KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 9. december 1998

om Tysklands støtte til virksomheden Maschinenfabrik Sangerhausen (Samag)

(meddelt under nummer K(1998) 4274)

(Kun den tyske udgave er autentisk)

(EØS-relevant tekst)

(1999/663/EF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93, stk. 2, første afsnit,

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),

efter i overensstemmelse med førnævnte artikler at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger, og

ud fra følgende betragtninger:

I

Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH i.K (herefter benævnt "Samag") privatiseredes i juni 1991. Den 1. juli 1994 blev Gesamtvollstreckung-proceduren (konkursprocedure for virksomheder i de nye delstater) indledt over for virksomheden på grund af betalingsstandsning og for stor gældsætning. Den 14. juli 1994 anmeldte Tyskland en støtte på 2 mio. DEM, som delstaten Sachsen-Anhalt havde stillet til rådighed for Samag.

Den 1. februar 1995 besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 92, stk. 3, over for de tilskud, der var beregnet til at finansiere hjemtagelse af aktiver i udlandet eller af aktiver, hvorover der var ejendomsforbehold, samt virksomhedens opretholdelse for et kortere tidsrum. Oprindelig ønskede delstaten at afbøde virkningerne for de ansatte, leverandørerne og andre fordringshavere ved at forsøge enten at finde en ny investor, der kunne overtage Samag (eller en del heraf) eller finansiere en Gesamtvollstreckung-procedure, som ellers ikke kunne finde sted på grund af utilstrækkelig bomasse. Efter at Samag var blevet omfattet af Gesamtvollstreckung-proceduren blev formålet med støtten at sikre en ordnet afvikling af virksomheden.

Et beløb på 50000 DEM af de 2 mio. DEM skulle tjene til at betale renterne af et lån, der blev indgået af kurator med henblik på forfinansiering af Konkursausfallgeld (erstatningsløn i tilfælde af konkurs). For denne del af støtten nærede Kommissionen tvivl med hensyn til, om der var tale om en foranstaltning af generel art, eller om der var tale om støtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1.

Kommissionens beslutning blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende(1), og de interesserede parter blev opfordret til at fremsætte deres bemærkninger.

II

Tyskland fremsendte oplysninger ved skrivelse af 28. marts 1995, 4. maj 1995, 23. november 1995, 12. juni 1996 og 20. december 1996. Midlerne har tjent til at finansiere følgende udgifter:

- 50000 DEM til betaling af renter for et lån, der var indgået af kurator med henblik på forfinansiering af Konkursausfallgeld

- 770000 DEM til køb af materiel med henblik på at afslutte løbende kontrakter og frigøre materiel, hvorover der var ejendomsforbehold, til Samags kernevirksomhed (med undtagelse af jernstøberiet)

- 230000 DEM til afslutning af kontrakter vedrørende jernstøberiet

- 350000 DEM til betaling af levering af gas, vand og el (herunder 91000 DEM i månederne juli og august) hovedsagelig til jernstøberiet

- 600000 DEM til hjemtagning af finansielle aktiver i udlandet.

Gesamtvollstreckung-proceduren kunne gennemføres takket være denne støtte. Uden støtten ville virksomheden være blevet afviklet på grund af manglende bomasse.

Efter afslutning af de ved Gesamtvollstreckung-procedurens iværksættelse endnu løbende kontrakter har Samag standset alle former for virksomhed, også jernstøberiet (den 31. oktober 1994). Der er ikke indgået nogen nye kontrakter. Virksomheden blev opretholdt i endnu fire måneder. Aktiverne blev solgt hver for sig ved en procedure for åbent udbud.

III

Det Forenede Kongerige har meddelt, at det støtter Kommissionen med hensyn til beslutningen om at indlede proceduren, da Samag ikke forekom Det Forenede Kongerige at være en virksomhed, der var levedygtig på længere sigt, og det mente, at redningen af maskinbyggeriet og jernstøberiet ville få en ugunstig virkning på konkurrencen inden for denne erhvervsgren.

Tyskland svarede ved at konstatere, at bemærkningerne ikke længere var relevante, da al virksomhed var indstillet.

IV

Tilskuddet på 1,95 mio. DEM til fordel for en bestemt virksomhed, der arbejder inden for en erhvervsgren, hvor samhandelen mellem medlemsstater er betydelig, udgør støtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1.

Det må derfor undersøges, om denne støtte kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet efter EF-traktatens artikel 92, stk. 3.

Der er ikke tale om en støtte, der ydes med henblik på regionaludvikling, selv om Sachsen-Anhalt er en region, der henhører under EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), da opretholdelse af en virksomhed i så kort tid (fire måneder) ikke bidrager til regionaludviklingen. Anvendelse af den i EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), fastsatte undtagelsesbestemmelse er således udelukket.

Der er heller ikke tale om støtte, der ydes med henblik på at fremme udviklingen af visse erhvervsgrene efter EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Støtten til Samag er nemlig ikke i overensstemmelse med de kriterier, der er fastlagt i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder(2).

Støtten kan ikke anses for at være en støtte til redning, fordi den ikke ydes under de former, der er tilladt i følge rammebestemmelserne. For at kunne tillades skal støtte til redning bestå i likviditetsstøtte i form af lånegarantier eller lån til markedsrente.

Støtten kan heller ikke betragtes som en støtte til omstrukturering, fordi den ikke er knyttet til en omstruktureringsplan eller udgør en investering med henblik på jobskabelse. Støttens formål var at gøre det muligt for selskabet at afslutte de løbende kontrakter og at finde nogen, der kunne overtage virksomheden. Den udgør derfor driftsstøtte, der er uforenelig med Fællesskabets konkurrenceregler.

Anvendelse af de i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), fastsatte undtagelsesbestemmelser er udelukket, og støtten på 1,95 mio. DEM er derfor uforenelig med fællesmarkedet.

Beløbet på 50000 DEM blev ydet af delstaten som tilskud til renterne af et lån, der blev optaget af kurator med henblik på forfinansiering af Konkursausfallgeld.

I medfør af Arbeitsförderungsgesetz § 141 a (lov til fremme af beskæftigelsen, herefter benævnt ArbfG), har arbejdstagerne krav på betaling af Konkursausfallgeld for højst tre månedslønninger, som de ikke har modtaget af arbejdsgiveren som følge af dennes konkurs. Skyldneren af Konkursausfallgeld er Bundesanstalt für Arbeit (en landsomfattende forsikring, der er obligatorisk for arbejdstagere, herefter benævnt BfA). Er de af ArbfG's § 141 a fastsatte kriterier opfyldt, har BfA ikke nogen skønsmæssige beføjelser med hensyn til udbetaling af Konkursausfallgeld. Fordringen på de ansattes lønninger overføres da til BfA i medfør af ArbfG's § 141 m.

Konkursausfallgeld betales almindeligvis tre eller fire måneder efter indledningen af konkursen. For at arbejdstagerne kan bestride deres leveomkostninger, er det anerkendt praksis(3), at en privat bank stiller de fornødne midler til rådighed for arbejdstagerne i form af et lån.

BfA har regres efter de almindelige konkursretlige bestemmelser. I henhold til Gesamtvollstreckungsordnungs § 13, afsnit 2, i forbindelse med § 17, afsnit 3, nr. 1, er BfA's fordring privilegeret.

Betaling af Konkursausfallgeld må derfor betragtes som en generel social foranstaltning, der træffes som led i en konkurs og BfA kan i denne forbindelse ikke udøve noget skøn.

I den foreliggende sag ydede delstaten Sachsen-Anhalt et tilskud på 50000 DEM til betaling af renterne for et lån, der var optaget af kurator i en privat bank til fordel for arbejdstagerne og med henblik på forfinansiering af Konkursausfallgeld. Delstaten har ikke anmeldt kravet på 50000 DEM i konkursboet. Renterne betales almindeligvis af konkursmassen. Eftersom delstaten i den foreliggende sag ikke har anmeldt kravet på renterne, øges konkursmassen med det tilsvarende beløb, hvorved den konkursramte virksomhed opnår en økonomisk fordel. Der er således i dette særlige tilfælde tale om statsstøtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1. Støtten kan af samme årsager som ovenfor anført for beløbet på 1,95 mio. DEM ikke fritages efter EF-traktatens artikel 92, stk. 3. Den er således uforenelig med fællesmarkedet og skal tilbagebetales -

VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Den statsstøtte på i alt 2 mio. DEM, Tyskland har ydet til Maschinenfabrik Sangerhausen (Samag), er uforenelig med fællesmarkedet, henholdsvis EØS-aftalen, ifølge EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1.

Artikel 2

1. Tyskland træffer de nødvendige foranstaltninger til at tilbagesøge den i artikel 1 omhandlede statsstøtte hos støttemodtageren.

2. Tilbagesøgningen sker i overensstemmelse med de i tysk ret gældende procedurer og forskrifter. De beløb, der skal tilbagesøges, pålægges renter fra den dato, de er stillet til rådighed for modtageren, indtil datoen for deres effektive tilbagebetaling. Renterne beregnes på grundlag af en referencesats, der anvendes ved beregning af subventionsækvivalenten for regionalsstøtte.

Artikel 3

Tyskland underretter senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om, hvilke foranstaltninger Tyskland har truffet for at efterkomme beslutningen.

Artikel 4

Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland.

Udfærdiget i Bruxelles, den 9. december 1998.

På Kommissionens vegne

Karel VAN MIERT

Medlem af Kommissionen

(1) EFT C 262 af 7.10.1995, s. 16.

(2) EFT C 368 af 23.12.1994, s. 12.

(3) BFA's cirkulære af 11. oktober 1989, opretholdt ved Bundessozialgerichts faste retspraksis.