RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 467/98 af 23. februar 1998 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder eller plast med oprindelse i Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HARunder henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 9, stk. 4,

under henvisning til forslag fra Kommissionen forelagt efter høring af Det Rådgivende Udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

A. PROCEDURE

(1) Den 22. februar 1995 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende (2) om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen til Fællesskabet af visse typer fodtøj med overdel af læder eller plast med oprindelse i Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand og iværksatte en undersøgelse.

(2) Proceduren indledtes på grundlag af en klage, som European Confederation of the Footwear Industry (CEC) indgav på vegne af de nationale erhvervssammenslutninger inden for fodtøjsindustrien, hvis klagende medlemmer (i alt 188) tegnede sig for en betydelig del (53 %) af produktionen i Fællesskabet af fodtøj omfattet af denne undersøgelse. Klagen indeholdt beviser for, at der fandt dumping sted af den pågældende vare og forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde indledningen af en procedure.

(3) Kommissionen underrettede officielt de eksportører og importører, som den vidste var berørt af proceduren, og disses repræsentative sammenslutninger samt repræsentanterne for de involverede eksportlande om indledningen af proceduren. Alle direkte berørte parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der er anført i nævnte meddelelse om indledning af proceduren.

(4) Myndighederne i de pågældende eksportlande og en række eksportører, importører i Fællesskabet, disses repræsentative sammenslutninger og erhvervssammenslutninger tilkendegav deres synspunkter skriftligt. Alle parter, der anmodede herom, indrømmedes en høring.

(5) I betragtning af det store antal EF-producenter, der var parter i klagen, og i overensstemmelse med artikel 17 i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 (i det følgende benævnt »grundforordningen«), ansås det for påkrævet at begrænse undersøgelsen til at omfatte så mange af disse producenter, som med rimelighed kunne undersøges inden for den til rådighed værende tid. De spørgeskemaer, der benyttedes til at indhente oplysninger med henblik på at fastslå, om der er forvoldt skade for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, blev på den baggrund sendt til de nationale producentsammenslutninger i Fællesskabet og til 89 af de 188 EF-producenter, der udtrykkeligt stod bag klagen. Af disse 89 EF-producenter indgav 87 fyldestgørende besvarelser. I betragtning af de vanskeligheder, der var forbundet med at foretage detaljerede undersøgelser på stedet hos ovennævnte 87 EF-producenter (i det følgende benævnt »den første gruppe«), udvalgtes med henblik på efterprøvning 15 af disse EF-producenter (i det følgende benævnt »kontrolgruppen«), og deres besvarelser efterprøvedes indgående ved kontrolbesøg hos de pågældende.

(6) Kommissionen sendte også spørgeskemaer til følgende:

- de kinesiske, indonesiske og thailandske producenter/eksportører, der var anført i klagen

- de hongkongske eksportører, der var anført i klagen

- myndighederne i de pågældende eksportlande

- de eksportører, som, selv om de ikke var anført i klagen, gav sig til kende og anmodede om et spørgeskema.

Der indgik i alt 13 besvarelser af spørgeskemaet fra producenter/eksportører i Indonesien, 17 fra producenter/eksportører i Folkerepublikken Kina og tre fra producenter/eksportører i Thailand.

(7) I betragtning af antallet af besvarelser, i alt 33, foreslog Kommissionen i overensstemmelse med artikel 17 i grundforordningen at begrænse undersøgelsen til at omfatte et rimeligt antal samarbejdsvillige producenter/eksportører, der repræsenterede den største repræsentative produktion, som med rimelighed kunne undersøges inden for den til rådighed værende tid. Der blev med de samarbejdsvillige producenter/eksportører opnået enighed om udvælgelsen af en stikprøve på fire producenter/eksportører fra Folkerepublikken Kina og syv fra Indonesien. Da der i alt kun var tre samarbejdsvillige producenter/eksportører i Thailand, indgik alle tre i undersøgelsen.

(8) Endvidere sendte Kommissionen spørgeskemaer til alle kendte importører. Den modtog besvarelser fra 14 af disse importører.

(9) Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe afgørelse om dumping og skade, og den aflagde kontrolbesøg hos følgende selskaber:

(10)

a) Producenter i Fællesskabet

Den kontrolgruppe, der er omhandlet i betragtning 5, bestod af i alt 15 EF-producenter med hjemsted i Frankrig, Italien, Portugal, Spanien og Det Forenede Kongerige, alle medlemsstater med en betydelig produktion af det fodtøj, der er omfattet af undersøgelsen. Tilsammen tegnede disse medlemsstater sig for 89 % af den samlede produktion i Fællesskabet af den pågældende vare i 1994, dvs. undersøgelsesperioden som defineret i betragtning 13.

De 15 EF-producenter i kontrolgruppen anmodede om, at deres identitet blev hemmeligholdt med den begrundelse, at visse kunder, som både var importører og store detailhandelsvirksomheder i Fællesskabet, havde truet nogle af dem med kommercielle gengældelsesforanstaltninger. Det fremgik af undersøgelsen, at nogle EF-producenter var blevet udsat for en betydelig pression og opfordret til ikke at medvirke i undersøgelsen og til at trække deres støtte til klagen tilbage. Det ansås følgelig ikke for rimeligt at afsløre navnene på disse 15 EF-producenter.

Repræsentanterne for visse eksportører og importører har fremført kritik mod beslutningen om at indrømme anonymitet med den begrundelse, at den klagende indenlandske erhvervsgren burde være rede til at imødegå enhver form for »kommerciel gengældelse«. Det skal i den forbindelse anføres, at der indrømmedes anonymitet, fordi de fremførte trusler gik langt videre, end hvad der kan anses for »normalt« i handelsmæssigt samkvem. Den begrænsede beskyttelse, der således blev ydet, ansås desuden for særlig relevant som led i en undersøgelse baseret på stikprøver, hvor nogle få udvalgte EF-producenter er særlig udsatte, eftersom de repræsenterer og handler til fordel for en langt større gruppe. Parter, der anmodede herom, fik imidlertid oplyst identiteten af de 87 EF-producenter i den første gruppe.

b) Uafhængige importører/forhandlere

- Atlex SA, Rouen (F)

- British Shoe Corporation Ltd, Leicester (UK)

- Chausseurop SA, Le Havre (F)

- Groupe André SA, Paris (F)

- Intermedium BV, Hoofddorp (NL).

c) Forbunden importer

- Nick's Sports and Leisure Footwear Ltd, Warrington (UK).

d) Eksportører/producenter i Indonesien

- PT Dragon

- PT Emperor Footwear Indonesia

- PT Fortune Mate

- PT Golden Adishoes

- PT Indosepamas Anggun/PT Primashoes Ciptakreasi

- PT Kingherlindo.

e) Eksportører/producenter i Thailand

- Bangkok Rubber

- CK Shoes

- PSR Footwear.

f) Eksportør i Hongkong

- Grosby (China) Ltd.

(11) Parterne underrettedes om de vigtigste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelse af endelig antidumpingtold. De indrømmedes endvidere en frist, inden for hvilken de kunne fremsætte bemærkninger efter ovennævnte underretning.

(12) Kommissionen tog hensyn til parternes bemærkninger og ændrede om nødvendigt sine konklusioner.

(13) Undersøgelsen af spørgsmålet om dumping omfattede perioden fra den 1. januar 1994 til den 31. december 1994 (i det følgende benævnt »undersøgelsesperioden«). Undersøgelsen af spørgsmålet om den forvoldte skade omfattede perioden fra 1991 til undersøgelsesperioden. Endvidere blev der med henblik på den yderligere undersøgelse, der er omhandlet i betragtning 138-143, også taget hensyn til visse begivenheder i 1995 og 1996.

Geografisk omfattede undersøgelsen Fællesskabet i dets sammensætning på tidspunktet for indledningen af proceduren, dvs. alle 15 medlemsstater.

(14) I betragtning af omfanget og den komplicerede karakter af de oplysninger, der indhentedes fra mange forskellige kilder, og især på baggrund af de talrige typer fodtøj, der er omfattet af undersøgelsen, og behovet for at foretage en supplerende undersøgelse for at vurdere virkningerne af det fællesskabskontingent, der i løbet af undersøgelsesperioden indførtes for importen af det pågældende fodtøj med oprindelse i Folkerepublikken Kina, kunne undersøgelsen ikke afsluttes inden for den normale frist, der er fastsat i artikel 6, stk. 9, i grundforordningen. I henhold til artikel 24 i grundforordningen er den foreliggende undersøgelse i øvrigt ikke undergivet den obligatoriske frist i artikel 6, stk. 9.

B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE

1. Beskrivelse af den pågældende vare

(15) Den vare, der er omfattet af denne procedure, er fodtøj, ikke til sportsbrug, som ikke dækker anklen, med længste indvendige mål på 24 cm og derover:

- med ydersål af gummi, plast eller kunstlæder og overdel af læder, henhørende under KN-kode ex 6403 99 93 (hvis det hverken kan kendetegnes som herrefodtøj eller damefodtøj), ex 6403 99 96 (herrefodtøj) og ex 6403 99 98 (damefodtøj)

- med ydersål af gummi eller plast og overdel af plast, til kvinder (henhørende under KN-kode ex 6402 99 98).

Det skal anføres, at fodtøj til sportsbrug, med en støbt, men ikke sprøjtestøbt, sål i et eller flere lag, fremstillet af syntetiske materialer, som er specielt beregnet til at afbøde stød fra vertikale eller laterale bevægelser, og med tekniske kendetegn som f.eks. hermetiske puder indeholdende luft eller væske, mekaniske stødabsorberende eller -neutraliserende dele eller materialer, såsom polymerer med lav massefylde, som til toldformål kan tariferes under alle ovennævnte KN-koder, ikke er omfattet af den foreliggende procedure.

(16) Af praktiske hensyn og for på en hensigtsmæssig måde at samle og behandle de indhentede oplysninger ansås hver af ovennævnte KN-koder for at være en »kategori«. På dette grundlag blev der fastlagt fire kategorier, nemlig:

>TABELPOSITION>

(17) Selv om fodtøj, som henhører under disse kategorier, kan udvise store forskelle med hensyn til stil og type og kan fremstilles efter forskellige produktionsmetoder, har de grundliggende de samme væsentlige egenskaber og anvendelsesformål og opfattes som samme vare af forbrugerne. I den foreliggende procedure og i overensstemmelse med Fællesskabets faste praksis betragtes de derfor som én og samme vare.

2. Samme vare

(18) Med hensyn til fodtøj, der fremstilles og sælges på hjemmemarkedet i Indonesien og Thailand, fremgik det af undersøgelsen, at i de tilfælde, hvor der fandt et sådant salg sted, og der forelå oplysninger herom, var sådanne varer enten identiske i alle henseender eller lå meget tæt op ad de varer, der eksporteredes til Fællesskabet fra de pågældende lande.

(19) På tilsvarende måde anses fodtøj, som er omfattet af den igangværende undersøgelse, og som fremstilles i Indonesien og eksporteres til Fællesskabet, for at være samme vare som fodtøj fremstillet i og eksporteret fra Folkerepublikken Kina til Fællesskabet. Dette er særlig relevant, eftersom Indonesien er benyttet som referenceland med henblik på fastsættelsen af den normale værdi for Folkerepublikken Kina som omhandlet i betragtning 42 og 43.

(20) Det fremgik også af undersøgelsen, at fodtøj fremstillet i Fællesskabet og fodtøj importeret fra de pågældende tre lande var identisk for så vidt angår overordnet design, generelle kendetegn og anvendelsesformål. Der kan være tale om mindre forskelle mellem den vare, der importeres fra de pågældende lande, og den i Fællesskabet fremstillede vare, men disse forskelle påvirker ikke varens væsentlige kendetegn, egenskaber og anvendelsesformål og forbrugernes opfattelse heraf.

(21) Nogle parter gjorde i den forbindelse gældende, at importeret fodtøj og fodtøj fremstillet i Fællesskabet henhører under forskellige varesegmenter, som ikke konkurrerer med hinanden. De påstod, at fodtøj, der importeres til en pris, der er højere end gennemsnitsprisen, ifølge definitionen i artikel 1, stk. 4, i grundforordningen ikke er samme vare som fodtøj, der importeres til en pris, der er lavere end eller lig med gennemsnitsprisen.

(22) Dette spørgsmål har været genstand for gentagne og tilsyneladende modstridende udtalelser fra importørerne, idet nogle gør gældende, at de importerer fodtøj af ringe kvalitet, som de ganske enkelt ikke kan finde i Fællesskabet, medens andre anfører, at de i Folkerepublikken Kina, Indonesien eller Thailand afgiver bestilling på sofistikerede varer, der fremstilles i overensstemmelse med deres egne specifikationer og designkrav og undertiden på grundlag af deres egne råmaterialer. Denne uoverensstemmelse viser, at Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand er i stand til at fremstille og faktisk fremstiller og eksporterer til Fællesskabet hele sortimentet af varer, der udbydes på markedet. Påstanden om, at importeret fodtøj fra de pågældende tre lande og fodtøj fremstillet i Fællesskabet henhører under forskellige varesegmenter, kan derfor ikke godtages.

(23) Fodtøj, der er omfattet af denne procedure, og som fremstilles i Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand og eksporteres til Fællesskabet, ansås følgelig for at være samme vare som fodtøj, der fremstilles i Fællesskabet, jf. artikel 1, stk. 4, i grundforordningen.

C. DUMPING

1. Generelle bemærkninger

(24) Det har været fællesskabsinstitutionernes faste praksis at betragte forretningsmæssigt forbundne producenter/eksportører eller producenter/eksportører inden for samme koncern som en enkelt økonomisk enhed og at fastsætte en enkelt dumpingmargen (og efter omstændighederne en enkelt toldsats) for sådanne producenter/eksportører. Denne praksis er fulgt i denne procedure. Beregning af individuelle dumpingmargener og antidumpingtoldsatser under sådanne omstændigheder vil kunne indebære en tilskyndelse til omgåelse af antidumpingforanstaltningerne ved at gøre det muligt for forretningsmæssigt forbundne producenter/eksportører at dirigere deres eksport til Fællesskabet via den forbundne producent/eksportør (eller producent/eksportør inden for samme koncern) med den laveste told.

2. Indonesien

a) Stikprøver

(25) Som nævnt i betragtning 7 benyttede Kommissionen sig af stikprøveteknik i henhold til artikel 17 i grundforordningen, og der udvalgtes i forståelse med de samarbejdsvillige producenter/eksportører syv indonesiske producenter/eksportører til at indgå i stikprøven.

(26) I overensstemmelse med artikel 9, stk. 6, i grundforordningen aftaltes det med de øvrige indonesiske producenter/eksportører, som medvirkede i undersøgelsen, men som ikke indgik i stikprøven, at de ville få tildelt den vejede gennemsnitlige dumpingmargen, som blev fastsat for producenterne/eksportørerne i stikprøven.

(27) De producenter/eksportører, som indgik i stikprøven, og som i fuldt omfang medvirkede i undersøgelsen, blev underrettet om, at de ville få tildelt deres egen dumpingmargen (og om nødvendigt deres egen, individuelle toldsats).

b) Normal værdi

(28) For at fastsætte den normale værdi for hver af de syv indonesiske producenter/eksportører i stikprøven fastslog Kommissionen først, om hver producents samlede hjemmemarkedssalg af det pågældende fodtøj var repræsentativt sammenlignet med det samlede eksportsalg af det pågældende fodtøj til Fællesskabet. I overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, i grundforordningen anses hjemmemarkedssalget normalt for repræsentativt, hvis hver producents samlede salg på hjemmemarkedet af samme vare udgør mindst 5 % af eksportsalget af den pågældende vare til Fællesskabet. Det undersøgtes derefter, om der for hver model var tale om et repræsentativt salg.

(29) Det konstateredes, at kun én af de samarbejdsvillige indonesiske producenter/eksportører i stikprøven i undersøgelsesperioden havde et tilstrækkeligt hjemmemarkedssalg af to modeller af samme vare i normal handel, jf. definitionen i artikel 2, stk. 2 og 4, i grundforordningen, til at muliggøre en beregning af den normale værdi på dette grundlag. I betragtning af, at alt salg var fortjenstgivende, beregnedes den normale værdi derfor på grundlag af de priser, der faktisk var betalt eller skulle betales på hjemmemarkedet i forbindelse med dette salg. Den normale værdi for dette selskabs andre modeller beregnedes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 3 og 6, i grundforordningen ved til produktionsomkostningerne for disse modeller at lægge de salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (i det følgende benævnt »SA& G«) og den fortjeneste, der blev fastlagt for de to modeller, der er omhandlet ovenfor.

(30) De øvrige seks indonesiske producenter/eksportører i stikprøven havde ikke et tilstrækkeligt hjemmemarkedssalg af det pågældende fodtøj i undersøgelsesperioden, jf. artikel 2, stk. 2, i grundforordningen. Det ansås derfor for påkrævet at beregne den normale værdi på grundlag af artikel 2, stk. 3, i grundforordningen ved til produktionsomkostningerne for hver model, der eksporteredes til Fællesskabet, at lægge et rimeligt beløb til dækning af SA& G og fortjeneste. I henhold til artikel 2, stk. 6, litra a), i grundforordningen ansås det i den forbindelse for rimeligt, at SA& G og fortjeneste for den producent/eksportør, som havde et tilstrækkeligt hjemmemarkedssalg (jf. foregående betragtning), benyttedes som grundlag for beregningen af den normale værdi for de øvrige seks indonesiske producenter/eksportører i stikprøven.

(31) En producent/eksportør, som havde erklæret sig rede til at indgå i stikprøven, meddelte ikke omkostningsdata pr. model trods flere anmodninger herom. Da det således ikke var muligt at beregne fortjenesten på hjemmemarkedet og fastsætte en beregnet værdi for denne producent/eksportør, benyttedes i overensstemmelse med artikel 18 i grundforordningen de foreliggende oplysninger, jf. betragtning 41, til fastsættelse af dumpingmargenen for denne producent/eksportør.

c) Eksportpris

(32) For så vidt angår seks af de syv producenter/eksportører, der indgik i stikprøven, gik eksporten direkte til uafhængige importører i Fællesskabet. Eksportprisen for disse producenter/eksportører fastsattes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 8, i grundforordningen på grundlag af de priser, der faktisk betaltes eller skulle betales for det pågældende fodtøj. Eksportprisen for en indonesisk producent/eksportør, som indgik i stikprøven, og som solgte sine varer via et med ham forbundet selskab i Taiwan, måtte justeres (jf. betragtning 36).

d) Sammenligning

(33) For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportpriserne for producenterne/eksportørerne i stikprøven blev der i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, i grundforordningen i form af justeringer taget behørigt hensyn til forskelle, der påvirkede prisernes sammenlignelighed, når der blev fremsat begrundet påstand om eksistensen af sådanne forskelle. Hvor det var relevant, blev der følgelig foretaget justeringer for forskelle i transport-, forsikrings-, håndterings- og lasteomkostninger og dermed forbundne omkostninger samt kreditomkostninger, bankgebyrer og garantiomkostninger og handelsled.

(34) For en af de indonesiske producenter/eksportører i stikprøven blev der stillet krav om hensyntagen til forskelle i handelsled. Den pågældende producent/eksportør gjorde gældende, at en sådan hensyntagen var berettiget, da eksportsalget til Fællesskabet fandt sted i store mængder til forhandlere og grossistvirksomheder, medens hjemmemarkedssalget angiveligt fandt sted i små mængder til detailhandlere og andre erhvervsdrivende. Efter yderligere undersøgelser på stedet blev det fastslået, at køberne på hjemmemarkedet faktisk også var forhandlere og grossistvirksomheder. Ovennævnte krav afvistes følgelig, da den normale værdi og eksportprisen var på samme handelstrin, og en justering derfor hverken var påkrævet eller berettiget.

(35) To af de indonesiske producenter/eksportører i stikprøven stillede også krav om en justering, da deres eksportsalg i modsætning til hjemmemarkedssalget angiveligt fandt sted på et OEM-grundlag. Kommissionen efterprøvede nøje denne påstand som led i undersøgelsen på stedet, og det konstateredes, at der for eksportsalget forelå særskilte afsætningskanaler med konsekvent lavere priser for OEM-kunder. Eftersom forskellen i handelsled for OEM-kunder ikke kunne kvantificeres, fordi de samme afsætningskanaler ikke anvendtes på det indonesiske hjemmemarked, indrømmedes der i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, litra d), nr. ii), i grundforordningen en særlig justering i form af et fradrag fra den beregnede normale værdi for egne mærker svarende til 10 % af bruttofortjenesten.

(36) En indonesisk producent/eksportør solgte fodtøj til eksport til Fællesskabet gennem et med ham forretningsmæssigt forbundet handelsselskab i Taiwan. På grund af forbindelsen mellem de to selskaber kunne der ikke fæstes lid til produktionsselskabets priser ved salg til handelsselskabet. Med henblik på at fastsætte en pålidelig eksportpris ved salg fra Indonesien til Fællesskabet justeredes den taiwanske pris ved levering til Fællesskabet til ab Indonesien. Eftersom det forbundne handelsselskabs funktioner kan anses for at svare til de funktioner, der varetages af en handlende på provisionsbasis, justeredes det forbundne selskabs priser ved levering til uafhængige kunder i Fællesskabet med et fradrag på 5 % på grundlag af det pågældende selskabs egne oplysninger. Dette tal ansås for rimeligt i betragtning af omfanget af det forbundne handelsselskabs deltagelse i eksportørens salgsaktiviteter. Der blev ikke fremlagt oplysninger, der kunne give anledning til at antage, at det var urimeligt at anvende dette tal. Eksportpriserne justeredes følgelig i overensstemmelse hermed.

e) Dumpingmargener

(37) For at beregne dumpingmargenen for hver af de indonesiske producenter/eksportører i stikprøven sammenlignedes det vejede gennemsnit af de normale værdier med det vejede gennemsnit af producenternes/eksportørernes eksportpriser, idet det klart fremgik, at eksportpriserne ikke udviste et mønster, som afveg betydeligt mellem forskellige købere, regioner eller perioder, jf. artikel 2, stk. 11, i grundforordningen.

(38) Det fremgik af sammenligningen, at alle de producenter/eksportører, der indgik i stikprøven, solgte det pågældende fodtøj til dumpingpriser i undersøgelsesperioden. På grund af den forretningsmæssige forbindelse mellem PT Indosepamas Anggun og PT Primashoes Ciptakreasi behandledes disse producenter/eksportører som ét selskab, og der beregnedes derfor i overensstemmelse med institutionernes faste praksis som omhandlet i betragtning 24 en enkelt dumpingmargen for disse selskaber.

De individuelle dumpingmargener, der således fastsattes for de pågældende producenter/eksportører udgør beregnet i procent af prisen, cif Fællesskabets grænse:

>TABELPOSITION>

(39) Dumpingmargenen for de samarbejdsvillige producenter/eksportører, der ikke udvalgtes til stikprøven, fastsattes på grundlag af det vejede gennemsnit af de individuelle dumpingmargener, der fastsattes for hver producent/eksportør i stikprøven, med undtagelse af den producent/eksportør, der er nævnt i betragtning 31 (PT Kingherlindo), for hvilken grundlaget var de foreliggende faktiske oplysninger. Der blev i overensstemmelse med artikel 9, stk. 6, i grundforordningen set bort fra dette selskabs dumpingmargen ved fastsættelsen af den vejede gennemsnitlige margen for stikprøven. Den således fastsatte dumpingmargen udgjorde udtrykt i procent af prisen, cif Fællesskabets grænse, 12,3 %. De producenter/eksportører, for hvilke denne margen er gældende, er følgende:

- PT Bosaeng Jaya

- PT Karet Murni Jelita

- PT Koryo International

- PT Lintas Adhikrida

- PT Universal Wisesa

- PT Volmacarol.

(40) For de producenter/eksportører i Indonesien, som hverken besvarede Kommissionens spørgeskema eller på anden måde gav sig til kende, fastsattes dumpingmargenen i overensstemmelse med artikel 18 i grundforordningen på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger. I betragtning af den usædvanligt høje grad af manglende samarbejdsvilje fra de indonesiske producenters/eksportørers side (over 74 %), og da der ikke foreligger andre troværdige oplysninger fra uafhængige parter, og endelig for ikke at belønne manglende samarbejdsvilje, ansås det for rimeligt at fastsætte restdumpingmargenen på grundlag af den højeste dumpingmargen, der anførtes i klagen, dvs. 50 %.

(41) Med henblik på at fastsætte dumpingmargenen for den producent/eksportør, der er nævnt i betragtning 31 (PT Kingherlindo), ansås det for rimeligt at tage hensyn til den delvise samarbejdsvilje, som dette selskab havde udvist, i modsætning til den manglende samarbejdsvilje for så vidt angår de producenter/eksportører, der er omhandlet i betragtning 40. Margenen for denne producent/eksportør burde følgelig være lavere end den margen, der var beregnet for de ikke-samarbejdsvillige producenter/eksportører. Den pågældende margen fastsattes derfor på grundlag af det aritmetiske gennemsnit af restdumpingmargenen og den vejede gennemsnitlige margen, der beregnedes for stikprøven, dvs. 31,1 %.

3. Folkerepublikken Kina

a) Valg af referenceland

(42) I overensstemmelse med artikel 2, stk. 7, i grundforordningen fastsattes den normale værdi på grundlag af oplysninger, som var indhentet fra producenter i et land med markedsøkonomi (»referenceland«).

(43) I klagen blev Thailand foreslået som det bedst egnede referenceland. En række importører og de kinesiske producenter/eksportører modsatte sig imidlertid valget af dette land med den begrundelse, at Folkerepublikken Kina og Thailand befandt sig på forskellige økonomiske udviklingstrin. To erhvervssammenslutninger, Foreign Trade Association (FTA) og Federation of European Sporting Goods Industry (FESI), foreslog ligesom de kinesiske producenter/eksportører Indonesien. Forskellige interesserede parter foreslog i forskellige faser af proceduren også andre lande, uden at der dog blev fremlagt nogen dokumenteret begrundelse for, at nogle af disse lande burde foretrækkes frem for andre.

Efter at have undersøgt de foreliggende oplysninger om alle de foreslåede lande fastslog Kommissionen, at Indonesien i overensstemmelse med artikel 2, stk. 7, i grundforordningen var et rimeligt valg af referenceland, da der var et stort antal leverandører på dette marked og en vis grad af lighed mellem de produktionsprocesser, der anvendtes dér og i Folkerepublikken Kina. Desuden var der tilsyneladende ingen væsentlige forskelle med hensyn til adgangen til råmaterialer, og salget på det indonesiske hjemmemarked var repræsentativt sammenlignet med eksporten fra Folkerepublikken Kina til Fællesskabet. Endelig havde de kinesiske producenter/eksportører selv foreslået Indonesien, og fællesskabsproducenterne havde ikke gjort indsigelse mod Kommissionens hensigt i så henseende.

b) Individuel behandling

(44) Det er i overensstemmelse med artikel 9, stk. 5, i grundforordningen fællesskabsinstitutionernes politik for lande uden markedsøkonomi at beregne en enkelt dumpingmargen gældende for det pågældende land, undtagen for så vidt angår producenter/eksportører, der kan påvise, at der bør indrømmes dem individuel behandling, dvs. at der bør fastsættes særskilte eksportpriser og beregnes individuelle dumpingmargener.

(45) Alle de kinesiske producenter/eksportører, som besvarede Kommissionens spørgeskema, anmodede om individuel behandling. Ved undersøgelsen af rimeligheden af dette krav søgte Kommissionen at efterprøve om de producenter/eksportører, som medvirkede i proceduren, havde en grad af retlig og faktisk uafhængighed af staten svarende til den, der kendetegner situationen i et land med markedsøkonomi, og som ville berettige en fravigelse fra princippet om at fastsætte en enkelt landsomfattende dumpingmargen for det pågældende land. Med henblik herpå blev der stillet producenterne/eksportørerne detaljerede spørgsmål om ejerforhold, ledelse, kontrol og fastlæggelse af forretningspolitik. Med en enkelt undtagelse, Grosby (China) Limited, kunne ingen af de producenter/eksportører, som besvarede spørgsmålene, over for Kommissionen på tilfredsstillende måde påvise, at deres forretningsvirksomhed var tilstrækkelig uafhængig af de kinesiske myndigheder til at berettige individuel behandling. Anmodningerne afvistes derfor, og de pågældende producenter/eksportører underrettedes herom.

(46) Grosby (China) Limited var en juridisk person omfattet af Hongkongs lovgivning, men den fremstillede samme vare på et produktionsanlæg i Folkerepublikken Kina. Der var ingen juridisk person i Folkerepublikken Kina, men de faste anlægsaktiver dér var opført i det hongkongske selskabs regnskab.

Kommissionen aflagde kontrolbesøg hos selskabet i Hongkong for at undersøge de omstændigheder, hvorunder det udøvede sin virksomhed, og forbindelserne med den kinesiske stat. Det pågældende selskab kunne på en for Kommissionen tilfredsstillende måde påvise, at det ganske klart ledede og havde kontrollen over fabrikken, både angående produktion og afsætning, og at selskabets drift i tilstrækkelig grad var uafhængig af de kinesiske myndigheder. Det konstateredes endvidere, at selskabet i Hongkong fastsatte eksportpriserne til Fællesskabet og fastlagde afsætningspolitikken uden indblanding fra de statslige myndigheder i Kina.

I betragtning af ovenstående ansås det for muligt at indrømme Grosby (China) Limited individuel behandling og følgelig at beregne en særskilt dumpingmargen som en undtagelse fra princippet om i henhold til artikel 9, stk. 5, i grundforordningen at beregne en landsomfattende dumpingmargen for lande uden markedsøkonomi.

c) Landsomfattende dumpingmargen for Folkerepublikken Kina

(47) I alt 17 eksportører i Folkerepublikken Kina besvarede Kommissionens spørgeskema. De pågældende producenter/eksportører repræsenterede imidlertid kun 14,3 % af den samlede eksport fra Folkerepublikken Kina, og det besluttedes derfor i betragtning af den stærkt manglende samarbejdsvilje at fastsætte dumpingmargenen for Folkerepublikken Kina på grundlag af artikel 18 i grundforordningen, dvs. på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.

Med henblik på at beregne en enkelt landsomfattende dumpingmargen for Folkerepublikken Kina beregnede Kommissionen først dumpingmargenen for de 16 samarbejdsvillige producenter/eksportører, som ikke indrømmedes individuel behandling (jf. punkt i) nedenfor). Kommissionen fastsatte derefter dumpingmargenen for de ikke-samarbejdsvillige producenter/eksportører (jf. punkt ii) nedenfor).

Den landsomfattende dumpingmargen for Folkerepublikken Kina beregnedes derefter som gennemsnittet af disse to dumpingmargener (jf. punkt iii) nedenfor.)

i) Dumpingmargen for samarbejdsvillige producenter/eksportører

Stikprøver

(48) Som nævnt i betragtning 7 benyttedes der i henhold til artikel 17 i grundforordningen stikprøveteknik for de 17 samarbejdsvillige producenter/eksportører i Folkerepublikken Kina. Der udvalgtes efter aftale med de pågældende samarbejdsvillige producenter/eksportører fire producenter/eksportører.

Da en af disse producenter/eksportører, Grosby (China) Limited, imidlertid senere indrømmedes individuel behandling, blev dette selskab taget ud af stikprøven (jf. betragtning 46).

De tre tilbageværende producenter/eksportører i stikprøven for Folkerepublikken Kina er:

- Fujian Footwear and Headgear Import & Export Corporation

- Zhejiang Animal By-Products Import & Export Corporation

- Zhangjiang Yitai.

Normal værdi

(49) Den normale værdi for de kinesiske producenter/eksportører, der indgik i stikprøven, fastsattes i overensstemmelse med artikel 2, stk. 7, i grundforordningen på grundlag af hjemmemarkedspriserne i Indonesien og de beregnede normale værdier, der var fastsat for de producenter/eksportører, der indgik i stikprøven for Indonesien.

Det skal bemærkes, at de pågældende tre kinesiske producenter/eksportører var blevet anmodet om at meddele detaljerede specifikationer for det fodtøj, der eksporteredes til Fællesskabet. Nævnte producenter/eksportører meddelte imidlertid kun ret begrænsede oplysninger, og Kommissionen måtte derfor på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger fastslå, hvilke indonesiske modeller der var identiske med de kinesiske modeller, som eksporteredes til Fællesskabet, eller, hvis der ikke forelå sådanne identiske modeller, hvilke indonesiske modeller der lå tættest op ad disse kinesiske modeller. Kommissionen kunne på dette grundlag finde sammenlignelige modeller for modeller, der repræsenterede 34,7 % af den samlede eksport fra de pågældende tre producenter/eksportører. For disse modeller var det derfor muligt at anvende de normale værdier, der var fastsat med henblik på at fastsætte de indonesiske dumpingmargener.

(50) For de fra Kina eksporterede modeller, for hvilke der ikke solgtes identiske modeller på det indonesiske hjemmemarked, beregnedes den normale værdi ved sammenlægning af produktionsomkostningerne for sammenlignelige eksporterede indonesiske modeller og et rimeligt beløb til dækning af SA& G og fortjeneste. SA& G og fortjenstmargen fastsattes på det grundlag, der er beskrevet i betragtning 29 og 30.

Eksportpris - beregning af eksportpris

(51) Det fremgik af undersøgelsen, at eksporten fra de tre kinesiske producenter/eksportører, der indgik i stikprøven, gik direkte til uafhængige kunder i Fællesskabet. Eksportpriserne kunne derfor i overensstemmelse med artikel 2, stk. 8, i grundforordningen fastsættes på grundlag af de priser, der faktisk var betalt eller skulle betales.

Sammenligning

(52) For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportpriserne for producenterne/eksportørerne i stikprøven blev der i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, i grundforordningen i form af justeringer taget hensyn til behørigt dokumenterede forskelle, der påvirkede prisernes sammenlignelighed. Der blev følgelig foretaget justeringer for forskelle i fysiske egenskaber, transport-, forsikrings-, håndterings- og lasteomkostninger og dermed forbundne omkostninger samt emballerings- og kreditomkostninger.

Dumpingmargen

(53) Kommissionen beregnede først en dumpingmargen for hver af de tre producenter/eksportører i stikprøven. Med henblik herpå foretog Kommissionen en sammenligning mellem den normale værdi ab fabrik og eksportpriserne, fob, dvs. ab kinesisk grænse, for de samarbejdsvillige kinesiske producenter/eksportører. Denne sammenligning var baseret på den vejede gennemsnitlige salgspris for hver model af det fodtøj, der fremstilledes af producenterne/eksportørerne i stikprøven og eksporteredes til Fællesskabet i undersøgelsesperioden, og for hvilket der kunne findes en sammenlignelig model.

(54) Da der ikke var tale om væsentlige forskelle i eksportpriserne mellem regioner, købere eller perioder, sammenlignedes den normale værdi i overensstemmelse med artikel 2, stk. 11, i grundforordningen med eksportprisen på grundlag af et vejet gennemsnit.

Det fremgik af sammenligningen, at der fandt dumping sted af det pågældende fodtøj med oprindelse i Folkerepublikken Kina, som producenterne/eksportørerne i stikprøven eksporterede til Fællesskabet i undersøgelsesperioden. Den vejede gennemsnitlige dumpingmargen udtrykt i procent af prisen, cif Fællesskabets grænse, udgør 45,2 %.

ii) Dumpingmargen for ikke-samarbejdsvillige producenter/eksportører

(55) Dumpingmargenen for de ikke-samarbejdsvillige producenter/eksportører fastsattes i overensstemmelse med artikel 18 i grundforordningen på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger. I betragtning af den usædvanlige mangel på samarbejdsvilje og da der ikke forelå andre troværdige oplysninger fra uafhængige parter, ansås i dette særlige tilfælde de mest relevante foreliggende oplysninger for at være den højeste dumpingmargen, der er anført i klagen. Den dumpingmargen, der fastsattes på dette grundlag, udgør 50 % af prisen, cif Fællesskabets grænse.

iii) Landsomfattende dumpingmargen for Folkerepublikken Kina

(56) Som anført i betragtning 47 beregnedes der en landsomfattende dumpingmargen for Folkerepublikken Kina på grundlag af det vejede gennemsnit af de margener, der var fastsat for de samarbejdsvillige producenter/eksportører (dvs. 45,2 %, jf. betragtning 54) og for de ikke-samarbejdsvillige producenter/eksportører (dvs. 50 %, jf. betragtning 55).

Den således fastsatte dumpingmargen for alle producenter/eksportører i Folkerepublikken Kina med undtagelse af Grosby (China) Limited udgør, udtrykt i procent af prisen, cif Fællesskabets grænse, 47,6 %.

d) Dumpingmargen for Grosby (China) Limited

i) Normal værdi

(57) Det skal anføres, at den normale værdi for Grosby (China) Limited beregnedes på samme måde som for de øvrige samarbejdsvillige producenter/eksportører i Folkerepublikken Kina, dvs. på grundlag af priserne på, eller de beregnede værdier af, sammenlignelige modeller fremstillet i referencelandet, dvs. Indonesien.

ii) Eksportpris

(58) Eftersom Grosby (China) Limited eksporterede sine varer via en importør, Nick's Sports and Leisure Footwear Ltd (UK), som er forretningsmæssigt forbundet med Grosby, beregnedes eksportprisen i overensstemmelse med artikel 2, stk. 9, i grundforordningen på grundlag af den pris, hvortil de importerede varer første gang videresolgtes til en uafhængig køber. Der blev foretaget justeringer for alle omkostninger, der påløb mellem indførsel og videresalg, og for fortjeneste med henblik på at nå frem til en troværdig eksportpris, leveret Fællesskabets grænse. Der benyttedes en fortjenstmargen på 5 %, da dette var den fortjenstmargen, der konstateredes for den uafhængige importør, som havde den forretningsstruktur, der lå nærmest den for Nick's Sports and Leisure Footwear Ltd (UK) gældende, og hos hvem der var aflagt kontrolbesøg.

iii) Sammenligning

(59) For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen blev der i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, i grundforordningen foretaget justeringer for forskelle i transport- og forsikringsomkostninger.

iv) Dumpingmargen

(60) Da der ikke var tale om væsentlige forskelle i eksportpriserne mellem regioner, købere eller perioder, sammenlignedes den normale værdi i overensstemmelse med artikel 2, stk. 11, i grundforordningen med eksportprisen på grundlag af et vejet gennemsnit. På dette grundlag konstateredes der en dumpingmargen for Grosby (China) Limited på 1,3 %.

4. Thailand

i) Dumpingmargen for samarbejdsvillige producenter/eksportører

a) Normal værdi

(61) For at fastsætte den normale værdi for hver af de tre thailandske producenter/eksportører fastslog Kommissionen først, om hver producents/eksportørs samlede hjemmemarkedssalg af det pågældende fodtøj var repræsentativt sammenlignet med det samlede eksportsalg af det pågældende fodtøj til Fællesskabet. I overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, i grundforordningen anses hjemmemarkedssalget normalt for repræsentativt, hvis hver producents samlede salg på hjemmemarkedet af samme vare udgør mindst 5 % af eksportsalget af den pågældende vare til Fællesskabet.

(62) Ingen af de pågældende producenter/eksportører havde et tilstrækkeligt hjemmemarkedssalg af det pågældende fodtøj i undersøgelsesperioden, jf. artikel 2, stk. 2, i grundforordningen. Det ansås derfor for påkrævet at beregne den normale værdi på grundlag af artikel 2, stk. 3, i grundforordningen ved til produktionsomkostningerne for hver model, der eksporteredes til Fællesskabet, at lægge et rimeligt beløb til dækning af SA& G og fortjeneste. To af producenterne/eksportørerne var forretningsmæssigt forbundne, og en af disse to forbundne producenter/eksportører solgte fodtøj og beklædning til sportsbrug, dvs. samme generelle kategori af varer, på det thailandske hjemmemarked. SA& G og fortjeneste fastsattes for disse to producenter/eksportører i overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, litra b), i grundforordningen på grundlag af hjemmemarkedssalget af disse varer. Da den tredje samarbejdsvillige thailandske producent/eksportør ikke havde noget salg på hjemmemarkedet af den pågældende vare eller af varer af samme generelle kategori, fastsattes SA& G og fortjeneste i overensstemmelse med artikel 2, stk. 6, litra c), på ethvert andet rimeligt grundlag, som i det foreliggende tilfælde var de SA& G og den fortjeneste, der fastsattes for ovennævnte to samarbejdsvillige producenter/eksportører.

(63) En af de tre samarbejdsvillige thailandske producenter/eksportører fremstillede og eksporterede sko delvis fremstillet af råmaterialer, som kunderne i Fællesskabet leverede uden beregning. Da den pågældende producent/eksportør ikke kendte priserne på råmaterialerne, kunne han ikke angive deres andel af produktionsomkostningerne. Producenten/eksportøren havde ikke noget salg på hjemmemarkedet, og den normale værdi måtte derfor beregnes. Eftersom der ikke forelå fyldestgørende oplysninger om råvareomkostningerne, beregnede Kommissionen den normale værdi på grundlag af de foreliggende oplysninger om selskabets produktionsomkostninger og SA& G samt fortjeneste som fastlagt i foregående betragtning. Da både den beregnede værdi og den af denne producent/eksportør angivne eksportpris ikke indbefattede råmaterialeomkostninger, var disse størrelser direkte sammenlignelige.

b) Eksportpris

(64) Det fremgik af undersøgelsen, at bortset fra det tilfælde, der er omhandlet i betragtning 67, gik al eksport direkte til uafhængige kunder i Fællesskabet. Eksportpriserne fastsattes følgelig på grundlag de priser, der faktisk var betalt eller skulle betales.

c) Sammenligning

(65) For at sikre en rimelig sammenligning mellem den normale værdi og eksportpriserne for de pågældende producenter/eksportører blev der i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, i grundforordningen i form af justeringer taget behørigt hensyn til forskelle, der påvirkede prisernes sammenlignelighed, når der blev fremsat begrundet påstand om eksistensen af sådanne forskelle. Hvor det var relevant, blev der følgelig foretaget justeringer for forskelle i transport-, forsikrings-, håndterings- og lasteomkostninger og dermed forbundne omkostninger samt kreditomkostninger, bankgebyrer og garantiomkostninger og handelsled.

(66) En af de thailandske producenter/eksportører stillede også krav om en justering, da den pågældendes eksportsalg i modsætning til hjemmemarkedssalget angiveligt fandt sted på et OEM-grundlag. Som led i undersøgelsen konstateredes det ganske klart, at eksportsalget fandt sted i et andet handelsled end salget på hjemmemarkedet. Der indrømmedes derfor i overensstemmelse med artikel 2, stk. 10, litra d), nr. ii), i grundforordningen en justering i form af et fradrag fra den beregnede normale værdi for egne mærker svarende til 10 % af bruttofortjenesten.

(67) En thailandsk producent/eksportør solgte fodtøj til eksport til Fællesskabet gennem et med ham forretningsmæssigt forbundet handelsselskab i USA. På grund af forbindelsen mellem de to selskaber kunne der ikke fæstes lid til det thailandske produktionsselskabs priser ved salg til det amerikanske selskab. Med henblik på at fastsætte en pålidelig eksportpris ved salg fra Thailand til Fællesskabet justeredes prisen ved levering til Fællesskabet til ab Thailand. Eftersom det forbundne, selskabs funktioner kan anses for at svare til de funktioner, der varetages af en handlende på provisionsbasis, justeredes det forbundne selskabs priser ved levering til uafhængige kunder i Fællesskabet med et fradrag på 5 %. Dette tal ansås for rimeligt i betragtning af omfanget af det forbundne handelsselskabs deltagelse i eksportørens salgsaktiviteter. Der blev ikke fremlagt oplysninger, der kunne give anledning til at antage, at det var urimeligt at anvende dette tal. Eksportpriserne justeredes følgelig i overensstemmelse hermed.

d) Dumpingmargener

(68) For at beregne dumpingmargenen for hver af de samarbejdsvillige thailandske producenter/eksportører sammenlignede Kommissionen i overensstemmelse med artikel 2, stk. 11, i grundforordningen det vejede gennemsnit af de normale værdier med det vejede gennemsnit af producenternes/eksportørernes eksportpriser, idet det klart fremgik, at eksportpriserne ikke udviste et mønster, som afveg betydeligt mellem forskellige købere, regioner eller perioder.

(69) Det fremgik af sammenligningen, at der for én af de tre samarbejdsvillige producenters/eksportørers vedkommende var tale om dumping af det pågældende fodtøj i undersøgelsesperioden. Udtrykt i procent af prisen, cif Fællesskabets grænse, fastsattes dumpingmargenen til:

- CK Shoes: 1,4 %.

Det fremgik endvidere af undersøgelsen, at de øvrige to samarbejdsvillige thailandske producenter/eksportører var forretningsmæssigt forbundne, idet den ene af disse producenter/eksportører havde aktier i det andet selskab. Desuden havde et selskab i USA aktier i et af de producerende/eksporterende selskaber. Begge producenter/eksportører eksporterede den pågældende vare til Fællesskabet i undersøgelsesperioden.

Selv om disse producenter/eksportører opretholdt særskilte produktionsfaciliteter, beregnedes der i overensstemmelse med fællesskabsinstitutionernes faste praksis kun én dumpingmargen, jf. betragtning 24.

Dumpingmargenen fastsattes til:

- PSR Footwear/Bangkok Rubber Company: 0 %.

ii) Dumpingmargen for ikke-samarbejdsvillige producenter/eksportører

(70) For de producenter/eksportører i Thailand, som hverken besvarede Kommissionens spørgeskema eller på anden måde gav sig til kende, fastsattes dumpingmargenen i overensstemmelse med artikel 18 i grundforordningen på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger. I betragtning af den usædvanligt høje grad af manglende samarbejdsvilje fra de thailandske producenters/eksportørers side (99 %) i denne sag og da der ikke forelå andre troværdige oplysninger fra uafhængige parter samt for ikke at belønne manglende samarbejdsvilje, ansås det for rimeligt at fastsætte restdumpingmargenen på grundlag af den højeste dumpingmargen, der anførtes i klagen, dvs. 50 %.

D. ERHVERVSGREN I FÆLLESSKABET

(71) I betragtning af det store antal EF-producenter, der var parter i klagen, ansås det som anført i betragtning 5 for påkrævet at indhente oplysninger om EF-erhvervsgrenen fra tre kilder, nemlig de nationale producentsammenslutninger i Fællesskabet, de 87 EF-producenter i den første gruppe og de 15 EF-producenter i kontrolgruppen. De forskellige skadesindikatorer vurderedes derefter på det mest hensigtsmæssige grundlag (dvs. så bredt som muligt for de generelle indikatorers vedkommende og snævrere for de indikatorer, om hvilke der kun kunne indhentes oplysninger hos det enkelte selskab).

Dette indebærer:

- at produktion, salg, markedsandel og beskæftigelse i Fællesskabet blev fastlagt for hver af de nationale erhvervssammenslutninger inden for fodtøjsindustrien, og tallene omfatter således hele EF-produktionen af samme vare

- at de generelle udviklingstendenser for priser, omkostninger og rentabilitet blev fastlagt på grundlag af de 87 EF-producenter i den første gruppe, som udvalgtes med det formål på en så afbalanceret måde som muligt at dække tidligere nævnte fire varekategorier og at afspejle de forskellige virksomhedsstørrelser og produktionsstrukturer i de største producerende medlemsstater

- at beregninger af prisunderbud og skadestærskler blev foretaget på grundlag af fuldt efterprøvede pris- og omkostningsdata indhentet hos de 15 EF-producenter i kontrolgruppen, som er repræsentative i henseende til størrelse og varesortiment samt hjemsted (de har alle hjemsted i de største producerende medlemsstater).

(72) Nogle parter gjorde gældende, at ovennævnte fremgangsmåde var mangelfuld, eftersom den afviger fra bestemmelserne i både artikel 5, stk. 4, og artikel 4, stk. 1, i grundforordningen, i henhold til hvilke spørgsmålet om, hvorvidt den undersøgte EF-erhvervsgren er repræsentativ, skal afgøres på grundlag af en undersøgelse af, om den tegner sig for en »betydelig del« af produktionen, og beviser for, at der forvoldes skade, skal således baseres på data indhentet hos producenter, der tegner sig for mindst 25 % af den samlede produktion af samme vare i Fællesskabet. Det anførtes navnlig, at der ikke kunne fæstes lid til tallet for den »samlede produktion i Fællesskabet«, som benyttes til vurdering af, om de 188 klagende EF-producenter er repræsentative.

Desuden anfægtedes Kommissionens anvendelse af stikprøveteknik med den begrundelse, at beslutningen om at anvende stikprøver blev truffet på et sent tidspunkt som reaktion på, at den klagende erhvervsgren ikke udviste tilstrækkelig samarbejdsvilje i de indledende faser af undersøgelsen.

1. Samlet produktion i Fællesskabet

(73) Det skal først understreges, at det inden iværksættelsen af undersøgelsen blev fastslået, hvor stor tilslutning der var til klagen. I løbet af undersøgelsen konstateredes det, at de 188 klagende EF-producenter fortsat tegnede sig for over 25 % af den samlede produktion i Fællesskabet (nemlig 53 %). De klagende EF-producenter tegner sig således for en betydelig del af den samlede produktion i Fællesskabet af samme vare, som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i grundforordningen.

Det er desuden påpeget, at den »samlede produktion i Fællesskabet« af samme vare blev fastsat til det højest mulige. Af mangel på pålidelige data kunne der således ikke foretages en undersøgelse for i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, litra a), i grundforordningen at fastslå, om visse ikke-klagende producenters produktion burde have været holdt uden for tallet for »den samlede produktion« ud fra den betragtning, at deres vigtigste forretningsvirksomhed var import og ikke produktion i Fællesskabet.

Sådanne eventuelle EF-producenter, hvoraf nogle vides at have importeret betydelige mængder, fremstiller også betydelige mængder i Fællesskabet. Havde der foreligget tilstrækkelige oplysninger om dette aspekt, er det sandsynligt, at en del af denne »samlede produktion i Fællesskabet« ville være blevet udelukket. En sådan reduktion ville have øget de klagende EF-producenters andel af produktionen i Fællesskabet. Omvendt fremgik det af undersøgelsen, at ud af de 188 klagende EF-producenter var 87 (dvs. EF-producenterne i »den første gruppe«, som defineret i betragtning 5) ikke forretningsmæssigt forbundet med nogen producent/eksportør, og ingen af dem importerede større mængder af den af undersøgelsen omfattede vare.

2. Stikprøver

(74) Hvad angår dette spørgsmål skal det påpeges, at i betragtning af det store antal potentielle parter i proceduren anførtes det i meddelelsen om indledning af denne procedure udtrykkeligt, at undersøgelsen kunne gennemføres på grundlag af stikprøver. Som følge heraf søgtes det (via nationale sammenslutninger) fra begyndelsen af undersøgelsen at opnå tilsagn om samarbejde fra 89 EF-producenter, som udvalgtes blandt de 188 EF-producenter, der tilsluttede sig klagen.

87 producenter (benævnt »den første gruppe« i betragtning 5) indgav fyldestgørende besvarelser, og blandt disse udvalgtes der 15 med henblik på efterprøvning, og deres besvarelser efterprøvedes indgående ved kontrolbesøg hos de pågældende (sidstnævnte gruppe benævntes i betragtning 5 »kontrolgruppen«).

Det skal anføres, at det ved anvendelse af stikprøver ifølge bestemmelserne i grundforordningen ikke kræves, at der indhentes relevante data fra EF-producenter, der tegner sig for en betydelig del af den samlede produktion i Fællesskabet, som defineret i artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 4, i grundforordningen. Artikel 17, stk. 1, i grundforordningen åbner derimod mulighed for at indhente data fra en stikprøve, som er repræsentativ for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet. Selve formålet med sådanne bestemmelser om stikprøver er at tillade en situation, hvor den andel, som de EF-producenter, der indgår i stikprøven, tegner sig for, alt efter omstændighederne kan være betydeligt lavere end 25 % af den samlede produktion i Fællesskabet.

Under alle omstændigheder konstateredes det, at de 87 EF-producenter i den første gruppe alene tegnede sig for 25,7 % af produktionen i Fællesskabet af samme vare, og de opfylder derfor, da der ikke er givet udtryk for opposition mod klagen, kriterierne for at blive betegnet som den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.

3. Konklusion

(75) På baggrund af ovenstående konkluderes det, at vurderingen af, om den undersøgte EF-erhvervsgren var repræsentativ, fandt sted på en rimelig måde og i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i grundforordningen.

E. SKADE

1. Generelle bemærkninger

(76) Alle Eurostat-tal, der benyttedes til beregningerne, (vedrørende importomfang og -værdi og dermed priser pr. par) jf. nærmere nedenfor, justeredes så vidt muligt på grundlag af de foreliggende oplysninger (hentet fra Taric-databasen) med henblik på at udelukke fodtøj, hvortil der kræves særlig teknologi (og som ikke er omfattet af denne procedure, jf. betragtning 15).

2. Forbrug i Fællesskabet

(77) Det samlede forbrug i Fællesskabet af fodtøj omfattet af denne undersøgelse beregnedes ved sammenlægning af følgende:

- alle fællesskabsproducenters salg i Fællesskabet af den pågældende vare (i henhold til oplysninger indhentet fra EF-fodtøjsproducenternes nationale sammenslutninger, kombineret med oplysninger fra Eurostat om deres eksport til lande uden for Fællesskabet), og

- den samlede import til Fællesskabet af den pågældende vare fra tredjelande, indbefattet Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand.

Det konstateredes på dette grundlag, at forbruget i Fællesskabet af den pågældende vare faldt fra 327 mio. par i 1991 til 307 mio. par i undersøgelsesperioden, altså en nedgang på 6 %.

3. Dumpingimportens omfang og markedsandel i undersøgelsesperioden

(78) Den samlede import af fodtøj med oprindelse i Folkerepublikken Kina, som er omfattet af den foreliggende undersøgelse, udgjorde i undersøgelsesperioden 28,6 mio. par.

Den samlede import af den pågældende vare med oprindelse i Indonesien udgjorde 15,9 mio. par i undersøgelsesperioden, og det tilsvarende tal for Thailand var 11,8 mio. par.

Beregnet på grundlag af forbruget i Fællesskabet (jf. foregående betragtning) svarede ovennævnte import til en andel af EF-markedet i undersøgelsesperioden på 9,3 % for Kina, 5,2 % for Indonesien og 3,9 % for Thailand.

4. Kumulering

(79) I overensstemmelse med artikel 3, stk. 4, i grundforordningen undersøgtes det, om virkningerne af dumpingimporten fra ovennævnte tre lande burde vurderes kumulativt.

Som det fremgår af foregående betragtning var dumpingimporten fra henholdsvis Folkerepublikken Kina og Indonesien og de dertil svarende markedsandele (henholdsvis 9,3 % og 5,2 %) ikke ubetydelige i undersøgelsesperioden. Endvidere fastsattes der for begge lande dumpingmargener, som var højere end minimumsværdien (jf. betragtning 56 og 38-41).

Selv om den thailandske markedsandel i Fællesskabet ikke var så høj som ovennævnte to landes andel, var den, trods en svag tilbagegang i perioden 1991-1994, stadig 3,9 %, altså højere end minimumsværdien, og restdumpingmargenen for dette land var fastsat til 50 % (jf. betragtning 70).

(80) Det fremgik endvidere af undersøgelsen, at de samme konkurrencevilkår var gældende på EF-markedet for fodtøj importeret fra Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand. Varerne fra Kina, Indonesien og Thailand og fra Fællesskabet er således kendetegnet ved følgende:

- ud fra kundens synspunkt kan de erstatte hinanden

- de udbydes til salg i de samme geografiske områder i Fællesskabet

- de sælges gennem de samme distributionskanaler

- de er samtidigt til stede på EF-markedet

- de sigter almindeligvis mod det samme segment af fodtøjsmarkedet i Fællesskabet (dvs. den laveste eller mellemste del af markedet).

Desuden sælges de kinesiske, indonesiske og thailandske varer til priser, som ifølge det foreliggende er lavere end EF-erhvervsgrenens priser (jf. betragtning 86).

(81) På dette grundlag anses kumulering for berettiget, og virkningerne af dumpingimporten fra alle tre lande bør følgelig vurderes samlet med henblik på undersøgelsen af den forvoldte skade.

5. Kumuleret mængde, kumuleret markedsandel og udviklingen i dumpingimporten

(82) Den samlede import fra Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand steg tilsammen fra 38,6 mio. par i 1991 til 56,3 mio. par i undersøgelsesperioden, altså en stigning på over 45 %. Dette svarer til en forøgelse af den samlede markedsandel fra 11,8 % i 1991 til 18,4 % i undersøgelsesperioden.

6. Priserne på dumpingvarerne og underbud

(83) I betragtning af den forskellige varesammensætning, der kan være tale om inden for hver af de fire KN-koder (jf. betragtning 17), skal en generel undersøgelse af udviklingen i importpriserne på dumpingvarerne mellem 1991 og 1994 udelukkende på grundlag af de tilsvarende varekategorier tages med forsigtighed. Det fremgik i den forbindelse af undersøgelsen, at der ifølge oplysningerne fra importørerne og disses organisationer havde været tale om en gradvis overgang til import af mere sofistikerede typer af fodtøj i den højere ende af markedet, med en dertil svarende generel stigning i importpriserne.

(84) Hvad angår spørgsmålet om underbud blev der først foretaget en sammenligning for hver enkelt kategori mellem cif-importpriserne (angivet af Eurostat og korrigeret for at udelukke fodtøj, der kræver særlig teknologi, jf. betragtning 76), justeret for at nå frem til prisen, fortoldet og leveret til kunden, og EF-producenters salgspriser i Fællesskabet beregnet i samme handelsled (dvs. til forhandlere/grossistvirksomheder).

Der gennemførtes også en anden undersøgelse vedrørende underbud ved at udvælge de kinesiske, indonesiske og thailandske modeller, der eksporteredes til Fællesskabet i de største mængder af de tre samarbejdsvillige thailandske producenter/eksportører samt de kinesiske og indonesiske producenter/eksportører i dumpingstikprøverne (grupperet i 17 repræsentative, såkaldte »familier« af fodtøj, f.eks. snøresko til mænd), og de justerede priser i Fællesskabet, for disse modeller, leveret hos kunden, sammenlignedes med de tilsvarende priser for identiske eller lignende modeller fremstillet af EF-producenterne i kontrolgruppen.

(85) Ved justeringen af importpriserne til prisen, fortoldet, leveret hos kunden, blev der taget hensyn til den normale toldsats eller den toldsats, der var gældende i henhold til GSP (alt efter omstændighederne), samt en margen til dækning af alle omkostninger i forbindelse med aflæsning, transport og andre omkostninger, der specielt påløb ved import, samt den fortjeneste, som importørerne opnåede. På grundlag af den dokumentation, der er gennemgået for den pågældende vare, kunne det fastslås, at for at sikre en rimelig sammenligning med EF-producenternes priser og omkostninger, måtte cif-importprisen for den pågældende vare justeres opad med 2 % for at tage højde for de påløbne variable omkostninger, og derefter måtte den forhøjes med 0,96 ECU pr. par svarende til de gennemsnitlige faste omkostninger, der påløb, plus told.

(86) På grundlag af de to metoder til fastsættelse af underbud, som er beskrevet i betragtning 84, fastsattes der gennemsnitlige underbudsmargener (udtrykt i procent af EF-erhvervsgrenens priser) på over 25 % for Folkerepublikken Kina og over 10 % for både Indonesien og Thailand.

7. Konklusion vedrørende dumpingimportens omfang og dens indvirkning på priserne i Fællesskabet

(87) Som det fremgår af ovenstående steg den samlede dumpingimport fra de pågældende tre lande mellem 1991 og undersøgelsesperioden betydeligt, nemlig med over 45 %. I samme periode faldt forbruget imidlertid med 6 %.

Selv om der i løbet af den betragtede periode på fire år kunne iagttages visse stigninger i importpriserne, som afspejlede udviklingen i varesammensætningen, var der fortsat i høj grad tale om dumpingpriser, som var væsentligt lavere end EF-producenternes priser.

8. EF-erhvervsgrenens situation

Indledende bemærkning

(88) For så vidt angår nedenstående data skal det anføres, at ikke alle de økonomiske faktorer, hvorom der er indhentet oplysninger hos de enkelte EF-producenter i den første gruppe og i kontrolgruppen, ansås for at være relevante for at afgøre, om der var påført EF-erhvervsgrenen skade. Eftersom der eksempelvis produceres til ordre, førtes der sædvanligvis ikke lager, og data herfor var derfor ikke særligt relevante for undersøgelsen af spørgsmålet om skade, og det samme var tilfældet for kapacitet og kapacitetsudnyttelse (da ledig kapacitet ikke direkte kan henføres til samme vare alene). Ved undersøgelsen af EF-erhvervsgrenens situation blev der følgelig i overensstemmelse med artikel 3, stk. 5, i grundforordningen kun taget hensyn til de økonomiske faktorer, som ifølge det foreliggende påvirker denne særlige erhvervsgrens situation.

Produktion

(89) Det fremgik af oplysningerne fra de nationale sammenslutninger, at produktionen i Fællesskabet faldt fra ca. 259 mio. par i 1991 til 224 mio. par i undersøgelsesperioden, altså en nedgang på 14 %.

Solgte mængder

(90) Ifølge tallene fra de nationale sammenslutninger og Eurostat faldt salget målt i mængde med 22 % mellem 1991 og undersøgelsesperioden (beregnet som den samlede produktion i Fællesskabet minus eksport til tredjelande).

Omsætning

(91) Der konstateredes en nedgang i salgsværdien for den pågældende vare på 16 % mellem 1991 og undersøgelsesperioden. En betydelig nedgang, selv om den var mindre markant end nedgangen målt i mængde.

Markedsandel

(92) På grundlag af forbrugstallene, jf. betragtning 77, og de tal, der er indhentet fra de nationale sammenslutninger og Eurostat, konstateredes det, at EF-producenternes markedsandel i Fællesskabet faldt fra 64,5 % i 1991 til 53,3 % i undersøgelsesperioden.

EF-producenternes priser

(93) Som anført i betragtning 83 vedrørende importpriserne må det fastslås, at i betragtning af den forskellige varesammensætning, der kan være tale om inden for hver af de pågældende fire KN-koder, skal enhver generel undersøgelse af udviklingen i importpriserne på dumpingimporten mellem 1991 og 1994 udelukkende på grundlag af fodtøjskategorierne tages med forsigtighed. Dette gælder også for en undersøgelse af data vedrørende EF-erhvervsgrenen på dette plan.

Baseret på den enkelte kategori viser undersøgelsen dog visse udviklingstendenser for EF-producenters priser, idet det fremgik, at kun EF-producenternes vejede gennemsnitlige salgspris for den vare, der henhører under kategori 1 (»unisex«-fodtøj), steg betydeligt mellem 1991 og undersøgelsesperioden. Det er sandsynligt, at denne prisstigning skyldes, at denne kategori omfatter en meget stor andel modepræget fodtøj, som er meget populært blandt unge, og som har været stærkt efterspurgt i de seneste år.

Derimod var priserne for varer henhørende under de øvrige kategorier enten uændrede eller steg kun ubetydeligt, men under alle omstændigheder har stigningen ligget under den gennemsnitlige inflation i den betragtede periode, og den afspejler ikke stigningen i produktionsomkostningerne. Det kan derfor konkluderes, at det på grund af konkurrencen ikke har været muligt at forhøje priserne.

Fortjeneste

(94) Fortjenesten (i forhold til omsætningen) på salget i Fællesskabet af samme vare øgedes for EF-producenterne i den første gruppe i beskedent omfang, nemlig fra 6,8 % i 1991 til 7,3 % i undersøgelsesperioden. EF-producenterne i kontrolgruppen bekræftede også denne udviklingstendens med en forøgelse fra 8,1 % til 8,2 %. Når EF-producenterne var i stand til at fastholde rentabiliteten trods ovennævnte priskonkurrence, skyldes det betydelige rationaliseringsbestræbelser og reduktion af omkostningerne hos de tilbageværende EF-producenter.

Desuden forklarer den pågældende erhvervsgrens omkostningsstruktur, at hvis driften ikke er rentabel, opgives den. Da de direkte omkostninger (råmaterialer og arbejdskraft mv.) således tegner sig for 80 % af omkostningerne ved fremstillingen af fodtøj, fremstilles varen kun til ordre, hvis det af en direkte omkostningsberegning fremgår, at der kan opnås fortjeneste for hver ordre. I denne situation kan ingen virksomhed udvise tab i mere end nogle få måneder uden at være nødsaget til at lukke. Dette forklarer, hvorfor EF-producenterne i den første gruppe og i kontrolgruppen i gennemsnit ikke havde tab.

Denne omkostningsstruktur sammen med den øgede indflydelse, der kan tilskrives en række store detailhandelsvirksomheder-importører, som er i stand til at vælge og skifte leverandør for enhver ordre udelukkende på grundlag af prisen (for så vidt angår Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand dumpingpriser) er i den forbindelse afgørende faktorer, som forklarer, hvorfor denne arbejdskraftintensive erhvervsgren er så yderst sårbar og ikke har nogen mulighed for over en længere periode at modstå et vedholdende konkurrencepres fra dumpingimport til lave priser.

EF-erhvervsgrenen var derfor nødsaget til at søge at fastholde rentabiliteten på bekostning af markedsandelen. Dette var stadig muligt, og rentabiliteten holdt sig på ca. 7 % i den betragtede periode, og trods en nedgang på mere end 11 procentpoint i markedsandelen siden 1991 havde EF-producenterne stadig en andel af EF-markedet på 53 % i 1994.

Beskæftigelse og virksomhedslukninger

(95) På baggrund af ovenstående viste det sig, at undersøgelsen af udviklingen i beskæftigelse og virksomhedslukninger var særlig relevant. Det fremgik således af oplysninger fra de nationale sammenslutninger, at beskæftigelsen i den sektor, der fremstiller det af undersøgelsen omfattede fodtøj, faldt fra ca. 127 250 i 1991 til 114 000 i undersøgelsesperioden, altså en nedgang på ca. 10 %.

Hvad angår antallet af EF-producenter, der fremstillede det pågældende fodtøj, og som indstillede produktionen mellem 1991 og 1994, modtog Kommissionen nærmere oplysninger fra de nationale producentsammenslutninger om lukningen af 67 fabrikker i syv medlemsstater (Belgien, Frankrig, Italien, Nederlandene, Portugal, Spanien og Det Forenede Kongerige). Da nogle medlemsstater ikke fører detaljerede statistikker vedrørende meget små selskaber, kan det faktiske tal for virksomhedslukninger have været langt højere.

9. Konklusion vedrørende skade

(96) På grundlag af oplysningerne fra de nationale fodtøjsproducenters sammenslutninger fremgår det klart af udviklingen i ovennævnte økonomiske indikatorer, at EF-producenternes situation forværredes mellem 1991 og undersøgelsesperioden (nemlig hvad angår produktion, salg, markedsandel, beskæftigelse og virksomhedslukninger).

(97) Tallene for de enkelte selskaber (f.eks. vedrørende rentabilitet), som undersøgtes ved slutningen af perioden for undersøgelse af spørgsmålet om den forvoldte skade, vedrører de »overlevende« og altså de mest fleksible producenter. Det følger heraf, at sådanne data medfører en undervurdering af skadens omfang som helhed, for så vidt angår hele EF-produktionen af det pågældende fodtøj. Det er først ved en samlet undersøgelse af situationen, at det står klart, hvor mange producenter der er forsvundet, og hvor stor nedgangen i produktion, salg og beskæftigelse har været, og dermed skadens fulde omfang.

Hertil kommer, at den »sunde« situation, som EF-producenter i den første gruppe eller i kontrolgruppen måtte synes at befinde sig i, også kan skyldes, at de har overtaget noget af den markedsandel, der tidligere tilhørte de EF-producenter, som ophørte i løbet af den betragtede fireårs periode. Disse EF-producenter har også været nødsaget til at gå over til at fremstille visse typer fodtøj, som indtil for nylig har været mindre udsat for konkurrence fra dumpingimporten (f.eks. modepræget fodtøj, som har været en af »nicherne« på markedet).

Visse parter har i den forbindelse gjort gældende, at EF-producenterne med stort held har fulgt en strategi baseret på specialisering i modevarer i den dyrere ende af markedet. Resultatet heraf er angiveligt, at EF-producenterne ikke længere har kapacitet til at fremstille store mængder lavprisvarer af den type, der fremstilles i de eksportlande, som er omfattet af denne procedure. Det er korrekt, at i betragtning af EF-producenternes geografiske beliggenhed tæt på EF-markederne og muligheden for hurtig levering med henblik på at tilfredsstille den stigende, men ofte kortvarige, efterspørgsel fra kunderne efter modepræget fodtøj har mange af EF-producenterne rettet en del af eller hele deres produktion mod denne sektor. Nogle producenter har helt og holdent måttet opgive produktionen af mindre modepræget, billigere fodtøj med lavværditilvækst, men store serier til fordel for importen fra tredjelande, medens andre har søgt at fremstille en blanding af modepræget fodtøj og store mængder »klassisk« fodtøj. Disse serier af »klassisk« fodtøj er således de eneste, der giver grundlag for de mængder, der er nødvendige for at opretholde en industri- og forretningsstruktur af en levedygtig størrelse.

(98) Det konkluderedes derfor, at EF-producenterne af det af undersøgelsen omfattede fodtøj har lidt skade i et omfang, der må betegnes som væsentligt.

F. ÅRSAGSSAMMENHÆNG

(99) I overensstemmelse med artikel 3 i grundforordningen undersøgtes det, om den væsentlige skade, som EF-erhvervsgrenen havde lidt, var forårsaget af dumpingimporten fra Kina, Indonesien og Thailand, eller om andre faktorer havde forårsaget eller bidraget til denne skade.

1. Virkningerne af dumpingimporten

(100) Ved undersøgelsen af virkningerne af dumpingimporten skal det erindres, at på grund af de pågældende varers art og visse store forhandleres indflydelse er fodtøjsmarkedet i Fællesskabet gennemsigtigt og prisfølsomt, i det mindste i grossistleddet. Som nævnt i betragtning 80 berører importen af dumpingvarer fra de pågældende lande desuden hovedsagelig den laveste eller mellemste del af markedet, der almindeligvis anses for at være mest følsom over for prissvingninger og følgelig det segment, hvor salg til lave priser uundgåeligt har substitutionsvirkninger.

Det skal endvidere anføres, at det fodtøj, der er omfattet af denne procedure, og som fremstilles i Fællesskabet, og det tilsvarende fodtøj, der importeres fra Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand, er i direkte indbyrdes konkurrence, da det sælges gennem de samme kanaler, og der meget ofte for forbrugeren kun er få synlige eller væsentlige forskelle i kvaliteten mellem de importerede og de i Fællesskabet fremstillede varer.

(101) Det konstateredes i den forbindelse, at den stigende import og importens stadig større markedsandel sammen med de betydelige underbud, der er konstateret, faldt sammen med nedgangen i EF-erhvervsgrenens markedsandel og den generelle tilbagegang for denne erhvervsgren.

Det konkluderedes derfor, at der er en sammenhæng mellem lavprisimporten til dumpingpriser fra de pågældende lande og forværringen af EF-erhvervsgrenens situation.

2. Virkningerne af andre faktorer

(102) Det er også undersøgt, om andre faktorer end dumpingimporten fra Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand kan have forårsaget eller bidraget til den væsentlige skade, der er forvoldt erhvervsgrenen i Fællesskabet, for dermed at sikre, at skade forårsaget af andre faktorer ikke tilskrives dumpingimporten.

a) Import fra andre tredjelande

(103) Spørgsmålet om, hvorvidt import fra andre lande end de tre, der er omfattet af den igangværende undersøgelse, kan have bidraget til den væsentlige skade, der er påført EF-erhvervsgrenen, undersøgtes først. I den forbindelse henviste visse interesserede parter specielt til import til Fællesskabet fra Vietnam. Det fremgik af Eurostat-tallene (efter justering for at udelukke fodtøj, der kræver særlig teknologi, jf. betragtning 76), at importen til Fællesskabet af de pågældende varer fra Vietnam steg meget betydeligt, nemlig fra ca. 30 000 par i 1991 til 15,9 mio. par i 1994.

I betragtning af den voldsomme stigning i importen fra Vietnam kan det ikke afvises, at denne import også kan have haft skadelige virkninger for EF-erhvervsgrenens situation. Da der imidlertid ikke forelå oplysninger om varesammensætningen i denne import, var det hvad angår importpriserne ikke muligt at fastlægge rimelige data, der kunne danne grundlag for konklusioner. Den hidtil fremlagte dokumentation om priserne på de varer, der eksporteredes fra Vietnam til Fællesskabet, ansås derfor for utilstrækkelige til at begrunde en udvidelse af den igangværende undersøgelse til også at omfatte Vietnam.

(104) Det skal desuden bemærkes, at markedsandelen i Fællesskabet for alle tredjelande indbefattet Vietnam, men ikke Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand, steg med 12 % mellem 1991 og 1994, medens de pågældende tre lande øgede deres markedsandel betydeligt mere i samme periode, nemlig med 46 %.

(105) Det konkluderes derfor, at selv om importen fra andre tredjelande kan have bidraget til den skade, EF-erhvervsgrenen har lidt, kan virkningen heraf ikke anses for at have brudt årsagssammenhængen mellem dumpingimporten fra de pågældende tre lande og den væsentlige skade, EF-erhvervsgrenen har lidt.

b) Intern konkurrence i Fællesskabet

(106) Flere interesserede parter gjorde gældende, at der var betydelig intern konkurrence i Fællesskabet mellem producenter i Italien, Portugal og Spanien og producenter i de øvrige medlemsstater, og at dette var årsagen til, at nogle EF-producenter befandt sig i en ugunstig økonomisk situation. De konkurrencemæssige devalueringer af nogle medlemsstaters valutaer og Kommissionens beslutning om ikke at tillade betaling af statsstøtte til den italienske fodtøjsindustri (3) bl.a. begrundet med dens sunde økonomiske situation er også blevet fremført som en yderligere antydning af, at den skade, EF-erhvervsgrenen måtte have lidt, i høj grad er selvskabt.

(107) Med hensyn til ovennævnte argumenter bør der imidlertid sondres mellem redelig konkurrence og illoyal konkurrence, og det skal påpeges, at der i et enhedsmarked findes mekanismer, der sikrer, at konkurrencen mellem producenter i Fællesskabet finder sted på redelige vilkår.

Ved vurderingen af den skade, erhvervsgrenen i Fællesskabet har lidt, er der endvidere taget hensyn til situationen for EF-producenterne af de pågældende varer i alle medlemsstater, hvor der fremstilles fodtøj af de pågældende typer i betydelige mængder. Resultaterne af denne vurdering afspejler situationen for EF-erhvervsgrenen som helhed. De samlede data, der anvendtes til vurdering af skaden, kompenserer følgelig for eventuelle interne forskelle i EF-erhvervsgrenens resultater. Det er i den forbindelse f.eks. værd at bemærke, at hvis intern konkurrence havde været den eneste drivende kraft på markedet, ville EF-erhvervsgrenens markedsandel ikke være faldet fra 64,5 % i 1991 til 53,3 % i 1994, eftersom nogle producenters tab af markedsandele ville have været gevinst for andre.

Det fremgår af undersøgelsen, at nedgangen i produktion, markedsandel og beskæftigelse for producenterne i nogle medlemsstater på ingen måde er blevet opvejet af en forbedring i situationen for producenterne i andre medlemsstater, som en del interesserede parter har fremført.

Det skal også understreges, at Kommissionens beslutning om ikke at tillade, at der ydes statsstøtte til den italienske fodtøjsindustri var baseret på en vurdering af den pågældende erhvervsgren som helhed i modsætning til det segment af markedet, der er omfattet af den foreliggende undersøgelse. Endvidere var denne beslutning baseret på de virkninger, en sådan foranstaltning ville have for det indre markeds funktion, og det erkendes bl.a., at beskæftigelsessituationen er vanskelig i denne sektor i alle medlemsstater.

(108) Efter den endelige underretning om undersøgelsesresultaterne gjorde nogle parter gældende, at i betragtning af, at visse EF-producenter har registreret en meget negativ udvikling i de seneste år, medens andre har fastholdt deres omsætning, kan den skade, EF-erhvervsgrenen har lidt, skyldes forskelle i de ledelsesmæssige kvalifikationer i selskaberne og ikke virkningerne af dumpingimporten.

(109) Det skal i den forbindelse understreges, at som følge af forskelle i varesortimentet er det normalt, at ikke alle selskaber i samme grad er berørt af konkurrencen fra lavprisimporten til dumpingpriser. Det er også normalt, at nogle selskaber i et marked præget af konkurrence opnår bedre resultater end andre, og det er netop antallet af producenter i Fællesskabet, der sikrer, at der er konkurrence. Desuden konstateredes der som led i undersøgelsen ingen tegn på dårlig ledelse (f.eks. i forbindelse med investerings- eller beskæftigelsespolitik). Som anført ovenfor kan intern konkurrence ikke være årsagen til den generelle nedgang i EF-producenternes markedsandel, og den kan derfor ikke anses for at bryde årsagssammenhængen mellem dumpingimporten og den skade, EF-erhvervsgrenen har lidt.

c) Overførsel af arbejdskraftintensive processer i underentreprise

(110) Det blev også fremført, at en række EF-producenter har overført nogle af deres mere arbejdskraftintensive processer til tredjelande med lave arbejdskraftomkostninger, og at de derved har bidraget til den samlede skade, som er påført EF-erhvervsgrenen, navnlig med hensyn til beskæftigelsen. Det skal i den forbindelse påpeges, at det forhold, at nogle producenter har måttet ty til en sådan fremgangsmåde, som er en forsvarsforanstaltning, der er truffet for at mindske omkostningerne i et forsøg på at konkurrere med dumpingvarerne, er et yderligere bevis for det konkurrencemæssige pres, der udøves af dumpingimporten.

3. Konklusion vedrørende årsagssammenhæng

(111) Selv om visse andre faktorer end dumpingimporten fra de pågældende lande kan have bidraget til den skade, EF-erhvervsgrenen har lidt, fastslås det, at der særskilt betragtet foreligger en årsagssammenhæng mellem dumpingimporten til lave priser fra Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand, og den væsentlige skade, EF-erhvervsgrenen har lidt. Denne konklusion er baseret på de forskellige faktorer, der er omhandlet i det foregående, og navnlig de betydelige prisunderbud, den væsentlige stigning i disse landes markedsandel (og den tilsvarende nedgang i EF-erhvervsgrenens markedsandel) og den meget store vækst i dumpingimporten, som har medført, at et stort antal producenter i Fællesskabet er blevet tvunget til at lukke. For denne konklusion taler yderligere det forhold, at den generelle effektivitet i Fællesskabets fodtøjsindustri, som fremstiller de pågældende varer, ikke kan anfægtes som det bl.a. fremgår af EF-producenternes resultater på eksportmarkederne uden for Fællesskabet (EF-erhvervsgrenens eksport steg således målt i mængde med 25 % mellem 1991 og 1994).

G. FÆLLESSKABETS INTERESSER

(112) På grundlag af alle fremlagte beviser undersøgtes det, om der til trods for konklusionerne vedrørende dumping og den skade, der er forvoldt som følge heraf, foreligger tvingende grunde, der vil kunne føre til den konklusion, at det ikke er i Fællesskabets interesse at indføre foranstaltninger i dette særlige tilfælde. Med henblik herpå og i henhold til artikel 21, stk. 1, i grundforordningen undersøgtes virkningerne af eventuelle foranstaltninger for alle berørte parter samt følgerne af ikke at træffe foranstaltninger.

Ved vurderingen heraf blev der navnlig taget hensyn til nødvendigheden af at afhjælpe den skadevoldende dumpings handelsfordrejende virkninger og at genskabe effektive konkurrencevilkår.

1. Virkninger for EF-erhvervsgrenen og dens leverandører

a) EF-erhvervsgrenens interesser

(113) Uden foranstaltninger til afhjælpning af virkningerne af dumpingimporten fra Kina, Indonesien og Thailand anses det for uundgåeligt, at EF-producenternes situation forværres yderligere. Flere EF-producenter og i den sidste ende den pågældende erhvervsgren som helhed vil begynde at registrere finansielle tab med det resultat, at der bliver tale om yderligere fabrikslukninger og et betydeligt tab af arbejdspladser ud over dem, der skyldes rationalisering og teknologiske forbedringer. Det skal påpeges, at hvis der er færre producenter til stede på fællesskabsmarkedet, begrænses konkurrencen måske tilsvarende.

(114) Nogle interesserede parter gjorde gældende, at i betragtning af fodtøjsindustriens mobilitet på verdensplan ville antidumpingforanstaltninger mod Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand ikke have nogen positiv indvirkning på EF-erhvervsgrenens situation som følge af en sandsynlig flytning af indkøbet af forsyninger til andre tredjelande med billig arbejdskraft, såsom Bangladesh, Indien eller Vietnam. Det er endvidere gjort gældende, at den erhvervsgren, der fremstiller fodtøj med overdel af læder eller plast, i så henseende er i samme situation som den, der fremstiller håndtasker af syntetiske materialer, og at Rådet følgelig også i den foreliggende sag bør afstå fra at indføre foranstaltninger (4).

(115) Flytning af indkøbet af forsyninger mellem forskellige lande har været en vigtig faktor på fodtøjsmarkedet i flere år. Det skal i den forbindelse bemærkes, at EF-erhvervsgrenen har været i stand til gennem automatisering og rationalisering delvis at kompensere for importørernes stadige bestræbelser for at finde de lande, der har de laveste arbejdskraftomkostninger. Dette kan imidlertid ikke være tilfældet på baggrund af den betydelige stigning i dumpingimporten fra de tre lande, der er omfattet af denne procedure. Hvad angår den påståede lighed mellem den foreliggende procedure og sagen vedrørende håndtasker af syntetiske materialer skal det understreges, at den betydelige markedsandel, den klagende EF-erhvervsgren i den foreliggende sag fortsat opretholder, arten af kapitalejere i de fleste eksportselskaber samt de betydelige erhvervsinvesteringer, der er nødvendige for at fremstille fodtøj, ganske klart udelukker enhver rimelig og relevant sammenligning mellem de to erhvervsgrene. Rådet kan derfor ikke godtage, at det af hensyn til et krav om konsekvens bør afstå fra at træffe foranstaltninger i den foreliggende sag.

Desuden er den kendsgerning, at producenterne/eksportørerne vil kunne overflytte deres produktionsanlæg til andre lande for at undgå betaling af antidumpingtold, ikke i sig selv en tilstrækkelig grund til, at Rådet ikke skulle indføre foranstaltninger i en sag, hvor det er fastslået, at eksporten til EF-markedet finder sted til dumpingpriser og forårsager væsentlig skade for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet. Skulle en sådan situation opstå, kan EF-erhvervsgrenen indgive en klage med anmodning om, at der indledes en antidumpingprocedure mod en sådan import eller en undersøgelse vedrørende omgåelse i henhold til artikel 13 i grundforordningen.

(116) Det anførtes endvidere, at hvis der skulle indføres foranstaltninger, ville kinesiske, indonesiske og thailandske producenter/eksportører gå over til at fremstille de typer fodtøj, for hvilke EF-producenterne har en teknologisk og moderelateret fordel, og således påføre EF-erhvervsgrenen yderligere skade.

Ses der bort fra, at denne form for argumentation ikke kan føre til den konklusion, at Rådet bør afstå fra at vedtage foranstaltninger, når der finder skadelig dumping sted, er der intet, der giver anledning til at antage, at selv hvis der ikke træffes foranstaltninger, vil producenterne/eksportørerne i ovennævnte lande ikke i fremtiden beslutte at udvide deres sortiment af det fodtøj, som de fremstiller og eksporterer. Det blev således i flere redegørelser fra importørerne påpeget, at der var iagttaget en udviklingstendens i retning mod import af varer af højere kvalitet med tilsvarende højere priser. Som tidligere nævnt kunne denne udviklingstendens allerede iagttages før undersøgelsesperioden.

b) Forsyningsindustriens interesser (råmaterialer og maskiner til EF-erhvervsgrenen)

(117) Det har været et markant træk ved denne undersøgelse, at EF-producenterne (og deres leverandører af råmaterialer og udstyr osv.) i mange medlemsstater ofte er grupperet i samme geografiske område. Lukningen af én fabrik kan derfor have skadelige følgevirkninger for andre virksomheder i området, især hvad angår beskæftigelsen.

(118) Det er gjort gældende, at hvis der indføres foranstaltninger vil det være til skade for EF-producenternes salg af maskiner til fodtøjsindustrien i Folkerepublikken Kina, Indonesien og Thailand.

Hvad angår leverandørerne af maskiner til fremstilling af fodtøj, er der ikke modtaget nogen dokumentation for, at producenterne/eksportørerne i Folkerepublikken Kina, Indonesien eller Thailand er EF-udstyrsproducenternes største eller vigtigste kunder.

Under alle omstændigheder skal det bemærkes, at EF-erhvervsgrenen ganske klart investerer i automatisering og især i sprøjtestøbningsprocessen. Denne automatisering, som bidrager til den teknologiske forbedring af fremstillingsprocessen for fodtøj i Fællesskabet, er forbundet med investeringer i maskiner og støbeforme fremstillet i Fællesskabet.

2. Virkninger for forbrugerne

(119) Selv om der ikke er modtaget henvendelser fra forbrugerorganisationer efter offentliggørelsen af meddelelsen om indledning af denne procedure, har nogle parter gjort gældende, at antidumpingforanstaltninger vil have alvorlige følger for forbrugerne i Fællesskabet, især dem med de laveste indkomster.

Der er foretaget en nærmere undersøgelse af denne påstand om foranstaltningernes forudselige indvirkning på salgsprisen til forbrugerne. Der er nedenfor redegjort for resultaterne af denne undersøgelse, som er baseret på de foreliggende oplysninger.

a) Virkninger i absolutte tal

(120) Hvad for det første angår priserne på fodtøj ved levering til forhandlerne er det sandsynligt, at disse leverandører i betragtning af konkurrencen og antallet af leverandører enten i Fællesskabet (hvor EF-erhvervsgrenen stadig har 53,3 % af markedet) eller i tredjelande, som ikke er omfattet af denne procedure (importen fra disse lande tegner sig for 28,3 % af markedet) ikke vil være i stand til i væsentligt omfang at forhøje deres priser uden risiko for at tabe markedsandele.

Det skal erindres, at de skadestærskler, der fastsattes for Indonesien og Thailand er betydeligt lavere end for Folkerepublikken Kina, idet deres importpris i gennemsnit i undersøgelsesperioden udgjorde henholdsvis 6,97 ECU og 7,16 ECU pr. par. I betragtning af, at markedsandelen for fodtøj med oprindelse i Folkerepublikken Kina er 9,3 % (med en gennemsnitspris på 5,47 ECU pr. par i undersøgelsesperioden) og på baggrund af den foreslåede told, vil den gennemsnitlige maksimale forudselige virkning af de foreslåede foranstaltninger på prisen på det pågældende fodtøj andrage 0,4 ECU pr. par.

Forbrugerne vil således kun komme til at betale et tillæg på 0,4 ECU pr. par, hvis forhandlerne beslutter at fastholde en uændret margen og overvælter de øgede omkostninger på forbrugerne. Da det gennemsnitlige forbrug af det pågældende fodtøj i Fællesskabet årligt er mindre end et par per person, vil følgevirkningerne af de foreslåede foranstaltninger ganske klart være ubetydelige for den gennemsnitlige forbrugers årsbudget.

b) Relative virkninger, prisens indvirkning på forbruget

(121) Relativt set var grundlaget for beregningerne gennemsnitsprisen for det pågældende fodtøj, leveret til forhandlers lager, dvs. 13,5 ECU pr. par, hvor der for de importerede varers vedkommende tages hensyn til den justering for forskelle i handelsled der er omhandlet i betragtning 85. Anvendes den laveste bruttofortjeneste, der er konstateret i de distributionskanaler, der analyseres nedenfor dvs. 125 %, anslås det, at gennemsnitsprisen for forbrugeren for den pågældende vare er højere end 30 ECU pr. par, inklusive alle omkostninger og told, der påløber mellem indførelse og salg til den endelige forbruger. Antidumpingtolden vil følgelig påvirke forbrugerprisen med ca. 1,3 %.

Som anført ovenfor bør denne procentsats ses både i lyset af den absolutte prisforhøjelse (0,4 ECU pr. par) og den generelle prisudvikling i løbet af perioden for undersøgelse af spørgsmålet om den forvoldte skade. I løbet af de fire år, der indgik i undersøgelsen, og som følge af dumpingimportens indtrængen på markedet, faldt den gennemsnitlige markedspris, leveret til forhandlers lager, således i absolutte tal, og korrigeret for den almindelige inflation, med over 10 %.

(122) Det skal tilføjes, at selv hvis forbrugerne faktisk sammenligner priserne på samme tidspunkt i forskellige forretninger, er de for så vidt angår den pågældende vare almindeligvis mindre opmærksomme på udviklingen i det generelle prisniveau. Ovennævnte nedgang i priserne hindrede således ikke, at det samlede forbrug af den pågældende vare faldt med 6 %.

Dette kan forklares ved en vis mæthed, som kan iagttages for varer, der vedvarende sælges til så lave priser, at forbrugerne næppe reagerer på en begrænset ændring i det generelle prisniveau. Det er derfor tvivlsomt, om en fuldstændig overvæltning af tolden, dvs., en maksimal prisforhøjelse på 1,3 %, vil have nogen væsentlig indvirkning på den nuværende udviklingstendens for efterspørgslen på EF-markedet.

(123) Da der ikke forelå andre oplysninger eller reaktioner fra forbrugerorganisationerne, konkluderedes det, at følgevirkningerne af de foreslåede foranstaltninger formentlig vil være ubetydelige for forbrugerne af det pågældende fodtøj.

3. Virkninger i forhandlerleddet

a) Virkninger i forhandlerleddet som helhed

(124) Det er gjort gældende, at indførelsen af foranstaltninger vil have stærkt negative følger for importørerne. Der er mere generelt fremført divergerende synspunkter om situationen i hele distributionskæden for fodtøj, som angiveligt er en aktivitet, der har langt større betydning i Fællesskabet end produktionen af fodtøj, både i henseende til omsætning og beskæftigelse.

Det skal for det første påpeges, at omsætningen i distributionskæden for en given mængde fodtøj ifølge sagens natur vil være højere end i de produktionsselskaber, hvorfra varerne indkøbes, ganske enkelt som følge af den højere forhandlermargen. For det andet kan beskæftigelsestallene i forhandlerleddet, hvor der sælges alle typer fodtøj, ikke sammenlignes med de tilsvarende tal udelukkende for produktionen i Fællesskabet af den pågældende vare.

Eftersom de endelige forbrugere ikke køber sko i mængder af større betydning uden for Fællesskabet, kan negative følgevirkninger af antidumpingtold for distributionssystemet som helhed kun opstå som et resultat af en betydelig nedgang i forbruget og dermed omsætningen, eller i det forhold, at forhandlerne er nødsaget til at acceptere en lavere margen for at mindske en stigning i forbrugerpriserne mest muligt og en nedgang i forbruget.

Som anført ovenfor kan det på baggrund af de forudselige følgevirkninger af eventuelle foranstaltninger for forbrugerne af den pågældende vare anses for højst usandsynligt, at forbruget af den pågældende vare vil falde væsentligt som et resultat af indførelsen af antidumpingforanstaltninger, også selv om forhandlerne skulle opretholde deres nuværende margener.

Det kan derfor alt i alt konkluderes, at virkningerne af eventuelle foranstaltninger, vil være meget begrænsede for distributionskæden. Der blev imidlertid foretaget en dybtgående analyse på baggrund af fodtøjsdistributionssystemets struktur i Fællesskabet.

b) Fodtøjsdistributionssystemets struktur i Fællesskabet

(125) Fodtøjsdistributionssystemet i Fællesskabet består af fire forskellige salgskanaler i forbindelse med salget til den endelige bruger, nemlig mærkevarekæderne, de uafhængige detailhandlere, ikke-specialiserede supermarkeder og andre former for almindeligvis ikke-specialiseret distribution som f.eks. beklædningsforretninger.

i) Uafhængige detailhandlere

(126) Den traditionelle distributionskanal består af uafhængige detailhandlere, som almindeligvis køber deres varer fra grossister. Udviklingen i distributionssystemet går imidlertid i retning af, at grossisterne forsvinder, efterhånden som detailhandlerne indgår i et nærmere samarbejde med et mere begrænset antal producenter eller slutter sig sammen i indkøbsforeninger, men bibeholder deres uafhængighed.

Hvad angår detailhandlerne selv befinder de sig i en vanskelig konkurrencesituation, da de hver for sig ikke kan kontrollere leverandørernes prispolitik og er nødsaget til at forlange høje avancer på mellem 150 og 200 % for at dække de forholdsvis høje omkostninger, der er forbundet med forretningsvirksomhed i de ofte dyrere kvarterer i byerne. De har således tabt terræn i nogle medlemsstater til nyere former for distribution, som henhører under de øvrige tre kategorier og især mærkevarekæderne.

Som følge af deres stærke tilstedeværelse i andre medlemsstater og deres dækning af den øverste ende af markedet, hvor de opretholder vedvarende gode forretningsforbindelser med deres kunder, skal det anføres, at uafhængige detailhandlere stadig i det mindste i henseende til værditilvækst og beskæftigelse (over 250 000 arbejdstagere) er den vigtigste distributionskanal i Fællesskabet, om end de formentlig ikke ligger på førstepladsen med hensyn til markedsandel, målt i mængde.

ii) Mærkevarekæder i detailleddet

(127) Disse kæder, som undertiden også er involveret i produktionsvirksomhed i Fællesskabet, ejes i hvert land almindeligvis af et eller to store selskaber, som på sin side ejer flere varemærker og udøver deres virksomhed på hele markedet. De driver supermarkeder eller discountbutikker uden for byerne og kan konkurrere med de ikke-specialiserede supermarkeder på grund af salgsomfang, priser og specialisering.

Mærkevarekæderne i detailleddet sælger også deres varer gennem forretninger i bycentrene, hvor de afløser de uafhængige detailhandlere ved salg i standardiserede butikker med lavere omkostninger, som er et svar på nogle kunders behov for et alternativ til discountbutikker. Som følge af deres stærke position, deres adgang til forsyninger på verdensmarkedet, fordi de importerer for egen regning, og den forholdsvis lave margen, de beregner sig, almindeligvis omkring 25 % af salgsomkostningerne for de centrale indkøbssteder og 100 % i gennemsnit for butikkerne, er disse mærkevarekæder i detailleddet i stand til hurtigt at vinde markedsandele, når først de gør deres entré på markedet, og at opnå en vækst på over 5 % om året.

iii) Ikke-specialiserede supermarkeder

(128) Ikke-specialiserede supermarkeder, som tegner sig for en betydelig del af fodtøjsmarkedet målt i mængde, men mindre målt i værdi som følge af de lave gennemsnitspriser for deres salg, har stor betydning i den lavere ende af markedet. Om end de undertiden køber direkte fra leverandører uden for Fællesskabet, importerer de sædvanligvis deres varer gennem specialiserede importører og tegner sig for en betydelig del af disses salg af fodtøj. Deres traditionelle bruttofortjeneste er ca. 100 %, men den kan svinge fra ca. 60 % i forbindelse med salgsfremstød til over 130 % på visse EF-fremstillede varer. Som følge af det yderligere led i afsætningskæden, som importøren betegner, og de faste omkostninger, der påløber, er forbrugerprisen på de fra de pågældende lande importerede varer ved afsætning gennem denne salgskanal sædvanligvis tre gange højere end cif-prisen.

iv) Andre salgskanaler

(129) Andre salgskanaler såsom postordrefirmaer eller beklædningsforretninger har vundet en vis betydning i nogle medlemsstater, men ingen af dem har alene vundet større betydning på fællesskabsplan. I nogle medlemsstater har specialiserede postordrefirmaer en omkostningsstruktur i lighed med mærkevarekædernes. Beklædningskæder på fællesskabsplan har i deres »små« butikker også fodtøj som et tilbehør i form af modeprægede mærkevarer, almindeligvis med højere margener end deres sædvanlige beklædningsartikler. Som følge af modeaspektet af dette salg indebærer det konkurrence for mærkevarekæderne om end i mindre omfang end de store blandede forretninger i bycentrene.

c) De foreslåede foranstaltningers særlige følgevirkninger for de forskellige salgskanaler

(130) Med hensyn til de uafhængige detailhandlere, som stadig tegner sig for det største antal beskæftigede i distributionssystemet for fodtøj i Fællesskabet, styrkes den generelle konklusion, der er omhandlet i betragtning 124, af den kendsgerning, at det sædvanligvis kun er en lille del af deres leverancer af den pågældende vare, der har oprindelse i Folkerepublikken Kina, Indonesien eller Thailand. Det skal tilføjes, at de er sluttet sammen i et forbund, hvor otte medlemsstater er repræsenteret, og at der ikke på medlemmernes vegne fra dette forbund eller fra anden side er modtaget indsigelse mod den mulige indførelse af antidumpingforanstaltninger.

(131) De selskaber, der ejer mærkevarekæder, har anfægtet behovet for at indføre antidumpingtold. Selv om den generelle konklusion også gælder disse parter, forklarer det forhold, at nogle af dem i højere grad end de uafhængige detailhandlere baserer deres indkøb af den pågældende vare på dumpingimport, hvorfor de inden for distributionssystemet vil kunne frygte, at foranstaltningerne vil have negative følger for deres komparative konkurrencesituation.

Eventuelle foranstaltningers direkte følgevirkninger for disse selskabers finansielle situation vil være ubetydelig, hvis toldens fulde beløb overvæltes på forbrugeren. Der kan kun forventes indirekte, negative finansielle følgevirkninger, hvis forbrugerne på grund af denne prisforhøjelse skulle mindske deres køb af den pågældende vare betydeligt. Skulle dette imidlertid blive tilfældet, vil det kun blive i begrænset omfang, jf. betragtning 122.

Desuden er den pågældende vare aldrig den eneste indtægtskilde for disse specialiserede butikker og som følge af de lave priser tegner den sig for mindre end 12 % af de samarbejdsvillige mærkevareselskabers omsætning. På denne baggrund vil en beskeden tilbagegang i efterspørgslen efter den pågældende vare, som må anses for usandsynlig, have ubetydelige følgevirkninger for selskabet som helhed, navnlig hvis efterspørgslen i det mindste delvis rettes mod fodtøj til højere priser, formentlig med en højere fortjeneste i absolutte tal.

(132) For så vidt angår ikke-specialiserede supermarkeder eller andre ikke-specialiserede forretninger, vil sådanne selskabers situation næppe blive berørt af indførelsen af foranstaltninger, selv i tilfælde af ovennævnte markedsudvikling, da disse selskaber i endnu mindre grad baserer deres salg på den pågældende vare.

(133) Der blev foretaget en undersøgelse af situationen for de importører, der leverer til disse ikke-specialiserede distributionskanaler, idet det konstateredes, at den del af deres omsætning, som hidrører fra varer importeret fra de pågældende lande, var betydelig. De pågældende selskaber er almindeligvis baseret på en meget begrænset og fleksibel struktur, som gør det muligt for dem kun at sælge, når den avance, der påregnes opnået, giver dækning for de omkostninger, der påløber. Deres viden om markedet og deres evne til at planlægge og sælge påvirkes ikke af oprindelseslandet for varerne. Da antidumpingforanstaltningerne indvirker på distributionssystemet for fodtøj som helhed, vil disse importører kunne udnytte enhver markedssituation og fortsat forsyne deres kunder med importvarer fra Kina, Indonesien eller Thailand eller med ikke dumpede varer eller varer fremstillet i Fællesskabet.

(134) Det kan således ikke fastslås, at indførelsen af antidumpingforanstaltninger på det pågældende fodtøj vil påvirke fodtøjsdistributionssystemets finansielle situation i væsentligt omfang, hverken systemet som helhed eller en del deraf.

4. Konklusion vedrørende Fællesska