DA Den Europæiske Unions Tidende L 112/41

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 20. december 2006

om Frankrigs støtteordning i medfør af artikel 39 CA i den franske skattelov (code général des impôts) — Statsstøtte C 46/2004 (tidl. NN 65/2004)

(meddelt under nummer K(2006) 6629)

(Kun den franske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2007/256/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), under hensyntagen til disse bemærkninger og

ud fra følgende betragtninger:

I. SAGSFORLØB

(1) Ved brev af 19. februar 2004 (D/51178) anmodede Kommissionen de franske myndigheder om oplysninger om den franske leasingordning med fiskalt sigte til fordel for bestemte af finansministeriet godkendte virksomheder, som blev indført i medfør af artikel 77 i lov nr. 98-546 af 2. juli 1998 om forskellige økonomiske og finansielle bestemmelser (2). Ved brev af 18. marts 2004 anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af den fastsatte frist for fremsendelse af de ønskede oplysninger. Ved brev af 3. maj 2004 (A/33117) modtog Kommissionen de pågældende oplysninger fra de franske myndigheder. Ved brev af 6. juli 2004 (D/54933) anmodede Kommissionen de franske myndigheder om yderligere oplysninger, som den modtog den 2. august 2004 (A/36007).

(2) Ved brev af 14. december 2004 (D/205909) informerede Kommissionen de franske myndigheder om sin beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter traktatens artikel 88, stk. 2. Denne beslutning er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). I beslutningen anmodede Kommissionen Frankrig og de interesserede parter om at fremsætte deres bemærkninger inden for en bestemt frist.

(3) Ved brev af 6. januar 2005 (A/30266) og senere af 4. februar 2005 anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af denne frist, og denne anmodning efterkom Kommissionen ved brev af hhv. 11. januar 2005 (D/50220) og 16. februar 2005 (D/51190).

(4) Kommissionen modtog bemærkningerne fra de franske myndigheder den 15. marts 2005 (A/32251). Den modtog ligeledes inden for den fastlagte frist bemærkninger fra seksten interesserede parter, som den videresendte til de franske myndigheder den 9. juni 2005 (D/54454).

(5) Ved brev af 7. juli 2005 (A/35587) anmodede de franske myndigheder om en forlængelse af den fastsatte frist til at kommentere de interesserede parters bemærkninger. Kommissionen efterkom denne anmodning, og de franske myndigheder fremsendte endelig deres bemærkninger ved brev af 20. juli 2005 (A/35981).

(6) Ved elektronisk post af 2. marts 2006 (A/31655) fremsendte de franske myndigheder supplerende bemærkninger vedrørende den foreliggende ordning til Kommissionen.

II. DETALJERET BESKRIVELSE AF ORDNINGEN

(7) I henhold til artikel 39 C, første afsnit, i den franske skattelov (code général des impôts) fordeles afskrivningen af aktiver, der er udlejet eller på anden vis stillet til rådighed, over aktivets almindelige levetid.

(8) Artikel 77 i lov nr. 98-546 indfører to bestemmelser i skatteloven, der tilsigter at bekæmpe skatteunddragelser i forbindelse med interessentskabers og økonomiske firmagruppers finansieringstransaktioner (4).

(9) I henhold til artikel 39 C, afsnit 2, i skatteloven må fradragsberettigede afskrivninger på et aktiv, der udlejes af en firmagruppe, således ikke overstige den leje, firmagruppen oppebærer, med fradrag af andre udgifter i tilknytning til det berørte aktiv.

(10) De degressive afskrivninger og de finansielle udgifter er pr. definition koncentreret på aktivets første brugsår, og firmagruppen vil derfor have et stort underskud i disse år og først få overskud i en anden periode, når lejeindtægten overstiger de samlede afholdte udgifter (inkl. afskrivninger og finansielle udgifter). Firmagruppen er omfattet af interessentskabsordningen, og dens underskud i de første aktivitetsår kan derfor fratrækkes det skattepligtige overskud fra medlemmernes løbende aktiviteter. Formålet med det i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, fastlagte afskrivningsloft er således at bekæmpe misbrug af denne finansieringsform med skatteoptimering for øje.

(11) Skatteloven indeholder dog en undtagelse fra denne begrænsning i form af en afskrivningsordning for bestemte virksomheder. Det bestemmes således i skattelovens artikel 39 CA, at loftet i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, ikke finder anvendelse på økonomiske firmagruppers finansiering af afskrivningsberettigede aktiver efter et system med degressiv afskrivning over en periode på mindst otte år (5), hvis dette er forhåndsgodkendt af finansministeriet.

(12) Denne godkendelse forudsætter, at bl.a. følgende betingelser er opfyldt: — aktivets købspris skal svare til markedsprisen — investeringen skal være af betydelig økonomisk og social interesse, navnlig for beskæftigelsen — brugeren af aktivet skal påvise, at aktivet er nødvendigt for hans virksomhed, og at finansiering ikke udelukkende er valgt af hensyn til beskatningen — og mindst to tredjedele af den skattefordel, der opnås ved godkendelsen, skal tilbageføres til brugeren af aktivet.

(13) Firmagruppen — der i princippet består af finansieringsinstitutter — køber normalt det aktiv, der skal finansieres, til markedsprisen, og leaser det til brugeren. Den af brugeren erlagte leje og prisen for at kunne udnytte købsoptionen efter kontraktens udløb gør det muligt for firmagruppen at dække sin egen finansiering, herunder renter og kapital.

(14) Ud over at den øvre grænse for afskrivningen således ophæves (6), gør ministeriets godkendelse det muligt at hæve den for det pågældende aktiv normalt gældende koefficient for den degressive afskrivning med et point. Fortjenesten ved firmagruppens salg af aktivet til brugeren, der ofte sker, når to tredjedele af den almindelige brugsperiode er gået, er desuden fritaget for beskatning.

(15) For så vidt angår betingelsen om, at der skal foreligge en betydelig økonomisk og social interesse (7), har de franske myndigheder anført, at der ikke findes retningslinjer for, hvordan denne interesse skal vurderes, og at undersøgelsen heraf især er baseret dels på investeringens indirekte indvirkning på beskæftigelsessituationen, konkurrencedygtigheden og aktivitetens udvikling i det pågældende økonomiske område, herunder navnlig dens bidrag til udviklingen eller etableringen af et produktions-, forvaltnings- eller beslutningscenter, dels på investeringens bidrag til at forbedre sikkerheden og miljøbeskyttelsen.

(16) Med hensyn til tilbageførslen til brugeren af aktivet af mindst to tredjedele af den skattebegunstigelse, som firmagruppen får gennem godkendelsen (8), fremgår det af artikel 39 CA i skatteloven, at denne tilbageførsel tager form af en lejenedsættelse eller et nedslag i prisen på købsoptionen. Desuden skal det nøjagtige beløb, som firmagruppen skal tilbageføre til brugeren af aktivet, fastsættes i forbindelse med godkendelsen.

(17) På Kommissionens foranledning har de franske myndigheder udarbejdet en opgørelse pr. aktivitetssektor over samtlige ansøgere om godkendelse og de virksomheder, der faktisk er omfattet af den foreliggende ordning: Aktivitetssektorer Anmodninger om godkendelse Beslutninger om godkendelse Investeringer inden for søfart 142 110 Investeringer inden for luftfart 32 18 Investeringer på jernbaneområdet 5 2 Investeringer på industriområdet 7 3 Investeringer inden for rumfart 3 0

(18) De franske myndigheder har i denne sammenhæng anført, at blandt de 56 anmodninger, for hvilke der ikke er truffet nogen beslutning om godkendelse, er 21 trukket tilbage, 13 er henlagt og 22 afvist. Med hensyn til de 22 anmodninger, der blev afvist, har de franske myndigheder præciseret, at 15 heraf vedrørte finansiering af et aktiv inden for søtransport og 7 finansiering af et aktiv inden for lufttransport.

(19) De franske myndigheder har ligeledes fremhævet, at godkendelsesprocedurerne i henhold til skattelovens artikel 39 CA blev ophævet den 14. december 2004, dvs. den dato, de modtog meddelelsen om Kommissionens beslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure.

III. BAGGRUND FOR INDLEDNINGEN AF DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE

(20) I sin beslutning af 14. december 2004 fandt Kommissionen, at investorerne, medlemmerne af økonomiske firmagrupper med fiskalt sigte og brugerne af de aktiver, som disse firmagrupper havde finansieret, i medfør af artikel 39 CA i skatteloven var blevet indrømmet en begunstigelse. Vedrørende den foreliggende foranstaltnings selektivitet anførte Kommissionen dels, at finansministeriet tilsyneladende havde skønsmæssige beføjelser til at vurdere godkendelsesbetingelserne, hvilket betød, at det efter subjektive kriterier kunne vælge, hvem der skulle have adgang til den foreliggende ordning. Endvidere mente Kommissionen, at skatteordningen under skattelovens artikel 39 CA var en støtteforanstaltning, som hovedsagelig kom transportsektoren til gode. Kommissionen fandt i den sammenhæng ikke, at den foreliggende foranstaltning kunne begrundes i det franske skattesystems karakter eller opbygning. Ifølge Kommissionen blev de foreliggende begunstigelser endvidere finansieret med statslige midler, foranstaltningen virkede konkurrenceforvridende og påvirkede samhandelen inden for EU.

(21) For så vidt angår ordningens forenelighed med fællesmarkedet fandt Kommissionen på dette stadium ikke, at der var nogen af undtagelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, som var relevante i det foreliggende tilfælde. Ordningen opfyldte tilsyneladende hverken betingelserne i retningslinjerne, rammebestemmelserne eller EF-retningslinjerne på statsstøtteområdet. Ordningen var derfor uforenelig med fællesmarkedet.

(22) Kommissionen har følgelig besluttet at indlede den formelle undersøgelsesprocedure for at fjerne sin tvivl om, hvorvidt ordningen udgør statsstøtte, og om den er forenelig med fællesmarkedet.

IV. BEMÆRKNINGER FRA DE FRANSKE MYNDIGHEDER

(23) De franske myndigheder gør i deres bemærkninger indledningsvis gældende, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA ikke udgør statsstøtte. Den er alene en teknisk bestemmelse under de almindelige retsregler, som gør det muligt for de offentlige myndigheder at føre tilsyn med den foreliggende finansieringsform, og ikke en undtagelse fra de almindelige retsregler. Begrænsningen af den fradragsberettigede afskrivning i medfør af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, fastslår en formodning om skatteunddragelse og har til formål at hindre, at denne finansieringsmekanisme udnyttes med henblik på skatteoptimering. Ordningen under skattelovens artikel 39 CA har ligeledes til formål at bekæmpe skatteunddragelse. Investeringerne i meget store kapitalgoder, der er berørt af denne bestemmelse, forrentes først relativt sent, og leasing sker derfor ikke kun med henblik på skatteoptimering, men er også en økonomisk nødvendighed.

(24) I denne sammenhæng fremfører de franske myndigheder, at de betingelser, der skal være opfyldt, førend en godkendelse kan gives, gør det muligt at foretage en forudgående vurdering af transaktioner med finansiering af forbrugsgoder gennem leasing med købsoption, således at finansieringer, som er begrundet i skatteoptimering, ikke omfattes af den foreliggende skatteordning.

(25) Dette er ifølge de franske myndigheder navnlig tilfældet for betingelsen om, at investeringen skal være af betydelig økonomisk og social interesse, især i henseende til beskæftigelsen, idet den kun er opfyldt, hvis der til anmodningen om godkendelse er knyttet en jobskabelsesforpligtelse. De franske myndigheder præciserer i den sammenhæng, at de nye stillinger skal opretholdes i mindst samme periode, som aktivet bruges, dvs. varigheden af leasingkontrakten eller kontrakten om tilrådighedsstillelse, altså mindst otte år. De gør gældende, at de skabte job skal betyde en nettoforøgelse af antallet af ansatte i det selskab, der anmoder om godkendelsen, og at disse job skal være direkte knyttet til investeringen.

(26) De franske myndigheder præciserer, at nogle af anmodningerne om godkendelse er blevet afvist, fordi det fremlagte finansieringsprojekt ikke var af betydelig økonomisk og social interesse. Eksempler på en sådan manglende interesse kan inddeles i to former for situationer. For det første at antallet af nye stillinger ikke var stort nok, hverken kvalitativt eller kvantitativt, til at styrke eller gøre det muligt at oprette et beslutnings- og forvaltningscenter. For det andet at ansøgerens finansielle situation gav ham adgang til andre finansieringsmidler, som ikke tilskyndede til jobskabelse.

(27) Betingelsen om, at medlemmerne af firmagruppen skal tilbageføre størstedelen af den skattemæssige begunstigelse, som de indrømmes i medfør af skattelovens artikel 39 CA, til brugeren af aktivet, har ligeledes til formål at bekæmpe skatteoptimering, idet transaktioner, som alene tager sigte på likviditetsforbedringer, ikke er omfattet af ordningen.

(28) Desuden gør de franske myndigheder gældende, at denne kontrolmulighed ikke har skønsmæssig karakter. I den sammenhæng henviser de til Conseil Constitutionnels (det franske forfatningsråds) retspraksis, i henhold til hvilken en godkendelse som omfattet af skattelovens artikel 39 CA ikke indrømmes skønsmæssigt, men at finansministeriet alene har beføjelse til at sikre, at den foreliggende transaktion opfylder lovens bestemmelser (9).

(29) Den skattemæssige begunstigelse i form af fradraget af afskrivningsbeløbet medfører under alle omstændigheder ikke noget skatteindtægtstab, blot en omfordeling af skattegrundlaget over tid. Den del af skattebegunstigelsen, som medlemmerne af firmagruppen beholder, kan desuden sammenlignes med et afkast, hvis omfang bestemmes af markedsvilkårene og en klassisk handelsforhandling.

(30) Og endelig med hensyn til skatteordningens af Kommissionen påståede selektive karakter gør de franske myndigheder flere argumenter gældende.

(31) For det første at den nævnte ordning er en generel foranstaltning for både industrisektoren og transportsektoren. Som eksempel nævner de franske myndigheder maskinel til forarbejdning af papirmasse, olielastrum, trykpresser og køleenheder, som alle er industriaktiver, der kan afskrives degressivt over en periode på mindst otte år. Desuden anfører de franske myndigheder, at visse transportmidler ikke er omfattet af ordningen, f.eks. lastbiler og busser, på grund af disses kortere afskrivningsperiode. Den foreliggende afskrivningsperiode gælder således for alle aktiver, hvor investeringens først forrentes efter en relativt lang periode.

(32) For det andet at ordningen er koncentreret om transportmateriel, hvilket skyldes forhold, som de franske myndigheder ikke har nogen indflydelse på, nemlig dels udviklingen i industrivirksomhedernes finansielle situation, dels investorernes stigende interesse for transportmateriel. Dette område omfatter aktiver, som ifølge de franske myndigheder er meget tiltrækkende i investorernes øjne, idet disse for at begrænse deres risici vælger let omsættelige aktiver for det tilfælde, at brugeren kommer ud for vanskeligheder.

(33) For det tredje at den foreliggende ordning ikke favoriserer franske virksomheder, da nationalitet ikke er en relevant faktor for at blive medlem af en firmagruppe. En udenlandsk investor og navnlig et finansieringsinstitut har således angiveligt adgang til den nævnte ordning og den deraf følgende likviditetsforbedring uanset dennes skattemæssige bopæl.

(34) Hvis man antager, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er en undtagelse fra de almindelige retsprincipper, skulle denne have et ubegrænset anvendelsesområde, ubegrænset anvendelsestid og være baseret på objektive, horisontale kriterier for bekæmpelse af skatteunddragelser. Den ville dermed ikke kunne betegnes som statsstøtte i lighed med den skatteordning, der er genstand for Kommissionens beslutning 96/369/EF af 13. marts 1996 om afskrivningsfordele for tyske selskaber (10).

(35) I henseende til skattefritagelsen for fortjenesten ved salg anfører de franske myndigheder, at de to tredjedele af den skattebegunstigelse, som firmagruppens medlemmer herved opnår, også skal tilbageføres til slutbrugeren af aktivet. De gør gældende, at denne skattefritagelse, der er underlagt forskellige betingelser, er berettiget på grund af det franske skattesystems karakter eller opbygning. Den skulle være nødvendig i tilfælde af salg før kontraktens udløb for at sikre, at skattebegunstigelse ved fradraget af afskrivningen fortsat består på de betingelser, der er fastsat i de almindelige retsregler. Endvidere fremfører de franske myndigheder, at denne fritagelse fra 1. januar 2007 er i overensstemmelse med de almindelige retsregler. Fra denne dato vil fortjeneste ved salg af værdipapirer, der repræsenterer kapitalandele, som den pågældende har ejet i mere end to år, være skattefritaget, dog med undtagelse af en andel af udgifter og omkostninger svarende til 5 % af nettoresultatet af den fortjeneste ved salget, der er anvendt ved fastlæggelsen af det skattepligtige resultat. I lyset af datoen for indgåelse af kontrakterne om tilrådighedsstillelse af aktiverne mellem firmagrupperne og brugerne vil den dato efter hvilken det er muligt at sælge aktiverne før kontraktens udløb, ligge efter 1. januar 2007, da dette salg kun kan finde sted, når to tredjedele af de pågældende kontrakter er gennemført. Medlemmerne af firmagruppen vil således få adgang til denne skattefritagelse i medfør af de almindelige retsregler.

(36) De franske myndigheder gør også gældende, at fritagelsen for betaling af skat af fortjenesten ved salget ikke sker automatisk. En af betingelserne for denne fritagelse er ifølge myndighederne, at den faktiske bruger af aktivet skal påvise, at han på grund af dens pris ikke er i stand til at købe den uden at skabe ubalance i sin økonomi. Ifølge en rapport af 25. marts 1998, udarbejdet af ordføreren for Nationalforsamlingens finansudvalg, skal denne betingelse navnlig ses i lyset af udsigten til indførelsen af alternativer til skattefradraget for tegning af skibsanparter, som blev ophævet med finansloven for 1998 (i det efterfølgende betegnet skibsanpartsordningen).

(37) For så vidt angår skatteordningens forenelighed med det fælles marked, anfører de franske myndigheder, at hvis ordningen udgør statsstøtte, er den i overensstemmelse med traktatens artikel 87, stk. 3, fordi den fremmer udviklingen af visse aktiviteter uden samtidig at ændre samhandelsvilkårene i et omfang, der strider med den fælles interesse. Ordningen under skattelovens artikel 39 CA skulle således ikke begunstige nationale erhvervsdrivende til skade for erhvervsdrivende fra andre medlemsstater og skulle ikke være mere fordelagtig end ordninger i andre medlemsstater.

(38) De henviser i den sammenhæng til den særlige situation for søtransporten, idet det især er erhvervsdrivende inden for denne sektor, der benytter sig af den foreliggende ordning. De konstaterer i den sammenhæng, at ordningen har samme følger som skibsanpartsordningen — en ordning for finansiering af skibe, der er registreret i Frankrig — som er anmeldt til og godkendt af Kommissionen på grundlag af traktatens artikel 87, stk. 3 (11). Skibsanpartsordningen blev ophævet i 1998 på grund af dens overordentlig store budgetmæssige omkostninger. Den lovgivende myndighed besluttede at indføre leasingordningen i en situation, hvor antallet af fransk indregistrerede handelsskibe faldt, og der var et ønske om at sænke skatteudgifterne. Ikrafttrædelsen af skattelovens artikel 39 CA har ifølge de franske myndigheder ikke medført en vækst i Frankrigs maritime sektor, men en konsolidering og foryngelse af flåden under fransk flag. Derimod øgedes de øvrige medlemsstaters flåder, både i antal og tonnage. Ordningen har derfor ikke skadet udviklingen af de øvrige medlemsstaters maritime sektor.

(39) Ordningen under skattelovens artikel 39 CA er desuden i overensstemmelse med EF-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (i det efterfølgende benævnt retningslinjerne fra 1997) og Kommissionens meddelelse C (2004) 43 — EU-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren (i det efterfølgende benævnt retningslinjerne fra 2004) (12). Den bidrager navnlig til at styrke konkurrenceevnen for EU's flåder på verdensmarkedet for søtransport, sikre beskæftigelsen i EU både til havs og til lands, bevare og forbedre EU's maritime knowhow og viden på området og udvikle de maritime kvalifikationer (pkt. 2.2 i de nævnte retningslinjer). Endvidere forbedrer den sikkerheden og miljøbeskyttelsen gennem fornyelsen af flåden. For så vidt angår især beskæftigelsen af besætningsmedlemmer og bevarelsen af arbejdspladser af høj kvalitet på landjorden erindrer de franske myndigheder om, at en af forudsætningerne for at få en godkendelse er, at der på EU's område findes et strategisk beslutningscenter vedrørende forvaltning af maritime aktiviteter og af skibe. Både arbejdspladser i forbindelse med den direkte forvaltning af søtransport og med dertil knyttede aktiviteter som forsikring, mæglervirksomhed og finansiering vil således indirekte få fordel af den foreliggende skatteordning.

(40) De gør dog opmærksom på, at der hverken i fællesskabsretningslinjerne fra 1997 (13) eller fra 2004 (14) er sat en direkte forbindelse mellem den støtte, der er nødvendig for at bevare og udvikle søtransporten, og antallet af nye job. Det fremgår desuden af retningslinjerne fra 2004, at »på nuværende tidspunkt er der ingen beviser for, at ordningerne fordrejer konkurrencen inden for samhandelen mellem medlemsstaterne på en måde, der strider mod den fælles interesse«, og at »det er blevet påvist, at sådanne foranstaltninger sikrer arbejdspladser af høj kvalitet […]« (punkt 3.1).

(41) Og endelig med hensyn til anvendelsen af princippet om berettiget forventning henviser de franske myndigheder til Kommissionens beslutning 2002/15/EF af 8. maj 2001 om Frankrigs statsstøtte til selskabet »Bretagne Angleterre Irlande« (»BAI« eller »Brittany Ferries«) (15), hvor den gennemgår den foreliggende ordning.

(42) De franske myndigheder nævner ligeledes deres brev til Kommissionen af 17. marts 1998 (A/32232) om indførelsen af den franske skattelovs artikel 39 C, andet afsnit, og 39 CA. Uanset dette brev og de forskellige sager, som Kommissionen har undersøgt (16), hvor der har været tale om skattelovens artikel 39, har ordningen ikke ifølge de franske myndigheder i de seks år, den har været i kraft, været genstand for procedurer.

(43) Under disse omstændigheder har Kommissionens tavshed ifølge de franske myndigheder skabt en berettiget forventning om overensstemmelse mellem den franske skattelovs artikel 39 og det fælles marked, hvorfor der ikke kan fremsættes krav om tilbagebetaling af støtten fra de pågældende virksomheder.

V. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

(44) Seksten interesserede parter har fremsendt deres bemærkninger til Kommissionen i medfør af traktatens artikel 88, stk. 2, inden for den fastsatte frist. Listen over de interesserede parter er vedlagt nærværende beslutning som bilag.

(45) I henseende til for det første spørgsmålet om arten af den foreliggende ordning er hovedparten af de interesserede parter uenige med Kommissionen.

(46) Ifølge Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCE), Calyon Corporate and Investement Bank (i det efterfølgende betegnet Calyon) og BNP Paribas (i det efterfølgende betegnet BNP) udgør ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA ikke en statsstøtte, men er derimod en ordning, der gør det muligt at føre tilsyn med anvendelsen af de almindelige retsregler på afskrivningen af visse aktiver. Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, i kombination med 39 CA sigter således mod at bekæmpe tab af skatteindtægter, hvilket underbygges af det parlamentariske forberedelsesarbejde, der gik forud for vedtagelsen af lov nr. 98-546 (rapport fra finansudvalget til Nationalforsamlingen af 25. marts 1998).

(47) Société Générale (SG), BNP og Brittany Ferries gør gældende, at der ikke med skattelovens artikel 39 CA indføres et skattemæssigt rum, der strider mod de almindelige retsregler, men at den derimod er en tilbagevenden til de almindelige retsregler for afskrivninger. Det drejer sig om en generel ordning. Ifølge SG skal den økonomiske fordel, der opstår på grund af skattehenstanden i medfør af skattelovens artikel 39 CA, sammenlignes med de almindelige afskrivningsregler og ikke den restriktive ordning under skattelovens artikel 39 C, andet afsnit. Den foreliggende ordning er desuden åben for alle erhvervslivets aktører, som opererer på fransk område, og for øvrigt er skattelovens artikel 39 CA ikke rettet mod et bestemt aktiv eller en bestemt økonomisk sektor. Begunstigelser i medfør af denne artikel er således ikke forbeholdt hverken den franske handelsflåde eller franske pengeinstitutter.

(48) Firmagruppens medlemmers identitet er for øvrigt heller ikke afgørende for indrømmelsen af en godkendelse, og den foreliggende ordning indeholder ingen restriktioner med hensyn til firmagruppens medlemmer, der bidrager med deres skattemæssige kapacitet. Ifølge disse interesserede parter kan man derfor ikke med rimelighed mene, at bestemmelserne i skattelovens artikel 39 C og 39 CA til sammen giver medlemmerne af firmagruppen en selektiv, skattemæssig begunstigelse.

(49) For øvrigt indrømmes godkendelser under skattelovens artikel CA ikke skønsmæssigt. Ifølge Gaz de France og BNP kan ministeriets godkendelse tværtimod kun indrømmes, hvis nogle objektive, ikke-diskriminerende betingelser er opfyldt. BNP erindrer i den sammenhæng om, at det i henhold til Domstolens praksis (17) påhviler Kommissionen at påvise, at erhvervslivets aktører behandles skønsmæssigt inden for rammerne af individuelle foranstaltninger. At myndighederne har en skønsmargen kan alene føre til den konklusion, at en foranstaltning er selektiv, hvis det drejer sig om en individuel foranstaltning og ikke den generelle ordning, som denne foranstaltning er baseret på. Det skal understreges, at skattemyndighederne ikke kan indføre betingelser, som ikke er omfattet af loven. Men i det foreliggende tilfælde fremgår det udtrykkeligt af loven, hvilke kriterier der skal anvendes i vurderingen af, om der består en »betydelig økonomisk og social interesse«. BNP, CNCE og Calyon henviser i denne sammenhæng til forfatningsrådets afgørelse (18), som de franske myndigheder har gjort gældende. Under alle omstændigheder kan enhver beslutning om afslag på godkendelse ankes med påstand om beføjelsesoverskridelse til en administrativ domstol, som pådømmer motivet for dette afslag.

(50) Ifølge især Calyon og BNP er ordningens selektivitet et resultat af markedspraksis og nogle særtræk ved transportaktiver (visse garantier for nyttiggørelse og likviditet på langt sigt) og ikke indholdet af skattelovens artikel 39 CA. Transportaktiver har tilsyneladende nogle særtræk, som muliggør langsigtet finansiering. Selv hvis skattelovens artikel 39 CA ikke krævede finansministeriets forudgående godkendelse, ville de, der kunne nyde godt af ordningen, være de samme som nu.

(51) Ifølge BNP er betingelserne for at anvende ordningen under skattelovens artikel 39 CA begrundet i det franske skattesystems karakter eller opbygning, idet visse økonomiske sektorer kræver betydelige investeringer.

(52) CNCE fastholder også, at man kan opnå de samme skattemæssige begunstigelser i henhold til bestemmelserne i de almindelige retsregler som i henhold til skattelovens artikel 39 CA. Skattelovens artikel 39 CA adskiller sig ikke væsentligt fra de almindelige retsregler for afskrivninger i henseende til omfanget af de skattemæssige følger. Ifølge CNCE består det særlige ved denne artikel i, at den degressive afskrivningskoefficient hæves med et point, og at der er mulighed for skattefritagelse for fortjenesten ved salget. BNP erkender dog, at staten beregner de budgetmæssige omkostninger ved anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA på baggrund af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit.

(53) Begunstigelsen ved at afskrivningskoefficienten hæves med et point, skulle blive opvejet af, at de bogførte underskud i medfør af skattelovens artikel 39 CA kun er fradragsberettigede med et beløb svarende til en fjerdedel af firmagruppens medlemmers overskud fra deres transaktioner, hvoraf der skal betales almindelig selskabsskat. Denne skattebegunstigelse sigter desuden mod at opveje de specifikke begrænsninger eller restriktioner, der er knyttet til opnåelsen af en godkendelse. BNP præciserer i den sammenhæng, at det overskud, som tilfalder medlemmerne af firmagruppen, fordi afdragskoefficienten hæves med et point, er betinget og relativt begrænset. Det kan under ingen omstændigheder skabe en konkurrencemæssig begunstigelse. Air France anfører i den sammenhæng, at der ved finansiering i henhold til den foreliggende ordning sammenlignet med finansiering i form af direkte lån kan opnås en besparelse på 6-10 % af flyets pris. Air France hævder desuden, at de besparelser, som lejeren får, er helt sammenlignelige med den økonomiske fortjeneste, der kan opnås med andre skatteordninger.

(54) Med hensyn til skattefritagelsen for fortjenester ved salg bemærker CNCE, at muligheden for at ansøge herom er et resultat af det franske skattesystems karakter eller opbygning og derfor ikke kan betegnes som statsstøtte. Dens økonomiske begrundelse skulle gøre den nødvendig eller funktionel i forhold til systemets effektivitet. Skattefritagelsen for fortjeneste ved salg er begrundet med nødvendigheden af at beholde den likviditetsforbedring, der opnås med første del af foranstaltningen under skattelovens artikel 39 CA. Ifølge Calyon sætter skattefritagelsen for skibe rederen i en situation, der er sammenlignelig med den situation, han ville have været i, hvis han havde købt skibet direkte, og hvis han havde haft den tilstrækkelige økonomiske kapacitet til at trække afskrivningerne fra. Ifølge BNP er formålet med skattefritagelsen for fortjenesten, at de pågældende stadig skal have fordel af skattehenstanden i tilfælde af, at brugeren udøver sin købsoption før leasingkontraktens udløb. SG mener for sit vedkommende, at skattefritagelsen for fortjenesten ved salget er en kompensation for de specifikke begrænsninger, der er knyttet til den foreliggende skatteforanstaltning, bl.a. forbuddet mod at sælge leasingselskabets anparter, medmindre brugeren oprindeligt har fremsat udtrykkeligt ønske herom. Brugerens driftsudgifter skulle kompensere for denne fritagelse.

(55) Ifølge Brittany Ferries er skattefritagelsen for fortjenesten som omfattet af skattelovens artikel 39 CA ikke gunstigere end den fritagelse, der er omfattet af de almindelige retsregler (med forbehold af en andel af udgifter og omkostninger på 5 %), der træder i kraft fra 2007.

(56) Air France gør gældende, at de besparelser, der kan opnås ved denne skatteforanstaltning, kan sammenlignes med de besparelser, der opnås gennem andre landes finansieringsformer med skatteincitamenter. Til de transaktioner, der finansieres i medfør af skattelovens artikel 39 CA, er desuden knyttet modydelser med det formål at relativisere fordelene ved denne foranstaltning. Air France meddeler endvidere, at firmagrupper i visse tilfælde i henhold til kontrakten kan overføre de skattemæssige risici og dertil knyttede udgifter til lejeren, hvilket i høj grad reducerer brugernes eventuelle besparelser.

(57) Flere interesserede parter, bl.a. Compagnie Méridionale de navigation, anfører, at den foreliggende ordning skaber adskillige begrænsninger for rederierne, som fastsættes af staten som modydelse for godkendelsen. Fordelene ved denne skatteordning skulle således opveje merudgifterne ved at forvalte skibe, der fører fransk flag; disse merudgifter kan i alt væsentligt tilskrives hyre til den franske besætning, der er en af de højest betalte i Europa. Fouquet Sacop understreger i denne sammenhæng, at ordningen har fået dette selskab til at fremskynde udviklingen under fransk flag, fordi den foreliggende ordning udligner begrænsningerne og merudgifterne ved at føre fransk flag. CMA CGM, Broström Tankers, Pétro Marine og Louis Dreyfus Armateurs gør gældende, at de uden fordelen ved den foreliggende ordning ikke havde kunnet foretage deres investeringer under fransk flag og dermed bidrage til udviklingen af EU's flåde. Bourbon Maritime meddeler, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA gør det muligt at bevare job af høj kvalitet inden for den direkte forvaltning af søtransporten og de dertil knyttede aktiviteter, og at den dermed effektivt bidrager til at forbedre sikkerheden og miljøbeskyttelsen.

(58) For det andet vedrørende traktatens artikel 87, stk. 1, om indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne anfører flere interesserede parter, at medlemmerne af firmagrupperne og brugerne af de pågældende aktiver kan være udenlandske erhvervsdrivende eller deres franske datterselskaber. Desuden skulle den foreliggende ordning ikke være gunstigere end eksisterende ordninger i andre medlemsstater. SG præciserer i den sammenhæng, at kun et fåtal af de af SG's kunder, der er berørt af godkendelserne, er franske.

(59) For det tredje med hensyn til den foreliggende ordnings forenelighed med fællesmarkedet anfører CNCE, at de godkendelser, som er indrømmet rederierne, er i overensstemmelse med ånden bag retningslinjerne fra 1997 og 2004 (19). Den foreliggende foranstaltning skulle således være forenelig med fællesmarkedet i medfør af traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), når denne fortolkes på baggrund af principperne i de nævnte retningslinjer.

(60) Brittany Ferries hævder, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er forenelig med fællesmarkedet, for så vidt som denne bestemmelse alene sigter mod at råde bod på »markedssvigt« i henseende til finansiering af investeringer i meget store kapitalgoder. De fleste interesserede parter understreger desuden, at andre medlemsstater har reageret på samme måde og indført lignende foranstaltninger.

(61) For det fjerde vedrørende anvendelser i det foreliggende tilfælde af princippet om berettiget forventning anfører de fleste interesserede parter — der er omfattet af ordningen — at de altid har været overbevist om, at den foreliggende foranstaltning ikke udgjorde statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. Anvendelser af ovennævnte princip vil derfor i det foreliggende tilfælde betyde, at der ikke kan fremsættes krav om tilbagebetaling.

(62) SG anfører i den sammenhæng, at interessentskaber, som udviser underskud på grund af afskrivninger, i medfør af den ordning der var gældende før indførelsen af den foreliggende ordning, kan overføre disse i deres helhed til de pågældende selskabers interessenters skattepligtige resultat. Men Kommissionen har angiveligt aldrig ment, at denne ordning under de almindelige retsregler har udgjort en statsstøtte.

(63) Det anføres ligeledes, at Kommissionen har forholdt sig tavs i seks år. Ifølge Calyon har Kommissionen tilsyneladende haft kendskab til adskillige transaktioner med finansiering af aktiver i medfør af skattelovens artikel 39 CA uden nogensinde at have sat spørgsmålstegn ved deres gyldighed i henhold til traktatens artikel 87 (20). CNCE anfører i den sammenhæng, at den tid, der er forløbet siden den dato, hvor Kommissionen fik kendskab til støtten, og datoen for indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, er overordentlig og ifølge Calyon urimeligt lang. Kommissionen skulle for øvrigt allerede helt undtagelsesvist have fastslået, at der består en berettiget forventning hos modtageren, hvilket medfører, at støtten ikke skal tilbagebetales, da der var gået omkring tre år fra Kommissionen fik kendskab til foranstaltningen, og til den traf sin endelige beslutning (21).

(64) Nogle interesserede parter understreger også, at Kommissionen tidligere har godkendt anpartsordningen — en ordning, som skattemæssigt var mere gunstig end den foreliggende ordning — og at dette forhold har dannet grundlag for deres berettigede forventning om lovligheden af den foreliggende ordning. Ifølge CNCE er det ikke en forudsætning for at etablere en berettiget forventning, at Kommissionen har udtalt sig om en identisk ordning. Alene en godkendelse af en lignende ordning er tilstrækkeligt til at skabe en sådan berettiget forventning. I sin beslutning af 8. maj 2001 (22) skulle Kommissionen således have godkendt en lignende ordning. CNCE og SG henviser ligeledes til flere lignende ordninger, som Kommissionen har godkendt (23), og til Domstolens dom i sagen RSV mod Kommissionen (24).

(65) Mere specifikt mener Brittany Ferries, at Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 (25) for dette selskabs vedkommende har skabt en berettiget forventning om, at den foreliggende ordning ikke udgør statsstøtte.

(66) CNCE understreger ligeledes, at Frankrig vedtog lov nr. 98-546 ca. tre måneder efter at have informeret Kommissionen herom i overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3. Da Kommissionen ikke reagerede herpå inden for to måneder efter denne anmeldelse, skulle den foreliggende foranstaltning være omfattet af de eksisterende støtteordninger i henhold til Lorenz-dommen (26).

(67) To af de interesserede parter har desuden efter at have anmodet om anonymitet fremsendt bemærkninger til Kommissionen inden for rammerne af den formelle undersøgelsesprocedure.

(68) Den ene af disse parter anfører i de bemærkninger, den har fremsendt til Kommissionen, at den foreliggende ordning er ulovlig. Den anmoder Kommissionen om at udvide den nugældende administrative undersøgelsesprocedure til at omfatte anpartsordningen. Denne part mener i lighed med Kommissionen i dennes afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure dels, at den foreliggende ordning er selektiv, fordi den favoriserer franske redere, dels at den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, navnlig på markedet for kanalruter mellem Frankrig og Storbritannien. Den gør i den sammenhæng gældende, at ordningen, der træder i stedet for anpartsordningen, er indført for at tilfredsstille den franske maritime industri, således som det fremgår af finansudvalgets rapport af 25. marts 1998.

(69) Ordningen begunstiger franske erhvervsdrivende og bidrager dermed til at øge overkapaciteten på markedet for kanalruter, fordi den gør det muligt at opkøbe nye skibe for erhvervsdrivende i sektoren, der ikke har de økonomiske midler dertil. Selskaberne Seafrance's og Brittany Ferries' køb af skibe viser den konkurrenceforvridning, der opstår på grund af ordningens indførelse. Disse selskabers kapacitet skulle være kraftigt forøget på grund af disse opkøb.

(70) Den anden interesserede part, som har anmodet Kommissionen om anonymitet, har i sine bemærkninger henvist til de franske erhvervsdrivendes konkurrencemæssige fortrinssituation, først og fremmest Brittany Ferries, der skyldes, at de kan finansiere deres skibe under den foreliggende ordning. De henviser i den sammenhæng til, at Brittany Ferries fortsat tilbyder transporttjenester på ruten mellem Frankrig og Storbritannien og mellem Frankrig og Irland trods de vanskelige konkurrencemæssige forhold på disse ruter, som for øvrigt har betydet, at P&O er forsvundet fra dette marked.

VI. DE FRANSKE MYNDIGHEDERS BEMÆRKNINGER TIL DE INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER

(71) Ifølge de franske myndigheder bestyrker de fleste interesserede parters bemærkninger deres holdning til den foreliggende ordning og navnlig følgende: — den franske skattelovs artikel 39 CA er en generel foranstaltning, der navnlig, men ikke udelukkende anvendes til at finansiere handelsskibe — følgerne af den foreliggende ordning kan sammenlignes med følgerne af nationale foranstaltninger og ordninger i andre medlemsstater — godkendelsen er ikke skønsmæssig, og hvorvidt den indrømmes, afhænger af, om objektiver kriterier er opfyldt — den foreliggende skatteordning er af stor interesse for EU's økonomi, navnlig med henblik på at skabe og bevare arbejdspladser — endelig anfører de fleste interesserede parter, at de har haft en berettiget forventning til, at den foreliggende ordning er forenelig med EU's lovgivning.

(72) Med hensyn til bemærkningerne fra de to interesserede parter, hvis identitet fortroligholdes, anfører de franske myndigheder, at de er baseret på unøjagtige eller upræcise oplysninger.

(73) Vedrørende argumentet om, at den skattebegunstigelse, som Brittany Ferries skulle have fået tildelt gennem ordningen for fiskale økonomiske firmagrupper, indirekte skulle have ført til, at P&O ikke længere tilbyder transporttjenester på de to kanalruter, svarer de franske myndigheder, at kun to af Brittany Ferries' skibe er omfattet af ordningen, og at finansieringen af skibet »Mont St Michel« gennem denne mekanisme er godkendt med Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 (27).

(74) De britiske konkurrencemyndigheder har i den sammenhæng foretaget en tilbundsgående undersøgelse af den nævnte erhvervsdrivendes tilbagetrækning fra markedet. Det fremgår imidlertid ikke af undersøgelsens konklusioner, at konkurrenceforvridning var grunden til, at denne erhvervsdrivende trak sig ud af markedet. For øvrigt skulle nedgangen i nogle aktørers omsætning tilskrives den konstante skærpelse af konkurrencen fra luftfartselskaberne og deres lave priser, og ikke at andre redere har indsat nyere skibe på ruterne.

(75) Med hensyn til den ene interesserede parts ønske om at få Kommissionen til at udvide sin undersøgelse til at omfatte anpartsordningen, erindrer de franske myndigheder om, at denne ordning blev erklæret forenelig med traktatens bestemmelser i beslutningen af 3. maj 1996.

(76) Endelig skyldes den øgede kapacitet på kanalruterne ikke, at selskaberne har haft adgang til ordningen med fiskale økonomiske firmagrupper. Der skal i denne sammenhæng tages hensyn til de nytilkomne på de transporttjenester, som hidtil har været betjent af »gamle« selskaber. De franske myndigheder meddeler ligeledes, at Eurotunnel har fordoblet sin godstransportkapacitet i perioden 2000-2003, og at P&O har købt Stena-Lines anparter og moderniseret sin flåde.

VII. BEDØMMELSE AF STØTTEN

(77) Efter at have fuldført den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til traktatens artikel 88, stk. 2, og på baggrund af de argumenter, der i den forbindelse er fremsat af de franske myndigheder og de interesserede parter, finder Kommissionen, at skatteordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1.

1. Tilstedeværelsen af en statsstøtte

(78) Det hedder i traktatens artikel 87, stk. 1, at »... statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, [er] uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.

(79) For at en national foranstaltning skal udgøre en statsstøtte, skal følgende betingelser være opfyldt: 1) den pågældende foranstaltning skal give modtagerne en fordel, 2) denne begunstigelse skal være selektiv, og 3) den foreliggende foranstaltning skal fordreje eller true med at fordreje konkurrencen og kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (28).

(80) Nedenfor fremlægges begrundelsen for, at ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA som beskrevet ovenfor anses for at opfylde disse betingelser.

(81) Der skal erindres om, at afskrivninger af aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed, ifølge den franske skattelovs artikel 39 CA, første afsnit, skal være fordelt over hele den almindelige brugsperiode.

(82) Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, og artikel CA vedrører afskrivningsregler for navnlig firmagruppers finansiering af lejede aktiver eller aktiver, der er stillet til rådighed. Ifølge de franske myndigheder er disse to bestemmelser indført for at bekæmpe misbrug af denne finansieringsform.

(83) De franske myndigheder og nogle af de interesserede parter gør gældende, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA svarer til en tilbagevenden til almindelige retsregler for fradrag af afskrivninger, dvs. til bestemmelserne i nævnte lovs artikel 39, stk. 1, andet afsnit, og artikel 39 C, første afsnit, og derfor ikke udgør en statsstøtte. Skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, er en undtagelse fra bestemmelserne i disse artikler.

(84) Ifølge fast retspraksis skal der i medfør af traktatens artikel 87, stk. 1, alene tages hensyn til, om en statslig foranstaltning inden for rammerne af en juridisk ordning begunstiger »bestemte virksomheder eller produktioner« i forhold til andre, som i henseende til det formål, den pågældende ordning sigter mod at opfylde, befinder sig i en faktisk og juridisk sammenlignelig situation (29).

(85) For at fastslå, om noget udgør en begunstigelse som omhandlet i retspraksis vedrørende begrebet statsstøtte, er det afgørende at fastslå den gældende referenceregel eller almindelige ordning inden for rammerne af et bestemt juridisk regelgrundlag, som denne begunstigelse skal holdes op imod (30). På det område har Domstolen for øvrigt bestemt, at det bliver stedse vigtigere at fastlægge en referenceramme i forbindelse med skatteforanstaltninger, fordi selve tilstedeværelsen af en begunstigelse kun kan vurderes i forhold til en såkaldt normal beskatning, dvs. den gældende beskatningsform i det geografiske referenceområde (31).

(86) For at få fastlagt denne referenceregel inden for rammene af ordningen for afskrivning af lejede aktiver eller aktiver stillet til rådighed må der imidlertid alene tages hensyn til bestemmelser, der vedrører interessentskabers, såsom firmagruppers, finansiering af sådanne aktiver. Sker det ikke, vil den faktuelle og juridiske situation, der danner grundlag for fastlæggelsen af begunstigelsen, ikke være sammenlignelig, hverken med hensyn til medlemmerne af firmagruppen eller brugerne af aktiverne.

(87) Referencerammen for det foreliggende tilfælde vedrørende fastlæggelse af den fradragsberettigede afskrivning er således den principielle begrænsning af denne afskrivning for aktiver finansieret af firmagrupper som omfattet af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit (32). Det kan ikke være skattelovens artikel 39 C, første afsnit, der finder anvendelse, da denne bestemmelse ikke gælder for firmagruppers finansieringstransaktioner, dvs. for strukturer, der omfatter flere juridiske enheder, generelt finansieringsinstitutter, som fordeler risiciene ved transaktionen mellem sig, til forskel fra en finansieringstransaktion, der gennemføres af et enkeltstående finansieringsinstitut, som bærer alle risici ved transaktionen. I denne sammenhæng skal det ligeledes nævnes, at en finansieringstransaktion, der foretages af en sådan skattemæssigt gennemskuelig struktur, muliggør skatteoptimering til forskel fra finansieringsformer, der ikke omfatter en firmagruppe, idet en firmagruppes resultater i de første aktivitetsår fratrækkes de skattepligtige fortjenester, som medlemmerne af firmagruppen oppebærer gennem deres løbende aktiviteter.

(88) Kommissionen mener derfor, at de franske myndigheder og nogle af de interesserede parter ikke har noget grundlag for at påstå, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA udgør en tilbagevenden til almindelige afskrivningsregler, og at nævnte lovs artikel 39 C, andet afsnit, udgør den referenceordning, som den skattemæssige begunstigelse, der opnås ved anvendelsen af artikel 39 CA, skal sammenholdes med. Det er endvidere relevant at anføre, at det udtrykkeligt fremgår af skattelovens artikel 39 CA, at skattebegunstigelsen beregnes ud fra den negative eller positive saldo af de tilbagediskonterede værdier i relation til hhv. den reducerede eller forhøjede skat, sammenholdt med de værdier, der ville fremkomme med anvendelsen af denne artikels andet afsnit.

(89) Med hensyn til skattefordelen som omhandlet i skattelovens artikel 39 CA skal det konstateres, at kun de medlemmer af firmagruppen (33), der finansierer løsøre med en afskrivningsperiode på mindst otte år, har adgang til skattefordelene i skattelovens artikel 39 CA, dvs. 1) en undtagelse fra det principielle loft over den fradragsberettigede afskrivning, 2) forhøjelsen på et point af afskrivningskoefficienten og 3) den eventuelle fritagelse for beskatning af fortjenesten ved salg.

(90) Med hensyn til ophævelsen af loftet over den fradragsberettigede afskrivning under skattelovens artikel 39 CA skal det understreges, at det enkelte medlem af firmagruppen i løbet af aktivets værdinedskrivningsperiode, hvor firmagruppen har et negativt resultat, kan fratrække firmagruppens underskud i sit eget skattepligtige overskud i forhold til sin andel i firmagruppen. I denne sammenhæng tages der ikke hensyn til afskrivningsloftet i skattelovens artikel 39 C, andet afsnit.

(91) Anvendes undtagelsen i skattelovens artikel 39 CA i underskudsperioden, kan hvert medlem af firmagruppen følgelig få reduceret det grundlag, som under almindelige omstændigheder ville skulle beskattes i medfør af skattelovens artikel 39 C, andet afsnit. Afskrivningsbeløbet er ikke begrænset til lejebeløbet med fradrag af andre udgifter til det udlejede aktiv, og det kan derfor hæves i de første underskudsgivende regnskabsår. Dette underskud kan i henhold til skattelovens artikel 39 CA kun fratrækkes med en fjerdedel af firmagruppens medlemmers skattepligtige fortjeneste hidrørende fra deres aktiviteter, hvoraf der skal betales almindelig selskabsskat; dette kan ganske vist begrænse denne fordel, men det betyder ikke, at den ikke findes.

(92) De franske myndigheder gør i denne sammenhæng gældende, at de skattemæssige besparelser, der således opnås i de første år af finansieringstransaktionen, udlignes af den forhøjede skat, der skal erlægges, når firmagruppen begynder at give overskud, idet den skyldige leje overstiger afskrivningsbeløbene. Kommissionen mener imidlertid, at fordelen opstår på grund af den udskudte betaling af skatten og svarer til summen af de tilbagediskonterede skattebeløb, der er indbetalt i den samlede afskrivningsperiode under hensyntagen til den anvendte rentesats.

(93) Denne analyse bekræftes for øvrigt i Senatets rapport nr. 413 (34), idet det her hedder, at »de skattebesparelser, som medlemmerne således opnår i de første driftsår, udlignes af den efterfølgende ekstraskat, når finansieringsstrukturen realiserer et overskud«. Denne tidsmæssige forskydning gør det imidlertid ifølge rapporten muligt at opnå en likviditetsforbedring, der svarer til forskellen mellem de tilbagediskonterede værdier af skattebesparelserne fra de første regnskabsår og ekstraskatten fra de sidste regnskabsår. Kommissionen anfører ligeledes, at det fremgår af skatteinstruks nr. 120 af 17. juni 1999 (35), at den skattefordel, der opnås med anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA, gør det muligt at opnå skattebesparelser.

(94) Det kan derfor konstateres, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA sigter mod at gøre det muligt for medlemmerne af en firmagruppe at få adgang til en fordel i form af en skattehenstand.

(95) Argumentet om, at de brugere, der ikke giver firmagruppen deres accept i henhold til skattelovens artikel 39 CA, har adgang til andre finansieringsformer for at undgå loftet over fradragsberettigede afskrivninger under skattelovens artikel 39 C, andet afsnit, og derfor ikke er ringere stillet end dem, hvis firmagruppe er godkendt, kan derfor ikke tages til følge. Det skal for det første erindres, at Kommissionen i henseende til en støtteordning kan begrænse sig til at undersøge den foreliggende ordnings generelle karakteristika og ikke er pligtig at undersøge hvert enkelt tilfælde, hvor den er blevet anvendt (36). For det andet ville et sådant argument betyde, at der skulle tages hensyn til hver enkelt situation, både faktuelt og juridisk (37), og endog til hypotetiske situationer.

(96) Endelig kan det ikke udelukkes, at brugere, der ikke er omfattet af bestemmelserne i skattelovens artikel 39 CA, ikke kan få adgang til alternative finansieringer. Det kan f.eks. være tilfældet, hvis en bankinstitution af hensyn til den pågældende virksomheds finansielle situation beslutter ikke at påtage sig alle risici ved den pågældende finansieringstransaktion (leasing), eller hvis andre finansieringsformer af hensyn til balancestrukturen eller brugernes finansieringskapacitet viser sig at være umulige (direkte investeringer med anvendelse af lån eller egne midler). Selv hvis disse brugere havde adgang til en anden finansieringsform, og afskrivningsloftet derved blev ophævet, ville man under alle omstændigheder alligevel være tvunget til at opgive den oprindelige, mere fordelagtige løsning til fordel for et andet valg, som nødvendigvis ville være mindre gunstigt, og at de ikke ville være omfattet af den specifikke beskatning for leasing gennem firmagrupper (takket være den af skattelovens artikel 39 CA omfattede tilbageførsel).

(97) Ud over ophævelsen af loftet over det fradragsberettigede afskrivningsbeløb bliver den degressive afskrivningskoefficient hævet med et point for firmagruppens medlemmer, og hvis brugeren af aktivet køber dette før kontraktens udløb, skal medlemmerne ikke beskattes af fortjenesten derved (38).

(98) Denne hævede koefficient og den eventuelle skattefritagelse for fortjenesten ved salget er fordele, som medlemmerne af firmagruppen har ret til i medfør af skattelovens artikel 39 CA, men som de ikke ville have ret til under referenceskatterammen, dvs. samme lovs artikel 39 C, andet afsnit. Anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA i henseende til de to fordele kan dog under ingen omstændigheder betragtes som en tilbagevenden til almindelige retsregler, således som de franske myndigheder påstår, idet nævnte lovs artikel 39 C ikke omfatter sådanne skattebegunstigelser.

(99) Med hensyn til argumentet om, at skattefritagelsen for fortjenesten ved salget fra 2007 indgår i de almindelige retsregler, skal det konstateres, at argumentet under alle omstændigheder er irrelevant, da tilstedeværelsen af denne fordel skal bedømmes i forhold til de gældende juridiske rammer og ikke en fremtidig juridisk situation (39). Parterne påstår for øvrigt ikke, at en ændring af gældende retsrammer ville ophæve en skattefordel, der er indrømmet på et tidligere tidspunkt.

(100) Med hensyn til om de fordele, der følger af anvendelsen af den foreliggende ordning, hidrører fra staten, skal der erindres om, at begrebet støtte er videre end begrebet tilskud, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser såsom selve tilskuddet, men også foranstaltninger, som i forskellige former mindsker de udgifter, der normalt skal afholdes over en virksomheds budget, og som uden at være tilskud i ordets egentlige betydning er af samme art og har samme virkning (40). Det følger heraf, at en foranstaltning, ved hvilken de offentlige myndigheder tildeler bestemte virksomheder en fritagelse, en nedsættelse eller blot en henstand med betaling af skat, som normalt skulle erlægges, selvom denne ikke indebærer en overførsel af statens midler, sætter modtagerne i en gunstigere situation end andre skatteydere, udgør en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1 (41). Selvom foranstaltningerne under skattelovens artikel 39 CA således ikke indebærer en overførsel af statsmidler, kan det ikke afvises, at de medfører et tab af skatteindtægter og derfor udgør statsfinansiering.

(101) Kommissionen finder derfor, at medlemmerne af firmagruppen er indrømmet begunstigelser i form af skattebesparelser (fjernelse af loft og forøgelse af afskrivningskoefficienten) og — i tilfælde af salg af aktivet på bestemte vilkår inden kontraktens udløb — en skattefritagelse, som udgør en omkostning på den franske stats budget.

(102) Da medlemmerne af firmagruppen skal tilbageføre mindst to tredjedele af den samlede skattebegunstigelse som følge af anvendelsen af skattelovens artikel 39 CA til brugeren af aktivet, konkluderer Kommissionen, at den begunstigelse, de nyder godt af, højst udgør en tredjedel af denne samlede begunstigelse. Kommissionen erindrer i den sammenhæng om, at medlemmerne af firmagruppen hovedsagelig er finansieringsinstitutter.

(103) Med hensyn til brugerne af de pågældende aktiver tager tilbageførslen af en del af firmagruppens medlemmers samlede skattebegunstigelse ifølge den omstridte bestemmelse form af en nedsættelse af lejen eller af prisen på købsoptionen. Når denne begunstigelse overføres til brugerne, reducerer den de udgifter, de normalt skal afholde over budgettet i forbindelse med leasingaktiviteterne. Da tilbageførslen udgør mindst to tredjedele af firmagruppens medlemmers fordel, som disse har fået via statsmidler, indrømmes brugerne med denne foranstaltning en begunstigelse hidrørende fra staten som omhandlet i traktatens artikel 87, som mindst udgør to tredjedele af den samlede begunstigelse.

(104) De franske myndigheder og nogle af de interesserede parter påstår imidlertid, at skatteordningen under skattelovens artikel 39 CA er en almindelig foranstaltning i fransk skatteret. Derfor skal det søges afdækket, om den samlede begunstigelse for medlemmerne af firmagruppen og brugerne er af selektiv karakter.

(105) Indledningsvist skal det bemærkes, at det særlige ved en statslig foranstaltning, dvs. dens selektive karakter, er et af kendetegnene ved begrebet statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. Det skal her vurderes, om den foreliggende skatteordning medfører fordele, der alene begunstiger bestemte virksomheder eller aktivitetssektorer (42).

(106) En skatteforanstaltning, der kan betegnes som en statsstøtte, adskiller sig i princippet fra en generel skatteforanstaltning ved, at antallet af modtagere er begrænset enten faktisk eller juridisk. For at en foranstaltning skal kunne betegnes som statsstøtte, skal modtagervirksomhederne tilhøre en kategori, der retligt eller faktisk defineres af et kriterium, der er fastlagt i den pågældende foranstaltning (43).

(107) I det foreliggende tilfælde finder skattelovens artikel 39 CA alene anvendelse på afskrivningsberettiget løsøre efter en degressiv model over en periode på mindst otte år. Løsøret skal være nyt ved erhvervelsen, medmindre der er tale om skibe, som kan købes brugt. Det fremgår for øvrigt af Senatets rapport nr. 413 (44), at »[…] anordningen har netop til formål gennem meget gunstige skattelempelser at tilskynde til store investeringer«.

(108) Skattelettelsen som følge af anvendelsen af denne foranstaltning er således de jure alene rettet mod medlemmer af firmagrupper, der finansierer sådanne aktiver (45), og brugerne af de pågældende aktiver gennem forpligtelsen til at tilbageføre mindst to tredjedele af den samlede skattefordel for medlemmerne af firmagruppen. Da investorerne — medlemmerne af firmagruppen — ikke finansierer aktiverne under skattelovens artikel 39 CA, kan brugerne af aktiver med en afskrivningsperiode på under otte år ikke få adgang til denne skattebegunstigelse.

(109) Uanset om brugerne af aktiver, der ikke er omfattet af ordningen i skattelovens artikel 39 CA, skulle have en interesse i at anvende en anden finansieringsform end den fiskale økonomiske firmagruppe, kan de alligevel ikke få adgang til denne finansieringsform.

(110) I lyset af afskrivningsperioden for de pågældende aktiver, der er fastlagt i skattelovens artikel 39 CA, er denne ordning i praksis til fordel for virksomheder i transportsektoren, især sø- og lufttransport, og for firmagrupper, der finansierer aktiver til denne sektor.

(111) Det fremgår af oplysningerne fra de franske myndigheder, at 182 af de 189 indgivne anmodninger om godkendelse i medfør af skattelovens artikel 39 CA vedrørte transportsektoren. Ifølge samme oplysninger tegner den maritime sektor alene sig for 75 % af de indgivne godkendelsesanmodninger og for 82 % af de indrømmede godkendelser (se tabel i ovenstående betragtning 17).

(112) Indførelsen af en fritagelse for at være omfattet af loftet for afskrivninger af aktiver, der finansieres af en firmagruppe, er hovedsagelig begrundet med den lovgivende myndigheds ønske om at begunstige transportsektoren og mere specifikt søtransportsektoren.

(113) Dette forhold fremgår af flere oplysninger.

(114) For det første er det blandt de aktiver, der er omfattet af ordningen under skattelovens artikel 39 CA kun skibe, som er nævnt i skatteinstruks nr. 120 (46). De eneste brugte aktiver, der kan være omfattet af skatteordningen for firmagrupper under skattelovens artikel 39 CA, er således skibe. Med hensyn til proceduren for tildeling af godkendelser hedder det med hensyn til skibe, at anmodninger om godkendelse skal være indrømmet, inden de sættes i ordre, da de kan afskrives fra det tidspunkt, de kommer i dok (47).

(115) For det andet fremgår det af det forberedende arbejde forud for vedtagelsen af lov nr. 98-546 og især af Senatets rapport nr. 413 (48), at den foregående skatteforanstaltning omfattede alle økonomiske sektorer, mens skattelovens artikel 39 CA »alene finder anvendelse på meget store kapitalgoder (fly, TGV, skibe o.l.)«. Mere specifikt vedrørende søtransportsektoren gøres der i rapporten opmærksom på, at den foreliggende ordning ikke virker lige så fremmende for investeringer i denne sektor som anpartsordningen. Indførelsen i skattelovens artikel 39 CA af en bestemmelse om skattefritagelse for fortjenester, der stammer fra salg af aktivet til brugeren før kontraktens udløb, er begrundet med, at den foreliggende ordning er mindre velegnet til investeringer i søtransport. De franske myndigheder gør ligesom i deres bemærkninger af 3. maj 2004 gældende, at baggrunden for beslutningen om på visse betingelser at indrømme firmagrupper skattefritagelse for fortjenester hidrørende fra salg af aktivet som supplement til skattehenstanden i tilknytning til afskrivningen skal ses ud fra et ønske om at bremse stagnationen i antallet af registreringer af handelsskibe i Frankrig og om at nedsætte skattebyrden.

(116) For det tredje hedder det i den almindelige rapport nr. 66 om finanslovforslaget fra 1999 (49), at »lov nr. 98-546 […] har gjort det muligt at indføre en ny skatteforanstaltning til fremme af investeringer i søtransport«. Det fremgår ligeledes, at selvom præferenceordningen for finansiering gennem leasing i henhold til skattelovens artikel 39 CA ikke udelukkende finder anvendelse på skibe, er den i realiteten udformet med henblik herpå.

(117) I lyset af samtlige foranstående betragtninger mener Kommissionen, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er af selektiv karakter, for så vidt som den favoriserer bestemte erhvervsdrivende i transportsektoren og finanssektoren. Ordningen gjaldt ikke for alle erhvervsdrivende og kan derfor ikke betegnes som en generel skattepolitisk foranstaltning.

(118) Denne bedømmelse ændres ikke af de franske myndigheders argumenter.

(119) For det første: De franske myndigheders argument om, at mange forskellige sektorer kan få del i den foreliggende skatteforanstaltning, kan ikke tages til følge. Ud over det forhold at det kun er bestemte aktiver, der er omfattet af den foreliggende skatteordning, kan man ikke konkludere, at det yderst marginale antal anmodninger om godkendelse af finansiering af aktiver fra andre sektorer end transportsektoren (50) kan skabe tvivl om den foreliggende ordnings specificitet. Kommissionen finder for øvrigt, at det forhold, at antallet af virksomheder, der kan få adgang til en foranstaltning, er meget stort, eller at disse virksomheder hidrører fra forskellige aktivitetssektorer, ikke er tilstrækkeligt til at skabe tvivl om dens selektive karakter (51).

(120) For det andet: I modsætning til hvad de franske myndigheder påstår, er argumentet om, at der findes lignende skatteordninger i andre medlemsstater, irrelevant og kan ikke anvendes til at berettige ordningen under skattelovens artikel 30 CA. Der kan ikke foretages en sammenlignende undersøgelse af skattereglerne i alle medlemsstaterne, ikke engang af nogle af dem, uden at forvanske selve formålet med bestemmelserne om statsstøttekontrol. Da medlemsstaternes skattebestemmelser ikke er harmoniseret på fællesskabsplan, ville en sådan undersøgelse skulle sammenligne faktiske og retlige situationer, der er forskellige på grund af lovgivnings- og forskriftsmæssige forskelle mellem medlemsstaterne (52). Det er endvidere opfattelsen, at det forhold, at en medlemsstat gennem ensidige foranstaltninger søger at tilnærme konkurrencevilkårene i en bestemt økonomisk sektor med vilkårene i andre medlemsstater, ikke fjerner disse foranstaltningers karakter af støtte (53). På samme måde har det forhold, at konkurrenter fra andre medlemsstater har adgang til sammenlignelige skatteforanstaltninger, uanset om de er lovlige, ingen betydning for, om den foreliggende ordning udgør en støtte (54).

(121) For det tredje: Frankrig og nogle af de interesserede parter påstår, at den foreliggende ordnings ikke-selektive karakter godtgøres ved, at de franske myndigheder ikke kan gøre brug af skønsmæssige beføjelser, når de skal indrømme en godkendelse.

(122) Kommissionen gør opmærksom på, at selv foranstaltninger, som ved første øjekast gælder for alle virksomheder, i henhold til retspraksis kan have en vis selektivitet og derfor betragtes som foranstaltninger, der begunstiger visse virksomheder eller produktioner. Det er navnlig tilfældet, når de myndigheder, der skal anvende den generelle bestemmelse, besidder en vis skønsmæssig beføjelse med hensyn til lovens anvendelse (55).

(123) Det skal i det foreliggende tilfælde fastslås, at den omhandlede skatteforanstaltning kun er åben for brugere af bestemte aktiver og medlemmer af de firmagrupper, der finansierer disse aktiver, og de facto kun begunstiger transport- og finanssektoren, og betingelsen om specificitet er derfor opfyldt. Andre finansieringsprojekter vedrørende aktiver fra andre sektorer end transportsektoren, og/eller hvis afskrivningsperiode er på under otte år, kan indeholde garantier, der udelukker ethvert ønske om skatteoptimering. I lyset af denne skatteforanstaltnings begrænsede anvendelsesområde er det ikke nødvendigt for at fastslå den omstridte foranstaltnings selektive karakter at konstatere, at de kompetente nationale myndigheder har en skønsmæssig beføjelse i den nævnte foranstaltning (56).

(124) Adspurgt om omfanget af den kontrol, som de franske myndigheder er forpligtede til at gennemføre, i forbindelse med betingelsen om, hvorvidt en investering er af betydelig økonomisk og social interesse generelt og især for beskæftigelsen (57), har de franske myndigheder anført, at denne interesse vurderes i forhold til seks kriterier, hvoraf et er baseret på »investeringens indvirkning på det økonomiske miljø i det område, den foretages, og brugeren operer«. Kommissionen finder imidlertid, at de nationale myndigheder i vurderingen af, om denne betingelse er opfyldt, har en skønsmæssig beføjelse.

(125) Til trods for at en sådan målsætning er helt legitim, skal det anføres, at der ikke er nogen forbindelse mellem denne betingelse, dvs. om at investeringen skal være af økonomisk interesse, og lovgivningsmyndighedens tilsigtede formål med kravet om en forudgående ministeriel godkendelse før investeringens gennemførelse. Betingelserne for at få indrømmet godkendelsen skal gøre det muligt at fastslå, at adgangen til ordningen med finansiering gennem firmagrupper ikke tager sigte på skatteoptimering. Men betingelsen om, at investeringen skal være af økonomisk interesse, hindrer ikke en sådan skatteoptimering. Til trods for afskrivningsperioden for de pågældende aktiver er det muligt, at sådanne finansieringstransaktioner ikke sigter mod skatteoptimering, men det betyder ikke nødvendigvis, at de er af betydelig økonomisk og social interesse, især i henseende til beskæftigelse.

(126) Her skal der atter henvises til Senatets rapport nr. 413 (58), hvoraf det fremgår, at betingelsen om en betydelig økonomisk og social interesse er »et middel til at fremme aktiver produceret på nationalt område eller finansieringer til fordel for en fransk bruger«. Mere generelt kan det for øvrigt læses i rapporten, at godkendelsesproceduren giver myndighederne en for stor skønsmargen.

(127) Det forhold, at betingelsen om investeringens økonomiske interesse er utilstrækkelig i forhold til det tilsigtede mål, bestyrker med andre ord ifølge Kommissionen de nationale myndigheders skønsmargen.

(128) Stadig med hensyn til de franske myndigheders skønsmargen i vurderingen af anmodninger om godkendelse skal det konstateres, at det franske forfatningsråds beslutning af 30. december 1987 (59), som de franske myndigheder og nogle af de interesserede parter har henvist til, ikke er relevant i denne sammenhæng. I den sag drejede det sig om en skatteforanstaltning, der giver en ny juridisk person, som er oprettet efter en sammenlægning af to selskaber, mulighed for i en begrænset periode at overtage hele eller dele af de to fusionerede selskabers underskud. Samtidig blev det muligt at fratrække underskud, som ikke var trukket fra forud for fusionen, i efterfølgende overskud, dog forudsat at der forelå en godkendelse fra finansministeriet, og det skete inden for rammerne af denne godkendelse. Forfatningsrådet var blevet anmodet om at udtale sig om, hvorvidt denne godkendelsesprocedure var i overensstemmelse med forfatningens artikel 34, som giver lovgivningsmyndigheden beføjelse til at fastlægge en skattebegunstigelses anvendelsesområde. Forfatningsrådet fandt, at den pågældende bestemmelse ikke gav lovgivningsmyndigheden mulighed for at uddelegere sine skattemæssige beføjelser til ministeriet, og at sidstnævnte alene fik beføjelse til at sikre overholdelse af de i loven fastsatte betingelser i overensstemmelse med lovgivningsmyndighedens målsætning om at hindre skatteunddragelser. Forfatningsrådet udtalte sig i denne beslutning om hhv. den lovgivende og den regeludstedende magt på skatteområdet, men på ingen måde om, at ministeriet skulle have en skønsmæssig beføjelse i forbindelse med vedtagelsen af de enkeltstående foranstaltninger, der er nødvendige for lovens gennemførelse.

(129) Kommissionen mener under alle omstændigheder, at betingelserne i traktatens artikel 87, stk. 1, ikke kan tilsidesættes af de nationale domstoles retspraksis.

(130) For det fjerde: Argumentet om at de nationale myndigheder ikke har beføjelse til at træffe vilkårlige beslutninger, eftersom deres beslutning kan indankes for de nationale domstole for at få afklaret begrundelsen for afslaget på godkendelse; her skal der erindres om, at det ikke er nødvendigt at kontrollere, om skattemyndighedernes adfærd er vilkårlig, for at afgøre, om en foranstaltning er eller ikke er generel. Det er tilstrækkeligt at konstatere, at den pågældende myndighed har en skønsmæssig beføjelse, der gør det muligt for den at tilpasse betingelserne for godkendelse af skattebegunstigelsen på baggrund af de enkeltstående investeringsforslag, der indgives til godkendelse (60). Det er desuden blevet fastslået, at eftergivelse af gæld i henhold til en retsprocedure og i overensstemmelse med gældende national lovgivning er af selektiv karakter, eftersom de ikke er en automatisk følge af lovens anvendelse, men et resultat af de pågældende offentlige organers skønsmæssige valg. Fællesskabets retsinstans erindrer i denne sammenhæng om, at der i traktatens artikel 87, stk. 1, ikke sondres mellem årsager til eller målsætninger for de statslige indgreb, men at de fastlægges ud fra deres følger (61). Men det forhold, at afgørelser om afslag på godkendelser kan indankes for en national domstol, ændrer ikke ved, at de nationale myndigheder har en skønsmargen i forbindelse med anvendelsen af betingelserne for at få en ministeriel godkendelse.

(131) Og endelig mener Kommissionen, at de franske myndigheders påstand om, at der ikke sondres mellem medlemmerne af firmagruppens og brugernes nationalitet, ændrer ikke ved, at ordningen under skattelovens artikel 39 CA er af selektiv karakter (62), så meget desto mere som det fremgår af Senatets rapport nr. 413 (63), at betingelsen om at investeringen skal have en betydelig økonomisk og social interesse, er »et middel til at fremme aktiver produceret på nationalt område eller finansieringer til fordel for en fransk bruger«.

(132) På baggrund af ovenstående mener Kommissionen derfor, at ordningen under den franske skattelovs artikel 39 CA er af selektiv karakter.

(133) De franske myndigheder gør gældende, at de samlede bestemmelser i artikel 39 C, stk. 2, og 39 CA i skatteloven giver skattevæsenet mulighed for at foretage en forudgående kontrol med henblik på at bekæmpe skatteunddragelse som følge af misbrug af transaktioner til finansiering af løsøre foretaget af skattemæssigt gennemsigtige strukturer som firmagrupper. De mener, at skattesystemets karakter og opbygning dermed berettiger ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven. De understreger i den forbindelse, at ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven »bygger på objektive og horisontale kriterier for bekæmpelse af skatteunddragelse«.

(134) Ganske vist omfatter begrebet statsstøtte ikke statslige foranstaltninger, hvorved der indføres en differentiering mellem virksomheder, når denne differentiering følger af den pågældende byrdeordnings karakter eller opbygning, og som disse foranstaltninger er en del af. Den omstændighed, at en støtteforanstaltning kan være begrundet i skattesystemets karakter eller opbygning, henviser til en konkret skattemæssig foranstaltnings overensstemmelse med det generelle skattesystems art og indretning. Men afgiftsdifferentiering må ikke blot være dikteret af generelle formål og målsætninger, som staten fremmer ved at indføre de pågældende foranstaltninger (64).

(135) I den foreliggende sag mener Kommissionen, at artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven begrænser det fradragsberettigede afskrivningsbeløb og dermed faktisk sigter mod at bekæmpe skattemæssigt gennemsigtige strukturers misbrug med det formål at få en skattemæssig gevinst i forbindelse med transaktioner til finansiering af aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed. Dette formål forekommer nødvendigt og rationelt med henblik på at sikre, at skattesystemet fungerer effektivt med hensyn til afskrivninger på aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed, og må som følge heraf betragtes som grundlæggende for det nævnte system (65).

(136) Derimod kan ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven ikke begrundes i karakteren og opbygningen af de franske afskrivningsregler for aktiver, der udlejes eller stilles til rådighed. Selvom der tillades undtagelser fra det principielle loft over afskrivninger i henhold til artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven, må disse undtagelser udelukkende baseres på betingelser, der efter opfyldelse skal kunne forhindre, at skattemæssigt gennemsigtige strukturer såsom firmagrupper, finansierer de pågældende aktiver med henblik på skatteoptimering.

(137) Men for det første kan man ikke begrunde begrænsningen af anvendelsesområdet for den pågældende undtagelse til finansiering af afskrivningsberettigede aktiver over en periode på mindst otte år selv eller kombineret med de øvrige betingelser for at opnå godkendelse i henhold til de franske myndigheders mål. De franske myndigheder har i øvrigt ikke i forbindelse med denne administrative procedure givet nogen forklaring på, hvorfor de i forhold til målet om at bekæmpe skatteunddragelse har valgt at begrænse denne undtagelse til aktiver med en sådan afskrivningsperiode.

(138) For det andet har de nationale myndigheder, som det tidligere er konstateret, en skønsmargin i kraft af betingelserne for at få ministeriel tilladelse, navnlig dén om, at der i forbindelse med finansieringstransaktionen skal foreligge en økonomisk og social, bl.a. beskæftigelsesmæssig, interesse. Denne betingelse er i øvrigt uden forbindelse med Frankrigs mål om at bekæmpe skatteunddragelse. Under alle omstændigheder kan et sådant socialt mål ikke i sig selv medføre, at den pågældende ordning ikke betegnes som støtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, idet denne artikel ikke skelner mellem årsager til eller mål for statslige indgreb, men definerer dem i forhold til deres virkninger (66). Det er i øvrigt tidligere blevet fastslået, at traktatens artikel 87, stk. 1, ville være formålsløs, hvis fremme af formål vedrørende oprettelse eller fastholdelse af arbejdspladser kunne medføre, at specifikke foranstaltninger ikke skulle betegnes som statsstøtte, når statsstøtten i de fleste tilfælde er blevet ydet med henblik på at oprette eller fastholde arbejdspladser (67).

(139) I den forbindelse gør de franske myndigheder endvidere gældende, at skatteordningen i artikel 39 CA i skatteloven har gjort det muligt at forny og konsolidere handelsflåden. På samme måde anfører Air France, at denne ordning fremmer fornyelsen af deres flåde, hvilket er blevet nødvendigt efter ændringen af miljøstandarderne. Men ud over at sådanne påstande bestyrker Kommissionens vurdering af den nævnte ordnings selektive karakter, kan det ikke lægges til grund, at forfølgelsen af et politisk, økonomisk eller industrielt formål kan medføre, at en selektiv foranstaltning ikke omfattes af anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk. 1 (68). I en lignende sag er det i øvrigt blevet fastslået, at en ordning om ydelse af en rentegodtgørelse af kreditter, der er bevilget til indkøb eller leje med forkøbsret af køretøjer for fysiske personer, smv'er, regionale offentlige foretagender og lokale offentlige servicevirksomheder, var støtte og ikke kunne godkendes med den begrundelse, at foranstaltningen af hensyn til miljøbeskyttelse og vejsikkerhed sigtede mod at åbne mulighed for en fornyelse af den spanske park af erhvervskøretøjer (69).

(140) Alle de hensyn af almen interesse, som den foreliggende ordning har til formål eller til følge at tilgodese, nemlig beskæftigelsen, fornyelsen eller konsolideringen af de berørte skibe eller luftfartøjer, er ikke, uanset hvor legitime de end måtte være, berettiget af skattesystemets karakter og opbygning og er endog irrelevante i forbindelse med, om en foranstaltning kan betegnes som en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.

(141) Kommissionen mener ligeledes, at det med hensyn til anvendelsen af traktatens artikel 87, stk. 1, er ligegyldigt, om ordningen i henhold til skattelovens artikel 39 CA er mindre gunstig for disse virksomheder end skibspartsordningen, idet den foreliggende ordning i denne sag skal vurderes af Kommissionen på det tidspunkt, hvor den blev indført (70).

(142) Det følger af ovenstående, at Kommissionen mener, at ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven ikke er begrundet i det foreliggende skattesystems karakter og opbygning, og at der som følge heraf ikke kan sættes spørgsmålstegn ved dets selektive karakter.

(143) Som det tidligere er fastslået, er de, der er omfattet af ordningen i artikel 39 CA i skatteloven, dels erhvervsdrivende inden for transport- og industrisektorerne og dels medlemmerne af firmagrupper, der finansierer aktiver i disse sektorer, og som for størstepartens vedkommende er finansinstitutioner. Samtlige disse operatører er aktive på EU-markederne for ovennævnte sektorer.

(144) Det skal i den forbindelse bemærkes, at støtte, der sigter mod at fritage en virksomhed for omkostninger, som den normalt ville skulle afholde i sin almindelige forvaltning eller drift, i princippet fordrejer konkurrencebetingelserne (71). Det er således fastslået, at enhver støtte, der ydes til en virksomhed, som opererer på Fællesskabets marked, er egnet til at fordreje konkurrencevilkårene og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne (72).

(145) I den foreliggende sag mener Kommissionen imidlertid på baggrund af de foreliggende sektorers art og internationale dimension, at den foreliggende støtte styrker operatørernes stilling i disse sektorer, der deltager i den nationale og mellemstatslige samhandel inden for EU.

(146) De, der er omfattet af den foreliggende ordning, befinder sig således i en privilegeret position i forhold til både deres nationale konkurrenter (73) og til deres konkurrenter i andre medlemsstater, der ikke kan være omfattet af denne ordning, fordi de ikke finansierer eller bruger de aktiver, som er støtteberettigede under ordningen, eller fordi de ikke er skattepligtige i Frankrig.

(147) Selvom det vedrørende sidstnævnte punkt er uomtvistet, at der formelt set ikke er nogen juridisk hindring for, at økonomiske operatører fra andre medlemsstater end Frakrig kan finansiere eller bruge de i skattelovens artikel 39 CA omhandlede aktiver, begunstiger den foreliggende ordning i praksis operatører med skattemæssigt hjemsted i Frankrig. Det er i den sammenhæng relevant at konstatere, at alle de interesserede parter, der er omfattet af den foreliggende ordning, og som har indsendt bemærkninger under den formelle undersøgelsesprocedure, er selskaber under fransk ret. Det er endvidere på sin plads at minde om, at den sektor, der er mest berørt af den foreliggende skatteordning, er søtransportsektoren, og i den forbindelse har de franske myndigheder selv gjort gældende, at ordningen havde til formål at standse stagnationen i antallet af fransk indregistrerede handelsskibe, og at nedbringe skatteudgiften. Her er det endelig relevant at anføre, at det i Senatets rapport nr. 143 (74) hedder, at ordningen er »et middel til at fremme aktiver fremstillet på det nationale område eller finansieringer gennemført til fordel for en fransk bruger«.

(148) Uden at der derfor er grund til at foretage en økonomisk analyse af den faktiske situation på de berørte markeder (75), og på baggrund af at den skatteordning, Frankrig har indført, styrker de heraf begunstigede erhvervsdrivendes stilling i samhandelen mellem medlemsstaterne i forhold til andre konkurrerende operatører, mener Kommissionen, at denne ordning påvirker samhandelen mellem medlemsstater og fordrejer konkurrencen mellem disse operatører.

(149) På baggrund af alle ovenstående betragtninger mener Kommissionen, at ordningen i artikel 39 CA i den franske skattelov udgør en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1.

2. Fastlæggelse og fordeling af støtten mellem støttemodtagere

(150) Det er tidligere blevet fastslået, at skattefordelene ved at anvende artikel 39 CA i skatteloven er, at loftet over fradragsberettigede afskrivninger fjernes, at afskrivningskoefficienten forhøjes med et point, og endelig at en fortjeneste ved salg eventuelt fritages for beskatning.

(151) Støttebeløbet for hver leasingtransaktion svarer til forskellen mellem den faktiske værdi af den indbetalte skat i løbet af den samlede afskrivningsperiode under hensyntagen til forhøjelsen med et point af afskrivningskoefficienten og den værdi, der ville fremkomme ved at anvende bestemmelserne i artikel 39 C, stk. 2, i skatteloven, idet der til den forskel skal lægges den eventuelle fritagelse for beskatning af fortjenesten ved salg (76). Dette beløb fastlægges for hver leasingtransaktion efter de nærmere betingelser, der er fastsat i paragraf 46 og 47 i skatteinstruks nr. 120 (77), med henblik på tilbageførsel af en del af den samlede fordel til brugeren.

(152) Vedrørende den nøjagtige fordeling af den samlede fordel, der fremkommer ved anvendelse af artikel 39 CA i skatteloven, er medlemmerne af en firmagruppe, som er de direkte begunstigede, forpligtede til at tilbageføre mindst 2/3 af denne fordel til brugeren af det pågældende aktiv. Ved hver leasingtransaktion fastlægges skattebegunstigelsens nøjagtige beløb, som skal tilbageføres til brugeren, imidlertid ved tildeling af godkendelsen i henhold til bestemmelserne i artikel 39 CA i skatteloven.

3. Betegnelse af ordningen som ulovlig støtte

(153) I overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 3, skal medlemsstaten indberette enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger. Den pågældende medlemsstat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte procedure har ført til endelig beslutning.

(154) I den foreliggende sag har de franske myndigheder ved brev af 17. marts 1998 (A/32232) underrettet Kommissionen om indførelsen af en ordning til begrænsning af afskrivning af aktiver, der udlejes, med henblik på at bekæmpe brugen af denne ordning med det ene formål at opnå en skatteoptimering og med mulighed for en undtagelse for denne begrænsning. I dette brev anfører de franske myndigheder, at de ikke mener, at denne ordning er en statsstøtte, der på forhånd skal indberettes til Kommissionen i medfør af traktatens artikel 88, stk. 3.

(155) Kommissionen mener ikke, at dette brev under disse omstændigheder kan anses for at være en meddelelse i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3. For fuldstændighedens skyld understreger Kommissionen, at det pågældende brev ikke var i overensstemmelse med de krav til formalia, der er nævnt i Kommissionens brev til medlemsstaterne SG (81) 12740, af 2. oktober 1981, som var gældende på det tidspunkt. Frankrig handlede således ulovligt, da man gennemførte den foreliggende støtteordning i modstrid med artikel 88, stk. 3.

4. Støtteordningens forenelighed med det fælles marked

(156) Da den foreliggende skatteordning er en statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, skal dens eventuelle forenelighed med det fælles marked undersøges på baggrund af undtagelserne i nævnte artikels stk. 2 og 3. Det skal i den forbindelse bemærkes, at de, der er omfattet af den foreliggende ordning, ifølge de franske myndigheders oplysninger hører til i sø-, luft- og jernbanetransportsektorerne samt i marginalt omfang i industrisektoren (78). Disse begunstigede skal også findes i finanssektoren, idet medlemmerne af firmagrupperne for hovedpartens vedkommende er finansinstitutioner.

(157) Vedrørende undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 2, om støtte af social karakter til enkelte forbrugere, støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder samt støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, kan det blot konstateres, at de ikke har nogen relevans i den aktuelle sag, uanset hvem der er blevet begunstiget af den foreliggende ordning.

(158) Med hensyn til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra b), kan det blot konstateres, at den foreliggende skatteordning ikke udgør et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse og ikke sigter mod at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i fransk økonomi. Den sigter heller ikke mod fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven i henhold til undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra d).

(159) Kommissionen ønsker i den forbindelse af gøre opmærksom på, at hverken de franske myndigheder eller de interesserede parter har påberåbt sig ovennævnte undtagelser under den administrative procedure.

(160) Gennemgangen af undtagelserne i traktatens artikel 87, stk. 3, litra a) og c), kræver en analyse for hver berørt sektor.

(161) Kommissionen mener vedrørende traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), der tillader støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, forudsat at samhandelsvilkårene ikke ændres på en måde, der strider mod den fælles interesse, at der ikke er noget, som taler for, at den støtte, som bevilges lufttransportsektoren i henhold til den foreliggende ordning, er forenelig med fællesmarkedet. Ingen af de undtagelser, der er fastsat med henblik herpå i Kommissionens retningslinjer vedrørende anvendelsen af traktatens artikel 92 og 93 og artikel 61 i EØS-aftalen på statsstøtte i luftfartssektoren (79), kan således anvendes i den foreliggende sag.

(162) Det skal dog bemærkes, at Kommissionen undtagelsesvis tillader visse former for driftsstøtte inden for lufttransport: a) i henhold til retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte fra 1998, ændret i 2000 (80), for flyruter, der drives fra regioner i den yderste periferi til kompensation for meromkostningerne som følge af disse regioners permanente handicap som anført i traktatens artikel 299, stk. 2 b) i henhold til EF-retningslinjerne for finansiering af lufthavne og statslig startstøtte til luftfartsselskaber, som opererer fra regionale lufthavne (81), til nye flyruter fra regionale lufthavne med et årligt passagertal på under 5 mio. med 30 % af de omkostninger, der udelukkende er begrænset til deres start i de tre første år (40 % af de nævnte omkostninger over de tre første år til regionale lufthavne, der er placeret i en dårligt stillet region i retningslinjernes forstand).

(163) På baggrund af ovenstående accepterer Kommissionen, at Frankrig ikke i beregningen af den støtte, der skal inddrives, indregner støttebeløb, som i givet fald vedrører: a) luftfartøjer, der anvendes fast på flyruter, som drives fra en region i den yderste periferi, forudsat Frankrig kan påvise, at vedligeholdelsen af disse luftfartøjer rent faktisk blev foretaget i denne region, og at støtten er lavere end de konstaterede meromkostninger b) og luftfartøjer, der anvendes på nye flyruter fra en regional lufthavn med førnævnte andel af de støtteberettigede omkostninger, forudsat at de pågældende linjer ikke i den pågældende periode er omfattet af en offentlig servicekontrakt med økonomisk godtgørelse i henhold til artikel 4, i Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet (82).

(164) I alle de øvrige tilfælde er den støtte, der er ydet til lufttransportvirksomhederne i medfør af den foreliggende ordning, uforenelig med traktaten.

(165) I medfør af traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), definerer EF-retningslinjerne fra 1997 og herefter EU-retningslinjerne fra 2004 (83) statsstøtteordninger, der kan godkendes med henblik på at støtte EU-virksomhedernes interesser inden for søtransport over for konkurrencen fra tredjelande i forfølgelsen af almene mål såsom: — at sikre arbejdspladser i EU (både på havet og på land) — at forbedre sikkerheden — at bevare den maritime knowhow i EU og udvikle maritime kvalifikationer.

(166) Under henvisning til ovennævnte mål er visse fiskale foranstaltninger for rederier tilladt efter EF-retningslinjerne fra 1997 og EU-retningslinjerne fra 2004 med henblik på at forbedre deres konkurrenceevne (kapitel 3.1).

(167) Det anføres således, at formålet med statsstøtten i forbindelse med den fælles søfartspolitik er at fremme fællesskabsflådens konkurrenceevne på verdensmarkedet. Skattelempelser bør derfor som regel være knyttet til et EU-flag.

(168) Endvidere skal støttens gunstige virkning fremme skibsfartens udvikling og beskæftigelsen inden for sektoren i Fællesskabets interesse. Derfor skal ovennævnte skattefordele være strengt begrænset til søtransportaktiviteter. Når et rederi således også driver anden kommerciel virksomhed, skal der regnskabsmæssigt sondres mellem de to aktiviteter for at forhindre en spill-over-effekt til aktiviteter, der ikke opfylder definitionen på søtransport.

(169) Det kan ikke anfægtes, at den foreliggende ordning sigter mod at fremme finansieringen af skibe under fransk flag og at udvikle den maritime sektor og beskæftigelsen heri.

(170) Derudover fremmer den støtte, som ydes i henhold til den foreliggende ordning, finansieringen af skibe og bidrager således til at forny fællesskabsflåden. I den forbindelse deler Kommissionen de franske myndigheders opfattelse af, at den foreliggende støtte bidrager til at konsolidere flåden under nationalt flag og til at forny den (84). Kommissionen tilslutter sig navnlig argumentet om, at den nævnte ordning bidrager til at bevare beskæftigelsen i EU's søtransportsektor, både til lands og til vands, bl.a. på grund af godkendelsesordningen, der gør anvendelsen af ordningen betinget af forpligtelsen til, at man på Fællesskabets område har et strategisk beslutningscenter for ledelse af maritime aktiviteter og forvaltning af skibe, som tager hensyn til overvejelser om beskæftigelsen (85). Disse elementer bekræftes i øvrigt af flere rederier, der som interesserede parter understreger den foreliggende ordnings betydning for godtgørelse af meromkostningerne for besætninger under dette flag, fastholdelsen af arbejdspladser af høj kvalitet i søtransportsektoren og bidraget til at bevare, måske endda udvikle, en flåde under en medlemsstats flag (86). Hvis skibene er slæbebåde eller opmudrings-/sandsugningsfartøjer, fremhæver Kommissionen imidlertid, at støtten i henhold til EU-retningslinjerne fra 2004 kun kan anses for at være forenelig med det fælles marked, hvis mindst 50 % af de årlige aktiviteter svarer til definitionen på søtransport (87).

(171) På baggrund af ovenstående kan det derfor fastslås, at skatteordningen i den franske skattelovs artikel 39 CA, for så vidt den lever op til kapitel 3.1 i EU-retningslinjerne fra 2004, er gunstig for den maritime sektor og er i overensstemmelse med de målsætninger, der er defineret i de gældende EU-retningslinjer.

(172) For at kunne blive omfattet af undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), skal støtten i henhold til denne ordning stå i et nøje forhold til det formål, som fremmes, og må ikke ændre samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.

(173) I den forbindelse henledes de franske myndigheders opmærksomhed på reglen om begrænsning af støtte i kapitel 11 i EU-retningslinjerne fra 2004, hvori det hedder: »Fritagelse af søfolkene for beskatning og socialsikringsbidrag og nedsættelse af selskabsskatten på skibsfartsaktiviteter udgør det maksimalt tilladte støtteniveau. Andre støtteordninger vil på grund af faren for konkurrencefordrejning sandsynligvis ikke give større fordele. Skønt hver enkelt støtteordning, der anmeldes, vil blive undersøgt ud fra sine egne meritter, er det derudover Kommissionens opfattelse, at det samlede støttebeløb, som ydes efter kapitel 3-6, ikke må overstige det samlede beløb for skatter og socialsikringsbidrag, der opkræves fra skibsfartsaktiviteter og fra søfolk«. For at gennemføre denne bestemmelse skal de franske myndigheder kontrollere, at den årlige støtte, som et rederi har fået i henhold til nærværende ordning sammen med den støtte, der er ydet i henhold til alle støtteordninger, som er omfattet af kapitel 3-6 i EU-retningslinjerne fra 1997 og 2004, herunder navnlig ordninger for fast beskatning på grundlag af tonnage til søtransportselskaber (88) og fritagelser for sociale udgifter og betaling af den maritime andel af erhvervsskatten, ikke for samme rederi overstiger det samlede beløb for skatter, afgifter og socialsikringsbidrag, der normalt ville være blevet opkrævet fra skibsfartsaktiviteter og fra søfolk. Alt, hvad der eventuelt overstiger ovennævnte beløb, er uforeneligt med fællesmarkedet og skal inddrives igen.

(174) Derfor mener Kommissionen, at støtten til virksomheder inden for søtransport i henhold til artikel 39 CA i skatteloven er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), med forbehold for betingelserne i betragtning 172 og 173.

(175) Kommissionen mener, undtagelserne under traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), for så vidt angår udvikling af visse regioner, ikke gælder for den foreliggende ordning, når den sigter mod finansiering af aktiver i jernbanetransportsektoren. Til gengæld har Kommissionen undersøgt, om den nævnte ordning i ovennævnte foranstaltning er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).

(176) I betragtning af jernbanevirksomhedernes historiske situation og af jernbanetransportens faldende markedsandel er det nødvendigt at fremskynde udskiftningen af det rullende materiel med henblik på at tage konkurrencen op fra andre transportformer. Det er nødvendigt med en hurtigere og mere seriøs indsats for at modernisere og/eller forny det rullende materiel for at undgå et yderligere fald i jernbanetransportens markedsandel i forhold til de øvrige mindre bæredygtige og mere miljøskadelige transportformer.

(177) Kommissionen mener, at udskiftningen af rullende materiel er forenelig med den fælles politik til fremme af interoperabiliteten. Endvidere bidrager udskiftningen af rullende materiel til tjenesternes sikkerhed og modernisering med hensyn til præcision, pålidelighed og hurtighed. Da udskiftningen af rullende materiel er et væsentligt element i politikken til fremme af udviklingen af jernbanesektoren, mener Kommissionen, at de foreslåede foranstaltninger ikke er i modstrid med den fælles interesse.

(178) Som følge heraf mener Kommissionen, at den støtte, der er ydet jernbanevirksomhederne i medfør af ordningen i henhold til artikel 39 CA i skatteloven, er forenelig med traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).

(179) Vedrørende undtagelsen i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), der tillader støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene, forudsat at samhandelsvilkårene ikke ændres på en måde, der strider mod den fælles interesse, skal det bemærkes, at der ikke er noget i denne ordning, som taler for, at støtteforanstaltningerne til industrisektoren i henhold hertil skulle være forenelige med det fælles marked.

(180) Imidlertid kan Kommissionen ikke uden videre udelukke den hypotese, at visse aktiver i industrisektoren, der finansieres i henhold til skattelovens artikel 39 CA under overholdelse af betingelserne i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte (89), dvs. bl.a. at investeringen foretages i en region, der er støtteberettiget ifølge traktatens artikel 88, stk. 3, litra a) eller c), og at støttemodtagernes bidrag til den pågældende finansiering mindst udgør 25 %, har været det. Under alle omstændigheder skal intensitetslofterne for regional støtte respekteres i tilfælde af, at en virksomhed har fået lov til at kumulere den foreliggende støtte og godkendt støtte med regionalt sigte.

(181) Med forbehold af disse betingelser mener Kommissionen, at den støtte, der således er blevet givet til denne sektor, er forenelig med det fælles marked.

(182) Vedrørende finanssektoren mener Kommissionen ikke, at de ikke-sektorspecifikke undtagelser, der tidligere er behandlet, har nogen relevans for vurderingen af, om de støtteforanstaltninger, medlemmerne af firmagrupperne har været omfattet af, er forenelige med fællesmarkedet.

(183) Finansieringstransaktionen gennem leasing har imidlertid en global karakter, og Kommissionen mener på den baggrund, at støtteforanstaltningerne til sø-, luft- og jernbanetransportsektoren samt til industrisektoren kan erklæres for forenelige med det fælles marked, og de vil derfor ikke blot være forenelige i forhold til brugerne af de pågældende aktiver, men også i forhold til medlemmerne af de pågældende firmagrupper. Det er nemlig vigtigt ikke at stille medlemmerne af firmagrupper ringere med den begrundelse, at de ikke tilhører de ovennævnte sektorer, eftersom deres formidling har været helt nødvendig for gennemførelsen af de omtalte finansieringstransaktioner og med henblik på at lade brugerne omfatte af ovennævnte undtagelser. Kommissionen mener, at denne analyse bestyrkes af, at den nøjagtige andel af den samlede skattebegunstigelse, der skal tilbageføres til brugeren, og som udgør mindst de 2/3 af den samlede begunstigelse i henhold til skattelovens artikel 39 CA, fremkommer ved en handelsforhandling mellem medlemmerne af firmagrupperne og brugerne, således som de franske myndigheder har gjort gældende. Dette forhold bekræfter således, at medlemmerne af firmagrupperne kun beholder den del af den samlede skattefordel, der er nødvendig for at opfylde målene i overensstemmelse med reglerne om vurd