*****

KOMMISSIONENS BESLUTNING

af 25. marts 1986

om stoette til italienske sukkerproducenter

(Kun den italienske udgave er autentisk)

(86/498/EOEF)

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE

FAELLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 93, stk. 2, foerste afsnit,

under henvisning til Raadets forordning (EOEF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den faelles markedsordning for sukker (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 606/82 (2), saerlig artikel 44,

efter at have anmodet de interesserede parter om at fremsaette deres bemaerkninger i henhold til artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, i traktaten (3), og

ud fra foelgende betragtninger:

I

Kommissionen gjorde sig den 14. november 1984 paa moedet i Forvaltningskomiteen for Sukker bekendt med en stoetteforanstaltning, der er fastsat i afgoerelse fra CIPE (Comitato Interministeriale Programmazione Economica) af 11. oktober 1984 (4), bekendtgoerelse nr. 39/1984 af 24. oktober 1984 (5) og bekendtgoerelse nr. 4/1984 af 16. november 1984 (6).

I overensstemmelse med denne foranstaltning ydes der en stoette til italienske sukkerproducenter for sukker, der produceres i Italien eller som raffineres af importeret raasukker. Denne stoette andrager:

- 59,12 lire/kg for hvidt sukker paa lager den 29. oktober 1984, for hvilket der skal betales fremstillingsafgift og pristillaegget (sovraprezzo) endnu ikke betalt (sidstnaevnte andrager det tidligere beloeb forhoejet med 22 lire),

eller

- 37,12 lire/kg for hvidt sukker paa lager den 29. oktober 1984, der er fritaget for fremstillingsafgift og pristillaegget (det gamle beloeb) betalt.

II

Kommissionen besluttede som meddelt den italienske regering ved skrivelse af 23. november 1984 at indlede fremgangsmaaden i artikel 93, stk. 2, i EOEF-traktaten med hensyn til ovennaevnte foranstaltning og senere at udvide denne fremgangsmaade til at omfatte alle ad hoc gennemfoerelsesforanstaltninger til afgoerelsen fra CIPE af 11. oktober 1984 og gennemfoerelsesforanstaltningerne til bekendtgoerelse nr. 41/1984. Den har som led i denne fremgangsmaade anmodet den italienske regering om at fremsaette sine bemaerkninger.

Kommissionen har ligeledes anmodet de oevrige medlemsstater og andre beroerte parter end medlemsstaterne om at fremsaette deres bemaerkninger.

III

Den italienske regering besvarede Kommissionens skrivelse ved skrivelse nr. 9692 af 10. december 1984, modtaget den 13. december 1984, og forelagde derpaa den 14 . og 15. januar 1985 Raadet en officiel anmodning om anvendelse af artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, i traktaten, med henblik paa at faa tilladelse til at yde denne stoette.

Raadet tog ikke stilling med hensyn hertil inden for den frist, der er fastsat i traktaten. Den 23. april 1985 bekraeftede den italienske regering sin stilling under et bilateralt moede med Kommissionens tjenestegrene og anmodede om afbrydelse af fremgangsmaaden efter artikel 93, stk. 2.

Den 22. juli 1985 gav de italienske myndigheder imidlertid meddelelse om, at de havde til hensigt at aendre stoetten. Under et bilateralt moede den 1. oktober 1985 og i den seneste telexskrivelse af 29. oktober 1985 gav de meddelelse om den saaledes aendrede foranstaltning, som nu skulle bestaa af en stoette til investeringer i den italienske sukkerindustri, jf. lov nr. 700/83 af 19. december 1983 om bestemmelser til sanering af sukkerroerindustrien (stoette nr. 10/84). I skrivelse af 23. maj 1984 til den italienske regering opfattede Kommissionen denne lov som uforenelig med faellesmarkedet, idet dens formaal er at sanere den italienske sukkerindustri. Denne foerste stoette og stoetten efter lov nr. 700/83 overskrider tilsammen ikke den maksimalsats, som Kommissionen har godkendt (50 % for omraader i Mellem- og Norditalien og 75 % for Syditalien).

IV

De irske og danske myndigheder har stoettet Kommissionens afgoerelse ved skrivelser af 14. januar 1985 og 21. januar 1985.

V

De maengder sukker, for hvilke der skal udbetales stoette til sukkerproducenterne, er, set i forhold til de maengder, der produceres i og importeres til Italien, foelgende:

- oplagrede maengder sukker hos producenterne pr. 29. oktober 1984, der omfattes af stoetten:

59 685 tons (ifoelge oplysninger fra de italienske myndigheder) dvs.:

- 4,68 % af den italienske produktion i produktionsaaret 1984/85, svarende til 1 274 mio tons (Eurostat),

- 24,8 % af de importerede maengder i produktionsaaret 1984/85 (Eurostat);

paa grundlag heraf skulle det samlede stoettebeloeb udgoere 2,6 mia lire (1 778 mio ECU);

- maengder uforarbejdet sukker, der aarligt importeres fra medlemsstaterne (EUR-10) (Eurostat):

- produktionsaaret 1982/83: 283 000 tons,

- produktionsaaret 1983/84: 273 000 tons,

- produktionsaaret 1984/85: 239 773 tons.

Da Italien har underskud af sukker, omfatter dets produktion kun A-sukker.

VI

1. I sin skrivelse af 23. november 1984 vedroerende indledning af fremgangsmaaden i artikel 93, stk. 2, i traktaten meddelte Kommissionen de italienske myndigheder, at stoetten paa 59,12 lire/kg og 37,12 lire/kg, der ydes til sukkerproducenter for sukker paa lager pr. 29. oktober 1984 fra den italienske produktion eller fra raffinering af importeret raasukker, saaledes som den er fastsat ved de italienske bestemmelser, er en driftsstoette uden varig strukturforbedrende virkning for den paagaeldende sektor. Stoetten begunstiger italiensk produktion paa bekostning af sukker, der importeres fra de oevrige medlemsstater efter den 29. oktober 1984. Den virker derfor fordrejende paa konkurrencen som foelge af den direkte virkning, som den kan faa paa priserne, og er derfor til skade for samhandelen mellem medlemsstaterne. Den er desuden en overtraedelse af den faelles markedsordning for sukker.

2. Den paagaeldende foranstaltning opfylder betingelserne i artikel 92, stk. 1, i traktaten, hvorefter stoette, der opfylder de deri naevnte kriterier, er uforenelige med faellesmarkedet.

Artikel 92, stk. 2, i traktaten kan ikke goeres gaeldende, da de heri fastsatte undtagelser tydeligvis ikke finder anvendelse paa naervaerende tilfaelde. I undtagelserne efter stk. 3 i denne artikel fastsaettes praecise maal i forbindelse med stoettens ydelse, som vedroerer varetagelsen af en faellesskabsinteresse. Den kan bl.a. kun ydes, hvis Kommissionen kan fastslaa, at stoetten er noedvendig for gennemfoerelsen af et af de i disse bestemmelser naevnte maal. Gives der tilladelse til saadanne undtagelser for stoette, der ydes, uden at de i naevnte bestemmelser omhandlede maal soeges gennemfoert, vil det vaere ensbetydende med at give samtykke til begraensninger i samhandelen mellem medlemsstaterne og til fordrejninger af konkurrencen til skade for Faellesskabet og dermed indroemme visse medlemsstater udberettigede fordele.

Den foreliggende foranstaltning er tydeligvis ikke bestemt til at fremme gennemfoerelsen af et projekt af betydelig interesse for Faellesskabet som omhandlet i artikel 92, stk. 3, litra b). Der er heller ikke tale om foranstaltninger, der skal afhjaelpe en alvorlig forstyrrelse i den paagaeldende medlemsstats oekonomi som omhandlet i samme bestemmelse.

Det maa med hensyn til undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c), vedroerende stoette til fremme af den oekonomiske udvikling paa regionalt plan samt af udviklingen i visse erhvervsgrene, jf. litra c), konstateres, at en saadan stoette udelukkende vil vaere til fordel for visse producenter, saafremt kriterierne om tilpasning eller forbedring af virksomhedernes strukturer i sukkersektoren, om energi besparelser eller om regional udvikling ikke bliver opfyldt. Derfor maa stoetten betragtes som driftsstoette til disse producenter, som Kommissionen principielt altid har modsat sig, fordi den ikke opfylder kriterierne i en af undtagelserne i artikel 92, stk. 3, litra a) og c).

3. Den paagaeldende stoette bryder reglen om, at medlemsstaterne ikke laengere ensidigt kan bestemme indkomsterne paa de omraader, hvor der findes en faelles markedsordning.

Medlemsstaterne kan i oevrigt ikke ubegraenset bryde direkte ind i forvaltningen af en faelles markedsordning, der omfatter et faelles prissystem, idet denne falder ind under Faellesskabets enekompetence.

Da den paagaeldende stoetteforanstaltning saaledes er en overtraedelse af den faelles markedsordning, er det udelukket, at den kan omfattes af en undtagelse efter artikel 92, stk. 3, i traktaten.

VII

1. Paa baggrund af den italienske regerings seneste svar af 29. november 1985 maa det konstateres, at stoetten til producenterne er blevet aendret til en stoette til investeringer som led i omstrukturering og sanering af den italienske sukkerindustri (lov nr. 700/83), som Kommissionen anser for forenelig med faellesmarkedet.

2. Kommissionen har saaledes ved skrivelse af 23. maj 1984 afgivet en positiv udtalelse vedroerende lov nr. 700/83 under hensyn til lovens maalsaetninger om omstrukturering og sanering. Det var dog en forudsaetning:

- at investeringsplanerne, som omhandlet i § 1 i den paagaeldende lov, blev meddelt Kommissionen inden ivaerksaettelse, jf. artikel 93, stk. 3, i EOEF-traktaten,

- at Kommissionen ligeledes i medfoer af samme bestemmelse i traktaten faar meddelelse om de finansielle gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende langsigtede laan, jf. § 2, c), i loven og § 3, stk. 6, i bekendtgoerelse nr. 371 af 12. august 1983.

Kommissionen har understreget, at dens stillingtagen kun gaelder for saneringsplaner:

- med en begraenset loebetid (fem aar),

- hvis produktionsmaal ikke ligger over de maengder, der hidtil er produceret, eller over produktionen inden for A- og B-kvoterne, som er fastsat ved gaeldende faellesskabsbestemmelser, dvs. 15,7 mio hkg sukker pr. aar, beregnet paa baggrund af et optimalt sukkerproduktionsaar.

Kommissionen har understreget, at denne stillingtagen ikke beroerer dens generelle holdning, der er indeholdt i skrivelsen af 1. februar 1972, nr. s/72+020819, til Italien og de oevrige medlemsstater, og hvorefter enhver stoette til investeringer i sukkersektoren, herunder til dyrkning af sukkerroer og sukkerroer, er forbudt.

3. Den i punkt 1 omtalte stoette til producenterne, der efter de italienske myndigheders oplysninger endnu ikke er blevet udbetalt, ydes under overholdelse af de af Kommissionen godkendte maksimumssatser, som skriftligt er blevet meddelt medlemsstaterne. Disse maksimumssatser andrager for Italien:

- 50 % for Mellem- og Norditalien og 75 % for Mezzogiorno i forbindelse med projekter der indgaar i nationale eller regionale programmer godkendt af Kommissionen, jf. Raadets forordning (EOEF) nr. 355/77 (1),

- 35 % for Mellem- og Norditalien og 50 % for Mezzogiorno i forbindelse med andre projekter.

4. Der er saaledes ikke laengere for Kommissionen grundlag for at rejse indvendinger mod ydelsen af denne stoette, saafremt de forsikringer, der er omtalt under punkt 1, respekteres -

VEDTAGET FOELGENDE BESLUTNING:

Artikel 1

Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber rejser ikke indvendinger over for foranstaltninger vedroerende stoette til italienske sukkerproducenter, saafremt:

1. stoetten paa 59,12 lire/kg og 37,12 lire/kg til italienske sukkerproducenter for hvidt sukker paa lager den 29. oktober 1984 produceret i Italien eller raffineret af raasukker ydes efter lov nr. 700/83 og under overholdelse af den beslutning, hvorved Kommissionen godkendte den:

2. denne stoette og den stoette, der ydes efter naevnte lov, ikke tilsammen overstiger foelgende maksimumssatser:

a) 50 % for Mellem- og Norditalien og 75 % for Mezzogiorno i forbindelse med projekter, der indgaar i nationale eller regionale programmer godkendt af Kommissionen, jf. forordning (EOEF) nr. 355/77,

b) 35 % for Mellem- og Norditalien og 50 % for Mezzogiorno i forbindelse med andre projekter.

Artikel 2

Italien underretter inden to maaneder fra meddelelsen af denne beslutning Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme bestemmelserne i arti- kel 1.

Artikel 3

Denne beslutning er rettet til Den italienske Republik.

Udfaerdiget i Bruxelles, den 25. marts 1986.

Paa Kommissionens vegne

Frans ANDRIESSEN

Naestformand

(1) EFT nr. L 177 af 1. 7. 1981, s. 4.

(2) EFT nr. L 74 af 18. 3. 1982, s. 1.

(3) EFT nr. C 342 af 22. 12. 1984, s. 9.

(4) Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana No 313, 14. 11. 1984.

(5) Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana No 298, 29. 10. 1984.

(6) Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana No 319, 20. 11. 1984.

(1) EFT nr. L 51 af 23. 2. 1977, s. 1.