOSITION>

Med udgangspunkt i den konsoliderede balance for 1993 er BNP placeret på en 4. plads i Frankrig, en 7. plads i Europa og en 19. plads på internationalt niveau.

(9) b) Dresdner Bank

DB er en bank, der udfører sine finansielle aktiviteter direkte eller indirekte via sine datterselskaber i Tyskland, men også i øvrige europæiske og ikke-europæiske lande. Banken har bl.a. to datterselskaber i Frankrig. Det ene er Banque Veuve Morin-Pons SA med filialer i Paris, Lyon og Strasbourg. Det andet er Banque Internationale de Placement i Paris.

Bankens konsoliderede balance var i 1994 (1993) på 210 (197) mia. ECU. Ca. 3 000 af de 44 884 (1994) ansatte arbejder i udlandet. Ud af de i alt 1 583 filialer er de 58 beliggende uden for Tyskland.

I nogle delstater er DB på forsikringsområdet agent for selskabet Allianz og i andre for selskabet Hamburg-Mannheimer.

Selskabets kapital er fordelt som følger:

>TABELPOSITION>

Med udgangspunkt i den konsoliderede balance for 1993 er DB placeret på en 2. plads i Tyskland, en 12. plads i Europa og den 26. plads på internationalt niveau.

4. DE TO BANKERS STILLING I EØS-LANDENE I 1994

(10) Den anmeldte samarbejdsaftale vil få følger for alle bankernes aktiviteter. Den vil påvirke stort set alle de markeder for banktjenester og finansielle tjenester, som de to banker opererer på, bortset fra forsikringsmarkedet.

Nedenstående tabel viser de to bankers stilling i de forskellige EØS-lande for alle aktiviteters vedkommende. Tallene i tabellen viser BNP's og DB's stilling i disse lande, hvis man sammenligner de to bankers resultat i hvert land med samtlige bankers resultat:

>TABELPOSITION>

I de øvrige EØS-lande har begge banker, med undtagelse af BNP i Irland, en ubetydelig stilling, dvs. at den i to tilfælde (Irland for DB's vedkommende og Grækenland for BNP's vedkommende) er under 1,4 % og i de øvrige lande under 1 %.

På de fem hovedområder inden for bankvirksomhed (udlån til banker, udlån til kunder, værdipapirhandel, bankindlån og kundeindlån) afviger henholdsvis BNP's og DB's stilling ikke med mere end 2 % fra ovennævnte tal.

Oplysningerne for 1994 kan resumeres som følger:

Det tyske marked

De detaljerede tal for 46 forskellige banktjenester og finansielle tjenester viser, at DB på markedet for tjenester til privatpersoner og mindre virksomheder har en markedsandel, der i få tilfælde overskrider ovennævnte tal med ca. 2 % (i et enkelt tilfælde med ± 5 %), hvorimod dette tal i de fleste tilfælde ligger under den ovenfor nævnte procentsats. Andelen af markedet for erhvervskunder ligger derimod i de fleste tilfælde langt over den ovenfor nævnte procentsats på ± 5 %. Hvad angår to banktjenester til erhvervskunder ligger DB's markedsandel endda på ± 20 %. BNP's stilling hvad angår de forskellige banktjenester, som banken tilbyder på det tyske marked, er ubetydelig.

Det franske marked

De detaljerede tal for 26 forskellige banktjenester og finansielle tjenester viser, at BNP på markedet for tjenester til privatpersoner og mindre virksomheder har en markedsandel, der med få udsving svarer til det ovenfor nævnte tal. Kun på ét marked er andelen på ca. 10 %. Andelen af markedet for erhvervskunder er en smule større end den ovenfor nævnte med undtagelse af et særligt tilfælde, hvor markedsandelen er på ca. 20 %. DB's markedsandel i Frankrig hvad angår de forskellige banktjenester, som banken tilbyder, er ubetydelig.

Det luxembourgske marked

De tal, der er oplyst for fem tjenestekategorier, er for DB's vedkommende i et tilfælde på ca. 11 %, i to tilfælde under 5 % af det berørte marked, og i to tilfælde er markedsandelen ubetydelig. De tal, der er oplyst for BNP's vedkommende for de samme fem tjenestekategorier, er i ét tilfælde under 3 %, i tre tilfælde under 1,5 % og i ét tilfælde under 8 %, medens DB's stilling på dette område er på ca. 11 %.

(11) Efter offentliggørelsen af en meddelelse (5) i medfør af artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 har Kommissionen ikke modtaget bemærkninger fra tredjemand.

B. RETLIG VURDERING

1. ARTIKEL 85, STK. 1, I EF-TRAKTATEN OG ARTIKEL 53, STK. 1, I EØS-AFTALEN

(12) a) Aftale mellem virksomheder

Den anmeldte samarbejdsaftale er en aftale mellem virksomheder.

b) Konkurrencebegrænsning

(13) aa) Definition af de relevante markeder inden for finansielle tjenesteydelser

Normalt opdeles banktjenester og andre finansielle tjenester i tre hovedkategorier: detailbankvirksomhed, »retail banking«, banktjenester for erhvervslivet og offentlige instanser, »wholesale banking« og aktiviteter i forbindelse med de finansielle markeder (6). Hver af disse tre kategorier omfatter en række forskellige aktiviteter og tjenester, der, i det omfang en tjeneste eller et produkt ikke er tilstrækkelig substituerbart med en anden tjeneste eller et andet produkt, udgør et relevant særskilt tjeneste- eller produktmarked (7).

Detailbankvirksomhed (»retail banking«) omfatter en række aktiviteter: foliokonti, opsparingskonti, ikke-balanceførte aktiviteter (investeringsselskaber, investeringsforeninger, pensionsfonde osv.) terminskonti, udlån til kunder, lån med sikkerhed i fast ejendom eller lignende lån, forbrugslån, enhver anden form for kundelån, checks, internationale eurochecks (8), debit- og kreditkort (9), rejsechecks osv. Hertil kommer andre banktjenester, som f.eks. tilknyttede tjenester (depoter, . . .), aktiesalg og værdipapiradministration.

Banktjenester for erhvervslivet og offentlige instanser, (»wholesale banking«) omfatter følgende aktiviteter: erhvervsindlån, investeringslån til virksomheder, herunder international finansiering, lån til lokale myndigheder, kommercielle papirer, faktorering og leasing (10).

Aktiviteter i forbindelse med de finansielle markeder omfatter bl.a. følgende finansielle tjenester: rådgivning om fusioner og erhvervelser, kapitalrejsning og kapitaltegning, intervention på de finansielle markeder, styring af aktiver (11).

Hvad angår de relevante geografiske markeder, er det nødvendigt at skelne som følger: privatpersoner og små virksomheder har på grund af omfanget af deres finansielle transaktioner, den anvendte valuta, den manglende gennemsigtighed på de udenlandske bankmarkeder samt sprogvanskeligheder kun adgang til de kreditinstitutter, der er etableret i den medlemsstat, hvor de driver forretning. De relevante geografiske markeder for detailbankvirksomhed er de nationale markeder (12).

Markedet for banktjenester for erhvervslivet og offentlige instanser (»wholesale banking«) er for det meste nationalt, da der for at yde de rette tjenester kræves en tæt kontakt mellem banken og kunden (13). Dette gælder imidlertid ikke for aktiviteter, hvori der deltager banker fra flere lande, som f.eks. internationale finansieringer. For denne aktivitet er det geografiske marked internationalt.

Hvad angår aktiviteterne på de finansielle markeder, har Kommissionen bl.a. konstateret, at udstedelse af aktier og gældsbeviser (»equity and debt issues«) er globale aktiviteter, hvor operatørerne konkurrerer på internationalt plan (14). Hvad angår intervention på pengemarkederne, valutamarkederne og markederne for afledte produkter (»money market trading, foreign exchange trading and derivate trading«), har Kommissionen konstateret, at disse markeder er internationale (15). Markedet for rådgivning om fusioner og erhvervelser (»merger and acquisition advice«) har derimod hidtil været nationalt (16). Markedet for de øvrige tjenester inden for dette område af bankvirksomhed er ligeledes internationalt, selv om sådanne tjenester ofte også ydes fra nationale filialer til lokale kunder.

(14) Nedenfor (bb) behandles samarbejdsaftalens konkurrencebegrænsende virkninger for de nationale bankmarkeder. Derefter (cc)) behandles aftalens betydning for de internationale bank- og finansmarkeder.

(15) bb) Den anmeldte aftales konkurrencebegrænsende virkninger for de nationale bankmarkeder

i) Tyskland og Frankrig

På nuværende tidspunkt er de to bankers tilstedeværelse på den anden aftaleparts nationale marked for banktjenester (BNP på det tyske marked, DB på det franske) ringe, således som det fremgår af tallene i balancen og deres markedsandele i de respektive lande. Samarbejdet på det organisatoriske område (herunder udvikling af nye edb-værktøjer, informationsudveksling), på kapitalmarkederne og om styring af aktiver vil således ikke føre til en mærkbar begrænsning af den nuværende konkurrence. Det samme gælder aftalen om at stille egne bankprodukter til aftalepartens rådighed, således at de kan forhandles fra dennes filialer.

Derimod vil aftalen af følgende grunde føre til en ikke uvæsentlig begrænsning af den potentielle konkurrence mellem de to banker.

Det skal først og fremmest nævnes, at Rådet for nogle år siden fjernede den vigtigste retlige hindring for adgang til de udenlandske markeder, idet det blev pålagt medlemsstaterne at indføre én enkelt banktilladelse senest den 1. januar 1993 (17). Denne har i høj grad lettet bankernes adgang til markederne inden for Fællesskabet. Mulighederne for ekspansion ud over de nationale grænser vil snart blive endnu større, når den tredje fase i ØMU'en i henhold til traktatens artikel 109 J, stk. 4, indledes, og der indføres en fælles valuta. Endvidere vil de nye former for formidling af banktjenester (automater, via telefon og computer (home-banking)) ligeledes lette distributionen ud over hjemmemarkederne, uden at det bliver nødvendigt at oprette et dyrt traditionelt filialnet.

Takket være disse ændringer af de reguleringsmæssige og tekniske rammer vil de store universelle banker selvstændigt kunne drive forretning på andre markeder end hjemmemarkederne. I det konkrete tilfælde tilhører aftaleparterne kategorien af store universelle banker i det land, hvor de har deres hovedsæde (baseret på det konsoliderede regnskab for 1993: BNP i Frankrig på fjerdepladsen, DB i Tyskland på andenpladsen), og på europæisk niveau (baseret på det konsoliderede regnskab for 1993: BNP på syvendepladsen og DB på tolvtepladsen). De procentsatser for de forskellige bankaktiviteter, der er anført ovenfor (betragtning 10), og som viser de to bankers stilling på deres nationale markeder, giver derfor ikke isoleret betragtet et korrekt billede af deres markedsstilling. Det skal tilføjes, at de pågældende lande udgør vigtige geografiske nabomarkeder, hvor de to banker allerede opererer. Da der stadig er store forskelle på de store bankers bank- og finanstjenester i de forskellige medlemslande, er det meget sandsynligt, at især de store banker, når ØMU'en er indført, selv vil forsøge at sælge nogle af disse produkter uden for deres nationale marked.

Samarbejdet på det organisatoriske område og gennem informationsudveksling vil ikke blot forbedre de to bankers interne resultater på det administrative niveau. Det indebærer en vidensudveksling om elektroniske bankinstrumenter, der tilbydes kunderne. Det følger heraf, af de to bankers elektroniske banksystemer vil blive forbedret, harmoniseret og sammenkoblet. De to banker vil herefter kunne tilbyde deres kunder i begge lande flere ensartede og bedre elektroniske tjenester. Som følge af denne harmonisering vil de to banker for størsteparten af de tilbudte tjenesters og produkters vedkommende ikke længere have nogen interesse i selv at etablere sig på den anden parts bankmarked og dér udbyde disse elektroniske banktjenester.

For de fleste af de eksisterende og fremtidige bankprodukters vedkommende har bankerne forpligtet sig til at stille egne produkter til den anden aftaleparts rådighed, således at denne kan sælge dem på sit nationale marked. De to banker optræder således som en enhed på den anden aftaleparts bankmarkeder. Hvad angår tjenester og produkter, der på den måde stilles til rådighed, vil de således ikke længere have nogen økonomisk interesse i selv at udvikle aktiviteter i den anden parts hjemland og dermed styrke konkurrencen mellem de store banker i Tyskland og Frankrig. For disse produkters vedkommende vil aftalen således begrænse de to bankers autonome konkurrence i Frankrig og Tyskland.

Det ovenfor beskrevne samarbejde hvad angår gensidigt salg af produkter fremgår i øvrigt af en aftale, som de to banker har indgået om de forskellige omhandlede tjenester og produkter. Hvis en af parterne ikke fra sine filialer ønsker at sælge en tjeneste eller et produkt, som den anden aftalepart foreslår, kan sidstnævnte ikke samarbejde om f.eks. salg af denne tjeneste eller dette produkt med en tredje bank. Som følge af den eksklusivitetsbestemmelse, der findes i aftalens bilag A.1, tredje afsnit (se ovenfor under betragtning 4, litra d) femte og sjette afsnit), kan den part, der afviser at sælge på sit nationale marked, ligeledes forhindre, at den anden part lader produktet sælge via en anden bank i dette land, hvis produktet berører knowhow eller forretningshemmeligheder, der er fælles eller stammer fra den første part. Denne bestemmelse vil især hvad angår nye produkter, der kan gøre det vanskeligere at sælge et allerede eksisterende produkt, kunne begrænse den potentielle konkurrence mellem de to banker. Den omstændighed at den ene banks samarbejde uden for aftalens rammer kun kan forhindres af den anden bank, hvis sidstnævnte har en berettiget interesse i at modsætte sig det (hvis tjenesten eller produktet indeholder fælles knowhow eller forretningshemmeligheder, der tilhører den anden bank), begrænser kun den pågældende bestemmelses konkurrenceforvridende virkning, den fjerner den ikke.

ii) »Tredjelande«

Samarbejdet vil ligeledes påvirke bankmarkederne i »tredjelande«. Foranstaltningerne på det organisatoriske område og inden for informationsudveksling, sammenlægningen af enheder i disse lande samt det særdeles tætte samarbejde med hensyn til markedsføring af værdipapirer vil styrke de to bankers svage stilling i disse lande og sætte dem i stand til bedre at konkurrere med de etablerede banker i disse lande. I betragtning af de to bankers ringe repræsentation i disse lande og den forventede udvikling af deres aktiviteter er det imidlertid udelukket, at der vil ske en mærkbar konkurrencebegrænsning på disse markeder.

Hvad angår det luxembourgske marked medfører aftalen ingen mærkbar konkurrencebegrænsning. Det luxembourgske marked for banktjenester og finansielle tjenester er meget åbent, og alle de store europæiske og internationale banker har aktiviteter her. Under disse forhold kan det ikke forventes, at aftalen vil få konkurrencebegrænsende virkninger i Luxembourg.

(16) cc) Konkurrencebegrænsning på bank- og finansmarkederne i det omfang de er internationale

Som ovenfor nævnt (se betragtning 13, sidste afsnit) har nogle af banktjenesterne for erhvervslivet og de fleste af tjenesterne på de finansielle markeder en international dimension. Det samarbejde, der er aftalt med hensyn til international finansiering, kapitalmarkeder, værdipapirer og investering af disse, afledte produkter, styring af aktiver og investment banking (se betragtning 4, litra b)), påvirker således de områder, hvor bankvirksomheden har en international dimension. I betragtning af de to bankers størrelse i en international sammenhæng og på de finansielle markeder vil BNP's og DB's samarbejde på disse områder ikke kunne få mærkbare konkurrencebegrænsende virkninger for disse aktiviteter. Aftalen fremmer derimod konkurrencen, da den vil styrke de to bankers stilling internationalt, således at de fremover bedre vil kunne konkurrere med de store internationale banker, herunder de amerikanske og asiatiske.

(17) c) Påvirkning af den grænseoverskridende handel

Samhandelen mellem Tyskland og Frankrig vil blive påvirket, da de to banker, når aftalen er trådt i kraft, ikke længere vil have nogen økonomiske interesse i at konkurrere indbyrdes hvad angår de fleste tjenester og produkter på deres respektive nationale markeder. Dette gælder både de områder, hvor de udveksler knowhow for at udvikle nye tjenester og produkter, og de områder, hvor de skal stille produkter til rådighed for hinanden, således at de kan sælges på de respektive nationale markeder.

Hvis de to banker ikke kan nå til enighed om gensidigt salg af tjenester og produkter, giver den bestemmelse, der gør det muligt for den ene part at forhindre den anden part i at sælge et produkt på førstnævntes nationale marked ved at samarbejde med en tredje bank, hver af parterne mulighed for at forhindre grænseoverskridende konkurrence, hvilket påvirker handelen med banktjenester mellem to medlemsstater.

2. FRITAGELSE EFTER EF-TRAKTATENS ARTIKEL 85, STK. 3, OG EØS-AFTALENS ARTIKEL 53, STK. 3, FOR AFTALENS KONKURRENCEBEGRÆNSNING PÅ DE NATIONALE BANKMARKEDER I HENHOLDSVIS TYSKLAND OG FRANKRIG

(18) a) Forbedring af produktionen og distributionen

De finansielle tjenester, som tilbydes privatkunder og erhvervskunder, vil blive forbedret, da de to banker som led i samarbejdet vil forbedre deres organisation, bl.a. ved at indføre nye edb-værktøjer, og udvide antallet af økonomiske informationskilder. Takket være den overførsel af knowhow, der vil finde sted, og som ifølge en opgørelse, de to banker har fremlagt for Kommissionen, vedrører over halvdelen af deres aktiviteter, vil de to banker kunne tilbyde nye og bedre tjenester til deres kunder. Eksempelvis vil de som følge af samarbejdet kunne tilbyde deres kunder nye elektroniske bankprodukter og banktjenester, nye muligheder inden for konto- og kreditstyring på nationalt og internationalt niveau, nye former for information og finansrådgivning og nye muligheder inden for styring af transaktioner på kapitalmarkederne samt nye typer værdipapirer og afledte produkter. De vil ligeledes kunne udvikle nye former for investeringslån og import- og eksportfinansiering.

Samarbejdet vil ligeledes forbedre salget af den anden parts tjenester og produkter. For stort set halvdelen af de analyserede tjenesters vedkommende vil der være en sådan forbedring som følge af bankernes gensidige forpligtelse til at stille egne produkter til den anden parts rådighed, således at de kan sælges fra sidstnævntes filialer på det nationale marked. Det vil således blive muligt fra en af parternes filialer at debitere en foliokonto hos den anden part. Sammenkoblingen af edb-systemerne vil ligeledes gøre det muligt at forbedre de grænseoverskridende banktjenester, herunder de grænseoverskridende betalinger. Samarbejdet opfylder derfor Kommissionens målsætning om at forbedre tjenesterne i forbindelse med grænseoverskridende betalinger (18).

(19) b) Fordel for forbrugerne

Forbrugerne, herunder privatpersoner og virksomheder i Tyskland og Frankrig, vil drage fordel af den kvalitative og kvantitative forbedring af banktjenesterne og formidlingen af disse via begge bankers filialer samt indførelsen af nye former for elektronisk bankvirksomhed.

(20) c) Nødvendige begrænsninger

Bestemmelserne om samarbejdet mellem de to banker, herunder om indbyrdes vidensudveksling, men også tilrådighedsstillelsen af den anden parts produkter, således at de kan sælges på begge parters nationale marked, er nødvendige for at nå ovennævnte mål.

For at opnå forbedringerne er det nødvendigt, at begge banker kan modsætte sig, at den anden part samarbejder med en national konkurrent, hvis samarbejdet vedrører fælles knowhow eller knowhow og forretningshemmeligheder, der tilhører den første aftalepart. Uden denne vetoret ville ingen af de to banker være rede til at stille den knowhow, der er nødvendig for at forbedre tjenesterne til den anden parts rådighed. De to banker må også have mulighed for at beskytte deres forretningshemmeligheder, idet edb-sammenkoblingen nødvendigvis vil give dem adgang til nogle af den anden parts informationer, der udgør forretningshemmeligheder.

(21) d) Udelukkelse af konkurrencen

Der vil ikke ske en udelukkelse af konkurrencen på de tyske og franske markeder. På grund af de to bankers relative position i forhold til andre banker i de to lande og de to bankers stilling på den anden parts bankforretningsområder (se betragtning 10) kan det ikke forventes, at samarbejdet hvad angår distribution og udvikling af nye tjenester og produkter vil gøre det muligt for dem at udelukke konkurrencen inden for de forskellige områder af bankvirksomhed.

De nye bankprodukter, som de to banker fremover vil tilbyde, er endvidere ikke beskyttet af intellektuel ejendomsret. Det er således meget sandsynligt, at de øvrige kreditinstitutter, herunder de store universelle banker på disse markeder, hvoraf nogle har betydelige aktiviteter i udlandet eller ligeledes har indgået samarbejdsaftaler med udenlandske kreditinstitutter, også vil kunne tilbyde nye produkter.

3. FRITAGELSENS VARIGHED

(22) Ifølge artikel 8 i forordning nr. 17 skal beslutningen om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, træffes for et bestemt tidsrum. Med henblik på fastsættelsen af tidsrummet for fritagelsen har Kommissionen på den ene side lagt vægt på, at de finansielle markeder vil blive udsat for en grundlæggende forandring i fremtiden, navnlig som følge af indførelsen af Den Europæiske Monetære Union. Denne forandring vil sandsynligvis på mellemlang sigt medføre en forøgelse af konkurrencen på de finansielle markeder i Europa. På den anden side er der tale om et omfattende samarbejde, der vil påvirke praktisk taget alle BPN's og DB's aktiviteter. Dets effektive gennemførelse vil vare flere år. En fritagelse på ti år må derfor anses for passende, førend samarbejdets virkning på konkurrencen efter eventuel anmodning fra parterne genoptages til undersøgelse. Fritagelsesperioden regnes fra den dato, hvor de to banker bekræftede, at de var rede til at ændre den bestemmelse, der tillagde dem ubetinget vetoret, hvis den ene aftalepart skulle ønske at indgå en samarbejdsaftale med en konkurrent til den anden aftalepart, dvs. den 23 januar 1995 -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

I overensstemmelse med EF-traktatens artikel 85, stk. 3, og artikel 53, stk. 3 i EØS-aftalen, erklæres bestemmelserne i EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og i artikel 53, stk. 1, i EØS-aftalen, i tidsrummet 23. januar 1995 - 22. januar 2005 uanvendelige på samarbejdsaftalen mellem Banque Nationale de Paris SA og Dresdner Bank, AG, således som denne er anmeldt til Kommissionen med ændring af bilag A, 1, tredje afsnit, sidste punktum.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til:

1) Banque Nationale de Paris SA

16, boulevard des Italiens

F-75009 Paris

2) Dresdner Bank AG

Jürgen-Ponto-Platz 1

D-60301 Frankfurt am Main.

Udfærdiget i Bruxelles, den 24. juni 1996.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. C. 312 af 23. 11. 1995, s. 13.

(3) EFT nr. L 31 af 9. 2. 1996, s. 2.

(4) Kommissionens beslutning af 4. februar 1991 i sag IV/M.021 - BNP/Dresdner Bank (OKHB), EFT nr. C 34 af 9. 2. 1991, s. 20; Kommissionens beslutning af 26. august 1991 i sag IV/M.124 - BNP/Dresdner Bank (CS), EFT nr. C 226 af 31. 8. 1991, s. 28.

(5) EFT nr. C 312 af 23. 11. 1995, s. 13.

(6) Kommissionens beslutning af 11. april 1995 i sag IV/M.573 - ING-Barings, punkt 13, EFT nr. C 114 af 6. 5. 1995, s. 6; Kommissionens beslutning af 23. november 1995 i sag IV/M.643 - CGER-Banque/SNCI, punkt 11, EFT nr. C 293 af 8. 11. 1995, s. 8.

(7) Se Kommissionens meddelelse af 3. september 1986 om aftaler af ringe betydning, som ikke falder ind under artikel 85, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, punkt 11, EFT nr. C 231 af 12. 9. 1986, s. 2.

(8) Kommissionens beslutning 92/212/EØF, punkt 8 ff, EFT nr. L 95 af 9. 4. 1992, s. 50.

(9) Kommissionens beslutning af 20. december 1993, i sag IV/M. 391 - BAI/Banca Popolare di Lecco, punkt 7, EFT nr. C 4 af 6. 1. 1994, s. 3.

(10) Kommissionens beslutning af 23. oktober 1995 i sag IV/M.643 - CGER-Banque/SNCI, punkt 11, EFT nr. C 293 af 8. 11. 1995, s. 8.

(11) Kommissionens beslutning af 30. august 1993 i sag IV/M.319 - BHF/CCF/Charterhouse, punkt 6, EFT nr. C 247 af 10. 9. 1993, s. 4; for en detaljeret beskrivelse af disse markeder, se Kommissionens beslutning af 28. juni 1995 i sag IV/M.597 - Swiss Bank Corporation/S.G. Warburg, punkt 8-19 EFT nr. C 180 af 14. 7. 1995, s. 4.

(12) Kommissionens beslutning af 28. juli 1995, i sag IV/M.611 - Dresdner Bank/Kleinwort Benson, punkt 11, EFT nr. C 207 af 12. 8. 1995, s. 11.

(13) Kommissionens beslutning af 17. juli 1995 i sag IV/M. 596 - Mitsubishi Bank/Bank of Tokyo, punkt 8, EFT nr. C 198 af 2. 8. 1995, s. 5.

(14) Kommissionens beslutning af 28. juni 1995 i sag IV/M.597 - Swiss Bank Corporation/S.G. Warburg, punkt 12, EFT nr. C 180 af 14. 7. 1995, s. 4.

(15) Kommissionens beslutning af 28. juli 1995, i sag IV/M.611 - Dresdner Bank-Kleinwort Benson, punkt 12, EFT nr. C 207 af 12. 8. 1995, s. 11; Kommissionens beslutning af 30. august 1993 i sag IV/M.319 - BHF/CCF/Charterhouse, punkt 8, EFT nr. C 247 af 10. 9. 1993, s. 4.

(16) Kommissionens beslutning af 28. juni 1995, i sag IV/M.597 - Swiss Bank Corporation/S.G. Warburg, punkt 9, EFT nr. C 180 af 14. 7. 1995, s. 4.

(17) Rådets andet direktiv 89/646/EØF af 15. december 1989 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og om ændring af direktiv 77/780/EØF, EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 1.

(18) Kommissionens meddelelse om anvendelse af EF's konkurrenceregler på grænseoverskridende pengeoverførsler, punkt 2, EFT nr. C 251 af 27. 9. 1995, s. 3, se også Kommissionens meddelelse af 18. november 1994 (KOM(94) 436 om pengeoverførsler i EU: gennemsigtighed, effektivitet og stabilitet).