KOMMISSIONENS BESLUTNING af 29. maj 1996 om Forbundsrepublikken Tysklands planlagte støtte til Buna GmbH, Sächsische Olefinwerke GmbH, Leuna-Werke GmbH, Leuna-Polyolefine GmbH og BSL Polyolefinverbund GmbH (Kun den tyske udgave er autentisk) (Tekst af betydning for EØS) (96/545/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter i overensstemmelse med de ovennævnte artikler at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger (1), og

ud fra følgende betragtninger:

I

1. Den kemiske industri, der var grupperet i store »Kombinate« (konglomerater), var en af de største industrier i den tidligere Tyske Demokratiske Republik (DDR) og beskæftigede oprindelig 90 000 mennesker. Den var koncentreret inde i landet i området omkring Leipzig i Sachsen-Anhalt og Sachsen, hvor de fire største komplekser Buna, Sächsische Olefinwerke (SOW), Leuna og Chemie AG Bitterfeld beskæftigede 68 500 mennesker.

I juni 1990 etablerede regeringen for det tidligere DDR privatiseringsorganet Treuhandanstalt (THA), der fortsatte sine aktiviteter efter Tysklands genforening. THA omdannede de planøkonomisk styrede komplekser til aktieselskaber, der dog forblev indbyrdes afhængige med hensyn til forsyning af råvarer, basisprodukter, halvfabrikata og energi. De deraf følgende hindringer for en hurtig omstrukturering og privatisering af disse selskaber blev forstærket af det samtidige sammenbrud af de traditionelle afsætningsmarkeder.

De pågældende selskaber omfattede et stort antal ganske forskellige aktivitetsområder. Mange produktionsanlæg var forældede, helt nedslidte eller af urentabel størrelse. THA lukkede disse anlæg og forsøgte at opdele de resterende komplekser i mindre enheder, som ville være lettere at sælge.

Af de tre selskaber i Leipzig-området, Buna (i Schkopau), SOW (i Böhlen) og Leuna, var fabrikken Leuna Werke GmbH det største. Efter flere udskillelser, herunder udskillelsen af produktionen af polyethylen med lav densitet (LDPE) til det selvstændige Leuna-Polyolefine GmbH, blev de resterende aktiviteter samlet i en kemisk park.

Buna var et integreret kompleks med vægt på chlor- og olefinkemiprodukter. Af miljømæssige årsager blev THA tvunget til at lukke acetylenproduktionen, hvorved Buna blev gjort afhængig af ethylenkrakkeren i Böhlen med hensyn til dette væsentlige råstof. SOW i Böhlen og Buna blev forbundet med rørledninger, ligesom Leuna-Polyolefine blev i sin egenskab af ethylen-forbruger.

Som følge heraf gjorde disse tre fabrikkers afhængighed af produktionen af råmaterialer fra krakkeren (olefiner) i Böhlen, der forsyner Bunas aktiviteter i efterfølgende produktionsled i Schkopau og Leuna-Polyolefine i Leuna med ethylen, det påkrævet for THA at sigte mod en samlet privatisering.

2. På grundlag af dette polyolefinkoncept og efter flere fejlslagne privatiseringsforsøg fik banken Goldmann, Sachs & Co. til opgave at varetage søgning efter og forhandling med potentielle købere. I henhold til oplysninger fra Tyskland præsenterede Dow Chemical Company (Dow) en bæredygtig plan for en samlet omstrukturering af olefinkomplekset, der rummede perspektiver om levedygtighed på lang sigt, og til sidst var Dow den eneste, der bød på privatiseringen af de tre sammenhængende kemiske selskaber.

SOW's og Leuna-Polyolefines aktier blev overtaget af Buna med det formål efterfølgende at fusionere selskaberne i BSL Polyolefinverbund. Den 3. og 4. april 1995 blev privatiseringsaftalen mellem Dow og Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS) - der var efterfølgeren til THA - notarialt bekræftet. Denne kontrakt indebærer betydelige betalinger fra BvS til BSL, der langt overstiger den af Dow betalte pris for overtagelsen.

3. Mellem 1990 og 1995 påbegyndte og finansierede THA/BvS nogle påkrævede omstruktureringsforanstaltninger på de tre fabrikker og reducerede antallet af arbejdspladser i de tre selskaber fra 26 029 til 5 820 i januar 1995. Til trods for disse bestræbelser forblev tabene høje i denne periode, og disse tab blev også finansieret af THA/BvS.

II

1. Kommissionen foretog en generel vurdering af THA's indgreb i 1991 (beslutning af 26. september 1991) og igen i 1992 (beslutning af 8. december 1992). Den vurderede i 1995 de indgreb, som BvS og andre institutioner, der efterfulgte THA, havde foretaget (beslutning af 1. februar 1995). I disse beslutninger fastslog Kommissionen, hvilke af disse indgreb der almindeligvis udgør støtte, og bedømte foreneligheden heraf med fællesmarkedet. Under hensyn til, at THA's opgave med at ændre en planøkonomi til en markedsøkonomi savner fortilfælde, fandt Kommissionen, at finansieringen af de THA-ejede selskaber før privatiseringen kunne udgøre støtte, men en sådan støtte kunne, hvis visse betingelser var opfyldt, anses for forenelig med fællesmarkedet. Ligeledes kunne en privatisering til andre end den højestbydende i en åben udbudsprocedure eller til en negativ købspris indebære støtte. Beslutningerne fastslår, at støtte ydet af THA og BvS til finansiering og privatisering af store selskaber skal anmeldes i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, med henblik på en individuel bedømmelse; størrelsen af alle tre selskaber, Buna, SOW og Leuna, er betydeligt over tærskelværdierne i disse beslutninger.

2. Tyskland efterkom denne forpligtelse og informerede Kommissionen om følgende indgreb foretaget af THA før privatiseringen:

2.1. Buna:

Kommissionen godkendte de to første anmeldelser. Den første godkendelse (sag N 199/93 (2)) vedrørte garantier for et beløb på 445,5 mio. DM med henblik på at sikre de første investeringer og infrastrukturen og lån på 106,2 mio. DM for at sikre selskabets likviditet.

En yderligere godkendelse (sag N 449/93 (3)) vedrørte et lån på 220,2 mio. DM til miljø- og omstruktureringsforanstaltninger samt afskedigelse af medarbejdere på socialt acceptable betingelser.

En tredje anmeldelse vedrørte garantier på 1 232,1 mio. DM og lån på 276,8 mio. DM tillige med en omlægning af garantier på 288 mio. DM til et aktionærlån på samme beløb til finansiering af investeringer og dækning af tab i 1994 (sag N 375/94, efter indledningen af procedure C 61/94 (4)). Kommissionen godkendte omlægningen af garantierne til et aktionærlån tillige med et lån på 259,4 mio. DM og garantier på i alt 131,5 mio. DM med henblik på at sikre selskabets likviditet og finansiere miljømæssige investeringer, men indledte proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til den resterende investeringsstøtte på 1 143 mio. DM.

2.2. SOW:

Kommissionen godkendte garantier på 142,7 mio. DM og et lån på 92,2 mio. DM for at gøre det muligt for SOW at opfylde obligatoriske miljøkrav, til investeringer og infrastruktur og for at dække tab i 1993, der skyldtes overbemanding (sag N 466/93 (5)).

Da den tyske regering gav meddelelse om yderligere garantier for et beløb på 266,7 mio. DM og lån på i alt 400,1 mio. DM for at dække tab i 1994 og for at finansiere miljømæssige investeringer, besluttede Kommissionen ikke at rejse indsigelse mod dækningen af tabene på 92,2 mio. DM og støtten på 45,2 mio. DM, der var påkrævet for at opfylde de påbudte standarder, men at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til investeringsstøtten på 529,1 mio. DM i form af garantier på 261,7 mio. DM og lån på 267,4 mio. DM (sag N 376/94, efter indledningen af procedure C 62/94 (6)).

2.3. Leuna:

Kommissionen besluttede ikke at rejse indsigelse mod garantierne på 30,1 mio. DM til finansiering af miljømæssige investeringer, men indledte proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til et aktionærlån på 146,3 mio. DM til dækning af tab i første halvår af 1993 og garantier på i alt 405,8 mio. DM (230,5 mio. DM til finansiering af investeringer og 175,3 mio. DM til dækning af tab i andet halvår af 1993; sag NN 103/93, efter indledningen af procedure C 4/94 (7)).

Proceduren blev udvidet til at omfatte en senere ydet garanti på 266,2 mio. DM for en investeringskredit for 1994. Samtidig godkendte Kommissionen omlægningen af de garantier, der var i brug på det tidspunkt, til aktionærlån og afsluttede proceduren om aktionærlånene på i alt 321,6 mio. DM, der var blevet anvendt til dækning af tab i 1993 (sag NN 56/94, der indgik i C 4/94 (8)).

3. Kommissionen indledte den ovenfor nævnte første procedure med hensyn til investeringsstøtten til Leuna, fordi den havde konstateret, at THA's privatiseringsbestræbelser med hensyn til dette selskab endnu ikke havde ført til resultater. Kommissionen medgav, at Buna, SOW og Leuna var indbyrdes afhængige selskaber, som aldrig ville kunne privatiseres individuelt. Kommissionen krævede derefter, at der blev udarbejdet en bæredygtig privatiseringsplan, der omfattede alle tre selskaber. Under proceduren og som del af anmeldelsen af den tredje støttetranche til Buna (sag N 375/94) og den anden støttetranche til SOW (sag N 376/94) blev en sådan privatiseringsplan fremlagt af Tyskland. Selv om planen som sådan var sammenhængende og baseret på flere undersøgelser foretaget af eksterne eksperter, frygtede Kommissionen stadig, at støtten kun ville tjene til at opretholde eller endda skabe urentable strukturer, hvortil THA aldrig ville kunne finde en køber, og som også fremover ville være afhængige af støtte. Der blev derfor indledt procedurer med hensyn til den af THA foreslåede yderligere støtte til Buna og SOW, og uafhængige eksperter blev anmodet om at foretage en undersøgelse med det formål at bistå Kommissionen i dens vurdering. Kommissionen indtog samme standpunkt, da den vurderede den anden støtte til Leuna (NN 56/94).

Under disse procedurer fremførte Tyskland sit synspunkt om, at rentabilitet kunne opnås, og beviste dette som nævnt ovenfor ved at fremlægge en samlet privatiseringsplan. Tyskland understregede også, at forsinkelser i udførelsen af nødvendige omstruktureringsinvesteringer ville forlænge perioden med tab og derved forøge den samlede støtte. Tyskland fremhævede endvidere disse selskabers særlige situation, der skyldtes den tidligere deling af Tyskland.

Ingen tredjepart fremkom med bemærkninger under den oprindelige procedure vedrørende støtten til fordel for Leuna. Under procedurerne vedrørende støtten til Buna og SOW modtog Kommissionen indlæg fra tre andre producenter af kemiske produkter og fra en national sammenslutning af kemiske industrier. Disse bemærkninger, der understøttede Kommissionens opfattelse, da den indledte proceduren, og som også understregede, at yderligere støtte ville blive tildelt med henblik på privatiseringen af disse selskaber (se nedenfor), blev meddelt Tyskland med henblik på kommentarer.

4. I maj 1995 blev Kommissionen af Tyskland underrettet om støtten i forbindelse med privatiseringen af Buna, SOW og Leuna-Polyolefine (sag N 467/95). Kommissionen blev også underrettet om visse påkrævede investeringer i Buna og SOW, der skulle foretages straks, og hvis finansiering var blokeret som følge af procedure C 61/94 og C 62/94. Endelig blev Kommissionen underrettet om saneringen af Bunas og SOW's regnskaber pr. 31. december 1994 (sag NN 2/95 og NN 3/95). I juni 1995 besluttede Kommissionen at udvide procedure C 4/94, C 61/94 og C 62/94 til også at omfatte støtte ydet inden for rammerne af privatiseringen (støtten er nærmere beskrevet i kapitel III). Kommissionen var navnlig i tvivl om, hvorvidt dens principper for tildeling af støtte til omstrukturering blev respekteret, nemlig nødvendigheden af rentabilitet på lang sigt for de pågældende selskaber, undgåelse af urimelige konkurrencefordrejninger og begrænsning af støtten til et absolut minimum.

Kommissionen kunne afslutte procedure C 61/94 vedrørende en presserende miljømæssig investering på 67,7 mio. DM i Buna og procedure C 62/94 vedrørende en presserende miljømæssig investering på 173,1 mio. DM i SOW. Kommissionen kunne endvidere godkende eftergivelsen af Bunas gæld til THA pr. 31. december 1994 på 1 441,4 mio. DM og SOW's gæld på 312 mio. DM. Yderligere eftergivelser på 191,1 mio. DM vedrørende Buna og 74 mio. DM vedrørende SOW samt kapitaltilførsler til disse selskaber på henholdsvis 151 mio. DM og 61 mio. DM blev lagt til beløbene omfattet af procedure C 61/94 og C 62/94 (9). Denne beslutning blev meddelt Tyskland ved brev af 14. juli 1995.

Under de udvidede procedurer fremkom Tyskland med oplysninger i breve af 30. juni, 14. juli, 8. august, 29. august, 5. september, 7. september og 10. oktober 1995 og på møder den 23. juni, 10. juli, 16. august og 30. august 1995.

En anden medlemsstat og tre selskaber i andre medlemsstater fremlagde skriftlige oplysninger under de udvidede procedurer til støtte for Kommissionens standpunkt som udtrykt i den skrivelse, hvormed proceduren blev udvidet. Disse bemærkninger blev meddelt Tyskland med henblik på kommentarer. Dow fremkom også med skriftlige oplysninger og deltog i det andet og tredje af ovennævnte møder.

III

1. Den notarialt bekræftede privatiseringskontrakt mellem BvS og Dow af 3. og 4. april 1995 opregner alle de økonomiske midler, som BvS stiller til rådighed for privatiseringen af BSL. Disse midler blev sammenfattet i den offentliggjorte udvidelse af proceduren (10) som følger:

>TABELPOSITION>

Den totale finansiering eksklusive de åbne kompensationsbetalinger blev derfor angivet til 11 597,5 mio. DM ved procedureudvidelsen. Privatiseringskontrakten indeholder suspensive bestemmelser om Kommissionens godkendelse i henhold til Rådets forordning nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (11) og i henhold til EF-traktatens artikel 93.

2. Følgende støtte er også omfattet af proceduren:

2.1. En garanti til Leuna vedrørende investering af 266,2 mio. DM i første halvår af 1994 og et aktionærlån på 230,5 mio. DM vedrørende investering i 1993.

2.2. Støtten på 529,1 mio. DM til SOW i form af garantier på 261,7 mio. DM for investeringskreditter og rentebærende lån på 267,4 mio. DM, over for hvilken Kommissionen allerede i slutningen af 1994 havde indledt proceduren efter artikel 93, stk. 2 (se kapitel II, betragtning 2.2), er omfattet af det beløb, der er dækket af eftergivelsen af udestående gæld i forbindelse med privatiseringen (se tredje led i oversigten i betragtning 1).

2.3. Det samme gælder for investeringsstøtten på 1 143 mio. DM til Buna (se kapitel II, betragtning 2.1), der også blev frafaldet inden for rammerne af privatiseringen.

2.4. Et beløb på 477,1 mio. DM udgør de poster i saneringen af Bunas og SOW's regnskaber pr. 31. december 1994, som Kommissionen ikke godkendte før privatiseringen (se kapitel II, betragtning 4); dette beløb er også omfattet af eftergivelsen inden for rammerne af privatiseringen.

3. Under proceduren fremkom Tyskland med følgende præciseringer og ændringer af omstruktureringsplanen, der påvirker støttebeløbene inden for rammerne af privatiseringen sammenlignet med situationen, før proceduren blev indledt:

- Beløbet på 44 mio. DM til rådgivningsvirksomhed udgør ikke støtte til et af selskaberne. Det omfatter interne udgifter for BvS i forbindelse med privatiseringsbestræbelserne og bestræbelserne på at forvalte kontrakten

- miljøudgifterne er blevet maksimeret til 1 mia. DM. Hvis denne grænse skulle blive overskredet på grund af erstatninger for forureningsskader opstået efter den 1. juli 1990, vil Kommissionen blive underrettet af Tyskland i tide i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3.

I Kommissionens generelle beslutninger om THA's og BvS' indgreb, omtalt i betragtning 1, kapitel II, fastlagde Kommissionen, at en miljømæssig skadesløsholdelse for forurening opstået før 1. juli 1990 ikke udgør støtte. Kommissionen var af den opfattelse, at selskaberne i de nye delstater ikke kan gøres ansvarlige for den forurening, de forårsagede under det tidligere østtyske styre, da de ikke havde nogen som helst indflydelse herpå. Kommissionen er enig med Tyskland i, at langt størstedelen af den forurening, som fabrikkerne tilhørende BSL har forårsaget, skete før 1. juli 1990, og at størstedelen af beløbet på 1 mia. DM således ikke udgør støtte. Kommissionen accepterer også Tysklands synspunkt, at det ikke er muligt at kvantificere den resterende del, der udgør støtte.

- Med hensyn til de åbne, eventuelle yderligere omkostninger i forbindelse med en alternativ rørledning, der er fastsat i den oprindelige anmeldelse, har Tyskland meddelt, at sådanne yderligere omkostninger ikke vil opstå. Hvis yderligere støtte alligevel skulle blive nødvendig, vil Kommissionen blive underrettet i tide i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3.

- Dows investeringsprogram, således som det er fastlagt i privatiseringskontrakten, giver mulighed for BvS' finansiering af investeringer på op til 3 436 mio. DM. Dette beløb indeholder imidlertid et beløb på 201,5 mio. DM til investeringer godkendt af Kommissionen i henhold til tidligere beslutninger. Yderligere investeringer på 459 mio. DM blev under proceduren tilføjet omstruktureringsprogrammet tillige med en tilsvarende yderligere investeringsstøtte på 384 mio. DM. Derimod blev et beløb på 150 mio. DM til opførelsen af et anilinanlæg fjernet fra den del af Dows plan, der blev finansieret af BvS. Fra det resterende investeringsmaksimum, der kan ydes af BvS, skal trækkes et beløb, der vil blive tildelt i henhold til andre støtteprogrammer i Tyskland, der er godkendt af Kommissionen. Selv om der endnu ikke er truffet beslutning herom, har to delstater stillet en støtte på 483 mio. DM i udsigt i henhold til programmer godkendt af Kommissionen (12).

Proceduren omfatter derfor kun investeringsstøtte inden for rammerne af Dows investeringsprogram på op til 2 985,5 mio. DM, hvis forenelighed med fællesmarkedet skal undersøges af Kommissionen.

Omstruktureringsprogrammet, som det er ændret af Tyskland, består af følgende investeringer:

>TABELPOSITION>

Investeringer til et beløb af 2,65 mia. DM er sikret ved en kontraktmæssig bod på 20 % af differencen mellem dette beløb og det lavere beløb, der faktisk investeres.

- Omkostningerne for eksisterende projekter iværksat af BvS, og som ikke er del af den plan, som Dow har fremlagt, vil - i modsætning til tidligere beregninger - kun beløbe sig til 245 mio. DM. Med undtagelse af 33,8 mio. DM vedrørende Buna og 16,4 mio. DM vedrørende Leuna er dette beløb blevet godkendt i tidligere beslutninger.

- På Kommissionens forespørgsel meddelte Tyskland, at eventuelle kompensationsbetalinger til Dow på op til 70 mio. DM i tilfælde af ophævelse fra kontrakten ville blive anmeldt separat, hvis en sådan situation skulle opstå.

- Med hensyn til den åbne støtte til kraft og damp meddelte Tyskland Kommissionen, at støttebeløbet ville udgøre 162 mio. DM som del af en cashflow-kompensation ud over de 804 mio. DM, der er den nuværende værdi af kraft- og dampkompensationsbetalinger i henhold til artikel 15 i privatiseringskontrakten. Efter flere drøftelser meddelte Tyskland Kommissionen, at man ville genforhandle kontrakten med Dow med henblik på at reducere cashflow-kompensationen med 162 mio. DM og udelade bestemmelsen om kraft- og dampkompensationsbetalingerne.

- Tyskland meddelte yderligere Kommissionen, at eftergivelsen af udestående gæld den 1. juni 1995 ville beløbe sig til 1 466,55 mio. DM under hensyn til, at Kommissionen kun havde tilladt en del af den ansøgte eftergivelse pr. 31. december 1994.

- Tyskland meddelte Kommissionen, at kompensationen for strukturelle mangler efter omstruktureringen på 440,5 mio. DM ville blive reduceret til 96 mio. DM til drift af et miljøovervågningssystem.

4. Det totale beløb af den resterende støtte til BSL omfattet af proceduren beløber sig således til maksimalt 9 556,22 mio. DM. Dette beløb inkluderer 1 mia. DM for miljøskader, hvoraf størstedelen ikke udgør støtte. Der blev fastsat en øvre grænse for åbne betalinger.

5. Der er konkurrence mellem producenterne af kemiske produkter, og disse produkter bliver solgt mellem medlemsstaterne, som det er veldokumenteret i handelsstatistikkerne. BSL vil ikke blot fortsætte med at producere nogle af de halvfabrikata, der fremstilles af Buna, SOW og Leuna, men vil også producere nye derivater som led i den integrerede struktur, der følger af omstruktureringen. Virkningerne af planen på Dows kapacitet for de forskellige produkter og dets markedsandel fremgår af kapitel IV, betragtning 6.5.

Økonomisk støtte til virksomheder styrker deres position i forhold til andre, der konkurrerer med dem inden for fællesmarkedet og EØS. Når dette sker, må en sådan støtte anses for at fordreje konkurrencen med disse andre virksomheder.

EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, fastlægger princippet om, at støtte med visse heri angivne karakteristika er uforenelig med fællesmarkedet.

IV

1. Af de undtagelser i artikel 92, stk. 2, til princippet om, at støtte, der har de i artikel 92, stk. 1, angivne karakteristika, er uforenelig med fællesmarkedet, er undtagelserne i litra a) og litra b) ikke anvendelige i dette tilfælde, når beskaffenheden af og formålet med støtten tages i betragtning, og de blev under alle omstændigheder heller ikke påberåbt af Tyskland.

2. Artikel 92, stk. 2, litra c), om støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, i det omfang de er nødvendige for at opveje de økonomiske ulemper, som denne deling har forårsaget, blev imidlertid påberåbt af Tyskland. Selv om Tyskland har været genforenet siden 3. oktober 1990, kan det hævdes, at de nye delstaters økonomi stadig lider under konsekvenserne af den tidligere deling, som f.eks. tab af traditionelle leverandører og afsætningsmuligheder, stadig mangelfuld transportinfrastruktur osv. Det er Kommissionens opfattelse, at undtagelsen i artikel 92, stk. 2, litra c), skal fortolkes snævert, navnlig hvad angår nødvendigheden af en sådan støtte, der derfor skal begrænses til det minimum, der måtte være nødvendigt for at kompensere for de særlige resterende ulemper, der er forårsaget af den tidligere deling. Vanskeligheder, som virksomheder i det tidligere DDR står over for som følge af, at de efter genforeningen skal leve op til konkurrenterne i fællesmarkedet og i EØS-området, kan ikke betragtes som ulemper, der er forårsaget af den tidligere deling af Tyskland. En sådan støtte skal snarere vurderes på basis af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), der omtales nedenfor. Kommissionen bemærker også, at selv om Tyskland påberåber sig anvendelsen af artikel 92, stk. 2, litra c), på den i kapitel III omhandlede støtte, har man ikke overbevisende godtgjort, at den samlede støtte eller dele heraf er begrænset til, hvad der er nødvendigt for at kompensere for de økonomiske ulemper, der er forårsaget af den tidligere deling af Tyskland (se endvidere betragtning 8.2).

3. Traktatens artikel 92, stk. 3, angiver den støtte, der kan anses for forenelig med fællesmarkedet. Foreneligheden med traktaten skal vurderes på baggrund af forholdene i fællesmarkedet og i EØS og ikke i en enkelt medlemsstat. For at bibeholde et velfungerende fællesmarked og for at tage hensyn til principperne i artikel 3, litra g), skal undtagelserne fra princippet i artikel 92, stk. 1, der er angivet i artikel 92, stk. 3, således fortolkes snævert ved vurderingen af ethvert støtteprogram eller enhver individuel støtteforanstaltning.

Undtagelserne finder navnlig kun anvendelse, hvis Kommissionen mener, at såfremt støtten ikke blev ydet, ville markedskræfterne alene bortset fra støtte ikke være tilstrækkelige til at formå modtagerne til at handle på en sådan måde, at en af de tilsigtede målsætninger opfyldes.

Anvendes undtagelserne på tilfælde, der ikke bidrager til opfyldelsen af en sådan målsætning, eller er støtten ikke nødvendig til dette formål, vil det indebære, at industrier eller virksomheder i visse medlemsstater får uberettigede fordele, og at samhandelsvilkårene medlemsstaterne imellem bliver påvirket og konkurrencen fordrejet, uden at det vil kunne retfærdiggøres ud fra de fælles interesser, der henvises til i artikel 92, stk. 3.

4. Heller ikke undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra b), kan anvendes i denne sag. Det er korrekt, at den tyske genforening har haft en negativ indvirkning på den tyske økonomi. Dette er dog ikke i sig selv tilstrækkeligt til at anvende artikel 92, stk. 3, litra b), på et støtteprogram, og slet ikke på et ad hoc støtteprogram, da der kræves en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi, hvilket skal bedømmes i fællesskabssammenhæng. Sidste gang Kommissionen godkendte, at et støtteprogram afhjalp en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi, var i 1991, da støtte til et privatiseringsprogram i Grækenland (13) blev godkendt. I den beslutning bemærkede Kommissionen, at privatiseringsprogrammet var en integreret del af de foranstaltninger, der var fastsat i henhold til Rådets beslutning 91/136/EØF (14) vedrørende forbedring af hele den nationale økonomi. Tyskland befinder sig klart i en anden situation.

Den pågældende støtte kan ikke anses for at udgøre støtte til et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse, og Tyskland er heller ikke fremkommet med argumenter til støtte herfor.

5. Undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a), om støtte med henblik på at fremme den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse, og i artikel 92, stk. 3, litra c), om støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller visse økonomiske regioner kan udgøre retsgrundlaget for bedømmelsen af de pågældende støtteforanstaltningers forenelighed med fællesmarkedet.

Kommissionen besluttede i januar 1994, at de nye delstater tilhører de områder, der har behov for hjælp i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) (sag 464/93), og Kommissionen tager hensyn hertil i denne beslutning.

Med hensyn til spørgsmålet, om undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra c), kan finde anvendelse, bør det erindres, at Kommissionen i sine beslutninger om THA og THA's efterfølgere, der er omtalt i kapitel II, tog i betragtning, at THA's opgave - at støtte overgangen fra planøkonomi til markedsøkonomi - er uden fortilfælde i Fællesskabets historie. Kommissionen inddrog også de alvorlige sociale og økonomiske problemer i de fem nye delstater og Østberlin i sine overvejelser.

Kommissionen fastslår, at i 1990 var selskaberne og dele af disse selskaber helt urentable på grund af det store antal forældede anlæg og de høje driftsomkostninger. Integrationen af produkter og produktionsprocesser og fabrikkernes indbyrdes afhængighed gjorde det kun muligt at bevare en kemisk industri på dette sted, hvis kerneaktiviteterne i Buna, SOW og Leuna LDPE kunne blive privatiseret som én polyolefinenhed og andre aktiviteter udskilt og privatiseret separat. Det var klart fra begyndelsen, at store investeringer var nødvendige, og at driften i de første år ville resultere i tab, som ingen privat investor ville være rede til at dække alene. Dow var den eneste investor, der efter flere udbudsrunder fremlagde en sammenhængende plan for en fuldstændig privatisering af polyolefinaktiviteten med udsigt til rentabilitet på lang sigt, og som således var villig til at fortsætte den omstrukturering, THA og BvS havde påbegyndt.

Det er Kommissionens opfattelse, at den investeringsstøtte og tabskompensation, der blev påbegyndt af THA og videreført af BvS før privatiseringen, og som er genstand for denne procedure, skal bedømmes sammen med den omstruktureringsstøtte, der ydes i henhold til den privatiseringskontrakt, DOW har udarbejdet. For begge former for støtte kræver Kommissionen, at der foreligger en tilfredsstillende omstruktureringsplan. Den af Dow fremlagte privatiseringsplan, der er baseret på de eksisterende krakker- og chlorkapaciteter, og som har som mål at forbedre værditilvæksten på grundlag af olefiner, blev beskrevet i punkt II i udvidelsen af proceduren (15).

Kommissionen besluttede at lade Dows plan og de grundlæggende betingelser, hvorpå den var baseret, analysere af uafhængige konsulenter, der fandt dem velfunderede. I denne beslutning har Kommissionen taget passende hensyn til den grundige rapport, der er udarbejdet af dens konsulenter.

Konsulenterne bekræftede, at Dow er en egnet partner for BSL på grund af selskabets erfaring og knowhow med hensyn til chlorproduktion og produktionen af olefiner og derivater heraf. Desuden kan Dow udnytte en betydelig synergieffekt inden for markedsføring, og Dows eget behov for anilin og akrylester er af stor fordel for BSL.

6. Investeringer

6.1. Koncentrationen af krakkerkapaciteten i Böhlen og opgraderingen af chlorkapaciteten til et konkurrencedygtigt niveau, der er grundlaget for Dows planer, blev iværksat af THA og BvS før privatiseringen. Det udestående problem med at sikre råvareforsyningen til krakkeren til konkurrencedygtige priser blev løst ved hjælp af planen om at bygge en rørledning fra Rostock til Böhlen. Dette nødvendiggjorde også ny lagerkapacitet for ethylen samt nye rørledninger til saltopløsninger og propylen til Buna.

6.2. Med hensyn til derivaterne var efterspørgslen utilstrækkelig til at absorbere den eksisterende ethylen-, propylen-, chlor- og benzenkapacitet i de produktionsanlæg, der kunne opgraderes; kun butadienkapaciteten kunne udnyttes fuldt ud. Da transport til andre anlæg ville have indebåret store omkostninger, analyserede Dow mulighederne for, herunder i form af nye anlæg, at afbalancere produktionen og forarbejdningen af nøgleråstofferne ved mindst mulige logistikomkostninger og under passende hensyntagen til de centrale eksisterende aktivitetsområder i BSL og Dow. Denne fuldstændige integration af videreforarbejdningen af alle produkter på det første forarbejdningstrin er også ifølge konsulenterne en grundforudsætning for, at produktion, der er placeret inde i landet, kan blive konkurrencedygtig. Kun for færdigproducerede produkter i fast form som gummi, PVC og polyethylen er forsendelse over land på afstande på 200 til 500 km almindelig, hvilket ifølge denne nye plan også vil være tilfældet for BSL. Under hensyntagen til kriterierne for profitmaksimering over en udvalgt periode på 13 år og kostminimering (anlægs-, drifts- og salgsomkostninger) har Dow ifølge konsulenterne foreslået en optimal konfiguration for de tre anlæg. Næsten ingen af de planlagte projekter kan tages ud af selskabets plan, uden at målet om rentabilitet efter omstruktureringen bringes i fare. Ifølge konsulenterne kan der kun sættes spørgsmålstegn ved nødvendigheden af anilinproduktionen og det forbundne dealkyleringsanlæg. Under proceduren blev der også sat spørgsmålstegn ved anilinanlægget af tredjemand.

Dow bemærkede under proceduren, at produktionen i Böhlen af anilin er en vigtig og nødvendig del af virksomhedens plan. Selskabet fremførte også, at BSL's totale anilinproduktion er nødvendig til dækning af Dows eget behov i Stade. Dow forventede, at der ikke blev solgt anilin til tredjemand, og at Dow ville fortsætte med at købe anilin til sin MDI-produktion i Estareja i Portugal fra Anilina de Portugal, der således ikke ville blive påvirket heraf.

På anmodning fra Kommissionen om at fremkomme med kommentarer til produktionen af anilin bemærkede Tyskland, at den samlede mængde anilin, der blev produceret i Böhlen, ville blive transporteret til Dows MDI-anlæg i Stade i Niedersachsen. Da anilin er et derivat af benzen, kunne man i princippet overveje at transportere benzen til Stade og opføre et anilinanlæg der. Tyskland påpegede imidlertid, at benzen er mere eksplosivt end anilin, og at det tilhører klasse 3 for stoffer, der er skadelige for grundvandet, hvorimod anilin tilhører den mindre skadelige, men stadig farlige klasse 2. Grundet den højere værditilvækst ved anilin-produktion er det mere økonomisk at transportere dette stof over lange afstande end benzen. Desuden er den nødvendige ammoniakforsyning til anilinproduktionen nærmere i Böhlen end i Stade. Alternativer til anilinproduktionen, som f.eks. produktion af phenol, er ikke mulige, da der er mangel på propylen, og fordi et phenolproduktionsanlæg ikke ville kunne udnytte produktionen af brint. Det vil heller ikke være hensigtsmæssigt at sælge benzen til andre, da der ikke eksisterer nogen lokal efterspørgsel efter dette produkt, og det derfor skulle transporteres til Rotterdam eller endnu længere væk.

Konsulenterne anså argumenterne fra Tyskland og Dow for berettigede, da alle alternativer til anilinanlægget ville være mindre attraktive rent økonomisk, reducere cashflowet og dermed påvirke projektets rentabilitet.

Kommissionen tilsluttede sig sine konsulenters opfattelse, at dealkyleringsanlægget og anilinanlægget udgør en vigtig og nødvendig del af Dows plan, men var også enig med sine konsulenter i, at det ikke er vigtigt, at anlinanlægget bygges i Böhlen, selv om de alternative placeringsmuligheder ville være mindre attraktive rent økonomisk. Kommissionen konkluderede, at nødvendigheden af støtte ud over de regionale tilskyndelsesforanstaltninger, der findes i Tyskland, ikke var blevet overbevisende påvist med hensyn til anilinanlægget i Dows plan.

Ved brev af 10. oktober 1995 meddelte Tyskland Kommissionen, at omkostningerne til anilinanlægget, der beløb sig til 150 mio. DM, ville blive udeladt i den del af Dows plan, der støttes af BvS. I forbindelse med privatiseringen kunne der derfor ikke tildeles nogen investeringsstøtte eller cashflow-kompensation til opførelsen af et anilinanlæg.

Kommissionen bemærker, at prisen på anilinanlægget anslås til 227 mio. DM i bilag 7 til privatiseringskontrakten. Forskellen mellem dette beløb og de 150 mio. DM, som Tyskland har fratrukket i planen, udgøres af følgende poster:

- 27 mio. DM for et salpetersyreanlæg

- 35 mio. DM for et nitrobenzenanlæg, og

- 15 mio. DM for et spildevandsanlæg.

Både salpetersyreanlægget og nitrobenzenanlægget er nødvendige for at forarbejde benzen til nitrobenzen, der kan forarbejdes til anilin. De to pågældende anlæg tjener intet andet formål. Kommissionen er af den opfattelse, at Tyskland ikke har påvist, at disse to anlæg er vigtige og nødvendige for komplekset, når det tages i betragtning, at anilinanlægget er blevet fjernet fra Dows plan. Følgelig er der ikke blevet anført en tilfredsstillende begrundelse for investeringsstøtten på 62 mio. DM, som Tyskland har i sinde at yde til disse anlæg.

Med hensyn til spildevandsanlægget bemærker Kommissionen, at flere andre anlæg end de anlæg, der er tilknyttet anilinproduktionen, vil få gavn heraf. Kommissionen anerkender derfor nødvendigheden af denne del af støtten, der beløber sig til 15 mio. DM.

Inden for rammerne af proceduren har en tredjepart også sat spørgsmålstegn ved investeringen i VCM- og PVC-anlæggene.

Kommissionen bemærker, at forbedringen af PVC-anlægget, der er anslået til at koste 46 mio. DM, ikke vil forøge produktionskapaciteten. Kommissionen bemærker også, at ifølge dens konsulenters forventninger vil denne kapacitet på 125 000 t/år kun udgøre 1,9 % af PVC-kapaciteten i Vesteuropa i år 2000, og at kapacitetsudnyttelsen i de næste ti år forventes at være over 89 %.

Heller ikke investeringen i VCM-anlægget medfører yderligere kapacitet. Buna havde et relativt stort og konkurrencedygtigt VCM-anlæg med en kapacitet på 330 000 t/år før lukningen af selskabets acetylenkrakker. Denne lukning medførte ubalance mellem chlorproduktionskapaciteten og VCM-kapaciteten; VCM-anlæggets meget lave driftsniveau vil blive afhjulpet af investeringen i en yderligere EDC-enhed. Kommissionens konsulenter anser denne afbalancering for meget vigtig for at sikre chlorlinjens økonomiske levedygtighed. Kommissionen bemærker, at Dow/BSL forventes at tegne sig for 4,8 % af VCM-kapaciteten i Vesteuropa i år 2000, og at kapacitetsudnyttelsen i de kommende ti år forventes at ligge over 89 %.

6.3. Kommissionen konkluderer, at investeringsprogrammet består af internt forbundne elementer, hvoraf alle er vigtige for at skabe det integrerede og levedygtige kompleks, der er foreslået af Dow. Ingen af disse elementer kan udelades eller ændres, uden at komplekset som helhed bringes i fare.

6.4. Kommissionen har også set på den kapacitetsudvikling, der følger af investeringsprogrammet. I 1990, da THA påbegyndte omstruktureringen af de pågældende selskaber, var den samlede olefinkapacitet i de nye delstater følgende:

>TABELPOSITION>

Denne samlede olefinkapacitet er efter 1990 blevet reduceret med 37,5 % til 450 kt/år i forbindelse med lukningen af krakkerne i Leuna og Buna, også selv om krakkeren i Böhlen blev opgraderet med 120 kt/år. Den totale krakkerkapacitet (C2-C4 og krakkerbiprodukter) vil endvidere blive reduceret med 12 % fra 918 kt/år til 808 kt/år. På grund af råvareforsyningen (LPG, propan, butan) har anlæggene i de efterfølgende produktionsled færre aromater og mindre pyrolysebenzin til rådighed. Denne kapacitetsreduktion udgør i konkurrenternes interesse en vis modvægt til støttens fordrejende virkning.

I Buna blev de ældre, mindre effektive og mere forurenende anlæg lukket. Andre produktionsenheder vil blive lukket senere, som f.eks. det eksisterende ethylenoxidanlæg med en kapacitet på 100 kt/år, propylenoxidanlægget med en kapacitet på 40/kt/år og anlægget til ekspanderet polystyren (12 kt/år).

Den planlagte kapacitetsudvidelse for derivater er, som det fremgår ovenfor, nødvendig for at forarbejde råmaterialerne og derved skabe og sikre selskabets konkurrenceevne. Dette er den uundgåelige konsekvens af det integrerede koncept, som Dow har foreslået. Det drejer sig hovedsagelig om udvidelse af benzenkapaciteten fra 75 kt/år til 122 kt/år og produktion af ætsemidler, samt indførelsen af yderligere kapacitet ved hjælp af nye anlæg til produktion af LLDPE (210 kt/år), PP (200 kt/år), VCM/EDC (300 kt/år), akrylsyre (90 kt/år), akrylester (93 kt/år), chloroxid og anilin (130 kt/år). Som nævnt ovenfor er anilinanlægget blevet udeladt af den af BvS støttede investeringsplan.

Opførelsen af et yderligere chloroxideringsanlæg vil muliggøre en fuldstændig kapacitetsudnyttelse af såvel det eksisterende chloranlæg som det eksisterende VCM-anlæg.

Opførelsen af det nye LLDPE anlæg baseret på Dows egen teknologi erstatter HDPE-anlægget, som THA havde planlagt skulle afbalancere ethylenkapaciteten i Böhlen med forarbejdningskapaciteten i Leuna og Buna. Dows valg passer bedre ind i produktsortimentet.

Ud over at skabe balance mellem udbud og efterspørgsel af ethylen måtte der også skabes balance for propylen. Dette skulle opnås ved at opføre polypropylenanlægget og akrylsyreanlægget. For også at integrere produktionen af akrylsyre i derivatproduktionen har Dow til hensigt at opføre endnu et akrylesteranlæg.

Dows program indbefatter også en udskiftning af det eksisterende aromatanlæg med nye C5-C9 anlæg og et pyrolysebenzin/destilleringsanlæg for at maksimere benzenproduktionen. Halvdelen af benzenproduktionen vil blive brugt i det nye anilinanlæg, der blev udeladt i Dows plan som støttet af BSL.

Med disse nye kapaciteter vil Dow være i stand til på stedet at videreforarbejde alle produkter på det første forarbejdningstrin, nemlig ethylen, propylen, butadien og chlor, der, selv om de produceres til konkurrencedygtige priser, kun kan transporteres til andre fabrikker med store omkostninger, hvorved de mister deres konkurrenceevne. Den af Dow valgte konfiguration frigør de produkter, der udbydes på markedet, fra deres væsentlige logistiske handicap ved at forøge deres værdi. Konfigurationen gør produkterne konkurrencedygtige ved hjælp af den bedst mulige integration. Hvis et led i denne kæde fjernes, vil kapacitet på det første forarbejdningsniveau forblive ledig, eller produktet vil skulle transporteres til andre anlæg, hvorved konceptets rentabilitet undergraves.

Kommissionen har også undersøgt, om kapacitetsudvidelsen og indførelsen af ny kapacitet vil føre til overkapacitet på fællesmarkedet eller vil finde sted i områder, hvor der allerede eksisterer en strukturel overkapacitet. Kommissionen mener, at ingen af anlæggene vil skabe overkapacitet, ligesom dens konsulenter heller ikke forventer, at der vil opstå strukturel overkapacitet i et af de pågældende produktområder, måske med undtagelse af anilin. Som nævnt ovenfor vil der ikke blive ydet støtte til anilinanlægget i henhold til privatiseringskontrakten.

Konsulenterne forventer følgende vækst i efterspørgslen i Vesteuropa mellem 1994 og 2000 og følgende kapacitetsudnyttelse i det sidstnævnte år:

>TABELPOSITION>

Heller ingen tredjemand har under proceduren påvist, at den pågældende støtte ville tjene til at skabe eller udvide kapaciteten på områder med strukturel overkapacitet.

6.5. Kommissionen har også vurderet virkningerne af den planlagte rationalisering og omstrukturering af det europæiske marked for petrokemikalier.

>TABELPOSITION>

Kommissionen kontrollerede foreneligheden af fusionen med Rådets forordning (EØF) nr. 464/89 og besluttede ikke at rejse indvendinger mod den (16).

6.6. Den samlede investering i løbende projekter ud over de oprindelige 3 816 mio. DM i Dows plan, som THA og BvS havde påbegyndt tidligere, og som kunne indføjes i Dows plan, beløber sig til 245 mio. DM, for så vidt angår Buna og SOW. Dette beløb består af anskaffelses- og opførelsesomkostninger på 70 mio. DM til investeringer, der er uforenelige med Dows plan, omkostninger på 159,6 mio. DM til EPS- (ekspanderet polystyren) og chloroxideringsanlægget og anlægget til produktion af umættet polyester samt dispergeringsanlægget til 14,1 mio. DM. Bortset fra et beløb på 33,8 mio. DM, som Kommissionen endnu ikke havde godkendt, var disse beløb blevet godkendt af Kommissionen i tidligere beslutninger (se kapitel II, betragtning 2.2 og 2.3). For Leuna-Polyolefine var et beløb på 16,4 mio. DM endnu ikke blevet godkendt af Kommissionen. For at forberede privatiseringen, sikre medarbejdernes sikkerhed og miljøet og for at reducere omkostningerne ved driften af forældede og uøkonomiske anlæg, havde det været nødvendigt for THA og BvS at påbegynde omstruktureringen, før der var fundet en investor. Foranstaltningerne var begrænset til det dertil nødvendige minimum.

6.7. Kommissionen har også vurderet, om den samlede investeringsstøtte egentlig er nødvendig for at gennemføre projektet, når man tager hensyn til, at der også vil blive ydet investeringsstøtte under regionale udviklingsprogrammer.

Da der også vil blive ydet andre former for støtte til dette projekt, skal spørgsmålet om nødvendigheden af hele investeringsstøtten ikke bedømmes isoleret. Det forekommer mere hensigtsmæssigt først at vurdere berettigelsen af hver enkelt form for støtte og derefter bedømme, om den samlede støttepakke er nødvendig.

6.8. Foreneligheden med fællesmarkedet af et beløb på 684,5 mio. DM af den investeringsstøtte, der er fastlagt i privatiseringskontrakten, skal ikke bedømmes i denne beslutning. Dette beløb består af 201,5 mio. DM til investeringer, der finansieres ved hjælp af garantier og lån, der allerede er godkendt af Kommissionen i tidligere beslutninger. Et beløb på 483 mio. DM af den foreslåede investeringsstøtte kan erstattes af støtte i henhold til regionale investeringsstøtteprogrammer, der er godkendt af Kommissionen. Kommissionen er bekendt med, at delstaterne Sachsen-Anhalt og Sachsen ikke har truffet endelig beslutning om at yde støtten. Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at investeringsstøtte i understøttede regioner først og fremmest skal ydes i henhold til støtteprogrammer, der er godkendt af Kommissionen til dette formål. Yderligere støtte, som den der er ydet af BvS, skal ikke træde i stedet for sådanne støtteprogrammer.

6.9. Kommissionen har også vurderet muligheden for, at Dow har overvurderet det investeringsbeløb, der er nødvendigt for at gennemføre omstruktureringen. Kommissionen bemærker, at investeringsstøtte kun vil blive ydet til investeringer, der faktisk er gennemført. Da BvS imidlertid som incitament betaler BSL 20 % af den del af dets potentielle bidrag, der ikke bliver anvendt, kunne Dow have en interesse i at fremlægge planer med forhøjede tal. Kommissionen bemærker i den forbindelse, at dens konsulenter er af den opfattelse, at Dows overslag er højt anslået. De går ud fra, at overslagene for anlæggene er 10-20 % for høje, men de medgiver, at der er en generel tendens i den kemiske industri til at angive investeringsoverslag for højt.

Tyskland bemærkede hertil, at den pågældende investering ikke finder sted på bar mark, men skal integreres i en eksisterende og stærkt indbyrdes afhængig gruppe af fabriksområder og i en igangværende produktionsproces, hvilket kan forøge investeringsomkostningerne. Den vanskelige integration af de enkelte individuelt forbundne elementer er forbundet med risici, som næppe kan anslås i planlægningsprocessen.

Kalkulationsmargener er uundgåelige ved planlægningen af sådanne anlæg, der involverer meget kompliceret procesteknologi og ukendte faktorer. For at muliggøre en nøjagtig kontrol af de omkostninger, der faktisk påløber, har BvS i privatiseringskontrakten inkluderet følgende kontrolmekanismer:

- I henhold til artikel 8, stk. 3, første afsnit, i privatiseringskontrakten bidrager BvS med sit kapitaltilskud på følgende måde: I perioden mellem den økonomiske overdragelsesdato og den 31. december 1995 betaler BvS BSL en rate på 250 mio. DM til helt nøjagtig angivne projekter.

- For hvert år af omstruktureringsperioden fra 1996 skal BSL senest den 7. november i det foregående kalenderår forsyne BvS med et investeringsbudget, hvori periodens budgetterede investeringer og type, omkostninger og finansiering af sådanne investeringer er angivet, og hvori alle eventuelle betydelige afvigelser fra omstruktureringsprogrammet er forklaret og begrundet kvalitativt og kvantitativt. Investeringsbudgettet skal indeholde en finansieringsplan med angivelse af de beløb, der skal finansieres af BvS, og en detaljeret angivelse af de respektive forfaldsdatoer for alle beløb, en opdateret samlet kalkulation og en opdateret projektplan for omstruktureringsprogrammet.

- I henhold til artikel 8, stk. 3, andet afsnit, i privatiseringskontrakten skal BSL sammen med investeringsbudgettet fremlægge en foreløbig investeringsrapport over for BvS med angivelse af de beløb, der faktisk er anvendt i de første tre kvartaler af den pågældende kalkulationsperiode, og som forventes anvendt i det resterende kvartal. Enhver difference mellem kapitaltilskuddene fra BvS og de beløb, der er anvendt på projektet, opregnet i den foreløbige investeringsrapport, skal modregnes i de kapitalindskud, BvS skal yde i den efterfølgende kalkulationsperiode.

- Herudover skal BSL for hver kalkulationsperiode sammen med årsregnskabet fremlægge en investeringsrapport med en detaljeret beskrivelse af gennemførelsen af de investeringer, der er forudsat i investeringsbudgettet, og de beløb, der faktisk er anvendt på disse investeringer. Investeringsrapporten vil blive revideret af BSL's revisorer. Eventuelle forskelle mellem beløbene angivet i den foreløbige investeringsrapport for den pågældende kalkulationsperiode og investeringsrapporten skal modregnes i de kapitalindskud, der skal ydes af BvS i den kommende kalkulationsperiode.

- I henhold til artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, i privatiseringskontrakten skal BSL på basis af investeringsrapporterne udarbejde en endelig rapport inden tre måneder efter omstruktureringsperiodens afslutning.

- I henhold til artikel 13, stk. 2, i privatiseringskontrakten skal BSL's årsbudget sammen med investeringsbudgettet og det opdaterede omstruktureringsprogram fremlægges på BSL's generalforsamling (med BvS som aktionær) i november til endelig godkendelse som et bindende udgangspunkt for dets gennemførelse og for investeringsbudgettet for næste regnskabsperiode (artikel 13, stk. 4).

- I henhold til artikel 14, stk. 2, første afsnit, i privatiseringskontrakten skal BSL efter udgangen af hvert kalenderkvartal for sine aktionærer (inklusive BvS) forelægge en kvartalsrapport, der kan danne grundlag for revision, og som bl.a. skal inkludere status på investeringsbudgettet med angivelse af anvendelsen af de midler, BvS har bidraget med.

- Revisionen af BSL's årsregnskab foretages i fællesskab af en af Dow udpeget revisor og en af BvS udpeget revisor (artikel 14, stk. 2, andet afsnit).

- Artikel 14, stk. 4, i privatiseringskontrakten fastsætter, at »Bundesrechnungshof« skal have ret til at gennemføre en særlig revision for hver kalkulationsperiode i henhold til § 104, stk. 1, nr. 3, sammenholdt med § 88 ff. i »Bundeshaushaltsordnung«.

Det er Kommissionens opfattelse, at BvS har indført de mekanismer, der er påkrævede for en omfattende detaljeret og vedvarende kontrol med investeringerne som aktionær og som financier af de nødvendige investeringer.

Endelig har BvS inkluderet en yderligere kontrolmekanisme gennem sit incitamentsprogram. Generelt er Kommissionen af den opfattelse, at et incitament til at begrænse investeringer - og således støtte forbundet med disse investeringer - til et absolut minimum bør godkendes. Under disse omstændigheder har Kommissionen ingen indsigelser mod princippet i incitamentet, især da BSL er forpligtet i henhold til privatiseringskontrakten til at reinvestere incitamentsbetalinger i det petrokemiske kompleks. Kommissionen kan imidlertid ikke godkende, at der foretages incitamentsbetalinger på marginen på 10 %, hvormed investeringsomkostningerne ifølge Kommissionens konsulenter mindst er overbudgetteret. Et incitament på 20 % kan derfor kun finde anvendelse på en reduktion i investeringen på mere end 10 %.

I denne sammenhæng har Kommissionen også taget den forklaring til efterretning, som Tyskland er fremkommet med om fortolkningen af bilag 8.3.4 til privatiseringskontrakten, der udelukker muligheden for betaling af incitamenter til BSL på grundlag af støtten på 483 mio. DM, som BvS ikke behøver betale på grund af betalinger i henhold til de støtteprogrammer, der allerede er godkendt af Kommissionen (se betragtning 6.8).

7. Cashflow-kompensation

7.1. I henhold til artikel 9 i privatiseringskontrakten skal BvS fuldt ud kompensere BSL for ethvert akkumuleret negativt cashflow i omstruktureringsperioden, dog maksimalt 2 650 mio. DM. BvS skal endvidere kompensere halvdelen af ethvert akkumuleret negativt cashflow ud over 2 650 mio. DM op til 3 650 mio. DM. Det maksimale beløb, som BvS vil kunne blive afkrævet i henhold til denne bestemmelse, beløber sig derfor til 3 150 mio. DM, i hvilket tilfælde Dow også må bidrage med 500 mio. DM.

I henhold til artikel 15, stk. 3, første afsnit, i privatiseringskontrakten skal en del af cashflow-kompensationsbetalingen anvendes til at subsidiere den pris, som BSL skal betale for kraft. Under proceduren blev denne post kvantificeret af Tyskland til 162 mio. DM. Som angivet i betragtning 8 i dette kapitel mener Kommissionen, at subsidieringen af energipriser, selv i en begrænset periode, ikke står i forbindelse med den pågående omstrukturering, og at en sådan støtte i princippet udgør en form for driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet. Som anført i kapitel 3, betragtning 3, har Tyskland under proceduren besluttet at trække denne del af den foreslåede støtte tilbage og meddelt, at privatiseringskontrakten vil blive ændret i overensstemmelse hermed. De foreslåede støttelofter omtalt ovenfor er således blevet reduceret med 162 mio. DM fra 2 650 til 2 488 mio. DM og fra 3 150 til 2 988 mio. DM.

7.2. Kommissionen har undersøgt denne kompensation i forhold til omstruktureringsprogrammet. På baggrund af sin erfaring med andre tilfælde af omstruktureringsstøtte mener Kommissionen, at en femårig omstruktureringsplan, der kan forlænges til syv år i tilfælde af uforudsete omstændigheder, er relativ lang. Det foreliggende tilfælde omfatter imidlertid vigtige investeringer i flere led i produktionskæden og i tre forskellige anlæg, hvilket indebærer, at der i tidsplanen skal tages hensyn til flaskehalsproblemer i produktionsprocessen. Under disse omstændigheder er omstruktureringsperiodens varighed på fem år berettiget. Hvis der skulle opstå uforudsete omstændigheder, som ville gøre det nødvendigt at forlænge omstruktureringsperioden ud over fem år, skal det på forhånd og i rette tid anmeldes til Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3.

Kompleksiteten i omstruktureringen indebærer også betydelig risiko for ekstraordinære tab i løbet af omstruktureringsperioden. Navnlig kan forsinkelser i opførelsen af rørledningen til Rostock forårsage betydelige ekstra transportomkostninger, så længe forsinkelsen varer. Andre vigtige faktorer, der sandsynligvis kan føre til tab i omstruktureringsperioden, er omkostningerne forbundet med overbemanding i betragtning af, at det overskydende personale gradvist vil blive reduceret fra 5 600 den 1. juni 1995 til 2 200 den 1. juni 1999. Det samme kan anføres i forbindelse med den urentable udnyttelse af de eksisterende anlæg, indtil de er blevet forbedret eller udskiftet. Risici ud over cashflow-kompensationen bæres af Dow.

7.3. Kommissionen har også undersøgt, om der er risiko for, at BSL kunstigt vil forøge sit tab for at opbruge den maksimale potentielle kompensation, at BSL vil videregive kompensationen til dets moderselskab, Dow, og at BSL vil benytte kompensationen til at sælge sine produkter til urimeligt lave priser.

Kommissionen bemærker, at privatiseringskontrakten indeholder et system af kvartalsrapporter samt revision af BSL's årsregnskaber. BSL har yderligere forpligtet sig til at forelægge BvS årsrapporter om sit økonomiske forhold til Dow og selskaber ejet af Dow. »Bundesrechnungshof« skal have ret til at foretage en særlig revision. Kommissionen bemærker også, at privatiseringskontrakten indeholder et incitament for BSL til ikke at opbruge hele cashflow-kompensationen op til det maksimale beløb på 2 650 mio. DM i form af en præmie på 33 % af det beløb, der ikke er blevet anvendt ved slutningen af omstruktureringsperioden.

Artikel 10 i privatiseringskontrakten og de tilhørende bilag, der alle er fremlagt for Kommissionen, indeholder de betingelser, hvorpå produkter, tjenesteydelser, licenser, teknisk assistance og lån gøres tilgængelige mellem selskaberne. Disse kommercielle betingelser er usædvanlige i deres opbygning, men de er ikke helt ualmindelige i forholdet mellem forbundne selskaber. Dette blev bekræftet af Kommissionens konsulenter. Den til kontrakten vedhæftede markedsførings- og salgsaftale indeholder bestemmelser, der udelukker muligheden for, at Dow som BSL's markedsførings- og salgsagent kan sælge BSL's produkter til urimeligt lave priser.

8. Energi

8.1. I artikel 15, stk. 1, i privatiseringskontrakten er det anført, at de eksisterende kraft- og dampkontrakter mellem Buna og Veba Kraftwerke Ruhr AG og Kraftwerk Schkopau GmbH (tilsammen VKR) skal genforhandles og ændres i betydeligt omfang. Indtil disse ændringer er gennemført, og for så vidt ændringerne ikke er tilstrækkelige til at opnå en rentabel udnyttelse af BSL, indeholder kontrakten fire bestemmelser, ifølge hvilke den pris, BSL betaler for køb af damp og kraft, skal subsidieres af BvS: Artikel 15, stk. 3, fastsætter en ikke-kvantificeret støtte af kraft- og damppriser i omstruktureringsperioden ud over den cashflow-kompensation, der er omtalt i betragtning 7 i dette kapitel. Artikel 15, stk. 4, giver - betinget af genforhandling - mulighed for yderligere støtte af kraft- og damppriserne i perioden efter omstruktureringen og indtil den 31. december 2014. Artikel 15, stk. 3, fastsætter sammenholdt med artikel 9, at en ikke-kvantificeret del af den cashflow-kompensation, der er omtalt i betragtning 7 i dette kapitel, også skal anvendes til at subsidiere kraftpriserne. Artikel 15, stk. 5, vedrører dækning for yderligere driftsomkostninger til dampforsyning.

8.2. I brev af 14. juli 1995, hvorved proceduren blev udvidet, og inden for rammerne af denne procedure indtog Kommissionen det standpunkt, at den ikke så nogen berettigelse for en sådan driftsstøtte. Energikontrakter forhandles mellem individuelle selskaber uden mulighed for statsstøtte til dækning af forskellen mellem det beløb, som køberen af energi er villig til at betale, og det beløb, udbyderen ønsker at modtage. Derudover har Tyskland ikke overbevisende påvist, at en sådan støtte af energipriserne er en følge af eller overhovedet forbundet med omstruktureringsprocessen. En sådan støtte kunne heller ikke anses for forenelig med fællesmarkedet i henhold til undtagelsen i traktatens artikel 92, stk. 2, litra c), da støtte til subsidiering af energipriser ikke er nødvendig for at kompensere for ulemper forårsaget af den tidligere deling af Tyskland. Denne opfattelse bekræftes af, at de eksisterende energikontrakter blev indgået efter Tysklands genforening, at VKR's kraftværk i Schkopau blev bygget efter genforeningen, og at Buna og Leuna eksisterede allerede før delingen af Tyskland.

8.3. Inden for rammerne af proceduren anførte Tyskland, at der ikke ville blive ydet støtte i henhold til artikel 15, stk. 4, i privatiseringskontrakten. Tyskland kvantificerede de andre tre åbne energistøttebeløb, der er beskrevet i betragtning 8.1, således: Den del af cashflow-kompensationen, der subsidierer energiomkostningerne efter artikel 15, stk. 3, og artikel 9 i privatiseringskontrakten, beløber sig til 162 mio. DM. Den yderligere kompensation for omkostningerne til kraft og damp efter artikel 15, stk. 3, og 15, stk. 5, i privatiseringskontrakten beløber sig til 804 mio. DM. Den samlede energistøtte vil således beløbe sig til 966 mio. DM.

8.4. Efter lange diskussioner, hvori også Dow og VKR deltog, accepterede Tyskland at trække forslaget tilbage og genforhandle privatiseringskontrakten, således at artikel 15, stk. 3, og 15, stk. 5, helt ville blive slettet, og cashflow-kompensationsbegrænsningerne ville blive reduceret med 162 mio. DM for at udelukke kompensationen.

Kommissionen konkluderer, at disse ændringer, som den ville kunne kontrollere i den genforhandlede privatiseringskontrakt, fuldt ud imødekommer dens oprindelige indsigelser.

9. Strukturelle mangler

9.1. Artikel 9, stk. 2, i privatiseringskontrakten fastsætter en forskudsbetaling fra BvS til BSL på 440,5 mio. DM, der vil blive bogført som kapitalindskud, og som skal have til formål at kompensere for de strukturelle mangler, der måtte bestå efter omstruktureringsfasen.

9.2. Kommissionen havde to indsigelser mod denne støtte: For det første at støtten skulle være nødvendig for at kompensere for visse ulemper efter gennemførelsen af omstruktureringen. Dette kunne føre til den konklusion, at det omstrukturerede BSL stadig ikke ville være rentabelt, og i så fald ville foreneligheden af støttepakken som helhed være tvivlsom. For det andet at støtte beregnet til perioden efter den femårige omstruktureringsperiode skulle betales i begyndelsen af omstruktureringen, således at renten af dette beløb ville tilfalde BSL i de fem år.

9.3. Inden for rammerne af proceduren begrundede Tyskland 96 mio. DM ud af de 440,5 mio. DM. Dette beløb vedrørte omkostningerne ved driften af et miljøovervågningssystem efter omstruktureringsperioden. Dette beløb og dets berettigelse er nærmere omtalt i betragtning 12 i dette kapitel.

Der blev også anført en begrundelse for omkostningerne til opførelsen af en yderligere dampkedel, der oprindelig beløb sig til 129 mio. DM. Under proceduren blev det præciseret af Tyskland, at de pågældende omkostninger snarere udgør investeringsomkostninger end driftsomkostninger, og at de ikke var omfattet af investeringsbeløbet som omhandlet i den første anmeldelse, selv om investeringen ville finde sted inden for omstruktureringsperioden. Efter drøftelser med Kommissionen besluttede Tyskland at forhøje omstruktureringsinvesteringen med 172 mio. DM. Tilsvarende blev den resterende forudbetaling på 215,5 mio. DM erstattet af en yderligere investering på 286 mio. DM i krakkeren og benzenanlægget, opførelse af propantanke og et styrenanlæg. Den yderligere investering erstatter de driftsomkostninger, der ellers ville have været nødvendige efter omstruktureringsperioden. Tilsvarende vil begrænsningen for investeringsstøtten blive forhøjet med 384 mio. DM.

9.4. Det er Kommissionens opfattelse, at der er en vigtig forskel mellem støtte til finansiering af omstruktureringsinvesteringer, der fører til en profitabel udnyttelse, og driftsstøtte, der har til formål at kompensere for driftsomkostninger over en længere periode. I henhold til Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (17) kan den første form for støtte anses for forenelig, hvis visse betingelser er opfyldt, men ikke den anden form.

9.5. Kommissionen konkluderer, at ud af støtten på 440,5 mio. DM resterer der kun 96 mio. DM til kompensation for strukturelle ulemper. Foreneligheden af denne støtte vurderes i betragtning 12 i dette kapitel. Det resterende beløb på 344,5 mio. DM vil ikke blive ydet i sin oprindelige form, men et tilsvarende beløb vil blive ydet som investeringsstøtte, hvis forenelighed er vurderet i betragtning 6. Ingen af disse beløb vil blive ydet som forudbetalinger, medmindre de diskonteres til deres nuværende værdi (se endvidere betragtning 13 nedenfor).

10. Sociale omkostninger og forpligtelser

10.1. Som anført i betragtning 7.2 i dette kapitel vil BSL reducere antallet af arbejdspladser fra 5 600 til mindst 2 200 inden den 1. januar 1999; i henhold til privatiseringskontrakten er Dow forpligtet til at beholde 1 800 arbejdspladser indtil år 2003. Der er udarbejdet en social plan for de afskedigede medarbejdere med et budget på 110 mio. DM. I overensstemmelse med punkt 3.2.5 i ovennævnte fællesskabsrammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder er Kommissionen positiv over for en sådan støtte.

10.2. BvS' hæftelse for juridiske forhold, der ikke udtrykkeligt fremgår af privatiseringskontrakten, kan maksimalt beløbe sig til 110 mio. DM (se privatiseringskontraktens artikel 29). Af dette beløb er 10 mio. DM den maksimale risiko for sagsomkostninger forbundet med den ovenfor omtalte afskedigelse af personale.

Kommissionen bemærker, at de 110 mio. DM ikke er et tilskud til BSL eller Dow, men snarere udgør en garanti mod ukendte krav, hvilket ikke er usædvanligt i forbindelse med virksomhedsoverdragelser. Kommissionen accepterer, at det er en ufravigelig betingelse for privatiseringen og således for, at omstruktureringen kan finde sted.

11. Eftergivelse af gæld

11.1. I tidligere meddelelser (se kapitel II, betragtning 4) underrettede Tyskland Kommissionen om tidligere eftergivelse af gæld. En fuldstændig eftergivelse af gæld inden overdragelsesdagen (31. maj 1995) anses for nødvendig for at opnå en vellykket omstrukturering i henhold til Dows plan. I sin beslutning af 25. november 1992 om THA's aktiviteter bemærkede Kommissionen, at jo længere et selskab ejes af THA, og jo større gælden til THA eller det beløb, der er garanteret af THA, bliver, des mindre sandsynligt er det, at man kan finde en køber, der vil overtage denne gæld eller disse garantier; som tiden går, ender lån og garantier med at blive til støtte. I den foreliggende sag afspejler eftergivelsen af lån, der i sin tid blev ydet lovligt i henhold til fællesskabsretten, det faktum, som Kommissionen erkendte i 1992. For at give selskaberne en mulighed for at reetablere deres rentabilitet på lang sigt, var det nødvendigt, at Tyskland frafaldt kravet om tilbagebetaling af lån. Dette var den eneste mulighed for at forhindre, at byrden, der var et resultat af de gennemgribende ændringer, der skete i den kemiske industri i det tidligere DDR mellem 1990 og 1995, ville blive uforholdsmæssig tung.

I denne forbindelse bemærker Kommissionen også, at der ingen forskel er - ud fra hensynet til støttekontrol - mellem en situation, hvor BSL overtages uden gæld til en passende pris, eller hvor det sælges med gæld til en negativ pris. Den højere gældsætning i det sidste tilfælde vil imidlertid skabe et mere negativt cashflow og tilsvarende højere kompensationsbetalinger i omstruktureringsperioden.

Eftergivelsen den 31. maj 1995 udgjorde 765,98 mio. DM vedrørende Buna og 700,54 mio. DM vedrørende SOW, i alt 1 466,52 mio. DM.

11.2. Kommissionen undersøgte også, om eftergivelsen i henhold til artikel 3 i privatiseringskontrakten medfører, at BSL stilles bedre end andre kemiske producenter i Europa og navnlig i Tyskland, og hvorvidt al gæld er eftergivet. Tyskland fremførte, at der ikke foreligger en fuldstændig eftergivelse, da der kun er tale om eftergivelse af specifikke lån, og da der ikke er tale om eftergivelse af andre forpligtelser, der er opstået som følge af den løbende drift. Eftergivelsen hænger sammen med strygningen af BSL's positive driftskapital på daværende tidspunkt.

Efter eftergivelsen vil forholdet mellem BSL's egenkapital og de samlede aktiver på 33 % være lavere end de senest offentliggjorte tal fra Bundesbank for denne sektor (1991), der viser et tysk gennemsnit på 39 %. Den tyske sammenslutning af kemiske industrier beregnede et gennemsnit på 36,5 % for 1994. I henhold til sammenligninger af balancer foretaget af Goldman Sachs varierer egenkapitalandelen for europæiske og amerikanske konkurrenter mellem 32 % og 42 %. BSL's egenkapitalandel er således ikke mere fordelagtig end konkurrenternes.

En anden måde at vurdere proportionaliteten i eftergivelsen af BSL's gæld er at beregne virksomheders finansielle omkostninger i forhold til deres omsætning. Kommissionen bemærker, at BSL's rentebyrde udgør 2 % af den forventede omsætning, medens gennemsnittet for industrien i denne sektor i Tyskland ifølge Bundesbank var 1,3 % i 1991 og 1,6 % i 1992. Konkurrenterne i fællesmarkedet havde en gennemsnitlig rentebyrde på 1,6 % i 1994.

BSL's rentebyrde på 2 % omfatter finansieringen af den første del af købsprisen (300 mio. DM), men ikke det fremtidige salg af de resterende 20 % af aktierne eller Dows investeringsbidrag og dets kompensationsbetalinger til et cashflow-underskud.

Kommissionen konkluderer, at eftergivelsen ikke stiller BSL i en mere fordelagtig situation end konkurrenterne. Kommissionen bemærker også, at Dow i stedet kunne have valgt kun at købe aktiverne i de tre selskaber, i hvilket tilfælde alle forpligtelser ville være forblevet hos BvS.

11.3. Som anført i kapitel II, betragtning 3, udvidede Kommissionen proceduren efter artikel 93, stk. 2, med hensyn til støtte til Leuna for at sikre, at denne støtte blev behandlet på samme måde som støtten til Buna og Sow, da alle tre selskaber var omfattet af samme omstruktureringsplan. Leuna-Polyolefine GmbH blev udskilt fra Leuna uden gæld, hvorved alle forpligtelser forblev hos Leuna. Støtten omfattet af proceduren omfatter både en garanti på 266,2 mio. DM vedrørende investeringer i første halvdel af 1994 og et aktionærlån på 230,5 mio. DM vedrørende investeringer i 1993. Af denne støtte vedrører 33,8 mio. DM investeringer i Leunas LDPE-aktiviteter, hvoraf 17,4 mio. DM blev trukket tilbage, derved udestår bedømmelsen af et beløb på 16,4 mio. DM, hvor Leuna-Polyolefine GmbH er den egentlige støttemodtager.

Den resterende garanti og det resterende aktionærlån på i alt 462,9 mio. til Leuna-Werke GmbH var nødvendige for at udføre planerne om at privatisere de udskilte aktiviteter, som f.eks. Leuna-Tenside GmbH (70 ansatte), Leuna-Katalysatoren GmbH (157 ansatte) og Leuna Chemtec GmbH (92 ansatte). De foranstaltninger, der var nødvendige for at bevare anlægget og for at opfylde de lovbefalede miljø- og sikkerhedskrav, var begrænset til det absolut nødvendige, således at de ikke skabte ny kapacitet, men kun stabiliserede den eksisterende produktion.

I beslutningen af 18. september 1991 om THA's aktiviteter omtalt i kapitel II, betragtning 1, fastslog Kommissionen, at THA kan yde garantier og lån til sine selskaber før privatisering, således at selskaberne kan fortsætte deres drift. Kommissionen besluttede i 1991, at de kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet, hvis de begrænses til det absolut nødvendige for at sikre selskabernes fortsatte eksistens. Som anført ovenfor var de foranstaltninger, der blev taget for at forberede privatiseringen og for at forhindre bl.a. miljømæssige skader, absolut nødvendige. Da de ydermere ikke forøgede kapaciteten, anser Kommissionen dem for forenelige med fællesmarkedet på baggrund af sine beslutninger i 1991 og 1992 om THA's aktiviteter og i 1995 om THA's efterfølgere.

11.4. I overensstemmelse med punkt 3.2.2, nr. iii) i de føromtalte fællesskabsrammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder skal der ske anmeldelse af enhver form for skattelettelse i forbindelse med underskud, hvis støtten anvendes til at udligne tidligere opstået tab, hvortil sådanne underskud er knyttet.

12. Nedrivningsomkostninger og miljøforanstaltninger

12.1. I artikel 21 i privatiseringskontrakten påtager BvS sig en fuldstændig miljømæssig skadesløsholdelse for forurening, der eksisterede før den økonomiske overdragelsesdato, eller som opstår i omstruktureringsperioden på grund af igangværende aktiviteter pr. den økonomiske overdragelsesdato, uden nogen kvantificering af de omkostninger, det påfører BvS. Under proceduren har de tyske myndigheder meddelt Kommissionen, at ifølge deres bedste skøn vil beløbet ikke overstige 1 mia. DM, og at de vil underrette Kommissionen i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, hvis denne begrænsning skulle vise sig utilstrækkelig. Artikel 21, stk. 11, i privatiseringskontrakten fastsætter, at den ovenfor nævnte forurening vil blive undersøgt af en af parterne i fællesskab udnævnt ekspert.

Som beskrevet i betragtning 3 i kapitel III udgør hovedparten af de 1 mia. DM ikke støtte, og det resterende beløb, der udgør støtte, kan ikke kvantificeres. Kommissionen erkender også, at det var fysisk umuligt for selskaberne i de nye delstater at tilpasse deres anlæg pr. 1. juli 1990 til de gældende krav i de gamle delstater. THA og senere BvS lukkede de mest forurenende anlæg og gennemførte investeringer, der var nødvendige for at tilpasse de resterende anlæg til de obligatoriske krav som anført i kapitel II, betragtning 2, 3 og 4. Dette tog tid, og i mellemtiden fortsatte forureningen. I sådanne tilfælde finder Kommissionen det berettiget at afvige fra »princippet om, at forureneren betaler« fastsat i traktatens artikel 130 R, stk. 2, i henhold til fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte til miljøbeskyttelse (18), der i betragtning 3.4 tillader miljømæssig driftsstøtte under visse veldefinerede omstændigheder.

12.2. Chlor- og kviksølvforurening dybt i undergrunden på Buna-fabriksområdet udgør en fortsat fare for grundvandet. Det er derfor nødvendigt at udvikle og i en lang periode anvende et system til overvågning af denne fare. Udviklingsomkostningerne for et sådant system er skønnet til 75 mio. DM. Udviklingen og driften heraf i omstruktureringsperioden vil blive støttet som led i cashflow-kompensationen omtalt under betragtning 7. Driftsomkostningerne for dette system efter omstruktureringsperioden er anslået til at have en diskonteret værdi af 96 mio. DM og blev omtalt i betragtning 9.3. Kommissionen bemærker, at overvågningssystemet udelukkende er udviklet til at håndtere den tidligere kviksølvforurening, der i mellemtiden er ophørt. Under disse omstændigheder accepterer Kommissionen, at beløbet på 96 mio. DM ikke har nogen indvirkning på BSL's aktiviteter, og at det således kan anses for foreneligt med fællesmarkedet.

12.3. I omstruktureringsperioden vil BSL helt afmontere, nedrive, rømme og sælge alle forældede eller overflødige anlæg, udstyr og ejendele, der er placeret på hele BSL's ejendom. I henhold til artikel 22, stk. 5, i privatiseringskontrakten skal BvS refundere BSL op til 750 mio. DM.

Kommissionen bemærker, at de fleste bygninger er stærkt forurenet, og at nedrivningen heraf omfatter opgravning af forurenet jord. Kommissionen mener, at disse nedrivningsforanstaltninger, der allerede var påbegyndt af THA og BvS, er en nødvendig forudsætning for gennemførelsen af omstruktureringen. Som anført i betragtning 12.1 er der i dette tilfælde gode grunde til at fravige princippet om, at forureneren betaler, og tillade staten at finansiere nedrivningen, der endvidere ikke berører BSL's egen drift.

12.4. Kommissionen har også undersøgt, om BSL muligvis kan skaffe sig en gevinst ved at sælge grundene, efter de er renset. Kommissionen bemærker, at ethvert salg over 1 mio. DM i perioden, hvor BvS er aktionær, kræver BvS' samtykke. Endvidere vil indtægter fra sådanne salg i omstruktureringsperioden nedbringe den af BSL ydede cashflow-kompensation. Kommissionen bemærkede sig også Tysklands forsikringer om, at Dow ikke har intentioner om at sælge grunde tilhørende BSL, men ønsker at opretholde et grønt bælte rundt om fabrikkerne.

13. Generelle betragtninger

13.1. Kommissionens konsulenter tilslutter sig i deres rapport Tysklands opfattelse, at den af Dow udarbejdede omstruktureringsplan vil gøre BSL til et rentabelt selskab. Kommissionens oprindelige frygt for, at fortsat driftsstøtte kunne blive nødvendig efter omstruktureringen, har vist sig at være ubegrundet.

På den anden side har Kommissionen også bedt sine konsulenter om at anføre, om støttepakken til BSL, der er beskrevet i detaljer i betragtning 6-12 ovenfor, ville overstige det absolutte minimum for at gøre BSL til et rentabelt selskab. På basis af cashflow-forventninger beregnet på forskellige måder konkluderede konsulenterne, at rentabiliteten af projektet for Dow forekom at ligge over gennemsnittet, og at Dows eget bidrag således kunne øges med 380-760 mio. DM, før man nåede, hvad man kunne betragte som en gennemsnitlig rentabilitet.

Kommissionen bemærker, at disse kalkulationer var baseret på den oprindelige støttepakke, der inkluderede energistøtten på 966 mio. DM beskrevet i betragtning 8 og støtten til anilinprojektet på 150 mio. DM beskrevet i betragtning 6. Kommissionen bemærker også, at denne støtte på i alt 1 116 mio. DM ikke vil blive ydet. Under hensyn til at den tilbageholdte energistøtte skal deles mellem BSL og dens energileverandør, VKR, i et forhold, der skal forhandles parterne imellem, konkluderer Kommissionen, at BSL's eget bidrag vil stige til et beløb ud over den ovenfor angivne ramme, og at dets - og således også Dows - rentabilitet ikke vil være uforholdsmæssig stor sammenlignet med konkurrenternes. I denne sammenhæng bemærker Kommissionen endvidere, at der er mange skjulte risici på grund af projektets meget usædvanlige karakter, og til trods for alle THA's og BvS' privatiseringsbestræbelser var Dow det eneste selskab, der var villig til at overtage Buna, SOW og Leuna. Kommissionen tilslutter sig derfor også konsulenternes synspunkt om, at man meget snart ville kunne nå det punkt, hvor Dow ville miste interessen for projektet.

Da Kommissionen indledte proceduren, troede den også, at det samlede støttebeløb ville være meget højt, både i absolutte tal og i forhold til antallet af bevarede arbejdspladser. I denne forbindelse bemærker den, at BvS skulle have finansieret de sociale omkostninger og forpligtelser (se betragtning 10), eftergivelse af gæld (se betragtning 11) og miljø- og nedrivningsomkostninger (se betragtning 12), selv hvis selskaberne straks var blevet lukket. Miljø- og nedrivningsomkostningerne og især de sociale omkostninger ville endda være betydeligt højere i tilfælde af en øjeblikkelig lukning.

13.2. Kommissionen undersøgte også prisen på 250 mio. DM, som Dow skal betale for de resterende 20 % af BSL's aktier, hvis virksomheden udnyttede sin option til at købe dem fra BvS. Hertil fremførte Tyskland, at BvS og Dow forhandlede denne faste pris på basis af forholdet mellem indtjeningen og aktiekursen i sammenlignelige selskaber, der blev ekstrapoleret til det omstrukturerede BSL. Kommissionen bemærker, at prisen på 250 mio. DM ligger i den øvre del af den beregnede ramme, og at en årlig rente på 8 % vil påløbe efter gennemførelsen af omstruktureringsprogrammet. Kommissionen konkluderer heraf, at prisen ikke indebærer yderligere støtte.

13.3. Endelig har Kommissionen undersøgt, om Dows bidrag til omstruktureringen er tilstrækkeligt. Kommissionen bemærker, at hvis den samlede støtte, der er beskrevet i de forudgående betragtninger 6-12, blev udbetalt, ville Dow bidrage med følgende identificerbare beløb:

- 300 mio. DM købspris for 80 % af aktierne i BSL

- 250 mio. DM købspris for de resterende 20 %

- 380 mio. DM minimumsinvestering

- 75 mio. DM yderligere investering

- 500 mio. DM bidrag til cashflow-underskuddet,

hvilket i alt beløber sig til 1 505 mio. DM. Hvis Dow beslutter at gennemføre sine intentioner om at bygge et anilinanlæg og de nødvendige hjælpeanlæg, må virksomheden selv finansiere denne investering på 212 mio. DM.

I betragtning af dette betydelige beløb, og at støtten som anført i betragtning 13.1 er begrænset til det absolutte minimum for en gennemførelse af omstruktureringen, er det Kommissionens opfattelse, at Dows bidrag er tilstrækkeligt. Inden den nåede til denne konklusion, har Kommissionen også taget de forskellige driftsrisici i omstruktureringsperioden i betragtning, der kan medføre en overskridelse af de ændrede øvre grænser for cashflow-kompensationen omtalt i betragtning 7, og som så kan føre til yderligere betalinger fra Dow. Dows forpligtelse til at drive Buna- og Böhlen-anlæggene samt alle anlæggene opregnet i privatiseringskontrakten i en veldefineret periode efter gennemførelsen af omstruktureringsprogrammet, indebærer også en risiko, så meget mere som disse forpligtelser er forbundet med kontraktmæssige bodsbetalinger. Som anført i betragtning 6.4 ovenfor vil kapaciteten ikke blive udvidet med mere, end hvad der er absolut nødvendigt for at sikre projektets rentabilitet.

13.4. Kommissionen har også taget i betragtning, at støtten sikrer et industrielt grundlag med alle dets positive virkninger på beskæftigelsessituationen og regionen. Artikel 8, stk. 4, i privatiseringskontrakten fastslår, at Dow og BSL har til hensigt at foretage investeringer på 1 250 mio. DM ud over investeringerne i henhold til omstruktureringsprogrammet indtil år 2010 for at sikre det petrokemiske kompleks' konkurrencedygtighed på lang sigt, dets vækst og økonomiske rentabilitet. I henhold til oplysninger fra Tyskland har Dow bestræbt sig på at tiltrække beslægtede producenter, især af kunststoffer, til disse fabriksområder. Flere producenter har allerede underskrevet hensigtserklæringer om at udvikle området sammen med Dow.

Hvis privatiseringen imidlertid skulle slå fejl, ville grundlaget for den kemiske industri i de nye delstater blive fjernet. Som anført ovenfor var Dow den eneste interesserede, der var villig til at udføre THA/BvS' privatiseringsplan i sin omstruktureringsplan for alle tre selskaber. Da selskaberne endnu ikke er konkurrencedygtige, og da man ikke kan forvente, at andre investorer vil kunne findes, vil selskaberne skulle lukkes, fordi de ikke kan modtage støtte i en ubegrænset periode. En sådan lukning vil selv i bedste fald bringe andre selskaber og produktioner i de nye delstater, der er afhængige af produkterne fra det petrokemiske kompleks, i fare. Dette gælder bl.a. Domofin NV's caprolactamproduktion, der er afhængig af forsyninger af navnlig brint fra Leuna, Stickstoffwerke Piesteritz AG, der selv er del af brintsammenslutningen, der omfatter Leuna, Buna, Bitterfeld, og som leverer en del af dets produktion som f.eks. ammoniak til det petrokemiske kompleks, og raffinaderiet Leuna 2000.

I Kommissionens overvejelser indgår også, at de nye delstater tilhører regioner, der har brug for regional støtte i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a), og at den pågældende støtte vil fremme den økonomiske udvikling i Sachsen og Sachsen-Anhalt.

13.5. Kommissionens vurdering af foreneligheden med fællesmarkedet af støtten til BSL inddrager i fuldt omfang hensynet til de problemer uden fortilfælde, der findes i de nye delstater. Kommissionen har gentagne gange anerkendt betydningen af disse problemer i sine generelle beslutninger om støtte ydet af THA og BvS som omtalt i kapitel II, betragtning 1, i denne beslutning.

I den forbindelse bemærker Kommissionen følgende: På grundlag af det polyofinkoncept, der er fremsendt til Kommissionen ved skrivelse af 21. juni 1994, og efter at tidligere privatiseringsbestræbelser er slået fejl, fik Goldman, Sachs & Co. til opgave at varetage søgning efter og forhandling med potentielle købere på basis en åben og ubetinget udbudsprocedure. I 1994 tilbød THA en hensigtserklæring til tre potentielle investorer på baggrund af præsentationer og konkrete forhandlinger. To af de tre interesserede parter afviste hensigtserklæringen, fordi de kun var interesserede i visse produktionsområder. I september 1994 underskrev Dow en hensigtserklæring. I henhold til oplysninger fra Tyskland var det kun denne investor, der fremlagde et afgørende koncept for en samlet privatisering af olefin-komplekset for alle tre selskaber (kun en del af Leuna) med udsigt til langsigtet rentabilitet. En rapport fremsendt af Tyskland til Kommissionen vedrørende Goldman, Sachs' privatiseringsbestræbelser viser, at til sidst var Dow den eneste, der bød på privatiseringen af de tre sammenhængende kemiske virksomheder (BSL).

Kommissionen bemærker, at Dows omstruktureringsplan udarbejdet for BSL opfylder de krav, der er angivet i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder: Rentabiliteten genoprettes, konkurrencefordrejende virkninger som følge af støtte undgås, støtten begrænses til det absolut nødvendige minimum for at muliggøre en omstrukturering, støtten står i forhold til den forventede nytte set fra et fællesskabssynspunkt, køberen yder af egne midler et betydeligt bidrag til omstruktureringsplanen, ingen investering er finansieret, medmindre den er nødvendig af hensyn til omstruktureringen, støtte til den finansielle omstrukturering vil ikke uberettiget nedsætte virksomhedens finansielle byrder, omstruktureringsplanen vil blive gennemført fuldt ud og overvåget af Kommissionen.

I denne sammenhæng bemærker Kommissionen, at omstruktureringsplanen vil omdanne de tre tidligere selskaber, Buna, SOW og Leuna til et rentabelt og integreret kompleks. Støttepakken, som ændret inden for rammerne af proceduren og kontrolleret af Kommissionens konsulenter, består af et absolut minimum for at nå dette mål; støttebeløb, for hvilke ingen berettigelse kunne findes, eller som overstiger et absolut minimum, er udeladt. Medens olefin-kapaciteten vil blive reduceret, vil kapaciteterne til produktion af visse produkter i senere produktionsled erstatte andre, blive øget eller oprettet. Kommissionen har kontrolleret, at hver af disse forhøjelser er en vigtig og nødvendig bestanddel af det integrerede koncept, og at ingen af dem vil skabe overkapacitet. Det eneste tvivlsomme element, nemlig anilinanlægget og dets tilknyttede anlæg, blev udeladt af den støttede investering. Bortset fra, at der sikres arbejdspladser hos selve BSL, vil omstruktureringen også betyde, at der beholdes og skabes beskæftigelse i regionen som omhandlet i artikel 92, stk. 3, litra a), - i produktionsled både før og efter BSL. Kommissionen er af den opfattelse, at der af ovennævnte grunde er tale om en modvægt til støtten i Fællesskabets interesse, og konkluderer, at den positive virkning af støtten opvejer dens negative virkninger for konkurrenterne.

V Konklusioner

1. Af de forskellige interventioner behandlet i denne procedure er Kommissionen af den opfattelse, at beløbet på 44 mio. DM i BvS' interne rådgivningsomkostninger ikke udgør støtte til de pågældende selskaber. En stor, men ikke nøjagtig kvantificerbar del af beløbet på 1 mia. DM i miljøudgifter udgør heller ikke støtte.

2. Kommissionen har identificeret et maksimalt beløb på 9 556,22 mio. DM til BSL, der ikke udgør ny støtte, og som opfylder betingelserne i EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Kommissionen har også identificeret et beløb på 462,9 mio. DM i ny støtte til Leuna-Werke AG.

3. Af støtten til BSL er følgende elementer forenelige med Fællesskabet i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c), hvis de i betragtning 4 angivne betingelser er opfyldt:

- Et maksimalt beløb på 2 985,5 mio. DM i investeringsstøtte ud af det i privatiseringskontrakten fastsatte beløb på 3 436 mio. DM plus 50,2 mio. DM til investeringer uden for Dows program minus 62 mio. DM for salpetersyre- og nitrobenzenanlægget (se kapitel IV, betragtning 6).

- Et maksimalt beløb på 2 988 mio. DM ud af beløbet på 3 150 mio. DM i cashflow-kompensation i omstruktureringsperioden (kapitel IV, betragtning 7).

- Et maksimalt beløb på 220 mio. DM i social støtte (kapitel IV, betragtning 10).

- Eftergivelse af gæld på i alt 1 466,52 mio. DM (kapitel IV, betragtning 11).

- Den resterende del af beløbet på 1 mia. DM i miljøudgifter og 750 mio. DM i nedrivningsomkostninger (kapitel IV, betragtning 12) plus 96 mio. DM til drift af miljøovervågningssystemet.

Støtten til Leuna-Werke på 462,9 mio. DM anses også for forenelig med fællesmarkedet, hvis de i betragtning 4 angivne betingelser er opfyldt.

4. Følgende betingelser skal være opfyldt, for at den ovenfor i betragtning 3 opregnede støtte er forenelig med fællesmarkedet:

- Privatiseringskontrakten skal ændres, således at ændringerne i investeringsstøtten beskrevet i kapitel IV, betragtning 6, indføjes, navnlig udeladelsen af anilin-, salpetersyre- og nitrobenzenanlægget fra den støttede investering. Artikel 8, stk. 3, fjerde afsnit, i privatiseringskontrakten skal ændres, således at incitamentsbetalinger for de første 10 % af de sparede investeringsomkostninger udelades, således som det fremgår af betragtning 6.9.

- Privatiseringskontrakten skal også ændres, således at kompensationsbetalinger for strukturelle mangler efter omstruktureringsperioden (se kapitel IV, betragtning 9), bortset fra beløbet på 96 mio. DM til drift af et miljøovervågningssystem omtalt i kapitel IV, betragtning 12.2, udelades.

- Artikel 15, stk. 3, og 15, stk. 5, i privatiseringskontrakten skal ophæves som anført i kapitel IV, betragtning 8.

- Privatiseringskontrakten skal også ændres således, at der indsættes en bestemmelse om pligt til forudgående anmeldelse i henhold til artikel 93, stk. 3, vedrørende følgende tilfælde, der er fastsat i kontrakten: Yderligere omkostninger til en alternativ linjeføring af rørledningen, miljøudgifter ud over 1 mia. DM, betalinger til Dow i tilfælde af ophævelse af kontrakten.

- Hvis omstruktureringen forsinkes af en hvilken som helst årsag, som er uden for Dows, BSL's eller deres tilknyttede selskabers kontrol, og hvis Dow og BvS i sådanne tilfælde beslutter at forlænge omstruktureringsperioden med op til endnu to år som fastsat i artikel 7 i kontrakten, skal Kommissionen underrettes om denne forlængelse i henhold til artikel 93, stk. 3.

- For at undgå, at der ydes støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, skal Kommissionen underrettes om skattelettelser knyttet til tidligere tab, der er blevet udlignet i henhold til betragtning 3.2.2, nr. iii) i fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder.

- En kopi af den ændrede kontrakt skal indgives til Kommissionen inden en måned efter dens indgåelse.

- Halvårlige rapporter skal indgives til Kommissionen om forløbet af omstruktureringen og de faktisk ydede støttebeløb opdelt på de forskellige poster, således at Kommissionen kan kontrollere, at denne beslutning efterkommes. Disse rapporter skal fremsendes i det første halvår efter rapporteringsperioden. Til samme formål ønsker Kommissionen endvidere at modtage de i privatiseringskontraktens artikel 8 omtalte investeringsrapporter, de i privatiseringskontraktens artikel 14, stk. 2, fjerde afsnit, omtalte årsregnskaber og den i privatiseringskontraktens artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, omtalte endelige rapport. Skulle Kommissionen finde, at der ydes støtte til andre formål end fastlagt i privatiseringskontrakten, eller hvis anden misbrug af støtte finder sted, eller hvis der ydes mere støtte end tilladt i henhold til denne beslutning, kan Kommissionen på grundlag af traktatens artikel 93 beslutte, at sådanne støttebeløb skal tilbagebetales med rente fra betalingsdatoen -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Af den nye støtte, som Tyskland planlægger at yde BSL Olefinverbund GmbH, finder Kommissionen, at følgende beløb er forenelige med fællesmarkedet:

>TABELPOSITION>

Derudover er et beløb på 462,9 mio. DM i støtte til Leuna Werke AG også forenelig med fællesmarkedet.

Artikel 2

Tyskland sikrer, at privatiseringskontrakten mellem Dow Chemical Company, Buna GmbH, Sächsiche Olefinwerke GmbH, Leuna-Polyolefine GmbH og Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben ændres. Følgende punkter skal ændres, indsættes eller udelades:

1) Privatiseringskontrakten skal ændres således, at omkostningerne til anilin-, salpetersyre- og nitrobenzenanlægget på 212 mio. DM udelades i BvS' kapitalindskud fastsat i artikel 8, stk. 3, i privatiseringskontrakten, og at der indføjes et beløb på 384 mio. DM i yderligere tilskud med henblik på yderligere investeringer på 459 mio. DM. Artikel 8, stk. 3, fjerde afsnit, i privatiseringskontrakten skal ændres således, at incitamentsbetalingerne af de første 10 % af de sparede investeringsomkostninger fastsat i privatiseringskontrakten udelukkes.

2) Privatiseringskontrakten og navnlig dens artikel 9, stk. 2, skal ændres således, at kompensationsbetalinger for strukturelle mangler efter omstruktureringsperioden, bortset fra beløbet på 96 mio. DM for driften af et miljøovervågningssystem, udelades.

3) Artikel 15, stk. 3, og 15, stk. 5, i privatiseringskontrakten ophæves.

4) Privatiseringskontrakten ændres yderligere således, at der indsættes en forpligtelse til forudgående anmeldelse i henhold til artikel 93, stk. 3, vedrørende følgende tilfælde omfattet af privatiseringskontrakten: yderligere udgifter til alternativ linjeføring af rørledningen, miljøudgifter ud over 1 mia. DM, forlængelse af omstruktureringsperioden ud over fem år, betalinger til Dow i tilfælde af ophævelse af kontrakten.

5) Tyskland sikrer, at der ikke kan opnås skattefordele ved at afskrive tidligere tab.

Artikel 3

1. En kopi af den ændrede kontrakt indgives til Kommissionen inden en måned efter dens indgåelse.

2. Kommissionen underrettes i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 3, om enhver fravigelse fra den ændrede kontrakt samt om tildeling af skattelettelser knyttet til tidligere opståede tab.

Artikel 4

1. Tyskland indgiver halvårlige rapporter til Kommissionen om forløbet af omstruktureringen og de faktisk ydede støttebeløb opdelt på de forskellige poster, således at Kommissionen kan kontrollere, at denne beslutning efterkommes. Disse rapporter skal også specificere alle incitamentsbetalinger, der er ydet til gengæld for sparede investeringsomkostninger i henhold til privatiseringskontraktens artikel 8, stk. 3, fjerde afsnit. Disse rapporter skal indgives i det første halvår efter rapporteringsperioden.

2. Tyskland indgiver desuden til Kommissionen de årlige investeringsrapporter omtalt i privatiseringskontraktens artikel 8, årsregnskabet omtalt i privatiseringskontraktens artikel 14, stk. 2, fjerde afsnit, og den endelige rapport omtalt i privatiseringskontraktens artikel 8, stk. 3, tredje afsnit, inden en måned efter deres respektive færdiggørelse.

Artikel 5

Tyskland undlader at yde Buna GmbH, Sächsische Olefinwerke GmbH, Leuna-Werke GmbH, Leuna-Polyolefine GmbH eller BSL Polyolefinverbund GmbH yderligere støtte til den omstruktureringsplan, der er omfattet af denne beslutning.

Artikel 6

Tyskland underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme den.

Artikel 7

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 29. maj 1996.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT nr. C 203 af 8. 8. 1995, s. 6 (se fodnote 1).

(2) EFT nr. C 203 af 8. 8. 1995, s. 6.

(3) 1. Indledning af procedure:

- EFT nr. C 113 af 5. 5. 1995, s. 5 (Buna)

- EFT nr. C 113 af 5. 5. 1995, s. 13 (SOW)

- EFT nr. C 206 af 26. 7. 1994, s. 10 (Leuna).

2. Udvidelse af procedure:

- EFT nr. C 203 af 8. 8. 1995, s. 6 (Buna, SOW, BSL)

- EFT nr. C 227 af 1. 9. 1995, s. 8 (Leuna).

(4) Ikke offentliggjort.

(5) Ikke offentliggjort.

(6) EFT nr. C 113 af 5. 5. 1995, s. 5 (se fodnote 1).

(7) EFT nr. C 322 af 30. 11. 1993, s. 14.

(8) EFT nr. C 113 af 5. 5. 1995, s. 13 (se fodnote 1).

(9) EFT nr. C 206 af 26. 7. 1994, s. 10 (se fodnote 1).

(10) EFT nr. C 227 af 1. 9. 1995, s. 8 (se fodnote 1).

(11) EFT nr. L 395 af 30. 12. 1989, s. 1 (berigtiget i EFT nr. L 257 af 21. 9. 1990, s. 13).

(12) Delstaten Sachsen-Anhalt 345 mio. DM og Freistaat Sachsen 138 mio. DM.

(13) Sag NN 11/91, Kommissionens beslutning af 31. juli 1991.

(14) EFT nr. L 66 af 13. 3. 1991, s. 22.

(15) EFT nr. C 203 af 8. 8. 1995, s. 6.

(16) EFT nr. C 148 af 15. 6. 1995, s. 4.

(17) EFT nr. C 368 af 23. 12. 1994, s. 12.

(18) EFT nr. C 72 af 10. 3. 1994, s. 3.