KOMMISSIONENS BESLUTNING af 23. december 1992 om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (IV/32.745 - Astra) (Kun den engelske og den franske udgave er autentiske)

(93/50/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,

under henvisning til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikler 85 og 86 (1), senest aendret ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, saerlig artikel 2,

under henvisning til den anmeldelse, som British Telecommunications plc (i det foelgende benaevnt »BT«), Société européenne des satellites SA (i det foelgende benaevnt »SES«) og BT Astra SA indgav den 3. juni 1988 i henhold til artikel 4 i forordning nr. 17, som vedroerte en raekke aftaler og hertil knyttede dokumenter om markedsfoering og tilraadighedsstillelse af satellitbaseret tv-transmission, og som BT senere aendrede til ogsaa at omfatte begaering om negativattest,

under henvisning til Kommissionens beslutning af 3. april 1990 om at indlede en procedure,

efter at have givet de paagaeldende virksomheder lejlighed til at udtale sig vedroerende de af Kommissionen fremfoerte klagepunkter, jf. artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 samt Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (2),

efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal, og

ud fra foelgende betragtninger:

I. SAGSFREMSTILLING

(1) Den 3. juni 1988 anmeldte BT, SES og BT Astra SA en raekke aftaler og hertil knyttede dokumenter om markedsfoering og tilraadighedsstillelse af satellitbaseret tv-transmission til Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber; BT anfoerte i sit svar paa Kommissionens meddelelse af klagepunkter, at artikel 85, stk. 1, ikke finder anvendelse paa aftalerne, og ved skrivelse af 5. december 1990 anmodede BT formelt om, at anmeldelsen blev betragtet som aendret i saa henseende.

A. Parterne

(2) SES er et luxembourgsk selskab, der blev oprettet i 1985 med henblik paa drift af satellitter. Dets foerste satellit, Astra I A, der blev opsendt i december 1988, var den foerste satellit med mellemstor sendeeffekt, der ikke ejes af televirksomheder, som tilbyder internationale tv-tjenester i Europa. Paa anmeldelsestidspunktet havde SES stadig ikke nogen omsaetning. Den kapital, der var noedvendig for at daekke omkostningerne til koebet af satellitten, til opsendelsen af den og andre udgifter saasom marketings- og forsikringsudgifter, blev daekket ved indskud fra ca. tyve aktionaerer fra forskellige medlemsstater og andre samt statsgaranterede banklaan.

I 1991 voksede SES's omsaetning til 3 471 954 747 lfr. SES opsendte en anden satellit med mellemstor sendeeffekt, Astra I B, i februar 1991.

(3) BT har en raekke datterselskaber, men ingen af disse selskaber er involveret i satellitsektoren. BT's samlede omsaetning for det regnskabsaar, der endte ultimo marts 1992, var paa ca. 13 337 000 000 £.

BT er en koncessioneret operatoer, der har ret til at udfoere teleaktiviteter i Det Forenede Kongerige, hvilket omfatter uplinksignaler til satellitterne.

Ifoelge betingelse 1.1 i BT's koncession, der er givet i henhold til § 7 i Telecommunications Act 1984, er der paalagt BT »universel levering af teletjenester« over for enhver person, der anmoder om saadanne tjenester; ifoelge betingelse 5 skal BT endvidere tage alle noedvendige forholdsregler for at stille internationale forbindelser til raadighed for sine kunder, i det omfang det er noedvendigt for at tilfredsstille enhver rimelig efterspoergsel efter saadanne tjenester. Betingelse 53-5-b fastsaetter undtagelser fra og begraensninger i disse forpligtelser i visse tilfaelde, bl.a. hvis efterspoergslen efter saadanne tjenester i et bestemt omraade er eller sandsynligvis ser ud til at vaere utilstraekkelig til at daekke omkostningerne ved at tilvejebringe de paagaeldende tjenester.

Tv-distribution via satellit

(4) Tv-kanaler transmitteres paa forskellige maader, jordbaseret transmission, kabel-tv eller satellittransmission. En kombination er ogsaa mulig, f.eks. via en satellit til et kabel-tv-selskab, som transmitterer til den endelige tv-seer. Transmission via satellit omfatter foelgende trin:

1. Tv-programmer produceres af en »programleverandoer«.

2. Signalerne transmitteres fra tv-studiet til en jordstation, hvorfra uplink-forbindelsen til satellitten finder sted; programleverandoererne maa indgaa kontrakter om saadanne uplinktjenester med en koncessioneret operatoer, der i de fleste EF-lande udelukkende er televirksomhederne.

3. Paa satellitten modtages og forstaerkes signalerne ved hjaelp af en »transponder« og retransmitteres derefter tilbage til jorden. Satellitterne har adskillige saadanne transpondere, og Astra I A-satellitten har saaledes 16.

4. Naar signalerne via »downlink«-forbindelsen kommer ned til jorden, fanges de af en parabolantenne; modtageren kan vaere

a) et kabel-tv-selskab, der derefter transmitterer signalet via kabel til tv-seerne

b)faellesantenne-systemer, der distribuerer til gaesterne i et hotel eller beboerne i lejlighedskomplekser, eller

c)tv-seere, der modtager signalerne direkte ved at placere antenner paa taget; den sidste kategori benaevnes DTH (direkte til hjemmet).

Antennens stoerrelse afhaenger af den anvendte satellits styrke. Satellitter med lille sendeeffekt kraever meget store antenner, mere end halvanden meter i diameter, mens signalerne fra satellitter med mellemstor eller stor sendeeffekt kan fanges af meget mindre antenner, som kan placeres paa taget.

Foer saa vidt angaar det geografiske daekningsomraade, eller satellittens »fodaftryk«, kan satellitter med lav eller mellemstor sendeeffekt daekke hele Europa, mens satellitter med stor sendeeffekt generelt kun anvendes til modtagelse i et enkelt land.

(5) Indtil opsendelsen af »Astra I A« blev alle satellitter i Europa drevet af televirksomheder, individuelt eller i faellesskab. De forskellige trin i transmissionen af tv-kanaler omfattes af enerettigheder, som er tildelt televirksomhederne ved internationale traktater og national lovgivning:

1. Uplink

Ifoelge radioreglementerne inden for Den Internationale Telekommunikationsunion og de nationale telekommunikationslove i EF-landene er det kun »koncessionerede operatoerer«, som har lov til at sende signaler op til satellitterne. Paa tidspunktet for anmeldelsen var der i de fleste lande i Europa kun én koncessioneret operatoer: televirksomheden. I Det Forenede Kongerige resulterede det duopol, der blev oprettet ved Telecommunications Act fra 1984, i to koncessionerede uplink-operatoerer, nemlig BT og Mercury Communications Ltd; syv andre koncessioner til at levere uplink-tjenester blev givet i 1988-89, og en typekoncession er siden da blevet indfoert. Paa det tidspunkt, da joint venture-aftalen blev indgaaet, var BT imidlertid den eneste koncessionerede operatoer i Det Forenede Kongerige, som faktisk leverede uplink-tjenester til international tv-distribution. SES er ligeledes en koncessioneret uplink-operatoer i Luxembourg.

2. Rumsegment (satellitter)

De geostationaere satellitter til telekommunikationsformaal er for hovedpartens vedkommende ejet og drevet af internationale organisationer saasom Intelsat (Den Internationale Telekommunikationssatellitorganisation), Eutelsat (Den Europaeiske Telekommunikationssatellitorganisation), Inmarsat (Den Internationale Maritime Satellitorganisation) eller af nationale televirksomheder. Intelsat- og Eutelsat-konventionerne, der er underskrevet af bl.a. alle medlemsstaterne, begraenser andre personers adgang til at drive satellitter ved siden af Intelsat- og Eutelsat-satellitter, medmindre de har vaeret igennem en godkendelses- eller »koordinations«-procedure. I anmeldelsen og de efterfoelgende procedurer henviste parterne foerst og fremmest til Eutelsat-proceduren.

Eutelsat blev oprettet i 1982 ved en mellemstatslig konvention, der i oejeblikket er undertegnet af 32 europaeiske regeringer (benaevnt »parterne«). I tilknytning til konventionen er der en »driftsaftale«, der er undertegnet af televirksomhederne (benaevnt »signatarer«) fra de stater, der deltager i konventionen. Hvert medlemsland udpeger en »signatar«; i Det Forenede Kongerige er BT Eutelsat-signataren.

Signatarerne finansierer Eutelsat-satellitterne i forhold til deres anvendelse af satellitterne, det vil med andre ord sige, at jo mere en televirksomhed anvender transponderkapacitet paa en Eutelsat-satellit, desto stoerre vil dens bidrag blive; signatarerne deler ligeledes indtaegterne i samme forhold. Paa det tidspunkt, da joint venture-aftalen blev indgaaet, havde BT den stoerste investeringsandel.

I begyndelsen drev Eutelsat fire telekommunikationssatellitter med lav sendeeffekt. Den foerste serie af Eutelsat II-satellitter med mellemstor sendeeffekt, der var af samme type som Astra (dvs. mulighed for at modtage med en antenne med diameter af 60-90 cm), blev opsendt i august 1990.

Naar en part eller televirksomhed faar kendskab til, at en enhed oensker at anvende satellitter og/eller uplink- og downlinksatellitudstyr uafhaengigt af Eutelsat inden for den paagaeldende parts jurisdiktion, skal denne part eller televirksomhed i henhold til Eutelsat-konventionen fremsende alle relevante oplysninger til Eutelsat. Eutelsat-myndighederne skal derefter afgoere, om driften af ikke-Eutelsat-satellitterne:

- vil vaere teknisk kompatibel med Eutelsat-satellitterne

- ikke vil paafoere Eutelsat-systemet vaesentlig oekonomisk skade (3).

Med hensyn til Astra-satellitten fastslog Eutelsat-forsamlingen, at der ikke ville blive paafoert Eutelsat-systemet vaesentlig oekonomisk skade under forudsaetning bl.a. af:

- at Astra kun ville blive anvendt til envejs-tv-transmission

- at der hoejst blev flyttet fire Eutelsat-kanaler fra Eutelsat-satellitterne til Astra.

SAO

Efter en gennemgang af BT's rolle som Eutelsat-signatar bebudede The Office of Telecommunications (»Oftel«) i november 1989, at et Signatory Affairs Office (SAO) ville udfoere BT's funktioner som signatar uafhaengigt af BT's forretningsaktiviteter; dette betyder, at koncessionerede operatoerer i Det Forenede Kongerige nu har adgang til Eutelsat- (og Intelsat-) rumsegmentkapacitet paa lige fod med BT.

3. Downlink

Lovgivningen i de fleste EF-lande kraever, at en satellitoperatoer skal have tilladelse fra den lokale televirksomhed til at modtage downlink-signaler fra satellitterne paa den paagaeldende televirksomheds omraade. For saa vidt angik »Astra« kraevede Eutelsat endvidere »koordination«, ikke blot med hensyn til uplink-forbindelsen til satellitten og driften af satellitten, men ogsaa med hensyn til downlink-forbindelsen til de forskellige landes parter i Eutelsat.

Joint venture-arrangementet

(6) SES's Astra I A-satellit har i alt 16 transpondere, til hvilke der skulle findes kunder. Da tv-satellitmarkedet var karakteriseret ved en overvaegt af engelsksprogede kanaler, konkluderede SES, at flertallet af de kanalleverandoerer, der (potentielt) var interesseret i transmission via Astra, ville vaere lokaliseret i Det Forenede Kongerige. Inden satellitten blev opsendt, blev der derfor truffet beslutning om at tildele mindst 9 og hoejst 11 af de 16 transpondere til et »joint venture«, der blev skabt af BT og SES, og hvis erklaerede maal skulle vaere:

- at tilbyde operatoerer, der sender britiske tv-programmer, en pakketjeneste, der bestaar i en BT uplink-forbindelse i Det Forenede Kongerige og transponderplads paa SES's satellit

- at stimulere udviklingen af satellitmarkedet ved at:

a) tilskynde producenter af satellitantenner, der er egnede til saakaldte »direkte-til-hjemmet«-modtagelse (DTH), til at oege produktionen

b) tilskynde detailhandlere til at fremme salget at dette udstyr og

c) tilskynde tv-seere til at koebe disse antenner, saaledes at de kan modtage Astras signaler direkte paa deres hustag.

(7) Foelgende aftaler og andre dokumenter blev undersoegt under anmeldelsesproceduren:

- »hovedaftalen« eller joint venture-aftalen af 17. december 1987 mellem SES og BT, i hvilken de aftalte at oprette 50 %-50 % joint venture-selskabet BT Astra SA, og ved hvilken SES forpligtede sig til at leje transpondere til joint venture-selskabet med henblik paa videretilraadighedsstillelse via en »koncessioneret operatoer i Det Forenede Kongerige« (altsaa ikke noedvendigvis BT) til endelige kunder i form af en standardkontrakt, der ogsaa omfattede uplink-forbindelsen

- fire tillaegsdokumenter dateret den 17. december 1987 vedroerende

- BT's tildeling af optioner med hensyn til transpondere paa Astra-satelitten

- SES's forpligtelse i relation til § 6, stk. 4, i aftalen, der gaar ud paa, at SES ikke maa foraarsage omlaegning af satellitaktiviteter vaek fra Det Forenede Kongerige

- oprettelse af en faelles markedsfoeringsvirksomhed (Satellite Promotions SA)

- SES's koncession fra de luxembourgske myndigheder vedroerende anvendelsen af Astra-satellitten

- joint venture-markedsfoeringsplanen mellem BT og SES, som fordeler markedsfoeringsaktiviteterne mellem parterne: BT skulle koncentrere sig om »facilities marketing«, dvs. at finde kunder til tjenesten, og SES skulle koncentrere sig om »retail marketing«, dvs. modtageudstyrsindustrien og de endelige brugere

- de vigtigste tjenesteydelsesaftaler og separate tjenesteydelsesaftaler, som ligeledes vedroerer markedsfoeringsaktiviteterne

- aftalerne mellem BT og tv-programleverandoererne. Disse aftaler er ikke ens. De fleste gaelder for en periode af ti aar, hvor kunden skal betale en samlet sum paa forhaand for hele perioden, der daekker baade uplink- og transponderleje; prisen falder i forhold til antallet af lejede transpondere. En aftale gaelder for tre aar med mulighed for forlaengelse til ti aar; i de foerste tre aar betaler kunden maanedligt, og derefter betales en samlet sum. Kun i en af aftalerne skelnes der mellem beloebene for henholdsvis uplink- og transponderleje.

Joint venture-arrangementerne skulle fortsaette, saa laenge Astra-satellitten ville forblive teknisk »levedygtig«, dvs. normalt ti aar.

(8) Foelgende bestemmelser var af relevans for Kommissionens undersoegelse:

1. § 3. De transpondere, der var omfattet af joint venture-aftalen mellem SES og BT, blev lejet til BT Astra SA, som igen ville leje dem til en »koncessioneret operatoer i Det Forenede Kongerige«. I henhold til et tillaegsdokument af 17. december 1987 var SES indforstaaet med, at joint venture-selskabet skulle give BT mulighed for at raade over 9 transpondere, og at de skulle tages i brug inden for en bestemt periode. BT ville til gengaeld til programleverandoerer tilbyde en enkelt kontrakt, der baade omfatter BT's uplink-forbindelse og en plads paa Astra-satellitten.

2. § 5 omhandlede BT's rettigheder og forpligtelser, »naar BT er den koncessionerede operatoer i Det Forenede Kongerige«. Stk. 1 fastsatte, at selv om BT havde ret til at fastsaette den komponent for uplink-tjenesten, der skulle indgaa i kundens samlede pris, ville BT konsultere SES, naar BT fastsatte denne pris.

3. § 6 omhandlede SES's rettigheder og forpligtelser. § 6, stk. 1, bestemte, at selv om SES havde ret til at fastsaette den pris, der skulle gaelde for kunder i Det Forenede Kongerige for benyttelse af transponder-plads paa Astra-satellitten, skulle SES konsultere BT ved fastsaettelsen af denne pris, ogsaa selv om BT ikke var den »koncessionerede operatoer«.

4. § 5, stk. 2, forpligtede BT til at give Astra-satellitten en fortrinsstilling i markedsfoeringen af tv-tjenester og til at afstaa fra at skade Astra i sin prisfastsaettelse og markedsfoering, f.eks. ved at de kunder, der benytter den nye type Eutelsat II-satellitter med mellemstor sendeeffekt (endnu ikke opsendt paa tidspunktet for joint venture-projektet), skulle betale en lavere pris eller lavere uplink-afgifter end de kunder, der anvender Astra.

5. § 6, stk. 5, forpligtede tilsvarende SES til mest muligt at arbejde for at sikre anvendelse af BT's uplink-tjenester til transponderne, hvilket var i overensstemmelse med tillaegsdokumentet af 17. december 1987, hvorefter SES gav BT optioner med hensyn til 9 transpondere.

6. § 6, stk. 4, forpligtede SES til at afstaa fra at benytte uplink-forbindelser uden for Det Forenede Kongerige, naar der er tale om programmer fra Det Forenede Kongerige, dvs. programmer, der fysisk i alt vaesentligt er produceret i et studie i Det Forenede Kongerige. I henhold til tillaegsdokumentet af 17. december 1987 med hensyn til § 6, stk. 4, skulle SES ligeledes afstaa fra at tilskynde programleverandoerer til at producere deres engelsksprogede programmer i studier uden for Det Forenede Kongerige. SES var specielt forpligtet til ikke at tilskynde programleverandoerer til at benytte studier i Luxembourg og uplink-forbindelser fra Luxembourg ved at yde forretningsmaessige praeferencevilkaar »det vaere sig for satellitkapacitet eller for uplink-tjenester« (SES har koncession paa at levere uplink-tjenester i Luxembourg).

7. § 5, stk. 3, § 6, stk. 2, og § 7 indeholdt bestemmelser, der tog sigte paa at lette overfoersel til Astra-satellitten af kunder, der hidtil havde benyttet andre satellittjenester. I denne sammenhaeng kunne BT yde sine bestaaende kunder (der transmitterer via Intelsat I- eller Eutelsat I-satellitter) en »double-illumination«-facilitet, dvs. samtidig transmission til begge satellitter. Da kunderne ville toeve med at benytte denne facilitet, hvis det indebar, at de skulle betale for to fulde lejeaftaler, fastsatte disse arrangementer, at BT og SES skulle baere en del af omkostningerne. Desuden forpligtede BT sig til paa visse betingelser at lette mulighederne for, at kunderne kunne opsige bestaaende kontrakter foer tiden.

8. Selv om SES kontraktligt var frit stillet med hensyn til at markedsfoere de transpondere, der ikke faldt ind under joint venture-arrangementerne, var SES's frihed begraenset af § 6, stk. 4, der bestemte, at alle programmer fra Det Forenede Kongerige (dvs. produceret i studier i Det Forenede Kongerige), der opsendes til Astra-satellitten, skulle markedsfoeres gennem joint venture-selskabet, og ogsaa begraenset af § 6, stk. 5, der fastsatte, at naar en kunde planlagde at benytte en uplink-forbindelse fra Det Forenede Kongerige, kunne de vilkaar, der blev tilbudt denne tredjepart, ikke vaere gunstigere end de vilkaar, der blev tilbudt joint venture-selskabet. SES ville endvidere arbejde for at sikre, at den tjeneste, som BT Astra SA tilboed i Det Forenede Kongerige, ikke var »gensidigt uoverenstemmende« med den tjeneste, som SES tilboed i andre lande.

9. § 6, stk. 6, fastsatte, at medmindre andet blev aftalt mellem BT og SES, ville SES ikke benytte transpondere paa andre satellitter end Astra I A til programmer, der var produceret i eller opsendt fra Det Forenede Kongerige, naar de transpondere, der omfattes af denne aftale, var ledige.

10. I henhold til § 9 i joint venture-aftalen og vilkaarene i kundekontakterne betalte kanalleverandoeren BT en samlet sum til daekning af uplink-tjenesten og transponderlejen. BT videregav sidstnaevnte beloeb i sin helhed til BT Astra SA, der igen vidergav 90 % til SES; 10 % blev tilbagefoert til BT som »serviceomkostninger til BT«. BT modtog med andre ord for sin deltagelse i joint venture-arrangementet:

- uplink-afgift

- 10 % i serviceomkostninger i forbindelse med transponder-lejen.

§ 9 omhandlede ogsaa en »Eutelsat-betaling«, som SES skal foretage til Eutelsat pr. transponder; som svar paa en anmodning fra Kommissionen om oplysninger erklaerede Eutelsats generaldirektoer, at »der overhovedet ikke foretages betalinger til Eutelsat eller er tale om betalingsarrangementer i form af naturalier eller kontanter eller om nogen udveksling eller transaktion af nogen art, som indebaerer vaerdier, for saa vidt angaar forholdet mellem Eutelsat og SES eller enhver anden part, som kunne anses for at vaere relevant i forbindelse med benyttelsen af GDL (Astra)-satellitten. Vi har ikke set og er ikke bekendt med indholdet af joint venture-aftalen af 17. december 1987, som omtales i Deres skrivelse«.

Da joint venture-aftalen ikke gav nogen absolut eneret til BT, kunne enhver anden »koncessioneret operatoer i Det Forenede Kongerige« teoretisk have lejet transponderkapacitet fra BT Astra og indgaa kundekontrakter vedroerende uplink- og transponderplads med programleverandoererne. I dette tilfaelde ville de 10 % »serviceomkostninger til BT« imidlertid fortsat blive betalt af BT Astra SA til BT; den »koncessionerede operatoer«, der faktisk udfoerer den koordinerende funktion, ville kun modtage afgifterne for sine uplink-aktiviteter, mens BT fortsat ville modtage 10 % for en operation, i hvilken den ikke spillede en synlig rolle, bortset fra at vaere partejer af joint venture-selskabet.

Ophaevelse af joint-aftalen

(9) Den 3. april 1990 indledte Kommissionen proceduren efter forordning nr. 17, da den var kommet til den foreloebige konklusion, at de anmeldte aftaler omfattes af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, og ikke kunne indroemmes fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3. Parterne fremsatte derefter et forslag, hvorefter joint venture-aftalen og de tilknyttede tillaegsdokumenter og serviceaftaler skulle ophaeves, mens kundeaftalerne, der var indgaaet under joint venture-aftalerne, fortsat skulle gaelde i henhold til et nyt aftalegrundlag, der resulterede i direkte transponderleje fra SES til BT i stedet for via joint venture-selskabet. Da det forhold, at joint venture-selskabet blev fjernet som et led i »transponderlejekaeden«, faktisk ikke aendrede status quo, sendte Kommissionen den 26. juli 1990 en meddelelse af klagepunkter til parterne, som fremsatte deres synspunkter skriftligt og mundtligt paa en hoering, der blev afholdt til dette formaal den 13. og 14. november 1990.

(10) Den 30. januar 1991 undertegnede parterne en aftale, der bragte deres joint venture-arrangementer til ophoer paa den betingelser, som er indeholdt i det under nr. 9 naevnte forslag.

II. RETLIG VURDERING

A. Artikel 85, stk. 1

(11) Aftalerne mellem parterne begraensede baade konkurrencen paa markedet for tilraadighedsstillelse af satellittransponderkapacitet til transmission af tv-kanaler og paa markedet for uplink-tjenester. Virkningerne af samarbejdet mellem parterne maerkedes baade i Det Forenede Kongerige og andre steder i EF.

1. Restriktioner paa markedet for rumsegmentkapacitet

(12) SES og BT er direkte konkurrenter paa markedet for tilraadighedsstillelse af rumsegmentkapacitet til transmission af tv-kanaler.

(13) Som ejer af Astra I A-satellitten kunne SES tilbyde 16 transpondere til programleverandoerer, som soeger satellittransmission.

(14) BT har siden 1983 tilbudt rumsegmentkapacitet paa Eutelsat- (og Intelsat-)satellitter til programleverandoerer. I henhold til artikel 16 i Eutelsat-driftsaftalen skal alle ansoegninger om tildeling af rumsegmentkapacitet i Eutelsat passere gennem signatarerne, hvilket i Det Forenede Kongerige vil sige BT. BT stod for den endelige tilraadighedsstillelse af transpondere og indgik kundekontrakterne, idet direkte kontakter mellem kunderne og Eutelsat var udelukket i henhold til driftsaftalen. Selv om den endelige tildeling af rumsegmentkapacitet ikke afgoeres af den enkelte signatar, men af signatarraadet (Board of Signatories), var BT, da joint venture-selskabet blev oprettet, den signatar, der havde den stoerste investeringsandel. Ifoelge anmeldelsen stillede BT flere satellitbaserede tv-distributionstjenester til raadighed end nogen anden europaeisk telekommunikationsorganisation; den kendsgerning, at BT faktisk ikke ejede den rumsegmentkapacitet, der blev tilbudt kunderne, betyder ikke, som den har anfoert, at den ikke konkurrerede med SES, set i sammenhaeng med Eutelsat-aftalerne.

Det skal anfoeres for fuldstaendighedens skyld, at Eutelsat-forsamlingen anfoerte som en betingelse for Astra's koordination, at »der er en oeget faelles indsats og agressivitet fra signatarernes side . . . i bestraebelserne paa at finde nye forretninger . . . med henblik paa navnlig at opveje det indtaegtstab, der skyldes idriftsaettelsen af GDL (Astra)-satellitten«. BT skulle som signatar for Det Forenede Kongerige forlige denne rolle med dens forpligtelse i henhold til aftalen med SES, som gik ud paa at give Astra-satellitten »fortrinsstilling«.

(15) BT har endvidere anfoert, at BT og SES ikke kunne betragtes som konkurrenter, fordi BT i 1986-1987 ikke kunne tilbyde kunderne kapacitet med mellemstor sendestyrke, men kun Intelsat- og Eutelsat-kapacitet med lav sendestyrke; det var foerst i midten af 1990, at den foerste type Eutelsat II-satellit med mellemstor sendestyrke blev opsendt. Dette argument maa forkastes, fordi det forudsaetter, at der er klart adskilte markeder for kapacitet med lav sendeeffekt og mellemstor sendeeffekt. Satellitter med lav sendeeffekt og mellemstor sendeeffekt giver faktisk kunderne de samme muligheder, for saa vidt angaar geografisk daekning og transmission til kabelmodtagestationer; satellitter med mellemstor sendeeffekt giver blot mulighed for DTH-modtagelse ved hjaelp af forholdsvis smaa antenner. DTH-transmission og kabeltransmission kan imidlertid finde sted samtidig. I lande med hoejt udviklede kabelsystemer, hvor der saaledes ikke er behov for individuel modtagelse, ved kabelabonnenterne ikke, om de programmer, de modtager, transmitteres via satellitter med lav eller mellemstor sendeeffekt - eller faktisk paa andre maader.

De nyeste statistikker (4) viser, at 73 % af alle de europaeiske hjem, der modtager Astra-kanaler, goer dette via kabel (og faellesantennesystemer), og i lande med et staerkt udbygget kabelsystem, saasom Belgien og Nederlandene, ligger denne procentandel taet paa 100 %.

BT anfoerte selv i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter: »det er klart, at satellitter med mellemstor sendestyrke konkurrerede med satellitter med lav sendestyrke« og henviste i denne sammenhaeng til Eutelsat-koordinationsproceduren, der sigter paa at bestemme konkurrencevirkningen af kapaciteten med mellemstor sendestyrke paa kapaciteten med lav sendestyrke.

(16) Ifoelge joint venture-aftalen - saerlig § 6, stk. 4, hvorefter alle programkanaler fra Det Forenede Kongerige, som sendes op til Astra-satellitten, skulle markedsfoeres gennem joint venture-selskabet - accepterede SES ikke selvstaendigt at traenge ind paa det paagaeldende marked, men kun i samarbejde med en direkte konkurrent, nemlig BT. Den konkurrencebegraensning, der foelger af § 6, stk. 4, blev yderligere forstaerket af saerlige bestemmelser i hovedaftalen mellem parterne, som ogsaa udgjorde konkurrencebegraensninger efter artikel 85, stk. 1, nemlig:

- § 6, stk. 1, som forpligtede SES til at konsultere BT i forbindelse med fastsaettelse af priserne over for kunder i Det Forenede Kongerige for anvendelse af transponderplads paa Astra-satellitten

- § 5, stk. 2, som forpligtede BT til ikke at yde gunstigere vilkaar for anvendelse af andre tv-satellitter end for Astra.

Ved hjaelp af disse to bestemmelser kunne betingelserne for anvendelse af transponderkapacitet paa Astra og alle satelliter, hvor BT lejede kapacitet, samordnes: § 6, stk. 1, bevirkede en saadan samordning med hensyn til anden eksisterende satellitkapacitet og § 5, stk. 2, for fremtidig satellitkapacitet. Selv om § 5, stk. 2, henviste til Eutelsat II-satellitterne, var dette kun gjort som eksempel, og BT's forpligtelse til ikke at diskriminere over for Astra-satellitten i sin prispolitik eller andre politikker omfattede ogsaa alle »andre satellitter til tv-tjenester«. Disse aftaler indebar en generel og vidtraekkende priskoordinering mellem de to parter og afskar kunderne fra en ny alternativ mulighed for transponderkapacitet i Det Forenede Kongerige.

Betydningen af denne samordning blev forstaerket derved, at BT ved siden af sin rolle i Eutelsat ogsaa i sig selv var en direkte potentiel konkurrent til SES: i betragtning af BT's finansielle position saavel som dens tekniske og kommercielle knowhow i satellitsektoren ville BT ikke stoede paa hindringer for selvstaendigt at gaa ind paa markedet for drift af satellitter; det forhold, at BT hidtil ikke har villet goere dette, viste ifoelge BT, at den ikke var en ny potentiel markedsdeltager, men dette er en ren subjektiv betragtning, som ikke kan indgaa med nogen vaegt i vurderingen af den potentielle konkurrence.

Restriktionerne vedroerende udbuddet af transponderkapacitet havde endvidere betydning

1. ud over de transpondere, der var omfattet af aftalen mellem BT og SES

2.uden for Det Forenede Kongerige, og

3.ud over selve Astra-satellitten:

ad 1. og 2.: § 6, stk. 4, fastsatte, at alle programmer fra Det Forenede Kongerige skulle markedsfoeres gennem joint venture-projektet med BT, og at SES ikke ville benytte uplink-forbindelser uden for Det Forenede Kongerige for saa vidt angik programmer produceret i Det Forenede Kongerige.

Som praeciseret i et af tillaegsdokumenterne skulle SES ogsaa afstaa fra at tilskynde programleverandoerer til at producere deres engelsksprogede programmer i studier uden for Det Forenede Kongerige. Selv om kunderne gjorde dette, ville § 6, stk. 5 - der fastsatte, at kunder, der sendte uplink-forbindelser fra Det Forenede Kongerige uden for joint venture-selskabets regi, ikke kunne faa gunstigere vilkaar end joint venture-selskabets kunder - sikre, at der ikke ville vaere nogen fordel ved at gaa uden om joint venture-selskabet.

ad 3.: § 6, stk. 6, som forpligtede SES til ikke at anvende transpondere paa andre satellitter end Astra I A-satellitten i forbindelse med programmer produceret i eller opsendt fra Det Forenede Kongerige, hvis nogen af de transpondere, der var omfattet af joint venture-aftalen, var ledige.

2. Restriktioner paa uplink-markedet

(17) Programleverandoerer i Det Forenede Kongerige, der oenskede at leje transponderkapacitet paa Astra-satellitten, skulle goere det via joint venture-selskabet. Selv om en anden koncessioneret operatoer end BT teoretisk kunne have vaeret benyttet, ville SES's forpligtelse til at sikre anvendelse af BT's uplink til transponderne (§ 6, stk. 5) samt det forhold, at »serviceomkostningerne til BT« paa 10 % ville gaa til BT uden hensyn til den »koncessionerede operatoer«, som BT Astra SA i sidste instans lejede transponderen til med henblik paa videre tilraadighedsstillelse til kunder, betyde, at kontraktpartneren, som programleverandoererne stod over for for at faa adgang til »Astra«, i realiteten var BT. Ifoelge § 3, stk. 1, omfattede den tjeneste, som den »koncessionerede operatoer« tilboed kunderne, transponderen/transponderne og uplink-forbindelsen. Da der var gunstigere vilkaar for langsigtede lejemaal, indgik de fleste kunder (dvs. 8 ud af 9 transpondere, som var udlejet pr. 1. december 1989) tiaarige kundekontrakter med BT. Aftalerne indebar foelgende begraensninger:

Begraensninger mellem parterne

- konkurrence om uplink-tjenester mellem parterne: BT og SES er direkte konkurrenter paa uplink-markedet, da begge har koncession paa levering af uplink-tjenester. Deres koncessioner vedroerte kun deres respektive nationale territorier, men programleverandoererne er ikke bundet af nationale graenser og kan enten transmittere deres programmer paa konventionelle eller andre maader til et andet territorium med henblik paa uplink eller etablere studier paa det sted, hvor betingelserne er mest fordelagtige. Ved den mundtlige hoering bekraeftede SES, at fire tyske tv-programmer blev sendt op til andre satellitter end Astra i Tyskland, sendt ned i Luxembourg og derefter sendt op igen af SES til Astra I A-satellitten. RTL-4, tidligere RTL-Véronique, som foerst og fremmest tager sigte paa et nederlandsktalende publikum, oprettede et studie i Luxembourg, for at SES direkte kunne sende op til Astra I A.

Forskellige bestemmelser i hovedaftalen mellem BT og SES udelukkede imidlertid enhver reel konkurrence mellem dem for saa vidt angaar uplink-tjenesten: § 5, stk. 1, forpligtede BT til at konsultere SES ved prisfastsaettelsen for uplink-komponenten, § 5, stk. 2, forpligtede BT til ikke at fastsaette lavere uplinkafgifter for uplink-tjenester til andre satellitter, f.eks. Eutelsat II-satellitterne, og § 6, stk. 4 og stk. 5, tog sigte paa at hindre SES i at tilskynde programleverandoererne til at anvende SES's uplink-faciliteter i Luxembourg ved ydelse af forretningsmaessigt fordelagtige vilkaar, baade for satellitkapacitet og for uplink-tjenester.

Begge parter har anfoert, at disse bestemmelser ikke havde nogen praktiske virkninger, da programleverandoerer i Det Forenede Kongerige slet ikke ville have vaeret interesseret i uplink gennem SES i Luxembourg, hverken efter transmission fra Det Forenede Kongerige eller direkte i tilfaelde af relokalisering af tv-studier. Graenseoverskridende bevaegelser paa uplink-markedet er imidlertid mulige, hvilket illustreres af ovennaevente tyske og nederlandske tv-kanaler. Joint venture-bestemmelserne og saerlig tillaegsdokumentet til § 6, stk. 4, tog lige praecis sigte paa at undgaa denne type bevaegelse og kan ikke, som parterne fremfoerer, have vaeret uden praktisk betydning. BT bekraeftede faktisk senere, at restriktionerne paa SES med hensyn til SES's uplink-aktiviteter i Luxembourg blev indfoejet, fordi »der var bekymring for, at der kunne blive tale om dumpingpriser for uplink-forbindelser, hvilket ville medfoere en fordrejning i forhold til, hvad et oekonomisk rationelt tv-selskab ville traeffe af beslutninger . . . Det kunne have vaeret i Luxembourgs interesse at fastsaette prisen paa denne uplink-kapacitet paa et urealistisk lavt niveau, i betragtning af at hovedparten af kunderne befandt sig langt vaek.«

Begraensninger i forhold til tredjemand

- udelukkelse af andre (potentielle) uplink-leverandoerer: det forhold, at de fleste programleverandoerer, som undertegnede BT-kundekontrakterne inden for rammerne af joint venture-projektet, var bundet til BT med hensyn til uplink-tjenesterne i ti aar, udgoer en tiaarig udelukkelse af andre koncessionerede operatoerer i Det Forenede Kongerige fra at levere uplink-tjeneste til Astra-satellitten, der i tre aar efter aftalernes indgaaelse var den eneste europaeiske satellit med mellemstor sendestyrke. Endvidere kunne SES i henhold til § 6, stk. 6, ikke bruge transpondere paa andre satelliter (f.eks. Astra I B) for programmerne, der hidroerte fra eller sendtes op fra Det Forende Kongerige, saa laenge nogen af de af joint-ventureaftalen omfattede transpondere stod til raadighed. Indtil de under nr. 5.2. anfoerte SAO-arrangementer, blev indfoert, havde andre uplink-leverandoerer endvidere ikke adgang til rumsegment-kapacitet i Eutelsat eller Intelsat.

- begraensning i kundernes valgmuligheder: kunder i Det Forenede Kongerige, der var interesseret i rundspredning via Astra, var tvunget til at acceptere BT's uplink-tjeneste, mens de kunne have fundet eller kunne finde gunstigere vilkaar andre steder.

Bindingen mellem BT's uplink-tjeneste og satellitkapaciteten paa Astra blev forvaerret af, at de fleste kunder ifoelge deres kontrakter var forpligtet til at betale en samlet sum, der daekkede begge elementer i kontrakten; da kunderne ikke kendte prisen paa uplink-forbindelsen, henholdsvis transponderkapaciteten, var de saaledes ikke i stand til at forhandle de betingelser, der blev paalagt dem.

3. Vurdering af virkningerne paa samhandelen mellem medlemsstater

(18) Af ovenstaaende grunde resulterede aftalerne i alvorlige konkurrence-begraensninger, som var betydelige i betragtning af de beroerte parters stoerrelse, herunder kunderne. Alene i kraft af den paagaeldende tjenestes karakter, men ogsaa under hensyntagen til de bestemmelser, der direkte sigtede paa at haemme eller forhindre graenseoverskridende aktiviteter paa saavel transpondermarkedet som uplink-markedet, paavirkedes handelen mellem medlemsstaterne, og artikel 85, stk. 1, i EOEF-Traktaten finder derfor anvendelse.

B. Artikel 85, stk. 3

(19) For at Kommissionen kan erklaere bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, uanvendelige i henhold til artikel 85, stk. 3, skal alle de krav, der er naevnt i artikel 85, stk. 3, vaere opfyldt. For det foerste skal den konkurrencebegraensende aftale resultere i en raekke fordele med hensyn til at forbedre produktionen eller distributionen eller fremme den tekniske eller oekonomiske udvikling, som opvejer de negative konkurrencevirkninger.

Parterne har fremfoert som et generelt argument, at eventuelle konkurrencebegraensninger som foelge af samarbejdet opvejedes af de fordele, der ville foelge i form af oekonomisk udvikling inden for levering af tv-satellittjenester og forbedret distribution heraf. Det maa indroemmes, at Astra bidrog til at oege konkurrencen paa markedet for tv-transmission via satellit i kraft af, at den var den foerste privatejede tv-satellit, der konkurrerer med Intelsat- og Eutelsat-satellitter, og desuden er den foerste satellit med mellemstor sendestyrke. Efter Kommissionens opfattelse var disse fordele imidlertid et resultat af Astra-satellittens eksistens som saadan og ikke af aftalerne mellem BT og SES om markedsfoering og drift af satellitten. Spoergsmaalet er derfor, om SES kunne vaere kommet ind paa markedet med Astra I A-satellitten uden aftalerne med BT, eller om det forholder sig som anfoert af parterne, at disse aftaler var noedvendige for at give en ny konkurrent til de bestaaende Eutelsat- og Intelsat-systemer mulighed for at etablere sig med held.

(20) Parterne anfoerte ikke, at SES havde behov for at samarbejde med BT for at overvinde de foerste hindringer, som en ny markedsdeltager staar over for inden for denne sektor, nemlig de store omkostninger i forbindelse med koeb af selve satellitten og omkostningerne ved at opsende den. SES var selv i stand til at baere disse omkostninger og har faktisk erklaeret, at den ikke naerede oensker om at komme ind paa markedet for tv-sattellittransmission med andre. Dette markeds saerlige beskaffenhed fremboed imidlertid saadanne hindringer for at traenge ind, at SES konkluderede, at de kun kunne overvindes gennem aftaler med BT.

(21) Parterne har specielt fremfoert, at SES »ikke havde noget alternativ« til at indgaa en joint venture-aftale med BT, hvis SES skulle udnytte efterspoergselen i Det Forenede Kongerige, fordi:

- BT's position som Det Forenede Kongeriges Eutelsat-signatar i sidste instans gjorde det muligt for SES at opnaa Eutelsat-godkendelse til at drive satellitten; Eutelsat kraever to signatarer for at indlede koordinationsproceduren, saaledes at SES havde brug for en anden signatar ved siden af det luxembourgske PTT, som stoettede det Luxembourg-baserede selskab. Paa baggrund af betragtningerne om engelsksprogede programmer (jf. nr. 6) og BT's aabenbare interesse i at yde uplink-tjenester, valgtes BT.

- BT paa tidspunktet for aftalernes indgaaelse, var den eneste effektive uplink-leverandoer i Det Forenede Kongerige, der sikrede potentielle kunder, at der ikke ville blive problemer med at faa den noedvendige uplink til Astra-satellitten.

Selv om disse betragtninger meget vel dengang kan have vaeret en begrundelse for SES's synspunkt, udgoer de ikke en gyldig objektiv begrundelse for de konkurrencebegraensende aftaler mellem parterne.

(22) Parterne har anfoert, at SES stillede krav om stoette fra to signatarer for at kunne gennemfoere Eutelsat-koordinationsproceduren med held, selv om der ikke findes bestemmelser herom i Eutelsat-konventionen. Det har ogsaa vaeret fastslaaet, at BT, mere end et aar foer hovedaftalen blev indgaaet, tilboed at bidrage til at goere SES's planlagte Astra-satellitsystem til en kommerciel succes, bl.a. ved at optraede som den kraevede anden signatar. BT erklaerede klart, at denne bistand ville blive ydet inden for rammerne af en aftale mellem BT og SES. Det er derfor forstaaeligt, at SES, som den har anfoert i svaret paa Kommissionens meddelelse af klagepunkter, ikke forventede, at BT ville optraede som signatar uden en eller anden form for kompensation.

Der var imidlertid ingen objektive grunde til at SES blev paatvunget et partnerskab som kompensation for BT's bistand i koordinationsproceduren. Artikel XVI i Eutelsat-konventionen siger blot, at en signatar, der paa sit territorium faar kendskab til personer, der agter at anvende rumsegmentudstyr, der ikke tilhoerer Eutelsat, skal fremlaegge alle relevante oplysninger, saaledes at parterne kan fastslaa, om der eventuelt vil blive paafoert Eutelsat en oekonomisk skade af nogen betydning. Denne bestemmelse kraever ikke paa nogen maade, at den signatar, der er involveret i koordinationsproceduren, skal indgaa nogen form for samarbejdsaftale med de nye markedsdeltagere, og der er heller ikke nogen anden bestemmelse i konventionen eller driftsaftalen, som fastsaetter dette. Som naevnt under nr. 8.10. erklaerede generaldirektoeren for Eutelsat faktisk, at han ikke havde kendskab til aftalerne mellem BT og SES. Med andre ord, da BT fik kendskab til kundeinteressen for Astra-satellitten i Det Forenede Kongerige, var dette forhold alene tilstraekkeligt til, at BT skulle soege koordination i henhold til artikel XVI; BT har fremlagt korrespondance med programleverandoerer, der er dateret lang tid foer indgaaelsen af aftalen med SES, og i hvilken der klart blev givet udtryk for en saadan interesse. I en skrivelse af 9. oktober 1986 underrettede en programleverandoer »formelt« BT, som underskriver for Det Forenede Kongerige af Eutelsat om sin »meget reelle interesse i at benytte Astra« og udtrykte bekymring over, at BT ikke havde naevnt denne interesse paa et tidligere Eutelsat-moede.

SES har bemaerket, at BT ifoelge Oftel-erklaeringen om oprettelsen af SAO (se nr. 5.2.) er berettiget til en afgift svarende til 7 % af rumsegment-omkostningen til daekning af sine omkostningen i forbindelse med ydelse af tjenester i egenskab af signatar; SES sammenlignede denne afgift med 10 %-serviceomkostningen til BT i henhold til de anmeldte aftaler. Det er imidlertid ikke relevant at henvise til Oftel-erklaeringen i denne sammenhaeng, da den refererer til situationer, hvor BT handler som mellemmand for ansoegere, der soeger rumsegmentkapacitet paa Eutelsat- (og Intelsat-) satellitterne, og omfatter en langt bredere vifte af signatar-aktiviteter end BT's medvirken i koordinationsproceduren alene. Aftalerne mellem BT og SES gik desuden langt videre end den blotte betaling af BT-serviceomkostningen og resulterede i de alvorlige konkurrencebegraensninger, der er omhandlet under nr. 12 ff.

En aftale, der er indgaaet med det formaal at lette eller vaere i overensstemmelse med en procedure, ifoelge hvilken nye konkurrenters adgang til markedet beror paa godkendelse fra allerede etablerede konkurrenter, kan under alle omstaendigheder ikke opnaa fritagelse efter artikel 85, stk. 3, idet kravene heri vedroerer objektive fordele saasom forbedring af produktion, fordeling eller teknisk og oekonomisk udvikling.

(23) Kommissionen kan ikke acceptere, at aftalerne mellem BT og SES var noedvendige for at sikre, at programleverandoererne i Det Forenede Kongerige fik de noedvendige uplink-tjenester stillet til raadighed gennem BT, der paa dette tidspunkt var den eneste faktiske leverandoer af saadanne satellitbaserede tv-distributionstjenester i Det Forenede Kongerige.

Efter Kommissionens opfattelse var BT forpligtet til - baade i henhold til betingelse 1 og 5 i den koncession paa grundlag af Telecommunications Act 1984 og i henhold til bestemmelserne i EF-lovgivningen, saerlig artikel 86 - at levere uplink-tjenester uden at kraeve at deltage i SES's transponderlejemaal, hvorved den inkasserede en 10 %-serviceafgift, der skal fratraekkes SES's indtaegter for udleje af satellitkapacitet.

Som svar paa Kommissionens meddelelse af klagepunkter anfoerte SES, at det paa det tidspunkt, da aftalerne blev indgaaet, »langt fra var klart«, om den kunne regne med, at BT i medfoer af sin koncession havde en forpligtelse til at yde uplink-tjenester. SES bemaerkede, at Oftel's afgoerelse i PanAmSat-sagen - hvor det blev fastslaaet, at BT's forpligtelser opstaar, saa snart den modtager en anmodning fra en person i Det Forenede Kongerige om en given tjeneste under forudsaetning af, at kunden er villig til at betale en rimelig pris - blev foerst udsendt i marts 1988. SES anfoerte endvidere, at selv om Oftel's stillingtagen til dette spoergsmaal havde vaeret klar i perioden forud for indgaaelsen af joint venture-aftalen i december 1987, ville BT sandsynligvis ikke have vaeret forpligtet til at bygge en jordstation, medmindre kunderne allerede havde indgaaet kontrakter om levering af tjenesten.

SES' argumenter kan ikke accepteres. For det foerste kan det anfoeres, at hvis BT's forpligtelser i henhold til dens koncession ikke var klare paa det tidspunkt, da SES havde behov for at forsikre kunderne om, at uplink til Astra-satellitten ville blive stillet til raadighed, var det bestemt ikke ved at indgaa konkurrencebegraensende aftaler med BT, at situationen ville blive afklaret. PanAmSat, der faktisk havde problemer med at faa uplink-tjenester fra BT, indgik ikke et joint venture-projekt med sidstnaevnte, men gjorde indsigelse over for Oftel. SES gik imidlertid ikke videre med sagen. Laenge foer aftalerne mellem parterne blev indgaaet, tog BT kontakt med programleverandoerer, som klart udtrykte interesse i Astra I A-satellitten; i oktober 1986 underrettede en potentiel Astra-kunde »formelt« BT om, at han havde en »meget reel interesse« i at benytte Astra (jf. nr. 22), selv paa basis af begraensede downlink-modtagemuligheder i nordeuropaeiske lande. Da der ikke fandtes andre uplink-operatoerer for tv-distribution paa dette tidspunkt, ville alle uplink-tjenester til Astra I A-satellitten fra Det Forenede Kongerige noedvendigvis tilfalde BT. Inden disse kunder kunne lade deres interesse udmoente i tilsagen, der var tilstraekkeligt faste til at udloese BT's uplink-forpligtelser (i henhold til betingelse 53.6 i BT's koncession er det ikke noedvendigt, at en kontrakt faktisk indgaas), blev aftalerne mellem BT og SES afsluttet. Igen blev der ikke gaaet videre med sagen. Det er endvidere ikke klart, hovrfor BT simpelthen i kraft af joint venture-aftalen med SES besluttede, at bygningen af en jordstation var berettiget; BT har selv anfoert, at den opfoerte en ny uplink-terminal for at give adgang til Astra I A-satellitten . . ., foer BT overhovedet havde sikret sig nogen kunder til Astra I A-satellitten.

Endelig udgjorde BT's kapitalinvesteringer i disse installationer ca. 3 % af SES' samlede udgifter til satellitkonstruktion og opsendelsesomkostninger. Det maa have vaeret muligt at indgaa en aftale, der var langt mindre restriktiv end joint venture-aftalen, for at sikre, at BT ville faa denne investering daekket.

For saa vidt angaar EF-retten i denne sammenhaeng, boer det som et generelt princip vaere klart, at det inden for telekommunikationssektoren, der karakteriseres ved aktiviteter, der kun kan gennemfoeres af koncessionerede operatoerer som BT, boer vaere saadan, at tjenester, der stilles til raadighed for markedsdeltagerne paa basis af en koncession, maa vaere frit tilgaengelige og ikke maa vaere betinget af, at nye markedsdeltagere indgaar restriktive aftaler med den koncessionerede operatoer. Det forhold, at SES ikke var »overbevist om, at EF-lovgivningen var tilstraekkelig til at tvinge BT til at yde uplink-tjenester« retfaerdiggoer ikke den loesning, der endeligt blev valgt. Igen gik SES ikke videre med sagen.

(24) Lige fra begyndelsen har parterne vaeret underrettet om, at kravene i artikel 85, stk. 3, ikke saa ud til at vaere opfyldt paa baggrund af ovennaevnte argumenter vedroerende Eutelsat-koordinationen og uplink-tjenesterne. Der blev derfor efterfoelgende til stoette for aftalerne opstillet en ny raekke argumenter, der omhandlede

- fordelene ved en enkelt samlet kundekontrakt, der baade daekkede uplink-forbindelse og transponderkapacitet

- behovet for at inddrage BT i bestraebelserne paa at finde kunder i Det Forenede Kongerige til Astra I A.

(25) Ifoelge parterne ville en enkelt samlet kundekontrakt, der omfattede uplink-faciliteter og satellitkapacitet, placere eneansvaret for hele tjenesten paa en enhed, nemlig BT. For kunden var dette ikke blot praktisk, men det kunne ogsaa foere til en hurtigere loesning af tekniske problemer; med en saadan pakkeaftale ville BT vaere mere tilboejelig til at traeffe foranstaltninger til at korrigere forringelser i signalkvaliteten, uanset grunden hertil, f.eks. ved at styrke uplinksignalet for at kompensere for et svagt downlink-signal, fordi sidstnaevnte svaghed i signalforbindelsen ellers ikke ville falde ind under BT's ansvar. Hvis der var to separate kontrakter, ville uplinkeren (BT) og satellitoperatoeren (SES) kun overvaage deres egne ansvarsomraader, og der ville saaledes ikke blive nogen kontrol med tjenesten som helhed. Ingen af parterne ville vaere tilboejelige til at traeffe korrigerende foranstaltninger, foer det var blevet fastslaaet, paa hvilken transmissionsvej fejlen laa.

(26) Efter Kommissionens opfattelse er det imidlertid ikke godtgjort, hvorfor en samlet pakkekontrakt giver tekniske fordele, som ikke kan opnaas med to separate kontrakter. Foelgende betragtninger gaar faktisk imod dette argument:

a) For at levere uplink-tjenester skal en operatoer som BT have koncession. Den koncessionerede operatoer skal til gengaeld, saa vidt det er muligt, sikre, at tjenesten faktisk naar frem til seeren i form af en klar og kontinuerlig modtagelse af tv-programmerne paa hans skaerm. Hvis uplink-operatoeren er i stand til at paavirke kvaliteten af det slutprodukt, som seeren modtager, er uplink-operatoeren efter Kommissionens opfattelse forpligtet til at goere den noedvendige indsats for at opnaa det bedste resultat i saa henseende. Hvis det senere viser sig, at uplink-operatoerens ekstra indsats var noedvendig paa grund af fejl i dele af transmissionsvejen, som han ikke direkte er ansvarlig for, er uplink-operatoeren selvfoelgelig berettiget til kompensation fra den enhed, der er ansvarlig for fejlen.

b) Parternes paastand om, at separate kontrakter forringer service-niveauet med hensyn til at afhjaelpe signalproblemer, ser bort fra den kendsgerning, at selv inden for rammerne af en enkelt samlet kontrakt vil den part, der viser sig at vaere ansvarlig for fejlen, haefte over for den anden part for eventuelle indtaegtstab. Det er saaledes i begge parters interesse, at fejl opdages og afhjaelpes hurtigst muligt for at begraense deres potentielle risiko for at komme til at haefte for tab. Denne interesse har paa ingen maade noget at goere med, om der benyttes en enkelt samlet kontrakt.

c) I meddelelsen fra Oftel's generaldirektoer vedroerende den uafhaendige »PanAmSat«-satellit (se nr. 23) henvises til betingelse 35 i BT's koncession, som indeholder et generelt forbud mod forbundet salg. Generaldirektoeren bemaerker, at selv om brugerne i tilfaeldet med »Intelsat«-satellitter (og samme raesonnement gaelder for Eutelsat) ikke har direkte adgang til satellitsektoren, og BT som signatar har lov til at stille baade uplink-forbindelsen og satellitsektoren til raadighed, vil dette argument ikke laengere holde »med fremkomsten af uafhaengige satellitsystemer . . . og separate aftaler vil vaere noedvendige«. »Hvis der var et alternativt satellitsystem, . . . ville kunderne frit kunne indgaa egne aftaler med den uafhaengige satellitoperatoer«. Intetsteds i generaldirektoerens bemaerkninger naevnes der overhovedet ikke en teknisk grund til, at uplink-forbindelsen og satellitsektoren skulle stilles til raadighed af den samme enhed.

Kommissionens vurdering blev bekraeftet af programleverandoerer, der benytter Astra I A-satellitten. Brugere, der tilsammen lejer det stoerste antal transpondere, benaegtede, at der var nogen tekniske fordele ved en enkelt samlet kontrakt. For at illustrere uholdbarheden i den paastand, at BT ville vaere det eneste kontaktled for kunderne i tilfaelde af problemer, naevnte programleverandoererne et tilfaelde fra foraaret 1989, hvor der var tekniske problemer. Efter at have kontaktet BT, der var direkte ansvarlig for kundekontrakterne, blev en programleverandoer derefter raadet til at kontakte SES for at loese problemet, mens en anden programleverandoer oplyste, at han ogsaa paa et senere tidspunkt droeftede problemet direkte med SES, fordi BT havde vaeret langsommelig med at behandle sagen.

(27) Som argument for en enkelt samlet kundekontrakt fremfoerte parterne ogsaa, at det er mest effektivt kun at forhandle én kontrakt, der daekker hele tjenesten, i stedet for at indgaa separate kontraktforhandlinger for hvert enkelt element. En kunde med en enkelt kontrakt for baade uplink-forbindelsen og transponderkapaciteten er desuden bedre stillet med hensyn til at faa kompensation for fejl. F.eks., hvis uplink-tjenesten ikke fungerer, og fejlen tilskrives BT, vil kunden modtage en rabat for tjenestens satellit-del saavel som for uplink-forbindelsen. I tilfaelde af to separate kontrakter vil den ene part givetvis ikke vaere rede til at give en rabat for fejl i den anden parts tjeneste.

Efter Kommissionens opfattelse opvejer den effektivitet, der maaske kan opnaas ved kun at forhandle én kontrakt, ikke de ulemper, som saadanne bundne aftaler indebaerer, og dette gaelder baade for kunder med en samlet aftale om tjenester og for konkurrenter inden for de paagaeldende tjenester, som dermed udelukkes. Med hensyn til kompensation for fejl vil de kontraktlige arrangementer, der indgaar i separate aftaler, noedvendigvis nok indeholde bestemmelser, der sikrer, at kundere ikke er forpligtet til at betale for en tjensteydelse »A« som de ikke har vaeret i stand til at udnytte, ikke paa grund af nogen fejl fra deres egen side, men fordi en tredje enhed, der leverer en tjenesteydelse »B«, som er en betingelse for at levere tjenesteydelse »A«, ikke tilfredsstillende eller slet ikke har leveret denne tjenesteydelse »B«.

(28) Kommissionen finder altsaa, at en enkelt samlet kontrakt ikke giver fordele, som kan retfaerdiggoere aftalerne mellem parterne. Denne konklusion har Kommissionen bl.a. baseret paa de synspunkter, der er fremsat af de fire programleverandoerer, der benytter I A-satellitten via kundekontrakter med BT.

1. Progamleverandoer X, som lejede adskillige transpondere paa Astra, I A anfoerte, at »Det vigtigste punkt, der blev rejst paa moedet [(med Kommissionens repraesentanter)], er X's utilfredshed med 'sammenlaegningen' af tjenesterne i aftalen med . . . BT . . .« . . .»Mangelen paa gennemsigtighed i uplink- og transponder-pakken er en vigtig indvending«; »X indgik ene og alene en aftale med BT, fordi X ikke havde noget alternativ ... Grunden hertil er, at BT opnaaede eneret til at markedsfoere en raekke transpondere paa Astra-satellitten til kunder i Det Forende Kongerige«; »Som koeber ville X have foretrukket at handle med SES«.

2. Programleverandoer Y anfoerte, at han ville have foretrukket to kontrakter, fordi der saa ville have vaeret mulighed for at forhandle om forskellige priser. Adskillige maaneder inden den endelige underskrivelse af en kontrakt med BT vedroerende to transpondere paa Astra I A, skrev Y til Oftel vedroerende »de store problemer, vi har med at faa konkurrerende pristilbud vedroerende tilraadighedsstillelse af satellitkapacitet med mellemstor sendestyrke . . .«; »Vi i Y har sammen med andre satellit-tv-selskaber opfordret Eutelsat og SES Astra til at fremsaette tilbud vedroerende til-raadighedsstillelse af en saadan kapacitet. Begge organisationer meddelte os, at vi skulle gaa gennem Britisk Telecom International«; »Det, der goer sagen vaerre for os, er, at BTI som en del af kontrakten om satellitkapacitet forlanger, at vi anvender deres jordstation-uplink-anlaeg ved Woolwich. Vi mener, at dette er at udnytte et monopol til at lave et forbundet salg«.

3. Programleverandoer Z anfoerte, at »vi anlagde det synspunkt, at det var bedre at handle med én person om den samlede kontrakt og tijeneste«. Ved vurderingen af denne udtalelse, tog Kommissionen foelgende i betragtning

- det forhold, at der ikke blev givet nogen begrundelse for, hvorfor dette synspunkt blev anlagt; med hensyn til den tekniske fordel ved at handle med én enhed var Z's foerste reaktion, med hensyn til hvem han ville kontakte i tilfaelde af problemer, at henvende sig til »SES«

- BT ejede 25 % af Z, da kundekontrakten blev indgaaet; alle vigtige beslutninger, saasom transponderleje, blev truffet enstemmigt af de tre aktionaerer.

4. Programleverandoer Q er et selskab uden for Det Forenede Kongerige, som allerede inden idriftsaettelse af Astra I A var tvunget til at lokalisere sine studier i London, fordi det ikke var klart, om televirksomheden paa Q's eget territorium ville levere uplink-tjenester til rumsegmentkapacitet paa Intelsat, hvorimod BT var rede til at levere denne tjeneste. Q anfoerte, at da han »allerede havde lokaliseret sine transmissioner til London, var British Telecom den eneste, som kunne stille Astra-kapacitet til raadighed«. Selv om Q anfoerer en raekke fordele ved en samlet kontrakt, ser hans udgangspunkt ud til at have vaeret, at kapacitet paa Astra kun kunne fremskaffes gennem BT; de fordele, som Q naevner, har aldrig vaeret bevist i praksis.

Parterne har anfoert, at der dengang ikke var kundeinteresse for separate tjenester, og at udtalelser, der fremsaettes af programleverandoererne nu, da markedsvilkaarene er aendret, ikke noedvendigvis afspejler, hvad de efterspurgte paa det tidspunkt, da aftalerne blev indgaaet. Det er rigtigt, at Kommissionen ikke har fundet tegn paa skrevne anmodninger fra kunderne til BT og SES om separate aftaler. Som BT bemaerkede under proceduren, havde BT imidlertid mundtlige diskussioner om Astra I A med programleverandoererne, foer aftalerne med SES blev indgaaet, hvilket dog ikke fremgaar af »den arkiverede korrespondance«. I et brev til Oftel, naevnt under nr. 2, udtalte en programleverandoer, at denne og andre havde ansoegt direkte hos SES om forsyning af satellitkapacitet, men var blevet henvist til at ansoege gennem BT. Under alle omstaendigheder ville kunderne ikke have kunnet indgaa separate serviceaftaler paa grund af § 3, stk. 1, i hovedaftalen, der bestemte, at »den tjeneste, der tilbydes kunderne, skal omfatte de transpondere, der falder ind under aftalen, og uplink-forbindelsen«.

SES har anfoert, at kunder, der har valgt langfristede kontrakter, har ment, at de ikke led skade ved samlede pakkeaftaler. Efter Kommissionens opfattelse var det imidlertid mere sandsynligt, at det, der var bestemmende for programleverandoerernes valg, var muligheden for at spare op til 50 %, hvis de valgte en langfristet kontrakt.

(29) Med hensyn til markedsfoeringen anfoerte parterne, at det var noedvendigt at kombinere deres respektive faerdigheder, ressourcer og erfaringer for at fremme anvendelsen af Astra-satellitten. BT, der havde adskillige aars erfaring i markedsfoering og tilraadighedsstillelse af satellittjenester til britiske programleverandoerer, skulle tage sig af kundesoegningen, mens SES's markedsfoeringsopgaver gik ud paa at fremme »detailhandelssiden«, herunder saavel fabrikanter af udstyr som seerne.

Kommissionen er ikke enig i, at SES ikke selv kunne have fundet kunder i Det Forenede Kongerige, uafhaengig af BT's markedsfoeringsindsats. Det samlede antal tv-programleverandoerer, der var interesseret i satellit-tv i Det Forenede Kongerige, var mindre end ti paa de tidspunkt, da joint venture-selskabet blev oprettet, og der er tilsyneladende ingen grund til, at SES's forretningsteam ikke selv kunne have soegt kontakt med disse potentielle kunder. En programleverandoer har faktisk anfoert, at SES's forretningsmaessige leder selv meget aktivt promoverede Astra-satellitten i Det Forenede Kongerige, adskillige aar foer den blev opsendt, og foer joint venture-selskabet blev oprettet. SES har anfoert, at dens indledende kontakter med kunder udelukkende blev omsat til bindende kontrakter med bistand fra BT. I betragtning af, at potentielle kunder allerede paa et tidligt tidspunkt var klar over, at de skulle handle gennem BT - lang tid foer de foerste kundekontrakter blev undertegnet - er det ikke muligt nu at fastslaa med tilbagevirkende kraft, om kunderne foelte, at BT's indblanding var noedvendig i denne henseende. Det skal imidlertid bemaerkes, at SES har solgt transpondere, der ikke er omfattet af joint venture-aftaler, direkte til programleverandoerer i en raekke lande, uden at der var behov for at indgaa et joint venture med den lokale televirksomhed.

BT's indblanding i »salget« af transpondere paa Astra-satellitten lettede utvivlsomt overfoerslen af BT's Eutelsat- og Intensat-kunder til Astra takket vaere bestemmelserne i joint venture-aftalen om »double-illumination« og foertidig opsigelse af bestaaende kundekontrakter. Adskillige kunder har imidlertid anfoert, at de tror, at den reduktion i satellitprisen, som kunne vaere opnaaet, hvis BT ikke deltog i Astra-satelliten, i hoej grad ville have udlignet de ekstraomkostninger, de skulle have afholdt, hvis der ikke var gratis »double-illumination«.

(30) »Detailhandels«-markedsfoeringen, som SES stod for, var en fortsaettelse af en aktivitet, hvor SES, ifoelge parterne, »allerede havde vaeret aktiv paa et pan-europaeisk grundlag, herunder Det Forenede Kongerige«, og som SES under alle omstaendigheder ville have viderefoert, ogsaa hvis der ikke var indgaaet aftaler med BT.

Konklusion

(31) Paa baggrund af ovenstaaende har Kommissionen konkluderet, at da aftalerne mellem BT og SES

- ikke medfoerte forbedringer og fordele paa det paagaeldende marked, og

-ikke var noedvendige for at sikre SES's adgang til markedet for tilraadighedsstillelse af rumsegmentkapacitet,

kan de anmeldte aftaler ikke opnaa fritagelse.

Under disse omstaendigheder er det ikke noedvendigt at undersoege, om de andre krav i artikel 85, stk. 3, er opfyldt.

C. Artikel 3 i forordning nr. 17

(32) Konstaterer Kommissionen, at der foreligger en overtraedelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85, kan den ved beslutning paalaegge de deltagende virksomheder at bringe de konstaterede overtraedelser til ophoer, jf. artikel 3 i forordning nr. 17. Dette indebaerer ikke alene ophoeret af de begraensede aftaler mellem parterne, men ogsaa ophoeret af begraensende virkninger, der beror paa kontrakter, som er indgaaet med udenforstaaende virksomheder i henhold til vilkaarene for de foernaevnte begraensede aftaler.

Efter at parterne i denne sag var blevet hoert i overensstemmelse med artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 17, gav de Kommissionen underretning om, at joint venture-aftalen mellem dem samt forskellige tillaegsaftaler og tillaegsdokumenter var blevet opsagt pr. 30. januar 1991; i henhold til bestemmelserne i opsigelsesaftalen vil bestaaende kundekontrakter forblive i kraft, hvorved transponderleje finder sted direkte fra SES til BT i stedet for at gaa gennem joint venture-selskabet; ved udloebet af disse kontrakter har BT ingen yderligere rettigheder med hensyn til de paagaeldende transpodere eller nogen andre paa Astra I A eller Astra I B.

(33) Opsigelsen af joint venture-aftalen sikrer parternes autonomi for fremtiden. De kundekontrakter, som BT indgik i henhold til joint venture-aftalerne, fortsaetter imidlertid med at vaere i kraft i medfoer af § 5, stk. 1 (i) i opsigelsesaftalen mellem parterne uden aendringer.

Disse kontrakter viderefoerer de af joint venture-aftalerne foelgende konkurrencebegraensende virkninger, fordi de kunder, som oenskede at udsende deres programmer via Astra I A satellitten, ikke fik noget valg med hensyn til at indgaa separataftaler om dels uplink-tjenester, dels transponsponderkapacitet. Desuden blev vilkaarene i disse kontrakter fastlagt af BT og SES i forbindelse med joint venture-arrangementerne, det vil sige under fordrejede konkurrencevilkaar. Dette betyder ikke, at kundekontrakterne ogsaa omfattes af artikel 85 stk. 1, alene paa grund af deres forbindelse med de begraensende horisontale aftaler. De begraensende virkninger, som disse kontrakter viderefoerer, kan kun ophaeves, naar kunderne faar ret til at aendre dem. Foelgelig maa de kunne vaelge fortsat at ville vaere bundet af de med BT indgaaende kundekontrakter, at opsige eller genforhandle dem. Med henblik herpaa skal BT og SES inden en maaned efter meddelelsen af denn beslutning meddele de programleverandoerer, der undertegnede kontrakter med BT om international tv-distribution via Astra I A-satellitten for den 30. januar 1991, at de - i en periode af fire maaneder efter at vaere blevet underrettet herom - har ret til, hvis de oensker det:

- at genforhandle kontrakten, eller

-opsige den med passende varsel.

Kunder, som vaelger at genforhandle eller opsige maa under alle omstaendigheder opnaa sikkerhed for, at uplink tjenester og brugen af responder-kapacitet fortsat vil blive ydet til dem i overgangsperioden.

Kundekontrakter, som kunden oensker skal fortsaette paa de oprindelige vilkaar vil kun blive konkurrencebegraensende, hvis de resulterer i udelukkelse af andre uplink-leverandoerer end BT. Imidlertid synes en saadan udelukkelse usandsynlig, naar der henvises til de gaeldende markedsvilkaar, herunder saerlig adgangen i Det Forenede Kongerige til uplink-forbindelser til Eutelsat- og Intelsat-rumsegmentkapacitet via SAO og yderligere ny rumsegmentkapacitet saasom Astra I B, som i mellemtiden er kommet til. Hvis der skulle fremkomme nye oplysninger, kan det blive noedvendigt at ivaerksaette en ny procedure, uafhaengigt af denne beslutning -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING: Artikel 1

Hovedaftalen af 17. december 1987 mellem Société européenne des satellites SA og British Telecommunications plc og alle hertil knyttede tillaegs-dokumenter og aftaler vedroerende de foranstaltninger, hvorved de to parter samarbejdede om faelles tilraadighedsstillelse af en tv-distributionstjeneste via satellit (samlet benaevnt »aftalerne«), udgjorde en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, frem til den 30. januar 1991, hvor disse aftaler blev bragt til ophoer. Artikel 2

Der kan ikke indroemmes fritagelse i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 3, for de i artikel 1 omhandlede aftaler for den periode, i hvilken de var i kraft. Artikel 3

Senest en maaned efter meddelelsen af denne beslutning skal British Telecommunications plc (BT) og Société européenne des satellites SA (SES) skriftligt give de tv-programleverandoerer, som indgik kontrakter med BT om tv-distributionsjenester via Astra I A-satellitten foer den 30. januar 1991, underretning om Kommissionens beslutning, saerlig artikel 1 og 2, og meddele dem, at de - i en periode af fire maaneder efter at vaere blevet underrettet herom - hvis de oensker det, er berettiget til

- at genforhandle betingelserne i disse kontrakter, eller

- at opsige disse kontrakter med passende varsel, givet af dem til BT, som paa sin side straks skal meddele SES, at et saadant varsel er givet.

Naar skrivelsen i henhold til naervaerende arikel 3 sendes til programleverandoererne inden for ovennaevnte frist paa en maaned, fremsendes samtidig en kopi heraf til Kommissionen. Artikel 4

Denne beslutning er rettet til:

a) British Telecommunications plc,

British Telecom Centre,

81 Newgate Street,

GB-London EC1A 7AJ.

b) Société Européenne des Satellites SA,

Château de Betzdorf,

L-6815 Luxemburg.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 23. december 1992.

Paa Kommissionens vegne

Leon BRITTAN

Naestformand

(1) EFT nr. 13 af 21. 2. 1962, s. 204/62.

(2) EFT nr. 127 af 20. 8. 1963, s. 2268/63.

(3) Artikel XVI a) i Eutelsat-konventionen.

I 1992 vedtog Eutelsat's Assembly of Parties en resolution, ifoelge hvilken kun de ikke-Eutelsat satellitsystemer, der leverer »reserverede tjenester«, vil vaere undergivet den fulde artikel XVI a) konsultationsprocedure.

(4) Cable & Satellite Express, 10. 7. 1992.