Kommissionens beslutning

af 13. november 2002

om den støtte, der er ydet til fiskerne og skaldyrsproducenterne efter forureningen med planteslim og de tekniske fiskeristop i Adriaterhavet i 2000

(meddelt under nummer K(2002) 4365)

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(2003/88/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 88, særlig artikel 14(1),

efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med artikel 88, stk. 2, første afsnit, under hensyntagen til disse bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I

SAGSFORLØB

(1) Ved brev af 26. september 2000, der blev modtaget den 28. september 2000, anmeldte Italiens Faste Repræsentation ved Den Europæiske Union over for Kommissionen et udkast til lovdekret om forskellige hasteforanstaltninger inden for transport- og fiskerisektoren. Udkastet tog sigte på indførelsen af forskellige foranstaltninger til fordel for de to nævnte sektorer, heriblandt de i artikel 4, stk. 1-4 og stk. 6-10, omhandlede erstatningsforanstaltninger til fordel for fiskere og skaldyrsproducenter i Adriaterhavet. Disse foranstaltninger blev registreret som anmeldt støtte med sagsnummer N 159C/2000.

(2) Ved brev af 2. oktober 2000 fremsendte de italienske myndigheder efterfølgende det nævnte lovdekret (lovdekret nr. 265 af 26. september 2000), som blev offentliggjort i Italiens statstidende (Gazzetta ufficiale) den 27. september 2000. De italienske myndigheder blev anmodet om yderligere oplysninger ved fire lejligheder, nemlig ved brev af 23. november 2000 samt ved brev af 20. februar, 30. maj og 5. juli 2001, som blev besvaret ved brev af 5. februar, 2. maj, 31. maj og 24. juli 2001. Blandt disse oplysninger fremsendtes der ved brev af 5. februar 2001 navnlig lov nr. 343 af 23. november 2000 (som omsatte lovdekret nr. 265 til lov), der blev offentliggjort i Italiens statstidende den 25. november 2000, samt tre dekreter fra ministeren for landbrugs- og skovbrugspolitik, som var dateret henholdsvis den 19. juli, den 3. august og den 22. december 2000, og som indeholdt de hermed forbundne gennemførelsesbestemmelser.

(3) Dekret af 3. august 2000 og dekret af 22. december 2000 om de konkrete erstatningsbetingelser trådte i kraft med det samme. Da der desuden ikke var nogen bestemmelse om, at lovens og gennemførelsesbestemmelsernes ikrafttrædelse først skulle godkendes af Kommissionen, kunne disse foranstaltninger iværksættes med det samme. Derfor blev sagen den 9. februar 2001 overført til registeret for uanmeldt støtte med sagsnummer NN 12/2001.

(4) Ved brev nr. C(2001) 3465 endelig af 13. november 2001 meddelte Kommissionen Italien, at erstatningen til fiskerne for de fiskeristop, der fandt sted fra 19. juni til 19. juli 2000, blev anset for at være forenelig med fællesmarkedet, men at det var blevet besluttet at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, over for erstatningen til fiskerne for de fiskeristop, der fandt sted efter den 19. juli 2000, og over for erstatningen til skaldyrsproducenterne. Italien fremsendte sine bemærkninger ved brev af 20. december 2001 og herefter ved brev af 20. februar 2002.

(5) Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort den 29. januar 2002 i De Europæiske Fællesskabers Tidende(2). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede støtte og modtog den 27. februar 2002 et fælles brev fra de tre organisationer Federcoopesca, Lega Pesca og AGCI Pesca. Dette brev blev i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999 fremsendt til de italienske myndigheder.

II

BESKRIVELSE AF STØTTEN

(6) De pågældende støtteforanstaltninger gælder for Adriaterhavet i havområderne fra Trieste til Brindisi, herunder søfartskontorerne i Castro, Tricase, Santa Maria di Leuca og Otranto, som er beliggende på adriaterhavssiden af Gallipolis havområde.

2.1. Støtteforanstaltninger til fordel for fiskerne

(7) Der blev taget højde for to forskellige støtteforanstaltninger i to forskellige perioder, nemlig perioden fra 19. juni til 19. juli 2000 og en periode på 44 dage fra den 20. juli 2000.

2.1.1. Perioden fra 19. juni til 19. juli 2000

(8) Denne erstatning blev ydet til redere på alle fiskerfartøjer (dog ikke fiskerfartøjer til havfiskeri), som måtte indstille fiskeriet på grund af forekomsten af planteslim. Støttebeløbet svarede til den mistede indtægt i de dage, fiskeristoppet varede, beregnet ud fra indtægten i samme periode året før og med en grænse på 7,5 mio. ITL (3873 EUR) for fartøjer under 10 BRT og på 20 mio. ITL (10329 EUR) for fartøjer over 10 BRT. Kommissionen anså denne støtte for at være forenelig med fællesmarkedet.

2.1.2. Perioden efter den 19. juli 2000

(9) Artikel 4, stk. 1, i lov nr. 343 af 23. november 2000 indeholder de grundlæggende bestemmelser om den erstatning, som blev ydet for denne periode, og som den formelle undersøgelsesprocedure blev indledt over for. Disse bestemmelser tog sigte på udbetalingen af en erstatning til forskellige kategorier af fiskere efter det midlertidige fiskeristop, der fandt sted fra den 20. juli 2000, og som skyldtes forekomsten af planteslim. Ifølge de italienske myndigheder tog dette midlertidige fiskeristop også sigte på at fremme en forøgelse af biomassen af fiskeressourcer i Adriaterhavet.

(10) Yderligere bestemmelser var medtaget i dekret af 19. juli 2000 og dekret af 3. august 2000 fra ministeren for landbrugs- og skovbrugspolitik. I dekret af 19. juli 2000 fastlægges det, at foranstaltningen gælder for fartøjer til fiskeri med vod og/eller flydetrawl, som det tekniske fiskeristop er obligatorisk for, og eventuelt også på frivillig basis for fartøjer til fiskeri med passive redskaber og/eller not. Foranstaltningen gælder ikke for fartøjer til havfiskeri. Foranstaltningen vedrører såvel redere som søfolk og beløber sig til 28,4 mio. EUR.

(11) Rederne modtog en erstatning, der var beregnet ud fra fartøjets tonnage, samt et beløb til dækning af de sociale bidrag og sikringsbidrag, som de skulle betale.

(12) Ud fra fartøjets tonnage blev der beregnet følgende erstatning pr. dag under fiskeristoppet:

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

(13) Erstatningen ydes i maksimalt 30 dage.

(14) Dækningen af sociale bidrag og sikringsbidrag kan derimod strække sig over maksimalt 44 dage.

(15) De påmønstrede søfolk på de fartøjer, som er berørt af fiskeristoppet, modtager en erstatning svarende til den garanterede mindsteløn for samme maksimale periode på 44 dage.

2.2. Støtteforanstaltninger til fordel for skaldyrsproducenterne

(16) Artikel 4, stk. 6, i lov nr. 343 af 23. november 2000 indeholder de grundlæggende bestemmelser om erstatningen til skaldyrsproducenterne og tager sigte på udbetalingen af en erstatning til producenterne (hvad enten der er tale om havbrug eller naturlige banker) for den mistede indtægt som følge af forekomsten af planteslim i Adriaterhavet. Gennemførelsesbestemmelserne er indeholdt i artikel 1 i dekret af 22. december 2000 fra ministeren for landbrugs- og skovbrugspolitik.

(17) Støttebeløbet udgør maksimalt 30 % af den mistede indtægt i forhold til omsætningen året før. Der blev bevilget 1500 mio. ITL (774685 EUR) til denne foranstaltning, fordelt på i alt 34 støttemodtagende virksomheder.

(18) Foranstaltningen gælder ikke for de skaldyrsproducenter, som allerede har modtaget erstatning andetstedsfra. Kommissionen minder i den forbindelse om, at den anså erstatningsforanstaltningerne til fordel for skaldyrsproducenterne fra regionen Friuli-Venezia Giulia efter samme forekomst af planteslim i 2000 for at være forenelige med fællesmarkedet (denne beslutning blev fremsendt til den italienske regering ved brev nr. SG(2001) D/289817 af 17. juli 2001).

2.3. Begrundelse for procedurens indledning

2.3.1. Støtteforanstaltninger til fordel for fiskerne

(19) I betragtning af de italienske myndigheders begrundelse for støtteforanstaltningernes vedtagelse blev disse foranstaltninger undersøgt på baggrund af EF-traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), og på baggrund af retningslinjerne for gennemgangen af statsstøtte til fiskeri- og akvakultursektoren (herefter kaldet "retningslinjerne"), der blev vedtaget i 1997(3), og som var gældende på den dato, hvor de omhandlede støtteforanstaltninger blev indført.

(20) Også med hensyn til perioden efter den 19. juli 2000 angav de italienske myndigheder forekomsten af planteslim som begrundelse for foranstaltningens vedtagelse. Det fremgik dog ikke af de forskellige oplysninger, der var blevet fremsendt, at fiskeristoppene i denne periode skyldtes dette fænomen. Kommissionen var derfor af den opfattelse, at de udbetalte erstatninger ikke kunne godkendes efter EF-traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), hvor der står, at støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder, er forenelig med fællesmarkedet.

(21) Italien begrundede ligeledes fiskeristoppet i denne periode med målsætningen om at fremme en forøgelse af biomassen af fiskeressourcer.

(22) Ifølge punkt 2.2.2, stk. 1, i retningslinjerne kan støtte til en midlertidig oplægning af fiskerfartøjer betragtes som forenelig med fællesmarkedet, hvis den skal være en delvis kompensation for indkomsttab i forbindelse med en midlertidig oplægning som følge af uforudsigelige begivenheder, der ikke er tilbagevendende, og som skyldes biologiske forhold.

(23) Det midlertidige fiskeristop, som de italienske myndigheder forlængede til perioden efter den 19. juli 2000, lod dog ikke til at falde ind under denne kategori. Dette fiskeristop fandt ikke sted efter en uventet begivenhed, der kan sammenlignes med en naturkatastrofe, og det var heller ikke begrundet med de fremsendte videnskabelige rapporter eller med andre videnskabelige rapporter, som viste en pludselig og uforudsigelig reduktion af fiskeressourcerne, der nødvendiggjorde vedtagelsen af specifikke foranstaltninger for at genskabe ressourcerne, f.eks. et midlertidigt fiskeristop. Kommissionen bemærkede ligeledes, at Italien allerede havde iværksat erstatningsforanstaltninger i forbindelse med tilsvarende midlertidige fiskeristop i de foregående år. Kommissionen havde ikke gjort indsigelse mod disse foranstaltninger. Der var tale om foranstaltninger, som i 1999 blev behandlet med sagsnummer N 419/99 og var genstand for brev SG(99) D/7551 af 17. september 1999 til den italienske regering, og som i 1998 blev behandlet med sagsnummer NN 101/98 og var genstand for brev SG(99) D/1581 af 23. juni 1999, og som i 1997 blev behandlet med sagsnummer NN 99/97 og var genstand for brev SG(97) D/6770 af 6. august 1997. Så vidt vides fandt disse foranstaltninger også anvendelse på fiskeriet i Adriaterhavet. De vedtagne erstatningsforanstaltninger for 2000 lader til at være tilbagevendende og kunne derfor ikke betragtes som forenelige med fællesmarkedet i henhold til punkt 2.2.2, stk. 1, i retningslinjerne.

(24) I henhold til stk. 2 i det nævnte punkt i retningslinjerne kan Kommissionen desuden betragte en støtte til et midlertidigt fiskeristop som forenelig med fællesmarkedet efter en forudgående specifik undersøgelse af den pågældende støtteforanstaltning (en vurdering af hvert enkelt tilfælde). Kommissionen kunne have anset forenelighedsbetingelserne for at være opfyldt, hvis det omhandlede midlertidige fiskeristop havde svaret til de fiskeristop, der er taget højde for i artikel 16, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet(4), det vil sige i tilfælde af uforudsigelige begivenheder, bl.a. som følge af biologiske årsager (litra a)), eller såfremt der iværksættes en genoprettelsesplan for ressourcer, som er truet af udryddelse (litra c)). Det samme gælder for de mere specifikke foranstaltninger til fordel for søfolkene, nemlig artikel 12, stk. 6, i samme forordning, hvor der er taget højde for muligheden for at indføre sociale ledsageforanstaltninger som et led i planer for beskyttelse af de akvatiske ressourcer. Det midlertidige fiskeristop, der er tale om her, lod ikke til at falde ind under nogen af disse kategorier.

(25) I lyset af ovenstående betragtninger og i den foreløbige vurdering, der foreskrives i artikel 6 i forordning (EF) nr. 659/1999, var Kommissionen af den opfattelse, at det var meget tvivlsomt, om de pågældende foranstaltninger var i overensstemmelse med retningslinjerne for gennemgangen af statsstøtte til fiskeri- og akvakultursektoren.

2.3.2. Støtteforanstaltninger til fordel for skaldyrsproducenterne

(26) De planlagte foranstaltninger tog sigte på udbetalingen af en erstatning til skaldyrsproducenterne (hvad enten der var tale om havbrug eller naturlige banker) for den mistede indtægt efter forekomsten af planteslim.

(27) Kommissionen erklærede sig enig i, at erstatningerne havde til formål at råde bod på tab, der var forårsaget af en naturkatastrofe, nemlig planteslim, og at de derfor kunne betragtes som forenelige med fællesmarkedet. De oplysninger, som de italienske myndigheder havde fremsendt, gjorde det dog ikke muligt at udelukke med sikkerhed, at der var udbetalt for store erstatninger for skaderne. Der var nemlig ikke noget bevis for, at de 30 % af det foregående års omsætning ikke oversteg beløbet på de skader, som producenterne havde lidt på grund af planteslim. Derfor herskede der stadig tvivl om den pågældende støtteforanstaltnings overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 2, litra b).

III

ITALIENS BEMÆRKNINGER

(28) Efter at have givet et sammendrag af sagens forskellige faser henviste de italienske myndigheder i deres bemærkninger til bestemmelserne i artikel 16, stk. 1, i forordning (EF) nr. 2792/1999, der omhandler et midlertidigt ophør med fiskeriaktiviteter i tilfælde af uforudsigelige begivenheder, bl.a. som følge af biologiske årsager. Italien mener, at forekomsten af planteslim netop er et usædvanligt og uforudsigeligt fænomen.

(29) Italien bestrider Kommissionens opfattelse af, at fiskeristoppet bør opdeles i to perioder (før og efter den 19. juli 2000), eftersom Italien anser denne beslutning for at være ubegrundet. Italien gør opmærksom på, at denne dato, nemlig den 19. juli, ikke hænger sammen med forekomsten af planteslim, men ganske enkelt er datoen for det møde, hvor det blev besluttet at gøre det frivillige fiskeristop obligatorisk. På baggrund af de første oplysninger fra fiskerne bad de italienske myndigheder de videnskabelige institutter om at følge fænomenets udvikling, og af proceduremæssige årsager kunne disse institutters rapporter ikke blive behandlet af det centrale rådgivende udvalg om havfiskeri - og føre til beslutningen om fiskeristoppet - før den 19. juli.

(30) Det er ganske vist korrekt, at de efterfølgende videnskabelige rapporter viste en tilbagegang i forekomsten af planteslim den 19. juli, men det skal ligeledes understreges, at forekomsten af planteslim på denne dato påførte fiskerne en umiddelbar skade, og at det ikke kunne forudsiges, hvornår dette fænomen definitivt ville ophøre. På baggrund af de videnskabelige rapporter, der blev udarbejdet efterfølgende, kunne man have forkortet perioden for fiskeristoppet, men i praksis var man nødt til at tage højde for fænomenets usikre udvikling.

(31) Ved brev af 20. februar 2002 fremsendte de italienske myndigheder desuden en sammenfattende videnskabelig rapport, der var udarbejdet af laboratoriet for marinebiologi og fiskeri i Fano. Ifølge rapporten nåede forekomsten af planteslim sit højdepunkt i juli måned, hvorefter den gradvist aftog i august og forsvandt i september. I august blev masserne af planteslim først spredt mod Adriaterhavets centrale del og herefter mod dets sydlige del, hvorefter det blev muligt at genoptage det normale fiskeri i september. Fænomenet havde dog ikke en stabil udbredelse og varighed.

(32) Når det gælder de erstatninger, der blev ydet til skaldyrsproducenterne, gør Italien opmærksom på, at 30 % af deres tab svarede til det tab, der var beregnet ud fra det foregående års regnskab. Der var 34 virksomheder, som ansøgte om erstatning.

IV

BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER

(33) Federcoopesca, Lega Pesca og AGCI Pesca er tre organisationer, som repræsenterer de italienske fiskere. De skriver i deres brev, at de ikke forstår, hvad der ligger til grund for Kommissionens bemærkninger, eftersom det fremgår klart af loven om støtteforanstaltningens indførelse, at den skyldes nødvendigheden af at imødegå umuligheden af at fiske som følge af den usædvanlige forekomst af planteslim.

(34) Uden denne støtteforanstaltning ville besætningsmedlemmerne ikke have haft nogen indtægt. Rederne kunne have afskediget fiskerne uden varsel, sådan som der er taget højde for i den italienske lovgivning, hvis ikke staten havde påtaget sig at afholde udgifterne. Hertil kommer, at rederne ikke er forpligtet til at genansætte de samme besætningsmedlemmer.

(35) Ifølge organisationerne begyndte fænomenet allerede at vise sig i marts 2000, og det blev værre i maj måned. På grund af de vanskeligheder, de stødte på under deres arbejde, henvendte fiskerne sig til de italienske myndigheder for at få dem til at træffe nogle passende foranstaltninger.

(36) Organisationerne er af den opfattelse, at de foranstaltninger, som myndighederne har truffet, er helt i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999.

(37) Hvad angår erstatningerne til skaldyrsproducenterne, blev tærskelen på 30 % af skaderne under alle omstændigheder overholdt, eftersom lov nr. 72/92 om tilladelse til sådanne erstatninger udelukkende giver mulighed herfor, hvis skaderne beløber sig til mindst 35 % af omsætningen. Der blev således ikke udbetalt for store erstatninger.

(38) Disse bemærkninger blev fremsendt til de italienske myndigheder, som erklærede sig enige i dem.

V

VURDERING AF STØTTEN

A. Spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger statsstøtte

(39) I henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

(40) Hvad fiskeriet angår, tog foranstaltningerne sigte på at erstatte redernes tab efter det midlertidige ophør med fiskeriaktiviteterne, sikre de påmønstrede søfolk den garanterede mindsteløn og dække de sociale bidrag og sikringsbidrag, som rederne skulle betale. De erstatninger, som rederne har modtaget, udgør en økonomisk fordel og således en støtte. Eftersom lønnen derimod betales af virksomhederne, medfører dækningen af lønudgifterne og de hermed forbundne sociale bidrag en reduktion af de udgifter, som de berørte virksomheder inden for fiskerisektoren skal afholde. Umiddelbart kunne man mene, at afholdelsen af lønudgifterne og de sociale bidrag ikke udgør støtte til virksomhederne, eftersom målsætningen er at sikre søfolkene deres løn samt betalingen af de sociale bidrag og sikringsbidragene i den periode, det midlertidige fiskeristop varer, uden at de berørte virksomheder får nogen tydelig fordel heraf. Når det er sagt, skal man dog huske, at den pågældende foranstaltning, som tager sigte på at bevare ansættelseskontrakten mellem rederne og de påmønstrede søfolk, er til gavn for rederne, som er den ene af denne kontrakts parter. Rederne fritages nemlig for kontraktforpligtelserne i det midlertidige fiskeristops varighed. Foranstaltningen udgør således en støtte til de berørte virksomheder inden for fiskerisektoren.

(41) Hvad skaldyrsproduktionen angår, tager foranstaltningen sigte på at yde erstatning for de skader, som producenterne har lidt på grund af forekomsten af planteslim. De erstatninger, som virksomhederne har modtaget, udgør en økonomisk fordel og således en støtte.

(42) Desuden finansieres disse foranstaltninger på den ene side ved hjælp af statsmidler, og på den anden side bliver disse virksomheders produkter solgt på fællesskabsmarkedet. De pågældende foranstaltninger stiller således disse virksomheder stærkere på det italienske marked end virksomheder fra andre medlemsstater, som ønsker at sælge deres produkter på dette marked (fiskeriprodukter eller andre fødevarer, som er konkurrerende produkter), og de stiller ligeledes disse virksomheder stærkere på de andre medlemsstaters markeder end de virksomheder, der opererer på disse markeder (også her gælder det fiskeriprodukter eller andre fødevarer, som er konkurrerende produkter). Foranstaltningen begunstiger de italienske virksomheder, og derfor fordrejer eller truer den med at fordreje konkurrencevilkårene og risikerer at påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

(43) Af ovenstående grunde udgør disse foranstaltninger statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og er principielt forbudt i henhold til samme artikel 87, stk. 1. De kan udelukkende betragtes som forenelige med fællesmarkedet, hvis de falder ind under anvendelsesområdet for en af de undtagelser, der er taget højde for i EF-traktaten.

B. Foranstaltningernes overensstemmelse med EF-traktatens artikel 87, stk. 2, litra b)

Foranstaltninger til fordel for fiskerne

(44) I det brev, hvor Kommissionen underrettede Italien om indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure over for de omhandlede støtteforanstaltninger, understregede Kommissionen, at den anså erstatningerne for det midlertidige ophør med fiskeriaktiviteterne fra 19. juni til 19. juli 2000 for at være forenelige med fællesmarkedet, eftersom fiskeristoppet skyldtes forekomsten af planteslim, som er et fænomen, der betragtes som en naturkatastrofe efter traktatens artikel 87, stk. 2, litra b). Den formelle undersøgelsesprocedure blev indledt over for den støtte, der var ydet for perioden efter den 19. juli 2000, eftersom det ikke kunne udledes af de forskellige oplysninger, som de italienske myndigheder havde fremsendt, at det besluttede fiskeristop i denne periode reelt skyldtes dette fænomen.

(45) De oplysninger, som de italienske myndigheder fremsendte som svar på indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, indeholdt yderligere elementer, hvoraf det fremgår, at det midlertidige fiskeristop, der blev besluttet ved dekret af 19. juli 2000 og gennemført fra den 20. juli til den 1. september, skyldtes forekomsten af planteslim. Sådan som myndighederne understreger, er det korrekt, at man teoretisk set godt kunne have reduceret fiskeristoppets varighed, eftersom situationen allerede gradvist var ved blive normal igen i løbet af august, men i betragtning af fænomenets uforudsigelige udvikling kunne man i praksis ikke vide dette i forvejen. I lyset af disse betragtninger erklærer Kommissionen sig enig i, at fiskeristoppet efter den 19. juli ligesom fiskeristoppet fra 19. juni til 19. juli skyldes forekomsten af planteslim, der betragtes som en naturkatastrofe efter traktatens artikel 87, stk. 2, litra b).

(46) De erstatninger, der blev udbetalt som følge af fiskeristoppet, vil således blive betragtet som forenelige med fællesmarkedet efter EF-traktatens artikel 87, stk. 2, litra b), såfremt de svarer til de skader, som støttemodtagerne reelt har lidt, og såfremt der med andre ord ikke er blevet udbetalt for store erstatninger.

(47) Kommissionen bemærker, at søfolkene har modtaget en erstatning svarende til den garanterede mindsteløn, og den udbetalte erstatning er således ikke for stor.

(48) Erstatningen til rederne svarer til det maksimale støttebeløb, der er fastlagt i artikel 14 og bilag III i Rådets forordning (EF) nr. 2468/98 af 3. november 1998 om kriterier og betingelser for EF-strukturinterventioner inden for fiskeri(5). Denne forordning må ikke i sig selv være en reference ved fastlæggelsen af det støttebeløb, der er taget højde for i den omhandlede foranstaltning, da den er blevet ophævet og erstattet af forordning (EF) nr. 2792/1999. Det fastlægges dog ikke bare i forordning (EF) nr. 2468/98, men også i forordning (EF) nr. 2792/1999, at midlertidige fiskeristop skal finansieres via finansielle instrumenter til udvikling af fiskeriet (FIUF), idet støttebeløbet ikke fastsættes (med forbehold for statsstøttebestemmelserne fastlægger medlemsstaterne selv dette beløb, og det er udelukkende finansieringens fordeling mellem medlemsstaten og FIUF, som fastsættes), og Kommissionen godkender således henvisningen til de grænser, der er angivet i forordning (EF) nr. 2468/98. I lyset af disse betragtninger er Kommissionen af den opfattelse, at den støtte, der er ydet til rederne på baggrund af ovennævnte beløb, er forenelig med fællesmarkedet.

Foranstaltninger til fordel for skaldyrsproducenterne

(49) Den formelle undersøgelsesprocedure var blevet indledt, fordi de fremsendte oplysninger ikke gjorde det muligt for Kommissionen at verificere, om de udbetalte erstatninger lå inden for skadebeløbenes grænser, og således om der var blevet udbetalt for store erstatninger.

(50) I deres bemærkninger om procedurens indledning præciserede de italienske myndigheder, at erstatningerne blev beregnet ud fra omsætningen det foregående år (1999). De forklarede ligeledes, at de ikke kunne anvende året før (1998) som reference, eftersom der dette år fandt et fiskeristop sted i Adriaterhavet fra maj til august på grund af begivenhederne i Kosovo. Dette fiskeristop blev ledsaget af kompensationsforanstaltninger, som Kommissionen erklærede for forenelige med fællesmarkedet i brev nr. SG(2000) D/104 064 af 8. juni 2000 til de italienske myndigheder. De italienske myndigheder gjorde dog opmærksom på, at produktions- og omsætningsniveauet i 1999 var det samme som i 1997. I lyset af ovenstående betragtninger er Kommissionen af den opfattelse, at erstatningen for skaderne i 2000 er beregnet på et acceptabelt grundlag i dette særlige tilfælde, selv om beregningsgrundlaget kun er et enkelt år i stedet for de tre år, der normalt kræves for at udelukke et produktionsmaksimum.

(51) Kommissionen konstaterer desuden, at i henhold til lov af 5. februar 1992 om tilladelse til at yde lån til sådanne erstatninger udbetales erstatningerne udelukkende, såfremt skaderne beløber sig til mindst 35 % af omsætningen. På baggrund af disse oplysninger og ifølge Kommissionens praksis, hvor støtte til erstatning for skader, der skyldes en naturkatastrofe, udelukkende kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet, hvis disse skader udgør mindst 30 % af den normale produktion, kan de udbetalte erstatninger i det omhandlede tilfælde betragtes som forenelige med fællesmarkedet. Desuden er risikoen for erstatninger, der er for store, udelukket, idet erstatningen til hver virksomhed højst udgør 30 % af det foregående års omsætning.

(52) Eftersom erstatningerne blev ydet på grund af forekomsten af planteslim, er de forenelige med fællesmarkedet efter traktatens artikel 87, stk. 2, litra b).

VI

KONKLUSIONER

(53) Kommissionen konstaterer, at Italien ved lovdekret nr. 265 af 26. september 2000, omsat til lov nr. 343 af 23. november 2000, ulovligt har ydet støtte til fordel for fiskerne i Adriaterhavet for perioden efter den 19. juli 2000 og til fordel for skaldyrsproducenterne i strid med EF-traktatens artikel 88, stk. 3.

(54) Den omhandlede støtte er imidlertid forenelig med fællesmarkedet efter traktatens artikel 87, stk. 2, litra b) -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Italiens statsstøtte til fordel for fiskerne i Adriaterhavet for perioden efter den 19. juli 2000 og til fordel for skaldyrsproducenterne i Adriaterhavet samme år, vedtaget ved artikel 4, stk. 1-4 og stk. 6-10, i lovdekret nr. 265 af 26. september 2000, omsat til lov nr. 343 af 23. november 2000, er forenelig med fællesmarkedet.

Artikel 2

Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik.

Udfærdiget i Bruxelles, den 13. november 2002.

På Kommissionens vegne

Franz Fischler

Medlem af Kommissionen

(1) EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1.

(2) EFT C 25 af 29.1.2002, s. 12.

(3) EFT C 100 af 27.3.1997, s. 12.

(4) EFT L 337 af 30.12.1999, s. 10.

(5) EFT L 312 af 20.11.1998, s. 19.